62004CC0036_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. A jelen keresetében a Spanyol Királyság az egyes közösségi halászati területekre és erőforrásokra vonatkozó halászati erőkifejtések irányításáról, a 2847/93/EK rendelet módosításáról, valamint a 685/95/EK és a 2027/95/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. november 4‑i 1954/2003/EK tanácsi rendelet(2) 3., 4. és 6. cikkének megsemmisítését kéri.
I – Az 1954/2003 rendelet
2. A halászati erőforrások közös halászati politika alapján történő védelméről és fenntartható kiaknázásáról szóló, 2002. december 20‑i 2371/2002/EK tanácsi rendelet(3) 4. cikkének (1) bekezdése értelmében „a Tanács meghozza azokat a közösségi intézkedéseket, amelyek szabályozzák a vizekhez és az erőforrásokhoz való hozzájutást és a halászati tevékenységek fenntartható végzését”. Különösen e cikk (2) bekezdésének f) pontja említi „a halászati erőkifejtés korlátozását” célzó intézkedéseket.
3. Az 1954/2003 rendelet ezen intézkedések egyike. Ez a rendelet az 1. cikke értelmében „az V, VI, VII, VIII, IX és a X ICES-területen, valamint a 34.1.1, 34.1.2 és a 34.2.0 CECAF-körzetben folytatott halászati erőkifejtésre vonatkozó kritériumokat és eljárásokat állapítja meg”.
4. Ugyanezen rendelet 2. cikkének b) pontja értelmében „halászat” alatt értendő: „a halászhajók kapacitásának és tevékenységének eredménye; több halászhajó esetében az egyes halászhajók által folytatott halászat összessége”.
5. Az 1954/2003 rendelet (2) preambulumbekezdése kimondja, hogy „[a] Spanyolország és Portugália csatlakozási okmányának(4) 156–166. és 347–353. cikkében meghatározott, az egyes területekhez és erőforrásokhoz való hozzáférést szabályozó rendszer 2002. december 31‑én hatályát vesztette. Ezért az egyes közösségi halászati területekre és erőforrásokra vonatkozó halászati erőkifejtések igazgatásáról szóló, 1995. március 27‑i 685/95/EK tanácsi rendelet(5) egyes rendelkezéseit, valamint az egyes közösségi halászati területekre és erőforrásokra vonatkozó halászati gazdálkodási rendszer létrehozásáról szóló, 1995. június 15‑i 2027/95/EK tanácsi rendeletet(6) az új jogi helyzethez hozzá kell igazítani”.
6. Ugyanakkor az 1954/2003 rendelet (3) preambulumbekezdése értelmében „[a] 685/95/EK és a 2027/95/EK rendeletben megállapított egyéb rendelkezések célja a halászat mértékének növekedését akadályozó általános halászati gazdálkodási rendszer létrehozása, és ezek a rendelkezések nem kapcsolódnak Spanyolország és Portugália csatlakozási okmányához. Ezek a rendelkezések fontosak a halászati erőkifejtés tekintetében, és ezeket fenn kell tartani”.
7. Ebben a tekintetben az 1954/2003 rendelet (4) preambulumbekezdése kimondja, hogy „[a]nnak biztosítására, hogy a jelenlegi halászat általános szintje ne emelkedjen, egy új halászati gazdálkodási rendszert kell bevezetni [e rendelet 1. cikkében felsorolt] területeken. Ez a rendszer korlátozza a halászatot ezeken a halászati területeken az 1998 és 2002 közötti időszakban”.
8. Az 1954/2003 rendelet II. fejezete az így felállított halászati gazdálkodási rendszerre vonatkozik. Ebben a fejezetben e rendeletnek a „Tengerfenéken élő fajok(7), illetve egyes rákfélék és puhatestűek halászatára vonatkozó intézkedések” címet viselő 3. cikke így fogalmaz:
„(1) A 6. cikk (1) bekezdésében meghatározott terület kivételével a tagállamok:
a) az 1998‑2002‑ig terjedő időszak éves átlagaként megállapítják a legalább 15 méter teljes hosszal rendelkező hajók halászati tevékenységének szintjét az 1. cikkben említett valamennyi ICES-terület és CECAF-körzet tekintetében, a tengerfenéken élő fajok halászatára vonatkozóan, kivéve a mélytengeri állományok halászatára vonatkozó különleges hozzáférési követelmények és kapcsolódó feltételek megállapításáról szóló, 2002. december 16‑i 2347/2002/EK tanácsi rendelet(8) hatálya alá tartozó tengerfenéki halászterületeket, illetve a fésűkagyló, a nagy tarisznyarák és a nagy tengeri pók halászatának területeit, e rendelet melléklete szerint. A halászati tevékenység kiszámítása céljából a hajó kapacitását kilowattban (kW) kifejezett beépített teljesítményében kell mérni;
b) biztosítják az a) pont szerint megállapított halászati szintet valamennyi ICES-területen és CECAF-körzetben, tekintettel az a) pontban említett minden halászterületre.
(2) Az (1) bekezdésben megállapított erőkifejtési rendszer nem érinti a Tanács által elfogadott helyreállítási tervekben megállapított rendszereket.
(3) Ha olyan helyreállítási tervet fogad el a Tanács, amely az 1. cikkben említett területek vagy körzetek egész területén vagy részén halászati erőkifejtést foglal magában, ennek a tervnek megfelelően ezt a rendeletet módosítani kell.
(4) 2006. december 31‑ig a Bizottság az (1) bekezdésben megállapított halászati erőkifejtési rendszer végrehajtását értékelő jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak. A Tanács e jelentés alapján határoz a rendszer bármely szükséges változtatásáról.”
