Ideiglenes változat
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (öt bíróval eljáró harmadik tanács)
2026. május 6.(*)
„ A dokumentumokhoz való hozzáférés – 1049/2001/EK rendelet – Az 1094/2010/EU rendelet 17. cikke szerinti, az uniós jog megsértése miatti vizsgálati eljárás keretében váltott dokumentumok – A hozzáférés megtagadása – A vizsgálatok céljának védelmével kapcsolatos kivétel – Indokolási kötelezettség – A bizalmasság általános vélelme – Konkrét és egyedi vizsgálat elvégzésére vonatkozó kötelezettség – Nyomós közérdek – Az arányosság elve – Az Alapjogi Charta 41. cikke ”
A T‑185/24. sz. ügyben,
a Novis Insurance Company, Novis Versicherungsgesellschaft, Novis Compagnia di Assicurazioni, Novis Poisťovňa a.s. (székhelye: Pozsony [Szlovákia], képviselik: A. Börner, S. Henrich és S. Förster ügyvédek)
felperes
az Európai Bizottság (képviselik: K. Herrmann, M. Burón Pérez és P. Vanden Heede, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
támogatja:
a Szlovák Köztársaság (képviselik: S. Ondrášiková, E. Larišová és A. Lukáčik, meghatalmazotti minőségben)
beavatkozó fél,
A TÖRVÉNYSZÉK (öt bíróval eljáró harmadik tanács),
tagjai: K. Kowalik‑Bańczyk elnök (előadó), I. Reine, R. da Silva Passos, H. Cassagnabère és T. Pavelin bírák,
hivatalvezető: A. Audras‑Hidelot tanácsos,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára,
tekintettel a 2025. december 18‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet
1        Az EUMSZ 263. cikken alapuló keresetében a felperes, a Novis Insurance Company, Novis Versicherungsgesellschaft, Novis Compagnia di Assicurazioni, Novis Poisťovňa a.s. a 2024. február 2‑i C(2024) 810
final bizottsági határozat (a továbbiakban: megtámadott határozat) megsemmisítését kéri.
I.      A jogvita előzményei és a kereset benyújtását követő tényállás
2        A felperes szlovákiai székhelyű életbiztosító, amely a Národná banka Slovenska (Szlovák Nemzeti Bank, a továbbiakban: NBS) felügyelete alatt áll.
A.      Az uniós jog megsértése miatti vizsgálati eljárás
3        2022. március 17‑én az Európai Biztosítás‑ és Foglalkoztatóinyugdíj‑hatóság (EIOPA) az európai felügyeleti hatóság (az Európai Biztosítás‑ és Foglalkoztatóinyugdíj‑hatóság) létrehozásáról, valamint a 716/2009/EK határozat módosításáról és a 2009/79/EK bizottsági határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2010. november 24‑i 1094/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2010. L 331., 48. o.) 17. cikkének (2) bekezdése alapján vizsgálatot indított az európai uniós jog megsértése miatt. E vizsgálat annak megállapítására irányult, hogy az NBS a felperes tekintetében a biztosítási és viszontbiztosítási üzleti tevékenység megkezdéséről és gyakorlásáról szóló, 2009. november 25‑i 2009/138/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (HL 2009. L 335., 1. o.) megfelelően gyakorolta‑e felügyeleti hatáskörét.
4        2022. május 16‑án az EIOPA az 1094/2010 rendelet 17. cikkének (3) bekezdése alapján az NBS‑nek címzett ajánlást (a továbbiakban: 2022. május 16‑i ajánlás) fogadott el a 2009/138 irányelvnek való megfeleléshez szükséges intézkedésekről. Ez az ajánlás a felperes által a Törvényszékhez benyújtott megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezte, amelyet az utóbbi 2025. május 23‑i Novis kontra EIOPA végzésével (T‑204/24, EU:T:2025:555) elutasított, mint elfogadhatatlant.
5        A Bizottság 2022. szeptember 13‑án az 1094/2010 rendelet 17. cikkének (4) bekezdése alapján elfogadta az NBS‑nek címzett C(2022) 6455 final véleményt (a továbbiakban: 2022. szeptember 13‑i hivatalos vélemény) a 2009/138 irányelvnek való megfeleléshez szükséges intézkedésekről. Ez a vélemény a felperes által a Törvényszékhez benyújtott megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezte, amelyet az utóbbi 2025. május 23‑i Novis kontra Bizottság végzésével (T‑179/24, EU:T:2025:554) elutasított, mint elfogadhatatlant.
6        2022. október 31‑i határozatával, amelyet 2023. június 1‑jei határozattal helybenhagyott, az NBS visszavonta a felperes engedélyét (a továbbiakban: az engedély visszavonásáról szóló határozat). 2023. december 28‑án a felperes megtámadta ezt a határozatot a Správny súd v Bratislave (pozsonyi közigazgatási bíróság, Szlovákia) előtt.
B.      Dokumentumokhoz való hozzáférésre vonatkozó eljárás
1.      Alapkérelmi szakasz
7        2023. július 25‑i levelében (a továbbiakban: első kérelem) a felperes lényegében hozzáférést kért a Bizottságtól a fenti 3–6. pontban ismertetett vizsgálati eljárással kapcsolatos, ezen intézmény birtokában lévő vagy általa készített valamennyi dokumentumhoz.
8        A Bizottság Pénzügyi Stabilitás, a Pénzügyi Szolgáltatások és a Tőkepiaci Unió Főigazgatósága 2023. szeptember 8‑i határozatával döntött a hozzáférés iránti kérelemről.
9        Ezen alkalommal a Bizottság tizennégy, a hozzáférés iránti kérelem körébe tartozó, hivatkozott dokumentumot azonosított. A Bizottság azonban megtagadta a dokumentumokhoz való teljes vagy részleges hozzáférést azzal az indokkal, hogy azok hozzáférhetővé tétele hátrányosan befolyásolná egyrészt az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2001. május 30‑i 1049/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2001. L 145., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 331. o.) 4. cikke (2) bekezdésének harmadik franciabekezdése értelmében vett vizsgálati tevékenységek céljának, másrészt pedig az ugyanezen rendelet 4. cikke (2) bekezdésének második franciabekezdése értelmében vett bírósági eljárásoknak a védelmét, miközben egyébként semmilyen nyomós közérdek nem igazolja az ilyen hozzáférhetővé tételt.
2.      A megerősítő kérelem szakasza
10      A felperes 2023. szeptember 29‑én az 1049/2001 rendelet 7. cikkének (4) bekezdése alapján megerősítő kérelmet nyújtott be a dokumentumokhoz való hozzáférés iránt (a továbbiakban: megerősítő kérelem).
11      2024. február 2‑án a Bizottság főtitkára elfogadta a megtámadott határozatot.
12      Ennek során a Bizottság pontosabban meghatározta a kérelem tárgyát képező dokumentumokat – azaz összesen 19 dokumentumot –, amelyeket tizennégy hivatkozási szám alatt csoportosított:
–        az NBS 2022. április 5‑i, az EIOPA‑nak címzett véleménye a 2022. március 17‑i, Ares(2022)4798170 hivatkozási számú EIOPA‑22‑235. számú jelentéstervezetről (egy dokumentum);
–        2022. május 16‑i ajánlás (egy dokumentum);
–        az NBS 2022. június 30‑i, a Bizottságnak címzett frissítése, Ares(2022)4798170 hivatkozási számon (két dokumentum);
–        a Bizottság 2022. július 25‑i, az NBS‑nek címzett válasza, Ares(2022)5362224 hivatkozási számon (egy dokumentum);
–        az NBS 2022. augusztus 23‑i, a Bizottságnak címzett frissítése, Ares(2022)5884917 hivatkozási számon (két dokumentum);
–        az NBS 2022. augusztus 30‑i, a Bizottságnak címzett frissítése, Ares(2022)6009523 hivatkozási számon (egy dokumentum);
–        2022. szeptember 13‑i hivatalos vélemény (egy dokumentum);
–        az NBS 2022. szeptember 28‑i, a Bizottságnak címzett frissítése, Ares(2022)6685040 hivatkozási számon (egy dokumentum);
–        a Bizottság 2022. október 10‑i, az NBS‑nek címzett válasza, Ares(2022)6974798 hivatkozási számon (egy dokumentum);
–        az NBS 2022. november 4‑i, a Bizottságnak címzett frissítése, Ares(2022)7621287 hivatkozási számon (két dokumentum);
–        a Bizottság 2022. november 16‑i, az NBS‑nek címzett levele, Ares(2022)7915331 hivatkozási számon (egy dokumentum);
–        az NBS 2022. december 16‑i, a Bizottságnak címzett frissítése, Ares(2022)8752093 hivatkozási számon (egy dokumentum);
–        a Bizottság 2023. január 30‑i, az NBS‑nek címzett levele, Ares(2023)661656 hivatkozási számon (egy dokumentum);
–        az NBS 2023. június 7‑i, a Bizottságnak címzett frissítése, Ares(2023)3938575 hivatkozási számon (három dokumentum).
13      A megtámadott határozatban a Bizottság megerősítette az összes kért dokumentum tekintetében a hozzáférés teljes vagy részleges megtagadását.
14      A Bizottság először is úgy ítélte meg, hogy a kért dokumentumok hozzáférhetővé tétele hátrányosan befolyásolná egyrészt az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik franciabekezdése értelmében vett bizonyos vizsgálatok céljainak, másrészt pedig az ugyanezen rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdése értelmében folyamatban lévő döntéshozatali eljárásnak a védelmét.
15      E tekintetben a Bizottság lényegében jelezte, hogy a kért dokumentumok az 1094/2010 rendelet 17. cikke szerinti, az uniós jog megsértése miatt még folyamatban lévő vizsgálati eljáráshoz kapcsolódnak, amelyet az EUMSZ 258. cikk szerinti kötelezettségszegési iránti eljárás követhet. Ennélfogva a Bizottság szerint az említett dokumentumok hozzáférhetővé tétele sértheti a közte és az NBS között folytatott azon megbeszéléseket övező kölcsönös bizalmat, amelyek arra irányulnak, hogy ez utóbbit meggyőzzék kötelezettségeinek önkéntes alapon történő teljesítéséről. Ezenkívül e hozzáférhetővé tétel külső nyomásnak tenné ki a Bizottságot, aláásná a vizsgálati eljárás hatékonyságát és megfelelő lefolytatását, beavatkozna a Szlovák Köztársasággal szembeni kötelezettségszegési eljárás megindítására vonatkozó döntéshozatali eljárásba, és megváltoztatná ez utóbbi eljárás szigorúan kétoldalú jellegét.
