62020CC0620
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ‑BORDONE
od 3. ožujka 2022. (
1
)
Predmet C‑620/20 P
International Management Group (IMG)
protiv
Europske komisije
„Žalba – Financijska uredba – Zaštita financijskih interesa Unije – Razvojna suradnja – Izvršenje proračuna u obliku neizravnog upravljanja s međunarodnom organizacijom – Odluka o nepovjeravanju izvršenja proračuna subjektu zbog dvojbi o njegovu statusu – Poništenje – Naknada štete – Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima – Načelo dobre uprave – Izvršenje presude o poništenju”
1.
Financijskim pravilima dopušta se upotreba mehanizma neizravnog upravljanja u svrhu iskorištavanja proračunskih sredstava Unije. Komisija ga je upotrijebila 2013. kada je upravljanje određenim sredstvima za razvojnu suradnju dodijelila subjektu International Management Group (u daljnjem tekstu: IMG), o čijem se statusu međunarodne organizacije sada spori.
2.
Komisija je 2014. prekinula odnose s IMG‑om zbog postojećih dvojbi o njegovu pravnom statusu te ga je 2015. obavijestila da s njim neće sklapati nove sporazume o delegiranju u okviru neizravnog upravljanja.
3.
IMG je pobijao te Komisijine odluke pred Općim sudom, koji je odbio njegove zahtjeve (
2
). Međutim, Sud je u žalbenom postupku prihvatio IMG‑ovu žalbu, poništio Komisijine odluke i vratio predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje o zahtjevu za naknadu štete koji je podnio navedeni subjekt (
3
).
4.
Nakon što je predmet vraćen Općem sudu na ponovno odlučivanje, on je naposljetku odbio zahtjev za naknadu štete (
4
). IMG tu presudu Općeg suda pobija u žalbenom postupku.
I. Pravni okvir
5.
Upućujem na pregled financijskih pravila primjenjivih na neizravno upravljanje proračunom Unije koja se navode u presudi C‑183/17 P i C‑184/17 P, pri čemu nema potrebe za njihovim ponavljanjem.
6.
U toj se presudi navode primjenjive odredbe Uredbe (EZ, Euratom) br. 1605/2002 (
5
) (konkretno, njezini članci 53. i 53.d), Uredbe (EZ, Euratom) br. 2342/2002 (
6
) (konkretno, njezin članak 43.), Uredbe br. 966/2012 (
7
) (konkretno, njezin članak 58. stavak 1. i članci 84. do 86.) te Delegirane uredbe (EU) br. 1268/2012 (
8
) (konkretno, njezin članak 43.).
II. Okolnosti sporova
7.
Okolnosti sporova detaljno se iznose u presudi C‑183/17 P i C‑184/17 P te pobijanoj presudi, na koje upućujem.
8.
Iz prvonavedene presude preuzimam sljedeće činjenice (
9
):
„–
IMG je, u skladu sa svojim statutom, kakav se nalazi u spisu podnesenom Sudu, osnovan 25. studenoga 1994. kao međunarodna organizacija pod nazivom, ‚International Management Group – Infrastructure for Bosnia and Herzegovina’, koja ima sjedište u Beogradu (Srbija), u cilju da se državama koje sudjeluju u rekonstrukciji Bosne i Hercegovine omogući da za tu svrhu raspolažu određenim subjektom. Nakon toga IMG je postupno proširio područje svojeg djelovanja, a zatim je 13. lipnja 2012. sklopio sporazum o sjedištu s Kraljevinom Belgijom.
–
Komisija je 7. studenoga 2013. donijela Provedbenu odluku C(2013) 7682 final o godišnjem programu djelovanja za 2013. u korist Mjanmara/Burme koji se financira iz općeg proračuna Europske unije (u daljnjem tekstu: prvotna odluka), na temelju članka 84. Uredbe br. 966/2012.
–
U članku 1. te odluke određuje se da se odobrava program djelovanja za 2013. u korist Mjanmara/Burme, kako je određen u njezinim prilozima 1. i 2.
–
U članku 3. navedene odluke predviđa se da se zadaće izvršenja proračuna u okviru zajedničkog upravljanja mogu povjeriti subjektima iz njezinih priloga 1. i 2., pod uvjetom sklapanja sporazuma o delegiranju.
–
U prilogu 2. istoj odluci opisuje se drugo djelovanje koje čini program djelovanja za 2013. u korist Mjanmara/Burme. U odjeljcima 5. i 8. tog priloga navodi se, u biti, da se to djelovanje sastoji od programa razvoja trgovine čiji će trošak, procijenjen na 10 milijuna eura, financirati Europska unija, a provedba će se osigurati u okviru zajedničkog upravljanja s IMG‑om. U točki 8.3.1 navedenog priloga IMG je prikazan kao međunarodna organizacija koja već ima sjedište u Mjanmaru/Burmi i koja surađuje u provedbi projekata koje Unija financira u toj državi.
–
OLAF je 17. veljače 2014. obavijestio Komisiju da je pokrenuo istragu o IMG‑ovu statusu.
–
Glavni tajnik Komisije prenio je 24. veljače 2014. tu informaciju glavnom direktoru za međunarodnu suradnju i razvoj navedene institucije, pri čemu mu je skrenuo pozornost na mogućnost donošenja zaštitnih mjera na temelju članka 7. stavka 6. Uredbe br. 883/2013.
–
Taj glavni direktor donio je 26. veljače 2014. zaštitne mjere na temelju te odredbe, opravdavši ih okolnošću da su iz OLAF‑ove prvotne analize proizišle sumnje u vezi s IMG‑ovim statusom (u daljnjem tekstu: zaštitne mjere od 26. veljače 2014.). Te su se zaštitne mjere u bitnome sastojale od privremene zabrane, s jedne strane, sklapanja bilo kojeg sporazuma o delegiranju s IMG‑om u vezi s neizravnim upravljanjem proračunom Europske unije na temelju Uredbe br. 966/2012 i, s druge strane, proširenja bilo kojeg sporazuma o delegiranju koji je već sklopljen s IMG‑om u vezi s neizravnim upravljanjem proračunom Unije na temelju Uredbe br. 1605/2002.
–
Isti glavni direktor je 25. travnja 2014. uputio IMG‑u dopis (u daljnjem tekstu: dopis od 25. travnja 2014.), u kojem ga je obavijestio o trima novim elementima u Komisijinu spisu, koji se odnose, kao prvo, na činjenicu da se pet država članica Unije koje je IMG prikazao kao svoje članice ne smatraju takvima, kao drugo, na činjenicu da je glavni tajnik Ujedinjenih naroda (UN) naveo da IMG nije specijalizirana agencija UN‑a i, kao treće, na činjenicu da postoje neizvjesnosti oko ovlasti osoba koje su zastupale određene države koje su bile prisutne prilikom potpisivanja osnivačkog akta IMG‑a. Glavni direktor za međunarodnu suradnju i razvoj Komisije također je naveo da je, uzimajući u obzir sumnje koje su proizišle iz tih elemenata u vezi s IMG‑ovim statusom, službama naložio da za tu organizaciju privremeno prekinu postupke kojima se omogućuje izvršenje proračunskih zadaća od strane međunarodnih organizacija.
–
Komisija je 15. prosinca 2014. primila OLAF‑ovo izvješće nakon njegove istrage (u daljnjem tekstu: OLAF‑ovo izvješće), zajedno s nizom preporuka. U tom je izvješću OLAF smatrao da IMG u biti nije međunarodna organizacija, u smislu financijskih pravila iz 2002. i 2012. te je Komisiji u biti preporučio da IMG‑u naloži sankcije i provede povrat iznosa koji mu je u tom svojstvu već isplaćen.
–
Komisija je sutradan donijela odluku od 16. prosinca 2014. na temelju članka 84. Uredbe br. 966/2012. U skladu s člankom 1. te odluke, prilog 2. prvotnoj odluci zamijenjen je novim prilogom, u čijim se odjeljcima 1. i 4.3 u biti predviđalo da će se provedba programa razvoja trgovine, koji je predviđen prvotnom odlukom, osigurati u okviru neizravnog upravljanja, ali ne više IMG‑a, nego Deutsche Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit GmbH (u daljnjem tekstu: GIZ).