9. Ugyanakkor az 1954/2003 rendeletnek a „Legfeljebb 15 méter hosszúságú halászhajók” címet viselő 4. cikke kimondja:
„(1) A legfeljebb 15 méter teljes hosszal rendelkező halászhajók halászati erőkifejtését átfogóan kell megállapítani a 3. cikk (1) bekezdésében említett valamennyi halászterület, terület vagy körzet tekintetében az 1998–2002‑ig terjedő időszakban.
(2) A legfeljebb 10 méter teljes hosszal rendelkező halászhajók halászati erőkifejtését átfogóan kell megállapítani a 6. cikk (1) bekezdésében említett valamennyi halászat, terület vagy körzet tekintetében az 1998–2002‑ig terjedő időszakban.
(3) A tagállamok biztosítják, hogy az említett halászhajók által folytatott halászati erőkifejtés az (1) és (2) bekezdés alapján megbecsült halászati erőkifejtési szintre korlátozódik.”
10. Ugyanígy az 1954/2003 rendelet különleges halászati erőkifejtési rendszert vezet be az Írország partjai által határolt biológiailag érzékeny területre. E rendelet (7) preambulumbekezdése e vonatkozásban meghatározza, hogy „[e]gy Írországtól délnyugatra található területen a szürke tőkehalak ivadékai nagy sűrűségben fordulnak elő. E terület tekintetében különleges korlátozásokat vezettek be a fenékhálók használatára vonatkozóan. Azonos védelmi okokból – a fent említett általános rendszeren belül – erre a területre a halászat korlátozását célzó különleges követelményeket kell alkalmazni […]”.
11. Ezt, az 1954/2003 rendeletnek pontosan a 6. cikke (1) bekezdésében meghatározott biológiailag érzékeny területre alkalmazandó különleges halászati gazdálkodási rendszert ugyanezen cikk (2) bekezdése határozza meg, amennyiben kimondja, hogy „a tagállamok az 1998‑tól 2002‑ig terjedő időszak éves átlagaként megállapítják a legalább tíz méter teljes hosszal rendelkező hajók halászati erőkifejtésének szintjét a tengerfenéken élő fajok halászatára vonatkozóan, kivéve a 2347/2112/EK rendelet hatálya alá tartozó tengerfenéki halászterületeket, valamint a fésűkagyló, a nagy tarisznyarák és a nagy tengeri pók halászatának területét, továbbá meghatározzák az így megállapított halászati erőkifejtés valamennyi említett halászterületre vonatkozó szintjét”.
12. Ugyanakkor az 1954/2003 rendelet 11. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy azon információ alapján, amelyekről a tagállamok értesítették a Bizottságot, ez utóbbi „[…] javaslatot nyújt be a Tanácsnak egy olyan rendeletre vonatkozóan, amely rögzíti a maximális éves halászati erőkifejtést valamennyi tagállam, illetve a 3. és a 6. cikkben említett minden terület és halászat tekintetében”.
13. E rendelet 11. cikke (2) bekezdésének első albekezdése értelmében „[a] Tanács – minősített többséggel és a Bizottság javaslatára eljárva – […] határoz az (1) bekezdésben említett maximális éves halászati erőkifejtés tekintetében”.
14. E rendelkezések értelmében a Tanács 2004. július 19‑én elfogadta a bizonyos halászati területekre és a halászatra vonatkozó éves halászati erőkifejtés felső határának meghatározásáról szóló 1415/2004/EK rendeletet(9) .
15. Ez a rendelet is a Spanyol Királyság által a C‑442/04. sz. ügyben benyújtott megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezi, amely ügyet a jelen ügyben hozott ítélet kihirdetéséig felfüggesztették.(10)
II – A megsemmisítés jogalapjai
16. A Spanyol Királyság két jogalapra hivatkozik az 1954/2003 rendelet 3., 4. és 6. cikkével szemben.
17. Az első jogalap az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére alapít.
18. A második jogalapjával a Spanyol Királyság azt állítja, hogy a Tanács hatáskörrel való visszaélést
valósított meg az 1954/2003 rendelet 6. cikkének elfogadásával.
19. A Bizottságnak megengedték az eljárásban beavatkozóként való részvételét.(11)
III – Értékelés
20. Mivel a Spanyol Királyság által benyújtott megsemmisítés iránti kereset az 1954/2003 rendeletnek csupán három cikkét érinti, meg kell vizsgálni a kereset elfogadhatóságát.
A – A kereset elfogadhatóságáról
21. A tárgyaláson a Bíróság megkérdezte a feleket a keresetnek azon állandó ítélkezési gyakorlata tekintetében való elfogadhatóságát illetően, amely értelmében „valamely közösségi jogi aktus részleges megsemmisítése csak akkor lehetséges, ha a megsemmisíteni kért elemek a jogi aktus egyéb elemeitől elválaszthatók”(12) .
22. A Spanyol Királyság úgy ítéli meg, hogy a keresete elfogadható. Különösen azzal érvel, hogy az érdeke a jelen ügyben a megtámadott cikkekre korlátozódik, és hogy általános jelleggel a közösségi bíróság csakis a felperes által előterjesztett kérelmekről hozhat határozatot.
23. A Tanács a maga részéről kétségeit fejezi ki a kereset elfogadhatóságával kapcsolatban. Különösen azt állítja, hogy figyelembe kell venni a megtámadott, vagyis az 1954/2003 rendelet 3., 4. és 6. cikkének az e rendelet többi cikkéhez való viszonyát. Példaképpen hivatkozik a 7–14. cikkre, amely a megtámadott cikkekben meghatározott szabályok végrehajtására irányuló intézkedéseket tartalmaz. Úgy értékeli, hogy amennyiben a Bíróság megsemmisíti az 1954/2003 rendelet 3., 4. és 6. cikkét, ennek 7–14. cikke értelmét veszti, amennyiben már nem létező halászati gazdálkodási rendszerre vonatkozó ellenőrzési intézkedések végrehajtására vonatkozna.
