62012FJ0002_HR
Stranke
Osnova
Operativni dio
Stranke
U predmetu F‑2/12,
povodom tužbe podnesene na temelju članka 270. UFEU-a, primjenjivog na Ugovor o EZAE-u na temelju njegova članka 106.a,
Emil Hristov,
sa stalnom adresom u Sofiji (Bugarska), kojeg zastupaju M. Ekimdjiev, K. Boncheva i G. Chernicherska, avocats,
tužitelj,
protiv
Europske komisije,
koju su zastupali J. Currall i D. Stefanov, zatim J. Currall i N. Nikolova, u svojstvu agenata,
i
Europska agencija za lijekove (EMA),
koju su zastupali V. Salvatore i T. Jablonski, zatim J. Currall i N. Nikolova, u svojstvu agenata,
tuženikâ,
SLUŽBENIČKI SUD
(drugo vijeće),
u sastavu: M. I. Rofes i Pujol (izvjestiteljica), predsjednica, K. Bradley i J. Svenningsen, suci,
tajnik: J. Tomac, administrator,
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 17. listopada 2013.,
donosi sljedeću
Osnova
Presudu
1. Tužbom koju je tajništvo Službeničkog suda zaprimilo 9. siječnja 2012. E. Hristov zahtijeva, s jedne strane, poništenje više odluka koje je donijela Europska komisija u okviru postupka izbora izvršnog direktora Europske agencije za lijekove (EMA) i odluke Upravnog odbora EMA-e od 6. listopada 2011. o imenovanju tog izvršnog direktora te, s druge strane, naknadu navodno pretrpljene neimovinske štete zbog donošenja tih odluka.
Pravni okvir
2. U članku 64. stavku 1. Uredbe (EZ) br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o utvrđivanju postupaka odobravanja primjene i postupaka nadzora nad primjenom lijekova koji se rabe u humanoj i veterinarskoj medicini, te uspostavi Europske agencije za lijekove (SL L 136, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 31., str. 18.) predviđeno je kako slijedi:
„Izvršnog direktora na razdoblje od pet godina imenuje Upravni odbor, na prijedlog Komisije, na temelju popisa kandidata koje je predložila Komisija nakon poziva za iskazivanje interesa objavljenog u Službenom listu Europske unije
i drugdje. Prije imenovanja, kandidat kojeg odredi Upravni odbor se poziva da bez odlaganja dâ izjavu pred […] Parlamentom i da odgovori na pitanja članova Europskog parlamenta. […]“
3. U članku 65. Uredbe (EZ) br. 726/2004 određeno je:
„1. Upravni odbor se sastoji od jednog predstavnika svake države članice, dva predstavnika Komisije i dva predstavnika […] Parlamenta.
[…]
Članovi Upravnog odbora se imenuju tako da se jamči najveća razina stručnih kvalifikacija, široki spektar relevantnog stručnog znanja i najveća moguća zemljopisna raširenost u okviru Europske unije.
2. Članovi Upravnog odbora se imenuju na temelju njihovog relevantnog stručnog znanja u području upravljanja i, prema potrebi, iskustva u području lijekova za humanu uporabu ili veterinarsko-medicinskih proizvoda.
3. Svaka država članica i Komisija imenuju svoje članove Upravnog odbora i njihove zamjenike koji zamjenjuju članove u njihovoj odsutnosti i koji glasuju u njihovo ime.
[…]
7. Upravni odbor je dužan donijeti poslovnik o radu.
[…]“
4. U članku 66. Uredbe br. 726/2004 propisano je da Upravni odbor EMA-e imenuje izvršnog direktora.
5. Prema članku 75. Uredbe (EZ) br. 726/2004:
„Na zaposlenike [EMA-e] primjenjuju se pravila i odredbe koje se primjenjuju na službenike i druge zaposlenike [dužnosnike i druge službenike] [Europske unije]. U pogledu njenih zaposlenika, [EMA] ima ovlasti koje su dodijeljene tijelu nadležnom za imenovanja. Upravni odbor, u dogovoru s Komisijom, donosi potrebne provedbene odredbe.“
6. Dana 13. prosinca 2007. Upravni odbor EMA-e, na temelju članka 65. stavka 7. Uredbe (EZ) br. 726/2004, donio je Poslovnik, koji je poslije u više navrata izmijenjen. U članku 11. stavku 3. Poslovnika, u verziji od 10. prosinca 2009., koja se primjenjuje na spor, određuje se:
„Članovi [Upravnog odbora] na svakom sastanku izjašnjavaju se o eventualnim posebnim interesima koji bi mogli štetiti njihovoj neovisnosti u odnosu na točke dnevnog reda. Te se izjave stavljaju na raspolaganje javnosti.“
7. Smjernice Komisije SEC(2009) 27/2 od 12. siječnja 2009. o odabiru i imenovanju direktora regulatornih agencija, izvršnih agencija i zajedničkih poduzeća (u daljnjem tekstu: smjernice) određuju različite stadije postupka odabira direktora većine agencija Europske unije. Što se tiče regulatornih agencija, među kojima je EMA, u smjernicama je određeno da direktora imenuje upravni odbor na temelju popisa kandidata koji predlaže Komisija.
8. U točki 7. smjernica, naslovljenoj „Predodabir“, određeno je:
„U standardnom slučaju u kojem je Komisija zadužena za sastavljanje [,] short list [ʼ] [uži popis] kandidata, postupak predodabira vodi odbor za predodabir koji mora odabrati najkvalificiranije kandidate i proslijediti prijedlog popisa savjetodavnom odboru za imenovanje[a] […].
Nadležna [opća uprava] osniva odbor za predodabir na prijedlog odjela za ljudske potencijale nadležne [opće uprave]. Glavni direktor imenuje članove Komisije.
7.1. Odbor za predodabir
– Članovi
Odbor za predodabir sastoji se od triju viših dužnosnika Komisije koji moraju imati najmanje jednak razred i razinu dužnosti kao direktor agencije.
U pravilu, odbor za predodabir sastoji se od:
– glavnog direktora nadležne [opće uprave] ili zamjenika glavnog direktora [opće uprave] koji predsjedava odborom;
– jednog direktora nadležne [opće uprave];
– jednog direktora druge opće uprave, po mogućnosti iz iste skupine kao i nadležna [opća uprava] i, ako je moguće, s posebnim vještinama u području djelovanja agencije;
[…]
– Promatrač
Kad upravni odbor ili Vijeće [Europske unije] imenuju izvršnog direktora, oni mogu imenovati promatrača koji ih predstavlja u odboru za predodabir.
[…]
7.2. Pregledavanje prijava
[…]
7.2.1. Provjera kriterija prihvatljivosti i sastavljanje ocjenjivačke tablice od odbora za [predodabir]
Odbor za predodabir sastavlja check[-]list
i provjerava kriterije prihvatljivosti.
Odbor za predodabir također sastavlja ocjenjivačku tablicu na osnovi kriterija odabira navedenih u oglasu za slobodno radno mjesto. Ta tablica omogućava usporedbu profila kandidata s posebnim vještinama koje se zahtijevaju za radno mjesto kako su navedene u oglasu za slobodno radno mjesto.
[…]
Na kraju ovog ocjenjivanja, odbor za predodabir sastavlja popis uspješnih kandidata za koje smatra da najbolje udovoljavaju traženom profilu i ispunjavaju kvalifikacije navedene u oglasu za slobodno radno mjesto.
[…]
7.2.4. Izvješće odbora za predodabir
Odbor za predodabir sastavlja sveobuhvatno izvješće koje sadrži detaljne informacije o svakom intervjuu, kvalitativnu ocjenu svih kandidata kao i prijedlog popisa kandidata koji se smatraju najkvalificiranijima.
Izvješće sastavlja predsjednik odbora za predodabir. […]
Tajništvo odbora dostavlja izvješće glavnom tajništvu u svojstvu predsjednika [savjetodavnog odbora za imenovanja], tajništvu [savjetodavnog odbora za imenovanja], [općoj upravi za kadrovske i upravne poslove] i članu Komisije nadležne [opće uprave].
[…]“
9. U točki 8. smjernica, naslovljenoj „Predstavljanje pred savjetodavnim odborom za imenovanje […] i intervju s [članom (vima) Komisije]“, određeno je kako slijedi:
„Zbog uloge koju Komisija ima u postupcima imenovanja izvršnog direktora, [savjetodavni odbor za imenovanja], kao jamac kvalitetnog zapošljavanja viših dužnosnika, ima dužnost predložiti Komisiji popis najkvalificiranijih kandidata za radno mjesto direktora agencije.
