62022CJ0255
PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
26. rujna 2024. (
*1
)
„Žalba – Tržišno natjecanje – Tržišta plina srednje i istočne Europe – Članak 102. UFEU‑a – Članak 54. Sporazuma o europskom gospodarskom prostoru (EGP) – Zloporaba vladajućeg položaja – Dobava plina u srednjoj i istočnoj Europi – Uredba (EZ) br. 1/2003 – Članak 9. stavak 1. – Odluka Komisije kojom se proglašava obvezujućim preuzimanje pojedinačnih obveza koje je ponudio poduzetnik – Tužba za poništenje – Primjerenost preuzetih obveza u odnosu na zabrinutosti u pogledu tržišnog natjecanja koje su utvrđene u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku – Priroda nadzora koji provodi sud Unije – Komisijino odustajanje od zahtijevanja preuzimanja obveza u pogledu određenih prvotnih zabrinutosti – Načelo dobre uprave – Načelo proporcionalnosti – Obveza obrazlaganja – Ciljevi energetske politike Unije – Članak 194. UFEU‑a – Načelo energetske solidarnosti”
U predmetu C‑255/22 P,
povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 8. travnja 2022.,
Orlen S. A., prije Polski Koncern Naftowy Orlen S. A., pravni sljednik društva Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S. A., sa sjedištem u Płocku (Poljska), koji zastupaju K. Karasiewicz, radca prawny, T. Kaźmierczak, K. Kicun i P. Moskwa, adwokaci,
žalitelj,
a druge stranke u postupku su:
Europska komisija, koju zastupaju G. Meessen, I. Söderlund i J. Szczodrowski, u svojstvu agenata,
tuženik u prvostupanjskom postupku,
Republika Litva,
Republika Poljska, koju zastupaju B. Majczyna, K. Rudzińska i S. Żyrek, u svojstvu agenata,
Gazprom PJSC, sa sjedištem u Moskvi (Rusija),
Gazprom export LLC, sa sjedištem u Sankt‑Peterburgu (Rusija),
koje zastupaju E. Borovikov, J. Venit, avocats, J. T. Hainz, J. Karenfort, W. Murzin, Rechtsanwälte, i N. Tuominen, avocată,
Overgas Inc., sa sjedištem u Sofiji (Bugarska), koje zastupaju S. Cappellari, S. Gröss, N. Jacobi, Rechtsanwälte, i J. Sroczyński, radca prawny,
intervenijenti u prvostupanjskom postupku,
SUD (drugo vijeće),
u sastavu: A. Prechal, predsjednica vijeća, F. Biltgen, N. Wahl (izvjestitelj), J. Passer i M. L. Arastey Sahún, suci,
nezavisni odvjetnik: A. Rantos,
tajnik: M. Siekierzyńska, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 21. veljače 2024.,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 6. lipnja 2024.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Svojom žalbom društvo Orlen S. A., prije Polski Koncern Naftowy Orlen S. A., pravni sljednik društva Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S. A., zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 2. veljače 2022., Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo/Komisija (Gazpromove obveze) (T‑616/18, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2022:43), kojom je taj sud odbio njegovu tužbu za poništenje Odluke Komisije C(2018) 3106 final od 24. svibnja 2018. povezane s postupkom na temelju članka 102. [UFEU‑a] i članka 54. Sporazuma o EGP‑u (Predmet AT.39816 – Dobava plina u srednjoj i istočnoj Europi) (u daljnjem tekstu: sporna odluka).
I. Okolnosti spora
2
Okolnosti spora iznesene su u točkama 1. do 36. pobijane presude na sljedeći način:
„I. Okolnosti spora i razvoj događaja nakon podnošenja tužbe
1.
Tužitelj, Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo […], društvo je majka koncerna PGNiG, koji djeluje u plinskom i naftnom sektoru, prije svega u Poljskoj. Taj koncern [obavlja], među ostalim, djelatnosti istraživanja i proizvodnje plina i sirove nafte, kao i uvoza, prodaje i distribucije plina.
2.
Tužitelj zahtijeva poništenje [sporne odluke], kojom se obveze koje su preuzeli Gazprom PJSC i Gazprom export LLC (u daljnjem tekstu zajedno: Gazprom) proglašavaju obvezujućima.
3.
[Spornom odlukom] zaključen je upravni postupak koji je vodila [Europska] [k]omisija, i u kojem je, s obzirom na zabranu zlouporabe vladajućeg položaja predviđenu člankom 102. UFEU‑a, ispitana usklađenost određenih Gazpromovih praksi koje utječu na sektor plina u određenim zemljama srednje i istočne Europe (u daljnjem tekstu: zemlje SIE), odnosno u Bugarskoj, Češkoj Republici, Estoniji, Latviji, Litvi, Mađarskoj, Poljskoj i Slovačkoj (u daljnjem tekstu zajedno: predmetne zemlje SIE).
A. Upravni postupak u kojem je donesena [sporna odluka]
4.
Komisija je između 2011. i 2015. donijela više mjera s ciljem istraživanja funkcioniranja tržišta plina u srednjoj i istočnoj Europi. Konkretno, u skladu s člancima 18. i 20. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima [101.] i [102. UFEU‑a] (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165. i ispravak SL 2016., L 173, str. 108.), uputila je zahtjeve za pružanje informacija različitim sudionicima na tržištu, uključujući Gazprom i neke njegove kupce, među kojima je i tužitelj, te je provela pretrage, uključujući 2011. tužiteljevih prostorija. Upravni postupak koji odgovara toj istrazi i o kojem je izravno riječ u ovom predmetu upisan je pod oznakom ‚Predmet AT.39816 – Dobava plina u srednjoj i istočnoj Europi’ (u daljnjem tekstu: predmet AT.39816).
5.
U tom je predmetu Komisija 31. kolovoza 2012. formalno pokrenula postupak s ciljem donošenja odluke na temelju poglavlja III. Uredbe br. 1/2003, u skladu s člankom 11. stavkom 6. Uredbe br. 1/2003 i člankom 2. Uredbe Komisije (EZ) br. 773/2004 od 7. travnja 2004. o postupcima koje Komisija vodi na temelju članaka [101.] i [102. UFEU‑a] (SL 2004., L 123, str. 18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 298.).
6.
Komisija je 22. travnja 2015., u skladu s člankom 10. Uredbe br. 773/2004, Gazpromu poslala obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (u daljnjem tekstu: obavijest). U [obavijesti] je Komisija najprije zaključila da je Gazprom imao vladajući položaj na nacionalnim tržištima veleprodajne opskrbe plinom u predmetnim zemljama SIE i da je zloupotrijebio taj položaj primjenom protutržišne strategije s ciljem fragmentiranja i izoliranja tih tržišta te time sprečavanja slobodnog protoka plina u predmetnim zemljama SIE, protivno članku 102. UFEU‑a.
7.
Komisija je smatrala da ta Gazpromova strategija obuhvaća tri skupine protutržišnih praksi koje utječu na njegove kupce u predmetnim zemljama SIE (u daljnjem tekstu: predmetni kupci) i njihove ugovore s Gazpromom (u daljnjem tekstu: predmetni ugovori):
–
kao prvo, Gazprom je propisao teritorijalna ograničenja u okviru svojih ugovora o isporuci plina sklopljenih s veleprodajnim trgovcima i pojedinim industrijskim kupcima u predmetnim zemljama SIE (u daljnjem tekstu: prigovori u pogledu teritorijalnih ograničenja); ograničenja koja proizlaze iz ugovornih odredbi kojima se zabranjuje izvoz s područja isporuke ili zahtijeva uporaba isporučenog plina na određenom području; Gazprom se koristio i drugim mjerama za sprečavanje prekograničnih protoka plina;
–
kao drugo, ta su teritorijalna ograničenja Gazpromu omogućila vođenje nelojalne cjenovne politike u pet predmetnih zemalja SIE, odnosno u Bugarskoj, Estoniji, Latviji, Litvi i Poljskoj (u daljnjem tekstu: pet zemalja SIE na koje se odnose prakse određivanja cijena), i to uvođenjem previsokih cijena jer su bile znatno više od visine njegovih troškova ili određenih cijena koje se smatraju referentnim cijenama (u daljnjem tekstu: prigovori u pogledu praksi određivanja cijena);
–
kao treće, što se tiče Bugarske i Poljske, Gazprom je uvjetovao isporuku plina ishođenjem određenih jamstava od veleprodajnih trgovaca za plinovodnu infrastrukturu; ta su se jamstva odnosila, s jedne strane, na ulaganja bugarskog veleprodajnog trgovca u projekt plinovoda Južni tok (South Stream) i, s druge strane, na prihvaćanje poljskog veleprodajnog trgovca, odnosno tužitelja, jačanja Gazpromove kontrole nad upravljanjem poljskom dionicom plinovoda Yamal, jednim od glavnih tranzitnih plinovoda u Poljskoj (u daljnjem tekstu: prigovori u pogledu plinovoda Yamal).
8.
Gazprom je 29. rujna 2015. odgovorio na obavijest pri čemu je osporavao Komisijine zabrinutosti u pogledu tržišnog natjecanja, a zatim je, u skladu s člankom 12. Uredbe br. 773/2004, saslušan na raspravi održanoj 15. prosinca 2015.
9
I dalje osporavajući zabrinutosti u pogledu tržišnog natjecanja [iz] obavijesti, Gazprom je 14. veljače 2017., na temelju članka 9. Uredbe br. 1/2003, dostavio službeni prijedlog preuzetih obveza (u daljnjem tekstu: početno preuzete obveze). Tom prijedlogu prethodili su neslužbeni prijedlozi preuzetih obveza.
10.
Kako bi prikupila primjedbe zainteresiranih stranaka o početno preuzetim obvezama, Komisija je 16. ožujka 2017. u Službenom listu Europske unije objavila komunikaciju u skladu s člankom 27. stavkom 4. Uredbe br. 1/2003 (SL 2017., C 81, str. 9.) koja sadržava sažetak predmeta AT.39816 i glavni sadržaj početno preuzetih obveza. U skladu s tom odredbom, zainteresirane stranke imale su rok od sedam tjedana od datuma objave navedene komunikacije da podnesu svoje primjedbe (u daljnjem tekstu: ispitivanje tržišta). Komisija je zaprimila 44 skupa primjedbi zainteresiranih stranaka, među kojima su tužitelj, poljska vlada, predsjednik Urząda Regulacji Energetyki (Poljski regulatorni ured za energetiku, u daljnjem tekstu: Poljski ured) i Gaz‑System S. A., koji upravlja poljskom dionicom plinovoda Yamal.
11.
Nakon što je primio verzije primjedbi zainteresiranih stranaka na početno preuzete obveze koje nisu povjerljive, Gazprom je 15. ožujka 2018. dostavio izmijenjeni prijedlog preuzetih obveza (u daljnjem tekstu: konačno preuzete obveze).
12.
U skladu s člankom 14. Uredbe br. 1/2003, Komisija je konzultirala Savjetodavni odbor za pitanja ograničavajućih djelovanja i vladajućih položaja (u daljnjem tekstu: Savjetodavni odbor) te mu je, među ostalim, dostavila preliminarni nacrt odluke. Savjetodavni odbor dao je 2. svibnja 2018. pozitivno mišljenje o tom preliminarnom nacrtu. Osim toga, u skladu s člankom 16. Odluke 2011/695/EU predsjednika [Europske] [k]omisije od 13. listopada 2011. o funkciji i opisu posla službenika za usmene rasprave u određenim postupcima tržišnog natjecanja (SL 2011., L 275, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 295.), službenik za usmene rasprave izdao je svoje završno izvješće 2. svibnja 2018.
13.
Komisija je 24. svibnja 2018. donijela pobijanu odluku kojoj su priložene konačno preuzete obveze. Tom je odlukom potvrdila i proglasila obvezujućima navedene preuzete obveze te je obustavila upravni postupak zaključivši da više nema osnove za njezino djelovanje u pogledu potencijalno nezakonitih praksi koje su prvotno utvrđene u obavijesti.
B. [Sporna] odluka
14.
Komisija je u [spornoj] odluci najprije iznijela preliminarnu ocjenu Gazpromovih praksi, nakon čega je predstavila početno preuzete obveze, rezultate ispitivanja tržišta i konačno preuzete obveze. Zatim je iznijela svoju ocjenu konačno preuzetih obveza i razloge zbog kojih ih je smatrala zadovoljavajućima s obzirom na svoje zabrinutosti u pogledu tržišnog natjecanja.
1. Preliminarna ocjena spornih praksi
15.