24. Ezen okokból a Tanács úgy értékeli, hogy a keresetet nem megfelelően szövegezték meg, és hogy a Spanyol Királyságnak a Bíróságtól az 1954/2003 rendelet 7–14. cikkének megsemmisítését is kérnie kellett volna.
25. Végül, a Bizottság úgy véli, hogy a jelen kereset elfogadhatatlan, mivel az 1954/2003 rendelet 3., 4. és 6. cikke az új halászati gazdálkodási rendszer lényegét képezi, és hogy e rendelet többi részétől nem elválasztható.
26. Osztom a Tanácsnak és a Bizottságnak a tárgyaláson kifejtett véleményét.
27. Az a véleményem ugyanis, hogy az 1954/2003 rendelet 3., 4. és 6. cikke e rendelet többi részétől elválaszthatatlan.
28. Amint a Bíróság visszatérően akként határozott, a megsemmisíteni kért elemek „elválaszthatóságának követelménye” nem teljesül, „ha a jogi aktus részleges megsemmisítése folytán annak lényege módosulna”(13) .
29. Az ebben a vonatkozásban alkalmazandó elemzési módszert illetően a Bíróság meghatározta, hogy „az a kérdés, hogy módosítja‑e a részleges megsemmisítés a megtámadott jogi aktus lényeges tartalmát, objektív szempontnak, nem pedig a vitás jogi aktust elfogadó hatóság politikai akaratával összefüggő szubjektív szempontnak minősül”(14) .
30. A jelen ügyben pontosan ez az elemzési módszer enged bennünket arra következtetni, hogy az 1954/2003 rendelet 3., 4. és 6. cikkének megsemmisítése ennek a rendeletnek magát a lényegét módosítaná. Ugyanis, mind e három cikket felölelő II. fejezet címe („Halászati gazdálkodási rendszer”), mind ennek tartalma mutatja, hogy a szóban forgó rendelet lényeges rendelkezéseiről van szó, amelyek nélkül a rendelet elveszítené létjogosultságát.
31. E vélemény alátámasztása érdekében emlékeztetni kell arra, hogy a szóban forgó rendelet (4) preambulumbekezdése értelmében ennek célja „egy új halászati gazdálkodási rendszer” bevezetése az érintett ICES-területen és CECAF-körzetben.
32. Ez a rendszer lényegében arra támaszkodik, hogy a tagállamok megállapítják a legalább 15 méter teljes hosszal rendelkező hajók (3. cikk), a legfeljebb 15 méter teljes hosszal rendelkező halászhajók (4. cikk), és az Írország partjai által határolt biológiailag érzékeny területre vonatkozóan a legalább 10 méter teljes hosszal rendelkező hajók (6. cikk) halászati erőkifejtésének szintjét.
33. A követelményeket, amelyeket a tagállamoknak ezen értékelés során követniük kell, az 1954/2003 rendelet 3., 4. és 6. cikke fogalmazza meg. Ezek elsősorban abban állnak, hogy az 1998–tól 2002‑ig terjedő időszak éves átlagaként megállapítják az egyes érintett területek tekintetében a halászati erőkifejtés szintjét a tengerfenéken élő fajok, illetve a fésűkagyló, a nagy tarisznyarák és a nagy tengeri pók halászatára vonatkozóan (a 3. cikk (1) bekezdésének a) pontja és a 6. cikk (2) bekezdése), és hogy átfogóan megállapítják a halászati erőkifejtést „a 3. cikk (1) bekezdésében említett valamennyi halászterület, terület vagy körzet tekintetében az 1998–2002‑ig terjedő időszakban” (a 4. cikk (1) és (2) bekezdése).
34. A megtámadott cikkek olvasatából következik tehát, hogy ezek meghatározzák a halászati erőkifejtés szintje megállapításának módját, illetve a vonatkozó referencia-időszakot, vagyis az 1998–tól 2002‑ig terjedő időszakot, amely az 1954/2003 rendelet lényegét képezi, mivel az új halászati gazdálkodási rendszer bevezetésére irányul.
35. Ezt az elemzést a szóban forgó rendelet többi cikkében található, a megtámadott cikkekre történő számos utalás is alátámasztja.
36. Példaképpen megjegyzem, hogy az 1954/2003 rendelet 7. cikkének (1) és (2) bekezdése, 8. cikkének (3) bekezdése, valamint 11. cikkének (1) és (3) bekezdése ugyanezen rendeletnek „a 3. és 6. cikkben meghatározott [vagy említett] halászterületek”-re utal.
37. Ugyanakkor az „Ellenőrzési rendszer” címet viselő III. fejezetben, az 1954/2003 rendeletnek a „[k]ülönleges ellenőrzési rendelkezések”-re vonatkozó 13. cikke az a) pontjában a szóban forgó rendelet „6. cikkének (1) bekezdésében meghatározott terület”-re utal.
38. Végül megjegyzem, hogy a közös halászati politika ellenőrző rendszerének létrehozataláról szóló, 1993. október 12‑i 2847/93/EGK tanácsi rendeletnek(15) az 1954/2003 rendelet 14. cikkében meghatározott több módosítása ez utóbbi 3., 4. és 6. cikkének megsemmisítése esetén értelmetlenné válna.