[…]
8.1. Sastav [savjetodavnog odbora za imenovanja]
Pri odabiru direktora agencije, […] [savjetodavni odbor za imenovanja] sastoji se od sljedećih članova:
– glavni direktor za kadrovske i upravne poslove, koji predsjedava odborom;
– tajnik ureda [člana Komisije] koji je zadužen za kadrovske i upravne poslove;
– stalni izvjestitelj [savjetodavnog odbora za imenovanja];
– izvjestitelj imenovan za postupak odabira;
– zamjenik glavnog tajnika;
– glavni direktor nadležne [opće uprave] […];
[…]
8.2. Mišljenje [savjetodavnog odbora za imenovanja] i centra za procjenu […]
8.2.1. [Prva] etapa postupka [savjetodavnog odbora za imenovanja]: prethodno mišljenje
a) Postupak
Tajništvo [savjetodavnog odbora za imenovanja] dostavlja izvješće i nacrt popisa kandidata koji je sastavio odbor za predodabir dotičnim članovima [savjetodavnog odbora za imenovanja] kako bi se očitovali pisanim putem.
Moguće su tri situacije:
– usvajanje zaključaka izvješća od [savjetodavnog odbora za imenovanja], uključujući popis kandidata koji je predložio odbor za predodabir;
– usvajanje zaključaka izvješća od [savjetodavnog odbora za imenovanja] s izmjenama na popisu kandidata koji je predložio odbor za predodabir. [Savjetodavni odbor za imenovanja] može zadržati pravo ili da na popis kandidata odbora za predodabir uvrsti kandidate koji su prošli intervju pred tim odborom a da ih potonji nije odabrao ili da povuče kandidate;
– prigovor [savjetodavnog odbora za imenovanja] ili jednog od njegovih članova na zaključke izvješća o predodabiru. U tom slučaju, tajništvo [savjetodavnog odbora za imenovanja] može zatražiti od predsjednika odbora za predodabir pisana pojašnjenja i/ili dodatne informacije. Ako se prigovor usvoji, [savjetodavni odbor za imenovanja] na dnevni red jednog od tjednih sastanaka može uvrstiti točku koja se odnosi na popis uspješnih kandidata. Glavni direktor nadležne [opće uprave] i izvjestitelj pozivaju se na taj sastanak kako bi raspravili izvješće odbora za predodabir.
Nakon što usvoji izvješće i nacrt popisa kandidata koje je odabrao odbor za imenovanja, [savjetodavni odbor za imenovanja] sastavlja prethodno mišljenje.
b) Informacije kandidatima
Tajništvo [savjetodavnog odbora za imenovanja] poziva uspješne kandidate na intervju sa [savjetodavnim odborom za imenovanja] i testiranje u centru za procjenu. […]
Istodobno, tajništvo [savjetodavnog odbora za imenovanja] dostavlja mišljenje koje je sastavio [odbor za imenovanja] kandidatu(ima) pozvanom(ima) na intervju(e) s odborom za predodabir, ali kojeg(e) [savjetodavni odbor za imenovanja] nije pozvao na intervju.
8.2.2 Centar za procjenu
Kandidati odabrani za intervju sa [savjetodavnim odborom za imenovanja] pozivaju se na testiranje u centru za procjenu koje provode vanjski stručnjaci za zapošljavanje […]
8.2.3 [Drugi] stadij postupka [savjetodavnog odbora za imenovanja]: zaključno mišljenje
[Savjetodavni odbor za imenovanja] saslušava kandidate koji se nalaze na popisu koji je sastavio prilikom donošenja svojeg prethodnog mišljenja.
Nakon tih intervjua, [savjetodavni odbor za imenovanja] donosi svoje zaključno mišljenje u obliku nacrta popisa kandidata čiji mu se profili čine najprikladnijima za radno mjesto direktora agencije koji sadrži koliko je moguće više imena kandidata. Mišljenje [savjetodavnog odbora za imenovanja], koje potpisuje njegov predsjednik, dostavlja se kabinetima [člana Komisije] koji je nadležan za kadrovska i upravna pitanja i [članu Komisije nadležne opće uprave] kao dokument koji im služi kao osnova za vođenje intervjua.
[…]
8.3 Saslušanje pred [članom(ovima) Komisije]
[Član(ovi) Komisije nadležne opće uprave] saslušava(ju) kandidate koje je odabrao [savjetodavni odbor za imenovanja] u svojem zaključnom mišljenju.
[Član Komisije] koji je nadležan za kadrovske i upravne poslove može također, ako to želi, saslušati uspješne kandidate ili bilo kojeg drugog kandidata za kojeg smatra da može biti odabran. On se u tu svrhu oslanja na objavljene kriterije odabira i zajednički dogovorena načela koja uređuju imenovanja viših dužnosnika Komisije.
[…]“
10. Točka 10. smjernica, naslovljena „Donošenje short [-] lista [uži popis] kandidata i imenovanje od tijela za imenovanje“, glasi kako slijedi:
„10.1. Usvajanje prijedloga
Kad se kandidati saslušavaju pred [članom(vima) nadležne opće uprave Komisije], potonji od kabineta [člana Komisije] koji je nadležan za kadrovske i upravne poslove traži(e) da podnese Komisiji popis uspješnih kandidata.
Komisija donosi popis kandidata u kontekstu različitih upravnih i proračunskih pitanja […], koji [član Komisije nadležne opće uprave] dostavlja tijelu za imenovanje […].
[…]
10.3. Intervju kandidata s tijelom za imenovanje
Tijelo za imenovanje – upravni odbor za većinu agencija […] – saslušava kandidate koji su uvršteni na popis uspješnih kandidata. […]
10.4. Saslušanje pred Parlamentom
Kad to temeljni propis propisuje, kandidat kojeg je odabrao upravni odbor prije imenovanja može biti pozvan da dâ izjavu pred nadležnim odborom(ima) Parlamenta […] te da odgovori na pitanja koja mu postave [njegovi] članovi.
U ovom trenutku direktori sljedećih sedam agencija prije svojeg imenovanja moraju biti saslušani pred Parlamentom: […] [EMA] […].
10.5. Imenovanje kandidata od tijela za imenovanje
Nakon tih intervjua i eventualnog saslušanja pred nadležnim odborom(ima) Parlamenta […], tijelo za imenovanje imenuje kandidata kojeg je [ono] odabralo na mjesto direktora agencije.
[…]“
11. Oglas za slobodno radno mjesto izvršnog direktora Europske agencije za lijekove (EMA) (razred AD 15) COM/2010/10286 (SL C 296 A, str. 1., u daljnjem tekstu: sporni oglas za slobodno radno mjesto) propisuje:
„[…]
Ponuđeno radno mjesto:
Izvršni direktor zakonski je zastupnik [EMA-e] i osoba koja je predstavlja u javnosti. On za svoje postupke odgovara upravnom odboru.
[…]
Odabir i imenovanje
Za potrebe postupka odabira imenuje se [odbor] za predodabir. Taj će odbor na intervju pozvati kandidate čiji profil najbolje odgovara specifičnim zahtjevima za predmetno radno mjesto. Kandidati se odabiru na temelju svojih zasluga u okviru prethodno određenih kriterija. Kandidati koji prema odabiru [odbora za predodabir] uđu u uži izbor zatim se pozivaju na intervju sa savjetodavnim odborom za imenovanja […] Komisije i prolaze testiranje koje organiziraju vanjski konzultanti u centru za procjenu. Kandidate koji prema odabiru [savjetodavnog odbora za imenovanja] uđu u uži izbor potom ispituju dotični [članovi Komisije].
Nakon tih intervjua, Komisija donosi popis uspješnih kandidata koji najbolje odgovaraju traženom profilu i prosljeđuje ga Upravnom odboru EMA-e. Potonji održava još jedan intervju s uspješnim kandidatima s popisa i među njima odabire direktora. Uvrštenost na taj popis ne jamči zapošljavanje.
Kandidat može biti pozvan na dodatne intervjue i/ili testiranja.
Prije imenovanja uspješni kandidat može biti pozvan da pred […] Parlamentom dâ izjavu te da odgovori na pitanja koja mu postave njegovi članovi.
[…]
Važne informacije za kandidate
Kandidate se podsjeća da je rad različitih odbora za odabir tajan. Izravan ili neizravan kontakt s njihovim članovima zabranjen je kandidatima i svakoj drugoj osobi koja to čini u njihovo ime.
[…]“
Činjenice iz kojih proizlazi spor
12. Tužitelj je od siječnja 2007. do travnja 2009. bio član Upravnog odbora EMA-e, kao predstavnik države članice koje je državljanin.
13. EMA je 10. prosinca 2009. imenovala osobu A, člana Upravnog odbora EMA-e, promatračem koji je predstavlja u odboru za predodabir, u skladu s točkom 7.1. smjernica. Na temelju te odredbe, odbor za predodabir sastoji se od triju viših dužnosnika Komisije koji moraju imati najmanje jednak razred i razinu funkcije kao direktor EMA-e.