U odjeljku 4. [sporne] odluke, u kojem je iznesena preliminarna ocjena, Komisija je relevantna tržišta definirala kao nacionalna tržišta veleprodajne dobave plina. U tom je pogledu utvrdila i da Gazprom ima vladajući položaj na relevantnim tržištima u predmetnim zemljama SIE.
16.
Komisija je smatrala da je Gazprom možda zloupotrijebio taj vladajući položaj te tako povrijedio članak 102. UFEU‑a, primjenom protutržišne strategije s ciljem sprečavanja slobodnog protoka plina u predmetnim zemljama SIE i time izolacije relevantnih tržišta u tim zemljama. Konkretnije, smatrala je da ta strategija obuhvaća tri skupine protutržišnih praksi koje u biti odgovaraju problemima tržišnog natjecanja utvrđenima u obavijesti i navedenima u točki 7. ove presude.
17.
Što se tiče prigovora u pogledu plinovoda Yamal, iako su u okviru ispitivanja tržišta neke od zainteresiranih stranaka dovele u pitanje nepostojanje preuzetih obveza kojima se otklanjanju ti prigovori, Komisija je u uvodnoj izjavi 138. [sporne] odluke objasnila da, nakon dodatne istrage, njezine preliminarne zabrinutosti u pogledu tržišnog natjecanja nisu potvrđene. S jedne strane, navela je da je Poljski ured u odluci od 19. svibnja 2015. kojom se Gaz‑System certificira kao neovisni operator sustava (u daljnjem tekstu: neovisni operator) poljske dionice plinovoda Yamal (u daljnjem tekstu: odluka o certificiranju) zaključio, među ostalim, da je Gaz‑System imao ključnu kontrolu nad odlukama o ulaganjima koje se odnose na tu dionicu i na njihovu provedbu. Stoga ni System Gazociągów Tranzytowych EuRoPol Gaz S. A. (u daljnjem tekstu: EuRoPol), kao vlasnik [tog] plinovoda, ni Gazprom, kao dioničar EuRoPola, nisu mogli blokirati te odluke. S druge strane, Komisija je istaknula međuvladinu prirodu odnosa između stranaka koje djeluju u plinskom sektoru u Poljskoj, osobito u pogledu izgradnje i upravljanja poljskom dionicom plinovoda Yamal, te je zaključila da je ta okolnost mogla u velikoj mjeri odrediti postupanje predmetnih stranaka.
2. Sadržaj konačno preuzetih obveza
18.
Konačno preuzete obveze, koje su priložene [spornoj] odluci, trebale bi otkloniti Komisijine zabrinutosti u pogledu tržišnog natjecanja.
19
Što se tiče, kao prvo, preuzetih obveza s ciljem [odgovaranja na prigovore koji se odnose na] teritorijalna ograničenja (u daljnjem tekstu: obveze u pogledu teritorijalnih ograničenja), prije svega, Gazprom se u biti obvezao da će iz ugovora […] o kojima je riječ ukloniti sve odredbe kojima se izravno ili neizravno zabranjuje ili ograničava slobodan protok plina u regiji koju te [zemlje SIE] čine.
20.
Nadalje, kako bi omogućio protok plina između, s jedne strane, Bugarske i baltičkih zemalja i, s druge strane, drugih predmetnih zemalja SIE, unatoč infrastrukturnoj izoliranosti prvih zemalja, Gazprom se obvezao poduzeti mjere kako bi relevantnim kupcima omogućio da zahtijevaju da se cjelokupne ili dio njihovih ugovorenih količina plina isporučenih na određenim mjestima isporuke u Mađarskoj, Poljskoj i Slovačkoj isporuči na drugo mjesto isporuke u Bugarskoj ili u baltičkim zemljama. Nakon ispitivanja tržišta Gazprom je u konačno preuzetim obvezama, među ostalim, poboljšao svoj prijedlog koji se odnosi na promjenu mjesta isporuke.
21.
Usto, kako bi se bugarskom operatoru transportnog sustava omogućilo da kontrolira protoke u Bugarskoj, Gazprom se konkretno obvezao da će poduzeti mjere kako bi izmijenio relevantne ugovore o opskrbi plinom i njegovu transportu i omogućiti sklapanje sporazuma o međudržavnim spojnim plinovodima između Bugarske i drugih država članica, osobito Grčke, te zamijeniti metodu raspodjele plina.
22.
Što se tiče, kao drugo, preuzetih obveza s ciljem [odgovaranja na prigovore u pogledu praksi određivanja cijena] (u daljnjem tekstu: obveze u pogledu praksi određivanja cijena), Gazprom se obvezao uvesti klauzule o reviziji cijene ili, po potrebi, izmijeniti postojeće klauzule u ugovorima s relevantnim kupcima u Bugarskoj, Estoniji, Latviji, Litvi i Poljskoj. Tim novim ili izmijenjenim klauzulama o reviziji cijena predviđa se, među ostalim, da ako stranke ne postignu dogovor o novoj cijeni u roku od 120 dana, svaka stranka spor može uputiti arbitražnom sudu, koji se temelji na smjernicama za određivanje cijena sadržanima u tim klauzulama i koji je osnovan unutar Europske unije. Osim toga, revidirane cijene primjenjuju se retroaktivno od datuma obavijesti o zahtjevu za reviziju cijene.
23.
Kao treće, što se tiče preuzetih obveza povezanih sa zabrinutostima u pogledu tržišnog natjecanja koje se odnose na to da je opskrba plinom po određenoj cijeni uvjetovana dobivanju jamstava od bugarskog veleprodajnog trgovca za ulaganja u projekt plinovoda Južni tok, Gazprom se obvezao da će bugarskim partnerima uključenima u taj projekt omogućiti da se iz njega povuku a da se pritom ne poziva na njihovu građanskopravnu odgovornost i ne traži povrat popusta na cijene plina koje je odobrio u zamjenu za njihovo sudjelovanje u navedenom projektu. Osim toga, s obzirom na najavljeno odustajanje od bugarske dionice tog projekta plinovoda, Gazprom se obvezao i da neće tražiti naknadu štete kao posebnu naknadu povezanu s tim odustajanjem.
3. Ocjena i provedba konačno preuzetih obveza
24.
U [spornoj] odluci Komisija je u biti zaključila da su konačno preuzete obveze bile učinkovite i nužne, a da nisu neproporcionalne, kako bi se otklonile njezine zabrinutosti u pogledu tržišnog natjecanja, pri čemu je navela da je u tom pogledu uzela u obzir kretanja na tržištima plina od priopćenja obavijesti. Konkretno, istaknula je, kao prvo, da je Gazprom već poduzeo određene mjere kako bi svoje postupanje bolje uskladio s pravilima prava tržišnog natjecanja, kao drugo, da se situacija u pogledu plinske infrastrukture u određenim predmetnim zemljama SIE, odnosno u Češkoj Republici, Mađarskoj, Poljskoj i Slovačkoj, poboljšala kako bi se omogućio prekogranični protok plina, iako su tržišta plina u baltičkim zemljama i Bugarskoj ostala izolirana od drugih tržišta plina Unije i, kao treće, da su se, nakon pada cijena nafte, neke dugoročne cijene plina, koje proizlaze iz formula s indeksacijom prema cijenama naftnih derivata, također smanjile.
25.
Slijedom toga, Komisija je odlučila proglasiti obvezujućim konačno preuzete obveze na temelju članka 9. Uredbe br. 1/2003. Što se tiče razdoblja njihove primjene, [spornom] odlukom predviđa se da se primjenjuju u razdoblju od osam godina počevši od datuma priopćenja navedene odluke Gazpromu, osim preuzetih obveza koje se odnose na projekt plinovoda Južni tok, navedenih u točki 23. ove presude, koje su obvezujuće za razdoblje od petnaest godina od tog datuma.
26.
Izreka [sporne] odluke glasi kako slijedi:
‚Članak 1.
Obveze navedene u Prilogu obvezujuće su za [Gazprom] i svaki pravni subjekt pod izravnom ili neizravnom kontrolom [Gazproma] u razdoblju od osam godina, uz iznimku obveza utvrđenih u točki 21. Priloga, koje su obvezujuće u razdoblju od petnaest godina, počevši od datuma utvrđenog u obvezama.
Članak 2.
Zaključuje se da u ovom predmetu više nema osnove [za djelovanje Komisije] […]’
C. Pritužba
27.
Paralelno s upravnim postupkom koji je Komisija pokrenula i u kojem je donesena [sporna] odluka, tužitelj je 9. ožujka 2017. na temelju članka 5. Uredbe br. 773/2004 podnio pritužbu zbog navodnih Gazpromovih nezakonitih praksi (u daljnjem tekstu: pritužba). Te su prakse, koje su se velikim dijelom podudarale sa zabrinutostima koje su već iznesene u obavijesti, uključivale, među ostalim, navode o Gazpromovoj zlouporabi u pogledu poljske dionice plinovoda Yamal.
28.
Komisija je 29. ožujka 2017. potvrdila primitak pritužbe, koja je naknadno upisana pod oznakom ‚Predmet AT.40497 – Poljske cijene plina’ (u daljnjem tekstu: predmet AT.40497).
29.
Komisija je u dopisu koji je 31. ožujka 2017. uputila tužitelju istaknula da se čini da se prakse navedene u pritužbi i one na koje se odnose početno preuzete obveze podudaraju te ga je pozvala da podnese primjedbe o tim obvezama u okviru ispitivanja tržišta koje je pokrenuto 16. ožujka 2017. Nakon što je ishodio produljenje primjenjivog roka, tužitelj je 19. svibnja 2017. podnio svoje primjedbe.
30.
Gazprom je 15. svibnja 2017. Komisiji dostavio svoje primjedbe na pritužbu.
31.
Dopisom koji je tužitelju uputila 23. siječnja 2018. (u daljnjem tekstu: dopis o namjeri odbacivanja) Komisija je, u skladu s člankom 7. stavkom 1. Uredbe br. 773/2004, navela da namjerava odbiti pritužbu i pozvala tužitelja da iznese svoje stajalište u roku od četiri tjedna od primitka tog dopisa. Komisija je poslala i verziju obavijesti koja nije povjerljiva i verziju Gazpromovih primjedbi na pritužbu koja nije povjerljiva, koje su navedene u točki 30. ove presude.
32.
Tužitelj je 2. ožujka 2018. podnio očitovanja na dopis o namjeri odbacivanja. Osim što je izrazio svoje nezadovoljstvo zaključcima sadržanima u navedenom dopisu, tužitelj je kritizirao Komisijinu provedbu istrage i napomenuo da je Komisija povrijedila njegova prava kao podnositelja pritužbe u predmetu AT.39816, konkretno zato što mu, unatoč brojnim zahtjevima, gotovo godinu dana nije odobrila pristup obavijesti niti mu je dopustila da podnese očitovanja na tu obavijest.
33.
Tužitelj je 5. rujna 2018., odnosno nakon donošenja [sporne] odluke, službeniku za usmene rasprave uputio obrazloženi zahtjev u smislu članka 7. stavka 2. točke (b) Odluke 2011/695 u kojem je zatražio pristup svim dokumentima na kojima je Komisija temeljila svoju privremenu ocjenu iz dopisa o namjeri odbacivanja, a osobito pristup verziji obavijesti koja sadržava manje izostavljenih informacija. Službenik za usmene rasprave je 17. rujna 2018. proslijedio Komisijinoj Glavnoj upravi (GU) za tržišno natjecanje zahtjeve za pristup dostavljene 5. rujna 2018. Dopisom od 25. rujna 2018. Komisija je odbila zahtjeve za pristup dokumentima koje je tužitelj dostavio u svojim dopisima od 2. ožujka i 5. rujna 2018.
34.
Tužitelj je 24. siječnja 2019. uputio dopis članu Komisije nadležnom za tržišno natjecanje u kojem je, na temelju članka 265. drugog stavka UFEU‑a, pozvao Komisiju na djelovanje donošenjem odluke o odbacivanju pritužbe ili provedbom postupka u predmetu AT.40497. Komisija je 8. veljače 2019. odgovorila na taj dopis i pritom podsjetila na to da je pritužba već dovela do nekoliko razmjena dopisa među njima. Komisija je usto navela, što se tiče predmeta AT.39816, da je donijela [spornu] odluku, u kojoj su, među ostalim, uzete u obzir primjedbe koje je tužitelj podnio u okviru ispitivanja tržišta te, što se tiče predmeta AT.40497, da je poslala dopis o namjeri odbacivanja, na koji je tužitelj odgovorio, te da dovršava svoju analizu pritužbe.