–
Komisijina pravna služba je 16. siječnja 2015. sastavila bilješku naslovljenu ‚Pravna analiza [OLAF‑ova izvješća] u istrazi […] koja se odnosi na [IMG]’ (u daljnjem tekstu: mišljenje pravne službe).
–
Komisija je 8. svibnja 2015. uputila IMG‑u dopis s ciljem da ga obavijesti o svojem postupanju nastavno na OLAF‑ovo izvješće, u kojem ga je obavijestila da je, iako neće postupiti u skladu s većinom OLAF‑ovih preporuka odlučila, među ostalim, da dok se potpuno ne utvrdi IMG‑ov status međunarodne organizacije, njezine službe više neće sklapati novi sporazum o delegiranju prema načinu neizravnog upravljanja s međunarodnom organizacijom, predviđenim Uredbom br. 966/2012. Taj dio navedenog dopisa čini odluku od 8. svibnja 2015. iz točke 1. ove presude.”
III. Presuda C‑183/17 P i C‑184/17 P
9.
IMG je Općem sudu podnio dvije tužbe protiv Komisijinih odluka od 16. prosinca 2014. (tužba T‑29/15) i 8. svibnja 2015. (tužba T‑381/15). U objema je tužbama zahtijevao poništenje tih odluka, a u drugoj i naknadu prouzročene štete.
10.
Opći sud donio je 2. veljače 2017. odbijajuće presude u pogledu tužbi T‑29/15 i T‑381/15.
11.
IMG je protiv tih presuda podnio dvije žalbe. Sud je prilikom odlučivanja o tim žalbama u presudi C‑183/17 P i C‑184/17 P prihvatio drugi žalbeni razlog iz jedne i druge te je ukinuo prvostupanjske presude.
12.
Prema mišljenju Suda, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava „opravdavanjem spornih [Komisijinih] odluka sumnjama koje je imala u vezi s IMG‑ovim statusom ‚međunarodne organizacije’, u smislu financijskih pravila iz 2002. i 2012.” (
10
).
13.
Sud smatra da nije moguće pravno temeljiti te sumnje na elementima koje je Opći sud istaknuo kako bi se utvrdilo da su Komisijine sumnje opravdane (
11
).
14.
Sud je utvrdio da prihvaćanje odnosnih drugih žalbenih razloga ima sljedeće posljedice:
–
Pogreška koja se tiče prava koju je počinio Opći sud podrazumijeva ukidanje presuda T‑29/15 i T‑381/15 u cijelosti.
–
U oba predmeta treba donijeti presudu, s obzirom na to da je IMG zahtijevao da se ponište odluke od 16. prosinca 2014. i 8. svibnja 2015.
–
Te dvije odluke sadržavaju istu pogrešku koja se tiče prava kao i presude T‑29/15 i T‑381/15, zbog čega ih također treba u cijelosti poništiti.
–
Suprotno tomu, nije bilo moguće odlučivanje o tužbi za naknadu štete koju je IMG‑u uzrokovala Odluka od 8. svibnja 2015. te ju stoga treba ponovno podnijeti Općem sudu.
15.
IMG je od Suda tražio da tumači točke 1., 2. i 3. izreke presude C‑183/17 P i C‑184/17 P. U tu je svrhu tvrdio da Komisija, u skladu s financijskim pravilima iz 2002. i 2012., ne može dvojiti o njegovu statusu međunarodne organizacije.
16.
Sud je odbio IMG‑ov zahtjev za tumačenje (
12
), pri čemu je pojasnio, među ostalim, da je samo proglasio pogrešnima dvojbe koje je iznijela Komisija, na osnovi određenih pravnih elemenata, u pogledu IMG‑ova statusa međunarodne organizacije. S druge strane, ni u kojem slučaju nije odlučio o tome treba li, na temelju analize koja ne sadržava pogrešku koja se tiče prava i uključuje sve relevantne elemente, smatrati da IMG ima taj status (
13
).
IV. Pobijana presuda
17.
Nakon objave presude Suda C‑183/17 P i C‑184/17 P, Opći je sud, nakon što je zaprimio očitovanja stranaka, donio pobijanu presudu u kojoj je odbio IMG‑ov zahtjev za naknadu štete koji se odnosi na štetu koju je navodno prouzročila Odluka od 8. svibnja 2015.
18.
Opći je sud u pobijanoj presudi:
–
Smatrao da je zahtjev nedopušten jer se njime traži naknada različite štete koja je pridodana šteti iz akta kojim se pokreće postupak ili je njezina priroda u odnosu na potonju štetu izmijenjena. Konkretno, proglasio je nedopuštenima zahtjeve kojima je IMG nastojao ishoditi naknadu određene imovinske i neimovinske štete restitucijom, koju je, kako tvrdi, pretrpio zbog Odluke od 8. svibnja 2015.
–
Smatrao dopuštenim zahtjev koji se odnosi, s jedne strane, na imovinsku štetu u iznosu od tri milijuna eura i, s druge strane, na neimovinsku štetu utvrđenu na simboličan iznos od jednog eura.
–
Tvrdio da Odlukom od 8. svibnja 2015., unatoč njezinoj nezakonitosti zbog razloga koji se navode u presudi C‑183/17 P i C‑184/17 P, nije povrijeđeno nikakvo „pravno pravilo kojim se dodjeljuju prava pojedincima”. Stoga je smatrao neosnovanom IMG‑ovu tvrdnju, u skladu s kojom odredbe financijskih pravila iz 2002. i 2012., s obzirom na zaključke iz međunarodnog javnog prava u pogledu pojma „međunarodna organizacija”, treba tumačiti na način da se subjektima kojima je Komisija priznala taj status dodjeljuje „stečeno pravo” na to da ih se smatra međunarodnom organizacijom.
–
Istaknuo da, čak i kad bi se smatralo da priznavanje statusa međunarodne organizacije određenom subjektu može biti trajno u međunarodnom javnom pravu, načelo dobrog financijskog upravljanja iz članaka 310. i 317. UFEU‑a obvezuje Komisiju da donese sve mjere koje su potrebne da bi se zaštitili financijski interesi Unije, osobito kada dodjeljuje izvršavanje proračunskih aktivnosti međunarodnim organizacijama.
–
Dodao da iz presude Suda C‑183/17 P i C‑184/17 P (točke 88. do 90.) proizlazi da Komisija status međunarodne organizacije u smislu financijskih pravila iz 2002. i 2012., čak i da se priznao određenom subjektu, može naknadno preispitati ako je to opravdano.
–
Odbio kao neosnovanu IMG‑ovu tvrdnju u skladu s kojom treba smatrati da je nezakonitost Odluke od 8. svibnja 2015., koju je utvrdio Sud, slična povredi načela dobre uprave iz članka 41. Povelje te, konkretnije, obvezi detaljnog i nepristranog ispitivanja njegova statusa međunarodne organizacije s obzirom na financijska pravila iz 2002. i 2012., uzimajući u obzir sve relevantne činjenične i pravne elemente (
14
).
–
Naposljetku, utvrdio da se u svakom slučaju ne čini da je povreda financijskih pravila iz 2002. i 2012. na koju se poziva IMG „dovoljno ozbiljna”, u smislu sudske prakse, s obzirom na to da IMG nije dokazao da Komisija nije imala nikakvu marginu prosudbe da ih primijeni.
19.
Ukratko, Opći je sud isključio postojanje dovoljno ozbiljne povrede pravnog pravila čiji je cilj dodjeljivanje prava pojedincima, zbog čega je IMG‑ov zahtjev za naknadu štete trebalo u cijelosti odbiti.
V. Druga postupovna postupanja koja bi mogla utjecati na spor
20.
