Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
RIMVYDO NORKAUS IŠVADA,
pateikta 2026 m. vasario 5 d.(1)
Byla C‑606/24
XY ir kt.
prieš
Ministerul Finanţelor
(Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas, Rumunija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa – Teismų nepriklausomumas – Pagal įstatymą įsteigtas teismas – Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos reikalaujama, kad žemesnės instancijos teismai prašytų aukščiausiojo teismo priimti prejudicinį sprendimą – Bylos dėl darbuotojų
teisių į darbo užmokestį ar su juo susijusias
išmokas, mokamus iš viešųjų lėšų,
nustatymo ir (arba) šių sumų mokėjimo – Pareiga prašyti prejudicinio sprendimo teisės klausimais, kurių aukščiausiasis teismas dar nėra nagrinėjęs – Poveikis procedūrai pagal SESV 267 straipsnį “
I.      Įvadas
1.        Šioje byloje Teisingumo Teismo prašoma iš naujo išnagrinėti teisinės valstybės ir teismų nepriklausomumo klausimą atsižvelgiant į pačios teismų valdžios vidaus nepriklausomumą. Nepaisant gausios Teisingumo Teismo jurisprudencijos dėl teismų nepriklausomumo principo(2), šioje byloje keliamas naujas teisės klausimas, nes Teisingumo Teismo prašoma priimti sprendimą dėl nacionalinės prejudicinio sprendimo procedūros suderinamumo su šiuo principu. Pagal nacionalinę procedūrą žemesnės instancijos teismai, spręsdami tam tikrus klausimus, turi kreiptis į aukščiausiosios instancijos teismą, kad šis galėtų priimti sprendimą teisės klausimu.
2.        Šis Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas, Rumunija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas nagrinėjant kelių asmenų šiame teisme pateiktą skundą Ministerul Finanțelor (finansų ministras, Rumunija; toliau – atsakovas) dėl, be kita ko, darbuotojų teisių į darbo užmokestį, mokamą iš viešųjų lėšų.
3.        Prašymas susijęs su Nepaprastuoju potvarkiu OUG Nr. 62/2024(3), kurį Rumunijos vyriausybė priėmė 2024 m. ir kuriuo siekiama užtikrinti nuoseklią ir suderintą teismų praktiką. OUG Nr. 62/2024 iš esmės numatyta, kad jeigu nagrinėdamas skundą
dėl, be kita ko, darbuotojų teisių į darbo užmokestį, mokamą iš viešųjų lėšų, pirmosios ar apeliacinės instancijos teismas konstatuoja, kad Înalta Curte de Casație i Justiție (Aukščiausiasis Kasacinis Teisingumo Teismas, Rumunija; toliau – ÎCCJ)(4) nėra priėmęs sprendimo teisės klausimu, o jį būtina išaiškinti, kad būtų galima priimti sprendimą dėl bylos esmės, atitinkamas teismas turi prašyti ÎCCJ priimti sprendimą šiuo klausimu. Nutartis dėl kreipimosi į ÎCCJ išsiunčiama kitiems teismams, turintiems jurisdikciją nagrinėti panašias bylas pirmąja ar apeliacine instancija. Šie teismai privalo sustabdyti panašių bylų nagrinėjimą, kol ÎCCJ priims sprendimą aptariamu teisės klausimu. Šiuo tikslu ÎCCJ turi priimti sprendimą dėl teisės klausimo per 60 dienų nuo kreipimosi į jį dienos.
4.        Pareiškėjai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme teigia, kad iš teismų negali būti atimta teisė priimti sprendimus bylose ir kad ÎCCJ negali būti vienintelis teismas,
priimantis sprendimus teisės klausimu, susijusiu su daugeliu skirtingų bylų. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar tokie nacionalinės teisės aktai yra draudžiami pagal ESS 2 straipsnį, 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnį. Jis pabrėžia, kad Legea nr. 134/2010 privind Codul de procedură civilă (Įstatymas Nr. 134/2010 dėl Civilinio proceso kodekso; toliau – Civilinio proceso kodeksas)(5) galutinės instancijos teismams jau numatyta galimybė prašyti ÎCCJ priimti sprendimą teisės klausimu, kurį reikia išaiškinti. Vis dėlto, skirtingai nuo OUG Nr. 62/2024 numatytos procedūros, kuri taikoma tik skundams dėl, be kita ko, darbuotojų teisių į darbo užmokestį, mokamą iš viešųjų lėšų, ir teisių į pensiją, Civilinio proceso kodekse numatyta procedūra yra neprivaloma ir jos materialinė taikymo sritis yra platesnė.
5.        Kadangi teismų nepriklausomumas ir teisinis saugumas, atsirandantis dėl jurisprudencijos nuoseklumo ar vienodumo(6), yra teisinei valstybei būdingi elementai(7), tarp šių dviejų elementų gali atsirasti tam tikra priešprieša ir Teisingumo Teismas turi juos suderinti.
6.        Turbūt būtų nesąžininga iš karto nepripažinti tam tikrų pagal OUG Nr. 62/2024 ir SESV 267 straipsnį numatytų procedūrų panašumų. Taigi Teisingumo Teismui reikia išnagrinėti, kaip šios dvi prašymo priimti prejudicinį sprendimą procedūros sąveikauja tarpusavyje ir ar OUG Nr. 62/2024 numatyta nacionaline procedūra kėsinamasi į prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrą pagal SESV 267 straipsnį ir neigiamai paveikiama Sąjungos teisės viršenybė.
II.    Teisinis kontekstas – Rumunijos teisė
A.      OUG Nr. 62/2024
7.        OUG Nr. 62/2024 1–4 straipsniuose numatyta:
„1 straipsnis
1.      Šis nepaprastasis potvarkis taikomas byloms dėl darbuotojų teisių į darbo užmokestį ar su juo susijusias išmokas, mokamus iš viešųjų lėšų, nustatymo ir (arba) šių sumų mokėjimo. <...>
2.      Šis nepaprastasis potvarkis taip pat taikomas byloms
dėl teisių į pensiją nustatymo ir (arba) pensijos mokėjimo. <...>
<…>
2 straipsnis
1.      Jeigu 1 straipsnyje nurodytą bylą pirmąja ar apeliacine instancija nagrinėjanti teisėjų kolegija patikrina ir konstatuoja, kad [ÎCCJ] nėra priėmęs sprendimo dėl teisės klausimo, o jį būtina išsiaiškinti, kad būtų galima priimti sprendimą dėl bylos esmės, ir kad šis teisės klausimas nėra iškeltas dar nebaigtame nagrinėti skunde, paduotame ginant įstatymo
interesą, ji turi prašyti [ÎCCJ] priimti sprendimą, kuriuo
iš esmės būtų išspręstas
jos pateiktas teisės klausimas.
2.      Prašymą teikiantis teismas sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą kopiją kartu su pranešimu [ÎCCJ] elektroniniu paštu taip pat išsiunčia kitiems teismams, turintiems jurisdikciją pirmąja arba apeliacine instancija nagrinėti tokio paties pobūdžio bylą kaip ta, kurioje buvo priimtas toks sprendimas. <…>
3.      Panašių bylų nagrinėjimas teismuose sustabdomas, kol [ÎCCJ] priims prejudicinį sprendimą, kuriuo išsprendžiamas teisės klausimas.
