62023CJ0527
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hatodik tanács)
2024. december 12. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – A hozzáadottérték‑adó (héa) közös rendszere – 2006/112/EK irányelv – 168. cikk – Héalevonási jog – Ugyanazon cégcsoporton belül nyújtott adminisztratív szolgáltatások beszerzése – A levonási jog megtagadása”
A C‑527/23. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Tribunalul Prahova (Prahova megyei törvényszék, Románia) a Bírósághoz 2023. augusztus 16‑án érkezett, 2022. december 30‑i határozatával terjesztett elő
a Weatherford Atlas Gip SA
és
az Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor,
az Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (hatodik tanács),
tagjai: T. von Danwitz, a Bíróság elnökhelyettese, a hatodik tanács elnökeként eljárva (előadó), A. Kumin és I. Ziemele bírák,
főtanácsnok: J. Richard de la Tour,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a Weatherford Atlas Gip SA képviseletében D.‑D. Dascălu et A. M. Iordache avocaţi,
–
a román kormány képviseletében R. Antonie, M. Chicu és E. Gane, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében M. Herold és E. A. Stamate, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv (HL 2006. L 347., 1. o.; helyesbítések: HL 2007. L 335., 60. o.; HL 2015. L 323., 31. o.; a továbbiakban: héairányelv) 2. és 168. cikkének értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a Weatherford Atlas Gip SA és az Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor (Nemzeti adóhatóság – panaszok elbírálásával foglalkozó főigazgatóság, Románia), valamint az Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili (Nemzeti adóhatóság – kiemelt adózók főigazgatósága, Románia; a továbbiakban együtt: adóhatóság) között annak tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, hogy e hatóság megtagadta az ugyanazon cégcsoporton belül nyújtott adminisztratív szolgáltatások igénybevétele után előzetesen megfizetett hozzáadottérték‑adó (héa) levonásához való jogot.
Jogi háttér
3
A héairányelv 2. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerint a héa alá tartozik az egy tagállamon belül az adóalanyként eljáró személy által ellenérték fejében teljesített szolgáltatásnyújtás.
4
Ezen irányelv 9. cikke (1) bekezdésének megfelelően „adóalanynak” minősül az a személy, aki bármely gazdasági tevékenységet bárhol önállóan végez, tekintet nélkül annak céljára és eredményére.
5
Az említett irányelv 11. cikke értelmében:
„A hozzáadottérték‑adóval foglalkozó bizottsággal (a továbbiakban: HÉA‑bizottság) folytatott konzultáció után minden tagállam egyetlen adóalanyként kezelheti azon ugyanebben a tagállamban letelepedett alanyokat, amelyek ugyan jogilag függetlenek, de amelyeket kölcsönös pénzügyi, gazdasági és szervezeti kapcsolatok egymással szorosan összefűznek.
Az első albekezdésben meghatározott lehetőséggel élő tagállam bármely olyan intézkedést elfogadhat, amely szükséges annak elkerüléséhez, hogy e rendelkezés alkalmazása lehetővé tegye az adócsalást vagy adókikerülést.”
6
Ugyanezen irányelv 168. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Az adóalany, amennyiben a termékeket és szolgáltatásokat az adóköteles tevékenységének folytatása szerinti tagállamban adóköteles tevékenységéhez használja fel, jogosult az általa fizetendő adó összegéből levonni a következő összegeket:
a)
a részére más adóalany által teljesített vagy teljesítendő termékértékesítés vagy szolgáltatásnyújtás után az ebben a tagállamban fizetendő vagy megfizetett HÉA‑t;
b)
a 18. cikk a) pontja és 27. cikk értelmében termékértékesítésnek vagy szolgáltatásnyújtásnak minősülő tevékenység után fizetendő HÉA‑t;
c)
a 2. cikk (1) bekezdése b) pontjának i. alpontjával összhangban a Közösségen belüli termékbeszerzés után fizetendő HÉA‑t;
d)
a 21. és 22. cikkel összhangban Közösségen belüli beszerzésnek minősülő tevékenység után fizetendő HÉA‑t;
e)
az ebbe a tagállamba importált termékek után fizetendő vagy megfizetett HÉA‑t.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
7
A Weatherford Atlas Gip az olajmezőkkel kapcsolatos szolgáltatások területén működő Weatherford cégcsoport része.
