62020TJ0727_RES
Predmet T-727/20 RENV
Nigar Kirimova
protiv
Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo
Presuda Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 25. rujna 2024.
„Unutarnje tržište – Zastupanje pred EUIPO‑om – Upis na popis ovlaštenih zastupnika – Odbijanje zahtjeva – Podnositelj zahtjeva koji nije državljanin države članice EGP‑a – Izuzeće od uvjeta državljanstva – Članak 120. stavak 4. točka (b) Uredbe (EU) 2017/1001 – Pojam visokokvalificiranog stručnjaka – Načelo pravne sigurnosti – Pravo na saslušanje – Izmjena – Nenadležnost Općeg suda”
Žig Europske unije – Postupovne odredbe – Zastupanje pred Uredom – Upis na popis ovlaštenih zastupnika – Zahtjevi – Državljanstvo države članice EGP-a – Izuzeće – Uvjet – Status visokokvalificiranog stručnjaka – Pojam – Stjecanje sposobnosti u državi koja nije država članica u kojoj je izdano ovlaštenje – Dopuštenost
(Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2017/1001, čl. 120. st. 4. t. (b))
(t. 30.-38.)
Akti institucija – Vremenska primjena – Postupovna pravila – Materijalna pravila – Razlikovanje – Smjernice Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) – Primjena smjernica na snazi u vrijeme nastanka činjenica o kojima je riječ – Nepostojanje – Povreda načela pravne sigurnosti
(t. 46., 50., 62.-66.)
Kratak prikaz
U ovoj presudi Opći sud prvi put tumači pojam „visokokvalificirani stručnjak” iz članka 120. stavka 4. točke (b) Uredbe 2017/1001 (
1
), radi upisa osobe na popis ovlaštenih zastupnika u žigovnom pravu.
N. Kirimova, državljanka Republike Azerbajdžana, podnijela je 10. listopada 2019. Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) zahtjev za upis na popis ovlaštenih zastupnika pri tom uredu, pri čemu je također zatražila izuzeće od zahtjeva da mora biti državljanin jedne od država članica Europskog gospodarskog prostora (EGP), na temelju članka 120. stavka 4. točke (b) Uredbe 2017/1001.
EUIPO je dopisom obavijestio tužiteljicu da je njezin zahtjev nedopušten. U odgovoru na taj dopis tužiteljica je podnijela očitovanja. Izvršni direktor EUIPO-a odlukom od 30. rujna 2020. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) odbio je tužiteljičin zahtjev.
Ocjena Općeg suda
Kao prvo, Opći sud primjećuje da pojam „visokokvalificirani stručnjak” nije definiran ni u jednoj uredbi i tumači taj pojam uzimajući u obzir tekst odredbe u kojoj se nalazi, njezin kontekst i ciljeve propisa kojeg je dio.
Kad je riječ o tekstu i kontekstu predmetne odredbe, Opći sud ističe, s jedne strane, da se pojam „visokokvalificirani stručnjak” u smislu članka 120. stavka 4. točke (b) Uredbe 2017/1001 odnosi na specijalista koji ima osobito visoke kvalitete, sposobnosti, vještine ili znanja u području žigova te ne podrazumijeva ograničenje u pogledu načina njihova stjecanja. S druge strane, iz navedene odredbe proizlazi da tri zahtjeva za upis osobe na popis ovlaštenih zastupnika predviđena člankom 120. stavkom 2. Uredbe 2017/1001, odnosno zahtjevi državljanstva, domicila i ovlaštenja, nisu samo kumulativni, nego i autonomni. Naime, zahtjev ovlaštenja moraju ispuniti kako fizičke osobe koje ispunjavaju zahtjev državljanstva tako i fizičke osobe koje zahtijevaju izuzeće od tog zahtjeva zbog svojeg statusa „visokokvalificiranog stručnjaka”. Stoga proizlazi da je taj status neovisan i dodatan u odnosu na zahtjev ovlaštenja te da nije povezan s uvjetima koji se zahtijevaju za ispunjenje navedenog zahtjeva. Tako kvalitete, sposobnosti, vještine ili znanja kojima se može dokazati status „visokokvalificiranog stručnjaka” osoba koja nije državljanin EGP‑a može steći kako u državi članici EGP‑a tako i u trećoj zemlji, prije ili nakon stjecanja ovlaštenja u EGP‑u.