16      Másodszor a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a kért dokumentumok hozzáférhetővé tétele sértené a bírósági eljárásoknak az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének második franciabekezdése értelmében vett védelmét.
17      A Bizottság szerint ugyanis a kért dokumentumok, amelyek az NBS‑szel folytatott levélváltás keretében keletkeztek, és amelyek az NBS belső álláspontját tartalmazzák, nem választhatók el a felperes és az NBS között a Správny súd v Bratislave (pozsonyi közigazgatási bíróság) előtt folyamatban lévő bírósági eljárástól. Ennélfogva az említett dokumentumok hozzáférhetővé tétele sértené e bírósági eljárás integritását, valamint az abban részt vevő felek közötti fegyveregyenlőséget.
18      Harmadszor a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy semmilyen nyomós közérdek nem igazolja a kért dokumentumok hozzáférhetővé tételét.
19      A Bizottság szerint ugyanis először is a felperes által előterjesztett, az átláthatóság és az elszámoltathatóság elvével kapcsolatos általános megfontolások nem minősülhetnek ilyen nyomós közérdeknek. Továbbá az, hogy a kért dokumentumok hozzáférhetővé tétele a felperes számára – akinek engedélyét visszavonták – és ügyfelei számára, akiknek biztosítási kötvényei megszűntek, jogaik bíróság előtti védelme vagy az NBS fellépéseinek felügyelete szempontjából hasznosak, magánérdeknek minősül. Végül a nyilvánosság számára annak hasznossága, hogy az NBS intézkedései és különösen az engedély visszavonásáról szóló határozat jogszerűek voltak‑e, vagy sem, nem élvezhet elsőbbséget a hozzáférhetővé tétel megtagadását igazoló indokokkal szemben. E körülmények között a közérdeket jobban szolgálja a vizsgálat zavartalan lefolytatásának és a szlovák bíróságok előtt folyamatban lévő bírósági eljárás megfelelő lefolytatásának biztosítása.
20      Negyedszer a Bizottság úgy ítélte meg, hogy semmilyen jelentős részleges hozzáférés nem lehetséges a fenti 14. és 16. pontban említett kivételek által védett érdekek sérelme nélkül, és hogy ennélfogva a kért dokumentumokra teljes egészében e kivételek vonatkoznak.
C.      Kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás
21      2024. április 24‑i, a jelen kereset benyújtását követő felszólító levelében a Bizottság úgy határozott, hogy az EUMSZ 258. cikk alapján kötelezettségszegési eljárást indít a Szlovák Köztársasággal szemben azzal az indokkal, hogy az NBS nem teljesítette kötelezettségeit a felperessel szembeni ellenőrzési jogkörének gyakorlása során.
II.    A felek kérelmei
22      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
23      A Bizottság – a Szlovák Köztársaság támogatásával – azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
III. A jogkérdésről
24      Keresetének alátámasztása érdekében a felperes öt jogalapra hivatkozik, amelyek közül az első az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdése második franciabekezdésének megsértésén, a második ugyanezen rendelet 4. cikke (2) bekezdése harmadik franciabekezdésének megsértésén, a harmadik az említett rendelet 4. cikke (3) bekezdése első albekezdésének megsértésén, a negyedik az 1049/2001 rendelet 4. cikke (6) bekezdésének, az arányosság elvének és az indokolási kötelezettségnek a megsértésén, az ötödik pedig az Európai Unió Alapjogi Chartája 41. cikke (2) bekezdése b) pontjának megsértésén alapul.
25      A jelen ügy körülményei között mindenekelőtt az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdése harmadik franciabekezdésének megsértésére alapított második jogalapot kell megvizsgálni. Ezt követően szükség szerint meg kell vizsgálni a kereset többi jogalapját.
A.      Az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdése harmadik franciabekezdésének megsértésére alapított második jogalapról
26      Második jogalapjával a felperes azt állítja, hogy a Bizottság megsértette az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik franciabekezdését. E jogalap három részből áll, amelyek közül az első az e rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik franciabekezdésében, illetve az említett rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében előírt kivételek közötti különbségtétel hiányán, a második a kért dokumentumok hozzáférhetővé tétele esetén a vizsgálatok céljai védelme sérelmének hiányán, a harmadik pedig az e hozzáférhetővé tételt igazoló nyomós közérdek fennállásán alapul.
1.      A második jogalapnak az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik franciabekezdésében, illetve ugyanezen rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében előírt kivételek közötti különbségtétel hiányára alapított első részéről
27      A felperes lényegében azt kifogásolja, hogy a Bizottság nem vizsgálta meg külön az egyrészt az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik franciabekezdésében, másrészt pedig az ugyanezen rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében előírt kivételek különös feltételeit. Ez következetlen és hiányos indokoláshoz vezetett, különösen e kivételek közül a másodikat illetően.
28      A Bizottság vitatja a felperes érvelését.
29      Először is, amint az az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, az EUMSZ 296. cikk és az Alapjogi Charta 41. cikke (2) bekezdésének c) pontja által megkövetelt indokolást az adott ügy természetéhez kell igazítani, valamint világosan és kétértelműségtől mentesen kell megfogalmazni a jogi aktust kiadó intézmény, szerv vagy hivatal érvelését, hogy az az érdekeltek számára a meghozott intézkedés indokait megismerhetővé, a hatáskörrel rendelkező bíróság számára pedig a felülvizsgálati jogkört gyakorolhatóvá tegye. Az indokolás követelményét az ügy körülményeire, így többek között a jogi aktus tartalmára, az előadott indokok jellegére és a címzettek, illetve a jogi aktus által közvetlenül és személyükben érintett más személyek magyarázathoz jutás iránti érdekére figyelemmel kell értékelni. Nem követelmény az indokolással szemben, hogy a releváns tény‑ és jogkérdések minden részletére kitérjen, amennyiben nem csupán szövege, hanem egyben kontextusa, valamint a tárgyra vonatkozó jogszabályok összessége alapján eldönthető a kérdés, hogy az indokolás megfelel‑e az említett 296. cikk követelményeinek (lásd: 2007. február 1‑jei Sison kontra Tanács ítélet, C‑266/05 P, EU:C:2007:75, 80. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2024. január 30‑i Agentsia „Patna infrastruktura” [Közúti infrastruktúra uniós finanszírozása] ítélet, C‑471/22, EU:C:2024:99, 25. és 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
30      Másodszor, szintén az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós intézmények, szervek vagy hivatalok – a birtokukban lévő dokumentumokhoz való hozzáférés iránti kérelem értékelése céljából – az 1049/2001 rendelet 4. cikkében szereplő több megtagadási indokot is figyelembe vehetnek (2012. június 28‑i Bizottság kontra Éditions Odile Jacob ítélet, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, 113. pont; 2014. július 3‑i Tanács kontra in ’t Veld ítélet, C‑350/12 P, EU:C:2014:2039, 100. pont). Ebből következik, hogy a több kivételre való együttes hivatkozás nem tekinthető összeegyeztethetetlennek e rendelet rendelkezéseivel (lásd ebben az értelemben és analógia útján: 1997. március 5‑i WWF UK kontra Bizottság ítélet, T‑105/95, EU:T:1997:26, 61. és 73. pont).
31      A jelen ügyben a Bizottság a megtámadott határozatban együttesen három különböző kivételre támaszkodott (lásd a fenti 14. és 16. pontot) A felperes nem vitatja, hogy a Bizottság a fenti 30. pontban felidézett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően több kizáró okot is figyelembe vehet.
32      Ugyanakkor a megtámadott határozat szerkezetéből és tartalmából az is kitűnik, hogy – amint arra a felperes rámutat – a Bizottság együttesen, nem pedig külön vizsgálta meg az egyrészt az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik franciabekezdésében, másrészt ugyanezen rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében előírt két kivételt (lásd a fenti 14. és 15. pontot).
33      A felperes állításával ellentétben ez az eljárásmód önmagában nem jogellenes. Nem zárható ki ugyanis, hogy azonos ténybeli elemeket lehessen figyelembe venni két különböző kivétel alkalmazásának igazolása érdekében, feltéve hogy kifejtésre kerül, hogy a szóban forgó dokumentumok hozzáférhetővé tétele miként sérthetné konkrétan és ténylegesen az egyes kivételek által védett érdekeket (lásd ebben az értelemben: 2014. július 3‑i Tanács kontra in ’t Veld ítélet, C‑350/12 P, EU:C:2014:2039, 101. pont).
34      E tekintetben a felperes először is annak kifogásolására szorítkozik, hogy a Bizottság „összekeverte” a fenti 32. pontban említett két kivétel által előírt feltételek alkalmazási feltételeit, anélkül hogy e kifogást olyan pontosítással egészítette volna ki, amely lehetővé tenné a megalapozottságának értékelését. Konkrétabban, nem állapít meg téves jogalkalmazást e feltételek alkalmazásával kapcsolatban.
35      Másodszor, úgy tűnik, hogy a felperes az indokolás elégtelenségére hivatkozik. Márpedig a jelen ügyben az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik franciabekezdésében előírt kivétel alkalmazását a vizsgálati tevékenységek védelmére vonatkozó számos megfontolás kellően pontosan, érthetően és nem ellentmondásos módon indokolja. Így ezen első kivételt illetően a Bizottság eleget tett az EUMSZ 296. cikk és az Alapjogi Charta 41. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerinti, a fenti 29. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat által értelmezett indokolási kötelezettségének.
36      Harmadszor, a felperes által megfogalmazott kifogások elsősorban az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében előírt kivételen alapuló, jogilag elkülönülő megtagadási ok formai és érdemi indokolására vonatkoznak. Márpedig az ilyen kifogások nem relevánsak az ugyanezen rendelet 4. cikke (2) bekezdése harmadik franciabekezdésének megsértésére alapított második jogalap keretében.