8
2016. június 6‑án a Weatherford Atlas Gip beolvadással történő egyesülés útján átvette a román Foserco SA társaságot, ideértve annak jogait és kötelezettségeit. A Foserco tevékenysége kőolaj és földgáz kitermeléséhez kapcsolódó kiegészítő szolgáltatások nyújtásából állt.
9
2015‑ben és 2016‑ban a Foserco két ügyfél, nevezetesen az OMV Petrom és a Petrofarc részére nyújtott fúrási szolgáltatásokat Romániában. E szolgáltatások nyújtása érdekében a Foserco a Weatherford cégcsoporthoz tartozó társaságoktól általános adminisztratív szolgáltatásokat vett igénybe, így többek között informatikai, humánerőforrás‑, marketing‑, könyvelési és tanácsadási szolgáltatásokat. Ezen általános adminisztratív szolgáltatásokat Románián kívül letelepedett jogalanyok nyújtották, és fordított adózást alkalmaztak az említett szolgáltatásokra vonatkozó héa kiszámítása érdekében. E csoporthoz tartozó más társaságok is részesültek ugyanezen szolgáltatásokból.
10
Ezen egyesülést követően az adóhatóság 2019. november 20‑i határozatával elrendelte a Weatherford Atlas Gipnek a 2014. január 1. és 2015. június 30. közötti időszakra vonatkozó társaságiadó‑ és héakötelezettségeinek újbóli ellenőrzését. Ez az ellenőrzés tehát a Foserco kötelezettségeire is kiterjedt, amelyeket a Weatherford Atlas Gip átvett.
11
Ezen ellenőrzést követően az adóhatóság kiadta az adómegállapítási határozatot és az adóellenőrzési jegyzőkönyvet, amelyekben megtagadta a Foserco által a beszerzett adminisztratív szolgáltatások után előzetesen megfizetett 1774419 román lej (RON) (hozzávetőleg 356540 euró) összegű héa levonásához való jogot, egyrészt azzal az indokkal, hogy semmilyen okiratot vagy dokumentumot nem nyújtottak be a beszerzett szolgáltatások és az ellenőrzött adóalany tevékenysége közötti kapcsolat bizonyítása érdekében, másrészt a benyújtott dokumentumokból nem derül ki sem a nyújtott szolgáltatások jellege, sem az e szolgáltatásokat nyújtók személyazonossága, sem a szolgáltatások nyújtásának időszaka, sem pedig az említett szolgáltatásoknak a Foserco számára való szükségessége.
12
A Weatherford Atlas Gip panaszt nyújtott be ezen adómegállapító határozattal és ezen adóellenőrzési jegyzőkönyvvel szemben. Mivel az említett panaszt az adóhatóság a 2020. április 22‑i határozatával elutasította, a Weatherford Atlas GIP hatályon kívül helyezés iránti keresetet nyújtott be a Tribunalul Prahovához (Prahova megyei törvényszék, Románia), amely a kérdést előterjesztő bíróság. Az e keresetre vonatkozó előzetes bírói vizsgálat keretében az adóhatóság pontosította, hogy az igénybe vett szolgáltatások fennállását nem vonták kétségbe, azonban a Weatherford Atlas Gip nem bizonyította, hogy kapcsolat áll fenn e szolgáltatások és az adóköteles tevékenységei között. E hatóság szerint ilyen kapcsolat nem állapítható meg, mivel az említett szolgáltatásokat a Weatherford cégcsoport több társasága részére nyújtották, és azokból e csoport más tagjai vagy maga a csoport részesült. Bár az azonos szolgáltatások költségeit megosztották az említett társaságok között, az említett hatóság mindazonáltal azt állítja, hogy azokat nem kellett kiszámlázni a Weatherford Atlas Gipnek, mivel azokra annak nem volt szüksége.
