62019CC0938
HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2021. június 3. (
1
)
C‑938/19. sz. ügy
Energieversorgungscenter Dresden‑Wilschdorf GmbH & Co. KG.
kontra
Bundesrepublik Deutschland
(a Verwaltungsgericht Berlin [berlini közigazgatási bíróság, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Környezet – 2003/87/EK irányelv – Az üvegházhatású gázok kibocsátási egységeinek kereskedelmi rendszere – A 2. cikk (1) bekezdése – Hatály – A 3. cikk e) pontja – A »létesítmény« fogalma – Mellékberendezések, amelyek nem bocsátanak ki üvegházhatású gázokat – 10a. cikk – Kibocsátási egységek ingyenes kiosztására vonatkozó átmeneti rendszer – Korrigált kvóta – Számítási módszer – 2011/278/EU határozat – A 6. cikk (1) bekezdésének harmadik albekezdése – Hideg víz szállítása a CO2‑kibocsátásáthelyezés kockázatának jelentős mértékben kitett ágazatba tartozó gazdálkodó egység részére”
I. Bevezetés
1.
A Verwaltungsgericht Berlin (berlini közigazgatási bíróság, Németország) által benyújtott jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeinek az Európai Unión belüli kereskedelmi rendszerét létrehozó 2003/87/EK irányelv (
2
) 2. cikke (1) bekezdésének és 3. cikke e) pontjának, valamint a kibocsátási egységek harmonizált ingyenes kiosztására vonatkozó átmeneti szabályokat meghatározó 2011/278/EU határozat (
3
) 6. cikke (1) bekezdése harmadik albekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2.
E kérelmet az Energieversorgungscenter Dresden‑Wilschdorf GmbH & Co. KG (a továbbiakban: EDW vagy az alapügy felperese) és az Umweltbundesamt (szövetségi környezetvédelmi hivatal, Németország; a továbbiakban: Hivatal) által képviselt Bundesrepublik Deutschland (Németországi Szövetségi Köztársaság) között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgya, hogy megtagadták az EDW által egy nagy hatásfokú kapcsolt energiatermelésű létesítményre igényelt ingyenes kibocsátási egységek egy részének a kiosztását a harmadik kereskedési időszakra vonatkozóan (2013–2020). A kérdést előterjesztő bíróság előtt a jogvitában részt vevő felek között vita van az EDW létesítményének határait illetően, különösen azon kérdésben, hogy e létesítménybe be kell‑e számítani azokat a mellékberendezéseket (pontosabban abszorpciós hűtőberendezéseket), (
4
) amelyek nem bocsátanak ki üvegházhatású gázokat, valamint, hogy ez milyen következményekkel jár a kibocsátási egységek ingyenes kiosztása tekintetében.
3.
E technikai részleteken túl a jelen ügy lehetőséget ad a Bíróságnak többek között arra, hogy pontosítsa a 2003/87 irányelvnek az irányelv 2. cikkének (1) bekezdésében meghatározott alkalmazási körét, valamint az ezen irányelv 3. cikkének e) pontjában szereplő „létesítmény” fogalmának értelmezését, közelebbről a „kibocsátásokra és a légszennyezésre” gyakorolt hatásra vonatkozó kritériumot illetően.
4.
E tekintetben annak megállapítását fogom a Bíróságnak javasolni, hogy e rendelkezésekkel nem ellentétes az, ha közigazgatási koordinációs célból valamely tagállam a nemzeti jogában előírja, hogy valamely létesítményt azonos módon kell körülhatárolni az üzemeltető számára az üvegházhatású gázok kibocsátására, illetve a szennyezésre (
5
) vonatkozóan biztosítható valamennyi különböző engedélyben. Az említett irányelv 3. cikkének b) pontjával összefüggésben értelmezett ugyanezen rendelkezésekből azonban az következik, hogy a mellékberendezések csak akkor vehetők figyelembe – többek között – a kibocsátási egységek előzetes ingyenes kiosztása céljából, ha tevékenységük amellett, hogy közvetlenül összefügg a főlétesítmény tevékenységével, és műszakilag kapcsolódik ahhoz, egyben hatással lehet az üvegházhatású gázok kibocsátására.
II. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
1. A 2003/87 irányelv
5.
A 2003/87 irányelv „Alkalmazási kör” című 2. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelvet az I. mellékletben felsorolt tevékenységekből származó kibocsátásokra és a II. mellékletben felsorolt üvegházhatású gázokra kell alkalmazni.”
6.
Ezen irányelv „Fogalommeghatározás” címet viselő 3. cikke a következőket mondja ki:
„Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
[…]
b)
»kibocsátások«: üvegházhatású gázoknak valamely létesítményben található forrásokból a légkörbe történő kiengedése vagy az I. mellékletben felsorolt légiközlekedési tevékenységet folytató légi járműből az említett tevékenység tekintetében gázok kibocsátása;
[…]
e)
»létesítmény«: minden olyan helyhez kötött műszaki egység, amelyben egy vagy több, az I. számú mellékletben felsorolt tevékenység vagy bármely más, azzal közvetlenül együtt járó tevékenység folyik, illetőleg amely [helyesen: amely] műszakilag kapcsolódik az adott telephelyen folytatott tevékenységhez, és amely hatással lehet a kibocsátásokra és a légszennyezésre;
[…]”
7.
Az említett irányelvnek „A [96/61] irányelvvel való összehangolás” című 8. cikke előírja:
„A tagállamok megteszik az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy a [96/61] irányelv I. mellékletében megjelölt tevékenységeket folytató létesítmények üvegházhatású gázra vonatkozó kibocsátási engedélyeinek kiállításához meghatározott feltételek, illetve a kapcsolódó engedélyezési eljárás összhangba kerüljön a fenti irányelv által szabályozott engedély feltételeivel, illetve eljárásával. Ezen irányelv 5., 6., és 7. cikkében foglalt követelmények beépíthetők a [96/61] irányelvben előírt eljárásokba.”
8.
Ugyanezen irányelvnek „A harmonizált ingyenes kiosztás közösségi szintű átmeneti szabályai” című 10a. cikke a (12) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„A 10b. cikkre is figyelemmel, 2013‑ban, majd azt követően 2020‑ig minden évben a szénszivárgás kockázatának jelentős mértékben kitett ágazatokban vagy alágazatokban működő üzemeltetők az (1) bekezdésben hivatkozott rendelkezésekkel összhangban meghatározott mennyiség 100%‑a erejéig ingyenes kiosztásban részesülhetnek az (1) bekezdésnek megfelelően.”
2. A 2011/278 határozat
9.
A 2011/278 határozatnak a „Létesítményrészekre történő felosztás” című 6. cikke (1) bekezdésének szövege a következő:
„E határozat alkalmazásában a tagállamok a [2003/87] irányelv 10a. cikkének értelmében ingyenes kiosztásra jogosult valamennyi létesítményt egy vagy több létesítményrészre osztanak fel az előírtaknak megfelelően:
a)
termék‑referenciaérték szerinti létesítményrész [helyesen: termék‑referenciaértékkel rendelkező létesítményrész];
b)
hő‑referenciaérték szerinti létesítményrész [helyesen: hő‑referenciaértékkel rendelkező létesítményrész];
c)
tüzelőanyag‑referenciaérték szerinti létesítményrész [helyesen: tüzelőanyag‑referenciaértékkel rendelkező létesítményrész];
d)
technológiai kibocsátások szerinti létesítményrész [helyesen: technológiai kibocsátásokkal rendelkező létesítményrész].
A létesítményrészeknek a lehetséges mértékben meg kell felelniük a létesítmény fizikai részeinek.
A hő‑referenciaérték, a tüzelőanyag‑referenciaérték és technológiai kibocsátások szerinti [helyesen: hő‑referenciaértékkel, a tüzelőanyag‑referenciaértékkel és a technológiai kibocsátásokkal rendelkező] létesítményrészek esetében a tagállamoknak – a NACE‑ (
6
) és Prodcom‑kódok alapján – egyértelműen különbséget kell tenniük aközött, hogy a vonatkozó folyamat a [2010/2] határozatban (
7
) meghatározott, a CO2‑kibocsátás-áthelyezés kockázatának általános megítélés szerint jelentős mértékben kitett ágazatot vagy alágazatot szolgál‑e ki, vagy sem.
Ha az uniós rendszerben részt vevő létesítmények egyike az uniós rendszeren kívüli létesítmény vagy egyéb entitás számára termelt vagy exportált mérhető hőt, a tagállamok ezt úgy értékelik, hogy a kérdéses hő esetében a hő‑referenciaérték szerinti [helyesen: hő‑referenciaértékkel rendelkező] létesítményrész vonatkozó eljárása nem olyan ágazatot vagy alágazatot szolgál, amely a [2010/2] határozatban foglaltaknak megfelelően a CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának általános megítélés szerint jelentős mértékben ki van téve, hacsak az illetékes hatóság kielégítő bizonyítékkal nem rendelkezik a tekintetben, hogy a mérhető hő fogyasztója a [2010/2] határozatban foglaltak szerint a CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának jelentős mértékben kitett ágazatnak vagy alágazatnak minősül.”
3. A 2010/2 határozat és 2014/746/EU határozat
10.
A 2010/2 határozat mellékletének 1.4 pontja a CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának jelentős mértékben kitett ágazatok között a NACE 3210 kódjának körébe tartozó elektronikus alkatrészek gyártását is említi.
11.
A 2010/2 határozatot hatályon kívül helyező 2014/746/EU határozat (
8
) mellékletének 1.14. pontja az ilyen kockázatnak kitett ágazatok között a 2611 NACE kódnak megfelelő elektronikus alkatrészek gyártását is megemlíti.
4. A 96/61 irányelv
12.
A 96/61 irányelv „Fogalommeghatározások” című 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
[…]
2.
»környezetszennyezés«: az emberi tevékenység eredményeképpen anyag, rezgés, hő vagy zaj közvetlen vagy közvetett kibocsátása a levegőbe, talajba vagy a vízbe, amely veszélyt jelenthet az emberi egészségre vagy a környezet minőségére, kárt okozhat az anyagi javakban, illetve akadályozza vagy zavarja a környezet élvezetét vagy annak más jogszerű használatát;
3.
»létesítmény«: olyan rögzített műszaki egység, ahol egy vagy több, az I. mellékletben felsorolt tevékenységet folytatnak, és bármely más, azzal közvetlenül együtt járó tevékenységet, amely műszakilag kapcsolódik az adott telephelyen folytatott tevékenységhez, és amelynek hatása lehet a kibocsátásokra és a környezetszennyezésre;
[…]
5.
»kibocsátás«: anyag, rezgés, hő vagy zaj közvetlen vagy közvetett kiengedése a létesítmény egyedi vagy diffúz forrásaiból a levegőbe, vízbe vagy a talajba;
[…]”
5. A 2010/75 irányelv
13.
A 2010/75 irányelv „Fogalommeghatározások” című 3. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában a következő fogalommeghatározásokat kell alkalmazni:
[…]
2.
»környezetszennyezés«: az emberi tevékenység eredményeképpen anyag, rezgés, hő vagy zaj közvetlen vagy közvetett kibocsátása a levegőbe, talajba vagy a vízbe, amely veszélyt jelenthet az emberi egészségre vagy a környezet minőségére, kárt okozhat az anyagi javakban, illetve akadályozza vagy zavarja a környezet élvezetét vagy annak más jogszerű használatát;
3.
»létesítmény«: olyan helyhez kötött műszaki egység, amelyben egy vagy több, az I. mellékletben, illetve a VII. melléklet 1. részében felsorolt tevékenységet folytatnak, és bármely más, azzal közvetlenül együtt járó, ugyanazon a telephelyen folytatott tevékenységet, amely műszakilag kapcsolódik az említett mellékletekben felsorolt tevékenységhez, és amelynek hatása lehet a kibocsátásokra és a környezetszennyezésre;
4.
»kibocsátás«: anyag, rezgés, hő vagy zaj közvetlen vagy közvetett kiengedése a létesítmény egyedi vagy diffúz forrásaiból a levegőbe, a vízbe vagy a talajba;
[…]”
B.
A német jog
14.
Az 1974. március 15‑i Bundes‑Immissionsschutzgesetz (a szennyezés elleni védelemről szóló német szövetségi törvény, BGBl. 1974 I, 721. o.; a továbbiakban: BImSchG) 2013. május 17‑i változata (BGBl. 2013. I, 1274. o.) a következőképpen szól:
„Engedélyköteles az olyan létesítmények építése és üzemeltetése, amelyek jellemzőik vagy működésük miatt különösen káros hatást gyakorolhatnak a környezetre, és veszélyeztethetik, illetve jelentős kárt vagy kellemetlenséget okozhatnak a közösségnek vagy a szomszédságnak […].”