37      E körülmények között a második jogalap első részét el kell utasítani.
2.      A második jogalapnak a vizsgálati tevékenységek céljai védelme sérelmének hiányára alapított második részéről
38      A felperes azt állítja, hogy az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik franciabekezdése által előírt kivétel a jelen ügyben nem alkalmazható. Lényegében először is arra hivatkozik, hogy a dokumentumokhoz való hozzáférés megtagadásának időpontjában semmilyen vizsgálat nem volt folyamatban, másodszor, hogy semmilyen módon nem sérült a vizsgálatok céljainak védelme, sem pedig valamely folyamatban lévő vizsgálat bizalmas jellege, harmadszor pedig, hogy a Bizottság nem hivatkozhat a bizalmasság állítólagos általános vélelmére, amely mentesíti őt a kért dokumentumok, vagy legalábbis a kért dokumentumok különböző kategóriáinak konkrét és egyedi vizsgálata alól.
39      A Szlovák Köztársaság által támogatott Bizottság vitatja a felperes érvelését.
a)      Az arra vonatkozó feltételről, hogy egy vizsgálat folyamatban van
40      Az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik franciabekezdése értelmében az intézmények megtagadják a dokumentumokhoz való hozzáférést, ha a hozzáférhetővé tétel sértené az ellenőrzések, vizsgálatok és könyvvizsgálatok céljának védelmét, kivéve ha az érintett dokumentum hozzáférhetővé tételéhez nyomós közérdek fűződik.
41      Először is a Bíróság kimondta, hogy anélkül, hogy szükséges lenne kifejteni az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik franciabekezdésének értelmében vett „vizsgálati tevékenységek” kimerítő meghatározását, meg kell állapítani, hogy ilyen tevékenységnek minősül a Bizottság olyan strukturált és formalizált eljárása, amelynek célja információk összegyűjtése és elemzése annak érdekében, hogy ezen intézmény állást tudjon foglalni az EU‑, illetve EUM‑Szerződésben előírt feladatai ellátása keretében (2017. szeptember 7‑i Franciaország kontra Schlyter ítélet, C‑331/15 P, EU:C:2017:639, 46. pont).
42      Másodszor, az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik franciabekezdését oly módon kell értelmezni, hogy e rendelkezést csak akkor lehessen alkalmazni, ha a kérdéses dokumentumok hozzáférhetővé tétele az ellenőrzések, vizsgálatok és könyvvizsgálatok befejezését veszélyeztethetné (2017. április 5‑i Franciaország kontra Bizottság ítélet, T‑344/15, EU:T:2017:250, 86. pont).
43      Ebből következik, hogy főszabály szerint a különböző vizsgálati vagy ellenőrzési iratokra mindaddig kiterjedhet az ellenőrzések, vizsgálatok és könyvvizsgálatok céljának védelmére vonatkozó kivétel, amíg a vizsgálati vagy ellenőrzési tevékenység tart, még akkor is, ha az a konkrét vizsgálat vagy ellenőrzés, amelyben a hozzáférés iránti kérelemmel érintett jelentés született, már befejeződött (lásd ebben az értelemben: 2017. április 5‑i Franciaország kontra Bizottság ítélet, T‑344/15, EU:T:2017:250, 87. pont).
44      Ráadásul a vizsgálati eljárás nem tekinthető befejezettnek az érintett intézmény, szerv vagy hivatal végleges határozatának elfogadásával anélkül, hogy figyelembe vennék annak az uniós bíróságok általi esetleges későbbi megsemmisítését. Az EUMSZ 266. cikk értelmében ugyanis az ilyen határozat megsemmisítése arra késztetheti az említett intézményt, szervet vagy hivatalt, hogy tevékenységét folytassa annak érdekében, hogy adott esetben új határozatot hozzon, és ennélfogva arra késztetheti azt, hogy a megsemmisített határozathoz kapcsolódó iratanyag elemeit újra felhasználja, vagy az iratanyagot más elemekkel kiegészítse. Következésképpen a vizsgálatok csak akkor tekinthetők befejezettnek, ha az érintett intézmény, szerv vagy hivatal által hozott határozat végleges jellegű (lásd ebben az értelemben: 2014. február 27‑i Bizottság kontra EnBW ítélet, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 99. pont).
45      Ezenkívül a vizsgálatok védelme kiterjed azok nyomon követésére is, feltéve hogy azt észszerű határidőn belül végzik (lásd: 2016. május 26‑i International Management Group kontra Bizottság ítélet, T‑110/15, EU:T:2016:322, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ez különösen akkor áll fenn, amennyiben egy uniós szinten folytatott vizsgálat folyamatban van, vagy éppen befejeződött, és ha ezen utóbbi esetben az illetékes nemzeti hatóságok még nem határoztak észszerű határidőn belül a vizsgálati jelentést követő intézkedések meghozataláról (lásd ebben az értelemben: 2021. szeptember 1‑jei Homoki kontra Bizottság ítélet, T‑517/19, nem tették közzé, EU:T:2021:529, 63. pont; 2022. szeptember 28‑i Agrofert kontra Parlament ítélet, T‑174/21, EU:T:2022:586, 92. pont).
46      A jelen ügyben a vizsgálati tevékenységek céljának védelmére vonatkozó kivétel alkalmazásának igazolása érdekében a Bizottság kétféle vizsgálatra hivatkozott, nevezetesen egyrészt az NBS ellen az 1094/2010 rendelet 17. cikke alapján az uniós jog megsértése miatt indított vizsgálati eljárást, másrészt pedig az EUMSZ 258. cikk alapján a Szlovák Köztársaság ellen indítható szerződésszegési eljárást (lásd a fenti 15. pontot).
47      A felperes azt állítja, hogy a dokumentumokhoz való hozzáférés megtagadásának időpontjában semmilyen vizsgálat nem volt folyamatban.
48      A felperes szerint ugyanis először is az 1094/2010 rendelet 17. cikke szerinti, az uniós jog megsértése miatti vizsgálat a 2022. szeptember 13‑i hivatalos véleménnyel – vagy legkésőbb akkor, amikor az NBS eleget tett e hivatalos véleménynek, megerősítve az engedély visszavonását, azaz 2023. június 1‑jén – lezárult. A Bizottság arra törekszik, hogy indokolatlanul kiterjessze e vizsgálat időtartamát azáltal, hogy abba az e vizsgálat formális és időbeli keretén kívül végrehajtott állítólagos „nyomonkövetési információcseréket” és „felügyeleti intézkedéseket” is bevon.
49      Másodszor, a dokumentumokhoz való hozzáférés megtagadásának időpontjában formálisan még nem indult kötelezettségszegési eljárás az EUMSZ 258. cikk alapján.
50      Először is meg kell vizsgálni, hogy az 1094/2010 rendelet 17. cikke szerinti, az uniós jog megsértése miatti vizsgálati eljárás a megtámadott határozat meghozatalának időpontjában folyamatban volt‑e.
51      Elsősorban előzetesen meg kell állapítani, hogy az 1094/2010 rendelet 17. cikke szerinti, az uniós jog megsértése miatti vizsgálati eljárás az EIOPA, a Bizottság és az érintett nemzeti hatóság részvételével strukturált és formalizált eljárásnak minősül, amelynek célja információk gyűjtése és elemzése annak érdekében, hogy e három hatóság mindegyike állást foglalhasson feladataik ellátása során. Ennek megfelelően, a fenti 41. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően egy ilyen eljárás „vizsgálati” tevékenységnek minősül az 1049/2001/EK rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik franciabekezdésében meghatározott értelemben.
52      Másodsorban nem vitatott, hogy a jelen ügyben az 1094/2010 rendelet 17. cikke szerinti, az uniós jog megsértése miatti vizsgálati eljárást az EIOPA 2022. március 17‑én indította meg, és az az e hatóság által az e rendelet 17. cikkének (3) bekezdése alapján kiadott 2022. május 16‑i ajánláshoz, majd a Bizottság által az említett rendelet 17. cikkének (4) bekezdése alapján kibocsátott 2022. szeptember 13‑i hivatalos véleményhez vezetett (lásd a fenti 3–5. pontot).
53      Harmadsorban, a felperes állításával ellentétben ezt az eljárást sem a 2022. szeptember 13‑i hivatalos vélemény, sem az NBS által 2022. október 31‑én hozott és 2023. június 1‑jén megerősített, az engedély visszavonásáról szóló határozat nem zárta le véglegesen (lásd a fenti 6. pontot).
54      Valójában először is az engedély visszavonásáról szóló határozat az 1094/2010/EU rendelet 17. cikke szerinti, az uniós jog megsértése miatti vizsgálati eljárás keretébe illeszkedik. E határozat az ugyanezen rendelet 17. cikkének (5) bekezdése értelmében „a [bizottsági] hivatalos véleményben foglaltaknak való megfelelés érdekében hozott [vagy hozandó] intézkedés[…]” egyike. E tekintetben az említett határozat alapján az NBS két, 2022. december 16‑án és 2023. június 7‑én kelt levélben tájékoztatta a Bizottságot, amint az „Az NBS tájékoztatása a [2022. szeptember 13‑i] hivatalos véleménynek való megfelelés érdekében hozott intézkedésekről” című két kért dokumentum szövegéből (és tartalmából) kitűnik. Így tehát a fenti 45. pont értelmében vett nyomonkövetési intézkedésről, sőt adott esetben a fenti 44. pont értelmében vett végleges határozatról van szó, amelyet a vizsgálatot követően fogadtak el, és amelyet az érintett nemzeti hatóság észszerű határidőn belül hozott.
55      Ráadásul a megtámadott határozat kifejezetten megállapítja, és a felek között sem vitatott egyrészt, hogy a felperes a Správny súd v Bratislave (pozsonyi közigazgatási bíróság) előtt vitatta az engedélyének visszavonásáról szóló határozatot, másrészt pedig, hogy e bírósági jogorvoslat a megtámadott határozat meghozatalának időpontjában, azaz 2024. február 2‑án még folyamatban volt. Így az engedély visszavonásáról szóló határozat ebben az időpontban még nem vált jogerőssé.