13
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy ugyanezen hatóság nem tagadja, hogy a szóban forgó adminisztratív szolgáltatásokat ténylegesen nyújtották, és nem hivatkozik semmilyen adócsalásra, de megtagadja a levonási jog elismerését azzal az indokkal, hogy nincs bizonyíték arra, hogy e szolgáltatások igénybevétele szükséges volt az adóalany számára. A kérdést előterjesztő bíróság e tekintetben arra keresi a választ, hogy a héairányelv értelmében az előzetesen megfizetett héa levonásához való jogot megtagadhatja‑e az adóhatóság az ilyen szolgáltatások igénybevételének szükségességére és célszerűségére vonatkozó szubjektív értékelése alapján, amennyiben megállapítást nyer, hogy az ezekhez kapcsolódó költségek ezen adóalany általános költségeinek részét képezik, a többek között a 2007. február 8‑iInvestrand ítéletből (C‑435/05, EU:C:2007:87, 24. pont) eredő ítélkezési gyakorlat értelmében.
14
E körülmények között a Tribunalul Prahova (Prahova megyei törvényszék) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a [héairányelv] 168. cikkét az adósemlegesség elvével összefüggésben, hogy azzal ellentétes, ha az adóhatóság az alapügyben szóban forgóhoz hasonló körülmények között megtagadja az adóalanytól az igénybe vett adminisztratív szolgáltatások után megfizetett [héa] levonásához való jogot, amennyiben megállapítást nyer, hogy az igénybe vett szolgáltatások tekintetében nyilvántartásba vett valamennyi költség az adóalany általános költségei között szerepel, és az adóalany kizárólag adóköteles tevékenységet végez, a szolgáltatásnyújtást az adóhatóság kifejezetten megerősíti, és az alkalmazott adójogi bánásmód a fordított adózás (ami kizárná az államháztartásnak történő károkozást)?
2)
A [héairányelv] 2. és 168. cikke rendelkezéseinek értelmezése szempontjából az alapügyben szereplőhöz hasonló körülmények között a csoporton belüli társaságok között a különböző tagok javára nyújtott adminisztratív és ügyviteli szolgáltatásokat (azaz a különböző területeket érintő segítségnyújtási és tanácsadási szolgáltatásokat, valamint a pénzügyi és jogi tanácsadási szolgáltatásokat) mindegyik tag részben olyannak tekintheti‑e, mint amelyeket adóköteles tevékenység céljára használtak fel, azaz saját szükségleteikre vesznek igénybe?
3)
A [héairányelv] 2. cikke rendelkezéseinek értelmezése szempontjából annak megállapítása esetén, hogy a csoporton belüli szolgáltatásokat nem a csoport egyik tagjának nyújtják, adóalanyként eljáró személynek minősíthető‑e a csoporthoz tartozó társaság, amelyet úgy kell tekinteni, mint amely nem vette igénybe az említett szolgáltatásokat?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első és a második kérdésről
15
E kérdésekkel, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a héairányelv 168. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás vagy gyakorlat, amelynek értelmében az adóhatóság azzal az indokkal tagadja meg az adóalany által az ugyanazon cégcsoportba tartozó más adóalanyoktól igénybe vett szolgáltatások után megfizetett, előzetesen felszámított héa levonásához való jog gyakorlását, hogy e szolgáltatásokat egyidejűleg e csoport más társaságai részére is nyújtották, és azok beszerzése nem volt szükséges vagy célszerű.
Az elfogadhatóságról
16
A román kormány az említett kérdések elfogadhatatlanságára hivatkozik, azzal az indokkal, hogy az első egy megalapozatlan és e tekintetben hipotetikus jellegű előfeltevésen alapul, a második pedig olyan tényelőadáson, amely nem teszi lehetővé annak megértését, hogy a kérdést előterjesztő bíróság miért fordult előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel a Bírósághoz.