35.
Komisija je 17. travnja 2019. donijela Odluku C(2019) 3003 final o odbacivanju pritužbe (predmet AT.40497 – Poljske cijene plina).
36.
Tužitelj je 25. lipnja 2019. Općem sudu podnio tužbu protiv te odluke o odbacivanju pritužbe, koja je upisana pod brojem predmeta T‑399/19.”
II. Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
3
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 15. listopada 2018. Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo je pokrenuo postupak za poništenje sporne odluke.
4
Aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 26. veljače 2019. Gazprom je zatražio intervenciju u potporu Komisijinu zahtjevu. Aktima podnesenima tajništvu Općeg suda 25. veljače, 27. veljače i 28. veljače 2019. društvo Overgas Inc., Republika Litva i Republika Poljska zatražile su intervenciju u potporu zahtjevu društva Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo.
5
Odlukom od 5. travnja 2019. predsjednica prvog vijeća Općeg suda, nakon što je saslušala glavne stranke, odobrila je intervenciju Republike Poljske. Rješenjima od 17. svibnja 2019., nakon što je saslušala glavne stranke, odobrila je intervenciju Republike Litve, Gazproma i Overgasa.
6
Budući da je sastav vijećâ Općeg suda izmijenjen, sudac izvjestitelj raspoređen je 4. listopada 2019. u osmo vijeće, kojemu je slijedom toga dodijeljen predmet T‑616/18.
7
Dopisima tajništva Općeg suda od 17. prosinca 2019., u okviru mjera upravljanja postupkom, od društva Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo zatraženo je da dostavi više dokumenata, a od Komisije je zatraženo da u pisanom obliku odgovori na pitanje o povjerljivosti određenih informacija sadržanih u povjerljivoj verziji obavijesti.
8
Opći je sud rješenjem od istog dana naložio Komisiji, na temelju, s jedne strane, članka 24. prvog stavka Statuta Suda Europske unije i, s druge strane, članka 91. točke (b) te članka 92. stavka 3. Poslovnika Općeg suda, podložno primjeni članka 103. tog poslovnika, da dostavi cjelovitu presliku povjerljive verzije obavijesti.
9
Stranke su u za to određenom roku uredno postupile u skladu s mjerama upravljanja postupkom donesenima 17. prosinca 2019. te tim rješenjem.
10
Na prijedlog osmog vijeća Općeg suda, potonji je 8. lipnja 2020. odlučio uputiti predmet T‑616/18 osmom proširenom vijeću. Budući da je jedan član tog proširenog vijeća bio spriječen zasjedati, odlukom od 15. lipnja 2020. predsjednik Općeg suda imenovan je za popunjavanje navedenog proširenog vijeća.
11
Što se tiče cjelovite preslike povjerljive verzije obavijesti koju je Komisija dostavila, Opći sud odlučio je obavijestiti zastupnike društva Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo o tom dokumentu, pod uvjetom da prethodno preuzmu obvezu povjerljivosti, kako bi to društvo moglo iznijeti svoja očitovanja u tom pogledu. Nakon što su ti zastupnici dostavili potpisane izjave o povjerljivosti, navedeni im je dokument dostavljen, a društvo Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo podnijelo je 8. prosinca 2020. svoja očitovanja.
12
Izlaganja stranaka i njihovi odgovori na pitanja koja je postavio Opći sud saslušani su na raspravi održanoj 18. i 19. svibnja 2021. Tom prilikom Opći sud naveo je i da je primio na znanje očitovanja na izvještaj s rasprave koje je Komisija podnijela 27. travnja 2021.
13
Usto, u okviru pitanja koja je Opći sud uputio o dopuštenosti tužbe, Komisija je preispitala svoje stajalište o toj dopuštenosti i tvrdila da društvo Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo nije dokazalo svoj pravni interes u ovom predmetu, tako da tužba nije dopuštena.
14
Društvo Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo podnijelo je zahtjeve za povjerljivo postupanje u odnosu na Republiku Litvu, Republiku Poljsku, Gazprom i Overgas u pogledu određenih informacija sadržanih u različitim postupovnim aktima. Oni se nisu protivili tim zahtjevima.
15
U prilog svojoj tužbi društvo Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo ističe šest tužbenih razloga, koji se u biti temelje na:
–
prvi na povredi članka 9. Uredbe br. 1/2003, u vezi s člankom 102. UFEU‑a, i načela proporcionalnosti, jer je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni time što je zaključila da prigovori u pogledu plinovoda Yamal nisu bili osnovani i što je prihvatila preuzete obveze kojima se ni na koji način ti prigovori ne otklanjanju;
–
drugi na povredi članka 9. Uredbe br. 1/2003, u vezi s člankom 102. UFEU‑a, i načela proporcionalnosti, jer je Komisija prihvatila konačno preuzete obveze iako se njima ne otklanjanju na odgovarajući način prigovori u pogledu praksi određivanja cijena;
–
treći na povredi članka 9. Uredbe br. 1/2003, u vezi s člankom 102. UFEU‑a, i načela proporcionalnosti, jer je Komisija prihvatila konačno preuzete obveze iako se njima ne otklanjanju na odgovarajući način prigovori u pogledu teritorijalnih ograničenja;
–
četvrti na povredi članka 194. stavka 1. UFEU‑a, u vezi s člankom 7. UFEU‑a, jer je sporna odluka protivna ciljevima energetske politike Unije i jer Komisija nije uzela u obzir negativni utjecaj te odluke na europsko tržište opskrbe plinom;
–
peti na povredi članka 18. stavka 1. UFEU‑a i načela jednakog postupanja jer je Komisija uvela diskriminaciju između Gazpromovih kupaca koji djeluju u državama članicama zapadne Europe i onih koji djeluju u predmetnim zemljama SIE; i
–
šesti na zlouporabi ovlasti i bitnoj povredi postupka jer je Komisija pobijanom odlukom povrijedila cilj članka 9. Uredbe br. 1/2003 i ograničenja svojih ovlasti u upravljanju upravnim postupkom.
16
Pobijanom presudom Opći sud odbio je sve te tužbene razloge i, prema tome, tu tužbu u cijelosti.
III. Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka
17
Svojom žalbom društvo Orlen od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu,
–
poništi spornu odluku;
–
podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje u skladu s presudom Suda, i
–
naloži Komisiji snošenje troškova ovog postupka i postupka pred Općim sudom.
18
Komisija od Suda zahtijeva da:
–
odbije žalbu i
–
naloži žalitelju snošenje troškova.
19
Društvo Gazprom od Suda zahtijeva da:
–
odbije žalbu i
–
naloži žalitelju snošenje troškova.
20
Overgas i Republika Poljska od Suda zahtijevaju da prihvati žalbu.
21
Društvo Overgas svojom protužalbom od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu,
–
Komisiji naloži snošenje troškova.
22
Komisija od Suda zahtijeva da:
–
odbije protužalbu i
–
naloži društvu Overgas snošenje troškova ove žalbe.
23
Društvo Gazprom od Suda zahtijeva da:
–
odbije protužalbu i
–
naloži društvu Overgas snošenje troškova ove žalbe.
24
Društvo Orlen od Suda zahtijeva da:
–
prihvati protužalbu u njezinu prvom žalbenom razlogu i
–
ukine pobijanu presudu,
IV. O žalbi
25
U prilog svojoj žalbi društvo Orlen ističe četiri žalbena razloga, od kojih se prvi temelji na povredi članka 9. Uredbe br. 1/2003, drugi na povredi članka 194. UFEU‑a u vezi s člankom 9. te uredbe, treći na povredi članka 9. stavka 1. navedene uredbe i četvrti na povredi članka 9. stavka 2. iste uredbe.
A. Dopuštenost
1.
Argumentacija stranaka
26
Gazprom tvrdi, a da pritom formalno ne ističe prigovor nedopuštenosti, da je žalba nedopuštena.
27
Stoga društvo Orlen nema postojeći i stvaran interes za ukidanje pobijane presude jer se takav interes ne može odnositi na buduću i hipotetsku situaciju. Međutim, očekivanim poništenjem te presude ne može ga se zadovoljiti jer je od studenoga 2019. obavijestilo Gazprom da nema namjeru produljiti dugoročni ugovor o opskrbi plinom nakon 2022. Poduzelo je potrebne korake kako bi okončalo trgovinske odnose s Gazpromom prije kraja te potonje godine. Stoga društvo Orlen i Republika Poljska više nisu zainteresirani za Gazpromovu opskrbu plinom, tako da čak ni najpovoljniji ishod žalbe ne može zadovoljiti društvo Orlen.
28
Gazprom usto smatra da nepostojanje njihova jasnog izjašnjavanja treba navesti Sud da odbaci kao nedopuštene prigovore navedene u točkama 154. i 161. žalbe.
29
Komisija pak ističe da su djelomično nedopušteni prvi dio prvog žalbenog razloga jer je društvo Orlen u njemu osporavalo nadzor zakonitosti složenih gospodarskih transakcija koji je proveo Opći sud, a da pritom nije tvrdilo da postoje očite pogreške u ocjeni, i drugi dio trećeg žalbenog razloga, zbog nejasnih navoda koji se u njima nalaze.
2.
Ocjena Suda
30
Kao prvo, iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da svaka fizička ili pravna osoba koja podnosi žalbu mora, kao i kada podnosi tužbu za poništenje, imati pravni interes čije se postojanje mora ocjenjivati, s jedne strane, s obzirom na predmet te žalbe ili te tužbe i, s druge strane, na dan njihova podnošenja. Nepoštovanje tog bitnog zahtjeva predstavlja apsolutnu zapreku vođenju postupka na koju se sud Unije u svakom trenutku može pozvati po službenoj dužnosti (presuda od 22. rujna 2022., IMG/Komisija, C‑619/20 P i C‑620/20 P, EU:C:2022:722, t. 81. i navedena sudska praksa).
31
Usto, taj pravni interes mora, kao i sam predmet spora, postojati sve do proglašenja sudske odluke. Posljedično, prestanak tog interesa ili tog predmeta tijekom postupka može navesti sud Unije da, po potrebi po službenoj dužnosti, utvrdi da postupak treba obustaviti (presuda od 22. rujna 2022., IMG/Komisija, C‑619/20 P i C‑620/20 P, EU:C:2022:722, t. 82. i navedena sudska praksa).
32
Općenito, i postojanje i očuvanje pravnog interesa pretpostavljaju da tužba ili žalba svojim ishodom može donijeti korist fizičkoj ili pravnoj osobi koja ju je podnijela. U svakom slučaju, to pitanje treba konkretno ocijeniti (presuda od 22. rujna 2022., IMG/Komisija, C‑619/20 P i C‑620/20 P, EU:C:2022:722, t. 83. i navedena sudska praksa).
33
U ovom slučaju Gazprom osporava dopuštenost žalbe zbog toga što društvo Orlen nema postojeći i stvaran interes za ukidanje pobijane presude s obzirom na, među ostalim, prestanak njihovih ugovornih odnosa na dan 31. prosinca 2022. U tom je pogledu nesporno da su do tog datuma, a stoga i nakon podnošenja žalbe, 8. travnja 2022. društva Gazprom i Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo bila povezana ugovornim odnosima.
34
Budući da je u razdoblju od 8. travnja 2022. do 31. prosinca 2022. sporna odluka proizvela pravne učinke na poljsko tržište plina i nafte na kojem djeluje društvo Orlen jer je njegov pravni prethodnik ugovorni partner društva Gazprom, društvo Orlen moglo se, u skladu sa sudskom praksom Suda, pozvati na posljedice nezakonitosti koje navodi i na prirodu štete koju je navodno pretrpjelo (vidjeti u tom smislu presudu od 7. rujna 2023., Versobank/ESB, C‑803/21 P, EU:C:2023:630, t. 160. i navedenu sudsku praksu) kako bi dobilo naknadu te štete.
35
Osim toga, društvo Orlen pojasnilo je u svojoj replici, a da mu nitko nije proturječio, da je u tijeku nekoliko arbitražnih postupaka protiv društva Gazprom u pogledu provedbe ugovora o plinovodu Yamal, uključujući pitanja o cijenama. Usto, nakon podnošenja žalbe pokrenut je postupak u vezi s Gazpromovim prekidom opskrbe plinom od 27. travnja 2022.
36
Iz prethodno navedenog proizlazi da Gazprom pogrešno osporava postojanje postojećeg i stvarnog interesa društva Orlen za zahtijevanje ukidanja pobijane presude.