56      Márpedig a fenti 44. és 45. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az 1094/2010 rendelet 17. cikke alapján az uniós jog megsértése miatt indított vizsgálati eljárás csak akkor tekinthető befejezettnek, ha az érintett nemzeti hatóság által ezen eljárás keretében hozott határozatot nemcsak meghozták, hanem az végleges jellegű is. Az ellenkező döntés veszélyeztetné az említett eljárás megfelelő működését, amelyen belül az EIOPA‑n és a Bizottságon kívül az érintett nemzeti hatóságnak is állást kell foglalnia a feladatai ellátása keretében, amint az a fenti 51. pontból kitűnik.
57      Egyébiránt az a kérdés, hogy az engedély visszavonásáról szóló határozat elfogadásával az NBS ténylegesen eleget tett‑e a 2022. szeptember 13‑i hivatalos véleménynek, nem dönthető el a jelen kereset keretében, amely a dokumentumokhoz való hozzáférést megtagadó határozat jogszerűségére, nem pedig az NBS jogi aktusainak jogszerűségére vonatkozik. Ennélfogva a felperes nem hivatkozhat érvényesen arra, hogy mivel az NBS eleget tett e hivatalos véleménynek, az 1094/2010 rendelet 17. cikke alapján az uniós jog megsértése miatt indított vizsgálat szükségszerűen lezárult.
58      Másodszor, még az engedély visszavonásáról szóló határozat meghozatalát követően is folytatódhatott az 1094/2010 rendelet 17. cikke szerinti, az uniós jog megsértése miatti vizsgálati eljárás abban az esetben, ha e határozat nem volt elegendő az uniós jog tiszteletben tartásának biztosításához.
59      Amint ugyanis arra a Bizottság a beadványaiban helyesen rámutat, ha az érintett nemzeti hatóság a véleményben előírt határidőn belül nem tesz eleget a Bizottság által kiadott hivatalos véleménynek, és bizonyos feltételek teljesülnek, az EIOPA az 1094/2010 rendelet 17. cikke (6) bekezdésének első albekezdése alapján az érintett pénzügyi intézménynek címzett egyedi határozatot hoz, amelyben előírja az uniós jog szerinti kötelezettségei teljesítéséhez szükséges intézkedések meghozatalát, beleértve bármely magatartás megszüntetését is. Márpedig a felperes nem bizonyítja, sőt nem is állítja, hogy a jelen ügyben az ilyen határozat elfogadását az EIOPA számára lehetővé tévő feltételek közül legalább az egyik hiányzott volna.
60      Harmadszor, a felperes a jelen ügyben nem hivatkozhat eredményesen arra az álláspontra, amelyet az európai felügyeleti hatóságok fellebbezési tanácsa a felperes által az EIOPA‑hoz benyújtott, dokumentumokhoz való hozzáférés iránti kérelem keretében 2024. július 30‑án hozott határozatban fogadott el azzal kapcsolatban, hogy az 1094/2010 rendelet 17. cikke szerinti, az uniós jog megsértése miatt indított vizsgálati eljárást lezártnak kell tekinteni. Emlékeztetni kell ugyanis arra, hogy a Törvényszéket a jogszerűség vizsgálata keretében nem köti e fellebbezési tanács határozathozatali gyakorlata (lásd analógia útján: 2007. április 26‑i Alcon kontra OHIM ítélet, C‑412/05 P, EU:C:2007:252, 65. pont; 2021. szeptember 29‑i Tokin kontra Bizottság ítélet, T‑343/18, EU:T:2021:636, 176. pont [nem tették közzé], valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
61      Negyedsorban, a felperes állításával ellentétben a Bizottság és az NBS között a 2022. szeptember 13‑i hivatalos véleményt követően, sőt egyes esetekben az engedély visszavonásáról szóló határozatot követően történt levélváltások az 1094/2010 rendelet 17. cikke szerinti, az uniós jog megsértése miatti vizsgálati eljáráshoz is kapcsolódnak. Ezek az információcserék ugyanis, amelyek megfelelnek a fenti 12. pont utolsó hét franciabekezdésében felsorolt dokumentumoknak, pontosan az NBS által az e hivatalos véleménynek való megfelelés érdekében hozott vagy meghozandó intézkedésekre vonatkoztak. A Bizottság tehát ezen információcserék fényében vizsgálhatta, hogy az NBS ténylegesen eleget tett‑e az említett hivatalos véleményben foglaltaknak. Ennélfogva a szóban forgó információcserék a fenti 45. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében a vizsgálatot követő intézkedéseknek minősültek.
62      E körülmények között és a fenti 42–45. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel meg kell állapítani egyrészt, hogy az 1094/2010 rendelet 17. cikke szerinti, az uniós jog megsértése miatti vizsgálati eljárás a megtámadott határozat meghozatalának időpontjában még folyamatban volt, másrészt pedig, hogy a kért dokumentumok összessége időbeli szempontból alkalmas volt arra, hogy a vizsgálatok céljának védelmére alapított kivétel hatálya alá tartozzon.
63      Ebből következik, hogy anélkül, hogy ebben a szakaszban meg kellene határozni, hogy a Szlovák Köztársasággal szemben a megtámadott határozat meghozatalának időpontjában az EUMSZ 258. cikk szerinti kötelezettségszegési eljárás is folyamatban volt‑e, vagy legalábbis tervben volt‑e, a felperesnek a folyamatban lévő vizsgálat hiányára alapított kifogását el kell utasítani.
b)      A bizalmas jelleg általános vélelmének alkalmazásáról és a dokumentumok konkrét és egyedi vizsgálatára vonatkozó kötelezettségről
1)      Előzetes megfontolások
64      Elsősorban emlékeztetni kell arra, hogy az uniós intézménynek, szervnek vagy hivatalnak, ha a hozzá benyújtott, dokumentumokhoz való hozzáférés iránti kérelemnek az 1049/2001 rendelet 4. cikkében foglalt kivételek alapján való elutasításáról dönt, főszabály szerint magyarázatot kell adnia arra a kérdésre, hogy az e dokumentumhoz való hozzáférés konkrétan és ténylegesen miként veszélyeztethetné az e kivétellel védett érdeket, az ilyen veszélyeztetés kockázatának pedig észszerűen előre
láthatónak, és nem pusztán feltételezésen alapulónak kell lennie (lásd: 2020. január 22‑i MSD Animal Health Innovation és Intervet international kontra EMA ítélet, C‑178/18 P, EU:C:2020:24, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
65      Ebből következik, hogy a dokumentumokhoz való hozzáférés iránti kérelem elbírálásához szükséges vizsgálatnak egyrészt konkrétnak kell lennie, másrészt azt a kérelemben szereplő minden egyes dokumentum tekintetében el kell végezni. E vizsgálatnak ezenkívül ki kell tűnnie a határozat indokolásából (2005. április 13‑i Verein für Konsumenteninformation kontra Bizottság ítélet, T‑2/03, EU:T:2005:125, 69. és 70. pont; 2018. szeptember 25‑i Psara és társai kontra Parlament ítélet, T‑639/15–T‑666/15 és T‑94/16, EU:T:2018:602, 103. és 104. pont).
66      Másodsorban az uniós bíróság mindazonáltal elismerte, hogy bizonyos esetekben valamely intézmény, szerv vagy hivatal azonban ezzel kapcsolatban alapíthatja álláspontját a dokumentumok bizonyos kategóriáira alkalmazandó általános vélelmekre, mivel az azonos természetű dokumentumok hozzáférhetővé tételére irányuló kérelmek esetében egymáshoz hasonló általános megfontolások alkalmazhatók (lásd: 2020. január 22‑i MSD Animal Health Innovation és Intervet international kontra EMA ítélet, C‑178/18 P, EU:C:2020:24, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
67      Az ilyen vélelmek célja tehát azon lehetőségnek az érintett uniós intézmény, szerv vagy hivatal számára való biztosítása, hogy ilyen általános megfontolások alapján megállapíthassa, a dokumentumok bizonyos kategóriáinak hozzáférhető tétele főszabály szerint veszélyezteti az általa hivatkozott kivétel által védett érdeket, anélkül, hogy konkrétan és egyedileg meg kellene vizsgálnia valamennyi kért dokumentumot (lásd: 2020. január 22‑i MSD Animal Health Innovation és Intervet international kontra EMA ítélet, C‑178/18 P, EU:C:2020:24, 56. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
68      A bizalmas jellegre vonatkozó általános vélelmek alkalmazásának szilárd és meggyőző indokokon kell alapulnia. Ahhoz, hogy a hozzáférést kérővel szemben a hozzáférhetővé tétel megtagadására vonatkozó általános vélelemre hivatkozhasson, az érintett uniós intézménynek, szervnek vagy hivatalnak magyarázatot kell adnia arra, hogy mennyiben szükséges e vélelem a szóban forgó eljárás helyes működésének biztosításához (lásd ebben az értelemben: 2018. október 4‑i Daimler kontra Bizottság ítélet, T‑128/14, EU:T:2018:643, 155. és 156. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
69      Az uniós bíróság több ítéletben határozott meg bizonyos kritériumokat a bizalmasság általános vélelmének elismerése tekintetében.
70      Egyrészt a fenti 66. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy ahhoz, hogy a bizalmasság általános vélelmére jogszerűen hivatkozni lehessen a dokumentumokhoz való hozzáférés iránt kérelmet előterjesztő személlyel szemben, az szükséges, hogy a kért dokumentumok azonos kategóriáiba tartozzanak, vagy azonos természetűek legyenek (lásd: 2018. október 4‑i Daimler kontra Bizottság ítélet, T‑128/14, EU:T:2018:643, 138. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
71      Másrészről, a bizalmasság általános vélelmének elismerése alapulhat azon, hogy a bizonyos eljárások dokumentumaihoz való hozzáférés nem egyeztethető össze ugyanezen eljárások megfelelő lefolytatásával, továbbá azon a kockázaton, hogy e hozzáférés veszélyezteti ezen eljárásokat, tekintve, hogy az általános vélelmek – a harmadik felek általi beavatkozás korlátozásával – lehetővé teszik ezen eljárások lefolytatása integritásának megőrzését. Az uniós intézmény, szerv vagy hivatal előtt folyó eljárással kapcsolatos iratokhoz, dokumentumokhoz vagy információkhoz való hozzáférést korlátozó különös szabályok megléte egyike azon szempontoknak, amelyek igazolhatják a bizalmasság általános vélelmének elismerését (lásd ebben az értelemben: 2016. május 26‑i International Management Group kontra Bizottság ítélet, T‑110/15, EU:T:2016:322, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
2)      A bizalmasság általános vélelmének alkalmazásáról
72      A tárgyaláson kérdést intéztek a felekhez a bizalmasság általános vélelmének a vizsgálati intézkedések céljának védelmére vonatkozó kivétel alapján történő esetleges alkalmazásáról.