<…>
5.      Šio straipsnio 1 dalyje nurodyti prašymai nagrinėjami pirmumo tvarka ir turi būti išnagrinėti ne vėliau kaip per 60 dienų nuo bylos perdavimo [ÎCCJ] dienos.
6.      Sprendimo motyvai pateikiami ne vėliau kaip per 15 dienų nuo jo priėmimo dienos, o sprendimas paskelbiamas Monitorul Oficial al României I dalyje ne vėliau kaip per 5 dienas nuo motyvų pateikimo.
3 straipsnis
1 ir 2 straipsnių nuostatos taip pat taikomos šio nepaprastojo potvarkio įsigaliojimo dieną dar nebaigtoms nagrinėti byloms.
4 straipsnis
Šio nepaprastojo potvarkio nuostatas papildo [Civilinio proceso kodeksas] <...>“
B.      Civilinio proceso kodeksas
8.        Civilinio proceso kodekso 519–521 straipsniuose, susijusiuose su prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikimu ÎCCJ siekiant išspręsti vieną ar kelis teisės klausimus, numatyta:
„519 straipsnis
Prašymo priimti prejudicinį sprendimą dalykas
Jeigu nagrinėjant bylą [ÎCCJ], apeliacinio teismo arba apygardos teismo
teisėjų kolegija, priimanti sprendimą kaip galutinė instancija, konstatuoja, kad teisės klausimas, kurį būtina išaiškinti, kad būtų galima priimti sprendimą dėl bylos esmės, yra naujas ir kad [ÎCCJ] dar nėra priėmęs sprendimo dėl jo ir kad šis teisės klausimas nėra iškeltas dar nebaigtame nagrinėti
skunde, paduotame ginant įstatymo interesą, ši teisėjų kolegija gali prašyti [ÎCCJ] priimti sprendimą, kuriuo iš esmės būtų išspręstas jos pateiktas teisės klausimas.
520 straipsnis
Procedūra
1.      Bylą nagrinėjanti teisėjų kolegija po pasikeitimo nuomonėmis perduoda bylą [ÎCCJ], jei įvykdytos 519 straipsnyje numatytos sąlygos, ir šiuo tikslu priima neskundžiamą
sprendimą. Jeigu tokiame sprendime nurodoma perduoti bylą, jame nurodomi ir prašymo priimti prejudicinį sprendimą pagal 519 straipsnį priimtinumo motyvai, taip pat bylą nagrinėjančios teisėjų kolegijos ir šalių nuomonės.
2.      1 dalyje numatytu sprendimu bylos nagrinėjimas sustabdomas, kol [ÎCCJ] priims prejudicinį sprendimą dėl pateikto teisės klausimo.
3.      Įtraukus bylą į [ÎCCJ] registrą, sprendimas dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą paskelbiamas šio teismo interneto svetainėje.
4.      Panašios teismų nagrinėjamos bylos gali būti sustabdytos, kol prašymas priimti prejudicinį sprendimą bus išnagrinėtas.
<…>
7.      <...> [teisėjų kolegijos pirmininkas] paskiria teisėją, kuris parengs pranešimą pateiktu teisės klausimu. <...>
<…>
10.      Pranešimas įteikiamas šalims, o jos per 15 dienų nuo pranešimo įteikimo pateikia <...> rašytines pastabas dėl pateikto teisės klausimo.
<…>
12.      Prašymas priimti prejudicinį sprendimą išnagrinėjamas nešaukiant šalių į teismą ne vėliau
kaip per tris mėnesius nuo sprendimo [dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą] priėmimo dienos, o jį nagrinėjančios teisėjų kolegijos sprendimą priima ne mažiau kaip du trečdaliai jos teisėjų. Susilaikyti balsuojant neleidžiama.
521 straipsnis
Sprendimo turinys ir pasekmės
1.      Teisės klausimams nagrinėti paskirta teisėjų kolegija, išnagrinėjusi prašymą priimti prejudicinį sprendimą, priima sprendimą tik dėl to teisės klausimo, kurį reikia išspręsti.
<…>
3.      Bet koks sprendimas teisės klausimais yra privalomas nuo sprendimo paskelbimo Monitorul Oficial al României I dalyje dienos, o teismui, prašančiam išspręsti atitinkamą teisės klausimą, – nuo sprendimo priėmimo dienos.
<...>“
III. Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
9.        2023 m. lapkričio 20 d. pareiškėjai kreipėsi į Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas), prašydami įpareigoti atsakovą, be kita ko, remiantis nediskriminavimo principu perskaičiuoti ir sumokėti skirtumą tarp faktiškai įgytų teisių į darbo užmokestį ir teisių, kurios turėjo būti įgytos pagal maksimalų darbo užmokestį, mokamą už panašias pareigas keliose viešosios valdžios įstaigose ir institucijose. 2024 m. birželio 14 d., taigi, kol vyko procesas tame teisme, įsigaliojo OUG Nr. 62/2024. Pagal OUG Nr. 62/2024 3 straipsnį jo 1 ir 2 straipsniai taip pat taikomi šio nepaprastojo potvarkio įsigaliojimo dieną nebaigtoms nagrinėti byloms. 2024 m. rugsėjo 4 d. posėdyje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šalims pateikė klausimą dėl tikslingumo pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą. Pareiškėjai iš esmės teigė, kad iš teismo, nagrinėjančio ginčą dėl teisių į darbo užmokestį, „negalima atimti teisės priimti sprendimą byloje, o teisėjų kolegija[(8)] negali būti vienintelis teismas visoje šalyje, sprendžiantis teisės klausimą, susijusį su keliomis atskiromis bylomis“. Atsakovas teigė, kad OUG Nr. 62/2024 buvo priimtas siekiant suvienodinti skirtingą teismų praktiką ir užtikrinti teisinių santykių stabilumą teisių į darbo užmokestį, mokamą iš viešųjų lėšų, srityje.
10.      2024 m. rugsėjo 17 d.
Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas) kreipėsi į Teisingumo Teismą ir nurodė penkias priežastis, paskatinusias kreiptis į jį su prašymu priimti prejudicinį sprendimą.
11.      Pirma, pagal ÎCCJ jurisprudenciją, susijusią su Civilinio proceso kodekso 519 straipsniu, šio teismo vaidmuo pagal šią nuostatą yra išimtinis. Jis atsiranda tik tada, kai teisės klausimas, turintis lemiamą reikšmę priimant sprendimą byloje iš esmės, nėra pakankamai aiškus, todėl gali atsirasti prieštaringa teismų praktika. ÎCCJ negali pakeisti bylą nagrinėjančio (‑ių) teisėjo (‑ų). ÎCCJ negali spręsti byloje iškeltų teisės klausimų, išskyrus atvejus, kai šie klausimai kelia sunkumų. Be to, Civilinio proceso kodekso 519 straipsnyje numatyta procedūra yra neprivaloma ir teismai gali laisvai vertinti teisės klausimo sudėtingumą ir nagrinėti bylą remdamiesi konkrečiomis faktinėmis aplinkybėmis. Šia nuostata taip pat užtikrinama, kad tik galutinės instancijos teismas gali kreiptis į ÎCCJ, jei nustato, kad yra naujas teisės klausimas, dėl kurio nėra paduotas skundas siekiant apginti įstatymo interesą pagal Civilinio proceso kodekso 514–518 straipsnius. Be to, šio kodekso 519 straipsnis taikytinas visiems asmenims.