37
Kao drugo, iz članka 256. stavka 1. drugog podstavka UFEU‑a i članka 58. prvog stavka Statuta Suda Europske unije te članka 168. stavka 1. točke (d) i članka 169. stavka 2. Poslovnika Suda proizlazi da se u žalbi moraju precizno navesti pobijani dijelovi presude čije se ukidanje traži te pravni argumenti koji posebno podupiru taj zahtjev, inače će žalba ili dotični žalbeni razlog biti nedopušteni (presuda od 11. siječnja 2024., Foz/Vijeće, C‑524/22 P, EU:C:2024:23, t. 26. i navedena sudska praksa).
38
U ovom slučaju, suprotno Komisijinim tvrdnjama u pogledu nedovoljne jasnoće drugog dijela trećeg žalbenog razloga i Gazpromovih tvrdnji, iste prirode, koje se odnose na prigovore iznesene u točkama 154. i 161. te žalbe, u toj se žalbi dovoljno precizno navode, u svakom od predmetnih odlomaka, osporavani dijelovi pobijane presude te se iznose razlozi zbog kojih se upućuje na nepoštovanje sudske prakse o pojmu očite pogreške u ocjeni i pogrešku koja se tiče prava u pogledu tumačenja članka 9. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 1/2003.
39
Te argumente o postojanju zapreke vođenju postupka stoga treba odbiti.
40
Što se tiče nedopuštenosti prvog dijela prvog žalbenog razloga koji je Komisija navela u pogledu nepozivanja društva Orlen na postojanje očite pogreške u ocjeni u pogledu složenih gospodarskih transakcija, njega treba odbiti. Naime, društvo Orlen podnijelo je taj prvi dio u okviru žalbenog razloga koji se temeljio na tome da je Opći sud povrijedio članak 9. Uredbe br. 1/2003. U njemu je, doduše sažeto, tvrdilo da je Opći sud trebao provjeriti je li Komisija, time što je prihvatila Gazpromove obveze, točno analizirala te obveze s obzirom na obavijest, „odnosno da nije počinila očitu pogrešku”. Tako je društvo Orlen omogućilo Sudu da utvrdi doseg prvog dijela o kojem je riječ i da odluči o osnovanosti analize koja se u tom pogledu nalazi u pobijanoj presudi.
41
Iz prethodno navedenoga proizlazi da je žalba dopuštena.
B. O meritumu
1.
Uvodna očitovanja
42
Iz članka 9. Uredbe br. 1/2003 proizlazi da Komisija može, kada namjerava donijeti odluku kojom se zahtijeva otklanjanje povrede, obvezati poduzetnike u pitanju na preuzimanje obveza koje su oni ponudili ako te obveze mogu otkloniti probleme tržišnog natjecanja koje je Komisija utvrdila u svojoj preliminarnoj ocjeni.
43
Taj članak nastoji osigurati da se pravila o tržišnom natjecanju predviđena UFEU‑om primjenjuju učinkovito, donošenjem odluka kojima obveze ponuđene od strane stranaka i koje Komisija smatra prikladnima postaju obvezujuće, kako bi se osiguralo brže rješenje za probleme tržišnog natjecanja koje je utvrdila Komisija, umjesto postupka u kojem se donosi formalno utvrđenje postojanja povrede. Točnije, navedeni članak temelji se na razmatranju procesne ekonomije i omogućuje poduzetnicima da u potpunosti sudjeluju u postupku tako da predlažu rješenja koja im se čine najprikladnijima i podobnima za otklanjanje Komisijine zabrinutosti (vidjeti u tom smislu presudu od 29. lipnja 2010., Komisija/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, t. 35.).
44
Iako se, za razliku od članka 7. Uredbe br. 1/2003, njezin članak 9. ne odnosi izričito na pojam proporcionalnosti, ostaje činjenica da, kao opće načelo prava Unije, načelo proporcionalnosti predstavlja kriterij zakonitosti svih akata institucija Unije, uključujući odluke koje Komisija donosi u svojstvu tijela nadležnog za tržišno natjecanje (presuda od 29. lipnja 2010., Komisija/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, t. 36.).
45
Budući da članak 9. te uredbe predviđa samo da je u okviru postupka pokrenutog na temelju tog članka, kao što to potvrđuje uvodna izjava 13. navedene uredbe, Komisija oslobođena obveze kvalifikacije i utvrđivanja povrede, njezina je uloga ograničena na ispitivanje i moguće prihvaćanje obveza ponuđenih od strane poduzetnika o kojima je riječ glede problema koje je istaknula u svojem prethodnom stajalištu i s obzirom na ciljeve koje želi ostvariti. Komisijina provedba načela proporcionalnosti u kontekstu navedenog članka 9. odnosi se samo na provjeru otklanja li se obvezama o kojima je riječ zabrinutost o kojoj je obavijestila predmetne poduzetnike i jesu li potonji ponudili manje otegotne obveze koje na jednako prikladan način otklanjaju tu zabrinutost (presuda od 29. lipnja 2010., Komisija/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, t. 40. i 41.).
46
Prilikom provođenja te provjere Komisija mora uzeti u obzir interese trećih, pri čemu činjenica da je Komisija učinila obvezujućima pojedinačne obveze koje je ponudio poduzetnik ne znači da je ostalim poduzetnicima uskraćena mogućnost zaštite njihovih eventualnih prava u okviru njihovih odnosa s tim poduzetnikom (presuda od 29. lipnja 2010., Komisija/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, t. 41. i 49.). Kada Komisija ne provjerava obveze u pogledu njihove prikladnosti da otklone njezinu zabrinutost u području tržišnog natjecanja, nego s obzirom na njihov utjecaj na interese trećih strana, načelom proporcionalnosti se zahtijeva da prava čiji su nositelji te treće strane ne budu lišena svojeg sadržaja (presuda od 9. prosinca 2020., Groupe Canal +/Komisija, C‑132/19 P, EU:C:2020:1007, t. 106.).
47
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da, zbog posebne prirode članka 9. Uredbe br. 1/2003, s jedne strane, kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 39. svojeg mišljenja, odgovarajući kriterij koji treba primijeniti u odnosu na Komisijine zabrinutosti kako ih je izrazila u svojoj preliminarnoj ocjeni jest taj da se utvrdi jesu li preuzete obveze dostatne da se na primjeren način otklone te zabrinutosti a da Komisija nije dužna sama tražiti rješenja koja su manje stroga ili umjerenija od obveza koje su joj predložene i, s druge strane, sudski nadzor njihove analize koji provodi Komisija odnosi se samo na pitanje je li ta institucija počinila očitu pogrešku u ocjeni (vidjeti u tom smislu presudu od 29. lipnja 2010.Komisija/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, t. 42.).
48
Slijedom toga, kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 97. svojeg mišljenja, cilj takvog nadzora nije to da Komisijina analiza ne sadržava nikakvu nepravilnost, s obzirom na to da joj je dopuštena određena margina prosudbe pod uvjetom da nije prekoračen prag onoga što je očita pogreška.
49
Osim toga, u postupovnom smislu valja istaknuti da članak 9. Uredbe br. 1/2003 Komisiji ostavlja slobodu da odredi oblik „svoje preliminarne ocjene” navedene u stavku 1. tog članka. U praksi, kao što je to Komisija potvrdila na raspravi, ta ocjena često odgovara obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama upućenoj poduzetniku kojem se na temelju članka 7. te uredbe stavljaju na teret ponašanja protivna članku 101. ili članku 102. UFEU‑a. Ako je to slučaj, kao što je to ovdje bio slučaj, primjenjuje se sudska praksa koja se odnosi na takve postupovne akte, s obzirom na to da nijedna odredba navedene uredbe ne opravdava različito postupanje s obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku ovisno o tome služi li ona kao temelj za odluku donesenu na temelju članka 7. ili članka 9. iste uredbe, s obzirom na to da potonji članak osobito ne predviđa slučaj revizije preliminarne ocjene.
50
U tom pogledu iz ustaljene sudske prakse proizlazi da je obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku postupovni i pripremni dokument koji, s ciljem osiguranja učinkovitog izvršavanja prava obrane, definira predmet upravnog postupka koji je pokrenula Komisija, sprečavajući na taj način potonju da navede druge prigovore u svojoj odluci kojom se okončava predmetni postupak. Stoga je ta obavijest po prirodi provizorna i može se mijenjati tijekom ocjene koju Komisija izvršava kasnije na temelju očitovanja koja joj kao odgovor podnesu stranke te na temelju drugih činjeničnih utvrđenja. Naime, Komisija mora uzeti u obzir elemente koji proizlaze iz cjelokupnog upravnog postupka ili kako bi odustala od prigovora koji nisu utemeljeni ili kako bi prilagodila ili dopunila, činjenično i pravno, svoju argumentaciju u prilog prigovorima koje je navela (presuda od 28. siječnja 2021., Qualcomm i Qualcomm Europe/Komisija, C‑466/19 P, EU:C:2021:76, t. 66. i navedena sudska praksa).
51
Stoga Komisija nije dužna, u odluci koju donosi na temelju članka 9. Uredbe br. 1/2003, objasniti razloge zbog kojih je odustala od jednog ili više prigovora koji su odgovarali nekima od njezinih prvotnih zabrinutosti, bilo u odnosu na poduzetnika čije su obveze postale obvezujuće, jedinog adresata obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i, općenitije, preliminarne ocjene iz tog članka 9., ili u odnosu na treće zainteresirane strane (vidjeti u tom smislu presudu od 28. siječnja 2021., Qualcomm i Qualcomm Europe/Komisija, C‑466/19 P, EU:C:2021:76, t. 67. i navedenu sudsku praksu).
52
To naravno ne sprečava Komisiju da na vlastitu inicijativu smatra da je korisno pružiti smjernice u tom pogledu kako bi se omogućilo bolje razumijevanje te odluke.
2.
Komisijin zahtjev za izmjenu obrazloženja
53
U točki 83. pobijane presude Opći sud presudio je da se „u okolnostima ovog slučaja, a osobito u nedostatku revidirane preliminarne ocjene, člankom 9. Uredbe br. 1/2003 Komisiji nalaže, suprotno onomu što ona tvrdi, da ima razloge koji opravdavaju nepostojanje preuzetih obveza kojima se otklanjanju prigovori u pogledu plinovoda Yamal”. U točki 85. te presude dodao je da „[u ovom slučaju] svakako valja utvrditi da je Komisija iznijela obrazloženje, zbog kojeg nije naložila obvezu kojom se otklanjanju prigovori u pogledu plinovoda Yamal, u obliku dvaju razloga navedenih u uvodnoj izjavi 138. [sporne] odluke” odnosno odluke o certificiranju i međuvladinog karaktera odnosa u plinskom sektoru u Poljskoj.
54
U svojem odgovoru na žalbu Komisija je naglasila da ta analiza sadržava pogrešku koja se tiče prava, ali je navela da ona ne utječe na izreku pobijane presude i stoga ne može dovesti do ukidanja potonje. Stoga je od Suda zatražila izmjenu obrazloženja u tom pogledu.
55
Valja prihvatiti taj zahtjev i presuditi, s obzirom na razmatranja iznesena u točkama 49. do 52. ove presude, da je Opći sud pogrešno naveo potrebu da Komisija u slučaju odustajanja od određenih prigovora navedenih u obavijesti, koja je imala ulogu preliminarne ocjene u smislu članka 9. stavka 1. Uredbe br. 1/2003, pošalje revidiranu preliminarnu ocjenu.
56
S obzirom na to, ta pogreška, naime, nije utjecala na izreku pobijane presude, s obzirom na to da je Opći sud pravilno istaknuo da je Komisija obrazložila spornu odluku u pogledu razloga za odustajanje od prigovora u pogledu plinovoda Yamal, kao što je to navedeno u točki 53. ove presude, što je mogla učiniti.
57
Valja dodati da bi, zbog odustanka od tih prigovora, društvo Orlen osnovano osporavalo pravilnost sporne odluke zbog navedenog odustanka samo ako dokaže da je zbog tog odustanka društvo Orlen učinilo očito nedostatnim obveze koje je preuzeo Gazprom i odobrila Komisija.
3.
Prvi žalbeni razlog
58
Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 9. Uredbe br. 1/2003, sastoji se od triju prigovora.
a)
Prvi dio prvog žalbenog razloga
1) Argumentacija stranaka
59
Prvim dijelom svojeg prvog žalbenog razloga društvo Orlen tvrdi da je Opći sud povrijedio članak 9. Uredbe br. 1/2003 time što je smatrao da je Komisija pravilno ocijenila primjerenost obveza koje je preuzeo Gazprom, iako tim preuzimanjem obveza nije odgovoreno na zabrinutosti koje je ono navelo u obavijesti i nisu bile buduće, odnosno takve da po svojoj prirodi mogu spriječiti slične buduće povrede. Međutim, u ovom je slučaju Opći sud trebao provjeriti je li Komisija analizirala primjerenost tih obveza s obzirom na probleme tržišnog natjecanja koje je utvrdila u obavijesti.