17
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróság által meghatározott jogszabályi és ténybeli keretben felvetett – a helytállóságot illetően a Bíróság által nem vizsgálható –, az uniós jog értelmezésére vonatkozóan előterjesztett kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A Bíróság csak akkor utasíthatja el a nemzeti bíróság által előterjesztett kérelmet, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (2023. június 29‑iSuper Bock Bebidas ítélet, C‑211/22, EU:C:2023:529, 22. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
18
A jelen ügyben az első kérdést illetően a Bíróságnak nem feladata, hogy megvizsgálja azon ténybeli előfeltevés pontosságát, amelyen e kérdés alapul, és mindenesetre az említett kérdés az alapeljárás kérdést előterjesztő bíróság által ismertetett tárgyára tekintettel nem tűnik nyilvánvalóan hipotetikusnak. E kérdés elfogadhatósága tehát nem kérdőjelezhető meg.
19
A második kérdést illetően meg kell állapítani, hogy az alapeljárás jogi és ténybeli hátterének bemutatása lehetővé teszi annak megértését, hogy a kérdést előterjesztő bíróság miért fordult előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel a Bírósághoz, és hogy ez az előadás tartalmazza azokat a ténybeli és jogi elemeket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy e kérdésre hasznos választ adhasson. E körülmények között annak elfogadhatósága sem vitatható.
20
Következésképpen az első és második kérdés elfogadható.
Az ügy érdeméről
21
Az ítélkezési gyakorlat szerint az adóalanyok azon joga, hogy az általuk fizetendő héából levonják az általuk beszerzett áruk és igénybe vett szolgáltatások után fizetendő vagy előzetesen felszámított héát, a közös héarendszer egyik alapelvét képezi. A héairányelv 167. és azt követő cikkeiben meghatározott adólevonási jog a héarendszer elválaszthatatlan részét képezi, és főszabály szerint nem korlátozható. E jog a teljesített ügyleteket terhelő előzetesen felszámított héa teljes összege tekintetében azonnal érvényesül. Az adólevonások rendszerének ugyanis az a célja, hogy az adóalanyt teljes egészében mentesítse valamennyi gazdasági tevékenysége keretében fizetendő vagy megfizetett héa terhe alól (2024. március 7‑iFeudi di San Gregorio Aziende Agricole ítélet, C‑341/22, EU:C:2024:210, 27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
22
Így a közös héarendszer valamennyi gazdasági tevékenység adóterhét illetően biztosítja a teljes semlegességet, függetlenül azok céljától és eredményétől, feltéve hogy e tevékenységek főszabály szerint maguk is héakötelesek. Amennyiben az adóalany valamely termék megszerzése vagy szolgáltatás igénybevétele során ilyen minőségében eljárva e terméket vagy szolgáltatást az adózott tevékenységéhez használja fel, jogosult az említett termék vagy szolgáltatás után fizetendő vagy megfizetett héa levonására (2024. március 7‑iFeudi di San Gregorio Aziende Agricole ítélet, C‑341/22, EU:C:2024:210, 27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
23
A levonási jog gyakorlásának előfeltétele olyan ügylet előzetes fennállása, amely maga is a héa hatálya alá tartozik. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy valamely szolgáltatásnyújtás csak akkor minősül a héairányelv értelmében ellenérték fejében teljesítettnek, és így csak akkor tartozik ezen adó hatálya alá, ha a szolgáltatásnyújtó és a szolgáltatás igénybe vevője között létezik olyan jogviszony, amelynek keretében kölcsönös szolgáltatások kerülnek átadásra úgy, hogy a szolgáltatásnyújtó által kapott juttatás képezi a szolgáltatás igénybe vevője számára nyújtott, egyedileg meghatározható szolgáltatás tényleges ellenértékét. Erről van szó abban az esetben, ha a nyújtott szolgáltatás és a kapott ellenérték között közvetlen kapcsolat áll fenn (2022. január 20‑iApcoa Parking Danmark ítélet, C‑90/20, EU:C:2022:37, 27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat)
24
A jelen ügyben tehát a kérdést előterjesztő bíróság feladata először is annak vizsgálata, hogy az alapügyben szóban forgó adminisztratív szolgáltatások beszerzései a jelen ítélet előző pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében héa hatálya alá tartozó ügyletek‑e. E célból a kérdést előterjesztő bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy közvetlen kapcsolat áll‑e fenn e szolgáltatások és a Foserco által fizetett ellenérték között.