12.      Vis dėlto pagal OUG Nr. 62/2024 į jo taikymo sritį patenkančiose bylose neprivaloma procedūra paverčiama privalomąja, nes pagal šį potvarkį teismai privalo kreiptis į ÎCCJ, net jeigu jiems nekyla jokių abejonių dėl bylos esmės. OUG Nr. 62/2024 pakeičiama Civilinio proceso kodekso 519 straipsnyje vartojama sąvoka „teisės klausimas“. Ši sąvoka nėra apibrėžta įstatyme ir ÎCCJ savo jurisprudencijoje paaiškino
jos reikšmę, kad būtų užtikrintas griežtas teisės normų analizės ir aiškinimo pagal teismų praktikos vienodinimo mechanizmą atribojimas nuo konkrečių ir individualių sprendimų.
13.      Be to, reikalavimas kreiptis į ÎCCJ ir automatinis visų panašių teismuose nagrinėjamų bylų sustabdymas pažeidžia teismų nepriklausomumo principą, nes iš jų atimama galimybė įvertinti, kaip teisės klausimas turėtų būti išspręstas ir pritaikytas jų nagrinėjamai bylai. Dėl to teismuose gali susikaupti daug nebaigtų nagrinėti bylų, o tai dar labiau apsunkintų veiksmingą bylų nagrinėjimą ir pailgintų teismo procesų trukmę. Tai prieštarauja nurodomam OUG Nr. 62/2024 tikslui užtikrinti veiksmingesnį teisingumo vykdymą.
14.      Remiantis ÎCCJ jurisprudencija, šio teismo vaidmuo pagal Civilinio proceso kodekso 519 straipsnį nėra taikyti teisę siekiant priimti sprendimą nagrinėjamoje byloje;
ši atsakomybė tenka bylą nagrinėjančiam teismui. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad minėta ÎCCJ jurisprudencija, susijusi su tokio prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumu, neturi prasmės, jeigu teisėjai privalo kreiptis į ÎCCJ visose bylose, patenkančiose į OUG Nr. 62/2024 taikymo sritį.
15.      Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad OUG Nr. 62/2024 prieštarauja teisinės valstybės ir valdžių padalijimo principams. Juo vykdomoji valdžia neleistinai kišasi į teismų veiklą. OUG Nr. 62/2024 nenurodyta, kodėl jis taikomas tik tam tikriems teismo procesams, ir jame nenustatytos aiškios ir tikslios sąlygos ar terminai. Pagal OUG Nr. 62/2024 preambulę šį potvarkį buvo būtina priimti dėl nenuoseklios teismų praktikos, kuri gali turėti neigiamą poveikį bendrajam biudžetui ir socialiniam bei ekonominiam stabilumui. Tai reiškia, kad teismų praktikos vienodinimo procedūra turėtų duoti teigiamų rezultatų valstybės biudžetui, taip parodant, kad teisės aktų leidėjas turi tam tikrų lūkesčių dėl vienodinimo procedūros baigties.
16.      Trečia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad OUG Nr. 62/2024 pažeidžiama teisė į teisingą bylos nagrinėjimą, garantuojama, be kita ko, Chartijos 47 straipsnyje. Teisės subjektai gali suprasti, kad šis nepaprastasis potvarkis sudaro palankesnes sąlygas administracijai bylose, susijusiose su teisėmis į darbo užmokestį, ir kad žemesnės instancijos teismų teisėjai neturi visuomenės pasitikėjimo, reikalingo tam, kad patys priimtų sprendimus, o
tai pakerta visuomenės pasitikėjimą teismų sistema. Be to, taip sukuriamas pavojingas precedentas pernelyg centralizuotai teismų praktikai ir priverstinai standartizuotam teisės aiškinimui tam tikrų kategorijų bylose. Taikant mechanizmus, kuriais siekiama užtikrinti jurisprudencijos nuoseklumą, negalima nepaisyti reikalavimo turėti galimybę kreiptis į pagal įstatymą įsteigtą nepriklausomą ir nešališką teismą.
17.      Ketvirta, aplinkybės, kad teismuose nagrinėjama daug bylų, nereikėtų painioti su skirtingos jurisprudencijos buvimu. Bet kuriuo atveju tokie skirtumai būdingi bet kuriai teismų sistemai, grindžiamai pirmosios ir apeliacinės instancijos teismų, turinčių jurisdikciją savo veiklos teritorijoje, tinklu(9). Rumunijos teisės aktuose(10) numatyti pakankami teismų praktikos vienodinimo mechanizmai. Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas) mano, kad teismų nepriklausomumo principas taikomas ir teismų sistemos viduje. Europos komisijos „Demokratija per teisę“ (Venecijos komisija) teigimu, „teismų valdžios hierarchija, t. y. teisėjų pavaldumas,
priimant teismo sprendimus,
teismų pirmininkams ar aukštesnėms instancijoms, būtų akivaizdus šio principo pažeidimas“(11).
18.      Penkta, Hotărârea Nr. 2 din 27 iunie 2019
(2019 m.
birželio 27 d. Sprendimas Nr. 2/2019; toliau – Sprendimas Nr. 2/2019)
Curtea Constituțională
(Konstitucinis Teismas, Rumunija) patvirtino 2019 m. gegužės 26 d. nacionalinio referendumo, kuriame Rumunijos žmonės, be kita ko, patvirtino draudimą Rumunijos vyriausybei priimti nepaprastuosius potvarkius teismų organizavimo srityje, rezultatus. OUG Nr. 62/2024 yra toks potvarkis. Taigi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, Rumunijos vyriausybė turėtų „paisyti konstitucinio lojalumo pareigos“ ir pasiūlyti parlamentui priimti atitinkamą įstatymą.
19.      Atsižvelgdamas į tai, Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas) sustabdė bylos nagrinėjimą ir nutarė pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa (siejama su ESS 2 straipsniu ir [Chartijos] 47 straipsniu) turi būti aiškinama taip, kad pagal teisėjų nepriklausomumo principą draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos teisėjų kolegijos, nagrinėjančios bylas dėl darbuotojų teisių į darbo užmokestį ar su juo susijusias
išmokas, mokamus iš viešųjų lėšų, nustatymo ir (arba) šių sumų mokėjimo, privalo kreiptis į [ÎCCJ] visose nagrinėjamose bylose, kad būtų priimtas prejudicinis sprendimas dėl teisės klausimų, kurių prieš tai jis neišsprendė, taip apribojant atitinkamas bylas nagrinėjančių teismų galimybę savarankiškai priimti sprendimus bylose, vien dėl to, kad nevienoda teismų praktika gali turėti neigiamą poveikį bendrajam konsoliduotajam biudžetui ir socialiniam bei ekonominiam šalies stabilumui?“
IV.    Procesas Teisingumo Teisme
20.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašė Teisingumo Teismo nagrinėti bylą taikant prejudicinio sprendimo priėmimo pagreitinta tvarka procedūrą, numatytą Teisingumo Teismo procedūros reglamento 105 straipsnyje. 2025 m. vasario 12 d. nutartimi Teisingumo Teismas atmetė šį prašymą. Teisingumo Teismas, be kita ko, nusprendė, kad nėra išimtinių aplinkybių, pateisinančių šios procedūros taikymą.