60
Konkretno, društvo Orlen smatra da je Opći sud u točkama 208., 209. i 237. pobijane presude analizirao primjerenost navedenih obveza, pri čemu ih je u potpunosti razdvojio od obavijesti.
61
Opći sud time je povrijedio načelo zaštite legitimnih očekivanja, odnosno očekivanja društva Orlen jer odluka kojom su iste obveze postale obvezujuće, iako nije iste naravi kao odluka koja se temelji na članku 7. Uredbe br. 1/2003, odgovara na sve Komisijine zabrinutosti i okončava Gazpromove povrede.
62
Komisija osporava tu argumentaciju.
2) Ocjena Suda
63
Argumentacija društva Orlen ne može se prihvatiti.
64
Kao prvo, očito je da, barem implicitno, time što kritizira činjenicu da Opći sud, prilikom ocjene dostatnosti obveza koje je preuzeo Gazprom, nije iscrpno uzeo u obzir prigovore iznesene u obavijesti, društvo Orlen uključuje prigovore u pogledu plinovoda Yamal, od kojih je Komisija odustala prije donošenja sporne odluke, kao što to proizlazi iz točke 17. pobijane presude, navedene u točki 2. ove presude. Ta je argumentacija stoga djelomično bespredmetna.
65
Kao drugo, kao što je to Komisija pravilno napomenula, društvo Orlen u okviru prvog dijela svojeg prvog tužbenog razloga nije dokazalo postojanje očite pogreške u ocjeni prilikom Komisijine ocjene primjerenosti obveza koje je Gazprom preuzeo kako bi otklonilo zabrinutosti koje je izrazilo u obavijesti, ni to da Opći sud nije kritizirao takvu očitu pogrešku u ocjeni. U tom pogledu društvo Orlen ograničava se na puke tvrdnje. Međutim, kao što je to navedeno u točkama 47. i 48. ove presude, sudski nadzor odluke donesene na temelju članka 9. Uredbe br. 1/2003 odnosi se samo na pitanje je li Komisija počinila takvu pogrešku, što mora konkretno dokazati stranka koja je to navela.
66
Kao treće, na temelju kritika društva Orlen koje se odnose na nepostojanje prospektivne analize koja služi ocjeni primjerenosti obveza koje je preuzeo Gazprom, s jedne strane, ne može se utvrditi postojanje očite pogreške u ocjeni u tom pogledu i, s druge strane, odnose se na zaključke koje je Opći sud izveo iz činjeničnih utvrđenja koja društvo Orlen nije dovelo u pitanje, odnosno da se, barem za određeni broj ugovora o kojima je riječ, ne može smatrati da su oni u klauzulama o određivanju ili reviziji cijena uključivali upućivanja na konkurentne i jasno definirane referentne cijene. Opći je sud iz toga samostalno zaključio da je nepostojanje jasno definirane, konkurentne i javno dostupne referentne cijene u klauzulama o reviziji cijena, kao što su cijene na konkurentskim čvorištima plina, jedan od glavnih čimbenika koji su mogli dovesti do nepravednih cijena u pet zemalja SIE na koje se odnose prakse određivanja cijena.
67
Kao četvrto, iz pogrešnog tumačenja pobijane presude i sporne odluke proizlazi tvrdnja prema kojoj je Opći sud potvrdio Komisijin izbor da omogući naknadni ispravak predloženih obveza. Kao prvo, puko navođenje, u točki 423. te presude, činjenice da institucije Unije ili nacionalna regulatorna tijela u plinskom sektoru mogu intervenirati kako bi izmijenila propis u tom sektoru ili, po potrebi, kako bi se osiguralo njihovo poštovanje, ne odnosi se, suprotno tvrdnjama društva Orlen, na mogućnost ispravka takvih obveza. Kao drugo, sama činjenica da Komisija podsjeća na to da obveze o kojima je riječ, ako ih poduzetnik o kojem je riječ ne poštuje, mogu dovesti do ponovnog pokretanja postupka na temelju članka 9. stavka 2. Uredbe br. 1/2003 ne odražava namjeru da se te obveze naknadno dopune, nego da se osigura njihovo poštovanje.
68
Kao peto, valja podsjetiti na to da je u skladu s ustaljenom sudskom praksom načelo zaštite legitimnih očekivanja jedno od temeljnih načela Unije i da se na njega može pozvati svaki gospodarski subjekt prema kojem je institucija izričitim jamstvima stvorila utemeljena očekivanja (presuda od 12. siječnja 2017., Timab Industries i CFPR/Komisija, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, t. 134. i navedena sudska praksa).
69
Međutim, gospodarski subjekt ne može svoju odluku temeljiti na sadržaju obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, čija je pripremna i privremena narav navedena u točki 50. ove presude, čak ni kada se provodi preliminarna ocjena čiji naziv odražava činjenicu da nije konačan, kako bi smatrao da mu je Komisija pružila izričita jamstva u pogledu činjenice da sve zabrinutosti koje proizlaze iz takvih dokumenata odgovaraju obvezama navedenima u konačnoj odluci (vidjeti po analogiji presudu od 12. siječnja 2017., Timab Industries i CFPR/Komisija, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, t. 135. i navedenu sudsku praksu).
70
Dakle, prvi dio prvog žalbenog razloga valja odbiti.
b)
Drugi dio prvog žalbenog razloga
1) Argumentacija stranaka
71
Drugim dijelom svojeg prvog žalbenog razloga društvo Orlen tvrdi da je Opći sud u više navrata očito iskrivio činjenice, zbog čega je pogrešno primijenio članak 9. Uredbe br. 1/2003 i pogrešno smatrao da Komisija nije počinila očitu pogrešku u ocjeni u pogledu primjerenosti obveza koje je preuzelo društvo Gazprom.
72
Stoga je Opći sud najprije pogrešno smatrao da se Gazpromova praksa u biti sastojala od sprečavanja uvoza plina, dok su njegove prakse u stvarnosti, kako je izričito opisano u obavijesti, bile usmjerene na sprečavanje ponovnog izvoza plina od strane iz operatora predmetnih zemalja SIE, što ima izravne posljedice na protočnost veleprodajnog tržišta plina. Time je Opći sud došao do srži pitanja teritorijalnih ograničenja koja je Gazprom primijenio i koja su navedena u obavijesti, a koja se nisu sastojala od sprečavanja uvoza plina u zemlje SIE, nego od sprečavanja njegove preprodaje od strane potonjih. Budući da nije došlo do takvog iskrivljavanja, Opći je sud bio dužan priznati da Gazprom nije na odgovarajući način odgovorio na prigovore koji se odnose na teritorijalna ograničenja navedena u obavijesti.
73
Nadalje, pogrešno je presudio da je Komisija u obavijesti utvrdila četiri oblika izvanugovornih postupaka i zanemarila prijetnju mjera odmazde različite naravi od strane Gazproma, zbog čega je pogrešno smatrala da je preuzimanje obveza od strane potonjeg društva, koje ne obuhvaća sve Komisijine zabrinutosti navedene u obavijesti, ipak primjereno.
74
Naposljetku, pogrešno je naveo da činjenica da nacionalni sudovi mogu prihvatiti zahtjev za poništenje odluke arbitražnog suda, kada smatraju da je takva odluka protivna članku 102. UFEU‑a ili odluci koja se temelji na članku 9. Uredbe br. 1/2003, može navesti arbitražne sudove da osiguraju da su njihove odluke u skladu s odredbama UFEU‑a, iako je takva tvrdnja spekulativna i nepotkrijepljena.
75
Komisija osporava tu argumentaciju.
2) Ocjena Suda
76
Valja ponovno istaknuti da je cilj koji Komisija želi postići prilikom donošenja odluke kojom obveze koje su poduzetnici preuzeli proglašava obvezujućima na temelju članka 9. stavka 1. Uredbe br. 1/2003 otkloniti zabrinutosti koje je izrazila u pogledu postojanja protutržišnih ponašanja i, radi ekonomičnosti postupka, zahvaljujući tom preuzimanju obveza, brzo postići zadovoljavajuće tržišno natjecanje na tržištu o kojem je riječ. S obzirom na navedeno, u ovom slučaju nije isključeno da, nakon donošenja sporne odluke, korektivne mjere koje je odobrila Komisija i kojima se nastoji ponovno uspostaviti potpuno konkurentne uvjete opskrbe i distribucije plina na poljskom tržištu, na kojem djeluje društvo Orlen, nisu odmah proizvele svoje učinke ili nisu odgovarale subjektivnim očekivanjima određenog gospodarskog subjekta, u ovom slučaju društva Orlen. Međutim, iz toga ne treba zaključiti da ta odluka sadržava očite pogreške u ocjeni koje je Opći sud propustio sankcionirati.
77
Konkretno, kao što to tvrdi Komisija, Opći je sud pravilno procijenio količinu uvezenog plina iz Njemačke u Poljsku u okviru svoje ocjene obveze promjene mjesta isporuke, što je već bilo navedeno u uvodnoj izjavi 170. sporne odluke. Stoga nije sporno da je od donošenja obavijesti Poljska u znatnoj mjeri imala koristi od poboljšanja prekogranične plinske infrastrukture jer je uvoz postao moguć bez promjene. Stoga Opći sud nije počinio nikakvu pogrešku koja se tiče prava u nadzoru Komisijine ocjene pitanja uvoza plina u Poljsku u vezi s ocjenom primjerenosti nepreuzimanja obveze od strane Gazproma u pogledu uspostave većeg broja mjesta isporuke koja se mogu izmijeniti i koja utječu na Poljsku.
78
Iako društvo Orlen tvrdi da Opći sud u pogledu ocjene primjerenosti preuzimanja obveza od strane Gazproma nije uzeo u obzir radnje poput različitih prijetnji odmazdom koje je uputio, takav argument nije činjenično utemeljen s obzirom na to da je Opći sud u točki 95. pobijane presude naveo takva postupanja.
79
Naposljetku, Opći je sud pravilno naveo da će arbitražni sudovi biti skloni osigurati da se donesenom arbitražnom odlukom poštuje članak 102. UFEU‑a, s obzirom na to da to razmatranje ni u kojem slučaju ne može dovesti do ukidanja pobijane presude.
80
Drugi dio prvog žalbenog razloga stoga treba odbiti.
c)
Treći dio prvog žalbenog razloga
81
Trećim dijelom svojeg prvog žalbenog razloga društvo Orlen tvrdi da je Opći sud propustio uzeti u obzir Komisijinu obvezu da u okviru izvršavanja svoje zakonske ovlasti ocjene složenih ekonomskih i tehničkih pitanja djeluje poštujući odredbe UFEU‑a i temeljna načela pravnog poretka Unije. Načelo energetske solidarnosti, koje proizlazi iz članka 194. UFEU‑a i ima status općeg načela prava Unije, dio je tih temeljnih načela. Diskrecijska ovlast kojom u tom području raspolaže Komisija stoga je ograničena obvezom Komisije da djeluje u skladu s odredbama UFEU‑a i općim načelima prava Unije.
82
Ograničivši kriterije kojima bi se Komisija trebala voditi prilikom ispitivanja obveza o kojima je riječ, Opći sud povrijedio je članak 9. stavak 1. Uredbe br. 1/2003 jer Komisija, time što se oslonila na preusko tumačenje smjernica koje proizlaze iz presuda od 29. lipnja 2010., Komisija/Alrosa (C‑441/07 P, EU:C:2010:377) i od 15. rujna 2016., Morningstar/Komisija (T‑76/14, EU:T:2016:481), nije samo propustila uzeti u obzir načelo energetske solidarnosti, nego je i zanemarila činjenicu da priroda predmeta ulazi u područje energetike.
83
Komisija osporava te argumente.
84
Sud smatra prikladnim ispitati treći dio prvog žalbenog razloga zajedno s drugim žalbenim razlogom.
4.
Drugi žalbeni razlog
a)
Argumentacija stranaka
85
Drugi žalbeni razlog koji je istaknulo društvo Orlen odnosi se na povredu članka 194. UFEU‑a u vezi s člankom 9. Uredbe br. 1/2003. Opći je sud tako prilikom tumačenja članka 194. UFEU‑a počinio brojne pogreške.