15.
A 2011. július 21‑i Treibhausgas‑Emissionshandelsgesetz (az üvegházhatású gázok kibocsátáskereskedelméről szóló törvény) (BGBl. 2011. I, 1475. o., a továbbiakban: TEHG) „Hatály” címet viselő 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Ez a törvény az 1. melléklet 2. részében felsorolt üvegházhatású gázok ott felsorolt tevékenységek általi kibocsátására alkalmazandó. Ezt a törvényt akkor is alkalmazni kell az 1. melléklet 2. részében említett létesítményekre, ha azok az 1. melléklet 2. részében fel nem sorolt létesítmény részei vagy mellékberendezései
(2)   Az 1. melléklet 2. részének 2–31. pontjában felsorolt létesítmények esetében e törvény hatálya kiterjed:
1. minden olyan létesítményrészre és folyamati lépésre, amely az üzemeltetéshez szükséges, továbbá
2. minden olyan mellékberendezésre, amely az említett létesítményrészekkel és folyamati lépésekkel térbeli és üzemeltetéstechnikai összefüggésben áll, és az 1. melléklet 2. részében szereplő üvegházhatású gázok keletkezése szempontjából jelentőséggel bírhat.
Az első mondat az 1. melléklet 2. részének 1. pontjában említett tüzelőberendezésekre értelemszerűen alkalmazandó.
[…]
(4)   Ha az 1. melléklet 2. részének 2–31. pontjában felsorolt létesítmények a BImSchG 4. §‑a (1) bekezdése, harmadik mondata alapján engedélykötelesek, a BImSchG alapján kiadott engedélyben foglalt előírások irányadóak a létesítmények (2) és (3) bekezdés szerinti elhatárolása szempontjából. Az első mondatot az 1. melléklet 2. részének 1. pontjában említett tüzelőberendezésekre is alkalmazni kell. Az (1) bekezdés második mondatában foglalt esetekre az első mondat értelemszerűen alkalmazandó a BImSchG alapján kiadott engedélyben a létesítményrészek vagy mellékberendezésekre vonatkozó előírások tekintetében is.”
16.
A TEHG „A kibocsátás engedélyezése” című 4. §‑a kimondja:
„(1)   A létesítmény üzemeltetőjének engedélyt kell kérnie az 1. melléklet 2. részének 1–32. pontjában felsorolt tevékenységekből származó üvegházhatású gázkibocsátásokra. Az engedélyt a létesítmény üzemeltetőjének kérelmére az illetékes hatóság adja ki, amennyiben a hatóság a kérelemmel együtt benyújtott dokumentáció alapján meg tudja állapítani a (3) bekezdésben említett információkat.
[…]
A BImSchG rendelkezései alapján 2013. január 1‑je előtt engedélyezett létesítmények esetében az (1) bekezdés értelmében kiadott engedély a szennyezésvédelmi jogi engedély. Mindazonáltal, az első mondatban szereplő esetben, a létesítményüzemeltető az (1) bekezdés alapján külön engedélyt is kérhet. Ez esetben az első mondat csak addig alkalmazható, amíg a külön engedélyt meg nem adják.”
17.
Az említett TEHG „Kibocsátási egységeknek a létesítményüzemeltetők részére történő ingyenes kiosztása” című 9. §‑ának (2) bekezdése a következőket írja elő:
„A kibocsátási egységek ingyenes kiosztásának feltétele az illetékes hatósághoz benyújtott kérelem. […]”
III. Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
18.
Az alapeljárás felperese, az EDW egy gázmotoros kapcsolt energiatermelésű ipari erőművet (a továbbiakban: az EDW kapcsolt energiatermelésű erőműve vagy a főlétesítmény) üzemeltet Drezdában (Németország). Az e létesítmény vonatkozásában az EDW birtokában lévő üvegházhatású gázokra vonatkozó kibocsátási engedély a hűtőberendezésekre, mint mellékberendezésekre is kiterjed, konkrétan azon abszorpciós hűtőberendezésekre, amelyek üvegházhatású gázkibocsátás nélkül alakítják a hőt hűtésre alkalmassá. (
9
)
19.
Az EDW kapcsolt energiatermelésű erőműve kizárólag egy harmadik személy – nevezetesen a Global Foundries – tulajdonában álló félvezetőgyártó üzemet szolgál ki, amely nem tartozik az ETS hatálya alá (a továbbiakban: a Global Foundries üzeme). A felek között nem vitatott, hogy a Global Foundries üzemének tevékenysége a 2010/2 határozat és a 2014/746 határozat értelmében a CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának (
10
) jelentős mértékben kitett ágazatba tartozik.
20.
Az EDW főlétesítményének (az abszorpciós hűtőberendezéseket is beleértve) tevékenysége három szakaszból épül fel, amelynek célja a Global Foundries üzemének meleg, hideg és langyos vízzel való ellátása:
–
1. szakasz: az EDW kapcsolt energiatermelésű erőműve többek között 80 °C‑os meleg vizet állít elő. A meleg vízzel részben közvetlenül a Global Foundries üzemét, részben pedig az abszorpciós hűtőberendezéseket látják el;
–
2. szakasz: az erőműből származó meleg vízből és vízgőzből az abszorpciós hűtőberendezések hűtési folyamat révén (5 °C vagy 11 °C hőmérsékletű) hideg vizet állítanak elő a Global Foundries üzeme számára;
–
3. szakasz: az abszorpciós hűtőberendezések egyrészt a Global Foundries üzeméből visszavezetett (11 °C vagy 17 °C hőmérsékletű) víz, másrészt a hűtési folyamat során felszabaduló hő segítségével 32 °C‑os langyos vizet is előállítanak. A langyos vizet is átvezetik a Global Foundries üzemébe. (
11
)
21.
2012. január 19‑én az alapeljárás felperese kibocsátási egységek ingyenes kiosztása (
12
) iránti kérelmet nyújtott be a Deutsche Emissionshandelsstelléhez (német kibocsátáskereskedelmi hatóság, a továbbiakban: DEHSt). 2014. február 17‑i határozatával a DEHSt megtagadta a kért kibocsátási egységek egészének kiadását. Ezen elutasítást követően az EDW további kibocsátási egységek kiosztását kérte. 2017. április 28‑án a DEHSt részben helyt adott e panasznak.
22.
E tekintetben a DEHSt úgy vélte, hogy az abszorpciós hűtőberendezések és az EDW főlétesítménye egyazon, az ETS hatálya alá tartozó létesítményt alkot, amelyre a hő‑referenciaértéket kell alkalmazni. (
13
) Ezen értékelésre figyelemmel az alapeljárás felperese által az ingyenesen kiosztandó kibocsátási egységek (
14
) előzetes mennyiségének kiszámítása érdekében hivatkozott mérhető hőmennyiségekből levonta a Global Foundries ETS hatálya alá nem tartozó üzeméből importált hőt (azaz az ezen üzemből származó, és az abszorpciós hűtőberendezésekbe továbbított 11 °C vagy 17 °C hőmérsékletű folyadékáramnak megfelelő hőmennyiséget, amelyet a 3. szakaszban langyos víz előállítására használnak). Egyébiránt pedig megtagadta az EDW‑től a „CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának” jelentős mértékben kitett ágazatokra és alágazatokra irányadó kedvezményes rendszer alkalmazását a kapcsolt energiatermelésű erőműve által az 1. szakaszban az abszorpciós hűtőberendezésekbe szállított hőmennyiség tekintetében. E kérdést illetően azt állapította meg, hogy az e berendezések által (a 2. szakaszban) termelt hideg víz a 2010/2 határozat értelmében nem tartozik a „CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának” jelentős mértékben kitett ágazat vagy alágazat körébe.
23.
2017. június 1‑jén az EDW keresetet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz a panaszát részben elutasító határozattal szemben.
24.
E bíróság úgy véli, hogy az előtte folyamatban lévő jogvita megoldása mindenekelőtt attól a kérdéstől függ, hogy a 2003/87 irányelvvel, és különösen annak 2. cikkének (1) bekezdésével és 3. cikkének e) pontjával összeegyeztethető‑e az olyan nemzeti rendelkezés, amely előírja, hogy az ETS hatálya alá tartozó létesítményekbe az alapügyben szóban forgó hűtőberendezésekhez hasonló, olyan mellékberendezéseket is bele kell érteni, amelyek nem bocsátanak ki üvegházhatású gázokat. Az említett bíróság ugyanis rámutat arra, hogy annak eldöntése, hogy ezek a hűtőberendezések az EDW létesítményének határain belül vagy azon kívül találhatók‑e, hatással van a kibocsátási egységek azon mennyiségére, amelyben ez utóbbi előzetesen ingyenesen részesülhet. (
15
)
25.
Ezt követően az említett bíróság – az adott választól függően – azt kérdezi, hogy a Data Collection Template‑ben (adatgyűjtési sablon) (
16
) említett „corrected eligibility ratiot” (korrigált kvóta), ami az alapügy körülményei között lehetővé teszi annak figyelembevételét, hogy a Global Foundries üzeméből importált hő az ingyenes kiosztás szempontjából „nem vehető számításba”, az e létesítményben előállított teljes hőmennyiségre, vagy éppen ellenkezőleg, kizárólag azon hőáramra kell alkalmazni, amelyhez az importált hő köthető. (
17
)
26.
Végezetül e bíróság a 2011/278 határozat 6. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdése alapján a „CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának” jelentős mértékben kitett ágazatokra vagy alágazatokra alkalmazandó rendszer végrehajtásának feltételeiről kérdez. A kérdést előterjesztő bíróság különösen azt kívánja megtudni, hogy abban az esetben, ha az abszorpciós hűtőberendezéseket az EDW létesítménye részének kell tekinteni, a Global Foundries részére (a 2. szakasz keretében) nyújtott hűtési szolgáltatás részesülhet‑e a „kibocsátás‑áthelyezési” státusszal járó kedvezményben, még akkor is, ha az főszabály szerint hőexportot feltételez.
27.
E körülmények között a Verwaltungsgericht Berlin (berlini közigazgatási bíróság) a Bírósághoz 2019. december 24‑én érkezett, 2019. december 16‑i határozatával úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a [2003/87] irányelv 2. cikkének (1) bekezdését, hogy azzal összeegyeztethető a [TEHG] 2. §‑a (4) bekezdésének első mondatához hasonló olyan szabályozás, amely alapján a [BImSchG] szerint engedélyezett létesítmény annyiban is a[z] [ETS‑ben] való részvételi kötelezettség hatálya alá tartozik, amennyiben az említett engedély olyan mellékberendezésekre is kiterjed, amelyek nem bocsátanak ki üvegházhatású gázokat?
2)
Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
A kibocsátási egységek kereskedelmi rendszerében való részvételi kötelezettség hatálya alá nem tartozó létesítményből átvett hőre nézve az következik‑e az Európai Bizottság által kidolgozott [adatgyűjtési sablonban] rögzített és a tagállamok számára a korrigált kvóta […] kiszámítására előírt iránymutatásokból, hogy az említett kvótát akkor is a[z] [ETS] hatálya alá tartozó létesítményben előállított teljes hőmennyiségre kell alkalmazni, ha az átvett hő egyértelműen hozzárendelhető több azonosítható és külön meghatározható hőáram és/vagy létesítményen belüli hőfelhasználás egyikéhez?
3)
Úgy kell‑e értelmezni a [2011/278] határozat 6. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdését, hogy a hő referenciaérték szerinti létesítményrész vonatkozó eljárása olyan ágazatot vagy alágazatot szolgál, amely a [2010/2] határozatban foglaltaknak megfelelően a CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának általános megítélés szerint jelentős mértékben ki van téve, ha a szóban forgó hőt hűtési szolgáltatás előállítására használják, és a hűtési szolgáltatást egy a CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának jelentős mértékben kitett ágazatban vagy alágazatban működő, a kibocsátáskereskedelmi kötelezettség hatálya alá nem tartozó létesítmény veszi igénybe?
Függ‑e a [2011/278] határozat 6. cikke (1) bekezdése harmadik albekezdésének alkalmazhatósága attól, hogy a hűtési szolgáltatás előállítására a[z] [ETS‑ben] való részvételi kötelezettség hatálya alá tartozó létesítmény határain belül kerül‑e sor?”