21.      Rumunijos vyriausybė ir Europos Komisija pateikė rašytines pastabas.
22.      2025 m. rugsėjo 30 d. Teisingumo Teismas paprašė Rumunijos vyriausybės ne vėliau kaip 2025 m. spalio 3 d. pateikti Civilinio proceso kodekso 514–521 straipsnių, taikytinų pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms, tekstą. Rumunijos vyriausybė įvykdė šį prašymą.
V.      Vertinimas
23.      Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar pagal ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, siejamą su ESS 2 straipsniu ir Chartijos 47 straipsniu, ir teismų nepriklausomumo principą draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos nacionaliniai teismai, nagrinėjantys bylas, susijusias, be kita ko, su teisėmis į darbo užmokestį, mokamą iš viešųjų lėšų, įpareigojami prašyti aukščiausiojo teismo priimti prejudicinį sprendimą teisės klausimu, kurio tas teismas anksčiau nėra išsprendęs. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad tokia pareiga kartu su kitiems teismams, nagrinėjantiems panašias bylas, nustatyta pareiga sustabdyti bylos nagrinėjimą kelia grėsmę žemesnės instancijos teismų teisėjų nepriklausomumui.
24.      Pirmiausia reikėtų pabrėžti kelis Rumunijos teismų sistemos aspektus, kurie yra svarbūs siekiant suprasti OUG Nr. 62/2024 nustatytą mechanizmą ir jo santykį su iš Sąjungos teisės kylančiais įpareigojimais. Constituția României
(Rumunijos Konstitucija) 126 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad ÎCCJ pagal savo jurisdikciją užtikrina, kad kiti teismai vienodai aiškintų ir įgyvendintų teisę. Daugelio valstybių narių aukščiausiesiems teismams pavesta tokia pati funkcija, kurią jie paprastai atlieka nagrinėdami bylas kasacine tvarka. Šiuose kasaciniuose skunduose dažniausiai nagrinėjami tik teisės klausimai(12). Dėl šios priežasties bylose, kuriose keliamas svarbus teisės klausimas, iš esmės gali būti paduodamas kasacinis skundas atitinkamos valstybės narės aukščiausiajam teismui. Kad aukščiausieji teismai galėtų sutelkti dėmesį į ypatingos svarbos klausimus, gali būti taikomos įvairios procesinės taisyklės, pavyzdžiui, skundų atranka(13).
25.      Šioje byloje atrodo(14), kad Rumunijos teisės sistemoje tam tikri teisės klausimai, keliami bylose dėl, be kita ko, darbuotojų teisių į darbo užmokestį, mokamą iš viešųjų lėšų, nustatymo ir (arba) darbo užmokesčio mokėjimo, nebūtinai gali būti kasacine tvarka perduodami ÎCCJ. Tokiose bylose kiti nei ÎCCJ teismai veikia kaip galutinės instancijos teismai. Vis dėlto OUG Nr. 62/2024 nustatytas mechanizmas, kuriuo užtikrinama, kad teisės klausimas, kurio ÎCCJ galbūt nenagrinės kasacine tvarka, būtų perduotas šiam teismui taikant privalomą prašymo priimti prejudicinį sprendimą mechanizmą. Mano nuomone, dėl tokio mechanizmo kyla papildomas teisinis klausimas, kurį nagrinėsiu paskutinėje šios išvados dalyje: kurio teismo priimtas sprendimas tokiomis aplinkybėmis pagal nacionalinę teisę negali būti toliau skundžiamas, kaip numatyta
SESV 267 straipsnio trečioje pastraipoje?
26.      Prieš pradėdamas analizuoti šiuos klausimus pirmiausia įvertinsiu
Teisingumo Teismo jurisdikciją nagrinėjant šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą. Paskui trumpai priminsiu šiai bylai reikšmingus esamos Teisingumo Teismo jurisprudencijos dėl teisinės valstybės principo aspektus, visų pirma susijusius su procedūromis, kuriomis siekiama suvienodinti nacionalinę jurisprudenciją, o tada analizuosiu šią Teisingumo Teismo jurisprudenciją atsižvelgdamas į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo iškeltas abejones. Galiausiai, atsižvelgdamas į Komisijos pastabas šiuo klausimu, išnagrinėsiu, ar aptariama nacionalinė procedūra gali pakenkti Rumunijos teismų ir Teisingumo Teismo dialogui pagal SESV 267 straipsnį ir Sąjungos teisės viršenybei.
A.      Teisingumo Teismo jurisdikcija ir prejudicinio klausimo priimtinumas
27.      Rumunijos vyriausybė ir Komisija laikosi nuomonės, kad Chartijos 47 straipsnis netaikomas pagrindinei bylai.
28.      Chartijos taikymo sritis, kiek tai susiję su valstybių narių veiksmais, apibrėžta jos 51 straipsnio 1 dalyje, pagal kurią Chartijos nuostatos skirtos valstybėms narėms tik tais atvejais, kai šios įgyvendina Sąjungos teisę. Taigi Sąjungos teisinėje sistemoje užtikrinamos pagrindinės teisės gali būti taikomos visais atvejais, kuriuos reglamentuoja Sąjungos teisė, tačiau negali peržengti šių atvejų ribų(15). Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepateikė jokios informacijos, kad ginčas pagrindinėje byloje susijęs su nacionaliniu lygmeniu įgyvendintos Sąjungos teisės normos aiškinimu ar taikymu(16). Taigi, remiantis Chartijos 51 straipsnio 1 dalimi, pats Chartijos 47 straipsnis šioje byloje netaikytinas.
29.      Pagal ESS 19 straipsnį, kuriame sukonkretinta ESS 2 straipsnyje įtvirtinta teisinės valstybės vertybė, nacionaliniai teismai ir Teisingumo Teismas turi pareigą užtikrinti visapusišką Sąjungos teisės taikymą visose valstybėse narėse ir teisės subjektams pagal šią teisę suteikiamą teisminę gynybą(17). Pagal ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą valstybės narės turi sukurti teisių gynimo priemonių ir procedūrų sistemą, užtikrinančią veiksmingą teisminę kontrolę „Sąjungos teisei priklausančiose srityse“, neatsižvelgiant į tai, ar valstybės narės įgyvendina Sąjungos teisę. Ši nuostata skirta būti taikoma, be kita ko, nacionalinėms institucijoms, kurios, kaip teismai, gali priimti sprendimą dėl klausimų, susijusių su Sąjungos teisės taikymu ar aiškinimu, taigi, ir Sąjungos teisei priklausančiose srityse(18). Taip yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo atveju. Teisingumo Teismas yra nurodęs, kad pats veiksmingos teisminės kontrolės, skirtos Sąjungos teisės laikymuisi užtikrinti, buvimas neatsiejamas nuo teisinės valstybės(19).