39. A fenti megfontolások összességére tekintettel úgy értékelem, hogy a jelen megsemmisítés iránti kereset elfogadhatatlan, mivel az az 1954/2003 rendelet azon 3., 4. és 6. cikkének megsemmisítésére irányul, amely az e rendelet által bevezetett új rendszer lényegét képezi.
40. Amennyiben a Bíróság nem osztaná e véleményt, mindenesetre másodlagosan megvizsgálom a Spanyol Királyság által felhozott két jogalapot.
B – Az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére alapított jogalapról
1. A felek érvei
41. Az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére alapított ezen első jogalap alátámasztására a Spanyol Királyság így érvel:
– egyrészt az 1954/2003 rendelet által elfogadott, a halászati erőkifejtés kiszámításának alapjául szolgáló 1998 és 2002 közötti referencia-időszak olyan időszaknak felel meg, amely során e tagállamra – a többi tagállammal ellentétben – a Közösséghez való csatlakozása miatt egy megszorító rendszer vonatkozott,
– és másrészt, azon biológiailag érzékeny terület meghatározása, amelyre különleges halászati gazdálkodási rendszer vonatkozik, egybeesik az úgynevezett régi „Ír Box” területtel, amelyen a Spanyol Királyságra szintén megszorítások vonatkoztak.
42. Általánosabban a Spanyol Királyság úgy véli, hogy a Közösséghez való csatlakozása miatt rá vonatkozó átmeneti rendszer 2002. december 31‑én lejárt, és hogy az új rendeletnek nem kellett volna az 1998 és 2002 közötti referencia-időszakot alapul vennie. Az 1954/2003 rendeletben ezen időszaknak a halászati erőkifejtés megállapítása érdekében való elfogadásával ugyanis a Tanács fenntartotta azt a hátrányos megkülönböztetést, amely a szóban forgó rendeletet megelőző szabályozásban létezett.
43. A Spanyol Királyság továbbá úgy véli, hogy a Tanács nem vette figyelembe a spanyol flottának a csatlakozási szerződés rendelkezéseiből eredő különleges helyzetét, ami az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés elve sérelmének minősül.
44. A Bizottság által támogatott Tanács ezzel szemben úgy véli, hogy az 1954/2003 rendeletben meghatározott rendszer nem valósít meg hátrányos megkülönböztetést. E vonatkozásban hivatkozik arra, hogy az 1998 és 2002 közötti időszakban az egyes nemzeti flották által – az egyes területeken és az egyes halászterületek vonatkozásában – végzett erőkifejtés alapján megállapított halászati erőkifejtés korlátozása minden közösségi halászhajóra vonatkozik, függetlenül a honosságuktól.
45. Ugyanakkor, a Tanács által a szóban forgó rendeletben alkalmazott időbeli feltétel megalapozott, megfelelő és arányos a kitűzött célra, vagyis a halászati erőforrások fennmaradásához a közösségi hajóknak a nyugati vizekben való halászati tevékenységének csökkentése útján való hozzájárulásra nézve.
46. Végül, az 1954/2003 rendelet 6. cikkének (1) bekezdésében meghatározott biológiailag érzékeny területen való különleges halászati gazdálkodási rendszert illetően a Tanács megjegyzi, hogy az érintett terület nem tévesztendő össze az a 685/95 és a 2027/95 rendelet által említett „Ír Box”‑szal, mivel a biológiailag érzékeny terület az „Ír Box”_nak kevesebb mint a negyedét jelenti, és hogy e terület egyik fontos része az „Ír Box” által lefedett területen kívülre esik. Továbbá, még ha léteznek is más védendő, érzékeny területek, ez az 1954/2003 rendelet 6. cikkének (1) bekezdésében meghatározott területek védelmét nem teszi szükségtelenné.
2. Értékelés
47. Az a véleményem, hogy az 1954/2003 rendeletnek és különösen e rendelet 3., 4. és 6. cikkének elfogadásával a Tanács nem sértette az EK 12. cikk által általános jelleggel, illetve a közös agrárpolitika keretén belül a az EK 34. cikk (2) bekezdésének második albekezdése által biztosított egyenlő bánásmód elvét vagy az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés tilalmát.
48. Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a hátrányos megkülönböztetés a különböző szabályoknak hasonló helyzetekre való alkalmazása, vagy pedig ugyanazon szabálynak különböző helyzetekre történő alkalmazása.(16)
49. Amennyiben azonban a hasonló helyzetek eltérő módon történő kezelése vagy a különböző helyzetek ugyanolyan módon való kezelése objektíve igazolható, akkor az nem minősül hátrányos megkülönböztetésnek.(17)
50. A Spanyol Királyság azt állítja, hogy a többi tagállamhoz képest sajátos helyzetben van, és hogy ezért nem kellene, hogy rá a többi tagállamra alkalmazandó halászati gazdálkodási rendszer vonatkozzon.
51. Igaz, hogy a Spanyol Királyságra a Közösséghez való csatlakozásától fogva a közösségi vizekhez és azok erőforrásaihoz való hozzáférés területén bizonyos megszorításokat tartalmazó rendszer vonatkozik. E rendszer fő körvonalainak, illetve a Spanyol Királyságnak az általános halászati gazdálkodási rendszerbe történő fokozatos beilleszkedésének jobb megértése érdekében lényeges meghatározni, hogy az e tagállamra alkalmazandó szabályok hogyan alakultak.