Komisija i IMG su za vrijeme trajanja postupka pred Općim sudom u predmetu T‑381/15 RENV razmijenili dopise o izvršenju presude C‑183/17 P i C‑184/17 P. Ta komunikacija pokazuje da su različito tumačili njezina obrazloženja:
–
Prema Komisijinu mišljenju, poništenje odluka od 14. prosinca 2014. i 8. svibnja 2015. temeljilo se na njihovu nedostatnom obrazloženju.
–
IMG je pak smatrao da mu je Komisija na temelju poništenja bila obvezna priznati status međunarodne organizacije u smislu financijskih pravila iz 2002. i 2012.
21.
U okviru navedene komunikacije, Komisija je IMG‑u 18. srpnja 2019. uputila dopis u kojem je smatrala da Sud u presudi C‑183/17 P i C‑184/17 P nije zaključio da je IMG međunarodna organizacija. Stoga izvršenje te presude nije zahtijevalo „automatsko priznavanje IMG‑a kao međunarodne organizacije, nego preispitivanje njegova pravnog statusa s obzirom na dostupne informacije i primjenjiva financijska pravila” (
15
).
22.
IMG je protiv tog dopisa podnio tužbu Općem sudu (T‑645/19), zahtijevajući, s jedne strane, njegovo poništenje, i, s druge strane, naknadu prouzročene štete.
23.
Rješenjem od 9. rujna 2020. (
16
) Opći je sud odbio tužbu T‑645/19. IMG je protiv tog rješenja podnio žalbu C‑619/20 P.
24.
IMG je naposljetku Općem sudu podnio novu tužbu zbog izvanugovorne odgovornosti protiv Komisije (predmet T‑752/20, IMG/Komisija, još u tijeku), u kojoj zahtijeva naknadu imovinske i neimovinske štete koju je navodno pretrpio zbog Komisijina i OLAF‑ova postupanja u okviru istrage koja se vodila protiv njega.
VI. Zahtjevi stranaka i postupak pred Sudom u žalbi C‑620/20 P
25.
IMG od Suda zahtijeva da:
–
ukine presudu Općeg suda od 9. rujna 2020. u predmetu T‑381/15 RENV;
–
prihvati žaliteljeve izmijenjene zahtjeve istaknute u prvostupanjskom postupku i prema tome:
–
naloži drugoj stranci u žalbenom postupku plaćanje naknade imovinske i neimovinske štete kako su navedene u njegovim očitovanjima nakon vraćanja predmeta T‑381/15 RENV na ponovno odlučivanje;
–
naloži drugoj stranci u žalbenom postupku snošenje svih troškova.
26.
Komisija od Suda zahtijeva da odbije žalbu i da IMG‑u naloži snošenje pripadajućih troškova.
27.
Sud je u svrhu donošenja presude odlučio spojiti žalbe C‑619/20 P i C‑620/20 P.
28.
U skladu s uputom Suda, ovo će se mišljenje odnositi samo na predmet C‑620/20 P.
VII. Analiza žalbe C‑620/20 P
A.
Uvodno: žalbeni razlog koji je istaknula Komisija
29.
Komisija je dopisom od 16. lipnja 2021. obavijestila Tajništvo Suda o elementu koji je kvalificirala kao „novu važnu činjenicu”, odnosno, o dopisu IMG‑u od 8. lipnja 2021. u pogledu (negativne) ocjene njegova statusa međunarodne organizacije, provedene radi izvršenja presude C‑183/17 P i C‑184/17 P, s obzirom na financijska pravila iz 2002., 2012. i 2018.
30.
U skladu s tom ocjenom, koja bi se retroaktivno primjenjivala od 2014., IMG ne može izvršiti sredstva Unije u obliku neizravnog upravljanja s međunarodnom organizacijom.
31.
Komisija smatra da bi žalbe C‑619/20 P i C‑620/20 P zbog te okolnosti mogle postati bespredmetne, zbog čega je, u skladu s člankom 127. Poslovnika Suda, ističe kao (nov) žalbeni razlog.
32.
IMG se usprotivio tom Komisijinu zahtjevu te je usto Općem sudu podnio tužbu za poništenje protiv Komisijine odluke iz dopisa od 8. srpnja 2021. (
17
).
33.
Na temelju tog novog razloga, Komisija želi da Sud sada odluči o tome ima li IMG status međunarodne organizacije i utvrdi da je žalba postala bespredmetna.
34.
Komisijin je zahtjev nedopušten u okviru predmetne žalbe jer:
–
Kao prvo, o zakonitosti Komisijine Odluke od 8. srpnja 2021. odlučuje se pred Općim sudom u predmetu T‑509/21, koji je još u tijeku.
–
Kao drugo, u predmetnoj žalbi riječ je samo o posljedicama nezakonitosti utvrđene u presudi C‑183/17 P i C‑184/17 P. Prilikom odlučivanja o njoj treba odlučiti je li ta nezakonitost dovela do odgovornosti Unije. To pitanje ne postaje neosnovano niti IMG gubi svoj pravni interes u pogledu naknade štete za već prošlo stanje samo zato što je Komisija 2021. odlučila da IMG nije međunarodna organizacija u smislu financijskih pravila Unije.
–
Kao treće, predmet žalbe ne može se razlikovati od onoga iz pobijane presude (
18
).
B.
Prvi žalbeni razlog: povreda iz presude C‑183/17 P i C‑184/17 P
1. Argumenti stranaka
35.
IMG tvrdi da se Opći sud u pobijanoj presudi ne pridržava odluke Suda iz presude C‑183/17 P i C‑184/17 P.
36.
Prema njegovu mišljenju, Opći sud, umjesto da prihvati nezakonitost Odluke od 8. svibnja 2015., dopušta Komisiji da nastavi s preispitivanjem njegova statusa međunarodne organizacije, unatoč tomu što je u presudi C‑183/17 P i C‑184/17 P utvrđeno da su Komisijine dvojbe o IMG‑ovoj prirodi neosnovane.
37.
Komisija odbija IMG‑ove argumente i zahtijeva da se ovaj žalbeni razlog odbije.
2. Ocjena
38.
Člankom 61. drugim stavkom Statuta Suda propisuje se da, „[u] slučaju vraćanja predmeta Općem sudu taj je sud vezan odlukom Suda glede pravnih pitanja”.
39.
Prema mojem mišljenju, Opći sud nije povrijedio tu odredbu niti zanemario sadržaj presude C‑183/17 P i C‑184/17 P kad je odbio IMG‑ov zahtjev za naknadu štete nakon što je utvrdio da iz navedene presude ne proizlazi obveza da se taj subjekt smatra međunarodnom organizacijom koja je ovlaštena, u skladu s financijskim pravilima iz 2002. i 2012., da joj se dodijele zadaće izvršenja proračuna i da primi odgovarajuća sredstva u okviru neizravnog upravljanja.
40.
Konkretno, za razliku od onoga što tvrdi IMG, iz presude C‑183/17 P i C‑184/17 P ne proizlazi da se status međunarodne organizacije, nakon što ga Komisija prizna određenom subjektu, ne može preispitati.
41.
Suprotno tomu, iz presude C‑183/17 P i C‑184/17 P i naknadnog rješenja C‑183/17 P‑INT zaključuje se da Komisijino priznavanje statusa međunarodne organizacije za potrebe financijskih pravila iz 2002. i 2012. nije bilo trajno i moglo se, pod određenim uvjetima, preispitati.
42.
U tom se pogledu osobito ističe rješenje C‑183/17 P‑INT. Kao što sam to već naveo, Sud u tom rješenju utvrđuje smisao presude C‑183/17 P i C‑184/17 P i ističe da nije predodredio hoće li IMG, nakon analize koja uključuje sve relevantne elemente, imati status međunarodne organizacije. To je bilo na Općem sudu da odluči.
43.