86
Iz najnovije sudske prakse, primjer koje je presuda od 15. srpnja 2021., Njemačka/Komisija (C‑848/19 P, EU:C:2021:598, t. 43., 44., 47., 50. i 51.), proizlazi da je načelo solidarnosti iz potonjeg članka u pozadini svih ciljeva Unijine politike u području energetike, na način da ih okuplja i daje im dosljednost i da se, slijedom toga, akte koje su donijele institucije Unije, uključujući Komisiju na temelju te politike, treba tumačiti i njihovu zakonitost ocjenjivati s obzirom na to načelo, pri čemu njegova primjenjivost ne ovisi o pozivanju na pitanja iz energetskog područja tijekom postupka koji je pokrenula Komisija. Navedeno načelo ne može se izjednačiti sa zahtjevom jamčenja sigurnosti opskrbe ili se ograničiti na njega.
87
Pravilno tumačenje članka 194. UFEU‑a stoga se svodi na test koji se sastoji od triju stadija. Kao prvo, valja ocijeniti je li riječ o aktu iz područja energetike. Kao drugo, bez obzira na to jesu li se stranke pozvale na pitanja koja se odnose na to područje, tijela Unije dužna su provjeriti bi li donošenje tog akta ugrozilo interese različitih zainteresiranih subjekata. Kao treće, valja ocijeniti prevladavaju li prednosti nastale donošenjem navedenog akta nad njegovim negativnim učincima.
88
U ovom slučaju ne može se osporiti da sporna odluka ulazi u područje energetike jer je Komisija tom odlukom obvezala Gazprom da izmijeni načine suradnje s kupcima o kojima je riječ i da je stoga ta odluka proizvela učinke na tržište Unije za plin i uvjete koji su na njemu prevladavali najmanje osam godina nakon njezina donošenja. Komisija je uostalom predstavila postupak koji je doveo do donošenja iste odluke kao bitan element mjera za promicanje otvorenog i integriranog tržišta plina. Međutim, Opći sud, kao i Komisija, u potpunosti je zanemario činjenicu da sporna odluka spada u područje energetike, pogrešno sugerirajući, među ostalim, da Komisija u okviru ispitivanja preuzimanja obveza od strane Gazproma nije bila vezana načelom energetske solidarnosti. Međutim, ništa ne upućuje na tvrdnju da je primjena tog načela isključena ili ograničena u okviru Komisijina djelovanja na temelju Uredbe br. 1/2003, uključujući njezin članak 9., kada se za tu radnju može utvrditi da ulazi u područje energetike.
89
Prema mišljenju društva Orlen, pristup Općeg suda lišio bi članak 194. UFEU‑a svakog korisnog učinka u odnosu na Komisijinu aktivnost kojom se nastoje provesti ciljevi prava tržišnog natjecanja u širem smislu i ciljevi povezani s funkcioniranjem energetskog tržišta Unije. Izostanak analize tih obveza sa stajališta navedenog načela također bi lišio članak 9. stavak 1. Uredbe br. 1/2003 korisnog učinka.
90
Komisija osporava tu argumentaciju.
b)
Ocjena Suda
91
Valja podsjetiti na to da, prema sudskoj praksi Suda, ništa ne upućuje na zaključak da načelo solidarnosti iz članka 194. stavka 1. UFEU‑a ne može kao takvo proizvesti obvezujući pravni učinak za države članice i institucije Unije. Naprotiv, to je načelo, kao što to proizlazi iz samog teksta i strukture te odredbe, u pozadini svih ciljeva Unijine politike u području energetike, na način da ih okuplja i daje im dosljednost (presuda od 15. srpnja 2021., Njemačka/Poljska, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, t. 43.).
92
Iz toga osobito slijedi da akte koje su donijele institucije Unije, uključujući one koje je Komisija donijela u okviru te politike, treba tumačiti i njihovu zakonitost ocijeniti s obzirom na načelo energetske solidarnosti (presuda od 15. srpnja 2021., Njemačka/Poljska, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, t. 44.).
93
To načelo, poput općih načela prava Unije, čini kriterij za ocjenu zakonitosti mjera koje su donijele institucije Unije (presuda od 15. srpnja 2021., Njemačka/Poljska, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, t. 45.).
94
Tako institucije Unije i države članice moraju u obzir uzeti načelo energetske solidarnosti iz članka 194. UFEU‑a u okviru uspostavljanja ili funkcioniranja unutarnjeg tržišta i, osobito, tržišta prirodnog plina, tako da se brinu o sigurnosti opskrbe energijom u Uniji, što podrazumijeva ne samo suočavanje s izvanrednim situacijama kada do njih dođe nego i donošenje mjera za sprečavanje kriznih situacija. U tu svrhu potrebno je ocijeniti postoje li rizici za energetske interese država članica i Unije, a osobito za sigurnost opskrbe energijom (presuda od 15. srpnja 2021., Njemačka/Poljska, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, t. 69.).
95
U ovom slučaju, kao prvo, Opći je sud u točki 420. pobijane presude naglasio da obveze preuzete slijedom postupka koji se temelji na članku 9. stavku 1. Uredbe br. 1/2003 ne mogu dovesti do ishoda protivnog posebnim odredbama Ugovora. Iz toga slijedi da je Opći sud tako pravilno utvrdio, s jedne strane, da se Komisija, postupajući na temelju te odredbe, ipak morala uskladiti s obvezom postupanja u skladu s odredbama UFEU‑a i općim načelima prava Unije i, s druge strane, da je na njoj da provjeri povređuju li se preuzetim obvezama kao takvima druge odredbe UFEU‑a, uključujući članak 194. stavak 1. UFEU‑a.
96
Te obveze podrazumijevaju da, kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 58. svojeg mišljenja, Komisija ne bi mogla prihvatiti preuzete obveze koje bi mogle dovesti do povrede članka 194. UFEU‑a i time ugroziti ciljeve koji se nastoje postići načelom energetske solidarnosti ili sigurnosti opskrbe energijom u Uniji, unatoč činjenici da bi te obveze mogle otkloniti Komisijine zabrinutosti u pogledu tržišnog natjecanja na predmetnom tržištu. Međutim, to ne znači da bi Komisija, djelujući kao regulator tržišnog natjecanja u okviru postupka predviđenog Uredbom br. 1/2003, imala ovlast odrediti neovisne obveze koje bi nadilazile one koje trebaju otkloniti probleme tržišnog natjecanja utvrđene tijekom njezine istrage, zahtijevajući na toj osnovi preuzimanje otegotnijih obveza.
97
Stoga Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava kada je u točki 422. pobijane presude smatrao da se Komisijina primjena načela energetske solidarnosti ne može poistovjetiti s time da se potonjoj instituciji nalažu pozitivne obveze koje bi izlazile iz okvira prigovora istaknutih protiv Gazproma ili s time da se nalažu otegotnije obveze.
98
Osim toga, društvo Orlen ne navodi zbog čega sporna odluka ne poštuje posebne ciljeve energetske politike Unije.
99
U tom pogledu, činjenica da Komisija u spornoj odluci nije izričito spomenula načelo energetske solidarnosti ne znači da ga nije uzela u obzir i da ga ta odluka ne poštuje.
100
Naprotiv, sporna odluka sadržava elemente koji jasno upućuju na to da je Komisija u trenutku donošenja te odluke uzela u obzir ciljeve politike Unije u području energetike, pri čemu je, među ostalim, osigurala slobodno prekogranično kretanje plina i potrošače iz predmetnih zemalja SIE opskrbljivala alternativnom opskrbom iz susjednih zemalja te osigurala da cijene ne odstupaju od pokazatelja tržišnog natjecanja u zapadnoj Europi kada je ocijenila primjerenost Gazpromovih obveza.
101
Stoga valja odbiti treći dio prvog žalbenog razloga i, slijedom toga, odbiti prvi žalbeni razlog u cijelosti, kao i drugi žalbeni razlog.
5.
Treći žalbeni razlog
102
Svojim trećim žalbenim razlogom, koji se temelji na povredi članka 9. stavka 1. Uredbe br. 1/2003, društvo Orlen tvrdi da je Opći sud pogrešno protumačio pojam „očita pogreška u ocjeni” prilikom ispitivanja Komisijine ocjene složenih ekonomskih i tehničkih pitanja koja se odnose na analizu primjerenosti Gazpromovih obveza. Prema sudskoj praksi Suda, taj pojam odgovara četirima slučajevima, odnosno nepostojanju pravilne ocjene relevantnih činjenica na kojima se temelji analiza donositelja odluke, njegovu neuzimanju u obzir bitnih elemenata, činjenici da je tu analizu utemeljio na nerelevantnom elementu i nepoštovanju standarda dokazivanja. U tim okolnostima, Opći sud osobito je dužan ocijeniti jesu li dokazi na koje se Komisija oslonila dovoljno precizni, pouzdani i dosljedni, predstavljaju li skup relevantnih podataka koje treba uzeti u obzir za ocjenu složene situacije, jesu li takve naravi da podupiru zaključke koje je iz njih izvela Komisija i, naposljetku, omogućuju li oni svojom kvalitetom da se provede prospektivna analiza.
103
Taj se žalbeni razlog sastoji od dvaju dijelova.
a)
Prvi dio trećeg žalbenog razloga
1) Argumentacija stranaka
104
Prvim dijelom svojeg trećeg žalbenog razloga, koji se odnosi na to da Opći sud nije uzeo u obzir kumulativni učinak Komisijinih pogrešaka na njezinu opću analizu primjerenosti Gazpromovih obveza, društvo Orlen osobito tvrdi da potreba uzimanja u obzir tog kumulativnog učinka proizlazi iz ustaljene sudske prakse suda Unije. Međutim, Opći je sud u pobijanoj presudi pogrešno smatrao da je te pogreške mogao ocijeniti jednu neovisno od druge, odnosno odvojeno analizirati svaku mjeru i moguću pogrešku Komisije, čime odustaje od opće ocjene djelovanja te institucije. Na temelju takvih odvojenih analiza Opći je sud zaključio da ne postoji očita pogreška u ocjeni, iako bi zbog kumulativnog uzimanja u obzir navedenih pogrešaka Opći sud priznao postojanje takve očite pogreške, s obzirom na to da različiti elementi Gazpromovih obveza nisu bili ni izolirani ni lišeni utjecaja jednog na drugog. Naime, Gazpromove obveze u pogledu praksi određivanja cijena i teritorijalnih ograničenja složeni su mehanizmi koji se sastoje od elemenata koji su uvelike međuovisni.
105
Takva pogrešna primjena kriterija nadzora očite pogreške u ocjeni Općeg suda osobito je prisutna u Komisijinoj ocjeni odustanka od prigovora u pogledu plinovoda Yamal.
106
U svakom slučaju, Opći sud također je trebao poništiti spornu odluku u dijelu u kojem se njome ne otklanjaju sve zabrinutosti u području tržišnog natjecanja koje je izrazila Komisija.
107
Komisija osporava tu argumentaciju.
2) Ocjena Suda
108
Kao prvo, što se tiče argumenata koji se odnose na odustajanje od prigovora u pogledu plinovoda Yamal i izostanak odgovora na sve Komisijine početne zabrinutosti koje uključuju te prigovore, valja ih odbiti upućivanjem na točke 57. i 64. ove presude.
109
Kao drugo, na žalitelju koji zahtijeva poništenje odluke koju je Komisija donijela na temelju članka 9. Uredbe br. 1/2003 je da dokaže da je ona počinila očitu pogrešku u ocjeni. Međutim, u ovom slučaju društvo Orlen zadovoljava se apstraktnim rasuđivanjem koje se temelji na ideji kumulacije pogrešaka a da pritom nije dokazalo njihovu konkretnu relevantnost. U tom pogledu Komisija pojašnjava da društvo Orlen uostalom pred Općim sudom nije tvrdilo da je trebalo provesti cjelokupnu ocjenu svih pogrešaka koje se stavljaju na teret Komisiji. Naime, iz točke 398. pobijane presude proizlazi da je samo društvo Overgas istaknulo takav argument, koji je Opći sud ispitao, a potom i pravilno odbio.
110
Kao treće, suprotno onomu što tvrdi društvo Orlen, ni iz sporne odluke ni iz pobijane presude ne proizlazi da su Komisija ili Opći sud odlučili ne provesti sveobuhvatnu analizu obveza koje je preuzeo Gazprom.