52. A csatlakozási okmány a 156–166. cikkében meghatározza a spanyol lobogó alatt hajózó hajóknak a közösségi vizekhez és azok erőforrásaihoz való hozzájutásának rendszerét. Ez a rendszer e hajóknak a közösségi vizek egyes területein való nyílt halászat lehetőségét korlátozza. Példaképpen, a csatlakozási okmány 157. cikke úgy rendelkezik, hogy „[c]sakis a 158., 159. és 160. cikkben említett hajók, és csakis az ott meghatározott területeken és feltételek mellett végezhetnek halászati tevékenységet” [nem hivatalos fordítás]. A 158. cikk e vonatkozásban előírja az Vb, VI, VII, VIIIa, b és d ICES-területen halászati tevékenység folytatására jogosult 300 hajóból álló lista felállítását, és meghatározza az ezen a listán szereplő hajóknak a hivatkozott területeken való egyidejű jelenlétét szabályozó feltételeket. Ugyanez a cikk ugyanakkor az (1) bekezdés végén az úgynevezett „Ír Box” területre való bejutásra vonatkozó kizárást állapít meg.
53. A csatlakozási okmány 166. cikke meghatározza, hogy a szóban forgó okmány 156–164. cikkében meghatározott rendszer, beleértve a Tanács által a 162. cikk értelmében elfogadott kiigazításokat is, a 170/83/EGK rendelet(18) 8. cikkének (3) bekezdésében említett időszak leteltéig alkalmazandó. Ez a rendelkezés, amelyet ezt követően a 3760/92/EGK rendelet(19) 14. cikkének (2) bekezdése átvesz, a 2002. december 31‑én lejáró időszakra hivatkozik.
54. A csatlakozási okmány 162. cikke értelmében a Tanács a Spanyol Királyságra vonatkozóan elfogadta a Spanyolország és Portugália csatlakozási okmányának halászatról szóló fejezeteiben meghatározott rendszer kiigazításáról szóló 1275/94/EK rendeletet(20) .
55. A szóban forgó rendelet harmadik preambulumbekezdése értelmében az új rendelkezéseknek „lehetővé kell tenniük Spanyolország és Portugália teljes körű integrációját a közös halászati politika általános rendszerébe, valamint teljes mértékben meg kell felelniük a közösségi vívmányoknak – különösen a relatív stabilitás elvének – és a [3760/92 rendeletben] megállapított, a vizekhez való szabad hozzáférés elvére vonatkozó korlátozásoknak”. Ugyanebben a vonatkozásban az 1275/94 rendelet negyedik és ötödik preambulumbekezdése meghatározza, hogy „a vizekhez való szabad hozzáférésnek együtt kell járnia a halászati erőkifejtés felügyeletével, annak biztosítása érdekében, hogy a fogási módok megfeleljenek a rendelkezésre álló erőforrásoknak”, beleértve, hogy „e kiigazításoknak nem szabad maguk után vonniuk az egyes ICES- és CECAF-körzetekben a jelenlegi halászati erőkifejtések összmértékének növekedését, és nem szabad hátrányosan befolyásolniuk a fogási mennyiségi korlátozásoknak alávetett erőforrásokat”.
56. Az 1275/94 rendelet 1. cikke így kimondja, hogy „1996. január 1‑jétől kezdődő hatállyal a vizekhez és erőforrásokhoz való hozzáférésre vonatkozóan a Spanyolország és Portugália csatlakozási okmányának 156–166. cikkében és 347–353. cikkében megállapított rendszert a következő cikkek rendelkezéseivel összhangban ki kell igazítani, és be kell építeni az e rendelet 3. és 4. cikkében előírt közösségi intézkedésekbe, amelyek valamennyi közösségi hajóra alkalmazandók”. Ugyanakkor e rendelet 3. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy „[a] Tanács […] elfogadja azon közösségi intézkedéseket, amelyek megállapítják a csatlakozási okmány 156–166. cikke és 347–353. cikke értelmében különös szabályok hatálya alá tartozó vizekhez és erőforrásokhoz való hozzáférés feltételeit […] beleértve a kiaknázásra vonatkozó korlátozásokat is”. Végül, ugyanezen rendelet 3. cikkének (3) bekezdése meghatározza, hogy ezen intézkedéseknek „figyelembe kell venniük a halászati erőkifejtés növelésének tilalmáról szóló elvet […]”.
57. Az 1275/94 rendelet 3. cikke rendelkezéseinek megfelelően a Tanács elfogadta az egyes közösségi halászati területekre és erőforrásokra vonatkozó halászati erőkifejtések igazgatásáról szóló 685/95 rendeletet. Az 1. cikke értelmében ez utóbbi rendelet „1996. január 1‑jei hatállyal megállapítja az Vb., VI., VII., VIII., IX. és X. ICES-körzetekben és a 34.1.1., 34.1.2. és a 34.2.0. CECAF-területeken végzett halászati erőkifejtés igazgatási rendszere bevezetésének feltételeit és eljárásait”.
58. A 685/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy „[a]z I. mellékletben a tengerfenéken élő fajták fogására vonatkozó egyes halászterületekre tekintettel a tagállamok felmérik a halászati erőkifejtés szükséges mértékét, a II. mellékletben meghatározott, a halászati erőkifejtés becslésére vonatkozó közösségi kritériumok alapján”. Az „Ír Box”‑ot illetően ugyanezen cikk (5) bekezdése kimondja, hogy az érintett tagállamok ezen a területen a halászati erőkifejtést a saját hajóik által már gyakorolt tevékenységek alapján becsülik meg, kivéve a Spanyolország lobogója alatt hajózó hajókat. Továbbá, e cikk utolsó mondata meghatározza, hogy az „Ír Box”‑ban „a Spanyolország lobogója alatt hajózó hajók száma legfeljebb 40 lehet […]”.
59. Ugyanakkor a 685/95 rendelet 6. cikke értelmében a Tanács elfogadta a 2027/95 rendeletet, amely az egyes tagállamok tekintetében meghatározza az egyes halászterületeken végezhető maximális éves halászati tevékenységet.