30.      Kadangi pagal ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą visos valstybės narės įpareigojamos numatyti teisių gynimo priemones, būtinas veiksmingai teisminei gynybai, kaip tai suprantama, be kita ko, pagal Chartijos 47 straipsnį, Sąjungos teisei priklausančiose srityse užtikrinti, į pastarąją nuostatą, nors ji netaikoma pagrindinėje byloje, turi būti tinkamai atsižvelgta aiškinant ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą(20).
31.      Taigi Teisingumo Teismas turi jurisdikciją šioje byloje aiškinti ESS 2 straipsnį ir ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, siejamus su Chartijos 47 straipsniu.
32.      Dėl priimtinumo klausimo, kaip ir Rumunijos vyriausybė, manau, kad Teisingumo Teismo atsakymas
į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą, grindžiamas
ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, gali pateikti pastarajam teismui Sąjungos teisės išaiškinimą, kuris jam leistų išspręsti nacionalinės teisės procesinius klausimus, susijusius su jo ir ÎCCJ jurisdikcija, prieš priimant sprendimą dėl jo nagrinėjamos bylos esmės(21). Be to, nėra jokios informacijos, kuri rodytų, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas negalėtų remtis
tokiu
išaiškinimu(22). Vadinasi, klausimas yra priimtinas.
B.      Analizė
33.      Pagal suformuotą jurisprudenciją valstybių narių teisingumo sistemos organizavimas, įskaitant nacionalinių teismų steigimą, sudėtį, įgaliojimus ir veikimą, priklauso valstybių narių kompetencijai. Vis dėlto įgyvendindamos šią kompetenciją valstybės narės turi laikytis iš Sąjungos teisės, visų pirma iš ESS 2 ir 19 straipsnių, joms kylančių įpareigojimų(23).
34.      Teisės subjektams pagal Sąjungos teisę suteikiamų teisių veiksmingos teisminės gynybos principas, į kurį taip pat daroma nuoroda ESS 19 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje, yra bendrasis Sąjungos teisės principas, patvirtintas Chartijos 47 straipsnyje. Kaip jau minėta(24), nors pastaroji nuostata netaikytina šioje byloje, į ją reikia tinkamai atsižvelgti aiškinant ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą. Pagal Chartijos 47 straipsnio antros pastraipos pirmą sakinį kiekvienas asmuo turi teisę, kad jo bylą per kiek įmanoma trumpesnį laiką viešai ir teisingai išnagrinėtų pagal įstatymą įsteigtas nepriklausomas ir nešališkas teismas. Teisingumo Teismas yra pabrėžęs, kad pagal įstatymą įsteigto nepriklausomo ir nešališko teismo garantijos yra kertinis teisės į teisingą bylos nagrinėjimą akmuo(25).
35.      Teisingumo Teismas yra suformavęs gausią jurisprudenciją tiek dėl vidinio(26), tiek dėl išorinio(27) teismų nepriklausomumo aspektų. Išoriniu aspektu siekiama ne tik išsaugoti teismų nepriklausomumą nuo įstatymų leidžiamosios ir vykdomosios valdžių pagal valdžių padalijimo principą, bet ir apsaugoti teisėjus nuo nederamo poveikio, daromo pačiame atitinkamame teisme(28) ir juo labiau daromo kitų teismų.
36.      ESS 19 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje taip pat reikalaujama, kad būtų „pagal įstatymą įsteigtas“ teismas, atsižvelgiant į neatsiejamus ryšius tarp teisės kreiptis į tokį teismą ir teisėjų nepriklausomumo bei nešališkumo garantijų. Šis reikalavimas apima ne tik paties teismo įsteigimo teisinį pagrindą, bet ir kiekvieną bylą nagrinėjančio teismo sudėtį(29) ir visas kitas vidaus teisės nuostatas, kurias pažeidus vieno ar kelių teisėjų dalyvavimas nagrinėjant bylą taptų neteisėtas(30). Tai, be kita ko, reiškia, kad sprendimą, kuriuo užbaigiama byla, turi priimti tik už ją atsakinga teisėjų kolegija. Taigi veiksmingos teisminės gynybos reikalavimai, be kita ko, reiškia, kad turi būti skaidrios ir teisės subjektams žinomos taisyklės dėl bylą nagrinėjančio teismo sudėties, pagal kurias būtų galima užkirsti kelią bet kokiam nederamam kišimuisi į sprendimų priėmimo procesą konkrečioje byloje asmenims, kurie neįeina į bylą nagrinėjančio teismo sudėtį ir kuriems šalys negalėjo pateikti savo argumentų(31). Teismo sudėčiai taikomiems reikalavimams apibūdinti kartais vartojama „teisėto teismo“ sąvoka(32).
37.      Teisingumo Teismas yra nurodęs, kad valstybė narė tam tikromis aplinkybėmis gali vienai institucijai ar kelioms decentralizuotoms institucijoms suteikti išimtinę jurisdikciją nagrinėti ir spręsti tam tikrus Sąjungos materialinės teisės klausimus. Išimtinės jurisdikcijos suteikimas vienam teismui galėtų leisti šiam teismui įgyti specialių žinių, kurios padėtų sutrumpinti vidutinę proceso trukmę arba užtikrinti vienodą praktiką nacionalinėje teritorijoje, ir taip padidinti teisinį saugumą. Be to, paskyrus aukštesnės instancijos teismus, kurių teisėjai turi daugiau profesinės patirties, galėtų būti sudarytos sąlygos nuoseklesniam ir specializuotam teisingumo vykdymui atitinkamoje Sąjungos materialinės teisės srityje ir veiksmingesnei teisių, kurias teisės subjektai kildina iš šios teisės, apsaugai(33). Vis dėlto valstybės narės kiekvienu atveju turi užtikrinti veiksmingą iš Sąjungos teisės kylančių asmenų teisių apsaugą(34).