111
Stoga, što se tiče Komisije, sveobuhvatan pristup koji je slijedila u okviru ispitivanja preuzetih obveza potvrđen je u uvodnim izjavama 160. do 164. sporne odluke. U tom pogledu, odabir te institucije da zasebno prikaže razmjernost svake preuzete obveze u odnosu na zabrinutosti koje je utvrdila ne može dovesti u pitanje njezin sveobuhvatan pristup.
112
Kad je riječ o Općem sudu, iz točaka 195. do 202. odnosno točaka 310. do 319. pobijane presude proizlazi da je Opći sud sveobuhvatno ocijenio i preuzete obveze u pogledu određivanja cijena i one u pogledu teritorijalnih ograničenja. Točka 398. pobijane presude, koja je već navedena u točki 109. ove presude, drugi je primjer ukupne ocjene za ocjenu eventualnog postojanja očite pogreške u ocjeni.
113
Kao četvrto, treba odbaciti tvrdnju društva Orlen prema kojoj je Opći sud trebao utvrditi da je Komisijina očita pogreška u ocjeni u ovom slučaju proizlazila iz akumuliranja običnih pogrešaka koje je počinila. To bi moglo biti točno samo ako je Opći sud utvrdio neprimjerenost barem jedne od preuzetih obveza koje je Komisija prihvatila, a koja također može dovesti u pitanje druge obveze i ako je dokazano da među njima postoji veza. Međutim, to ovdje nije slučaj.
114
Iako je točno da je Opći sud u okviru svoje analize primjerenosti preuzetih obveza u pogledu mjestâ isporuke utvrdio određene nepravilnosti koje utječu na Komisijinu ocjenu tih preuzetih obveza, ipak nije smatrao da bi te okolnosti mogle imati ikakav utjecaj na djelotvornost potonjih. Kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 96. svojeg mišljenja, kritička razmatranja Općeg suda u pogledu Komisijine ocjene više se odnose na metodološki pristup koji je ona primijenila u okviru svoje analize, nego na nedostatnost obveza.
115
Valja također podsjetiti, kao što je to istaknuto u točki 48. ove presude, na to da postojanje očite pogreške u ocjeni ne može odgovarati postojanju obične nepravilnosti ili propusta Komisije, s obzirom na to da određeni stupanj težine treba dovesti u pitanje osnovanost njezine analize.
116
Iz toga slijedi da prvi dio trećeg žalbenog razloga treba odbiti.
b)
Drugi dio trećeg žalbenog razloga
1) Argumentacija stranaka
117
U okviru drugog dijela svojeg trećeg žalbenog razloga, koji se temelji na neuzimanju u obzir prospektivne prirode preuzimanja obveza od strane Gazproma u okviru analize primjerenosti različitih elemenata od kojih se potonje obveze sastoje, društvo Orlen tvrdi da, u skladu sa sudskom praksom Suda, u pogledu obveza čiji je cilj uklanjanje zabrinutosti u području tržišnog natjecanja (odnosno, prekid protutržišnih praksi koje je Komisija utvrdila u preliminarnoj ocjeni, ponovna uspostava tržišnog natjecanja na tržištu, izbjegavanje ponavljanja povreda), Komisija mora s osobitim oprezom razmotriti slučajeve kojima se predviđa negativan razvoj situacije. U tom kontekstu, Opći je sud dužan provjeriti je li Komisija pravilno provela tu analizu, temeljeći se istodobno na „primjenjivom povijesnom iskustvu” i na „provjeri vjerojatnosti poštovanja svih uvjeta koji moraju biti kumulativno ispunjeni”.
118
U ovom slučaju, analiza primjerenosti obveze koja se sastoji od unošenja klauzule o reviziji cijene samo s obzirom na situaciju koja je postojala na tržištu na dan donošenja sporne odluke, uz potpuno zanemarivanje budućeg elementa, predstavlja prvi primjer pogreške koju je počinio Opći sud.
119
Drugi primjer toga da Opći sud nije proveo nadzor nad postojanjem dostatne Komisijine prospektivne analize sastoji se od neprovjeravanja broja kumulativnih uvjeta koje treba ispuniti kako bi se postigao cilj tarifne obveze, naveden u točki 135. sporne odluke, kojim se Gazpromovim kupcima nastoji osigurati jasno ugovorno pravo kojim se jamči da njihove cijene plina ostanu poštene i konkurentne u budućnosti.
120
Stoga Opći sud nije pravilno ocijenio relevantne činjenice na kojima se temelji njegova analiza te je svaka od gore navedenih pogrešaka imala izravan utjecaj na spornu odluku.
121
Komisija osporava tu argumentaciju.
2) Ocjena Suda
122
Tvrdnje društva Orlen pobijaju se sadržajem sporne odluke i pobijane presude.
123
Stoga, suprotno onomu što tvrdi društvo Orlen, Komisija i Opći sud jasno su uzeli u obzir mogući budući razvoj tržišta, kao što to proizlazi iz točke 158. pobijane presude, zbog čega je Opći sud u točki 155. te presude smatrao dovoljnim da konačne obveze sadržavaju klauzulu o reviziji cijene, a ne neposrednu izmjenu formula za određivanje cijena propisanih postojećim klauzulama.
124
Društvo Orlen pogrešno je tumačilo potonju točku pobijane presude tvrdeći da je Opći sud primjerenost klauzule o reviziji cijena koju je predložio Gazprom ocijenio samo s obzirom na situaciju na tržištu koja je postojala u trenutku donošenja sporne odluke. Opći je sud u toj presudi samo potvrdio da je Komisija u svojoj ocjeni također pravilno uzela u obzir stanje tržišta koje je postojalo u trenutku donošenja te odluke. Osim toga, iz točaka 156. do 158. pobijane presude jasno proizlazi da je Opći sud stvarno ispitao točnost Komisijine prospektivne procjene. U tom pogledu, činjenicu da su prilikom donošenja navedene odluke cijene bile konkurentne trebalo je promatrati u vezi s dodjelom roka od deset tjedana Gazpromu za izmjenu svih ugovora i uvođenje klauzule o reviziji cijena u njih.
125
Štoviše, Opći sud također je u dovoljnoj mjeri ocijenio način na koji je, zahvaljujući klauzulama o reviziji cijena uvedenih preuzetim obvezama, bilo moguće izbjeći ponavljanje situacije u kojoj su cijene bile previsoke.
126
Slijedom toga, valja odbiti drugi dio trećeg žalbenog razloga kao neosnovan.
6.
Četvrti žalbeni razlog
127
Četvrti žalbeni razlog temelji se na povredi članka 9. stavka 2. Uredbe br. 1/2003.
128
Taj se žalbeni razlog sastoji od dvaju dijelova.
a)
Prvi dio četvrtog žalbenog razloga
1) Argumentacija stranaka
129
Prvim dijelom svojeg četvrtog žalbenog razloga društvo Orlen tvrdi da je Opći sud mogućnost iz članka 9. stavka 2. Uredbe br. 1/2003 da ponovno pokrene postupak temeljio na povredi obveze čiji je sadržaj on tumačio na temelju obrazloženja sporne odluke, a ne njezine izreke.
130
Iz tog članka 9. stavka 2. točke (b) jasno proizlazi da je, u slučaju da poduzetnik o kojem je riječ ne ispuni obveze koje je prihvatila Komisija, Komisija ovlaštena ponovno pokrenuti postupak. Stoga je ključno nedvosmisleno odrediti sadržaj obveze o kojoj je riječ.
131
U tom pogledu, tumačenje izreke sporne odluke ne bi se trebalo sastojati od dopune sadržaja preuzimanja obveza iz te izreke, kao što je to učinio Opći sud, nego od njezina tumačenja, osobito u slučaju dvojbi u pogledu doslovnog tumačenja navedene izreke. To potvrđuje sudska praksa prema kojoj, u načelu, tužba mora biti usmjerena protiv izreke pravnog akta, a ne protiv njegova obrazloženja, osim ako njihov sadržaj ne utječe na bit odluke iz izreke tog akta ili predstavlja njegov nužan temelj.
132
Međutim, Opći sud nije samo protumačio sadržaj obveza koje se odnose na prakse određivanja cijena, koje su dio izreke sporne odluke, s obzirom na njezino obrazloženje, nego je također, s jedne strane, pogrešno proširio taj sadržaj time što je u njega uključio elemente koji se očito ne nalaze u toj izreci i, s druge strane, na temelju te tako proširene odluke naveo mogućnost ponovnog pokretanja postupka, osobito u slučaju da arbitražni sudovi ne poštuju podatke koji se odnose na „namjenske cijene” koji omogućuju određivanje revidiranih cijena. Budući da Komisija nije jasno pojasnila što je namjeravala zbog neizvršenja obveze s obzirom na razloge za ponovno otvaranje postupka, Opći sud iz toga nije mogao zakonito izvesti argument u korist primjerenosti obveze o kojoj je riječ.
133
Osim toga, Komisija nije dužna ponovno pokrenuti postupak u slučaju da Gazprom povrijedi svoje obveze jer u tom pogledu raspolaže širokom diskrecijskom ovlašću. Stoga argument prema kojem mogućnost ponovnog pokretanja postupka kojim Komisija raspolaže u slučaju povrede tih obveza dokazuje njihovu primjerenost nije osnovan.
134
Komisija osporava tu argumentaciju.
2) Ocjena Suda
135
Kao što je to već navedeno u točki 67. ove presude, sama činjenica da se podsjeća na to da obveze o kojima je riječ, ako ih poduzetnik o kojem je riječ ne poštuje, mogu dovesti do ponovnog pokretanja postupka na temelju članka 9. stavka 2. Uredbe br. 1/2003 ne odražava namjeru da se te obveze naknadno dopuni, nego da se osigura njihovo poštovanje. U istom je duhu Opći sud naveo mogućnost ponovnog pokretanja postupka i izricanja novčane kazne, na temelju članka 23. stavka 2. točke (c) Uredbe br. 1/2003, u slučaju da Gazprom ne ispuni svoje obveze. Riječ je samo o podsjetniku kako bi Gazprom postupio u skladu s potonjima.
136
Osim toga, sasvim je logično da je Opći sud sadržaj izreke sporne odluke protumačio s obzirom na njezino obrazloženje. Činjenica da se temelji na obrazloženju te odluke kako bi potkrijepio pravilno tumačenje njezine izreke nije pogreška koja se tiče prava, nego je obuhvaćena uobičajenom tehnikom tumačenja. Time, suprotno onomu što tvrdi društvo Orlen, Opći sud nije dopunio tu izreku elementima koji se u njoj nisu nalazili, nego ju je samo protumačio s obzirom na sadržaj tog obrazloženja. Konkretno, Opći sud samo je objasnio, u odgovoru na navode društva Orlen, što treba razumjeti pod obvezom opisanom u točki 19. podtočki iv. konačno preuzetih obveza, a da pritom nije proturječio ni prekoračio tekst te točke, već je dao razumno tumačenje te obveze na temelju njezina sadržaja i cilja.
137
Dakle, prvi dio četvrtog žalbenog razloga valja odbiti.
b)
Drugi dio četvrtog žalbenog razloga
1) Argumentacija stranaka
138
Drugim dijelom svojeg četvrtog žalbenog razloga društvo Orlen ističe argument prema kojem je Opći sud mogućnost iz članka 9. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 1/2003 da ponovno pokrene postupak temeljio na isticanju okolnosti prema kojima sporna odluka nije bila utemeljena i koje nisu imale nikakvu vezu s predmetom te odluke.
139
Pravilno tumačenje te odredbe omogućilo bi Komisiji da ponovno pokrene postupak ako je došlo do bitne promjene činjeničnog stanja na kojemu se temeljila odluka o kojoj je riječ. Navedena se odredba stoga odnosi na činjenice koje su postojale u trenutku kada je Komisija donijela svoju odluku i koje je zbog toga ispitala. Međutim, Opći je sud povrijedio to tumačenje primijenivši ga osobito na dvije vrste okolnosti.
140
S jedne strane, Opći sud smatrao je da, čak i ako je približavanje cijena plina i nafte bilo kratkog trajanja, svaki izostanak konvergencije u budućnosti predstavlja promjenu okolnosti koje su postojale u trenutku donošenja sporne odluke, a koja bi Komisiji omogućila da djeluje na temelju iste odredbe.
141
S druge strane, društvo Orlen tvrdi da je Opći sud također smatrao da treba uzeti u obzir nepostojanje određenih okolnosti u trenutku donošenja te odluke, kao što su neoperativna narav plinovoda Nord Stream 2, nepostojanje ograničenja opskrbe plinom od strane Gazproma ili nepostojanje novih uvjeta za opskrbu plinom koje je propisao Gazprom jer, ako bi se takve činjenice pojavile u budućnosti, one mogu dovesti do ponovnog pokretanja postupka od strane Komisije na temelju članka 9. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 1/2003.