Prema tome, iz toga što je Sud ukinuo presudu Općeg suda i poništio Komisijinu odluku ne proizlazi, kao što se pravilno zaključuje u pobijanoj presudi, da financijska pravila tužitelju dodjeljuju pravo da bude trajno priznat kao međunarodna organizacija i da stoga s Komisijom sklapa sporazume o delegiranju u okviru neizravnog upravljanja.
44.
Štoviše, moglo bi se dodati da Komisija, ako se pojave dvojbe o prirodi međunarodne organizacije kao što je IMG, ima obvezu preispitivanja njezina statusa prije nego što joj dodijeli neizravno upravljanje proračunskim sredstvima Unije.
45.
Stoga prvi žalbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.
C.
Drugi žalbeni razlog: povreda pojma međunarodne organizacije predviđenog financijskim pravilima
1. Argumenti stranaka
46.
IMG pobijanoj presudi prigovara: (a) pogrešno tumačenje pojma međunarodne organizacije predviđenog u financijskim pravilima, (b) povredu međunarodnog priznavanja i hijerarhije normi te (c) to što nije postupio u skladu s tumačenjem financijskih pravila Unije iz presude C‑183/17 P i C‑184/17 P.
47.
Prema IMG‑ovu mišljenju, Opći je sud pomiješao kvalifikaciju subjekta kao međunarodne organizacije s njegovom mogućnošću da jamči financijsko upravljanje Unijom. Komisija treba osigurati dobro financijsko upravljanje proračunskim sredstvima Unije, ali ne može ne priznati samo postojanje međunarodne organizacije, odnosno mogućnost pozivanja na taj status u međunarodnom pravu.
48.
Komisija odbija IMG‑ovo rasuđivanje i zahtijeva da se žalbeni razlog odbije kao bespredmetan ili očito neosnovan.
2. Ocjena
49.
U skladu s točkom 4. izreke presude C‑183/17 P i C‑184/17 P, Opći sud nakon vraćanja predmeta treba odlučiti „o [IMG‑ovu] zahtjevu za naknadu štete […], koji se odnosi na štetu koju je tom subjektu prouzročila Komisijina odluka [iz njezina dopisa od 8. svibnja 2015.]”.
50.
Kako bi riješio taj zahtjev, Opći sud nije morao donijeti odluku o statusu IMG‑a kao međunarodne organizacije s obzirom na pravila međunarodnog javnog prava koja su obvezujuća za Uniju. Bilo je dovoljno istaknuti, kao što je to i učinio u točkama 78. do 80. pobijane presude, da pojam međunarodne organizacije koji se upotrebljava u financijskim pravilima iz 2002. i 2012. odgovara pojmu iz međunarodnog prava, ali da on u tim pravilima ima posebnu namjenu, izvršenje proračuna Unije.
51.
Opći je sud odlučio (
19
), prema mojem mišljenju pravilno, da Komisija, kada u svrhu zaključenja sporazuma o delegiranju u okviru neizravnog upravljanja ispituje je li podnositelj međunarodna organizacija, „mora voditi računa ne samo o načelima međunarodnog prava koja se odnose na međunarodne organizacije, nego poduzeti i sve nužne mjere za zaštitu financijskih interesa Unije, u skladu s navedenim načelom [dobrog financijskog upravljanja]” (
20
).
52.
Stoga u ovom predmetu IMG‑ova priroda međunarodne organizacije u skladu s međunarodnim pravom nije relevantan element za utvrđivanje izvanugovorne odgovornosti Unije. Ta bi odgovornost nastala samo ako bi se nezakonitost Komisijine Odluke (od 8. svibnja 2015.), koju je Sud poništio, mogla kvalificirati kao dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila Unije kojim se dodjeljuju prava pojedincima.
53.
Pravilima međunarodnog prava na koja se poziva IMG, čak i ako su dio prava Unije, međunarodnoj organizaciji ne dodjeljuje se pravo na to da se njezin status, nakon što ga Unija prizna, ne može preispitati (
21
). Preispitivanje za koje je zadužena Komisija u slučaju postojanja dovoljnih dokaza u skladu je s ciljem osiguravanja dobrog financijskog upravljanja proračunom Unije.
54.
Uostalom, međunarodna organizacija ne može zahtijevati da joj sudjelovanje u neizravnom upravljanju proračunskim sredstvima Unije tijekom određenog razdoblja osigura pravo da ubuduće nastavi s tim.
55.
Na temelju financijskih pravila iz 2002. i 2012., Komisija ima široku diskrecijsku ovlast, koja joj dopušta da među međunarodnim organizacijama odabere najprikladnije za neizravno upravljanje proračunskim sredstvima, u skladu sa zahtjevima načela dobrog financijskog upravljanja.
56.
Ostali IMG‑ovi argumenti o priznavanju međunarodne organizacije bespredmetni su jer polaze od pogrešne pretpostavke da je Sud u presudi C‑183/17 P i C‑184/17 P IMG‑u dodijelio taj status.
57.
U svakom slučaju, nakon što je Komisija donijela novu odluku od 8. srpnja 2021. (
22
), protiv koje je IMG podnio tužbu za poništenje T‑509/21, u okviru tog postupka pred Općim sudom treba odlučiti može li se navedeni subjekt kvalificirati kao međunarodna organizacija u svrhu neizravnog upravljanja proračunskim sredstvima Unije. Logično je da Sud ne može odlučivati prije nego što Opći sud donese presudu povodom te tužbe.
58.
Stoga drugi žalbeni razlog treba odbiti, s jedne strane, kao neosnovan i, s druge strane, kao bespredmetan.
D.
Treći žalbeni razlog: povreda načela dobrog upravljanja
1. Argumenti stranaka
59.
IMG tvrdi da je Opći sud pogriješio kad je smatrao (točke 90. do 93. pobijane presude) da ne postoji povreda načela dobre uprave koja dovodi do Komisijine izvanugovorne odgovornosti.
60.
Prema IMG‑ovu mišljenju, neopravdanost dvojbi o njegovu statusu, koja je dovela do toga da Sud poništi Komisijinu Odluku od 8. svibnja 2015., podrazumijeva da je navedena institucija postupila nezakonito i povrijedila načelo dobre uprave (članak 41. Povelje), pri čemu nije poštovala obvezu da njegovoj situaciji pristupi brižno i nepristrano.
61.
Komisija odbija taj IMG‑ov argument i predlaže da se ovaj žalbeni razlog odbije.
2. Ocjena
62.
Treći žalbeni razlog polazi od neprimjerene pretpostavke koja onemogućuje njegovu daljnju razradu: ponovno se iz presude C‑183/17 P i C‑184/17 P zaključuje da mu je Komisija dužna automatski i neopozivo priznati status međunarodne organizacije u svrhu neizravnog upravljanja proračunskim sredstvima Unije.
63.
IMG poistovjećuje Komisijino nezakonito postupanje iz njezine Odluke od 8. svibnja 2015. s povredom načela dobre uprave kako bi tvrdio da zbog te povrede, same po sebi, nastaje izvanugovorna odgovornost Unije.
64.
Kao što ću to detaljnije obrazložiti prilikom razmatranja četvrtog žalbenog razloga (koji se preklapa s razlogom koji se trenutačno analizira), obična povreda načela dobre uprave nije dovoljna da nastane izvanugovorna odgovornost Unije. Za tu je odgovornost nužna dovoljno ozbiljna povreda.
65.
IMG u okviru tog razloga ne navodi argumente koji dokazuju da postoji dovoljno ozbiljna povreda. Konkretno, ne navodi na koji način pogreške koje se tiču prava i pogreške u ocjeni na temelju kojih je Sud poništio Komisijinu Odluku od 8. svibnja 2015. predstavljaju dovoljno ozbiljnu povredu načela dobre uprave (konkretno, u odnosu na obvezu nepristranog postupanja).
66.
Stoga treći žalbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.
E.
Četvrti žalbeni razlog: pogrešno tumačenje pojma dovoljno ozbiljne povrede pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima
1. Argumenti stranaka
67.