73      A felperes egyrészt úgy véli, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban nem alkalmazta a bizalmasság általános vélelmét, másrészt pedig, hogy a jelen ügyben a bizalmasság semmilyen általános vélelme nem alkalmazható. Közelebbről, a Bizottság nem hivatkozhat az 1094/2010 rendelet 17. cikke alapján az uniós jog megsértése miatt indított vizsgálattal kapcsolatos dokumentumokra alkalmazandó bizalmasság állítólagos általános vélelmére.
74      A Bizottság arra hivatkozik, hogy a megtámadott határozatban helyesen alkalmazta a bizalmasság két különböző általános vélelmét, nevezetesen egyrészt az 1094/2010 rendelet 17. cikke keretében váltott dokumentumokra vonatkozó új vélelmet, másrészt pedig az EUMSZ 258. cikk szerinti kötelezettségszegési eljárással kapcsolatos dokumentumokra kiterjedő, már létező vélelmet. Úgy véli, hogy a kért dokumentumokra vonatkozik a bizalmasság általános vélelme, hasonlóan az EU Pilot eljárás iratanyagában szereplő dokumentumokhoz.
75      A Szlovák Köztársaság támogatja továbbá a bizalmasság általános vélelmének alkalmazását, amely az EUMSZ 258. cikk szerinti kötelezettségszegési eljárással kapcsolatos dokumentumokra is kiterjed.
76      Elsősorban meg kell határozni, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban a bizalmasság általános vélelmét alkalmazta‑e.
77      E tekintetben igaz, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság nem hivatkozott kifejezetten a bizalmasság általános vélelmére a vizsgálati tevékenységek céljának védelmére vonatkozó kivétel alkalmazása keretében.
78      Mindazonáltal a megtámadott határozatból kitűnik, hogy a Bizottság átfogóan indokolta e kivétel alkalmazását, anélkül hogy különbséget tett volna a különböző kért dokumentumok között. Közelebbről, először is leírta az 1094/2010 rendelet 17. cikke szerinti, az uniós jog megsértése miatti vizsgálati eljárás működését, és emlékeztetett annak céljaira. Ezt követően általános jellegű megfontolásokkal kifejtette, hogy a kért dokumentumok hozzáférhetővé tétele veszélyeztetheti a vizsgálati és nyomonkövetési tevékenységei által követett célok védelmét, először is azáltal, hogy sérti a Bizottság és az NBS között folytatott megbeszéléseket övező kölcsönös bizalmat, és visszatartja az NBS‑t attól, hogy önkéntes alapon teljesítse kötelezettségeit, másodszor azáltal, hogy külső nyomásnak teszi ki a Bizottságot, harmadszor pedig azáltal, hogy aláássa az említett vizsgálati eljárás hatékonyságát és megfelelő lefolytatását. Végül arra a következtetésre jutott, hogy a hozzáférést meg kell tagadni „valamennyi kért dokumentumhoz”, és hogy azokra egyébként a hivatkozott kivételek „teljes mértékben” vonatkoznak.
79      Ezen információk összességére tekintettel úgy tűnik, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság hallgatólagosan, de szükségszerűen a bizalmasság általános vélelmét alkalmazta, amely az 1094/2010 rendelet 17. cikke szerinti, az uniós jog megsértése miatti vizsgálati eljárás lefolytatására és nyomon követésére vonatkozó valamennyi dokumentumra kiterjed.
80      Ellentétben azzal, amit a felperes a tárgyaláson állított, önmagában az a körülmény, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban nem hivatkozott kifejezetten a bizalmasság általános vélelmének fogalmára, nem elegendő ahhoz, hogy e határozat indokolása elégtelennek minősüljön, vagy megakadályozza, hogy a Törvényszék figyelembe vegye a bizalmasság fenti 79. pontban említett általános vélelmét. Emlékeztetni kell ugyanis arra, hogy az indokolás lehet közvetett is, amennyiben lehetővé teszi az érdekelt felek számára, hogy megismerjék az adott intézkedések meghozatalának okait, és lehetővé teszi a hatáskörrel rendelkező bíróság számára azt, hogy a felülvizsgálatának gyakorlásához elegendő információval rendelkezzen (lásd: 2015. március 25‑i Central Bank of Iran kontra Tanács ítélet, T‑563/12, EU:T:2015:187, 77. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2018. július 13‑i ítélet, K. Chrysostomides & Co. és társai kontra Tanács és társai, T‑680/13, EU:T:2018:486, 394. pont). Márpedig a jelen ügyben, amint azt egyébként a Bizottság a tárgyaláson hangsúlyozta, a megtámadott határozat szövegéből egyértelműen kitűnik, hogy ezen intézmény érvelése szerint a hivatkozott megfontolások valamennyi dokumentumra és azok teljes tartalmára alkalmazandók. Egyébiránt a felperes által először a keresetlevelében, majd a válaszában felhozott kifogásokból kitűnik, hogy jól érzékelte, hogy a Bizottság horizontálisan nem tett különbséget a különböző dokumentumok és azok különböző részei között, és hogy ennélfogva ezen intézmény a kért dokumentumok bizalmasságával kapcsolatos álláspontjának igazolása érdekében vélelmezett és általános megközelítést alkalmazott.
81      Másodsorban meg kell vizsgálni, hogy a Bizottság hivatkozhatott‑e a bizalmasság olyan általános vélelmére, amely az 1094/2010 rendelet 17. cikke alapján az uniós jog megsértése miatt indított vizsgálati eljáráshoz kapcsolódó valamennyi dokumentumra kiterjed.
82      E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy az 1094/2010 rendelet 17. cikkében előírt, az uniós jog megsértése miatti vizsgálati eljárás kellően strukturált és formalizált ahhoz, hogy az azokhoz kapcsolódó dokumentumokat pontosan körül lehessen határolni és azonosítani. Egyébiránt a jelen ügyben nem vitatott, hogy a fenti 12. pontban felsorolt kért dokumentumokat az első két dokumentum tekintetében az EIOPA és az NBS között, a többi 17 dokumentum esetében pedig a Bizottság és az NBS között, az NBS‑re vonatkozó ugyanazon vizsgálati eljárás során váltották. Ezek a dokumentumok tehát ugyanazon ügyirat részét képezik, és így mind ugyanabba a kategóriába tartoznak (lásd analógia útján: 2018. október 4‑i Daimler kontra Bizottság ítélet, T‑128/14, EU:T:2018:643, 141. pont).
83      Másodszor, a fenti 68. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a Bizottság a megtámadott határozatban olyan szilárd és meggyőző indokokra hivatkozott, amelyek igazolják a bizalmasság általános vélelmének a jelen ügy körülményei között történő alkalmazását, amint arra a fenti 78. pont utal. A felperes nem vitatja, hogy ezek az elemek relevánsak az 1094/2010 rendelet 17. cikke keretében váltott dokumentumokra vonatkozó bizalmasság általános vélelme elismerésének alátámasztása szempontjából.
84      Harmadszor meg kell állapítani, hogy az 1094/2010 rendelet 17. cikke szerinti, az uniós jog megsértése miatti vizsgálati eljárás olyan különös szabályokat tartalmaz, amelyek korlátozzák az ilyen eljárás keretében megszerzett vagy megállapított információk hozzáférhetővé tételét. E rendelet 70. cikkének (1)–(3) bekezdése értelmében az EIOPA‑ra és személyzetére vonatkoznak a szakmai titoktartás követelményei, és nem hozhatják nyilvánosságra az általuk kapott vagy az illetékes nemzeti hatóságokkal váltott bizalmas vagy szakmai titoktartási kötelezettség hatálya alá tartozó információkat. Azt is meg kell jegyezni, hogy az ilyen vizsgálattal érintett pénzügyi intézmény számára semmilyen, az 1094/2010 rendelet 17. cikke szerinti, az uniós jog megsértése miatti vizsgálati eljáráshoz kapcsolódó iratokhoz vagy dokumentumokhoz való hozzáférés nem biztosított. Ebből következik, hogy a fenti 71. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatban említett kritérium is teljesült.
85      E körülmények között el kell ismerni, hogy az EIOPA, a Bizottság és az érintett nemzeti hatóság által az uniós jog megsértése miatt az 1094/2010 rendelet 17. cikke alapján lefolytatott vizsgálati eljárás keretében váltott dokumentumokra vonatkozik a bizalmasság általános vélelme.
86      Pontosítani kell, hogy a bizalmasság ezen általános vélelme, amely kifejezetten az 1094/2010 rendelet 17. cikke szerinti, az uniós jog megsértése miatt indított vizsgálati eljáráshoz kapcsolódik, különbözik az uniós bíróság által egyrészt a kötelezettségszegési eljárás pert megelőző szakaszában (2013. november 14‑i LPN és Finnország kontra Bizottság ítélet, C‑514/11 P és C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 65. pont), másrészt pedig az EU Pilot eljárás keretében (2017. május 11‑i Svédország kontra Bizottság ítélet, C‑562/14 P, EU:C:2017:356, 51. pont) készített és váltott dokumentumokat illetően már elismert vélelmektől.
87      Következésképpen el kell utasítani a felperes arra alapított kifogását, hogy a Bizottság a jelen ügyben nem hivatkozhat a bizalmasság általános vélelmére.
3)      A dokumentumok konkrét és egyedi vizsgálatának kötelezettségéről
88      A felperes emlékeztet a hozzáférés iránti kérelem által érintett minden egyes dokumentum konkrét és egyedi vizsgálatának elvégzésére irányuló kötelezettségre. Hozzáteszi, hogy a Bizottságnak még a bizalmasság általános vélelmének alkalmazása esetén is legalább azt kellett volna értékelnie, hogy a dokumentumok különböző kategóriái nem igényelnek‑e eltérő bánásmódot.