25
Ezenkívül a héairányelv 168. cikkéből az következik, hogy az előzetesen megfizetett héa levonásához való jog érvényesítéséhez az szükséges, hogy egyrészt az érdekelt az ezen irányelv értelmében vett „adóalany” legyen, másrészt pedig hogy az említett jog keletkezését megalapozó termékeket és szolgáltatásokat az adóalany utóbb adóköteles tevékenységéhez használja fel, és hogy e termékeket és szolgáltatásokat előbb más adóalany értékesítse, illetve nyújtsa (lásd ebben az értelemben: 2024. január 11‑iGlobal Ink Trade ítélet, C‑537/22, EU:C:2024:6, 33. pont; 2024. március 7‑iFeudi di San Gregorio Aziende Agricole ítélet, C‑341/22, EU:C:2024:210, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26
A jelen ügyben tehát a kérdést előterjesztő bíróság feladata másodszor annak vizsgálata, hogy a Foserco és az alapügyben szóban forgó adminisztratív szolgáltatásokat nyújtó társaságok a héairányelv értelmében vett adóalanyok‑e, és hogy az említett szolgáltatásokat a Foserco utóbb adóköteles tevékenységeihez használta‑e fel.
27
E tekintetben pontosítani kell, hogy úgy tűnik, hogy az alapügyben szóban forgó cégcsoport külön adóalanyokból áll, és látszólag nem alkot egyetlen adóalanyt, nevezetesen egy héacsoportot a héairányelv 11. cikke alapján. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből, valamint a Weatherford Atlas Gip írásbeli észrevételeiből ugyanis kitűnik, hogy az alapügyben szóban forgó adminisztratív szolgáltatásokat a Foserco részére – amely egy román társaság – Románián kívül letelepedett társaságok nyújtották. Márpedig a héacsoport szükségszerűen egy és ugyanazon tagállam területére korlátozódik, amint az e 11. cikk szövegéből kitűnik (lásd ebben az értelemben: 2021. március 11‑iDanske Bank ítélet, C‑812/19, EU:C:2021:196, 24. pont).
28
E tekintetben a Bíróság pontosította, hogy ahhoz, hogy az adóalany jogosult legyen a héa levonására, főszabály szerint a konkrét beszerzési ügyletnek közvetlen és azonnali kapcsolatban kell állnia a héa levonására jogosító értékesítési ügylettel vagy ügyletekkel. A beszerzett termékeket és az igénybe vett szolgáltatásokat terhelő héa levonásának joga azzal a feltétellel gyakorolható, hogy a beszerzés vagy az igénybevétel érdekében felmerült költségek az adólevonásra jogosító, más részére végzett adóköteles tevékenységek árának alkotóelmét képezik (2024. június 13‑iC [Bírósági vagyonfelügyelők és felszámolók] ítélet, C‑696/22, EU:C:2024:499, 86. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
29
Az adóalany azonban akkor is jogosult az adólevonásra, ha nem áll fenn közvetlen és azonnali kapcsolat az előzetes konkrét beszerzési ügylet és a levonásra jogosító utólagos értékesítési ügylet vagy ügyletek között, amennyiben a szóban forgó termékek és szolgáltatások költségei ez utóbbi általános költségeinek részét képezik, és mint ilyenek, az adóalany termékei vagy szolgáltatásai árának alkotóelemei. Az ilyen költségek ugyanis közvetlen és azonnali kapcsolatban állnak az adóalany gazdasági tevékenységének egészével (2024. október 4‑iVoestalpine Giesserei Linz ítélet, C‑475/23, EU:C:2024:866, 21. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