Prema IMG‑ovu mišljenju, Opći sud je u točkama 87. do 98. pobijane presude pogrešno primijenio zahtjev dovoljno ozbiljne povrede pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima, kao uvjet da se utvrdi izvanugovorna odgovornost Unije.
68.
Prema njegovu mišljenju, međunarodne organizacije kojima Komisija priznaje mogućnost neizravnog upravljanja sredstvima Unije imaju na temelju financijskih pravila iz 2002. i 2012. pravo na to da Komisija naknadno ne preispituje njihov status.
69.
IMG usto smatra da Komisija nije imala nikakvu marginu prosudbe i da na temelju same povreda prava na to da se njegov status ne dovodi u pitanje nastaje dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima.
70.
Osim toga, tvrdi da je Opći sud pogriješio u točkama 90. do 92. pobijane presude kad nije priznao da je Komisija povrijedila načelo dobre uprave. Do te je povrede došlo jer Komisija nije postupila nepristrano kao što to podrazumijeva navedeno načelo, što znači dovoljno ozbiljnu povredu pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima.
71.
Komisija odbija IMG‑ove argumente i zahtijeva da se taj žalbeni razlog odbije, pri čemu predlaže njegovu djelomičnu nedopuštenost zbog nejasnoće u pogledu navodne povrede načela dobre uprave.
2. Ocjena
72.
Sud smatra da trebaju biti ispunjeni sljedeći uvjeti kako bi nastala izvanugovorna odgovornost Unije na koju se upućuje u članku 340. drugom stavku UFEU‑a (
23
):
–
nezakonitost postupanja koje se stavlja na teret instituciji Unije, koje mora biti dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava fizičkim ili pravnim osobama;
–
stvarnost štete; i
–
postojanje uzročne veze između postupanja institucije i navedene štete.
73.
Ako jedan od tih uvjeta nije ispunjen, tužba se mora u cijelosti odbiti a da pritom nije potrebno ispitati ostale uvjete (
24
).
74.
Sud utvrđuje da „[…] jedino dovoljno ozbiljna povreda – a ne bilo koja povreda pravnog pravila prava Unije koje štiti pojedince – može dovesti do izvanugovorne odgovornosti Unije. Nadalje, ako neka institucija ili tijelo Unije ima diskrecijsku ovlast, jedino njihovo očito i ozbiljno nepoštovanje granica te ovlasti može ostvariti takvu dovoljno ozbiljnu povredu prava Unije” (
25
).
75.
Stoga dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava fizičkim ili pravnim osobama postoji kad je povreda takva da se na temelju nje instituciji može staviti na teret očita i gruba povreda granica njezine diskrecijske ovlasti.
76.
U tom pogledu, elementi koje treba uzeti u obzir su, osobito, složenost situacija, jasnoća i preciznost povrijeđenog pravila i opseg margine prosudbe koja je tim pravilom ostavljena instituciji Unije (
26
).
77.
Kada institucija Unije ima znatno smanjenu ili nema nikakvu marginu prosudbe, obična povreda prava Unije dostatna za utvrđivanje postojanja dovoljno ozbiljne povrede tog prava, zbog koje može nastati izvanugovorna odgovornost Unije (
27
).
78.
Međutim, nepostojanje diskrecijske ovlasti institucije i postojanje dovoljno ozbiljne povrede nisu automatski povezani. Povreda se može smatrati utvrđenom samo ako postoji nepravilnost koju u sličnim okolnostima uobičajeno oprezno i pažljivo upravno tijelo ne bi počinilo (
28
).
79.
U skladu s tim kriterijima treba ispitati IMG‑ove tvrdnje u okviru tog žalbenog razloga, u kojima ističe dvostruku povredu koju je navodno počinila Komisija: s jedne strane, povredu financijskih pravila iz 2002. i 2012. te, s druge strane, povredu načela dobre uprave (ili prava na nju).
a) Povreda financijskih pravila iz 2002. i 2012.
80.
Prema mojem mišljenju, Opći je sud pravilno presudio da „[…]odredbe financijskih pravila iz 2002. i 2012. o neizravnom upravljanju, koje se odnose na međunarodne organizacije, nisu pravna pravila kojima se subjektima, kojima je Komisija priznala status međunarodne organizacije, dodjeljuje pravo da se njihov status ne preispituje […]” (
29
).
81.
Naime, financijskim pravilima iz 2002. i 2012.:
–
Komisiji se dodjeljuje ovlast da trećim subjektima (u ovom slučaju, međunarodnim organizacijama) dodijeli neizravno upravljanje proračunskim sredstvima Unije. Tim se pravilima navedenim subjektima ne dodjeljuje pravo na to da ih se izabere za neizravno upravljanje niti im se jamči kontinuitet obavljanja funkcija neizravnih upravitelja proračunom Unije, u mjeri koja nadilazi odredbe konkretnog akta o dodjeli.
–
Komisiji se dodjeljuje široka diskrecijska ovlast da odluči, u skladu s općim interesom Unije, s kojim međunarodnim organizacijama, nakon što se potvrdi da imaju taj status, želi neizravno upravljati sredstvima Unije (
30
).
–
Komisiji se dopušta da s obrazloženjem preispita status međunarodne organizacije koji imaju ti subjekti ili prikladnost toga da im se nastavi dodjeljivati neizravno upravljanje sredstvima Unije (
31
).
82.
Međutim, ako se te pretpostavke prihvate, taj dio četvrtog žalbenog razloga ne može se prihvatiti iz dvaju razloga:
–
Kao prvo, kao što sam to upravo istaknuo, financijskim pravilima IMG‑u se ne dodjeljuje pravo na to da ga se nastavi priznavati kao međunarodnu organizaciju i, posljedično, na sklapanje s Komisijom novih sporazuma o delegiranju u okviru neizravnog upravljanja.
–
Kao drugo, ako bi se priznalo (quod non) da se navedenim pravilima dodjeljuje to pravo spomenutim međunarodnim organizacijama, Komisijina pogreška prilikom donošenja Odluke od 8. svibnja 2015. ne bi očito i grubo prelazila granice njezine diskrecijske ovlasti.
83.
Podsjećam na to da je Komisija u odluci od 8. svibnja 2015. obavijestila IMG da, dok se potpuno ne utvrdi IMG‑ov status međunarodne organizacije, njezine službe više neće sklapati novi sporazum o delegiranju prema načinu neizravnog upravljanja s međunarodnom organizacijom.
84.
Točno je da ta odluka, u pogledu dvojbi, ne odgovara analizi koja bi je prikladno opravdala, kao što je to istaknuo Sud u presudi C‑183/17 P i C‑184/17 P. Njezina ništavost proizlazila je iz nedostatka dokaza koje je podnijela Komisija kako bi je opravdala.
85.
Međutim, ta nepravilnost, koja je nastala zbog Komisijine netočne prosudbe, nije se mogla uočiti na prvi pogled, nego je postala jasna tek nakon kontradiktorne pravne rasprave, u kojoj su postojali razumni argumenti za i protiv (
32
). Stoga se ne može tvrditi da je Komisija očito prekoračila granice svoje diskrecijske ovlasti.
b) Povreda načela dobre uprave
86.
Pravo na dobru upravu (načelo dobre uprave) jamči se člankom 41. stavkom 1. Povelje, u skladu s kojim „[s]vatko ima pravo da institucije, tijela, uredi i agencije Unije njegove predmete obrađuju nepristrano, pravično i u razumnom roku” (
33
).
87.
To pravo predstavlja opće načelo pravnog poretka Unije (
34
). Kao što se to ističe u Objašnjenjima koja se odnose na Povelju (
35
), „[č]lanak 41. temelji se na postojanju Unije kao predmeta vladavine prava čije su značajke razvijene u sudskoj praksi, koja je, među ostalim, uključivala dobru upravu kao opće načelo prava”.
88.
Obveza dužne pažnje, koja je sastavni dio načela dobre uprave, općenito se primjenjuje na Komisijine radnje i podrazumijeva da ona treba postupati s pažnjom i oprezom. Kao što to ističe Sud, „moguće je da nastane izvanugovorna odgovornost uprave Zajednice zbog nezakonitog djelovanja u slučaju da ona ne postupa sa svom dužnom pažnjom i time uzrokuje štetu” (
36
).