14. Dana 15. siječnja 2010. Komisija je u Službenom listu Europske unije
objavila oglas za slobodno radno mjesto izvršnog direktora (razred AD 14) Europske agencije za lijekove (EMA) (SL C 9 A, str. 1.) [neslužbeni prijevod]. Ponuđeno radno mjesto bilo je radno mjesto člana privremenog osoblja u razredu AD 14 te je rok za podnošenje prijava bio 17. veljače 2010. Tužitelj je podnio prijavu 16. veljače 2010.
15. Odbor za predodabir 31. ožujka 2010. pregledao je zaprimljene prijave, u skladu s točkom 7.2.1. smjernica. Tom je prilikom navedeni odbor procijenio da oglas za slobodno radno mjesto nije popraćen s dovoljno publiciteta. Nakon toga Komisija je odlučila ponovno objaviti oglas za slobodno radno mjesto.
16. Zamjenik načelnika odjela za ljudske potencijale Glavne uprave (GU) Komisije za zdravlje i potrošače (u daljnjem tekstu: GU „Zdravlje“) obavijestio je tužitelja elektroničkom poštom od 14. lipnja 2010. da će se ponovno provesti postupak odabira radi većeg publiciteta te da će novi oglas za slobodno radno mjesto, u kojem će se odrediti novi rok od četiri tjedna za podnošenje prijava, biti objavljen oko 25. lipnja 2010. U istoj poruci elektroničke pošte precizirano je da tužitelj ne mora ponovno dostaviti prijavu, odnosno da je njegova prijava i dalje valjana.
17. Dana 12. rujna 2010. tužitelj je uputio zamjeniku načelnika odjela za ljudske potencijale GU-a „Zdravlje“ elektroničku poštu u kojoj se raspitivao o svojoj prijavi. Sutradan mu je potonji odgovorio da će ga obavještavati o tome kako se postupak odvija.
18. Upravni odbor EMA-e sastao se dana 7. listopada 2010. Na tom je sastanku, na kojem su osobito sudjelovale osobe B i C, u svojstvu predsjednika i člana Upravnog odbora odnosno člana Upravnog odbora, donesena odluka o pokretanju postupka odabira izvršnog direktora EMA-e, u kojoj su detaljno opisani stadiji postupka i u kojoj je navedeno da će biti objavljena na internetskim stranicama EMA-e.
19. Komisija je 30. listopada 2010. objavila sporni oglas za slobodno radno mjesto. Kandidati su morali udovoljiti istim kriterijima odabira i prihvatljivosti koji su bili navedeni u prethodnom oglasu za slobodno radno mjesto, uz iznimku jednog kriterija odabira. Naime, dok je u prvom oglasu za slobodno radno mjesto propisano da se od kandidata traži „dokazano iskustvo u upravljanju viših dužnosnika u višekulturnom okruženju“, u spornom se oglasu za slobodno radno mjesto zahtijevalo „dokazano iskustvo u području vođenja velikih timova viših dužnosnika[,] iskustvo stečeno u višekulturnom okruženju smatra[lo] se prednošću“.
20. Zamjenik načelnika odjela za ljudske potencijale GU-a „Zdravlje“ elektroničkom poštom od 3. listopada 2010. obavijestio je tužitelja o objavi spornog oglasa za slobodno radno mjesto. U toj je elektroničkoj pošti potonji predložio tužitelju da ponovno pošalje popratnu dokumentaciju koju je priložio prijavi za prvi oglas za slobodno radno mjesto kako bi ažurirao svoje podatke o radnom iskustvu, što je tužitelj učinio dopisom od 23. studenoga 2010. koji je Komisija zaprimila sutradan.
21. Osoba B 1. studenoga 2010. poslala je prijavu za radno mjesto izvršnog direktora. Osoba C učinila je isto 23. studenoga iste godine.
22. U ovom slučaju odbor za predodabir sastojao se od predsjednika i triju drugih članova. Dužnosti predsjednika odbora za predodabir bile su povjerene glavnom direktoru GU-a „Zdravlje“, koja je kao nadležna Glavna uprava EMA-e bila zadužena za nadzor tih aktivnosti. Od ostalih triju članova, dvoje su bili dužnosnici GU-a „Zdravlje“, a jedan dužnosnik Glavne uprave za istraživanje i inovacije. Predsjednica odbora za predodabir, u ovom slučaju osoba D, i jedan od dvaju dužnosnika GU-a „Zdravlje“ također su bili članovi Upravnog odbora EMA‑e koji zastupaju Komisiju, u skladu s člankom 65. stavkom 3. Uredbe br. 726/2004.
23. Odbor za predodabir 12. siječnja 2011. pregledao je 62 zaprimljene prijave za radno mjesto izvršnog direktora EMA-e. Nakon tog pregledavanja, odbor za predodabir odlučio je pozvati devetero kandidata na intervju, među kojima tužitelja. Odbor za predodabir isključio je jednog od tih devetero kandidata prije no što je pristupio intervjuu.
24. Tužitelj je, kao i drugih sedmero uspješnih kandidata, 8. veljače 2011. bio na intervjuu s odborom za predodabir. Tom se prilikom odbor koristio ocjenjivačkom tablicom koju je pripremio.
25. Nakon tih intervjua, osmero je kandidata bilo ocijenjeno prema maksimalnim bodovima od 100 i svrstano u ljestvicu prema ostvarenim rezultatima, od najnižih prema najvišima. Tužitelj je ostvario najniži rezultat, 61 bod od 100. Ostalih sedmero kandidata ostvarilo je između 69 i 85 bodova od 100.
26. Odbor za predodabir 7. ožujka 2011. sastavio je svoje izvješće, koje je sadržavalo informacije o svakom intervjuiranom kandidatu, i odlučio preporučiti četvero kandidata koji su ostvarili najbolje rezultate (od 75 do 85 bodova od 100), među kojima su bile osobe B i C.
27. Nakon što je zaprimio izvješće odbora za predodabir, savjetodavni odbor Komisije za imenovanja (u daljnjem tekstu: CCA) sam je pregledao spise 62 prijave koje je zaprimio za radno mjesto izvršnog direktora EMA-e. Nakon tog pregledavanja, CCA je 14. ožujka 2011. donio prethodno mišljenje, propisano u točki 8.2.1. smjernica. Prema prethodnom mišljenju CCA-a, samo je četvero kandidata koje je predložio odbor za predodabir moralo biti pozvano na testiranje u centru za procjenu kao i na intervju s CCA-om. Vršitelj dužnosti tajnika CCA-a istog je datuma dopisom obavijestio tužitelja da je CCA odlučio da neće odstupiti od mišljenja odbora za predodabir prema kojem su drugi kandidati znali bolje povezati vještine i iskustvo od njega, kao što se to zahtijevalo u spornom oglasu za radno mjesto, te da ga stoga neće pozvati na intervju.
28. Nakon što su prošli testiranje, četvero kandidata koje je odabrao odbor za predodabir pozvano je na intervju s CCA-om koji se održao 7. travnja 2011. CCA je istog dana donio mišljenje prema kojem je smatrao da četvero kandidata koje je predložio odbor za predodabir udovoljava uvjetima za obnašanje dužnosti izvršnog direktora EMA-e.
29. Član Komisije nadležan za zdravlje i zaštitu potrošača (u daljnjem tekstu: nadležni povjerenik) održao je intervjue s četvero kandidata koje su predložili odbor za predodabir i CCA. Nakon toga, GU „Ljudski resursi i sigurnost“ predložio je članovima Komisije, uz suglasnost predsjednika Komisije i nadležnog povjerenika, da tih četvero kandidata preporuče Upravnom odboru EMA-e.
30. Komisija je 20. travnja 2011. službeno donijela odluku kojom se Upravnom odboru EMA-e predlaže popis od četvero kandidata koje su preporučili odbor za predodabir i CCA (u daljnjem tekstu: odluka Komisije od 20. travnja 2011.).
31. Upravni odbor EMA-e održao je 5. svibnja 2011. izvanredni sastanak s ciljem izbora novog izvršnog direktora EMA-e. Na tom je sastanku izmijenjen postupak odabira izvršnog direktora, koji je bio usvojen 7. listopada 2010., i saslušano je četvero kandidata koje je Komisija predložila. Budući da se nije mogao postići dogovor o odabiru jednog imena, odlučeno je da će se odbor za predodabir ponovno sastati idući mjesec kako bi odlučili među četvero kandidata koje je predložila Komisija.
32. Tužitelj je dopisom od 27. svibnja 2011., koji je zaprimljen u Komisiji 9. lipnja 2011., podnio žalbu „protiv načina na koji je vođen natječaj [pred Komisijom]“.
33. Upravni odbor EMA-e 8. lipnja izabrao je osobu C, koja će obnašati dužnosti izvršnog direktora EMA-e.
34. Dana 13. srpnja 2011. osoba C saslušana je pred odborom Parlamenta za okoliš, javno zdravlje i sigurnost hrane.
35. Predsjednik Parlamenta dopisom od 22. rujna 2011. obavijestio je EMA-u da je nakon saslušanja osobe C pred navedenim odborom Parlament prihvatio njezino imenovanje kao novog izvršnog direktora EMA-e.