30
A Bíróság továbbá pontosította, hogy az ügyletek közötti kapcsolatok fennállását azok objektív tartalmára tekintettel kell értékelni. Közelebbről, az adóhatóságok és a nemzeti bíróságok feladata, hogy figyelembe vegyék az összes olyan körülményt, amelyek között az érintett ügyleteket lebonyolítják, és csak azokat az ügyleteket kell figyelembe venniük, amelyek objektíve kapcsolódnak az adóalany adóköteles tevékenységéhez. Így figyelembe kell venni az adóalany által előzetesen beszerzett termékek és igénybe vett szolgáltatások tényleges felhasználását és e beszerzés kizárólagos okát, mivel ez utóbbit az objektív tartalom meghatározása kritériumának kell tekinteni (lásd ebben az értelemben: 2024. június 13‑iC [Bírósági vagyonfelügyelők és felszámolók] ítélet, C‑696/22, EU:C:2024:499, 89. pont; 2024. október 4‑iVoestalpine Giesserei Linz ítélet, C‑475/23, EU:C:2024:866, 22. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
31
Ebben az összefüggésben az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy nem jogosít adólevonásra az adóalany részéről felmerült kiadások azon része, amely nem az adóalany által teljesített ügyletekhez, hanem a harmadik személyek által teljesített ügyletekhez kapcsolódik (lásd ebben az értelemben: 2020. október 1‑jei Vos Aannemingen ítélet, C‑405/19, EU:C:2020:785, 38. pont; 2022. szeptember 8‑iFinanzamt R [Tagi hozzájáruláshoz kapcsolódó héalevonás] ítélet, C‑98/21, EU:C:2022:645, 55. pont).
32
A jelen ügyben, ha bebizonyosodna, hogy azon szolgáltatások egy részét, amelyek címén felmerültek az alapügyben szóban forgó kiadások, nem az adóalany saját maga, hanem a harmadik személyek által teljesített ügyletek céljára használták fel, az e szolgáltatások és ezen adóalany adóköteles ügyletei közötti közvetlen és azonnali kapcsolat részben megszakad, és így ez utóbbi nem lenne jogosult arra, hogy a kiadások ezen részét terhelő héát levonja (lásd ebben az értelemben: 2020. október 1‑jei Vos Aannemingen ítélet, C‑405/19, EU:C:2020:785, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
33
Az adóalany adólevonási joga terjedelmének meghatározása érdekében a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak meghatározása, hogy az érintett szolgáltatásokat ténylegesen milyen mértékben nyújtották annak érdekében, hogy lehetővé tegyék az adóalany számára az adóköteles tevékenységeinek megvalósítását. Az előzetesen megfizetett héa ugyanis csak ebben a mértékben tekinthető úgy, mint amely az adóalany részére nyújtott szolgáltatásokat terhel (lásd ebben az értelemben: 2020. október 1‑jei Vos Aannemingen ítélet, C‑405/19, EU:C:2020:785, 40. és 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
34
E tekintetben irrelevánsnak tűnik az a körülmény, hogy az alapügyben szóban forgó adminisztratív szolgáltatásokat egyidejűleg több kedvezményezettnek nyújtják. Ezzel szemben a kérdést előterjesztő bíróság feladata meggyőződni arról, hogy az e szolgáltatásokhoz kapcsolódó költségeknek az adóalany által viselt része ténylegesen megfelel‑e azoknak a szolgáltatásoknak, amelyeket ez utóbbi a saját adóköteles ügyletei érdekében vett igénybe.