89.
Sud smatra da, „kada se stranka poziva na očitu pogrešku u ocjeni koju je počinila nadležna institucija, sud Unije mora provjeriti je li ta institucija pomno i nepristrano ispitala sve relevantne elemente konkretnog slučaja na kojima se temelji ta ocjena […]. [T]a obveza dužne pažnje sastavni je dio načela dobre uprave i općenito se primjenjuje na njezine radnje u odnosima s javnošću” (
37
).
90.
Opći je sud u pobijanoj presudi bio izrazito nedorečen kad je na sljedeći način odbio IMG‑ove argumente u pogledu primjene navedenog načela:
–
„U ovom se pak postupku, nakon ukidanja i vraćanja predmeta na ponovno suđenje, tužitelj u prilog osnovanosti svojeg argumenta prema kojem Komisija nije smjela preispitivati statut međunarodne organizacije koji mu je ranije bila priznala pozvao na načelo dobre uprave. Tužitelj je na raspravi, u odgovoru na pitanje Općeg suda, tvrdio da je Komisija morala, na temelju navedenog načela, brižno i nepristrano ispitati njegovu situaciju, u svjetlu svih korisnih informacija” (točka 90.).
–
„Komisija [se] dužna uvjeriti u postojanje statusa međunarodne organizacije subjekta s kojim zaključuje sporazum o delegiranju u okviru neizravnog upravljanja, čak i kada je s tim subjektom već zaključila istovrsni sporazum, jer se priznavanje takvog statusa ne može smatrati trajnim […]. Primjenjujući načelo dobre uprave i načelo dobrog financijskog upravljanja […], Komisiji se ne može prigovoriti to što nije sklopila nove sporazume o delegiranju u okviru neizravnog upravljanja sa subjektom čiji se status međunarodne organizacije može preispitivati na temelju elemenata koji su u tom smislu dostavljeni Komisiji” (točka 91.).
–
„Tužitelj osim toga ne navodi zbog čega bi pogreška koja se tiče prava i očita pogreška u ocjeni, zbog kojih je Sud poništio spornu odluku, predstavljale, osobito u odnosu na Komisijinu obvezu nepristranog djelovanja, povredu načela dobre uprave, koja bi ispunjavala uvjete iz sudske prakse navedene u točki 89. [pobijane] presude i koja bi stoga mogla dovesti do odgovornosti Unije” (točka 92.).
91.
IMG prigovara Općem sudu da nije poštovao pravo na dobru upravu, koje se odražava u posebnom pravu na to da Komisija njegovoj situaciji pristupi pažljivo, brižno i nepristrano. Dobar dokaz toga jest poništavanje njezinih odluka u presudi C‑183/17 P i C‑184/17 P.
92.
Komisija odbija tu optužbu i tvrdi da nije dovoljno samo nezakonito postupanje kako bi nastala izvanugovorna odgovornost: potrebno je usto dokazati da je institucija djelovala nepažljivo ili pristrano, što, prema njezinu mišljenju, IMG nije dokazao.
93.
Nakon donošenja presude C‑183/17 P i C‑184/17 P više nije sporno da je Komisija postupila nezakonito donošenjem Odluke od 8. svibnja 2015.
94.
Međutim, nezakonitom odlukom takvih obilježja ne povređuje se automatski načelo dobre uprave (u obliku prava pojedinaca da institucije Unije o njihovim slučajevima odlučuju s pažnjom) sve dok ne nastane imovinska odgovornost Unije.
95.
Točno je da Odluka od 8. svibnja 2015. sadržava pogrešku u ocjeni u pogledu dokaza koji je opravdavaju. Komisija je odluku donijela koristeći se svojom diskrecijskom ovlasti, na temelju nekih, ali ne svih čimbenika koji će se a posteriori, nakon kontradiktorne rasprave u okviru pravnog sredstva, pokazati nužnima za potvrđivanje ili odbijanje IMG‑ova statusa međunarodne organizacije.
96.
Ne vidim u tome dovoljno ozbiljnu povredu načela dobre uprave.
97.
Povreda načela dužne pažnje ne može se ocjenjivati a da se ne uzmu u obzir područje, okolnosti i kontekst u kojem institucija Unije ima navedenu obvezu (
38
).
98.
Komisija je postupala s ciljem zaštite dobrog upravljanja proračunom Unije, što je svojstveno pažljivoj upravi koja brine za javna sredstva. Iako, ponavljam, dvojbe o IMG‑ovu statusu međunarodne organizacije (i posljedično o njegovoj mogućnosti da neizravno upravlja sredstvima Unije) nisu u tom trenutku bile dovoljno utemeljene, ne može se osporiti da su postojale nesigurnosti u tom pogledu.
99.
Točno je da Komisija nije djelovala s dovoljno pažnje da 2015. prikupi sve informacije o pravoj IMG‑ovoj prirodi i da je stoga odluku donijela na nedostatnoj osnovi, kao što je to istaknuo Sud. Stoga joj se može prigovoriti što nije tada provela iscrpniju istragu, poput one prilikom donošenja nove Odluke od 8. lipnja 2021., radi dokazivanja da IMG nije međunarodna organizacija.
100.
Komisija nije trebala čekati do 8. lipnja 2021. kako bi konačno razjasnila je li IMG međunarodna organizacija. Točno je da je od IMG‑a zatražila informacije i da ih joj taj subjekt nije dostavio, zbog čega se morala obratiti državama koje su navodno članice tog subjekta kako bi je obavijestile o njihovu sudjelovanju u njemu. Bila bi poželjna veća administrativna pažnja, ali u njezinu djelovanju ne vidim dovoljno ozbiljnu povredu Komisijine obveze dužne pažnje povezane s pravom na dobru upravu, koja bi mogla dovesti do izvanugovorne odgovornosti Unije (
39
).
101.
U sustavu izvanugovorne odgovornosti institucija Unije koji bi bio manje strog od sustava koji proizlazi iz sudske prakse Suda samo poništavanje odluke moglo bi eventualno dovesti do obveze naknade prouzročene štete.
102.
To se razlikuje od slučaja u kojem ta izvanugovorna odgovornost ne nastane zbog bilo kakve povrede, nego dovoljno ozbiljne povrede pravila prava Unije koje štiti pojedince. Osim toga, „ako neka institucija ili tijelo Unije ima diskrecijsku ovlast, jedino njihovo očito i ozbiljno nepoštovanje granica te ovlasti može ostvariti takvu dovoljno ozbiljnu povredu prava Unije” (
40
), kao što se to već napomenulo, nije dogodilo u ovom predmetu.
103.
Stoga smatram da Komisija, iako je prilikom donošenja Odluke od 8. svibnja 2015 postupala bez potrebnih dokaza, nije počinila dovoljno ozbiljnu povredu zbog neispunjavanja svoje obveze dužne pažnje. Njezina se pogreška, iako je nesporna, ne može ocijeniti kao neispričiva (
41
), a ni njezini zaključci nisu bili nerazumni (
42
), iako bi im se mogao prigovoriti nedostatak većeg broja dokaza na kojima bi se temeljili.
104.
Ukratko, četvrti žalbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.
F.
Peti, šesti i sedmi žalbeni razlog: povrede koje se odnose na štetu koju je pretrpio IMG
1. Argumenti stranaka
105.
U okviru petog žalbenog razloga, IMG se poziva na to da je Opći sud, u pogledu zahtjeva iz prve, druge i treće alineje točke 40. pobijane presude, povrijedio načelo popravljanja štete restitucijom, obvezu obrazlaganja, uvjete za dopuštenost te članak 76. točku (e) i članak 84. stavak 1. svojeg Poslovnika.
106.