36. Odlukom Komisije od 6. listopada 2011. odbijena je tužiteljeva žalba podnesena dopisom od 27. svibnja 2011.
37. Upravni odbor EMA-e također je odlukom donesenom 6. listopada 2011. imenovao osobu C izvršnim direktorom (u daljnjem tekstu: odluka Upravnog odbora od 6. listopada 2011.).
38. Tužitelj je dopisom od 6. siječnja 2012., poslanim istoga dana telefaksom i poštom, podnio tužbu tijelu nadležnom za sklapanje ugovora o radu EMA-e protiv odluke Upravnog odbora od 6. listopada 2011.
39. Tužbom koju je tajništvo Službeničkog suda zaprimilo 9. siječnja 2012. tužitelj je zatražio da se privremenim mjerama odgodi primjena odluke Upravnog odbora od 6. listopada 2011. Taj je zahtjev za izricanje privremenih mjera odbijen rješenjem od 20. ožujka 2012. Hristov/Komisija i EMA (F‑2/12 R, EU:F:2012:35).
40. Odlukom tijela nadležnog za sklapanje ugovora o radu EMA-e od 16. svibnja 2012. odbijena je žalba od 6. siječnja 2012.
Zahtjevi stranaka i postupak
41. U svojoj tužbi tužitelj od Službeničkog suda u biti zahtijeva da:
– poništi odluku odbora za predodabir, za koju je doznao dopisom upućenim poštom 14. ožujka 2011., kojom je sastavljen popis od četvero kandidata među kojima se on ne nalazi;
– poništi odluku CCA-a od 14. ožujka 2014. o pozivanju na intervju samo četvero kandidata koji se nalaze na popisu odbora za predodabir;
– poništi „odluku [CCA-a]“ od 14. ožujka 2011. o prihvaćanju preporuka odbora za predodabir;
– poništi odluku Komisije od 20. travnja 2011.;
– poništi odluku Komisije od 6. listopada 2011. o odbijanju žalbe od 27. svibnja 2011.;
– poništi odluku Upravnog odbora od 6. listopada 2011.;
– naloži pravičnu naknadu pretrpljene neimovinske štete;
– naloži Komisiji i EMA-i snošenje troškova upravnog i sudskog postupka;
– organizira novi „natječaj“ poštujući pravne postupke.
42. U svojem odgovoru na tužbu Komisija od Službeničkog suda zahtijeva da:
– odbije tužbu;
– naloži tužitelju snošenje svih troškova postupka.
43. U svojem odgovoru na tužbu EMA od Službeničkog suda zahtijeva da:
– odbaci tužbu kao očito nedopuštenu;
– ili, podredno, odbije tužbu kao neosnovanu;
– naloži tužitelju snošenje troškova.
44. Došlo je do druge izmjena podnesaka, koja se odnosila samo na nedopuštenost ograničenu zaprekama vođenju postupka koju su Komisija i EMA isticale. EMA je u replici odustala od svojeg prvog zahtjeva da se tužba proglasi očito nedopuštenom.
45. Stranke su dopisom tajništva od 23. srpnja 2013. pozvane da odgovore na mjere upravljanja postupkom. Stranke su to i učinile u određenom roku.
46. Tužitelj je u odgovoru na mjere upravljanja postupkom naveo da je u svojem trećem dijelu zahtjeva za poništenje zapravo zatražio od Službeničkog suda da poništi odluku CCA-a od 7. travnja 2011. o prihvaćanju preporuka odbora za predodabir, a ne od 14. ožujka 2011., kao što je to pogrešno naveo u svojoj tužbi.
47. Komisija je u odgovoru na mjere upravljanja postupkom dostavila više dokumenata na drugim jezicima koji nisu jezik postupka, a koji do tog trenutka nisu bili dostavljeni tužitelju. S obzirom na to da potonji nije bio u mogućnosti upoznati se s jednim dijelom tih dokumenata prije rasprave, Službenički je sud, na tužiteljev zahtjev prilikom saslušanja, pozvao Komisiju da najkasnije do 18. studenoga 2013. dostavi prijevode na bugarski jezik ili, prema potrebi, na engleski jezik određenih dokumenata koje je priložila svojem odgovoru na mjere upravljanja postupkom, osobito određenih dijelova smjernica.
48. Tužitelj je na raspravi također podnio dopunske dokaze koje je Službenički sud odlučio dostaviti u spis. Na kraju rasprave Službenički sud odlučio je da neće zatvoriti usmeni dio postupka.
49. Komisija se podneskom od 18. studenoga 2013. odazvala na poziv Službeničkog suda da dostavi određene prijevode.
50. Tužitelj je u podnesku od 16. prosinca 2013. iznio očitovanja na Komisijin podnesak od 18. studenoga 2013.
51. Tajništvo je dopisom od 30. siječnja 2014. pozvalo Komisiju i EMA-u da se očituju na tužiteljev podnesak od 16. prosinca 2013., što je Komisija učinila podneskom od 13. veljače 2014.
52. Službenički sud zatvorio je usmeni dio postupka 5. ožujka 2014.
Pravo
1. Zahtjev za nalaganje postupanja
53. Što se tiče devetog zahtjeva, kojim se od Službeničkog suda traži da naloži provođenje novog postupka zapošljavanja izvršnog direktora EMA-e, valja podsjetiti na ustaljenu sudsku praksu prema kojoj nije na Službeničkom sudu da upućuje naloge instituciji Unije, neovisno o općoj obvezi utvrđenoj u članku 266. UFEU-a u skladu s kojom institucija čiji je akt poništen mora poduzeti mjere potrebne za izvršenje presude o poništenju (presuda Pleijte/Komisija, F‑91/08, EU:F:2010:13, t. 29. i navedena sudska praksa).
54. Budući da gore navedeni tužiteljev zahtjev predstavlja zahtjev za upućivanje naloga, valja ga odbiti kao nedopušten.
2. Zahtjev za poništenje
Dopuštenost
Argumenti stranaka
55. Komisija smatra da su prva tri dijela zahtjeva nedopuštena jer tri pobijane odluke predstavljaju interne pripremne akte odluke Komisije od 20. travnja 2011. te stoga nisu akti koji štete, koji bi mogli biti predmet tužbe. Što se tiče petog dijela zahtjeva, Komisija smatra da navedena odluka nije samostalni akt koji se može pobijati. Što se tiče šestog dijela zahtjeva protiv odluke Upravnog odbora od 6. listopada 2011., potonji je nedopušten s obzirom na to da je podnesen protiv Komisije iako je navedenu odluku donijela EMA, a ne Komisija.
56. Tužitelj odgovara da je Komisija, u skladu sa spornim oglasom za slobodno radno mjesto, bila dužna poštovati preporuke odbora za predodabir i CCA-a. Stoga odluke koje su donijeli odbor za predodabir i CCA, čija poništenja traži u prvim trima dijelovima zahtjeva, obvezuju Komisiju i ne predstavljaju pripremne akte za odluku Komisije od 20. travnja 2011. Tužitelj dodaje da, premda je istina da Komisija nije morala podržati odluke odbora za predodabir i CCA-a, u slučaju da je utvrdila očitu pogrešku u ocjeni i sastavila obrazloženo mišljenje u tom smislu, to ne mijenja činjenicu da Komisija u ovom slučaju, unatoč postojanju očite pogreške u ocjeni, nije sastavila takvo obrazloženo mišljenje. Stoga u okolnostima ovog slučaja valja smatrati da su prva tri dijela zahtjeva za poništenje dopuštena.
57. Što se tiče petog dijela zahtjeva, koji se odnosi na poništenje odluke Komisije od 6. listopada 2011. o odbijanju njegove žalbe od 27. svibnja 2011., tužitelj potvrđuje da ta odluka sadrži obrazloženje odluke odbora za predodabir da ga se ne uvrsti na popis uspješnih kandidata. Ta odluka Komisije također sadrži činjenice, za koje tužitelj nije znao prije primitka dopisa vršitelja dužnosti tajnika CCA-a od 14. ožujka 2011., koje stoga dopunjuju odluku CCA-a od 14. ožujka 2011. da neće odstupiti od mišljenja odbora za predodabir i da će poštovati njegove preporuke. Nadalje, smatra da odluka Komisije od 6. listopada 2011. o odbijanju žalbe ima samostalan karakter te da mora biti predmet nadzora zakonitosti koji Službenički sud mora provesti.