60. Végül, tekintettel arra, hogy az egyes területekhez és erőforrásokhoz való hozzáférésnek a csatlakozási okmányban meghatározott rendszere 2002. december 31‑én lejár, a Tanács elfogadta az 1954/2003 rendeletet, amely a 15. cikkében kimondja a 685/95 és 2027/95 rendeletek hatályon kívül helyezését.
61. A halászati gazdálkodásnak a Spanyol Királyságra alkalmazandó e rendszerének bemutatása megerősíti, hogy erre a tagállamra az egyes halászati területekhez és erőforrásokhoz való hozzáférés terén – a csatlakozásától kezdve 2002. december 31‑ig – bizonyos megszorítások vonatkoztak.
62. Mutatja azt is, hogy a Spanyol Királyság folyamatosan felzárkózott a többi tagállamhoz, lényegében az 1275/95 és a 685/95 rendelet elfogadásától kezdve, bár helyzete megőrzött az átmeneti időszak lejártáig bizonyos sajátosságokat.
63. Így az 1954/2003 rendeletben figyelembe vett, az 1998 és 2002 közötti referencia-időszakra nézve a Spanyol Királyság helyzete bizonyos sajátos vonásokat mutatott a többi tagállamhoz képest, úgymint az „Ír Box”‑ban egyidejűleg jelenlévő spanyol hajók számának 40‑re való korlátozása.
64. Következésképpen meg kell vizsgálni, hogy az 1954/2003 rendelet 3., 4. és 6. cikke értelmében a Spanyol Királyságra ugyanazon, a többi tagállamra is alkalmazandó azon halászati gazdálkodási rendszer alkalmazása, amely elsősorban az 1998‑tól 2002‑i g terjedő időszakban végzett halászati erőkifejtés szintjének figyelembevételére alapít, objektíve igazolható‑e.
65. Megjegyzem elsősorban, hogy a szóban forgó rendelet olyan módszert fogad el a halászati erőkifejtés értékelésére, amely egy objektív feltételen, tudniillik a közelmúltban, egy reprezentatív időszakban ténylegesen végzett halászati erőkifejtésen alapul. Ez a referencia-időszak minden tagállam tekintetében megegyezik. Amint arra a Tanács rámutatott, az 1954/2003 rendelet 3., 4. és 6. cikkében meghatározott, az 1998 és 2002 közötti időszakban az egyes nemzeti flották által – az egyes területeken és az egyes halászterületek vonatkozásában – végzett halászati erőkifejtés alapján megállapított halászati erőkifejtés korlátozása minden közösségi halászhajóra vonatkozik, függetlenül a honosságuktól.
66. Úgy vélem, hogy a Tanács által a halászati erőkifejtésnek e nem régi időszakban kifejtett tevékenység függvényében való korlátozása érdekében alkalmazott feltételt – az objektív jellege mellett – a halászati erőforrások megőrzésének biztosítása is igazolja.
67. Megjegyzendő, hogy az 1954/2003 rendelettel felállított új halászati gazdálkodási rendszernek ugyanis pontosan az a célja, hogy „a jelenlegi halászat általános szintje ne emelkedjen”(21) . Ugyanakkor, a halászati tevékenységre vonatkozó stabilitás elve tiszteletben tartásának szükségességét a közösségi jogalkotó több ízben megerősítette.(22)
68. Az „általános halászati korlátozás”-ra(23) vonatkozó célkitűzés megköveteli minden tagállam tekintetében a fajcsoportra, területre, illetve halászati területre vonatkozó maximális éves halászati erőkifejtés szintjének fenntartását. Megjegyzem ebben a vonatkozásban, hogy az 1415/2004 rendelet (5) preambulumbekezdése, amelynek célja, hogy a bármely tagállam lobogója alatt hajózó hajók tekintetében az 1954/2003 rendelet 3., 4. és 6. cikkében meghatározott fajcsoportra, területre, illetve halászati területre vonatkozó maximális éves halászati erőkifejtést meghatározza, kimondja, hogy ennek a szintnek „meg kell egyeznie a halászhajók által az 1998 és 2002 közötti ötéves periódus alatt folytatott teljes halászati erőkifejtés ötödével”.
69. E feltételek mellett – a halászati erőkifejtés növekedése megakadályozásának céljára tekintettel – számomra objektíve igazoltnak tűnik a minden tagállamra vonatkozó, olyan rendszer megállapítása 2003‑ban, amely e tevékenységet az 1998 és 2002 közötti időszak során az érintett halászati területeken az egyes tagállamok által végzett erőkifejtés alapján korlátozza.
70. E tényezőkre tekintettel az a véleményem, hogy az 1954/2003 rendelet 3. és 4. cikke által meghatározott halászati gazdálkodás általános rendszere nem tekinthető hátrányosan megkülönböztetőnek.
71. Végül az 1954/2003 rendelet 6. cikkének (1) bekezdésében meghatározott biológiailag érzékeny területet illetően az iratokból következik, hogy e területnek az „Ír Box”‑szal való átfedése korlátozott, mivel a biológiailag érzékeny terület az „Ír Box”‑nak kevesebb mint felét takarja.(24) E feltételek mellett nehezen állítható, hogy az a korlátozó rendszer, amely az „Ír Box”‑ban a Spanyol Királyságra a 685/95 rendelet értelmében az 1998 és 2002 közötti időszakban vonatkozott, az 1954/2003 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése által e tagállam hátrányára meghosszabbodott. Továbbá, a szóban forgó cikkben említett biológiailag érzékeny területen a halászati erőkifejtés értékelésének módja szintén objektív feltételen, tudniillik az 1998‑tól 2002‑ig terjedő időszak éves átlagaként a legalább tíz méter teljes hosszal rendelkező hajók tényleges halászati erőkifejtésének szintjén alapul, ami számomra még inkább igazoltnak tűnik a halászati erőkifejtés korlátozásának céljára tekintettel olyan területen, ahol a tőkehalivadékok nagy sűrűségben fordulnak elő.