U okviru šestog žalbenog razloga, IMG tvrdi da je Opći sud, u pogledu zahtjeva iz četvrte alineje točke 40. pobijane presude, povrijedio obvezu obrazlaganja te članak 76. točku (e) i članak 84. stavak 1. svojeg Poslovnika.
107.
U okviru sedmog žalbenog razloga, IMG se poziva na to da je Opći sud, u pogledu neimovinske štete, povrijedio načelo popravljanja štete restitucijom, obvezu obrazlaganja te članak 76. točku (e) i članak 84. stavak 1. svojeg Poslovnika, osim što je narušio neograničenu sudsku nadležnost suda.
108.
Komisija se protivi tim trima žalbenim razlozima i zahtijeva njihovo odbijanje.
2. Ocjena
109.
Prema mojem mišljenju, Sud, ako odbije prethodne žalbene razloge, treba odbiti ta tri žalbena razloga kao bespredmetna.
110.
U skladu s ustaljenom sudskom praksom, „postojanje izvanugovorne odgovornosti Unije […] uvjetovano [je] ispunjenjem […] nezakonito[sti] postupanja koje se stavlja na teret instituciji Unije, stvarnošću štete i postojanjem uzročne veze između postupanja te institucije i navedene štete […]. [A]ko jedan od tih uvjeta nije ispunjen, tužba se mora u cijelosti odbiti a da pritom nije potrebno ispitati ostale uvjete izvanugovorne odgovornosti Unije […]” (
43
).
111.
Dosad sam pokušao iznijeti argumente u prilog tomu da ne postoji dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava IMG‑u. Budući da nije ispunjen prvi od kriterija koji su nužni da bi nastala izvanugovorna odgovornost Unije, nije potrebno odlučivati o stvarnosti štete ni o njezinoj kvantifikaciji.
112.
Stoga predlažem da se peti, šesti i sedmi žalbeni razlog odbiju kao bespredmetni.
VIII. Troškovi
113.
U skladu s člankom 138. stavkom 1. Poslovnika, koji se na temelju članka 184. stavka 2. tog poslovnika primjenjuje na žalbu, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
114.
Budući da je Komisija podnijela zahtjev da se IMG‑u naloži snošenje troškova i da on nije uspio u postupku, treba mu se naložiti snošenje troškova.
IX. Zaključak
115.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da:
1.
proglasi nedopuštenim novi žalbeni razlog koji je istaknula Komisija;
2.
odbije kao neosnovane prvi, treći i četvrti žalbeni razlog;
3.
odbije dijelom kao neosnovan, a dijelom kao bespredmetan drugi žalbeni razlog;
4.
odbije kao bespredmetne peti, šesti i sedmi žalbeni razlog;
5.
naloži International Management Groupu snošenje vlastitih i Komisijinih troškova, osim troškova koji se odnose na novi žalbeni razlog koji je istaknula Komisija.
(
1
)	Izvorni jezik: španjolski
(
2
)	Presuda Općeg suda od 2. veljače 2017., IMG/Komisija (T‑381/15, neobjavljena, EU:T:2017:57)
(
3
)	Presuda Suda od 31. siječnja 2019., International Management Group/Komisija (C‑183/17 P i C‑184/17 P, EU:C:2019:78; u daljnjem tekstu: presuda C‑183/17 P i C‑184/17 P)
(
4
)	Presuda Općeg suda od 9. rujna 2020., IMG/Komisija (T‑381/15 RENV, neobjavljena, EU:T:2020:406; u daljnjem tekstu: pobijana presuda)
(
5
)	Uredba Vijeća od 25. lipnja 2002. o Financijskoj uredbi koja se primjenjuje na opći proračun Europskih zajednica (SL 2002., L 248, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 2., str. 145.), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ, Euratom) br. 1995/2006 od 13. prosinca 2006. (SL 2006., L 390, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 1., str. 267.) (u daljnjem tekstu: Financijska uredba iz 2002.).
(
6
)	Uredba Komisije od 23. prosinca 2002. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe br. 1605/2002 (SL 2002., L 357, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 3., str. 7.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ, Euratom) br. 478/2007 od 23. travnja 2007. (SL 2007., L 111, str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 2., str. 264.).
(
7
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije i o stavljanju izvan snage Uredbe br. 1605/2002 (SL 2012., L 298, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 248.). Ona je pak stavljena izvan snage Uredbom (EU, Euratom) 2018/1046 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. srpnja 2018. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije, o izmjeni uredaba (EU) br. 1296/2013, (EU) br. 1301/2013, (EU) br. 1303/2013, (EU) br. 1304/2013, (EU) br. 1309/2013, (EU) br. 1316/2013, (EU) br. 223/2014, (EU) br. 283/2014 i Odluke br. 541/2014/EU te o stavljanju izvan snage Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 (SL 2018., L 193, str. 1. i ispravak SL 2018., L 294, str. 45.).
(
8
)	Delegirana uredba Komisije od 29. listopada 2012. o pravilima za primjenu Uredbe br. 966/2012 (SL 2012., L 362, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 9., str. 183.)
(
9
)	Presuda C‑183/17 P i C‑184/17 P, t. 16. do 28.
(
10
)	Presuda C‑183/17 P i C‑184/17 P, t. 97.
(
11
)	Ibidem, t. 94. do 96. U tim se točkama utvrđuje:
– Kad je riječ o pitanju „je li više država koje je IMG prikazao kao svoje članice to doista i bilo, iz vlastitih utvrđenja Općeg suda proizlazi da se Komisijine sumnje s tim u vezi odnose samo na ‚određene’ IMG‑ove članove, konkretnije njih pet od ukupno šesnaest. Međutim, posljedica takvih sumnji, pod uvjetom da su osnovane, u međunarodnom pravu nije oduzimanje tom subjektu, kojeg te države nisu – ili nisu više – članice, svojstva ‚međunarodne organizacije’, i to tim manje kada, kao u predmetnom slučaju, dotične države čine samo znatno manji dio predmetnog subjekta.”
– Kad je riječ o sumnji „u vezi s ovlastima osoba koje su zastupale određene države prilikom potpisivanja osnivačkog akta IMG‑a, također valja istaknuti da bi se eventualno mogla dovesti u pitanje valjanost čina potpisivanja osnivačkog akta IMG‑a konkretno od strane tih država članica, a ne valjanost samog njegova osnivanja s obzirom na to da se eventualne nepravilnosti predstavljanja koje su navedene odnose samo na ograničen broj država sudionika”.
– Kad je riječ o „trećem elementu, prema kojem je glavni tajnik UN‑a napomenuo OLAF‑u da IMG nije specijalizirana agencija UN‑a, dovoljno je utvrditi da on ni na koji način nije pravno relevantan. Naime, […] financijska pravila iz 2002. i 2012. ni na koji način ne određuju da određeni subjekt mora biti agencija UN‑a kako bi se smatrao ‚međunarodnom organizacijom’. Osim toga, u predmetnom slučaju, nesporno je da IMG nikad nije tvrdio da je takva agencija, nego je tvrdio da je ‚organizacija osnovana u skladu s međunarodnim pravom na temelju međudržavnog sporazuma’ […]”.
(
12
)	Rješenje od 9. lipnja 2020., International Management Group/Komisija (C‑183/17 P‑INT, EU:C:2020:507; u daljnjem tekstu: rješenje C‑183/17 P INT)
(
13
)	Ibidem, t. 23.
(
14
)	Da bi došao do tog zaključka, Opći se sud temeljio na trima razmatranjima. Kao prvo, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, „[to načelo] samo po sebi ne dodjeljuje prava pojedincima, osim kada je izraz posebnih prava”. Osim toga, iz pravnih ocjena koje je prethodno proveo navedeni sud proizlazi da Komisija može preispitivati IMG‑ov status međunarodne organizacije u smislu financijskih pravila iz 2002. i 2012. Naposljetku, IMG nije dokazao na koji način nezakonitost zbog koje je Sud poništio Odluku od 8. svibnja 2015. predstavlja povredu načela dobre uprave i, konkretnije, obveze dužne pažnje koju ima Komisija.