35
Az a kérdés, hogy az alapügyben szóban forgó adminisztratív szolgáltatások igénybevétele szükséges vagy célszerű volt‑e, szintén irrelevánsnak tűnik, mivel a héairányelv a levonási jog gyakorlását nem teszi függővé a beszerzési ügylet gazdasági jövedelmezőségének feltételétől. Ugyanis a héa közös rendszere valamennyi gazdasági tevékenység adóterhét illetően biztosítja a semlegességet, függetlenül azok céljától és eredményétől, feltéve hogy az említett tevékenységek főszabály szerint maguk is héakötelesek. Következésképpen a levonáshoz való jog a keletkezését követően még akkor is fennmarad, ha a tervezett gazdasági tevékenység nem valósult meg, tehát nem vezetett adóköteles ügyletekhez, illetve ha az adóalany a levonást lehetővé tévő termékeket vagy szolgáltatásokat akaratától független körülmények miatt nem használta fel adóköteles ügyletek keretében (lásd ebben az értelemben: 2024. június 13‑iC [Bírósági vagyonfelügyelők és felszámolók] ítélet, C‑696/22, EU:C:2024:499, 94. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
36
Végül a bizonyítási terhet illetően az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a héalevonást kérelmező adóalanynak kell bizonyítania, hogy megfelel az igénybevételhez előírt feltételeknek. Az adóhatóságok tehát az adóalanytól követelhetik a kért levonás biztosításához általuk szükségesnek tartott igazolásokat (lásd ebben az értelemben: 2021. december 9‑iKemwater ProChemie ítélet, C‑154/20, EU:C:2021:989, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2023. február 16‑iDGRFP Cluj ítélet, C‑519/21, EU:C:2023:106, 99. és 100. pont).
37
Ami e bizonyítékok értékelését illeti, azt a nemzeti bíróságnak a nemzeti jog bizonyítási szabályainak megfelelően az adott ügy valamennyi tényállási elemének és körülményének átfogó értékelésével kell elvégeznie (lásd ebben az értelemben: 2023. május 25‑iDyrektor Izby Administracji Skarbowej w Warszawie [Héa – Fiktív beszerzési ügylet] ítélet, C‑114/22, EU:C:2023:430, 36. pont; 2024. január 11‑iGlobal Ink Trade ítélet, C‑537/22, EU:C:2024:6, 34. pont).
38
Következésképpen a héairányelv 168. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás vagy gyakorlat, amelynek értelmében az adóhatóság azzal az indokkal tagadja meg az adóalany által az ugyanazon cégcsoportba tartozó más adóalanyoktól igénybe vett szolgáltatások után megfizetett, előzetesen felszámított héa levonásához való jog gyakorlását, hogy e szolgáltatásokat egyidejűleg e csoport más társaságai részére is nyújtották, és azok beszerzése nem volt szükséges vagy célszerű, ha megállapítást nyer, hogy az említett szolgáltatásokat ez az adóalany utóbb a saját adóköteles tevékenységeihez használja fel.
A harmadik kérdésről
39
E kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a héairányelv 2. cikke rendelkezéseinek értelmezése szempontjából annak megállapítása esetén, hogy a csoporton belüli szolgáltatásokat nem a csoport egyik tagjának nyújtják, adóalanyként eljáró személynek minősíthető‑e a csoporthoz tartozó társaság, amelyet úgy kell tekinteni, mint amely nem vette igénybe az említett szolgáltatásokat.
40
Amint azt az Európai Bizottság megjegyezte, ez a kérdés nem tűnik relevánsnak az alapügy megoldása szempontjából. E jogvita keretében ugyanis egyáltalán nem tűnik vitatottnak, hogy a Foserco a héairányelv értelmében vett adóalany. Amint arra a román kormány szintén rámutatott, ez a kérdés elkülönül attól a kérdéstől, hogy fennáll‑e az alapügyben szóban forgó adminisztratív szolgáltatások tekintetében az előzetesen felszámított héa levonásához való jog.
41
Következésképpen a jelen ítélet 17. pontjában felidézett állandó ítélkezési gyakorlatra való tekintettel a harmadik kérdés elfogadhatatlan.
A költségekről
42
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (hatodik tanács) a következőképpen határozott:
A közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv 168. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás vagy gyakorlat, amelynek értelmében az adóhatóság azzal az indokkal tagadja meg az adóalany által az ugyanazon cégcsoportba tartozó más adóalanyoktól igénybe vett szolgáltatások után megfizetett, előzetesen felszámított hozzáadottérték‑adó levonásához való jog gyakorlását, hogy e szolgáltatásokat egyidejűleg e csoport más társaságai részére is nyújtották, és azok beszerzése nem volt szükséges vagy célszerű, ha megállapítást nyer, hogy az említett szolgáltatásokat ez az adóalany utóbb a saját adóköteles tevékenységeihez használja fel.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: román.