28.
Az EDW, a Hivatal, a német kormány és az Európai Bizottság terjesztett írásbeli észrevételeket a Bíróság elé.
IV. Elemzés
29.
A 2003/87 irányelv a kibocsátási egységek olyan kereskedelmi rendszerét hozta létre, amely arra irányul, hogy az üvegházhatású gázokat olyan szintre csökkentse a légkörben, amely megakadályozza az éghajlat veszélyes, emberi eredetű befolyásolását, és amelynek végső célja a környezet védelme. (
18
) A 2003/87 irányelv 10a. cikkében egy átmeneti időszakra vonatkozóan ingyenes kiosztást ír elő. (
19
)
30.
Az alapeljárásban pontosan a kibocsátási egységek előzetes ingyenes kiosztásáról van szó. A kérdést előterjesztő bírósághoz benyújtott keresetében ugyanis az alapeljárás felperese több ingyenes kibocsátási egységet kér, mint amennyit számára a DEHSt előzetesen kiosztott. Vitatja egyrészt azt a levonást, amelyet arra figyelemmel végeztek el, hogy a Global Foundries üzeméből (a jelen indítvány 20. pontjában ismertetett 3. szakaszban) importált hő „nem vehető számításba”, és másrészről azt, hogy arra a hőre, amit nem a Global Foundries üzeméből, hanem az EDW kapcsolt energiatermelésű erőművéből szállítanak (az 1. szakaszban) az abszorpciós hűtőberendezésekhez (a 2. szakaszban végzett) hűtés céljából, nem igényelhető a „CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának” jelentős mértékben kitett ágazatoknak vagy alágazatoknak fenntartott kedvezményes elbánás.
31.
Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság által feltett első kérdés arra vonatkozik, hogy a 2003/87 irányelvnek az irányelv 2. cikkének (1) bekezdésében meghatározott alkalmazási körével összeegyeztethető‑e az olyan nemzeti rendelkezés, amely előírja, hogy valamely létesítményt azonos módon kell körülhatárolni az üzemeltető számára az üvegházhatású gázok kibocsátására, illetve a szennyezésre vonatkozóan biztosítható valamennyi különböző engedélyben.
32.
E kérdésével e bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló ügyben a 2003/87 irányelv 3. cikkének e) pontja alapján úgy kell‑e tekinteni, hogy az abszorpciós hűtőberendezések az EDW létesítményének részét képezik (
20
).
33.
A második és a harmadik kérdés azon kibocsátási egységek mennyiségének kiszámításához kapcsolódó két tényezőre vonatkozik, amelyek ingyenes kiosztására az EDW előzetesen jogosult, azaz egyrészt „a forrásukra tekintettel számításba nem vehető” és „a forrásukra tekintettel számításba vehető” hőmennyiségek közötti – a korrigált kvóta (
21
) meghatározása szempontjából releváns – különbségtételre, és másrészt a „CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatára”.
34.
Ami a „CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának” fogalmát illeti, emlékeztetek arra, hogy e fogalom annak veszélyére utal, hogy az üvegházhatású gázok jelentős kibocsátását előidéző tevékenységeket a kibocsátási egységek kereskedelmi rendszeréhez kapcsolódó költségek miatt olyan harmadik országokba helyezik át, ahol nincsenek ilyen korlátozásoknak kitéve, ami a globális kibocsátás növekedésével járna, valamint az ETS által követett éghajlatvédelmi célkitűzések ellen hatna. (
22
) A 2003/87 irányelv 10a. cikke (12) bekezdésének megfelelően az, hogy egy létesítmény a CO2‑kibocsátásáthelyezés kockázatának jelentős mértékben kitett ágazathoz vagy alágazathoz tartozik, az e cikk címén történő kiosztás szempontjából azzal a következménnyel jár, hogy a nagyvonalúbb előzetes kiosztást lehetővé tévő „kibocsátásáthelyezési” tényezőt kell alkalmazni a múltbeli tevékenységre vonatkozó adataira, amelyeket a kibocsátási egységek előzetes ingyenes kiosztásának számításakor figyelembe kell venni. (
23
)
35.
Ily módon, amennyiben valamely létesítmény a „kibocsátásáthelyezési” tényező alkalmazásának kedvezményében részesül, a részére ingyenesen kiosztott kibocsátási egységek nem tartoznak az ezen irányelv 10a. cikkének (11) bekezdésében előírt éves csökkentés hatálya alá. A végeredmény tehát az, hogy az előzetesen ingyenesen kiosztott kibocsátási egységek száma magasabb.
36.
Hasonlóképpen, az a kérdés, hogy az alapügy tárgyát képezőhöz hasonló ügyben az alapügy felperese által megjelölt hőmennyiségekből le kell‑e vonni a Global Foundries‑éhoz (
24
) hasonló üzemből importált hőt azon indok alapján, hogy „nem vehető számításba”, mivel az ETS hatálya alá nem tartozó létesítményből származik, közvetlen hatással van az ilyen létesítmény részére előzetesen kiosztható ingyenes kibocsátási egységek számára.
37.
Ugyanis a kérdést előterjesztő bíróság második kérdésében említett korrigált kvóta, amely megfelel a „forrásukra tekintettel számításba vehető hőmennyiségek”/„a mérhető hő összmennyisége” (
25
) arányszámának, annál kedvezőbb az üzemeltető számára, minél jelentősebb a számításba vehető hőmennyiség (amibe nem számítható bele az ETS hatályán kívül eső létesítményekből importált hőmennyiség) a létesítmény teljes mérhető hőjéhez („total measurable heat”) viszonyítva.
38.
A jelen ügyben a Hivatal jelzi, hogy a 2005–2008‑as referenciaidőszak vonatkozásában az EDW létesítményének (az abszorpciós hűtőberendezéseket is beleértve) teljes mérhető hője felének felelt meg a Global Foundries üzeméből importált hő. Feltételezve, hogy e berendezések ténylegesen az EDW létesítményének részét képezik, ezt a hőt a létesítmény „teljes mérhető hőjébe” bele kellene számítani, viszont a „számításba vehető hőmennyiségbe” nem. Az alkalmazandó korrigált kvóta tehát egyértelműen alacsonyabb lenne, mint abban az esetben, ha ezt a hőt egyáltalán nem kellene figyelembe venni (vagyis abban az esetben, ha az abszorpciós hűtőberendezések nem képeznék az EDW létesítményének részét). Összességében tehát az EDW előzetesen kevesebb ingyenes kibocsátási egységet kapna.
39.
A jelen indítvány további részében a kérdést előterjesztő bíróság által feltett valamennyi kérdést sorrendben megvizsgálom. Először is, ami az első kérdést illeti, megjegyzem, hogy a 2003/87 irányelvnek a 2. cikke (1) bekezdésében meghatározott alkalmazási körével véleményem szerint összeegyeztethető az olyan nemzeti rendelkezés, amelynek értelmében a létesítményeket azonos módon kell körülhatárolni az üzemeltető számára az üvegházhatású gázok kibocsátására, illetve a szennyezésre vonatkozóan biztosítható valamennyi különböző engedélyben. Kifejtem, hogy ennek a lehetőségnek azonban az a feltétele, hogy az ETS‑ben előírt jogok és kötelezettségek meghatározása céljából (a főlétesítményen felül) csak azokat a mellékberendezéseket vegyék figyelembe, amelyek tevékenysége hatással lehet az
ilyen kibocsátásokra. Az ezen irányelv 3. cikkének e) pontjában szereplő „létesítmény” fogalmának meghatározásában előírt különböző kritériumokat is pontosítani fogom, hangsúlyozva, hogy a kérdést előterjesztő bíróság feladata lesz majd annak értékelése, hogy az alapügy körülményei között az abszorpciós hűtőberendezések az EDW létesítményének részét képezik‑e vagy sem.
40.
Ezt követően, ami a korrigált kvóta alkalmazási módjaira vonatkozóan feltett második kérdést illeti, megjegyzem, hogy véleményem szerint ezt a kvótát a létesítményben – az ingyenes kiosztás szempontjából számításba vehető – felhasznált mérhető hő, valamint az ETS hatályán kívül eső létesítményeknek vagy gazdálkodó egységeknek exportált mérhető hő összességére kell alkalmazni, tehát nem áll fenn annak lehetősége, hogy azt az érintett létesítmény különböző hőáramainak egyikébe számítsák csak be.
41.
Végül, a harmadik kérdésre azt a választ fogom adni, hogy az EDW‑éhez hasonló létesítmény véleményem szerint nem részesülhet a „kibocsátásáthelyezés-kockázati” tényező alkalmazásának kedvezményében azon hőmennyiségek tekintetében, amelyeket az ETS hatályán kívül eső, és a „CO2‑kibocsátásáthelyezés kockázatának” jelentős mértékben kitett ágazatba tartozó létesítménynek (a jelen esetben a Global Foundries üzemének) szánt hideg víz előállításához használnak fel.
A.
Annak lehetőségéről, hogy az ETS hatálya alá tartozó létesítménybe olyan mellékberendezéseket is bevonjanak, amelyek nem bocsátanak ki üvegházhatású gázokat (első kérdés)
42.
Amint arra a jelen indítvány 31. pontjában rámutattam, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés lényegében annak tisztázására irányul, hogy a 2003/87 irányelv 2. cikkének (1) bekezdésével összeegyeztethető‑e az, hogy a nemzeti jog alapján az üvegházhatású gázok kibocsátására vonatkozó engedély az EDW abszorpciós hűtőberendezéseihez hasonló olyan mellékberendezésekre is kiterjedjen, amelyek ilyen gázokat nem bocsátanak ki.
43.
A kérdést előterjesztő bíróság által szolgáltatott információk szerint a DEHSt a kapcsolt energiatermelésű erőművet és az EDW abszorpciós hűtőberendezéseit – az utóbbiak zajkibocsátása miatt – egyazon létesítményként vette figyelembe az üzemeltető birtokában lévő üvegházhatású gázok kibocsátására vonatkozó engedélyben. Ez következik abból az integrált megközelítésből, amelyet a német jog (
26
) egyrészt a szennyezés megelőzéséről és csökkentéséről szóló, (a német jogba a BImSchG által átültetett) 96/61 és 2010/75 irányelv, másrészt pedig a 2003/87 irányelv végrehajtása céljából előír, amely irányelvek a „létesítmény” fogalmának azonos meghatározását tartalmazzák. (
27
)
44.
A német kormány, amelyhez a Hivatal is csatlakozik, ebből az egységes meghatározásból azt a következtetést vonja le, hogy ahhoz, hogy valamely mellékberendezés az ETS hatálya alá tartozó létesítménybe tartozzon, elegendő, ha az bármilyen típusú kibocsátást vagy szennyezést okoz. A 2003/87 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének célkitűzéseit egyáltalán nem sérti az, ha az alapügy körülményei között az EDW által üzemeltetetthez hasonló létesítményt úgy határolják körül, hogy az magában foglalja azokat a tevékenységeket is, amelyek csupán más típusú kibocsátásokra vagy szennyezésre lehetnek hatással, vagy akár a tág értelemben vett környezetre hatást gyakorolnak.
45.
Ez az értelmezés azonban véleményem szerint nem fogadható el.
46.
E tekintetben először is megállapítom, hogy bár a 2010/75 irányelv 3. cikkének 4. pontja a „kibocsátás” fogalmának (
28
) viszonylag tág értelmezését alkalmazza, ugyanezen fogalom az ETS összefüggésében szigorúan az üvegházhatású gázok kibocsátására korlátozódik. (
29
) Ezenkívül, bár a 2003/87 irányelv 3. cikkének e) pontja a „légszennyezésre” utal, nem tartalmazza e fogalom önálló meghatározását. (
30
)
47.
Ebből következik, hogy bár a „létesítmény” fogalmának meghatározása azonos e három irányelvben (azaz egyrészt a 2003/87 irányelvben, másrészt a 96/61 irányelvben és a 2010/75 irányelvben), nem úgy tűnik, hogy az e fogalommeghatározásban szereplő „kibocsátások” és „szennyezés” kifejezések mindhárom jogi eszköz tekintetében azonos jelentéssel bírnának.
48.