89      A Bizottság úgy véli, hogy nem volt köteles elvégezni a kért dokumentumok konkrét és egyedi vizsgálatát, mivel nyilvánvaló, hogy a megtámadott határozatban kifejtett érvek valamennyi dokumentumra vonatkoztak, és mivel mindegyik dokumentum a bizalmasság általános vélelmének hatálya alá tartozott.
90      E tekintetben először is elegendő rámutatni arra, hogy a fenti 85. pontból az következik, hogy a kért dokumentumokra kiterjed a bizalmasság általános vélelme, így a fenti 67. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a Bizottság nem volt köteles e dokumentumok mindegyikét konkrétan és egyedileg megvizsgálni.
91      Másodszor, a kért dokumentumokat ugyanazon vizsgálati eljárás során váltották, azok ugyanahhoz az ügyirathoz kapcsolódnak, és így ugyanahhoz a kategóriába tartoznak (lásd a fenti 82. pontot). Ebből következik, hogy a Bizottság nem volt köteles arra sem, hogy a dokumentumok különböző kategóriáit vagy alkategóriáit azonosítsa, és megvizsgálja, hogy ez utóbbiak nem igényelnek‑e eltérő bánásmódot. Ugyanis egy ehhez hasonló követelmény megfosztaná a bizalmasság általános vélelmét hatékony érvényesülésétől, azaz attól, hogy a Bizottság valamely általános hozzáférés iránti kérelemre ugyancsak általánosságban reagálhasson (lásd analógia útján: 2013. november 14‑i LPN és Finnország kontra Bizottság ítélet, C‑514/11 P és C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 68. pont). Végeredményben a felperes nem fejti ki, hogy miben álltak a dokumentumok e különböző kategóriái vagy alkategóriái, és csupán annyit jelez, hogy azok megkülönböztethetők csupán a dokumentumok címének elolvasása alapján.
92      Következésképpen a felperesnek a kért dokumentumok, vagy legalább a kért dokumentumok különböző kategóriái konkrét és egyedi vizsgálatának hiányára alapított kifogását mint hatástalant el kell utasítani.
c)      A vizsgálati tevékenységek céljai sérelmének fennállásáról
93      A bizalmas jelleg általános vélelmének elismerése lehetővé teszi az érintett uniós intézmény, szerv vagy hivatal számára annak megállapítását, hogy az azonos jellegű vagy azonos kategóriába tartozó dokumentumok hozzáférhetővé tétele főszabály szerint sértené az 1049/2001 rendelet 4. cikkében felsorolt valamely érdek védelmét (lásd ebben az értelemben: 2013. november 14‑i LPN és Finnország kontra Bizottság ítélet, C‑514/11 P és C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 48. pont).
94      Ugyanakkor a bizalmasság ezen általános vélelme nem zárja ki a hozzáférést kérelmező azon jogát, hogy bizonyítsa azt, hogy az említett vélelem nem vonatkozik valamely olyan dokumentumra, amelynek hozzáférhetővé tételét kérik, illetve azt, hogy az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (2) bekezdése értelmében a dokumentum hozzáférhetővé tételéhez nyomós közérdek fűződik (2010. június 29‑i Bizottság kontra Technische Glaswerke Ilmenau ítélet, C‑139/07 P, EU:C:2010:376, 62. pont; 2014. február 27‑i Bizottság kontra EnBW ítélet, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 100. pont).
95      A felperes először is azt állítja, hogy bármilyen folyamatban lévő vizsgálat, és különösen a kötelezettségszegési eljárás pert megelőző szakaszának megindítása hiányában nem állapítható meg a vizsgálati tevékenységek céljainak védelme, valamint a vizsgálattal kapcsolatos dokumentumok bizalmasságának megsértése. A Bizottság nem hivatkozhat a jövőbeli és hipotetikus vizsgálat esetleges sérelmére sem.
96      E tekintetben meg kell állapítani, hogy ez az érvelés téves előfeltevésen alapul. Bizonyítást nyert ugyanis, hogy az EUMSZ 258. cikk szerinti kötelezettségszegési eljárás megindításától függetlenül az 1094/2010 rendelet 17. cikke alapján az uniós jog megsértése miatt indított vizsgálat a megtámadott határozat meghozatalának időpontjában folyamatban volt (lásd a fenti 62. és 63. pontot).
97      Másodszor a felperes azt állítja, hogy a Bizottságnak arra a következtetésre kellett volna jutnia, hogy a bizalmasság állítólagosan alkalmazott általános vélelmét a jelen ügyben meg kellett volna dönteni. Mindazonáltal semmilyen konkrét bizonyítékot nem terjeszt elő ezen állítás alátámasztására, és többek között nem bizonyítja, hogy a kért dokumentumok közül egy vagy több nem tartozik az említett vélelem hatálya alá. Közelebbről, a Törvényszék a fenti 61. és 62. pontban elutasította azon érvelését, amely szerint a Bizottság és az NBS közötti „nyomonkövetési információcserék” kívül esnek az 1094/2010 rendelet 17. cikke alapján az uniós jog megsértése miatt indított vizsgálat formális és időbeli keretein.
98      Harmadszor, a felperes úgy véli, hogy a nyilvánosság beavatkozása vagy nyomásgyakorlása nagyon valószínűtlen volt a Szlovák Köztársasággal szemben később az EUMSZ 258. cikk alapján indított kötelezettségszegési eljárás keretében. Az ilyen érv azonban nem releváns az 1094/2010 rendelet 17. cikke alapján az uniós jog megsértése miatt indított vizsgálatok céljai sérelmének vitatása szempontjából, mivel az e vizsgálatokkal kapcsolatos dokumentumokra és különösen a kért dokumentumokra a bizalmasság külön általános vélelme alkalmazandó (lásd a fenti 85. és 90. pontot).
99      E körülmények között a felperesnek a vizsgálati tevékenységek céljai sérelmének hiányára alapított kifogását, következésképpen pedig a második jogalap második részét teljes egészében el kell utasítani.
3.      A második jogalapnak a kért dokumentumok nyilvánosságra hozatalához fűződő nyomós közérdek fennállására alapított harmadik részéről
100    A felperes az első jogalap második részében kifejtett érvelésére hivatkozik, amely szerint a jelen ügyben fennáll a kért dokumentumok hozzáférhetővé tételét igazoló nyomós közérdek.
101    A Szlovák Köztársaság által támogatott Bizottság vitatja a felperes érvelését.
102    E tekintetben meg kell állapítani, hogy ha az Unió valamely intézménye, szerve vagy hivatala az 1049/2001 rendelet 4. cikkében meghatározott egyik kivételt alkalmazza, akkor annak feladata, hogy egyensúlyt teremtsen az érintett dokumentum közzétételének mellőzésével védeni kívánt különleges érdek, valamint különösen az e dokumentum hozzáférhetővé tételéhez fűződő közérdek között, tekintettel azokra az előnyökre, amelyek a nagyobb nyitottságból származnak (lásd: 2013. október 17‑i Tanács kontra Access Info Europe ítélet, C‑280/11 P, EU:C:2013:671, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2014. július 3‑i Tanács kontra in ’t Veld ítélet, C‑350/12 P, EU:C:2014:2039, 53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
103    A hozzáférést kérelmező feladata azonban, hogy konkrétan hivatkozzon az érintett dokumentumok hozzáférhetővé tételét igazoló nyomós közérdeket megalapozó körülményekre (2013. november 14‑i LPN és Finnország kontra Bizottság ítélet, C‑514/11 P és C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 94. pont; 2015. július 16‑i ClientEarth kontra Bizottság ítélet, C‑612/13 P, EU:C:2015:486, 90. pont).
104    Le kell szögezni egyrészt, hogy a valamely dokumentum hozzáférhetővé tételének igazolására alkalmas nyomós közérdeknek nem kell szükségképpen különböznie az 1049/2001 rendelet alapjául szolgáló elvektől. Mindazonáltal csupán általános megfontolások alapján nem lehet megállapítani, hogy az átláthatóság elve olyan különös nyomatékkal bírt, amely esetleg megelőzhette volna a szóban forgó információk hozzáférhetővé tételének megtagadását igazoló okokat (lásd ebben az értelemben: 2013. november 14‑i LPN és Finnország kontra Bizottság ítélet, C‑514/11 P és C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 92. és 93. pont).
105    Másrészt a magánszemélyek jogai gyakorlásának azáltal történő megkönnyítéséhez fűződő érdek, hogy lehetővé teszik számukra, hogy dokumentumokat használjanak fel a nemzeti bíróságok előtti védelmük megkönnyítése érdekében, magánérdeknek, nem pedig közérdeknek minősül (lásd ebben az értelemben: 2016. július 14‑i Sea Handling kontra Bizottság ítélet, C‑271/15 P, nem tették közzé, EU:C:2016:557, 97. és 99. pont; 2014. szeptember 25‑i Spirlea kontra Bizottság ítélet, T‑306/12, EU:T:2014:816, 99. pont). Ebben az összefüggésben pontosítani kell, hogy a dokumentumoknak valamely személy védelemhez való jogának gyakorlása céljából történő közlése e dokumentumok egyetlen személy számára történő hozzáférhetővé tételét jelentené, ellentétben az 1049/2001 rendelet szerinti közlésükkel, amely e dokumentumokat bárki számára hozzáférhetővé tenné. Az a körülmény, hogy a szóban forgó dokumentumokat számos eljárásban fel lehet használni, nem változtat ezen az elemzésen, mivel nem tekinthető úgy, hogy főszabály szerint a magánérdekek hozzáadása azokat közérdekké alakítja (2018. október 9‑i Pint kontra Bizottság ítélet, T‑634/17, nem tették közzé, EU:T:2018:662, 59. pont).
106    A jelen ügyben a felperes először is azt állítja, hogy a Bizottság egyáltalán nem mérlegelte az érintett érdekeket, vagyis egyrészt a Bizottság által hivatkozott kivételekkel védett érdekek védelmét, másrészt pedig a kért dokumentumok hozzáférhetővé tételéhez fűződő közérdeket.