142
Stoga je Opći sud smatrao da budući i neodređeni događaji u pogledu njihova opsega i karaktera, koji po svojoj naravi nisu činjenice na kojima se temelji sporna odluka, opravdavaju takvo ponovno pokretanje, što je protivno pravilnom tumačenju te odredbe.
143
Komisija osporava tu argumentaciju.
2) Ocjena Suda
144
Kao što je to Komisija istaknula u svojem odgovoru na žalbu, članak 9. stavak 2. točka (a) Uredbe br. 1/2003 ilustrira činjenicu da obveze koje je odobrila ta institucija imaju smisla samo ako okolnosti koje su dovele do njihova donošenja nisu podvrgnute bitnim promjenama, a u suprotnom je potrebno ponovno pokrenuti postupak kako bi se obveze o kojima je riječ prilagodile novim okolnostima.
145
Kao prvo, suprotno onomu što tvrdi društvo Orlen, Opći je sud u točki 426. pobijane presude samo podsjetio na to da je Komisija mogla, ovisno o slučaju, iskoristiti mogućnost predviđenu tom odredbom da ponovno pokrene postupak ako je došlo do bitne promjene činjeničnog stanja na kojemu se temeljila odluka o kojoj je riječ, osobito u slučaju razvoja tržišta plina.
146
Kao drugo, nije počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom tumačenja izraza „ako je došlo do bitne promjene činjeničnog stanja na kojemu se temeljila odluka” iz navedene odredbe. Konkretno, nije naveo da su svi budući događaji na koje se odnose bojazni društva Orlen, osobito u pogledu plinovoda Nord Stream 2, predstavljali takvu promjenu.
147
Opći sud stoga nije prekomjerno proširio područje primjene članka 9. stavka 2. točke (b) Uredbe br. 1/2003.
148
Slijedom toga, valja odbiti drugi dio četvrtog žalbenog razloga.
149
Iz svega prethodno navedenog proizlazi da taj žalbeni razlog valja odbiti, a time i žalbu u cijelosti.
V. O protužalbi
150
Svojom protužalbom društvo Overgas zahtijeva ukidanje pobijane presude.
A. Dopuštenost protužalbe
1.
Argumentacija stranaka
151
Gazprom tvrdi da društvo Overgas nema interes za podnošenje protužalbe. Usto, pobijana presuda ne utječe izravno na njega. Slijedom toga, ta je protužalba nedopuštena.
152
S jedne strane, konačno preuzete obveze ne ugrožavaju gospodarske ili pravne interese društva Overgas. Čak i ako Komisija prizna da je vjerojatno da postoje bolje obveze, to ne dokazuje da su konačno preuzete obveze na štetu potonje.
153
S druge strane, poništenje konačno preuzetih obveza ne daje društvu Overgas nikakvu prednost. Naprotiv, da su te obveze trebale biti poništene, ne bi bilo sigurno bi li Komisija učinila obvezujućima strože obveze ili bi li ih Gazprom bio spreman preuzeti. Sama hipotetska i teoretska mogućnost postojanja navodno „boljih” obveza nije dovoljna za utvrđivanje dopuštenosti protužalbe.
154
U svojoj replici društvo Overgas ističe da je protužalba dopuštena jer se sporna odluka izravno odnosi na njega, u smislu članka 56. stavka 2. Statuta Suda Europske unije. Očito je da je u njegovu gospodarskom interesu ishoditi povoljniju odluku Komisije koja se sastoji od učinkovitih pravnih mjera. Takav se rezultat ne bi mogao postići de jure sve dok se sporna odluka ne poništi.
155
Društvo Orlen također tvrdi da je protužalba dopuštena.
2.
Ocjena Suda
156
Dovoljno je utvrditi da je interes društva Overgas za podnošenje protužalbe dokazan, iako djeluje na tržištu plina u Bugarskoj, koje nije izravno predmet konačno preuzetih obveza koje su postale obvezujuće spornom odlukom, s obzirom na to da je ono bilo intervenijent u prvom stupnju u potporu zahtjevu društva Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo i da je pobijanom presudom Opći sud odbio tužbu potonjeg.
B. O meritumu
157
Društvo Overgas ističe dva protužalbena razloga.
1.
Prvi protužalbeni razlog
a)
Argumentacija stranaka
158
Svojim prvim žalbenim razlogom društvo Overgas tvrdi da je Opći sud povrijedio članak 40. stavak 2. u vezi s člankom 53. stavkom 1. Statuta Suda Europske unije jer je smatrao da su argumenti koje je društvo Overgas iznijelo u svojem intervencijskom podnesku nedopušteni u dijelu u kojem se odnose na bugarski plinski sustav.
159
Opći je sud pogrešno smatrao da ti argumenti prelaze predmet spora. Nije na Općem sudu, nego samo na tužitelju, odnosno u ovom slučaju na društvu Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo, da utvrdi predmet spora u okviru tužbe za poništenje. Međutim, društvo Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo široko je definiralo predmet spora, uključujući teritorijalna ograničenja. Stoga se to odnosi na obveze koje se odnose na Bugarsku. Usto, tumačenje Općeg suda o pristupu koji je usvojilo društvo Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo, osobito u pogledu mogućih ograničenja predmeta spora, bilo bi djelomično proturječno, u velikoj mjeri dvosmisleno i općenito, nepomirljivo s jasnim stajalištem društva Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo, kako je izloženo u njegovoj tužbi.
160
U potporu toj analizi društvo Overgas tvrdi da su se tužbeni razlozi koje je u prvostupanjskom postupku iznijelo društvo Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo odnosili na određen broj problema i pogrešaka utvrđenih u sadržaju sporne odluke, a u odnosu na koje je poljsko tržište, koje je potonje društvo bolje poznavalo, bilo samo jedan od primjera, a da to ne podrazumijeva isključivanje bugarskog tržišta plina iz predmeta spora.
161
Društvo Orlen smatra da valja prihvatiti prvi žalbeni razlog i zahtjev društva da se pobijana presuda ukine u cijelosti.
162
Komisija pak zahtijeva da se prvi žalbeni razlog odbije.
b)
Ocjena Suda
163
Najprije valja podsjetiti na to da se, u okviru obveze koja se odnosi na Bugarsku, Gazprom obvezao izmijeniti ugovore o opskrbi plinom i o transportu kako bi uklonio ugovorne prepreke za bugarskog operatora transportnog sustava i tako uskladio taj sustav sa zahtjevima sekundarnog prava Unije. Ti se zahtjevi osobito odnose na provedbu sustava ulaska i izlaska, sklapanje sporazuma o međudržavnim spojnim plinovodima između operatora mreže susjednih zemalja i pravila o raspodjeli količina plina među različitim korisnicima mreže na interkonekcijskim točkama. Tim se zahtjevima olakšava prekogranična trgovina plinom, potiče se tržišno natjecanje i osigurava integracija unutarnjeg tržišta.
164
Nadalje, društvo Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo u svojoj je tužbi pred Općim sudom samo jednom istaknulo obvezu koja se odnosi na Bugarsku i nije istaknulo nijedan tužbeni razlog koji se odnosi na primjerenost te obveze. Upravo suprotno, to je društvo tvrdilo da je Gazprom trebao predložiti i da je Komisija trebala učiniti obveznom za druga tržišta plina u zemljama SIE, uključujući Poljsku, obvezu analognu onoj koja se odnosi na Bugarsku. Stoga nije dvojbeno prelazi li potonja obveza predmet spora koji se vodi pred Općim sudom.
165
Naposljetku, točno je da je Opći sud u točki 409. pobijane presude odgovorio na tužbeni razlog društva Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo koji se odnosio na neprimjerenost obveza koje se odnose na teritorijalna ograničenja u cjelini te je u tom pogledu utvrdio da Komisija nije počinila očitu pogrešku u ocjeni. Međutim, Opći je sud u svojoj ocjeni uzeo u obzir činjenicu da društvo Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo uopće nije osporavalo primjerenost obveze koja se odnosi na Bugarsku.
166
Stoga je utvrđeno da obveza koja se odnosi na Bugarsku nije obuhvaćena predmetom spora kako je određen u tužbi podnesenoj Općem sudu, tako da je Opći sud pravilno presudio da su argumenti koje je društvo Overgas iznijelo u svojem intervencijskom podnesku nedopušteni u dijelu u kojem se odnose na bugarski plinski sustav.
167
Stoga valja odbiti prvi žalbeni razlog.
2.
Drugi protužalbeni razlog
a)
Argumentacija stranaka
168
Svojim drugim protužalbenim razlogom društvo Overgas tvrdi da je Opći sud povrijedio obvezu obrazlaganja koju ima na temelju članka 36. Statuta Suda Europske unije, u vezi s njegovim člankom 53. stavkom 1.
169
Konkretno, Opći sud nije precizirao načine izračuna četiriju čimbenika kojima se ograničava područje primjene obveza koje se odnose na mjesta isporuke, način na koji je trebalo izmjeriti kumulativne učinke tih četiriju čimbenika, ni referentnu točku upotrijebljenu kako bi se došlo do zaključka da se čak ni ti kumulativni učinci nisu odražavali u očitoj pogrešci u ocjeni koju je Komisija počinila u trenutku prihvaćanja tih obveza. Opći sud nije pružio nikakvo objašnjenje u pogledu metode koju je primijenio u tom pogledu, a još manje u pogledu njezine primjene na okolnosti svojstvene ovom slučaju.
170
Društvo Orlen nije zauzelo stajalište kad je riječ o tom drugom protužalbenom razlogu. Komisija smatra da je nedopušten jer je previše nejasan.
b)
Ocjena Suda
171
Valja podsjetiti na to da obveza obrazlaganja nalaže Općem sudu samo da jasno i nedvosmisleno iznese svoje rasuđivanje kako bi se zainteresiranim osobama omogućilo da se upoznaju s razlozima donošenja odluke, a Sudu da izvrši svoj sudski nadzor (presuda od 26. srpnja 2017., Staatliche Porzellan‑Manufaktur Meissen/EUIPO, C‑471/16 P, EU:C:2017:602, t. 28. i navedena sudska praksa), ali ne pruža obrazloženje koje iscrpno odgovara svim argumentima koje su iznijele stranke u sporu (vidjeti u tom smislu presudu od 4. ožujka 2021., Liaño Reig/SRB, C‑947/19 P, EU:C:2021:172, t. 27. i navedenu sudsku praksu).
172
U ovom slučaju osobito iz točaka 77. i 114. ove presude proizlazi da je Opći sud nadzirao i obrazložio svoju analizu Komisijine ocjene obveza koje se odnose na mjesta isporuke. Na temelju okolnosti da predmetni odlomci pobijane presude nisu toliko detaljni kao što je to htjelo društvo Overgas ne može se zaključiti da je Opći sud u tom pogledu nedovoljno obrazložio tu presudu.
173
Stoga valja odbiti drugi protužalbeni razlog i, slijedom toga, protužalbu u cijelosti.
VI. Troškovi
174
Članak 184. stavak 2. Poslovnika Suda predviđa da, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima.
175
U skladu s člankom 138. stavkom 1. tog poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
176
U ovom slučaju, društvu Orlen, s obzirom na to da ono nije uspjelo u žalbenom postupku, treba naložiti da, osim vlastitih troškova, snosi i troškove Komisije i društva Gazprom u okviru te žalbe, u skladu s njihovim zahtjevima. Budući da društvo Overgas nije uspjelo sa svojom protužalbom, treba mu se naložiti da, osim vlastitih troškova, snosi i troškove Komisije i Gazproma nastale u okviru te protužalbe, u skladu s njihovim zahtjevima.
177
Osim toga, članak 140. stavak 1. Poslovnika Suda, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. također primjenjuje na žalbeni postupak, određuje da države članice i institucije koje su intervenirale u postupak snose vlastite troškove. Republika Poljska, intervenijent u prvom stupnju, stoga će snositi vlastite troškove.
Slijedom navedenog, Sud (drugo vijeće) proglašava i presuđuje:
1.
Žalba i protužalba se odbijaju.
2.
Društvo Orlen S. A. snosit će, osim vlastitih troškova, i troškove društava Gazprom PJSC i Gazprom export LLC u okviru žalbe.
3.
Društvo Overgas Inc. snosit će, osim vlastitih troškova, i troškove Europske komisije i društava Gazprom PJSC i Gazprom export LLC u okviru protužalbe.
4.
Republika Poljska snosi vlastite troškove.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: poljski