38.      Konkrečiai dėl nacionalinių priemonių, skirtų nacionalinei jurisprudencijai vienodinti, Teisingumo Teismas Sprendime Hann-Invest patikslino, kad bet kokia nacionalinė priemonė ar praktika, kuria siekiama išvengti jurisprudencijos skirtumų arba juos pašalinti ir taip užtikrinti teisinį saugumą, turi atitikti ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą(35). Teisingumo Teismas tame sprendime(36) taip pat nurodė,
kad procesinis mechanizmas, leidžiantis nacionalinio teismo teisėjui, nepriklausančiam kompetentingai teisėjų kolegijai, perduoti bylą nagrinėti išplėstinei šio teismo kolegijai, nepažeidžia iš ESS 19 straipsnio 1 dalies antros pastraipos kylančių reikalavimų, jeigu tenkinamos trys sąlygos: i) jeigu byloje dar neįvyko iš pradžių paskirtos teisėjų kolegijos pasitarimų; ii) aplinkybės, kurioms esant galimas toks perdavimas, yra aiškiai nurodytos taikytinuose teisės aktuose(37) ir iii) dėl šio perdavimo iš atitinkamų asmenų neatimama galimybė dalyvauti nagrinėjant bylą šioje išplėstinėje kolegijoje(38). Kaip pažymėjo Komisija, šios bylos faktinės aplinkybės skiriasi nuo bylos, kurioje priimtas Sprendimas Hann-Invest, faktinių aplinkybių. OUG Nr. 62/2024 nustatyta privaloma aukštesnės instancijos teismo, t. y. ÎCCJ, vykdoma teismų praktikos vienodinimo procedūra, o ne vidaus mechanizmas ar praktika, pagal kuriuos į teismo teisėjų kolegijos teisminę veiklą gali kištis kiti asmenys, einantys pareigas atitinkamame teisme. Be to, nors tam tikrais atvejais kreiptis į ÎCCJ privaloma, priešingai, nei buvo Sprendime Hann-Invest nagrinėtomis aplinkybėmis, kreipiasi pati bylą nagrinėjanti teisėjų kolegija. Nepaisydamas
tokių skirtumų, vis dėlto manau, kad Teisingumo Teismo toje byloje priimtas sprendimas yra labai naudingas šios bylos aplinkybėmis. Mano nuomone, tame sprendime nurodytos trys sąlygos yra bendro pobūdžio ir šioje byloje gali būti taikomos mutatis mutandis.
39.      Nors Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas) kvestionuoja OUG Nr. 62/2024 teisėtumą remdamasis keliais motyvais, reikėtų pažymėti, kad šis teismas nekvestionuoja nei savo, nei ÎCCJ sudėties teisėtumo. Be to, kaip pažymėjo Komisija, kitaip nei situacijoje, kuri buvo susiklosčiusi Lenkijos Respublikoje tuo metu, kai buvo priimtas 2023 m. birželio 5 d. Sprendimas Komisija / Lenkija (Teisėjų nepriklausomumas ir privatus gyvenimas)(39), nagrinėjamu atveju neteigiama, kad pagal OUG Nr. 62/2024 numatytą procedūrą nacionaliniams teismams, turintiems taikyti Sąjungos teisę, užkertamas kelias patikrinti, ar būdami atitinkamos
sudėties jie yra pagal įstatymą įsteigti nepriklausomi ir nešališki teismai(40). Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas) taip pat neteigia, kad vykstant OUG Nr. 62/2024 nustatytai procedūrai šie teismai nėra nešališki(41). Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neišreiškė abejonių dėl savo atsparumo išorės veiksniams ir neutralumo susikertančių interesų atžvilgiu, taip pat neišreiškė tokių abejonių dėl ÎCCJ(42). Be to, nagrinėjamu atveju tariamą teismų nepriklausomumo suvaržymą lemia ne Rumunijos žemesnės instancijos teismai ar pats ÎCCJ, o veikiau pagal OUG Nr. 62/2024 „privalomas“ ÎCCJ dalyvavimas priimant sprendimus žemesnės instancijos teismų nagrinėjamose bylose.
40.      Vis dėlto Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas) mano, kad priimdama OUG Nr. 62/2024 Rumunijos vykdomoji valdžia nederamai kišosi į teismų sritį ir pakenkė žemesnės instancijos teismų nepriklausomumui dėl nustatytos pareigos kreiptis į ÎCCJ su prašymu priimti prejudicinį sprendimą. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita ko, pabrėžė, kad, be šio nepaprastojo potvarkio, Rumunijoje jau yra kelios procedūros, skirtos nacionalinių teismų jurisprudencijos skirtumams
išvengti ir teisiniam saugumui
užtikrinti(43). Pavyzdžiui, Civilinio proceso kodekso 514–518 straipsniuose nustatyta teismų praktikos vienodinimo procedūra ginant įstatymo interesą(44), o šio kodekso 519–521 straipsniuose nustatyta „bendroji“ procedūra, pagal kurią į ÎCCJ kreipiamasi teisės klausimais su prašymu priimti prejudicinį sprendimą. Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas) daro daug nuorodų
į pastarąją procedūrą ir leidžia suprasti, kad OUG Nr. 62/2024 bent iš dalies yra nereikalingas, todėl jo priėmimas neturi pagrindo. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat pabrėžia ir kritikuoja Civilinio proceso kodekso 519–521 straipsniuose ir OUG Nr. 62/2024 numatytos procedūros skirtumus. Taigi jis kritikuoja privalomą OUG Nr. 62/2024 pobūdį ir tai, kad jis taikomas visiems žemesnės instancijos teismams, o ne galutinės instancijos teismams, ir pagal jį šie teismai įpareigojami kreiptis į ÎCCJ, net jeigu jiems nekyla jokių abejonių dėl bylos esmės. Iš esmės prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad taip ÎCCJ uzurpuoja žemesnės instancijos teismų jurisdikciją.
41.      Vis dėlto Rumunijos vyriausybė pažymi, kad OUG Nr. 62/2024 neįtvirtinta „mechaninė“ ar „automatinė“ bet kokio naujo teisės klausimo perdavimo ÎCCJ procedūra. Pagal Civilinio proceso kodekso 519 ir 520 straipsnius(45), kuriais papildomas OUG Nr. 62/2024, prašymo priimti prejudicinį sprendimą nereikalaujama pateikti ÎCCJ
dėl naujų teisės klausimų. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą ÎCCJ galima pateikti tik dėl sudėtingų teisės klausimų, dėl kurių gali būti priimti skirtingi sprendimai. Prieš pateikdami teisės klausimą ÎCCJ, žemesnės instancijos teismai turi įvertinti, ar yra įvykdytos visos priimtinumo sąlygos, o tokį prašymą pagrindžiančios priežastys turi būti išdėstytos sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą(46). Rumunijos vyriausybė taip pat nurodė, kad, siekiant nesumenkinti bendrosios kompetencijos teismų vaidmens, ÎCCJ vaidmuo pagal OUG Nr. 62/2024 yra išimtinio pobūdžio. Be to, nors ÎCCJ pateiktas teisės klausimo išaiškinimas yra privalomas pagal Civilinio proceso kodekso 521 straipsnio 3 dalį ir Rumunijos Konstitucijos 126 straipsnio 3 dalį, ÎCCJ negali savo pateikto teisės klausimo išaiškinimo taikyti konkrečioms bylos aplinkybėms. Šis vaidmuo tenka tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Taigi ÎCCJ prejudiciniame sprendime pateikiamas tik abstraktus atsakymas į sudėtingą teisės klausimą.