72. Következésképpen úgy vélem, hogy az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés tilalma megsértésére alapított első jogalap megalapozatlan, és azt el kell utasítani.
C – Az arra alapított jogalapról, miszerint a Tanács az 1954/2003 rendelet 6. cikkének elfogadásával hatalommal való visszaélést valósított meg
1. A felek érvei
73. A Spanyol Királyság e második jogalappal azt állítja, hogy a Tanács az 1954/2003 rendelet 6. cikkének elfogadásával hatáskörrel való visszaélést valósított meg, mivel a biológiailag érzékeny terület meghatározásának valódi célja nem a tőkehalivadékok megőrzése volt, hanem a spanyol flottára az „Ír Box”‑ban vonatkozó megszorítások meghosszabbítása.
74. A Spanyol Királyság úgy véli ugyanis, hogy ha a kitűzött cél valóban a tőkehalivadékok megőrzése lett volna, akkor az 1954/2003 rendelet 6. cikkében meghatározottakkal azonos intézkedéseket kellett volna alkalmazni a nyugati vizek más területeire nézve is. Ugyanakkor azzal érvel, hogy az ilyen fajta technikai intézkedések elfogadása a halászati erőforrásoknak a fiatal tengeri élőlények védelmét biztosító technikai intézkedések révén történő megóvásáról szóló, 1998. március 30‑i 850/98 tanácsi rendelet hatálya alá tartozik.(25)
75. A Tanács ezzel szemben úgy értékeli egyrészt, hogy a 850/98 rendelet keretében meghatározott valamely faj halászatának korlátozására vagy ideiglenes tilalmára vonatkozó intézkedések elfogadásának lehetősége nem érinti a megtámadott intézkedések jogszerűségét vagy célszerűségét, és másrészt, hogy az 1954/2003 rendelt jogalapja az EK 37. cikk, amely a tőkehalivadékok megőrzésére vonatkozóan a 850/98 rendelet keretében való technikai intézkedések elfogadása esetén alkalmazandó jogalappal megegyezik. Ebből következik, hogy a Tanács semmiféle sajátos eljárást nem került meg.
76. A Bizottság a maga részéről azzal érvel, hogy a közösségi jogalkotó széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, amikor olyan összetett gazdasági helyzet értékelésére hivatott, mint a közös halászati politika is. Továbbá hangsúlyozza, hogy a biológiailag érzékeny területen való sajátos halászati gazdálkodási rendszer figyelembe veszi a tőkehalivadékok nagy sűrűségben való előfordulását e területen, és hogy e rendszer célja e terület azáltal történő védelme, hogy biztosítja, hogy a nyugati vizekre nézve meghatározott maximális halászati erőkifejtést nem lehet ezen a területen kifejteni. Végül, a Bizottság véleménye szerint az, hogy létezhetnek más biológiailag érzékeny területek is, és hogy más intézkedések is elképzelhetők lennének, nem alkalmas annak bizonyítására, hogy a Tanács hatáskörrel való visszaélést követett volna el, sem pedig, hogy a mérlegelési jogkörének határait nyilvánvalóan túllépte volna.
2. Értékelés
77. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében „valamely intézkedés csak akkor jogellenes a hatáskörrel való visszaélés miatt, ha tárgyilagos, releváns és következetes bizonyítékok alapján nyilvánvaló, hogy azt kizárólag vagy legalább főként a hivatkozott céltól eltérő cél elérése, vagy az ügy körülményei esetére a Szerződés által kifejezetten előírt eljárás elkerülése érdekében fogadták el”(26) .
78. A Tanácshoz és a Bizottsághoz hasonlóan én sem gondolom úgy, hogy az 1954/2003 rendelet 6. cikkének elfogadása a Tanács részéről történő hatáskörrel való visszaélésnek minősülne.
79. Egyrészt ugyanis a Spanyol Királyság nem bizonyítja, hogy a biológiailag érzékeny területre alkalmazandó sajátos halászati gazdálkodási rendszert elsősorban a tőkehalivadékok megőrzésétől eltérő cél elérése érdekében fogadták volna el.
80. Másrészt úgy gondolom, hogy sem az a körülmény, hogy a fiatal tengeri élőlények védelmét biztosító technikai intézkedések más rendelet hatálya alá is tartozhatnak, sem pedig az, hogy más biológiailag érzékeny területek is létezhetnek, nem bizonyítja a jelen esetben, hogy a Tanács hatáskörrel való visszaélést valósított volna meg.
81. Ebből következik, hogy véleményem szerint a Spanyol Királyság által felhozott második jogalapot – mint megalapozatlant – el kell utasítani.
IV – Végkövetkeztetések
82. A fenti megállapításokra tekintettel a Bíróságnak elsősorban azt javaslom, hogy a Spanyol Királyság megsemmisítés iránti keresetét nyilvánítsa elfogadhatatlannak, és a felperest kötelezze a költségek viselésére, míg az Európai Közösségek Bizottsága maga viselje a saját költségeit.
83. Másodsorban a Bíróságnak azt javaslom, hogy a Spanyol Királyság megsemmisítés iránti keresetét utasítsa el, és a felperest kötelezze a költségek viselésére, míg az Európai Közösségek Bizottsága maga viselje a saját költségeit.
(1) .
(2)
–	HL L 289., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 6. kötet, 44. o.