Ocjena Službeničkog suda
58. Kao prvo, što se tiče prvih triju dijelova zahtjeva, valja podsjetiti da se, prema ustaljenoj sudskoj praksi, kada je riječ o aktima ili odlukama koji se sastavljaju u više stadija, osobito po završetku internog postupka, mogu pobijati samo oni kojima se konačno određuje stajalište institucije prema tužitelju, a ne posredne mjere čiji je cilj priprema konačne odluke. Potonje, iako mogu utjecati na sadržaj akta kojim se konačno određuje stajalište institucije, ne mogu biti predmet samostalne tužbe te se moraju pobijati u prilog tužbi podnesenoj protiv tog akta (vidjeti presude N/Parlament, F‑71/08, EU:F:2009:150, t. 28. i Pleijte/Komisija, EU:F:2010:13, t. 27.; rješenje Possanzini/Frontex, F‑61/11, EU:F:2012:146, t. 42. i 43.).
59. U ovom slučaju Službenički sud podsjeća da je, s jedne strane, u članku 64. Uredbe br. 726/2004 propisano da Upravni odbor EMA-e imenuje izvršnog direktora EMA-e na temelju popisa kandidata koji predlaže Komisija. S druge strane, Službenički sud primjećuje da se postupak odabira, u skladu sa smjernicama, odvija u dva stadija. Prvi se stadij odvija u Komisiji i dijeli se u više koraka. Najprije se imenuje odbor za predodabir kako bi sastavio prijedlog popisa kandidata koji se smatraju najkvalificiranijima. Zatim se prijedlog popisa prosljeđuje CCA-u radi davanja mišljenja. CCA donosi prethodno mišljenje o kandidatima koje je odabrao odbor za predodabir te potom sâm sastavlja popis kandidata, koji se može razlikovati od onoga koji je sastavio odbor za predodabir. Nakon testiranja koje organizira vanjski konzultant u području zapošljavanja, CCA saslušava kandidate koje je odabrao. Nakon tih intervjua, CCA donosi svoje zaključno mišljenje s popisom kandidata koje smatra najsposobnijima. Nadležni povjerenik i, prema potrebi, član Komisije zadužen za kadrovske i upravne poslove koriste se tim konačnim mišljenjem CCA-a kao temeljnim dokumentom za vođenje intervjua. Naposljetku, nadležni povjerenik i, prema potrebi, član Komisije zadužen za kadrovske i upravne poslove saslušavaju kandidate koje je CCA odabrao u konačnom mišljenju ili, što se tiče člana Komisije zaduženog za kadrovske i upravne poslove, svakog drugog kandidata za kojeg smatra da bi mogao biti odabran. Zatim nadležni povjerenik dostavlja Komisiji popis uspješnih kandidata, koja nakon toga sastavlja popis kandidata koje preporučuje, a koji nadležni povjerenik prosljeđuje tijelu za imenovanje, u ovom slučaju Upravnom odboru EMA-e.
60. Drugi se stadij uglavnom odvija pred Upravnim odborom EMA-e. Nakon saslušanja kandidata s popisa koji je Komisija proslijedila, Upravni odbor EMA-e odlučuje se za jednog od njih. Potom se uspješni kandidat poziva da dâ izjavu pred nadležnim odborom Parlamenta. Nakon što Parlament dâ svoju suglasnost kandidatu kojeg je Upravni odbor EMA-e odabrao, Upravni odbor EMA-e tog kandidata imenuje izvršnim direktorom.
61. Iz članka 64. Uredbe br. 726/2004, razrađenog smjernicama, prema tome, proizlazi da Upravni odbor EMA-e može odabrati izvršnog direktora samo među kandidatima koje predlaže Komisija. Stoga se odlukom Komisije od 20. travnja 2011. o sastavljanju popisa od četvero kandidata koji se preporučuju Upravnom odboru EMA-e odredilo Komisijino stajalište i ograničila sloboda izbora Upravnog odbora EMA-e jer je njome tužitelj bio konačno isključen iz sudjelovanja u idućim etapama postupka odabira. Stoga odluka Komisije od 20. travnja 2011. predstavlja akt koji šteti tužitelju (vidjeti po analogiji presudu Pleijte/Komisija, EU:F:2010:13, t. 28.).
62. Iz smjernica jednako tako proizlazi da CCA pri sastavljanju svojeg popisa kandidata koje će saslušati nije vezan popisom uspješnih kandidata koji je sastavio odbor za predodabir te da može odlučiti da neće saslušati uspješne kandidate ili, u suprotnom, da će saslušati kandidate koje odbor za predodabir nije uvrstio na popis. Isto tako, u skladu sa smjernicama, članovi Komisije zaduženi za sastavljanje popisa kandidata koji se predlažu Komisiji nisu vezani popisom uspješnih kandidata koji sastavlja CCA jer član Komisije zadužen za kadrovska i upravna pitanja može saslušati svakog kandidata kojeg smatra uspješnim.
63. Iz toga slijedi da odluka odbora za predodabir o donošenju popisa od četvero kandidata koje preporučuje, odluka CCA-a od 14. ožujka 2011. o pozivanju na intervju samo četvero kandidata koje je preporučio odbor za predodabir kao i odluka CCA-a od 7. travnja 2011. o prihvaćanju preporuka odbora za predodabir nikako nisu odredile stajalište Komisije i predstavljaju pripremne akte odluke Komisije od 20. travnja 2011. Stoga, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 58. ove presude, prva tri dijela zahtjeva o poništenju tih odluka valja odbiti kao nedopuštene.
64. Drugo, što se tiče petog dijela zahtjeva o poništenju odluke Komisije od 6. listopada 2011. o odbijanju žalbe od 27. svibnja 2011., prema ustaljenoj sudskoj praksi, administrativna žalba i izričito ili prešutno odbijanje te žalbe sastavni su dijelovi složenog postupka i predstavljaju samo prethodni uvjet za pokretanje postupka pred sudom. U tim uvjetima tužba, iako je formalno podnesena protiv odluke kojom se žalba odbija, dovodi do pokretanja postupka o aktu koji negativno utječe na osobu pred sudom, a protiv kojeg je podnijela žalbu, osim u slučaju kad odbijanje žalbe ima doseg različit od dosega akta protiv kojeg je žalba podnesena. Već je u više navrata presuđeno da je moguće da odluka kojom je žalba izričito odbijena, u odnosu na njezin sadržaj, ne znači potvrdu akta koji je žalitelj osporavao. To vrijedi i za slučaj kad je odlukom kojom je žalba odbijena preispitan žaliteljev položaj u odnosu na nove činjenične i pravne okolnosti ili kad se tom odlukom izmjenjuje ili dopunjuje prvotna odluka. U tim slučajevima odluka kojom je žalba odbijena predstavlja akt koji podliježe nadzoru suca, koji ga uzima u obzir prilikom ocjene zakonitosti pobijanog akta, pa čak ga smatra i aktom kojim je osoba oštećena, a koji zamjenjuje prvotnu odluku (presude Adjemian i dr./Komisija, T‑325/09 P, EU:T:2011:506, t. 32 i Arguelles Arias/Vijeće, F‑122/12, EU:F:2013:185, t. 38.).
65. S obzirom na to da prema sustavu propisanom Pravilnikom o osoblju dotična osoba mora podnijeti žalbu protiv odluke koju osporava i tužbu protiv odluke o odbijanju žalbe, Sud Europske unije presudio je da je tužba dopuštena ako je usmjerena samo protiv odluke protiv koje je uložena žalba, protiv odluke o odbijanju žalbe ili protiv obiju odluka, ali ako su žalba i tužba podnesene u rokovima propisanima u člancima 90. i 91. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju). Međutim, sukladno načelu ekonomičnosti postupka, sudovi Unije mogu odlučiti da nije potrebno posebno odlučivati o zahtjevima usmjerenima protiv odluke koja se odnosi na odbijanje žalbe, ako zaključe da ti zahtjevi nemaju samostalan sadržaj, već su zapravo isti kao oni upućeni protiv odluke protiv koje je uložena žalba (vidjeti u tom smislu presudu Vainker/Parlament, 293/87, EU:C:1989:8, t. 7. i 8). To osobito može biti slučaj ako sud Unije utvrdi da odluka o odbijanju žalbe samo potvrđuje odluku koja je predmet žalbe i da stoga poništenje odluka o odbijanju žalbe ne bi proizvelo učinak na pravni položaj osobe u pitanju koji bi se razlikovao od učinka poništenja odluke koja je predmet žalbe (presude Adjemian i dr./Komisija, EU:T:2011:506, t. 33. i Arguelles Arias/Vijeće, EU:F:2013:185, t. 39.).
66. U ovom slučaju Službenički sud utvrđuje da tužitelj u svojoj žalbi od 27. svibnja 2011. nije odredio akte koje pobija. Iz spisa proizlazi da tužitelj, nakon dopisa vršitelja dužnosti tajnika CCA-a od 14. ožujka 2011. kojim ga obavještava da nije pozvan na intervju, nije primio primjerak odluke CCA-a od 7. travnja 2011. kojom je CCA potvrdio uži popis od četvero kandidata koje je predložio odbor za predodabir ni primjerak odluke Komisije od 20. travnja 2011. Tužitelj je stoga tek 27. svibnja 2011. iz gore navedenog dopisa od 14. ožujka 2011. doznao da ga odbor za predodabir nije odabrao, da ga CCA neće pozvati na intervju i da, prema CCA-u, njegova prijava nije bila uspješna.