Másodszor, e tekintetben megjegyzem, hogy a 2003/87 irányelvnek a 2. cikke (1) bekezdésében meghatározott alkalmazási köre kizárólag az ezen irányelv I. és II. mellékletében szereplő „kibocsátásokra” és „üvegházhatású gázokra” utal. Véleményem szerint egyértelmű, hogy ezen alkalmazási kört az ugyanezen irányelv 3. cikkének b) pontjában meghatározott „kibocsátások” fogalmára tekintettel kell értékelni, és ily módon abba nem lehet beleérteni az üvegházhatású gázok kibocsátásától eltérő kibocsátásokat (mint például a zajkibocsátásokat).
49.
Harmadszor, véleményem szerint hasznos kiemelni, hogy bár a „létesítmény” definíciója szövegében azonos mind a 2003/87 irányelvben, mind a 96/61 irányelvben és a 2010/75 irányelvben, e három irányelv jól elkülöníthető célkitűzéseket követ. A 2003/87 irányelv kifejezetten az üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentését célozza, (
31
) míg a 96/61 irányelv célkitűzéseinek folytonosságát fenntartva a 2010/75 irányelv a levegőbe, a vízbe vagy a talajba történő kibocsátások csökkentésére irányul. (
32
) A 2003/87 irányelv e szűkebb és konkrétabb célkitűzése indokolja, hogy az ETS‑ben előírt jogok és kötelezettségek – különösen a kibocsátási egységek ingyenes kiosztásának meghatározása során történő – meghatározása céljából csak az üvegházhatású gázok kibocsátását vegyék figyelembe.
50.
E tekintetben emlékeztetek arra, hogy az ETS azon a gazdasági logikán alapul, hogy valamennyi résztvevőjét arra ösztönözze, hogy a számára eredetileg kiosztott kibocsátási egységeknél kisebb mennyiségű üvegházhatású gázokat bocsásson ki, hogy a fennmaradó részt átengedhesse más résztvevőknek. (
33
) A kibocsátási egységek árverés útján történő értékesítésének ezen elve, ami a résztvevők arra való képességétől függ, hogy az üvegházhatású gázkibocsátásuk felett ellenőrzést gyakoroljanak, egyáltalán nem követeli meg más kibocsátások vagy szennyezéstípusok figyelembevételét. (
34
)
51.
Negyedszer megjegyzem, hogy amennyiben a „létesítmény” fogalmának egységes meghatározását kellene elfogadni egyrészt a 96/61 irányelv és a 2010/75 irányelv, másrészt pedig a 2003/87 irányelv alkalmazásában, ez azt eredményezhetné, hogy a létesítmények még akkor is az ETS hatálya alá tartozhatnának, ha egyáltalán nem is bocsátanak ki üvegházhatású gázokat.
52.
Márpedig ez az eredmény véleményem szerint elképzelhetetlen a Bíróság Trinseo Deutschland ügyben hozott ítéletének (
35
) fényében, amelyben a Bíróság kimondta, hogy a 2003/87 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének szövege szerint az ezen irányelv I. mellékletében említett tevékenységek csak akkor tartoznak az irányelv alkalmazási körébe, ekként pedig az ETS‑be, ha az említett irányelv II. mellékletében felsorolt üvegházhatású „gázkibocsátásokat” keletkeztetnek.
53.
Emlékeztetek arra, hogy ebben az ítéletben a Bíróság azt állapította meg, hogy CO2‑kibocsátások hiányában valamely tevékenység – még ha szerepel is a 2003/87 irányelv I. mellékletében – nem tartozhat ezen irányelv alkalmazási körébe, ekként pedig az ezen irányelvvel létrehozott ETS‑be. (
36
) Az olyan létesítmények üzemeltetőit ugyanis, amelyek önmagukban semmiféle közvetlen CO2‑kibocsátást nem keletkeztetnek, nem lehet az üvegházhatású gázok kibocsátásának a kibocsátási egységek kiosztása révén történő csökkentésére ösztönözni. Egy ilyen létesítménynek az ETS‑be való bevonása sértené az említett irányelv által követett célt, amelynek tartalmára a jelen indítvány 50. pontban emlékeztettem. (
37
)
54.
E megfontolások összességére tekintettel úgy vélem, hogy – amint arra lényegében a Bizottság is hivatkozott – a 2003/87 irányelv 2. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az ETS‑ben előírt jogok és kötelezettségek terjedelme kizárólag az ezen irányelv 3. cikkének b) pontjában szereplő „üvegházhatású gázok kibocsátásának” alapul vételével határozható meg.
55.
Véleményem szerint e rendelkezésekből azt a következtetést kell levonni, hogy az említett irányelv 3. cikkének (a létesítmény fogalmának meghatározására vonatkozó) e) pontjában szereplő „hatással lehet a kibocsátásokra és a légszennyezésre” kifejezést úgy kell értelmezni, hogy az kizárólag az üvegházhatású
gázok kibocsátására gyakorolt hatásokra utal. Ebből következik, hogy az ETS alkalmazása céljából a kapcsolódó egységek csak akkor vehetők figyelembe, ha az említett rendelkezésben előírt többi szempont teljesítése mellett tevékenységük hatással lehet e kibocsátásokra.
56.
Ennek pontosítását követően, egyrészről kétségtelenül el kell ismerni – amint arra a Bizottság helyesen rámutat –, hogy a szóban forgó német rendelkezés (vagyis a TEHG 2. §‑a (4) bekezdésének első mondata) semmi esetre sem zárja ki az ETS‑ből azon létesítményrészeket, amelyek a fent említett rendelkezéseknek megfelelően az ETS hatálya alá tartoznak. Éppen ellenkezőleg, az a célja, hogy az üvegházhatású gázok kibocsátására vonatkozó engedélybe az olyan mellékberendezéseket is belefoglalja, amelyek az ilyen kibocsátásokra hatással lehetnek. Összegezve, a létesítménynek az ETS által megköveteltnél tágabb, és nem megszorítóbb körülhatárolására irányul.
57.
Másrészről, ez a rendelkezés – a saját értelmezésem szerint – kizárólag azzal a következménnyel jár, hogy ezen
engedélyben a létesítmény fizikai határai ugyanúgy legyenek kijelölve, mint a szennyezésre vonatkozó engedélyben. Nem írja önmagában elő, hogy a létesítmény ily módon azonosított valamennyi részét innentől kezdve figyelembe kell venni azon jogok és kötelezettségek meghatározása céljából, amelyek az üzemeltetőt az ETS értelmében megilletik (
38
). E tekintetben a TEHG 2. §‑ának (a 2003/87 irányelvnek a német jogba való átültetésére irányuló) (2) bekezdése (
39
) egyébiránt azt írja elő, hogy kizárólag azok a mellékberendezések tartoznak a hatálya alá, amelyek a többi létesítményrésszel térbeli és üzemeltetéstechnikai kapcsolatban állnak, és amelyek hozzájárulhatnak az üvegházhatású gázok keletkezéséhez (
40
).
58.
E rendelkezések együtt értelmezve tehát álláspontom szerint egyáltalán nem akadályozzák azt, hogy az ETS‑ben előírt jogokat és kötelezettségeket úgy határozzák meg, hogy (a fő létesítményen túl) csak azokat a mellékberendezéseket vegyék figyelembe, amelyek tevékenységei – a jelen indítvány 55. pontjában meghatározott kritériumnak megfelelően – hatással lehetnek az üvegházhatású gázok kibocsátására.
59.
E körülmények között azon a véleményen vagyok, hogy a 2003/87 irányelv 3. cikkének b) és e) pontjával összefüggésben értelmezett 2. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal összeegyeztethető az olyan nemzeti jogszabály, mint a TEHG 2. §‑a (4) bekezdésének első mondata, amely azzal a következménnyel jár, hogy az ETS hatálya alá tartozó létesítményekre vonatkozó engedélybe olyan mellékberendezéseket is belefoglalnak, amelyek önmagukban nem bocsátanak ki üvegházhatású gázokat. Az ilyen mellékberendezések azonban csak akkor vehetők figyelembe az ETS‑ben előírt jogok és kötelezettségek meghatározása céljából, különösen a kibocsátási egységek előzetes ingyenes kiosztása tekintetében, ha az ezen irányelv 3. cikkének e) pontjában előírt egyéb kritériumoknak való megfelelés mellett valószínű, hogy tevékenységük hatással lehet az üvegházhatású gázok kibocsátására.
60.
A jelen indítvány következő részében néhány támpontot adok arra vonatkozóan, hogy az alapügy körülményei között ez utóbbi feltétel teljesül‑e. Pontosítani fogom az e rendelkezésben előírt egyéb kritériumokat is, annak érdekében, hogy a kérdést előterjesztő bíróság megállapíthassa, hogy az abszorpciós hűtőberendezések és az EDW kapcsolt energiatermelésű erőműve egyazon létesítménynek tekinthető‑e.
B.
A 2003/87 irányelv 3. cikkének e) pontjában a létesítmény körülhatárolása céljából előírt kritériumokról
61.
Emlékeztetek arra, hogy az alapügy körülményei között, még ha a szóban forgó abszorpciós hűtőberendezések maguk nem is bocsátanak ki üvegházhatású gázokat, hanem kizárólag az EDW kapcsolt energiatermelésű erőművének CO2‑kibocsátására vannak hatással, ha e berendezések a főlétesítmény részét képezik, az azzal a következménnyel jár, hogy az EDW‑nek előzetesen kiosztható ingyenes kibocsátási egységek száma kevesebb lesz annál, mint amennyit az említett berendezések kizárásával kapott. (
41
)
62.
Ami a mellékberendezések beszámítását illeti, a 2003/87 irányelv 3. cikkének e) pontja lényegében három követelményt ír elő:
–
a mellékberendezés tevékenysége közvetlenül kapcsolódik a főlétesítménynek az ezen irányelv I. mellékletének hatálya alá tartozó tevékenységéhez (
42
)(első kritérium);
–
műszakilag kapcsolódik az adott telephelyen folytatott tevékenységhez (második kritérium), és
–
hatással lehet a kibocsátásokra és a szennyezésre (harmadik kritérium).
63.
A harmadik kritériumot illetően pontosítom, hogy a jelen indítvány 59. pontjának megfelelően azt úgy kell értelmezni, hogy a mellékberendezés tevékenységéről valószínűsíthetőnek kell lennie, hogy hatással lehet az üvegházhatású gázok kibocsátására.
64.
Az alapeljárás felperese azt állítja, hogy az alapügy körülményei között az abszorpciós hűtőberendezések tevékenysége nincs hatással az üvegházhatású gázoknak a kapcsolt energiatermelésű erőműve általi kibocsátására. A német kormány, a Hivatal és a Bizottság ezzel szemben arra hivatkozik, hogy e berendezések üzemeltetése hatással lehet ezen erőmű kibocsátásaira. Ez utóbbi annál több üvegházhatást okozó gázt bocsát ki álláspontjuk szerint, minél nagyobb mennyiségű hőre van szükség az említett berendezések működéséhez és a Global Foundries üzemének szállítandó hideg víz (2. szakaszban történő) előállításához.
65.
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az alapügy körülményei között valóban ez a helyzet áll‑e fenn. Úgy tűnik számomra, hogy ahhoz, hogy e kérdésre igenlő választ lehessen adni – többek között – az is elegendő lehet, ha e bíróság felméri, hogy az abszorpciós hűtőberendezések hőszükségletének növekedése vagy csökkenése az EDW erőművében végzett „tüzelőanyagok égetésére” irányuló tevékenység intenzitásának növekedésével vagy csökkenésével, és ily módon nagyobb vagy kisebb mértékű CO2‑kibocsátással jár‑e. Minél több hideg vizet állítanak elő az abszorpciós hűtőberendezések, annál több hőre van szükségük, és annál több tüzelőanyagot kell felhasználni e hő előállításához a kapcsolt energiatermelésű erőműben.
66.
A „közvetlen kapcsolatra” (első kritérium) és a „műszaki kapcsolatra” (második kritérium) vonatkozó kritériumokat illetően megállapítom, hogy az Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ ítéletben (
43
) a Bíróság többek között kimondta, hogy az égetési tevékenység és a szóban forgó széntárolási tevékenység közötti közvetlen kapcsolatot az e két tevékenység közötti műszaki kapcsolat megléte is kifejezte. Ebből azt a következtetést vonom le, hogy a Bíróság szerint e két kritérium bizonyos mértékben egybeesik.
67.