107    E tekintetben meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság jelezte, hogy a felperes által hivatkozott érdekek, és különösen a nyilvánosság azon joga, hogy megismerje, jogszerűek‑e az NBS cselekményei és engedélyének visszavonása, nem élvezhet elsőbbséget a hozzáférhetővé tétel megtagadását igazoló kivételekkel szemben. E körülmények között a felperes tévesen állítja, hogy a Bizottság egyáltalán nem mérlegelte az érintett érdekeket.
108    Másodszor a felperes arra hivatkozik, hogy nyomós közérdek fűződik ahhoz, hogy az átláthatóság elvének megfelelően az 1094/2010 rendelet 17. cikke alapján az uniós jog megsértése miatt indított vizsgálati eljárások keretében készült főbb dokumentumokat, és különösen az EIOPA által kiadott ajánlásokat és a Bizottság által elfogadott hivatalos véleményeket hozzáférhetővé tegyék ezen eljárások lefolytatása ellenőrzésének lehetővé tétele, valamint a döntéshozatali eljárás legitimitásának és a nyilvánosság bizalmának biztosítása érdekében. Ezek a vizsgálati eljárások nagy jelentőséggel bírnak, és súlyos következményekkel járhatnak az érintett pénzügyi intézményekre, a biztosítási szerződések jogosultjaira, és ezáltal a tagállamok biztosítási piacának stabilitására nézve. E közérdek egyrészt nem kizárólag magánérdekeken alapul, másrészt pedig felülírja a Bizottság által felhozott ellenérveket.
109    E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy – amint arra a Bizottság a megtámadott határozatban, majd a tárgyaláson helyesen rámutatott, és a fenti 105. pontban felidézett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően – a kért dokumentumok hozzáférhetővé tételének a felperes és ügyfelei számára fennálló hasznossága magánérdeknek minősül.
110    Továbbá a fenti 104. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az átláthatóság elvére alapított általános jellegű megfontolások önmagukban nem elegendőek a nyomós közérdek fennállásának megállapításához.
111    Végül az 1094/2010 rendelet 17. cikke alapján az uniós jog megsértése miatt indított vizsgálati eljárás keretében keletkezett dokumentumok hozzáférhetővé tételéhez fűződő közérdek korlátozottnak tűnik. A felperes állításával ellentétben az ilyen érdek a jelen ügyben nem mutat olyan nyomós közérdek jelleget, amely elsőbbséget élvezhetne a kért dokumentumok hozzáférhetővé tételének megtagadását igazoló okokkal, vagyis a jelen esetben az ezen az alapon végzett vizsgálati tevékenységek céljainak védelmével szemben. Amint azt a Bizottság kifejti, e dokumentumok hozzáférhetővé tétele távolról sem biztosítaná a biztosítási piac stabilitását a tagállamokban, hanem inkább veszélyeztetné az e piacok megfelelő működésének és stabilitásának biztosításáért felelős hatóságok tevékenységét.
112    Végeredményben nem vitatott, hogy a nyilvánosságot a 2022. május 16‑i ajánlással, a 2022. szeptember 13‑i hivatalos véleménnyel és az engedély visszavonásáról szóló határozattal kapcsolatos sajtóközlemények közzétételével kétségkívül minimális, de a maga szintjén elegendő módon tájékoztatták.
113    E körülmények között a felperes nem támasztotta alá a kérelmezett dokumentumok hozzáférhetővé tételét igazoló nyomós közérdek fennállását.
114    Ennek következtében a második jogalap harmadik részét, következésképpen pedig a második jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
B.      Az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdése második franciabekezdésének, illetve ugyanezen rendelet 4. cikke (3) bekezdése első albekezdésének megsértésére alapított első és harmadik jogalapról
115    Első és harmadik jogalapjában a felperes arra hivatkozik, hogy a Bizottság megsértette az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének második franciabekezdését, illetve ugyanezen rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdését. Ezáltal a felperes vitatja a megtámadott határozat azon indokolásának jogszerűségét, amellyel a Bizottság egyrészt a bírósági eljárások védelmére, másrészt pedig a folyamatban lévő döntéshozatali eljárás védelmére vonatkozó kivételeket alkalmazott.
116    E tekintetben emlékeztetni kell azonban arra, hogy amennyiben valamely jogi aktus egyes indokai önmagukban is a jogilag megkövetelt módon alátámasztják azt, akkor a jogi aktus más indokait érintő esetleges hibák semmi esetre sem érintik annak rendelkező részét. Ezenfelül az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az olyan jogalap, amely – még ha megalapozott is – alkalmatlan arra, hogy a felperes által elérni kívánt megsemmisítést eredményezze, hatástalan (lásd: 2005. december 14‑i Honeywell kontra Bizottság ítélet, T‑209/01, EU:T:2005:455, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2021. szeptember 15‑i Franciaország kontra ECHA ítélet, T‑127/20, nem tették közzé, EU:T:2021:572, 32. pont).
117    Márpedig a dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférés területén az 1049/2001 rendelet 4. cikkében előírt minden egyes kivétel elegendő indokot képez a hozzáférés megtagadására (lásd analógia útján: 2000. szeptember 13‑i Denkavit Nederland kontra Bizottság ítélet, T‑20/99, EU:T:2000:209, 42. pont).
118    A jelen ügyben, mivel második jogalapja keretében a felperesnek nem sikerült megcáfolnia az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik franciabekezdésében előírt kivételen alapuló megtagadási okot, a másik két megtagadási okot vitató első és harmadik jogalapot tehát mint hatástalanokat el kell utasítani.
C.      Az 1049/2001 rendelet 4. cikke (6) bekezdésének, az arányosság elvének, valamint az indokolási kötelezettségnek a megsértésére alapított negyedik jogalapról
119    Negyedik jogalapjával a felperes azt állítja, hogy a kért dokumentumokhoz való részleges hozzáférés megtagadását illetően a Bizottság egyrészt megsértette az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (6) bekezdését, valamint az arányosság elvét, másrészt pedig megsértette az indokolási kötelezettséget. A Bizottság ugyanis nem fejtette ki, hogy miért nem lehetséges semmilyen jelentős részleges hozzáférés, és nem tett különbséget sem a különböző kért dokumentumok, sem e dokumentumok különböző részei között, és nem is igazolta, hogy a hivatkozott kivételek ténylegesen valamennyi dokumentumra és azok valamennyi részére alkalmazandók.
120    A Bizottság vitatja a felperes érvelését.
121    Az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (6) bekezdése értelmében, ha a fent említett kivételek bármelyike a kért dokumentumnak csak egy részét érinti, a dokumentum fennmaradó része hozzáférhetővé tehető.
122    Emlékeztetni kell arra, hogy az arányosság elve arra kötelezi az eljáró uniós intézményt, szervet vagy hivatalt, hogy mérlegelje a dokumentumhoz való részleges hozzáférést (2001. december 6‑i Tanács kontra Hautala ítélet, C‑353/99 P, EU:C:2001:661, 27. pont; lásd még ebben az értelemben: 2018. február 7‑i Access Info Europe kontra Bizottság ítélet, T‑851/16, EU:T:2018:69, 117. és 118. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ez a követelmény főszabály szerint minden egyes dokumentum tartalmának konkrét és egyedi vizsgálatát jelenti (lásd ebben az értelemben: 2006. július 6‑i Franchet és Byk kontra Bizottság ítélet, T‑391/03 és T‑70/04, EU:T:2006:190, 117. pont; 2015. szeptember 23‑i ClientEarth és International Chemical Secretariat kontra ECHA ítélet, T‑245/11, EU:T:2015:675, 230. pont).
123    Mindazonáltal megállapítást nyert, hogy a bizalmasság általános vélelmének hatálya alá tartozó dokumentumok mentesülnek a tartalmuk teljes vagy részleges hozzáférhetővé tételére vonatkozó kötelezettség hatálya alól (lásd ebben az értelemben: 2012. június 28‑i Bizottság kontra Éditions Odile Jacob ítélet, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, 133. pont; 2014. február 27‑i Bizottság kontra EnBW ítélet, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 134. pont). Ebben az esetben a Bizottság jogosult a dokumentumokhoz való hozzáférés iránti kérelemre átfogóan válaszolni anélkül, hogy elvégezné az egyes szóban forgó dokumentumok tartalmának konkrét és egyedi vizsgálatát (lásd ebben az értelemben: 2013. november 14‑i LPN és Finnország kontra Bizottság ítélet, C‑514/11 P és C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 68. pont).
124    A jelen ügyben a második jogalap vizsgálatából az következik, hogy a kért dokumentumokra kiterjed a bizalmasság általános vélelme (lásd a fenti 90. pontot), amelyet a felperes nem cáfolt meg (lásd a fenti 97. és 113. pontot).
125    Ebből elsősorban az következik, hogy a fenti 123. pontban felidézett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a Bizottság egyrészt nem volt köteles elvégezni az egyes kért dokumentumok konkrét és egyedi vizsgálatát az e dokumentumok valamelyikéhez való részleges hozzáférés biztosításának lehetőségét illetően, másrészt jogszerűen tekinthette úgy, hogy e dokumentumok teljes egészében az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik franciabekezdésében előírt kivétel hatálya alá tartoznak.
126    Következésképpen a felperes megalapozatlanul állítja, hogy a megtámadott határozat sérti az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (6) bekezdését, valamint az arányosság elvét.
127    Másodsorban, a fenti 124. pontban felidézett összefüggésben a részleges hozzáférés megtagadását formailag kellően indokoltnak kell tekinteni, mivel a megtámadott határozat megemlíti a kért dokumentumokhoz való részleges hozzáférés biztosításának lehetőségét, és arra a következtetésre jutott, hogy e dokumentumokra teljes mértékben vonatkoznak a Bizottság által hivatkozott kivételek (lásd analógia útján: 2015. március 25‑i Sea Handling kontra Bizottság ítélet, T‑456/13, nem tették közzé, EU:T:2015:185, 92. pont; 2017. szeptember 7‑i AlzChem kontra Bizottság ítélet, T‑451/15, nem tették közzé, EU:T:2017:588, 96. és 97. pont).