67. Stoga treba smatrati da tužitelj žalbom od 27. svibnja 2011. osporava odluku kojom je eliminiran iz prvog stadija postupka za odabir, odnosno onog koji se odvija pred Komisijom. S obzirom na to da odluka odbora za predodabir o donošenju prijedloga popisa od četvero uspješnih kandidata, odluka CCA-a od 14. ožujka 2011. o pozivanju na intervju samo četvero kandidata koje je odbor za predodabir uvrstio na prijedlog popisa i odluka CCA-a od 7. travnja 2011. da neće odstupiti od mišljenja odbora za predodabir i da će prihvatiti njegove preporuke predstavljaju pripremne akte odluke Komisije od 20. travnja 2011. (vidjeti točku 63. ove presude), valja shvatiti da, kao što to Komisija priznaje u svojem podnesku od 2. rujna 2013. kojim odgovora na mjere upravljanja postupkom, tužitelj svojom žalbom osporava odluku Komisije od 20. travnja 2011.
68. U tom pogledu, Službenički sud primjećuje da odluka Komisije od 6. listopada 2011. o odbijanju žalbe od 27. svibnja 2011. sadrži pojašnjenja, osobito činjenična, pripremnih akata odluke Komisije od 20. travnja 2011. kao i obrazloženje temeljem kojeg je Komisija donijela navedenu odluku. Slijedom toga, valja zaključiti da je na Službeničkom sudu da ispita zahtjev za poništenje odluke Komisije od 20. travnja 2011., kako je pojašnjeno u odluci od 6. listopada 2011. o odbijanju žalbe od 27. svibnja 2011. (vidjeti u tom smislu presudu Eveillard/Komisija, T‑258/01, EU:T:2004:177, t. 31. i 32.).
69. Treće, što se tiče šestog dijela tužbenog zahtjeva, koji se odnosi na poništenje odluke Upravnog odbora od 6. listopada 2011., taj je zahtjev nedopušten s obzirom na to da je podnesen protiv Komisije, koja nije autor te odluke.
Meritum
70. Najprije valja ispitati četvrti dio tužbenog zahtjeva, koji se odnosi na za poništenje odluke Komisije od 20. travnja 2011., zatim šesti dio tužbenog zahtjeva, usmjeren protiv odluke Upravnog odbora od 6. listopada 2011.
Četvrti dio tužbenog zahtjeva, koji se odnosi na za poništenje odluke Komisije od 20. travnja 2011.
71. Tužitelj u prilog zahtjevu za poništenje ističe četiri tužbena razloga, za koje navodi da se temelje na:
„[–] povredi članka 30. Pravilnika o osoblju, povredi članka 3. Priloga III. Pravilniku o osoblju, zlouporabi ovlasti, zlouporabi postupka i povredi načelâ transparentnosti, nepristranosti, nepostojanja sukoba interesa, dobre uprave, jednakosti i podjele nadležnosti;
[–] povredi članka 27. [Pravilnika o osoblju], nepoštovanju postupka odabira, povredi pravnog okvira koji proizlazi iz objave [spornog] oglasa za slobodno radno mjesto, povredi načela podjele nadležnosti […], povredi načelâ nepristranosti, dobre uprave, objektivnosti u ocjeni, nepostojanja sukoba interesa, […] jednakosti i nepostojanja zlouporabe ovlasti;
[–] povredi načelâ podjele nadležnosti, jednakosti, nepostojanja zlouporabe ovlasti i zlouporabe postupka;
[–] očitoj pogreški u ocjeni“.
72. Službenički sud, čitajući obrazloženja prvog dijela tužbenog zahtjeva, utvrđuje da se tužitelj u okviru tog tužbenog razloga poziva na povredu pravila o sastavu odbora za predodabir. Taj se tužbeni razlog dijeli na dva dijela. Prvi se odnosi na imenovanje parnog broja članova odbora za predodabir; drugi se tiče preklapanja dužnosti člana u Upravnom odboru EMA-e i člana u odboru za predodabir.
73. Službenički sud također utvrđuje da tužitelj u okviru drugog tužbenog razloga ističe, s jedne strane, pogrešku koja se tiče prava jer odbor za predodabir nije po službenoj dužnosti eliminirao dvoje kandidata koji su bili članovi Upravnog odbora EMA-e i, s druge strane, povredu spornog oglasa za slobodno radno mjesto jer je odbor za predodabir počinio nepravilnosti određujući mjerila ocjenjivanja prilikom pregledavanja spisa prijava za radno mjesto i intervjua s tužiteljem.
74. Također, iz tužiteljevih pismena proizlazi da u trećem tužbenom razlogu osporava Komisijin argument prema kojem je ona mogla odbiti odobrenje prijedloga popisa koji je sastavio odbor za predodabir i od njega zatražiti njegovu izmjenu. Taj tužbeni razlog treba tumačiti na način da se temelji na pogreški koja se tiče prava jer je Komisija pogrešno smatrala da nije morala slijediti odluku odbora za predodabir o prijedlogu popisa preporučenih kandidata.
75. Tužitelj četvrtim tužbenim razlogom ističe da je počinjena očita pogreška u ocjeni njegovih sposobnosti zbog koje su drugi kandidati imali prednost pred njim.
76. Službenički sud najprije će ispitati drugi dio prvog tužbenog razloga, koji se temelji na preklapanju dužnosti člana u Upravnom odboru EMA-e i člana u odboru za predodabir.
– Argumenti stranaka
77. Tužitelj tvrdi da je okolnost da su predsjednica odbora za predodabir, osoba D, kao i još jedan drugi član odbora za predodabir, osoba E, također bili članovi Upravnog odbora EMA-e izazvala sukob interesa u kojem se nalaze obje osobe te da je time povrijeđeno načelo nepristranosti koje se nameće članovima odbora za predodabir. To više što su u ovom slučaju druga dva člana Upravnog odbora EMA-e, odnosno osobe B i C, poslala prijave za radno mjesto. Tako je Komisija, izabravši za članove Upravnog odbora EMA-e članove odbora za predodabir, protivno načelu dobre uprave omogućila povoljniji tretman gore navedenih prijava osoba B i C.
78. Tužitelj dodaje da su zbog imenovanja dvaju članova Upravnog odbora EMA-e članovima odbora za predodabir ti članovi Upravnog odbora EMA-e bez ovlaštenja „pretresli“ različite prijave i ispitivali kandidate u stadiju predodabira, s obzirom na to da se taj stadij postupka odvijao pred Komisijom, a ne pred Upravnim odborom. Komisija je zlouporabila ovlasti i postupak te povrijedila načela jednakog postupanja, dobre uprave i podjele nadležnosti između Upravnog odbora EMA-e i odbora za predodabir time što je ocjenjivanje dvaju članova Upravnog odbora EMA-e zamijenila onim koje provodi odbor za predodabir.
79. Komisija odgovara da ne postoji nijedna pravna odredba prema kojoj bi bilo zabranjeno člana Upravnog odbora EMA-e imenovati članom odbora za predodabir. Također ne postoji pravilo prema kojem bi članovima Upravnog odbora EMA-e bilo zabranjeno da podnesu prijavu za radno mjesto izvršnog direktora EMA-e. Stoga, time što je dvoje članova Upravnog odbora EMA-e imenovano članovima odbora za predodabir i što su ispitali i odabrali kandidate, uključujući osobe B i C, koje su također članovi Upravnog odbora EMA-e, nije povrijeđena nijedna pravna odredba.
80. Komisija dodaje da odbor za predodabir, koji treba imenovati izvršnog direktora agencije u području visoke stručnosti, treba biti sastavljen od stručnjaka za dotično područje koji obnašaju visoku dužnost. Tako su članovi odbora za predodabir u ovom slučaju bili viši dužnosnici GU-a „Zdravlje“ i jedne druge glavne uprave s područja znanosti, odnosno Glavne uprave za istraživanje i inovacije, i upravo zato što su bili viši dužnosnici Komisije i imali potrebne kvalifikacije i znanje, određeni članovi odbora za predodabir također su bili članovi Upravnog odbora EMA-e. Stručnjaci koji su prikladni za imenovanje članovima odbora za predodabir pripadaju uskom krugu, stoga ne čudi što su, po ugledu ili osobno, poznavali jednog ili drugog kandidata. U ovom slučaju imenovanje osoba D i E, odnosno izvršne direktorice i dužnosnika GU-a „Zdravlje“, koji su također bili članovi Upravnog odbora EMA-e i stručnjaci u određenom području, članovima odbora za predodabir stoga je bilo objektivno opravdano, čak nužno. Prema mišljenju Komisije, ta okolnost sama po sebi nije dovoljna za donošenje zaključka o nedostatku nepristranosti ni o postojanju sukoba interesa ili bilo koje druge nepravilnosti. Takvu tvrdnju moguće je iznijeti samo na temelju preciznih dokaza o postojanju takve nepravilnosti i njezinu učinku na postupak odabira, koje tužitelj nije podnio.