E tekintetben pontosítom, hogy véleményem szerint a második kritérium kizárólag azokra a műszaki kapcsolatokra vonatkozik, amelyek a főlétesítmény és a mellékberendezés között állhatnak fenn, vagyis arra, hogy az ott zajló egyik tevékenység a másik általános műszaki folyamatába van‑e integrálva, (
44
) műszaki működésük mellett tekintetbe véve azt, hogy a főlétesítmény és a mellékberendezés technikailag hogyan csatlakozik, és a tárgyi feltételeket hogyan szervezik meg. (
45
) A („közvetlen kapcsolatra” vonatkozó) első kritérium véleményem szerint lehetővé teszi a főlétesítmény és a mellékegység közötti tágabb kapcsolat figyelembevételét. Meglátásom szerint annak a kérdésnek a megítélése, hogy ezen első kritérium teljesül‑e, nem korlátozódik a műszaki aspektus vizsgálatára, (
46
) hanem annak során többek között azt is figyelembe lehet venni, hogy a szóban forgó tevékenységeknek közös célja van, amelyhez mindegyikük hozzájárul, és ami azt feltételezi, hogy ugyanazon létesítményhez kötődnek. (
47
)
68.
Az alapeljárás felperese úgy véli, hogy az Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ ítéletben (
48
) a Bíróság amiatt állapította meg a közvetlen kapcsolat fennállását, mert a bevonandó létesítményrész (széntelep) nélkülözhetetlen volt a főlétesítmény (szénerőmű) működéséhez. Az alapügyben szóban forgó abszorpciós hűtőberendezéseket illetően szerinte meg kell állapítani, hogy nincs közvetlen kapcsolat e berendezések és az EDW kapcsolt energiatermelésű erőművének tevékenysége között, mivel az említett berendezések általi hidegvíz‑előállítás se nem szükséges, se nem hasznos az erőmű „tüzelőanyag‑égetési” tevékenységének megvalósítása szempontjából.
69.
E tekintetben hangsúlyozom, hogy az Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ ítéletből nem következik, hogy a közvetlen kapcsolat fennállása csak akkor lenne megállapítható, ha a mellékberendezés tevékenysége elengedhetetlen a főlétesítmény tevékenysége szempontjából, fordított helyzetben (azaz akkor, amikor ez utóbbi tevékenység elengedhetetlen a mellékberendezés tevékenységének szempontjából) pedig nem. Ezenkívül nem úgy tűnik számomra, hogy a Bíróság ebben az ítéletben azt állapította volna meg, hogy kizárólag egy másik tevékenység szempontjából „elengedhetetlen” tevékenység tekinthető úgy, mint amely teljesíti a „közvetlen kapcsolatra” vonatkozó kritériumot. (
49
)
70.
A jelen ügyben úgy vélem tehát, hogy a kérdést előterjesztő bíróság az EDW kapcsolt energiatermelésű erőművének és a hűtőberendezéseinek tevékenységei közötti „közvetlen kapcsolatot” számos tényező együttesére alapozhatja, így közöttük arra, hogy az ezen erőmű által termelt hő hozzájárul (sőt szükséges) e berendezések működéséhez. Azt is fontolóra veheti, amint azt a Bizottság állítja, hogy e berendezések az EDW „gyártási folyamatának részét képezik”, illetve figyelembe veheti a Hivatal által hangsúlyozott azon körülményt, amely szerint az EDW létesítményének az a célja, hogy a Global Foundries üzeme számára, annak igényeihez mérten biztosítsa a szükséges meleg, hideg és langyos vizet, és megállapíthatja, hogy csupán ezen létesítmény valamennyi összetevőjének – ideértve az említett berendezéseket is – működése esetén biztosítható e cél megvalósítása.
71.
E megfontolások összességére tekintettel úgy vélem – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő értékelés függvényében –, hogy a szóban forgó abszorpciós hűtőberendezések tevékenysége közvetlenül kapcsolódik az EDW kapcsolt energiatermelésű erőművének tevékenységéhez. Feltéve, hogy e tevékenységek között műszaki kapcsolat is fennáll, (
50
) és valószínű, hogy e berendezések hatással lehetnek a CO2‑kibocsátásokra, ezeket véleményem szerint e bíróság úgy tekintheti, mint amelyek ezen erőművel a 2003/87 irányelv 3. cikkének e) pontja értelmében vett egyazon létesítményt alkotnak.
72.
Adott esetben ezeket a berendezéseket figyelembe kell venni többek között a kibocsátási egységek előzetes ingyenes kiosztása során. Amint azt a jelen indítvány 61. pontjában jeleztem, e megközelítés azzal a következménnyel járna, hogy az EDW‑nek előzetesen kiosztott ingyenes kibocsátási egységek száma alacsonyabb lenne az EDW által követeltnél, ami összhangban van az ETS azon általános céljával, hogy az üvegházhatású gázok teljes kibocsátásának csökkentésére ösztönözzön (
51
).
73.
A következő szakaszban, amely az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés megválaszolására irányul, abból a feltevésből indulok ki, amely szerint az EDW egyazon létesítményt üzemeltet, amely magában foglalja a kapcsolt energiatermelésű erőművét és az alapügyben szóban forgó abszorpciós hűtőberendezéseket is. A kérdést előterjesztő bíróság kérdéséből kitűnik, hogy ellenkező esetben, vagyis akkor, ha e berendezések nem tartoznak az EDW létesítményéhez, ezt a kérdést nem kell megválaszolni.
C.
Az adatgyűjtési sablon korrigált kvótájáról (második kérdés)
74.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés lényegében arra vonatkozik, hogy a korrigált kvótát – amely az alapügy körülményei között lehetővé teszi annak kifejezésre juttatását, hogy a Global Foundries üzeméből az EDW abszorpciós hűtőberendezései számára a langyos víznek a (jelen indítvány 20. pontjában ismertetett) 3. szakaszban történő előállításához szükséges importált hőmennyiséget „az ETS hatályán kívül eső létesítményből szerzik be”, és ily módon az „nem vehető számításba” (
52
) –, az alapügy felperesének állításával összhangban lehet‑e kizárólag a 32 C‑os langyosvíz‑áramra alkalmazni.
75.
E tekintetben először is megállapítom, hogy abban az esetben, ha az abszorpciós hűtőberendezések az EDW létesítményének részét képezik, az egyáltalán nem kétséges, hogy e létesítmény hőt importál egy olyan létesítményből, amely nem tartozik az ETS hatálya alá, mivel e berendezések a Global Foundries üzemének hőjét használják fel langyos víz előállítása céljából. A felek nem vitatják ezt az értékelést. (
53
)
76.
Másodszor emlékeztetek arra, hogy sem a Bizottság adatgyűjtési sablonja, sem pedig a Bizottság által az e sablon kapcsán elfogadott iránymutatás (
54
) – mindkettő tartalmaz hivatkozást a korrigált kvótára – nem rendelkezik jogi kötőerővel. (
55
)
77.
A tagállamok mindazonáltal teljes mértékben jogosultak arra, hogy az említett sablont az üvegházhatású gázok kibocsátási egységeinek előzetes ingyenes kiosztásához felhasználják. E tekintetben pontosítom, hogy a 2011/278 határozat 7. cikke (5) bekezdése második albekezdésének megfelelően, ha valamely tagállam egy üzemeltetőtől az adatszolgáltatáshoz más elektronikus formanyomtatvány használatát követeli meg vagy meghatároz egy fájlformátumot, általában (
56
) köteles elfogadni, ha az üzemeltető szintén ezt a bizottsági sablont használja. A Bizottság adatgyűjtési sablonja tehát egyértelműen alkalmas joghatások kiváltására.
78.
Harmadszor, megjegyzem, hogy a hő‑referenciaértékkel rendelkező létesítménynek ingyenesen kiosztható kibocsátási egységek előzetes éves mennyiségének meghatározásához ezen hő‑referenciaértéket a „hővel kapcsolatos múltbeli tevékenységi szinttel” kell megszorozni. (
57
) Ez megfelel a referenciaidőszakon belül a mérhető hő ETS hatálya alá tartozó létesítménytől való behozatalához vagy termeléséhez, illetve mindkettőhöz kapcsolódó éves múltbeli medián értékének. (
58
) Tehát azt az ETS hatálya alá tartozó más létesítményekből származó és/vagy a szóban forgó létesítmény által a referenciaidőszakban előállított hőmennyiségből kiindulva határozzák meg. (
59
)
79.
Ebből azt a következtetést vonom le, hogy a hő‑referenciaértékkel rendelkező létesítménynek ingyenesen kiosztható kibocsátási egységek előzetes éves számának meghatározása szempontjából az ETS hatálya alá nem tartozó létesítményekből importált hőmennyiségek egyszerűen nem relevánsak.
80.
Az alapügyben tehát a DEHSt jogosan kívánja kizárni a Global Foundries üzeméből importált hőmennyiségeket az EDW létesítményében „számításba vehető” hőmennyiségekből. Bármely más értelmezés – amint azt a Hivatal hangsúlyozza – a kibocsátási egységek előzetes ingyenes kiosztására jogosító hő túlbecsléséhez vezethetne.
81.
E tekintetben hozzáteszem, hogy az adatgyűjtési sablonban meghatározott korrigált kvóta célja éppen az ilyen probléma elkerülése: amint azt a jelen indítvány 37. pontjában kifejtettem, ez a kvóta a „forrásukra tekintettel számításba vehető hőmennyiségek”/„a teljes mérhető hő” arányszámának felel meg. A forrásukra tekintettel számításba nem vehető hőmennyiségek azok, amelyeket – a Global Foundries üzeméből származókhoz hasonlóan – az ETS hatályán kívül eső létesítményekből importálnak.
82.
Ami azt a kérdést illeti, hogy ez a kvóta alkalmazható‑e a szóban forgó létesítményen belüli egyetlen hőáramra, megállapítom, hogy az adatgyűjtési sablonból kifejezetten kitűnik, hogy az említett kvótát a „total amount of heat potentially part of the heat benchmark sub‑installations‑re” kell alkalmazni, amely egyrészről a létesítményben – az ingyenes kiosztás szempontjából számításba vehető – felhasznált mérhető hő, valamint másrészről az ETS hatályán kívül eső létesítményeknek vagy gazdálkodó egységeknek exportált mérhető hő összegének felel meg. (
60
) Ellentétben tehát azzal, amit az alapeljárás felperese javasol, nem jöhet szóba ugyanezen kvótának egyetlen hőáramra (a jelen esetben kizárólag a 32 °C‑os langyosvíz‑áramra) történő alkalmazása.
83.
Pontosítom, hogy az adatgyűjtési sablonból az is kitűnik, hogy a korrigált kvóta kiszámítása már önmagában is olyan integrált megközelítést feltételez, amely magában foglalja a teljes hőáramlás figyelembevételét. (
61
)
84.
Végezetül, véleményem szerint célszerű kiemelni, hogy – amint arra a Hivatal helyesen hivatkozik – a korrigált kvótának az összes hőáramra való alkalmazása azzal az előnnyel jár, hogy valamennyi tagállamban létesítményi szinten (és nem csupán annak egyes részei tekintetében) biztosítja annak figyelembevételét, hogy a hőt a létesítményen belül állítják‑e elő (tehát fennáll az ingyenes kibocsátási egységek kiosztására való jogosultság) vagy azt az ETS hatályán kívül eső létesítményből szerzik‑e be (tehát nem áll fenn az ilyen kibocsátási egységek kiosztására való jogosultság).
85.
Azt javaslom tehát a Bíróságnak, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésre azt a választ adja, hogy a korrigált kvótát a létesítményben – az ingyenes kiosztás szempontjából számításba vehető – felhasznált mérhető hő, valamint az ETS hatályán kívül eső létesítményeknek vagy gazdálkodó egységeknek exportált mérhető hő összegére kell alkalmazni, a különböző hőáramok közötti különbségtétel lehetősége nélkül.
D.
A „kibocsátásáthelyezés-kockázati” tényező alkalmazásáról (harmadik kérdés)
86.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ a Bíróságtól, hogy az olyan létesítmény, mint az EDW, részesülhet‑e „kibocsátásáthelyezési” státusszal járó kedvezményben a hő azon része tekintetében, amelyet nem exportál közvetlenül a „CO2‑kibocsátásáthelyezés kockázatának” jelentős mértékben kitett ágazatba tartozó létesítménynek, hanem azt előbb az abszorpciós hűtőberendezései segítségével hűtéssé (pontosabban hideg vízzé) alakítja át.
87.