128    Egyébiránt, bár igaz, hogy a Bizottság további magyarázat nélkül azt is jelezte, hogy semmilyen jelentős részleges hozzáférés nem lehetséges a hivatkozott kivételekkel védett érdekek sérelme nélkül, az ilyen indokolás, még ha rövid is, szintén elegendő, tekintettel annak szükségességére, hogy a többek között az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik franciabekezdésében előírt kivétel hatálya alá tartozó információkat ne tárják fel (lásd ebben az értelemben: 2007. február 1‑jei Sison kontra Tanács ítélet, C‑266/05 P, EU:C:2007:75, 82. pont; 2018. február 7‑i Access Info Europe kontra Bizottság ítélet, T‑851/16, EU:T:2018:69, 122. pont).
129    Ebből következően a felperes azt sem állítja megalapozottan, hogy a megtámadott határozat sérti az EUMSZ 296. cikkből eredő indokolási kötelezettséget.
130    Következésképpen a negyedik jogalapot el kell utasítani.
D.      Az Alapjogi Charta 41. cikke (2) bekezdésének b) pontjában biztosított iratbetekintési jog megsértésére alapított ötödik jogalapról
131    A felperes azt állítja, hogy a Bizottság megsértette az iratbetekintéshez fűződő jogát, amelyet az Alapjogi Charta 41. cikke (2) bekezdésének b) pontja biztosít. Először is arra hivatkozik, hogy a Bizottsághoz szintén benyújtottak iratbetekintés iránti kérelmet, másodszor, hogy a Bizottság főtitkára – a megtámadott határozat kibocsátója – hatáskörrel rendelkezett arra, hogy e kérelemről határozzon, harmadszor arra, hogy a kért dokumentumok őt jelentős mértékben érintő ügyirat részét képezték, negyedszer pedig arra, hogy a Bizottság köteles volt számára hozzáférést biztosítani ezen ügyirathoz.
132    A Bizottság vitatja a felperes érvelését.
133    Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az Alapjogi Chartájának a megfelelő ügyintézéshez való jogról szóló 41. cikke a (2) bekezdésének b) pontjában kimondja, hogy e jog magában foglalja „mindenkinek a jogát arra, hogy a személyére vonatkozó iratokba a bizalmas adatkezeléshez, illetőleg a szakmai és üzleti titokhoz fűződő jogos érdekek tiszteletben tartása mellett betekintsen”.
134    Az Alapjogi Chartának a dokumentumokhoz való hozzáférés jogáról szóló 42. cikke előírja, hogy bármely uniós polgár, valamint valamely tagállamban lakóhellyel, illetve létesítő okirat szerinti székhellyel rendelkező természetes vagy jogi személy „jogosult hozzáférni az Unió intézményeinek, szerveinek és hivatalainak dokumentumaihoz, függetlenül azok megjelenési formájától”. Az 1049/2001 rendelet meghatározza e jog gyakorlásának feltételeit és részletes szabályait az Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa és a Bizottság dokumentumai tekintetében.
135    A dokumentumokhoz való hozzáférésre és az iratbetekintésre vonatkozó szabályok tehát két különböző rendszert alkotnak, amelyekre külön eljárások vonatkoznak (lásd ebben az értelemben: 2024. november 6‑i MeSoFa kontra EKB ítélet, T‑790/22, nem tették közzé, EU:T:2024:783, 29. pont). Mindkettő mindenesetre egy kérelem benyújtását feltételezi (2014. december 11‑i Heli‑Flight kontra EASA ítélet, T‑102/13, EU:T:2014:1064, 51. pont).
136    A jelen ügyben elsősorban meg kell állapítani, hogy az első kérelem, noha elsősorban az 1049/2001 rendeleten alapul, és nem említi az Alapjogi Charta 41. cikkét, tartalmazott bizonyos olyan elemeket, amelyek alátámaszthatják az iratbetekintés iránti kérelmet. Egyrészt ugyanis e Charta 47. és 48. cikkére hivatkozott, másrészt pedig hangsúlyozta, hogy a felperesnek rendelkeznie szükséges a kért dokumentumokkal annak érdekében, hogy előkészítse „védelmét” az NBS által vele szemben indított és az engedélyének visszavonásához vezető „szankciós eljárás” keretében.
137    Ezzel szemben a megerősítő kérelem egyértelműen és kizárólag az 1049/2001 rendeleten, valamint az Alapjogi Charta 42. cikkén alapult. Nem említette sem e Charta 41. cikkét, sem az iratbetekintési jogot. Ráadásul az első kérelemmel ellentétben a hozzáférés iránti kérelem alapjaként nem hivatkozott sem az említett Charta 47. és 48. cikkére, sem pedig a felperes védelemhez való jogára. A megerősítő kérelem csak mellékesen és kizárólag a bírósági eljárások 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének második franciabekezdése szerinti védelmére alapított kivétel alkalmazásának vitatása céljából említette a felperes „hatékony védelemhez” való jogát, valamint azt a tényt, hogy a kért dokumentumok a felperest érintik.
138    Másodsorban, a megtámadott határozat kizárólag a felperes által az 1049/2001 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése alapján benyújtott megerősítő kérelemről határoz. Nem vizsgálja, sőt nem is említi a felperesnek az Alapjogi Charta 41. cikke (2) bekezdésének b) pontja szerinti, az ügyiratba való betekintéshez való jogát. Nem hivatkozik továbbá e charta 47. és 48. cikkére, és a felperes védelemhez való jogára sem. Egyébiránt magánjellegűként, és ennélfogva az 1049/2001 rendelet keretében irrelevánsként elutasítja azt az érdeket, amelyet a felperes számára a nemzeti bíróságok előtti védekezésének előkészítése érdekében kért dokumentumok hozzáférhetővé tétele jelenthet (lásd a fenti 19. pontot).
139    Végeredményben a 2001. december 5‑i 2001/937/EK, ESZAK, Euratom bizottsági határozattal (HL 2001. L 345., 94. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 408. o.) módosított, a Bizottság eljárási szabályzatához (HL 2000. L 308., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 213. o.) csatolt, az 1049/2001 rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések akkor alkalmazandó 4. cikkének első albekezdése értelmében a dokumentumokhoz való hozzáférés iránti megerősítő kérelmekkel kapcsolatos határozatok meghozatalára vonatkozó hatáskört főszabály szerint ezen intézmény főtitkárára ruházzák. Ezzel szemben a jelen ügyben a Bizottság magyarázataiból kitűnik, hogy a Bizottság főtitkárára nem ruháztak semmilyen hatáskört az iratbetekintést megtagadó határozatok elleni kifogások vizsgálatára.
140    E körülmények között a Bizottság főtitkárához, a megtámadott határozat kibocsátójához nem nyújtottak be iratbetekintés iránti kérelmet, és e tekintetben semmilyen határozatot nem hozott, és nem is hozhatott. Ebből következik, hogy a felperes a megtámadott határozattal szembeni kereset keretében nem kifogásolhatja érvényesen, hogy a Bizottság nem ismerte el számára az iratbetekintési jogot az Alapjogi Charta 41. cikke (2) bekezdésének b) pontja alapján (lásd analógia útján: 2023. december 20‑i OCU kontra ESZT ítélet, T‑496/18, nem tették közzé, EU:T:2023:857, 32–35. és 38. pont; 2024. november 13‑i Kargins kontra Bizottság ítélet, T‑110/23, nem tették közzé, EU:T:2024:805, 137. és 138. pont).
141    Ezért az ötödik jogalapot el kell utasítani.
142    A fentiek összességéből következik, hogy a keresetet el kell utasítani.
IV.    A költségekről
143    A Törvényszék eljárási szabályzata 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A felperest, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségein felül a Bizottság részéről felmerült költségek viselésére.
144    Ezenkívül az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján a jogvitába beavatkozó tagállamok és intézmények maguk viselik saját költségeiket. Ennek megfelelően a Szlovák Köztársaság maga viseli saját költségeit.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (öt bíróval eljáró harmadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)      A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)      A Novis Insurance Company, Novis Versicherungsgesellschaft, Novis Compagnia di Assicurazioni, Novis Poisťovňa a.s. viseli saját költségeit, valamint az Európai Bizottság részéről felmerült költségeket.
3)      A Szlovák Köztársaság maga viseli saját költségeit.
Kowalik‑Bańczyk
Reine
da Silva Passos
Cassagnabère
Pavelin
Kihirdetve Luxembourgban, a 2026. május 6‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
Tartalomjegyzék
I.
A jogvita előzményei és a kereset benyújtását követő tényállás
A.
Az uniós jog megsértése miatti vizsgálati eljárás
B.
Dokumentumokhoz való hozzáférésre vonatkozó eljárás
1.
Alapkérelmi szakasz
2.
A megerősítő kérelem szakasza
C.
Kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás
II.
A felek kérelmei
III.
A jogkérdésről
A.
Az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdése harmadik franciabekezdésének megsértésére alapított második jogalapról
1.
A második jogalapnak az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik franciabekezdésében, illetve ugyanezen rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében előírt kivételek közötti különbségtétel hiányára alapított első részéről
2.
A második jogalapnak a vizsgálati tevékenységek céljai védelme sérelmének hiányára alapított második részéről
a)
Az arra vonatkozó feltételről, hogy egy vizsgálat folyamatban van
b)
A bizalmas jelleg általános vélelmének alkalmazásáról és a dokumentumok konkrét és egyedi vizsgálatára vonatkozó kötelezettségről
1)
Előzetes megfontolások
2)
A bizalmasság általános vélelmének alkalmazásáról
3)
A dokumentumok konkrét és egyedi vizsgálatának kötelezettségéről
c)
A vizsgálati tevékenységek céljai sérelmének fennállásáról
3.
A második jogalapnak a kért dokumentumok nyilvánosságra hozatalához fűződő nyomós közérdek fennállására alapított harmadik részéről
B.
Az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdése második franciabekezdésének, illetve ugyanezen rendelet 4. cikke (3) bekezdése első albekezdésének megsértésére alapított első és harmadik jogalapról
C.
Az 1049/2001 rendelet 4. cikke (6) bekezdésének, az arányosság elvének, valamint az indokolási kötelezettségnek a megsértésére alapított negyedik jogalapról
D.
Az Alapjogi Charta 41. cikke (2) bekezdésének b) pontjában biztosított iratbetekintési jog megsértésére alapított ötödik jogalapról
IV.
A költségekről
*      Az eljárás nyelve: angol.