– Ocjena Službeničkog suda
81. U pogledu natječaja, ustaljena je sudska praksa da široke diskrecijske ovlasti koje su dodijeljene natječajnom povjerenstvu u smislu određivanja oblikâ i detaljnog sadržaja pisanih testova kojima se kandidati podvrgavaju treba kompenzirati brižljivom primjenom pravila o organizaciji tih testova (presude Girardot/Komisija, T‑92/01, EU:T:2002:220, t. 24. i Christensen/Komisija, T‑336/02, EU:T:2005:115, t. 38.).
82. Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da je natječajno povjerenstvo dužno osigurati da njegova ocjena svih kandidata promatranih tijekom usmenih testova bude donesena u uvjetima jednakosti i objektivnosti (presuda Pantoulis/Komisija, T‑290/03, EU:T:2005:316, t. 90.)
83. Iako u ovom slučaju odbor za predodabir nije natječajno povjerenstvo i njegovo mišljenje ne obvezuje ni CCA ni Komisiju, ta se sudska praksa može primijeniti i u ovom slučaju jer odbor za predodabir ima za cilj, kao i natječajno povjerenstvo, odabrati najbolje kandidate među onima koji su podnijeli prijavu nakon objave spornog oglasa za slobodno radno mjesto te raspolaže znatnim manevarskim prostorom pri organiziranju selekcijskih testova (vidjeti u pogledu povjerenstva za odabir pri internom zapošljavanju presudu CG/EIB, F‑115/11, EU:F:2014:187, t. 60.).
84. Prema tome, na temelju načela dobre uprave i jednakog postupanja Komisija ima obvezu brinuti se o dobroj organizaciji postupka odabira i osigurati svim kandidatima u tom postupku što je moguće jasnije i pravilnije odvijanje razgovora s odborom za predodabir. To podrazumijeva da svi članovi odbora za predodabir koje je imenovala Komisija posjeduju potrebnu neovisnost kako se njihova objektivnost ne bi mogla dovesti u pitanje (vidjeti presudu CG/EIB, EU:F:2014:187, t.61.).
85. Također valja istaknuti da je načelo dobre uprave, uz koje se veže obveza nadležne institucije da s pažnjom i nepristranošću ispita sve relevantne elemente u predmetnom slučaju, obuhvaćeno Poveljom o temeljnim pravima Europske unije, koja, otkad je 1. prosinca 2009. stupio na snagu Ugovor iz Lisabona, ima istu pravnu snagu kao Ugovori te u članku 41., naslovljenom „Pravo na dobru upravu“, određuje da svatko ima pravo da institucije, tijela, uredi i agencije Unije njegove predmete obrađuju nepristrano, pravično i u razumnom roku.
86. Stoga je na Službeničkom sudu da provjeri pravilnost imenovanja odbora za predodabir i njegova djelovanja, osobito je li on poštovao obvezu nepristranosti, što je jedno od pravila kojima se i natječajna povjerenstva i odbori za predodabir rukovode u svojem postupanju, koje je predmet nadzora suda Unije (vidjeti u pogledu djelovanja natječajnog povjerenstva rješenje Meierhofer/Komisija, F‑74/07 RENV, EU:F:2011:63, t. 62.).
87. U ovom slučaju iz točke 7.2. smjernica proizlazi da, s jedne strane, odbor za predodabir započinje postupak odabira tako što uz pomoć check-lista
ispituje ispunjavaju li kandidati kriterije prihvatljivosti te potom na temelju kriterija odabira iz oglasa za slobodno radno mjesto sastavlja ocjenjivačku tablicu pomoću koje uspoređuje profile kandidata s traženim profilom i posebnim sposobnostima koje se zahtijevaju u navedenom oglasu. Odbor za predodabir na kraju tog ocjenjivanja sastavlja prvi popis predodabranih kandidata za koje smatra da najbolje odgovaraju traženom profilu te ih poziva na intervju. On nakon intervjua prosljeđuje CCA-u cjelovito izvješće koje sadrži informacije o svakom intervjuu, kvalitativnu ocjenu svih kandidata koje je saslušao ili nije saslušao i prijedlog popisa kandidata koje smatra najkvalificiranijima. S druge strane, iz članka 64. Uredbe br. 726/2004 i točke 10.3. smjernica proizlazi da je Upravni odbor EMA-e obvezan odabrati izvršnog direktora EMA-e među kandidatima koje predlaže Komisija.
88. Stoga je u nadležnosti odbora za predodabir da predloži CCA-u više kandidata, dok je odluka o imenovanju izvršnog direktora EMA-e na Upravnom odboru EMA-e. Stoga se postavlja pitanje jesu li osobe D i E, koje su istodobno bile članovi odbora za predodabir, tijela koje predlaže, i članovi Upravnog odbora EMA-e, tijela koje odlučuje, poštovale svoju obvezu nepristranosti u pogledu posve različitih nadležnosti odbora za predodabir i Upravnog odbora EMA-e.
89. U tom pogledu Službenički sud navodi da, iako je istina da prijedlog popisa kandidata koje preporučuje odbor za predodabir ne obvezuje CCA ni Komisiju, to ne mijenja činjenicu da prijedlog popisa i kvalitativna ocjena svih kandidata koje odbor za predodabir uključuje u svoje izvješće imaju određenu važnost za nastavak postupka za odabir, s jedne strane, jer ih je CCA obvezan uzeti u obzir i, s druge strane, jer nadležni povjerenik, u skladu s točkom 8.3. smjernica, saslušava samo uspješne kandidate iz konačnog mišljenja CCA-a. Stoga se ne može poreći da odbor za predodabir odlučujuće utječe na konačan popis kandidata koji Komisija predlaže Upravnom odboru EMA-e.
90. Službenički sud također utvrđuje da će, s jedne strane, članovi odbora za predodabir koji su usto članovi Upravnog odbora EMA-e na sastanku Upravnog odbora moći glasati, osobno ili putem svojih zamjenika, za imenovanje jednog od kandidata kojeg je predložila Komisija. Službenički sud, s druge strane, napominje da članovi Upravnog odbora EMA-e mogu imati osobito važnu ulogu u vijećanju Upravnog odbora, nezavisno o tome izvršavaju li svoje pravo glasanja ili ne, te da su u svakom slučaju u neposrednom kontaktu s drugim članovima Upravnog odbora.
91. S obzirom na prethodna razmatranja, valja zaključiti da je preklapanje dužnosti člana u odboru za predodabir i člana u Upravnom odboru EMA-e takve naravi da se narušava neovisnost i objektivnost dotičnih osoba kod kojih se te dužnosti preklapaju.
92. Stoga, bez ocjenjivanja sadržaja rasprava koje su vođene između članova odbora za predodabir i stavova koje su zauzeli različiti članovi tog odbora, uključujući osobe D i E, valja zaključiti da su potonji povrijedili svoju obvezu nepristranosti samim time što su bili članovi odbora za predodabir. Posljedično, u mjeri u kojoj svaki član odbora za predodabir mora nužno biti neovisan kako objektivnost cijelog odbora za predodabir ne bi bila narušena, valja zaključiti da je povrijeđena obveza neovisnosti cijelog odbora za predodabir.
93. Komisijini argumenti ne mogu pobiti taj zaključak.
94. Najprije, što se tiče argumenta prema kojem članovi Upravnog odbora EMA-e koji su imenovani članovima odbora za predodabir ni u kojem slučaju nisu predstavljali Upravni odbor EMA-e u odboru za predodabir i djelovali u njegovo ime jer je Upravni odbor EMA-e u odboru za predodabir predstavljao promatrač, u ovom slučaju osoba A, dovoljno je napomenuti da tužitelj nije doveo u pitanje sudjelovanje osobe A u svojstvu promatrača u radu odbora za predodabir. Dakle, kao što je to presuđeno u točki 92. ove presude, jednostavna činjenica da su osobe D i E, oboje članovi Upravnog odbora EMA-e, bile u odboru za predodabir predstavljala je povredu njihove obveze nepristranosti. Štoviše, iz spisa proizlazi da je osoba D sudjelovala na sastancima Upravnog odbora EMA-e 5. svibnja i 8. lipnja 2011. čija je svrha bila imenovanje novog izvršnog direktora EMA-e i da je, prema tome, sudjelovala na saslušanju četvero kandidata koje je Komisija predložila u svojoj odluci od 20. travnja 2011. kao i na raspravama koje su dovele do imenovanja osobe C. Ta okolnost upućuje na to da je tužitelj s pravom sumnjao u nepristranost kojom je osoba D upravljala radom odbora za predodabir.