(
15
)	Komisija je u nastavku IMG‑u ponovila svoj zahtjev da dostavi dokumente navedene u dopisu od 6. svibnja 2019. i pojasnila da će se, ako to ne učini, obratiti izravno državama koje IMG smatra svojim članicama.
(
16
)	Rješenje Općeg suda od 9. rujna 2020., IMG/Komisija (T‑645/19, neobjavljeno, EU:T:2020:388)
(
17
)	Predmet T‑509/21
(
18
)	U točki 39. pobijane presude, u pogledu predmeta spora nakon žalbenog postupka i vraćanja na ponovno odlučivanje, tvrdi se da su „[s]tranke […] tijekom rasprave, u odgovoru na pitanje Općeg suda, potvrdile da je predmet ovog spora ograničen na naknadu štete koja proizlazi iz Komisijine odluke, sadržane u dopisu od 8. svibnja 2015., da s tužiteljem neće zaključivati nove sporazume o delegiranju u okviru neizravnog upravljanja ‚dok se potpuno ne utvrdi [njegov status] međunarodne organizacije’ […]”. Bez isticanja u izvorniku.
(
19
)	Točka 80. pobijane presude
(
20
)	U pogledu tog načela, vidjeti presude od 16. srpnja 2020., ADR Center/Komisija (C‑584/17 P, EU:C:2020:576, t. 100. do 102.) i od 28. veljače 2019., Alfamicro/Komisija (C‑14/18 P, EU:C:2019:159, t. 65. do 67.).
(
21
)	Prema Komisijinu mišljenju, preispitivanje je česta upravna praksa (koja se osobito provodi kad dođe do zakonske izmjene financijskih pravila, kao što je to bio slučaj s Delegiranom uredbom 2015/2462) koja nije dovela do sporova, osim u IMG‑ovu slučaju.
(
22
)	Točke 29. i 30. ovog mišljenja
(
23
)	Presude od 28. listopada 2021., Vialto Consulting/Komisija (C‑650/19 P, EU:C:2021:879, t. 138.); od 5. veljače 2021., Dalli/Komisija (C‑615/19 P, EU:C:2021:133, t. 41.); od 5. rujna 2019., Europska unija/Guardian Europe i Guardian Europe/Europska unija (C‑447/17 P i C‑479/17 P, EU:C:2019:672, t. 147.); od 13. prosinca 2018., Europska unija/Kendrion (C‑150/17 P, EU:C:2018:1014, t. 117.) i od 4. srpnja 2000., Bergaderm i Goupil/Komisija (C‑352/98 P, EU:C:2000:361, t. 42.)
(
24
)	Presuda od 5. veljače 2021., Dalli/Komisija (C‑615/19 P, EU:C:2021:133, t. 42.) i od 5. rujna 2019., Europska unija/Guardian Europe i Guardian Europe/Europska unija (C‑447/17 P i C‑479/17 P, EU:C:2019:672, t. 148.)
(
25
)	Presuda od 4. travnja 2017., Ombudsman/Staelen (C‑337/15 P, EU:C:2017:256, t. 37.)
(
26
)	Presuda od 30. svibnja 2017., Safa Nicu Sepahan/Vijeće (C‑45/15 P, EU:C:2017:402, t. 30.)
(
27
)	Presude od 28. listopada 2021., Vialto Consulting/Komisija (C‑650/19 P, EU:C:2021:879, t. 142.); od 20. siječnja 2021., Komisija/Printeos (C‑301/19 P, EU:C:2021:39, t. 103.) i od 10. prosinca 2002., Komisija/Camar i Tico (C‑312/00 P, EU:C:2002:736, t. 54.)
(
28
)	Presude od 10. rujna 2019., HTTS/Vijeće (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, t. 43.); od 23. ožujka 2004., Ombudsman/Lamberts (C‑234/02 P, EU:C:2004:174, t. 49.) i od 4. travnja 2017., Ombudsman/Staelen (C‑337/15 P, EU:C:2017:256, t. 31.)
(
29
)	Točka 88. pobijane presude
(
30
)	Presuda C‑183/17 P i C‑184/17 P, t. 89.: „[…] Komisija [se], kada namjerava donijeti odluku kojom se zadaće izvršavanja proračuna povjeravaju određenom subjektu, mora uvjeriti u to da taj subjekt ima svojstvo međunarodne organizacije”.
(
31
)	Ibidem, t. 90.: „[…] kada Komisija, nakon donošenja odluke kojom se zadaće izvršenja proračuna povjeravaju određenom subjektu koji ima svojstvo međunarodne organizacije, donese odluke kao što [je] [sporna odluka] na temelju elemenata koji, prema njezinu mišljenju, mogu dovesti u pitanje to svojstvo, navedene odluke moraju biti opravdane i pravno i činjenično”.
(
32
)	Tu tvrdnju, prema mojem mišljenju, potvrđuje okolnost da je nezavisni odvjetnik H. Saugmandsgaard Øe u mišljenju u predmetima C‑183/17 P i C‑184/17 P (EU:C:2018:782) smatrao da „Opći sud nije pogrešno primijenio svoju ovlast nadzora kad je, s obzirom na dokaze uložene u spis, došao do zaključka da je Komisija legitimno i zakonski odlučila da više neće IMG‑u povjeravati zadaće izvršenja proračuna Unije, kao određenu mjeru predostrožnosti dok se ne razjasni pitanje pravnog statusa zainteresirane osobe” (točka 64.).
(
33
)	Prema mišljenju Suda, institucije, tijela, uredi i agencije Unije dužni su poštovati temeljna prava zajamčena pravom Unije među kojima je pravo na dobru upravu iz članka 41. Povelje (presude od 21. listopada 2021., Parlament/UZ (C‑894/19 P, EU:C:2021:863, t. 51. i 52.) i od 27. ožujka 2019., August Wolff i Remedia/Komisija (C‑680/16 P, EU:C:2019:257, t. 24. i navedena sudska praksa)).
(
34
)	Presude od 8. svibnja 2014., N. (C‑604/12, EU:C:2014:302, t. 49.) i od 19. lipnja 2014., Commune de Millau i SEMEA/Komisija (C‑531/12 P, EU:C:2014:2008, t. 97.)
(
35
)	SL 2007., C 303, str. 17. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 120.)
(
36
)	Presuda od 16. prosinca 2008., Masdar (UK)/Komisija (C‑47/07 P, EU:C:2008:726, t. 91.)
(
37
)	Presuda od 22. studenoga 2017., Komisija/Biblaina de Alquitranes i dr. (C‑691/15 P, EU:C:2017:882, t. 35.)
(
38
)	Presude od 4. travnja 2017., Ombudsman/Staelen (C‑337/15 P, EU:C:2017:256, t. 40.) i od 30. siječnja 1992., Finsider i dr./Komisija (C‑363/88 i C‑364/88, EU:C:1992:44, t. 24.).
(
39
)	Uostalom, tu je nepravilnost u sličnim okolnostima mogla počiniti bilo koja druga uprava koja dvoji o pravnoj prirodi određene organizacije koja će se uključiti u neizravno upravljanje javnim sredstvima.
(
40
)	Presuda od 4. travnja 2017., Ombudsman/Staelen (C‑337/15 P, EU:C:2017:256, t. 37.)
(
41
)	Presude od 30. siječnja 1992., Finsider i dr./Komisija (C‑363/88 i C‑364/88, EU:C:1992:44, t. 22.) i od 4. srpnja 2000., Haim (C‑424/97, EU:C:2000:357, t. 42. i 43.)
(
42
)	Presuda od 22. listopada 1991., Nölle (C‑16/90, EU:C:1991:402, t. 13.)
(
43
)	Presuda od 5. veljače 2021., Dalli/Komisija (C‑615/19 P, EU:C:2021:133, t. 42.) i od 5. rujna 2019., Europska unija/Guardian Europe i Guardian Europe/Europska unija (C‑447/17 P i C‑479/17 P, EU:C:2019:672, t. 148.)