Kad je riječ o ciljevima koji se žele postići pravilima u području zastupanja pred EUIPO-om, odnosno osiguravanja neometanog, djelotvornog i učinkovitog funkcioniranja sustava žiga Europske unije (
2
), Opći sud napominje da ostvarivanje takvih ciljeva ne pretpostavlja da se status „visokokvalificiranog stručnjaka” uvjetuje određenim stručnim iskustvom u određenoj državi članici. Naprotiv, proizlazi da je nebitno to što su osobito visoke kvalitete, sposobnosti, vještine ili znanja specijalista koji zahtijeva izuzeće stečeni u određenoj državi članici, a ne u drugoj državi članici, pa čak i u trećoj zemlji, s obzirom na to da podnositelj zahtjeva koji nema državljanstvo države članice EGP‑a mora ispunjavati i zahtjeve domicila i ovlaštenja, koji zahtijevaju vezu s državom članicom EGP‑a.
Stoga zahtjev koji se odnosi na nužnost stručnog iskustva u državi članici ovlaštenja koji je izvršni direktor primijenio u pobijanoj odluci proizlazi iz preuskog i pogrešnog tumačenja pojma „visokokvalificirani stručnjak”. Naime, na temelju nijednog od kriterija tumačenja ne može se zaključiti taj status kao nužan uvjet zahtijeva stručno iskustvo u državi članici ovlaštenja.
Kao drugo, Opći sud ispituje je li izvršni direktor prilikom ocjene tužiteljičina zahtjeva poštovao načelo pravne sigurnosti. Najprije ističe da se izvršni direktor mora uskladiti s pravilima postupanja iz EUIPO‑ovih smjernica za primjenu članka 120. stavka 4. točke (b) Uredbe 2017/1001 i poštovati načela kojima se uređuje vremenska primjena tih pravila, u skladu s načelom pravne sigurnosti. S obzirom na to, ipak se ne može isključiti da izvršni direktor može odstupiti od tih pravila, pružajući pritom obrazloženje uzimajući u obzir načelo jednakog postupanja, te da podnositelj zahtjeva može dokazati status „visokokvalificiranog stručnjaka” na temelju elemenata različitih od onih navedenih u EUIPO-ovim smjernicama.
Nadalje, Opći sud ističe da se u EUIPO-ovim Smjernicama iz 2020. navode elementi za ocjenu zahtjevâ za izuzeće od uvjeta državljanstva koji se ne nalaze u EUIPO-ovim smjernicama iz 2017. i stoga predstavljaju novu i strožu praksu izvršnog direktora u tom pogledu. Te razlike mogu imati znatan utjecaj kako na ocjenu zahtjeva za izuzeće koju provodi izvršni direktor tako i na sadržaj takvog zahtjeva, s obzirom na to da navodi iz EUIPO-ovih smjernica omogućuju podnositeljima zahtjeva da predvide na temelju kojih bi se elemenata zahtjev za izuzeće mogao ocjenjivati. Stoga dokazivanje da osoba ima status „visokokvalificiranog stručnjaka” s obzirom na „izuzetne okolnosti” koje podrazumijevaju ispunjenje zahtjeva iz EUIPO‑ovih smjernica iz 2020. očito ima različit doseg od dokazivanja tog istog statusa s obzirom na relevantne „posebne okolnosti” u smislu EUIPO‑ovih smjernica iz 2017.
Naposljetku, Opći sud napominje da je izvršni direktor u pobijanoj odluci, premda formalno nije naveo primijenjene EUIPO‑ove smjernice, ispitao tužiteljičin zahtjev s obzirom na zahtjeve i okolnosti iz EUIPO-ovih smjernica iz 2020. Međutim, na temelju sudske prakse koja se odnosi na načelo pravne sigurnosti, prilikom ocjene zahtjeva za izuzeće moraju se primijeniti pravila postupanja koja su bila na snazi u vrijeme nastanka činjenica o kojima je riječ, odnosno na dan podnošenja zahtjeva za izuzeće, a ne ona koja su bila na snazi na dan donošenja pobijane odluke. U ovom slučaju na dan podnošenja zahtjeva još nisu bile donesene EUIPO-ove smjernice iz 2020. te su na taj dan na snazi bile smjernice iz 2017.
S obzirom na ta razmatranja, Opći sud zaključuje da je izvršni direktor povrijedio načelo pravne sigurnosti time što je tužiteljičin zahtjev za izuzeće ocijenio s obzirom na pravila postupanja iz EUIPO-ovih smjernica iz 2020., koje nisu bile na snazi na dan podnošenja zahtjeva.
(
1
)	Uredba (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1.)
(
2
)	Kao što to proizlazi iz uvodne izjave 43. Uredbe 2017/1001 i uvodne izjave 18. Delegirane uredbe Komisije (EU) 2018/625 оd 5. ožujka 2018. o dopuni Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća o žigu Europske unije i o stavljanju izvan snage Delegirane uredbe (EU) 2017/1430 (SL 2018., L 104, str. 1.).