95. Nadalje, Komisijin argument prema kojem je samo dvoje od 35 članova Upravnog odbora EMA-e također bilo član odbora za predodabir ne podupire tvrdnju da su članovi Upravnog odbora EMA-e svoju ocjenu zamijenili ocjenom odbora za predodabir i ne može se prihvatiti. Ustvari, čak i pod pretpostavkom da ni D ni E nisu sudjelovali na sastancima Upravnog odbora EMA-e 5. svibnja i 8. lipnja 2011., ipak su sudjelovali na sastancima odbora za predodabir te su kao članovi tog odbora mogli putem drugih članova odbora za predodabir utjecati na ocjenu svakog kandidata.
96. Također valja odbiti Komisijin argument prema kojem je imenovanje osoba D i E članovima odbora za predodabir bilo objektivno opravdano i čak nužno jer su oboje bili stručnjaci u određenom području. Ustvari, kao što je to Komisija priznala tijekom rasprave, nije bilo nemoguće za člana odbora za predodabir imenovati stručnjake koji nisu bili članovi Upravnog odbora EMA-e. Osim toga, Službenički sud napominje da smjernice omogućavaju izbjegavanje da članovi odbora za predodabir također budu članovi Upravnog odbora EMA-e. Naime, u točki 7.1. smjernica, s jedne strane, nadležnoj općoj upravi omogućava se da članove odbora za predodabir izabere među više viših dužnosnika, tako što se predviđa da je odbor za predodabir sastavljen od glavnog direktora ili zamjenika glavnog direktora nadležne opće uprave, jednog direktora nadležne opće uprave i jednog direktora druge opće uprave. S druge strane, u navedenoj odredbi propisano je također da su članovi odbora za predodabir imenovani „u pravilu“ između gore spomenutih dužnosnika. Stoga, ako se, kao u ovom slučaju, utvrdi da su osobe navedene u točki 7.1. smjernica, odnosno glavni direktor, zamjenik glavnog direktora i jedan direktor nadležne opće uprave, već članovi upravnog odbora dotične agencije, članovima odbora za predodabir mogu biti imenovane druge osobe.
97. Isto tako, valja odbiti Komisijin argument prema kojem nijedno pravilo ne zabranjuje članovima Upravnog odbora EMA-e da budu imenovani članovima odbora za predodabir. Zapravo, preklapanje tih dviju dužnosti u jednoj osobi predstavlja, kao što je to Službenički sud utvrdio, povredu obveze nepristranosti odbora za predodabir te je, prema tome, protivno članku 41. Povelje.
98. Naposljetku, Komisijin argument prema kojem članak 11.a Pravilnika o osoblju predstavlja jamstvo nepristranosti članova odbora za predodabir također se ne može prihvatiti. Naime, ako je istina da se, u skladu s člankom 11.a Pravilnika o osoblju, svaki dužnosnik mora suzdržavati od obavljanja zadaća u kojima ima osobni interes koji bi mogao narušiti njegovu neovisnost i ako je također istina da iz predmeta proizlazi da osoba A i jedan član odbora za predodabir nisu sudjelovali u intervjuu s kandidatom, to ne mijenja činjenicu da se osobe D i E, unatoč članku 11.a Pravilnika o osoblju, nisu protivile svojem imenovanju za članove odbora za predodabir, da su sudjelovale u svim intervjuima s kandidatima i da osoba D nije prijavila, u skladu s člankom 11. stavkom 3. poslovnika Upravnog odbora, da ima interes koji bi mogao naštetiti njezinoj neovisnosti na sastancima Upravnog odbora EMA-e 5. svibnja i 8. lipnja 2011.
99. S obzirom na prethodno navedena razmatranja, drugi dio prvog tužbenog razloga, koji se temelji na preklapanju dužnosti članstva u Upravnom odboru EMA-e i članstva u odboru za predodabir, valja proglasiti osnovanim.
100. Stoga tužbeni zahtjev za poništenje odluke Komisije od 20. travnja 2011. valja prihvatiti a da pritom nije potrebno ispitati prvi dio prvog tužbenog razloga kao ni druge istaknute tužbene razloge.
Šesti dio tužbenog zahtjeva, koji se odnosi na poništenje odluke Upravnog odbora od 6. listopada 2011.
101. Iz članka 64. Uredbe br. 726/2004, koji je razrađen smjernicama, proizlazi da Upravni odbor EMA-e izvršnim direktorom može imenovati samo jednog od uspješnih kandidata uvrštenih na popis koji je Komisija donijela odlukom od 20. travnja 2011. To se u ovom slučaju dogodilo jer je odlukom Upravnog odbora od 6. listopada 2011 imenovana osoba C, koja je bila uvrštena na popis koji je Komisija donijela odlukom od 20. travnja 2011. S obzirom na to da je Službenički sud u prethodnoj točki presudio da odluku Komisije od 20. travnja 2011. treba poništiti, valja zaključiti da odluku Upravnog odbora od 6. listopada 2011. također treba poništiti.
102. Stoga tužbeni zahtjev za poništenje odluke Upravnog odbora od 6. listopada također valja prihvatiti.
3. Odštetni zahtjev
Argumenti stranaka
103. Tužitelj u bitnome smatra da su mu odluka Komisije od 20. travnja 2011. i odluka Upravnog odbora od 6. listopada 2011. prouzročile neimovinsku štetu, kojoj, međutim, ne određuje novčani iznos.
104. Komisija i EMA predlažu da se odštetni zahtjev odbije kao neosnovan.
Ocjena Službeničkog suda
105. Presuđeno je da poništenje nezakonitog akta može samo po sebi predstavljati dostatnu naknadu štete. Međutim, to ne bi bio slučaj kada bi tužitelj dokazao da je pretrpio neimovinsku štetu koja se može odvojiti od nezakonitosti na kojoj se temelji poništenje i koja se ne može u potpunosti popraviti tim poništenjem (presuda Michail/Komisija, T‑49/08 P, EU:T:2009:456, t. 88.).
106. S obzirom na to da su odluka Komisije od 20. travnja 2011. i odluka Upravnog odbora od 6. listopada poništene, na Službeničkom je sudu da provede to ispitivanje.
107. U ovom slučaju tužitelj uopće nije objasnio svoj odštetni zahtjev. Iz njegovih pisanih očitovanja ne proizlazi da postoji neimovinska šteta odvojiva od nezakonitosti na kojoj se temelji poništenje odluke Komisije od 20. travnja 2011. i odluke Upravnog odbora od 6. listopada 2011. koja se ne može u potpunosti popraviti poništenjem tih odluka. Prema tome, Službenički smatra da je cjelokupna neimovinska šteta koju je tužitelj mogao pretrpjeti zbog nezakonitosti navedenih odluka na prikladan i dostatan način popravljena njihovim poništenjem.
108. Iz svega navedenog proizlazi da odštetni zahtjev valja odbiti.
Troškovi
109. Sukladno članku 101. Poslovnika, ako nije drukčije propisano drugim odredbama Poglavlja 8. Odjeljka 2. navedenog Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku snosi vlastite troškove i dužna je snositi troškove druge stranke, ako je takav zahtjev postavljen. Sukladno članku 102. stavku 1. istog Poslovnika, Službenički sud može odlučiti da, kada je to pravično, stranka koja ne uspije u postupku snosi vlastite troškove, ali samo djelomično snosi troškove druge stranke, odnosno da uopće ne snosi troškove.
110. Iz razloga navedenih u predmetnoj presudi proizlazi da su Komisija i EMA stranke koje nisu uspjele u postupku jer je tužba u bitnome usvojena. Osim toga, tužitelj je u svojem tužbenom zahtjevu izričito zatražio da Komisiji i EMA-i bude naloženo snošenje troškova. Budući da predmetne okolnosti ne opravdavaju primjenu odredaba članka 102. Poslovnika, Komisiji i EMA-i valja naložiti snošenja njihovih vlastitih troškova, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite, i snošenje tužiteljevih troškova u jednakim dijelovima, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite.
Operativni dio
Slijedom navedenoga,
SLUŽBENIČKI SUD
(drugo vijeće)
proglašava i presuđuje:
1. Poništava se odluka Europske komisije od 20. travnja 2011. kojom je Upravnom odboru Europske agencije za lijekove predložen popis od četvero kandidata koji je preporučio odbor za predodabir i potvrdio savjetodavni odbor za imenovanja.
2. Poništava se odluka Upravnog odbora Europske agencije za lijekove od 6. listopada 2011. o imenovanju izvršnog direktora.
3. U preostalom dijelu tužba se odbija.
4. Europska komisija i Europska agencija za lijekove snose svaka svoje vlastite troškove te im se nalaže snošenje troškova E. Hristova, svakoj polovice .