Emlékeztetek arra – amint azt már a jelen indítvány 34. pontjában is jeleztem –, hogy a 2003/87 irányelv 10a. cikkének (12) bekezdésében a jogalkotó különös szabályt állapított meg a kibocsátási egységeknek azon létesítmények részére történő ingyenes kiosztása tekintetében, amelyek a „CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának” jelentős mértékben kitett ágazatba vagy alágazatba tartoznak. (
62
) E szabályt az Unióban működő energiaigényes, a széndioxid‑kibocsátás területén hasonló korlátozásokkal nem érintett nemzetközi versenynek kitett ágazatok és alágazatok esetében a gazdasági hátrány elkerülése céljából vezették be.
88.
A 2011/278 határozat 6. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdése előírja, hogy a „kibocsátásáthelyezési” státusz kedvezménye azokra a létesítményekre is kiterjed, amelyek önmagukban kétségkívül nem tartoznak „CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának” jelentős mértékben kitett ágazathoz, azonban mérhető hőt exportálnak az ilyen ágazatba tartozó, azonban az ETS hatályán kívül eső létesítmény részére.
89.
A felek egyetértenek abban, hogy az EDW létesítménye önmagában nem tartozik a „CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának” jelentős mértékben kitett ágazatba. Mindazonáltal a jelen indítvány 20. pontjában ismertetett 2. szakasz keretében az EDW a kapcsolt energiatermelésű erőműve által szállított meleg vízből és vízgőzből előállított hideg vizet exportál a Global Foundries üzemébe. Ez az ETS hatályán kívül eső üzem ilyen ágazatba tartozik.
90.
A Bizottság és a Hivatal lényegében arra hivatkozik, hogy a 2011/278 határozat 6. cikke (1) bekezdése harmadik albekezdésének szövege értelmében a „kibocsátásáthelyezési” státusz kedvezménye semmiképpen nem adható meg az EDW‑éhez hasonló létesítmény által előállított olyan hőmennyiségek után (az abszorpciós hűtőberendezésekben történő) 2. szakasz megvalósítása érdekében. E hőt ugyanis nem használják fel az ETS hatályán kívül eső, és a „CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának” jelentős mértékben kitett ágazatba tartozó létesítményben (tehát a Global Foundries üzemében).
91.
Az alapeljárás felperese a maga részéről úgy véli, hogy az abszorpciós hűtőberendezések nem szakítják meg az EDW kapcsolt energiatermelésű (hőt előállító) erőműve és a Global Foundries (a hőt hűtés formájában felhasználó) üzeme közötti kapcsolatot. Az ezen üzemnek biztosított hűtés mindenesetre egyenértékű az előállításához felhasznált hővel.
92.
Úgy vélem, hogy ez utóbbi értelmezés nem fogadható el.
93.
E tekintetben megállapítom, hogy a 2011/278 határozat 6. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdése egyértelműen úgy azonosítja a „mérhető hő fogyasztóját”, mint olyan létesítményt, amely egyrészt a CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának jelentős mértékben kitett ágazatba tartozik, és másrészt pedig nem vesz részt az ETS‑ben.
94.
Ebből következik, hogy – amint azt a Bizottság és a Hivatal helyesen állítja – ahhoz, hogy az EDW‑éhez hasonló létesítmény a „kibocsátás‑áthelyezési” státusz kedvezményében részesülhessen, az szükséges először is, hogy hőt exportáljon, és másodszor, hogy ezt a hőt olyan létesítményben használják fel, amely megfelel az előző pontban említett kettős kritériumnak. Ez a kedvezmény nem terjeszthető ki az ilyen létesítményeknek szállított hideg vízre, mivel ez azt feltételezi, hogy a hőt már felhasználták.
95.
A Bizottság „Frequently Asked Questions on Free Allocation Rules for the EU ETS post 2020” (az Európai Unión belüli ingyenes kiosztásra vonatkozó 2020 utáni szabályokkal kapcsolatban gyakran ismételt kérdések) című dokumentumának kivonata, (
63
) amelyre az alapeljárás felperese észrevételeiben hivatkozik, nem vezethet eltérő értelmezéshez.
96.
Egyrészt ugyanis ezt kötelező erővel nem rendelkező dokumentumot a Bizottság a negyedik kereskedési időszakkal (vagyis a 2021‑től kezdődő időszak) összefüggésben fogadta el, míg az alapügy a harmadik kereskedési időszakra (2013–2020) vonatkozó ingyenes kiosztásra vonatkozik.
97.
Másrészt az említett dokumentumnak az alapeljárás felperese által hivatkozott kivonata az (EU) 2019/331 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (
64
) VII. mellékletének „A nettó mérhető hő meghatározásának szabályairól” szóló 7.1. szakaszára hivatkozik. Márpedig e szakasz utolsó mondatából kitűnik, hogy amennyiben a hőt abszorpciós hűtési folyamattal történő hűtésre használják (mint ahogy az EDW létesítményének abszorpciós hűtőberendezései esetében), az adott hűtési folyamatot hőfogyasztó folyamatnak kell tekinteni. Ebből azt a következtetést vonom le, hogy ugyanezen dokumentum szerint mindenképpen úgy kell tekinteni, hogy a hő abban a létesítményben vagy létesítményrészben kerül felhasználásra, amelyben a hűtési folyamatot végzik (a jelen esetben az EDW abszorpciós hűtőberendezésekben), nem pedig abban, amelynek az így előállított hűtést szolgáltatják (a jelen esetben a Global Foundries üzemében).
98.
E megfontolásokra tekintettel úgy vélem, hogy az alapügy körülményei között a Global Foundries üzemét nem lehet az EDW kapcsolt energiatermelésű erőművéből származó és abszorpciós hűtőberendezései által (a 2. szakaszban) hideg víz előállításához felhasznált hőtfogyasztó létesítménynek tekinteni. Mivel ez a feltétel hiányzik (még ha az egyértelműen ki is tűnik a 2011/278 határozat 6. cikke (1) bekezdése harmadik albekezdésének szövegéből), az EDW e hő vonatkozásában nem részesülhet a „kibocsátásáthelyezés-kockázati” státusz kedvezményében.
99.
Végezetül hozzáfűzöm, hogy a 2003/87 irányelv 10a. cikkének (12) bekezdése kivételt képez az ezen irányelv 10a. cikkének (11) bekezdésében előírt általános szabály alól, amely szerint az ingyenesen kiosztott kibocsátási egységek mennyiségét a 2013 és 2020 közötti időszakban fokozatosan csökkenteni kell annak érdekében, hogy 2027‑re teljesen megszűnjön az ingyenes kiosztás. Ebben az összefüggésben számomra nyilvánvalónak tűnik, hogy a „kibocsátásáthelyezés‑kockázati” tényező alkalmazásának feltételeit megszorítóan kell értelmezni annak érdekében, hogy ne sérüljön az ETS‑nek az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentésére irányuló célkitűzése. (
65
)
100.
Azt javaslom tehát a Bíróságnak, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésre azt a választ adja, hogy az EDW‑éhez hasonló létesítmény nem részesülhet a „kibocsátásáthelyezés‑kockázati” tényező kedvezményében azon hőmennyiségek tekintetében, amelyet az ETS hatályán kívül eső, ugyanakkor a CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának jelentős mértékben kitett létesítménybe exportált hideg víz előállítása céljából termel. A teljes egyértelműség kedvéért pontosítom, hogy véleményem szerint az e kérdésre adandó válasz nem függ attól, hogy az alapügyben szóban forgó abszorpciós hűtőberendezések az ilyen létesítmény részét képezik‑e, vagy sem. Ugyanis egyik esetben sem a Global Foundries üzeme az a hely, ahol ezt a hőt felhasználják.
V. Végkövetkeztetés
101.
A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Verwaltungsgericht Berlin (berlini közigazgatási bíróság, Németország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseire a következő választ adja:
1)
A 2009. április 23‑i 2009/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13‑i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 2. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal összeegyeztethető az olyan nemzeti rendelkezés, amelynek értelmében a létesítményeket azonos módon kell körülhatárolni az üzemeltető számára az üvegházhatású gázok kibocsátására, illetve a szennyezésre vonatkozóan biztosítható valamennyi különböző engedélyben. Ezen – a módosított irányelv 3. cikkének b) és e) pontjával összefüggésben értelmezett – rendelkezésből ugyanakkor az következik, hogy a mellékberendezések csak akkor vehetők figyelembe a kibocsátási egységek előzetes ingyenes kiosztása tekintetében, ha – amellett, hogy tevékenységük közvetlenül és műszakilag is kapcsolódik a főlétesítmény tevékenységéhez – valószínű, hogy tevékenységük hatással lehet az üvegházhatású gázok kibocsátására.
2)
Az Európai Bizottság Data Collection Template‑je által meghatározott korrigált kvótát („corrected eligibility ratio”) a szóban forgó létesítményben – az ingyenes kiosztás szempontjából számításba vehető – felhasznált mérhető hő, valamint a kibocsátási egységek kereskedelmi rendszerének hatályán kívül eső létesítményeknek vagy gazdálkodó egységeknek exportált mérhető hő összegére kell alkalmazni. Még ha a létesítményen belül különböző hőáramok azonosíthatóak is, e kvóta alkalmazását nem lehet ezen áramok egyikére korlátozni.
3)
A kibocsátási egységekre vonatkozó harmonizált ingyenes kiosztás uniós szintű átmeneti szabályainak a 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 10a. cikke értelmében történő meghatározásáról szóló, 2011. április 27‑i 2011/278/EU bizottsági határozat 6. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdését úgy kell értelmezni, hogy a „CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának” jelentős mértékben kitett ágazatba nem tartozó létesítmény nem részesülhet a „kibocsátásáthelyezés-kockázati” tényező kedvezményében azon hőmennyiségek tekintetében, amelyeket a kibocsátási egységek kereskedelmi rendszerének hatályán kívül eső, ugyanakkor az ilyen ágazatba tartozó létesítménybe exportált hideg víz előállítása céljából termel.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	A 2009. április 23‑i 2009/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL 2009. L 140., 63. o.) módosított, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2003. L 275., 32. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 631. o.; a továbbiakban: 2003/87 irányelv). A jelen indítvány további részében az „ETS” rövidítést az ezen irányelv által bevezetett „kibocsátási egységek kereskedelmi rendszerének” megjelölésére használom.
(
3
)	A kibocsátási egységekre vonatkozó harmonizált ingyenes kiosztás uniós szintű átmeneti szabályainak a 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 10a. cikke értelmében történő meghatározásáról szóló, 2011. április 27‑i 2011/278/EU bizottsági határozat (HL 2011. L 130., 1. o.).
(
4
)	Az abszorpciós hűtőberendezések különböző hőmérsékleti szintek alkalmazásával kizárólag hő felhasználásával képesek hűteni. Működési elvük egyes folyadékok azon tulajdonságán alapul, hogy azok képesek gőz elnyelésére, illetve leadására, azaz egy kétkomponensű keveréket használnak, amelynek egyik összetevője (hűtőközeg, például hideg víz) illékonyabb, mint a másik (az „abszorber”).
(
5
)	Lásd az ipari kibocsátásokról (a környezetszennyezés integrált megelőzése és csökkentése) szóló, 2010. november 24‑i 2010/75/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvet (HL 2010. L 334., 17. o.; helyesbítések: HL 2012. L 158., 25. o.; HL 2017. L 22., 86. o.; HL 2017. L 158., 51. o.). Ez utóbbi helyezte hatályon kívül és váltotta fel a környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló, 1996. szeptember 24‑i 96/61/EK tanácsi irányelvet (HL 1996. L 257., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet, 80. o.).
(
6
)	Az Európai Közösségeken belüli gazdasági tevékenységek általános osztályozása (NACE).
(
7
)	A CO2‑kibocsátásáthelyezés kockázatának jelentős mértékben kitett ágazatok és alágazatok listájának a 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv szerinti meghatározásáról szóló, 2009. december 24‑i 2010/2/EU bizottsági határozat (HL 2010. L 1. 10. o.).
(
8
)	A CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának jelentős mértékben kitett ágazatok és alágazatok 2015–2019‑es időszakra vonatkozó listájának a [2003/87]európai parlamenti és tanácsi irányelv szerinti meghatározásáról szóló, 2014. október 27‑i bizottsági határozat (HL 2014. L 308., 114. o.).
(
9
)	Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy a – különösen hőtermelés céljából végzett – „tüzelőanyagok égetése” a 2003/87 irányelv I. mellékletének hatálya alá tartozó, az EDW főlétesítményében végzett tevékenység, amelynek következtében e létesítmény [ezen irányelv 2. cikkének (1) bekezdése és 3. cikkének e) pontja alapján] az ETS hatálya alá tartozik. Ez a tevékenység CO2 termelésével jár.