(3)
–	HL L 358., 59. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 5. kötet, 460. o.
(4)
–	A Spanyol Királyság és a Portugál Köztársaság csatlakozási feltételeiről és a szerződések kiigazításáról szóló okmány (HL 1985. L 302., 23. o., különösen a 69. és azt követő oldalak, a továbbiakban: csatlakozási okmány).
(5)
–	Az 1995. március 27‑i rendelet (HL L 71., 5. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 2. kötet, 204. o.).
(6)
–	Az 1999. január 19‑i 149/1999/EK tanácsi rendelettel (HL L 18., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 4. kötet, 97. o.) módosított 1995. június 15‑i rendelet (HL L 199., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 2. kötet, 224. o.).
(7)
–	Ez a tengerfenéken vagy a tengerfenék szomszédságában élő fajokat jelenti.
(8)
– HL L 351., 6. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 5. kötet, 391. o.
(9)
–	2004. július 19‑i tanácsi rendelet, (HL L 258., 1. o.).
(10)
–	Érdekességképpen megemlítem az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságához benyújtott megsemmisítés iránti keresetet, amely az 1954/2003 rendeletre vonatkozik, és e rendelet 3. cikkét, 5. cikke (1) bekezdését, 11. cikkét, 13. cikkének b) pontját és 15. cikkét érinti (a folyamatban lévő T‑37/04. sz., Região autónoma dos Açores kontra Tanács ügy).
(11)
–	A Bíróság elnökének 2004. május 19‑i végzése. Ugyanakkor megjegyzem, hogy a Bíróság a 2004. szeptember 30‑i végzésében úgy határozott, hogy a jelen ügy irataiból törli a Spanyol Királyság által a válaszbeadványa 1. mellékletében benyújtott, az Európai Unió Tanácsa jogi szolgálatának 2002. október 29‑i véleményét.
(12)
–	A C‑239/01. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 2003. szeptember 30‑án hozott ítélet (EBHT 2003., I‑10 333. o.) 33. pontja és a C‑244/03. sz., Franciaország kontra Parlament és Tanács ügyben 2005. május 24‑én hozott ítélet (EBHT 2005., I‑4021. o.) 12. pontja. Lásd még e vonatkozásban a 17/74. sz., Transocean Marine Paint kontra Bizottság ügyben 1974. október 23‑án hozott ítélet (EBHT 1974., 1063. o.) 21. pontját; a C‑68/94. és C‑30/95. sz., Franciaország kontra Bizottság egyesített ügyekben 1998. március 31‑én hozott ítélet (EBHT 1998., I‑1375. o.) 256. pontját; a C‑29/99. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 2002. december 10‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑11 221. o.) 45. pontját és a C‑378/00. sz., Bizottság kontra Parlament és Tanács ügyben 2003. január 21‑én hozott ítélet (EBHT 2003., I‑937. o.) 30. pontját.
(13)
–	A fent hivatkozott Franciaország kontra Parlament és Tanács ügyben hozott ítélet 13. pontja. Lásd még e tekintetben a fent hivatkozott Franciaország és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 257. pontját, a fent hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben hozott ítélet 46. pontját és a fent hivatkozott Németország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 34. pontját.
(14)
–	Lásd különösen a fent hivatkozott Németország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 37. pontját.
(15)
–	HL L 261., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 2. kötet, 70. o.
(16)
–	Lásd különösen a 8/82. sz. Wagner-ügyben 1983. február 23‑án hozott ítélet (EBHT 1983., 371. o.) 18. pontját; a 283/83. sz. Racke-ügyben 1984. november 13‑án hozott ítélet (EBHT 1984., 3791. o.) 7. pontját; a C‑311/97. sz., Royal Bank of Scotland ügyben 1999. április 29‑én hozott ítélet (EBHT 1999., I‑2651. o.) 26. pontját és a C‑120/99. sz., Olaszország kontra Tanács ügyben 2001. október 25‑én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑7997. o.) 80. pontját.
(17)
–	A C‑304/01. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2004. szeptember 9‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑7655. o.) 31. és azt követő pontjai.
(18)
–	A halászati erőforrások megőrzése és igazgatása közösségi rendszerének létrehozásáról szóló, 1983. január 25‑i tanácsi rendelet (HL L 24., 1. o.).
(19)  –	A halászat és akvakultúra közösségi rendszerének létrehozásáról szóló, 1992. december 20‑i tanácsi rendelet (HL L 389., 1. o.). Ez a rendelet hatályon kívül helyezi és a 170/83 rendeletet, és a helyébe lép. Őt magát a 2371/2002 rendelet helyezte hatályon kívül és váltotta fel.
(20)
–	1994. május 30‑i tanácsi rendelet (HL L 140., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 2. kötet, 164. o.).
(21)
–	Az 1954/2003 rendelet (4) preambulumbekezdése.
(22)
–	Lásd különösen az 1275/94 rendelet (3) preambulumbekezdését és 3. cikkének (2) bekezdését, illetve a 685/95 rendelet harmadik preambulumbekezdését és a 3. cikke (2) bekezdésének iii. alpontját.
(23)
–	Az 1954/2003 rendelet (5) preambulumbekezdése.
(24)
–	Lásd a Tanács viszonválaszához és a Bizottság beavatkozási beadványához mellékelt térképeket.
(25)
–	HL L 125., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 3. kötet, 217. o.
(26)
–	Lásd különösen a C‑331/88. sz., Fedesa és társai ügyben 1990. november 13‑án hozott ítélet (EBHT 1990., I‑4023. o.) 24. pontját és a C‑110/97. sz., Hollandia kontra Tanács ügyben 2001. november 22‑én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑8763. o.) 137. pontját.