42.      Pirmiausia reikėtų pažymėti, kad iš esmės Rumunijos įstatymų leidžiamosios ar vykdomosios valdžios kompetencijai priklauso įvertinti, ar būtina nustatyti papildomą teismų praktikos vienodinimo mechanizmą(47). Kaip ir Komisija, manau, kad kitų procedūrų pagal nacionalinę teisę, kurių tikslai ir mechanizmai yra panašūs, buvimas savaime nepaneigia OUG Nr. 62/2024 teisėtumo pagal ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą. Atrodo, kad šis nepaprastasis potvarkis yra lex specialis, kuriuo tam tikrais atvejais nukrypstama nuo Civilinio proceso kodekso 519–521 straipsnių. Šios Civilinio proceso kodekso nuostatos papildo OUG Nr. 62/2024 numatytą procedūrą ir jos iš esmės yra šios procedūros pagrindas. Be to, atrodo, kad ÎCCJ jurisprudencija, susijusi su Civilinio proceso kodekso 519–521 straipsniais, visų pirma ÎCCJ jurisdikcija pagal juos, būtų mutatis mutandis taikoma procedūrai pagal OUG Nr. 62/2024. Pakanka pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neginčija nei šių Civilinio proceso kodekso nuostatų, nei jokios kitos Rumunijoje numatytos teismų praktikos vienodinimo procedūros teisėtumo. Be to, iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos nematyti, kad dėl tokių procedūrų sambūvio atsiranda, be kita ko, teisinis nesaugumas, o dėl to
pažeidžiamas
teisinės valstybės principas.
43.      Atrodo(48), kad ÎCCJ ir teismų, kurie jam pateikia teisės klausimus pagal OUG Nr. 62/2024, jurisdikcija aiškiai ir tiksliai apibrėžta nacionalinės teisės aktuose ir jurisprudencijoje(49). ÎCCJ jurisdikcija yra griežtai apibrėžta ir apima tik jurisdikciją aiškinti sudėtingus ir abstrakčius teisės klausimus, dėl kurių gali atsirasti skirtinga teismų praktika bylose, susijusiose, be kita ko, su teisėmis į darbo užmokestį, mokamą iš viešųjų lėšų. Darytina išvada, kad, nepaisant žemesnės instancijos teismų pareigos perduoti tokius teisės klausimus aiškinti ÎCCJ, pastarojo teismo vaidmuo pagal OUG Nr. 62/2024 atsiranda tik ribotomis ir apibrėžtomis aplinkybėmis, todėl yra išimtinio pobūdžio. Tai visų pirma akivaizdu iš taisyklių dėl prašymų priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo pagal Civilinio proceso kodekso 519 straipsnį, taikomą tokiems prašymams pagal OUG Nr. 62/2024(50). Dar svarbiau tai, kad ÎCCJ neturi jurisdikcijos taikyti savo pateikto nagrinėjamo teisės klausimo aiškinimo konkrečios bylos faktinėms aplinkybėms ir priimti dėl jos sprendimo. Pagal Civilinio proceso kodekso 521 straipsnio 1 dalį, visų pirma iš joje vartojamo žodžio „tik“, atrodytų, kad ši jurisdikcija griežtai priklauso tik žemesnės instancijos teismui, kuris perdavė teisės klausimą išaiškinti ÎCCJ, arba žemesnės instancijos teismui, kuris sustabdė panašios bylos nagrinėjimą pagal OUG Nr. 62/2024 2 straipsnio 3 dalį, kol ÎCCJ priims sprendimą teisės klausimu. Taip šiame nepaprastajame potvarkyje, papildytame Civilinio proceso kodekso 519–521 straipsniais, numatyta procedūra užtikrinama, kad ÎCCJ neuzurpuotų aptariamų žemesnės instancijos teismų jurisdikcijos priimti sprendimą dėl konkrečių bylos faktinių aplinkybių.
44.      Neatmetu to, kad tai, jog iš žemesnės instancijos teismų atimama galimybė priimti sprendimą dėl teisės klausimo ir jie įpareigojami patikėti šią užduotį ÎCCJ, galėtų būti suprantama kaip tam tikras nepasitikėjimas žemesnės instancijos teismais. Tačiau manau, kad OUG Nr. 62/2024 numatyta procedūra vis dėlto gali būti pateisinama tikslu išvengti prieštaringos jurisprudencijos atsiradimo žemesnės instancijos teismų lygmeniu, nes taikant įprastą apskundimo procedūrą šiai problemai išspręsti gali prireikti daug laiko(51). Taigi Rumunijos politikos formuotojai turi palyginti esamus interesus ir rasti tinkamą pusiausvyrą tarp tikslo iš anksto užtikrinti jurisprudencijos nuoseklumą ir išlaikyti visišką žemesnės instancijos teismų jurisdikciją priimti sprendimą byloje. Vykdant šią užduotį turi būti užtikrintas iš ESS 19 straipsnio 1 dalies kylančių reikalavimų laikymasis.
45.      Atrodo(52), kad ÎCCJ jurisdikcija atsiranda ir jo sprendimas dėl teisės klausimo priimamas prieš įvykstant iš pradžių paskirtos nagrinėti bylą teisėjų kolegijos galutiniams(53)pasitarimams dėl bylos. Taigi sprendimą, kuriuo užbaigiama byla, priima už bylą atsakinga žemesnės instancijos teismo kolegija, taip užtikrinama, kad būtų įvykdyta Sprendime Hann-Invest nurodyta pirmoji sąlyga(54). Šios išvados nepaneigia pareiga sustabdyti kitų panašių bylų nagrinėjimą, kol ÎCCJ išspręs teisės klausimą, net jei šios bylos yra pasitarimų stadijoje. Privalomas žemesnės instancijos teismų bylų nagrinėjimo sustabdymas, kol aukščiausieji, konstituciniai ar net tarptautiniai teismai išspręs teisės klausimą, būdingas įvairioms nacionalinėms proceso sistemoms. Jis aiškiai pateisinamas tikslu užkirsti kelią tam, kad žemesnės instancijos teismai priimtų sprendimus, kurie gali prieštarauti aukščiausiųjų, konstitucinių ar tarptautinių teismų (netrukus pateiktinam) teisės klausimo išaiškinimui(55).
46.      Be to, atrodo, kad procedūriniai reikalavimai, susiję su kreipimusi į ÎCCJ pagal OUG Nr. 62/2024, be kita ko, priimtinumu ir sąvoka „teisės klausimas“, nustatyti nacionalinės teisės aktuose ir (arba) jurisprudencijoje, todėl atitinka Sprendime Hann-Invest nustatytą antrąją – skaidrumo – sąlygą(56).  Rumunijos vyriausybės ir Komisijos teigimu, siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi principo audi alteram partem(57), byla perduodama ÎCCJ po šalių pasikeitimo nuomonėmis. Be to, šalys gali pateikti rašytines pastabas dėl ÎCCJ nagrinėtino teisės klausimo. Atsižvelgiant į Civilinio proceso kodekso 520 straipsnio 7 ir 10 dalių tekstą, atrodo, kad laikomasi rungimosi principo, kuris yra sudedamoji teisės į teisingą bylos nagrinėjimą ir veiksmingą teisminę gynybą dalis(58), taigi, be kita ko, ir trečioji Sprendimo Hann‑Invest sąlyga yra įvykdyta(59).