(
10
)	A „CO2‑kibocsátás‑áthelyezés kockázatának” fogalmát illetően utalnék a jelen indítvány 34. pontjára.
(
11
)	Pontosítom, hogy az abszorpciós hűtőberendezéseknek és az EDW kapcsolt energiatermelésű erőművének működéséről alkotott fogalmaim szerint a Global Foundries üzemének működéséhez szükséges hideg‑, meleg‑ és langyosvíz‑mennyiség előállítása folyamatos áramoltatás keretében történik, vagyis az 1., 2. és 3. szakasz valójában egyszerre zajlik.
(
12
)	A 2003/87 irányelv 10a. cikke (4) bekezdésének megfelelően „a távfűtés és […] a nagy hatásfokú kapcsolt energiatermelés a gazdaságilag indokolt módon, kereslet kielégítése céljából folytatott hőtermelés vagy hűtési szolgáltatások tekintetében” részesül ingyenes kiosztásban.
(
13
)	Emlékeztetek arra, hogy az ingyenesen kiosztandó kibocsátási egységek előzetes éves mennyiségének kiszámítása érdekében a tagállamoknak a 2011/278 határozat 6. cikke értelmében a létesítményeket, illetve létesítményrészeket meg kell különböztetniük a tevékenységük szerint abból a célból, hogy megállapíthassák, hogy „termék‑referenciaértéket”, „hő‑referenciaértéket”, „tüzelőanyag‑referenciaértéket” vagy a „technológiai kibocsátásokkal rendelkező létesítményrészek” esetében külön tényezőt kell‑e alkalmazniuk (lásd ebben az értelemben: 2016. szeptember 8‑iBorealis és társai ítélet, C‑180/15, EU:C:2016:647, 61. pont; 2018. január 18‑iINEOS‑ítélet, C‑58/17, EU:C:2018:19, 28. pont).
(
14
)	A 2011/278 határozat 10. cikke (2) bekezdése b) pontjának i. alpontjából kitűnik, hogy a hő‑referenciaértékkel rendelkező létesítmények vagy létesítményrészek esetében az adott évre ingyenesen kiosztott kibocsátási egységek előzetes éves száma megfelel az alkalmazandó hő‑referenciaérték szerinti értéknek, amelyet meg kell szorozni a mérhető hő fogyasztásához használt hővel kapcsolatos múltbeli tevékenységi szinttel. E határozat IV. mellékletével összefüggésben értelmezett 7. cikke (1) bekezdésének megfelelően e tekintetben az üzemeltető feladata, hogy a létesítményében (vagy létesítményrészében) felhasznált, valamint oda importált és onnan exportált mérhető hőre vonatkozó valamennyi hasznos információt és adatot benyújtson.
(
15
)	Az alapügy konkrét tétjének világosabb kifejtése érdekében pontosítom, hogy panaszának eredményeként az EDW összesen 78267 ingyenes kibocsátási egységet kapott a DEHSt‑től, míg abból az elvből kiindulva, hogy az abszorpciós hűtőberendezések nem képezik a főlétesítmény részét, igénye 199280 (vagyis a kiosztott mennyiségnél 121 013‑mal több) kibocsátási egység. Ebből következik, hogy az EDW‑nek járó kibocsátási egységek száma jelentősen eltérhet attól függően, hogy az abszorpciós hűtőberendezéseket a létesítménye részének tekintik‑e, vagy sem.
(
16
)	Ez az adatgyűjtési sablon, amelyet legutóbb 2011. május 25‑én frissítettek, elérhető a Bizottság honlapján a következő címen: https://ec.europa.eu/clima/policies/ets/allowances_en#tab‑0–1 (kizárólag angol nyelven).
(
17
)	Az alapeljárás felei e kérdéssel kapcsolatban eltérő álláspontot képviseltek a kérdést előterjesztő bíróság előtt. Az alapeljárás felperese szerint nemcsak, hogy a Global Foundries üzeméből importált hőmennyiséget nem lehet levonni (mivel a hűtőberendezések nem képezik az EDW létesítményének részét), hanem még abban az esetben is, ha e hőt mindennek ellenére le kell vonni, azt kizárólag a 32 °C‑os langyosvíz‑áramba lehet beszámítani. A DEHSt ezzel szemben úgy véli, hogy az adatgyűjtési sablon nem teszi lehetővé a különböző hőáramok közötti különbségtételt.
(
18
)	Lásd: a 2003/87 irányelv 1. cikke, és a 2018. február 22‑iINEOS Köln ítélet (C‑572/16, EU:C:2018:100, 26. pont).
(
19
)	A támogatás két szakaszban történik: először is a tagállamok kiszámítják a területükön található egyes létesítmények számára ingyenesen kiosztandó kibocsátási egységek előzetes éves mennyiségét, majd egy későbbi szakaszban a Bizottság meghatározza a végleges kiosztást.
(
20
)	Megállapítom, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelmében a kérdést előterjesztő bíróság nem kéri kifejezetten a Bíróságtól a 2003/87 irányelv 3. cikke e) bekezdésének értelmezését. Ugyanakkor e bíróság kifejti, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés kizárólag abban az esetben merül fel, ha az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre adott válasz értelmében a hűtőberendezések az EDW létesítmények részét képezik. Úgy vélem tehát, hogy mielőtt a második kérdésre választ lehetne adni, pontosítani kell az e rendelkezésben meghatározott kritériumokat. E tekintetben emlékeztetek arra, hogy még amennyiben első kérdését formailag e bíróság ezen irányelv 2. cikke (1) bekezdésének értelmezésére korlátozta is, e körülmény nem képezi akadályát annak, hogy a Bíróság a nemzeti bíróság részére az uniós jognak az előtte folyamatban lévő ügy elbírálásához esetleg hasznos, összes értelmezési szempontját megadja, függetlenül attól, hogy ezen bíróság kérdéseiben utalt‑e azokra (lásd: 2020. július 9-iSanten ítélet, C‑673/18, EU:C:2020:531, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
21
)	A korrigált kvóta e számítás szempontjából fennálló jelentőségével kapcsolatban további pontosításokkal szolgálok majd a jelen indítvány C. szakaszában.
(
22
)	Lásd e tekintetben a 2009/29 irányelv (24) és (25) preambulumbekezdését. Utalok továbbá az ExxonMobil Production Deutschland ügyre vonatkozó indítványom (C‑682/17, EU:C:2019:167) 49. lábjegyzetére, valamint az INEOS Köln ügyre vonatkozó indítványom (C‑572/16, EU:C:2017:896) 60. pontjára is.
(
23
)	A „kibocsátás‑áthelyezési” tényező e számítás keretében történő konkrét alkalmazását többek között az ExxonMobil Production Deutschland ügyre vonatkozó indítványom (C‑682/17, EU:C:2019:167) 53. lábjegyzete ismerteti.
(
24
)	Emlékeztetőül, ezt a hőt a jelen indítvány 20. pontjában leírt 3. szakaszban a langyos víz előállításához használják fel.
(
25
)	Lásd az adatgyűjtési sablon „»EnergyFlows« – Data on energy input, measurable heat and electricity” című E lapja II.2. szakaszának i) és j) pontját. A 2011/278 határozat 3. cikkének e) pontja a „mérhető hőt” úgy határozza meg, mint olyan „azonosítható csővezetéken vagy vezetéken, […] gőz, forró levegő, víz […] használatával szállított nettó hőáram, amelynek mérésére hőmennyiségmérő van vagy lehet üzembe helyezve”.
(
26
)	A német jogban ez az integrált megközelítés abban nyilvánul meg, hogy a TEHG 4. §‑a (4) bekezdésének megfelelően a 2013 előtt engedélyezett létesítményekre a BImSchG értelmében megadott engedély érvényes a 2003/87 irányelv hatálya alá tartozó üvegházhatású gázok kibocsátására is (lásd a jelen indítvány 16. pontját).
(
27
)	Lásd a 2003/87 irányelv 3. cikkének e) pontját, a 96/61 irányelv 2. cikkének 1. pontját, valamint a 2010/75 irányelv 3. cikkének (3) bekezdését. Hozzáteszem, hogy a 2003/87 irányelv 8. cikke értelmében a tagállamok megteszik az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy az üvegházhatású gázra vonatkozó kibocsátási engedélyek kiállításához meghatározott feltételek, illetve a kapcsolódó engedélyezési eljárás összhangba kerüljenek a 96/61 irányelv által szabályozott engedélykiadás feltételeivel.
(
28
)	E rendelkezés értelmében „kibocsátáson” anyag, rezgés, hő vagy zaj közvetlen vagy közvetett, a létesítmény egyedi vagy diffúz forrásaiból a levegőbe, a vízbe vagy a talajba történő kiengedését értjük.
(
29
)	Lásd a 2003/87 irányelv 3. cikkének b) pontját. Lásd még: 2017. január 19‑iSchaefer Kalk ítélet (C‑460/15, EU:C:2017:29, 32. pont); 2018. február 28‑iTrinseo Deutschland ítélet (C‑577/16, EU:C:2018:127, 45. pont), amelyekben a Bíróság hangsúlyozta, hogy magából e rendelkezés szövegéből következik, hogy az e rendelkezés értelmében vett „kibocsátás” azt feltételezi, hogy valamely létesítmény üvegházhatást okozó gázt bocsát ki a légkörbe.
(
30
)	Más a helyzet a 96/61 irányelv 2. cikke 2. pontjának és a 2010/75 irányelv 3. cikke 2. pontjának esetében, mivel azok úgy határozzák meg a „szennyezés” fogalmát, hogy az magában foglalja többek között a rezgéseket és a zajt is.
(
31
)	Lásd: 2003/87 irányelv 1. cikke és 2018. február 22‑iINEOS Köln ítélet (C‑572/16, EU:C:2018:100, 26. pont).
(
32
)	Lásd a 96/61 irányelv első cikkét.
(
33
)	Lásd ebben az értelemben: 2019. június 20‑iExxonMobil Production Deutschland ítélet (C‑682/17, EU:C:2019:518, 62. és 63. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
34
)	Amint azt egyébként az alapeljárás felperese helyesen hangsúlyozza, a 2003/87 irányelvvel összefüggésben a „szennyezés” mindenképpen kizárólag üvegházhatású gázok légkörbe való kiengedésének, és az ebből fakadó éghajlatváltozásnak feleltethető meg.
(
35
)	Lásd: 2018. február 28‑iTrinseo Deutschland ítélet (C‑577/16, EU:C:2018:127, 45. pont). Utalok továbbá az ezen ügyre vonatkozó indítványomra (EU:C:2017:975).
(
36
)	Lásd: 2018. február 28‑iTrinseo Deutschland ítélet (C‑577/16, EU:C:2018:127, 51. pont).
(
37
)	Lásd ebben az értelemben: 2018. február 28‑iTrinseo Deutschland ítélet (C‑577/16, EU:C:2018:127, 52. pont).
(
38
)	Konkrétabban, és a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében, ily módon értelmezem a TEHG 2. §‑a (4) bekezdésének első mondatát, amely szerint „a BImSchG alapján kiadott engedélyben foglalt előírások irányadóak a létesítmények [ugyanezen cikk] (2) és (3) bekezdés[e] szerinti elhatárolása szempontjából”. Pontosítom, hogy e rendelkezés álláspontom szerint megfelel a 2003/87 irányelv szellemének. E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a Bizottság „Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a [96/61 irányelv] módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelv javaslatában [COM(2001) 581 végleges]” kiemeli (a magyarázatok 9. pontjában), hogy e javaslat lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy „a [96/61] irányelvben meghatározott engedélyezési eljárásokra vonatkozó rendelkezésekből kiindulva”„egy más típusú engedélyt – üvegházhatású gáz kibocsátására vonatkozó engedélyt – állítsanak ki [ez utóbbi] irányelv értelmében jelenleg megkövetelteket kiegészítő információk benyújtása alapján” (kiemelés tőlem).
(
39
)	Lásd a jelen indítvány 15. pontját.
(
40
)	Megjegyzem, hogy a Bíróság kérdésére válaszul a Hivatal kifejtette, hogy a létesítménynek az üvegházhatású gázokra vonatkozó kibocsátási engedélyben meghatározott határai (melyek megegyeznek a szennyezésre vonatkozó engedélyben kijelöltekkel) kötelező jellegűek az üvegházhatárú gázok kibocsátási egységeinek ingyenes kiosztása szempontjából. Amennyiben ez a TEHG 2. §‑a (4) bekezdésének első mondatában előírt megközelítés, felmerül bennem a kérdés, hogy az összeegyeztethető-e ugyanezen cikk (2) bekezdésében meghatározott hatállyal. A kérdést előterjesztő bíróság feladata e kérdésről dönteni.
(
41
)	Lásd a jelen indítvány 36. és 37. pontját.
(
42
)	Megjegyzem, hogy a 2003/87 irányelv német, angol, francia és olasz változata nem jelöli meg pontosan, hogy e „közvetlen kapcsolatnak” pontosan mihez viszonyítva kell fennállnia. Például a francia nyelvű változat „minden más, ahhoz közvetlenül kapcsolódó tevékenységet” említ (kiemelés tőlem), míg a német, az angol és az olasz nyelvű változat további pontosítás nélkül az „andere unmittelbar damit verbundene Tätigkeiten”, a „directly associated activities”, és az „attività direttamente associate” kifejezést használja. A spanyol nyelvű változatból azonban kitűnik, hogy e közvetlen kapcsolatnak a mellékelt létesítmény tevékenysége és az említett irányelv I. mellékletében felsorolt tevékenységek között kell fennállnia (ez utóbbi nyelvi változat a „létesítmény” fogalmát a következőképpen határozza meg: „una unidad técnica fija donde se lleven a cabo una o varias actividades de las enumeradas en el anexo I, así como cualesquiera otras actividades directamente relacionadas con aquéllas” [kiemelés tőlem]). Úgy tűnik, hogy ezt az értelmezést fogadta el a Bíróság is a 2016. június 9‑iElektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ ítéletben (C‑158/15, EU:C:2016:422, a továbbiakban: Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ ítélet, 29. pont), illetve a 2021. április 29‑iGranarolo ítéletben (C‑617/19, EU:C:2021:338, 39. pont).
(
43
)	Lásd ezen ítélet 30. pontját.
(
44
)	E tekintetben emlékeztetek arra, hogy – amint azt a Granarolo ügyre vonatkozó indítványomban (C‑617/19, EU:C:2020:1016, 63. pont) jeleztem – a Bíróság által az Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ ítéletben (29. pont) megállapított kritériumnak megfelelően azon következtetés levonásához, hogy „műszakilag kapcsolódó” tevékenységekről van szó, nem elegendő az ezek közötti bármilyen kapcsolat, hanem azt kell bizonyítani, hogy az egyikük tevékenysége a másik tevékenységeinek általános műszaki folyamatába van integrálva. A Bíróság a 2021. április 29-iGranarolo ítéletében (C‑617/19, EU:C:2021:338, 46. pont) kimondta, hogy e kritérium a másik tevékenységre jellemző sajátos műszaki folyamaton belül „különleges és megkülönböztető” integrációs formát igényel.
(
45
)	E körülmények összessége ugyanis álláspontom szerint releváns volt az Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ ügyben hozott ítéletben. Ebben az ítéletben a Bíróság (a 31. pontban) megállapította, hogy a telep tárgyi feltételeinek megszervezése, valamint a széntelep és az erőmű közötti szállítószalag megléte elegendő a széntárolási tevékenység és a tüzelőanyag‑égetési tevékenység közötti műszaki kapcsolat megállapításához.
(
46
)	Természetesen a műszaki szempontból történő értékelés releváns e közvetlen kapcsolat megállapítása szempontjából, és bizonyos esetekben meghatározó lehet. Így az Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ ítéletben (30. pont) a Bíróság megállapította, hogy az a körülmény, hogy a (széntelepen) tárolt szén nélkülözhetetlen a szóban forgó erőmű működéséhez, önmagában elegendő annak megállapításához, hogy a tárolás közvetlenül együtt jár az erőmű tevékenységével.
(
47
)	A Bíróság a 2021. április 29-iGranarolo ítéletében (C‑617/19, EU:C:2021:338, 43. pont) egyébiránt kimondta lényegében, hogy akkor is megállapítható a közvetlen kapcsolat fennállása, ha a tevékenységek egyikét a másik tevékenység megvalósítása céljából végzik.
(
48
)	Lásd ezen ítélet 30. pontját.
(
49
)	A Granarolo ügyre vonatkozó indítványomban (C‑617/19, EU:C:2020:1016, 57. pont) arra a következtetésre jutottam, hogy a Bíróság az említett ítéletben azt sem zárta ki kifejezetten, hogy a „műszaki kapcsolatra” vonatkozó kritériumnak kizárólag egy másik tevékenység szempontjából „elengedhetetlen” tevékenység tehetne eleget.
(
50
)	E tekintetben a Granarolo ítéletben (C‑617/19, EU:C:2021:338, 47. pont) a Bíróság kimondta, hogy egy kapcsolt energiatermelő létesítmény és egy tejtermék‑előállító létesítmény tevékenységei annak ellenére nem kapcsolódnak műszakilag, hogy egy elosztó hálózaton keresztül össze vannak kötve. Még ha az üzemeltetők közötti szerződéses kikötések a kapcsolt energiatermelő létesítmény által szolgáltatott energiához kiváltságos hozzáférést biztosítottak is a gyártó létesítménynek, ez utóbbi ezen energiaellátás hiányában is teljes mértékben működőképes maradt. Úgy tűnik számomra, hogy az alapeljárás különbözik ettől az ügytől, mivel – amint az a jelen indítvány 20. pontjából kitűnik – az abszorpciós hűtőberendezések az EDW kapcsolt energiatermelésű erőművéből származó meleg víz és vízgőz hasznosításával végzett hűtési folyamatnak köszönhetően szállítanak hideg vizet a Global Foundries üzemének. Feltételezve, hogy valóban ez a helyzet, a kérdést előterjesztő bíróság véleményem szerint tekintheti úgy, hogy a kapcsolt energiatermelésű erőmű melegvíz‑előállítási tevékenysége e berendezések hidegvíz‑előállítási tevékenységének általános műszaki folyamatába illeszkedik, és így e tevékenységek műszakilag összekapcsolódnak.
(
51
)	Pontosítom, hogy még abban az esetben is, ha az abszorpciós hűtőberendezések nem képeznék az EDW létesítményének részét, ezen létesítmény „mérhető hő összmennyiségébe” be kellene számítani a kapcsolt energiatermelésű erőmű által előállított hőt, amit e berendezések használnak (amelyek megfelelnek a 2011/278 határozat 9. cikket (3) bekezdése értelmében az „[ETS] rendszerében nem szereplő létesítmény vagy egyéb entitás számára” exportált hőnek). Álláspontom szerint e körülmények között az említett berendezések a létesítmény határain belül semmi esetre sem vezethetnek több hő figyelembevételéhez, ami több kibocsátási egység alapját képezné, hanem, amint azt a jelen indítvány 36. és 37. pontjában már kifejtettem, kizárólag az előzetesen kiosztott ingyenes kibocsátási egységek számának esetleges csökkentéséhez vezethetnek a Global Foundries üzeméből importált hő számításba nem vehető jellege okán.
(
52
)	Lásd a jelen indítvány 36. és 37. pontját.
(
53
)	Az alapeljárás felperese vitatja azt a tényt, hogy a szóban forgó abszorpciós hűtőberendezések a kapcsolt energiatermelésű erőművével egyazon létesítményt alkotnának. Ezzel szemben egyáltalán nem kérdőjelezi meg azt a tényt, hogy e berendezések a Global Foundries üzeméből hőt importálnak.
(
54
)	Guidance Document no 3 on the harmonised free allocation methodology for the EU‑ETS post 2012 (Data collection guidance) (az EU‑ETS‑re 2012 után alkalmazandó harmonizált ingyenes kiosztás módszeréről szóló 3. sz. iránymutatás [adatgyűjtési sablon]), 2011. április 14‑i és június 29‑i változata, ami a Bizottsági internetes oldalán a következő címen érhető el: https://ec.europa.eu/clima/sites/default/files/ets/allowances/docs/gd3_data_collection_en.pdf (46. o.).
(
55
)	A Bizottság iránymutatásában kifejezetten szereplő megállapítás szerint (4. o.) e dokumentum nem rendelkezik jogi kötőerővel, és nem tükrözi a Bizottság hivatalos álláspontját: „[t]his guidance document […] does not represent an official position of the Commission and is not legally binding”. Ugyanakkor megjegyzem, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az a tény, hogy valamely közösségi jogi aktus nem bír kötelező erővel (azaz soft law‑jellegű), nem akadályozza meg a Bíróságot abban, hogy az EUMSZ 267. cikk szerinti előzetes döntéshozatali eljárásban ezen aktus értelmezéséről döntsön (lásd: 1989. december 13‑iGrimaldi ítélet, C‑322/88, EU:C:1989:646, 9. pont; 1993. január 21‑iDeutsche Shell ítélet, C‑188/91, EU:C:1993:24, 18. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
56
)	Az „általában” kifejezésen e rendelkezés szövegének megfelelően azt értem, hogy „kivéve, ha a tagállam által előírt formanyomtatvány vagy fájlformátum szükségessé teszi legalább ugyanazon adatok szolgáltatását”.
(
57
)	Lásd a 2011/278 határozat 10. cikke (2) bekezdése b) pontjának i. alpontját.
(
58
)	Lásd a 2011/278 határozat 9. cikkének (3) bekezdését.
(
59
)	Lásd még e tekintetben a 2011/278 határozat 3. cikkének c) pontjában szereplő „hő‑referenciaértékkel rendelkező létesítményrész” meghatározását.
(
60
)	Az adatgyűjtési sablon alapján ugyanis, a korrigált kvótát a „total amount of heat potentially part of the heat benchmark sub‑installations‑re” kell alkalmazani, vagyis meg kell szorozni a „net amount measurable heat consumed in the installation and eligible under the heat benchmark‑kal” és a „heat exported to installations or entities not covered by the EU ETS‑szel” (lásd e sablon „»EnergyFlows« – Data on energy input, measurable heat and electricity” című E lapja II.2. szakaszának o), n), l) és k) pontjait).
(
61
)	Valamely létesítmény teljes mérhető hőjének kiszámításához ugyanis meg kell határozni a létesítményben rendelkezésre álló mérhető hő összmennyiségét, majd le kell belőle vonni azt a hőt, amelyet a létesítmény határain belül villamosenergia előállítása vagy termék‑referenciaértékkel rendelkező létesítményrészek által előállított termékek gyártása céljából használnak fel, valamint azt a hőt, amit az ETS hatálya alá tartozó létesítményekbe exportálnak (lásd az adatgyűjtési sablon „»EnergyFlows« – Data on energy input, measurable heat and electricity” című E lapja II.2. szakaszának i), d), f), g) és h) pontjait). Egyébként pedig, mivel az adatgyűjtési sablon (többek között e kvóta számítását részletező) E.II.2. szakasza a „Complete balance of measurable heat at the létesítmény” (a létesítményben mérhető hő teljes mérlege) címet viseli, egyértelműnek tűnik számomra, hogy az a teljes hőáramlás figyelembevételét feltételezi.
(
62
)	Konkrétan, e szabály értelmében a „kibocsátását‑áthelyezési” tényező kedvezményében részesülő létesítmények 2013‑ban, majd azt követően 2020‑ig minden évben az ezen irányelv 10a. cikkének (1) bekezdésében hivatkozott rendelkezésekkel összhangban meghatározott mennyiség 100%‑a erejéig ingyenes kiosztásban részesülhetnek.
(
63
)	Ez a dokumentum a következő internetcímen érhető el: https://ec.europa.eu/clima/sites/clima/files/events/docs/0134/far_faq_2_en.pdf. Az alapeljárás felperese által hivatkozott pont a „How should the production of cooling be treated?” című 2.4 pont (e dokumentum 5. oldala).
(
64
)	A kibocsátási egységek harmonizált ingyenes kiosztására vonatkozó uniós szintű átmeneti szabályoknak a 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 10a. cikke értelmében történő meghatározásáról szóló, 2018. december 19‑i (EU) 2019/331 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (HL 2019. L 59., 8. o.; helyesbítés: HL 2019. L 180., 31. o.). Pontosítom, hogy ez a felhatalmazáson alapuló rendelet kizárólag a negyedik kereskedési időszakra (2021–2030) alkalmazandó, és ezért a jelen ügyben nem alkalmazható.
(
65
)	Lásd az Ingredion Germany ügyre vonatkozó a 2020. december 3‑i indítványomat (C‑320/19, EU:C:2020:983, 73. pont).