47.      Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad dėl OUG Nr. 62/2024 teismuose gali susikaupti daug neišnagrinėtų bylų, šis teismas nenurodė, kad tokių bylų iš tikrųjų būtų susikaupę. Be to, pagal OUG Nr. 62/2024 2 straipsnio 5 dalį prašymai priimti prejudicinį sprendimą, pateikti pagal šio nepaprastojo potvarkio 2 straipsnio 1 dalį, turi būti išnagrinėti pirmumo tvarka ir sprendimas priimtas ne vėliau kaip per 60 dienų nuo kreipimosi į ÎCCJ dienos. Ši procedūra ir atitinkamas reikalavimas sustabdyti kitų panašių bylų nagrinėjimą(60) yra aiškūs ir tikslūs ir neatrodo, kad dėl jų procesas pernelyg užsitęstų, ypač atsižvelgiant į procesinę naudą, atsirandančią dėl ÎCCJ prejudicinių sprendimų, kuriuose išaiškinami sudėtingi teisės klausimai, ir aptariamą objektyviai trumpą laikotarpį. Be to, OUG Nr. 62/2024 numatyta procedūra yra greitesnė nei nustatytoji Civilinio proceso kodekso 519–521 straipsniuose. Šiuo tikslu šio kodekso 520 straipsnio 12 dalyje nustatytas trijų mėnesių terminas ÎCCJ sprendimui priimti. Taigi atrodo, kad OUG Nr. 62/2024 veikiau pagerina veiksmingą bylų nagrinėjimą, o ne jam kenkia(61).
48.      Nurodydamas trečiąją priežastį, dėl kurios pateikia klausimą Teisingumo Teismui, Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas) visų pirma mano, kad dėl OUG Nr. 62/2024 preambulėje esančių teiginių gali būti
suvokiama, kad teismai yra šališki, ir taip kenkiama
visuomenės pasitikėjimui teismų sistema(62). Taigi jis iš esmės remiasi posakiu, kad „teisingumas ne tik turi būti vykdomas, bet ir turi būti matoma, kad jis vykdomas“(63).
49.      Iš OUG Nr. 62/2024 preambulės matyti, kad Rumunijos vykdomoji valdžia laikėsi nuomonės, kad „esama plačiai paplitusio ir vis labiau įsitvirtinančio reiškinio, kai teismų, priimančių sprendimus dėl teisių į darbo užmokestį nustatymo ir (arba) darbo užmokesčio mokėjimo, praktika yra nenuosekli“, ir kad „šių kategorijų ginčai turi tiesioginį ir didelį poveikį konsoliduotam bendrajam biudžetui, o šį poveikį sustiprina būtinybė užtikrinti vienodą teisinį vertinimą“. Preambulėje taip pat nurodyta, kad OUG Nr. 62/2024 buvo priimtas siekiant ištaisyti neigiamas šio skirtingos jurisprudencijos reiškinio pasekmes ir užkirsti joms kelią.
50.      Reikėtų pažymėti, kad Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas) neginčija OUG Nr. 62/2024 preambulės turinio teisingumo ar objektyvaus pobūdžio. Iš jos aišku, kad šio nepaprastojo potvarkio priėmimas buvo grindžiamas reiškiniu, kai žemesnės instancijos teismai priima prieštaringus sprendimus konkrečioje srityje, ir esminiu poreikiu užtikrinti teisinių santykių stabilumą, visų pirma lygybę prieš įstatymą šios srities bylose. Tai, kad vienoda jurisprudencija gali prisidėti prie didesnio biudžeto išlaidų nuspėjamumo, savaime nepažeidžia teisinės valstybės principo, įtvirtinto ESS 2 straipsnyje ir ESS 19 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje. Iš tiesų vienoda jurisprudencija gali sustiprinti teisinės valstybės principą, kartu sumažinti teisinį nesaugumą ir užtikrinti lygybę prieš įstatymą.
51.      Dar svarbiau yra tai, kad, nepaisant to, jog OUG Nr. 62/2024 preambulėje daroma nuoroda į nagrinėjamos skirtingos jurisprudencijos poveikį ekonomikai ir visuomenei, nei šioje preambulėje, nei pačiame šiame nepaprastajame potvarkyje nėra jokios nuostatos, pagal kurią ÎCCJ būtų įpareigojamas priimti kokį nors konkretų sprendimą ar dėl kurios protingas asmuo galėtų abejoti tuo, kad ÎCCJ priims sprendimą kaip nors kitaip nei visiškai nešališkai. Taigi atrodo, kad iš OUG Nr. 62/2024 ir jo preambulės nėra pagrindo spręsti, kad šiuo teisės aktu grindžiami ÎCCJ prejudiciniai sprendimai gali būti nepagrįstai šališki valstybės ir (arba) valstybės biudžeto naudai. Siekdamas išsamumo taip pat norėčiau pažymėti, kad, Rumunijos vyriausybės teigimu, nešališką tokių bylų nagrinėjimą ÎCCJ patvirtina iki šiol tokiose bylose priimti sprendimai. Galiausiai šiuos aspektus turi įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
52.      Dėl Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas) nurodytos penktosios
priežasties, dėl kurios
jis pateikė
klausimą
Teisingumo Teismui(64), manau, kad, nepaisant šio nacionalinio teismo pateiktos nuorodos į Curtea Constituțională
(Konstitucinis Teismas,
Rumunija) sprendimą Nr. 2/2019 ir 2019 m. gegužės 26 d. nacionalinio referendumo rezultatų, neatrodo, kad OUG Nr. 62/2024 buvo priimtas pažeidžiant nacionalinę teisę, visų pirma nacionalinę konstitucinę teisę. Pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžė, kad aptariamas referendumas buvo tik konsultacinis ir jo pasekmės yra labiau politinės negu teisinės. Be to, atrodo, kad OUG Nr. 62/2024 sustiprinamas Rumunijos Konstitucijos 126 straipsnio 3 dalyje įtvirtintas ÎCCJ konstitucinis vaidmuo užtikrinti, kad visi teismai nuosekliai taikytų ir aiškintų teisę.
C.      Poveikis nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo dialogui pagal SESV 267 straipsnį
53.      Komisija mano, kad bet koks procedūrinis mechanizmas, kuriuo siekiama išvengti jurisprudencijos skirtumų, turi užtikrinti SESV 267 straipsnyje numatytos prejudicinio sprendimo priėmimo procedūros veiksmingumą ir pagarbą Sąjungos teisės viršenybei. Pagal Civilinio proceso kodekso 412 straipsnio 1 dalies 7 punktą pateikus Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą bylos nagrinėjimas sustabdomas. Neaišku, ar ši nuostata taikoma ir OUG Nr. 62/2024 2 straipsnio 5 dalyje numatytam 60 dienų terminui. Jeigu ÎCCJ turėtų priimti sprendimą per 60 dienų, nors manytų esant būtina pateikti prejudicinį klausimą Teisingumo Teismui, šis nepaprastasis potvarkis būtų nesuderinamas, be kita ko, su SESV 267 straipsniu. Be to, jeigu ÎCCJ turėtų priimti sprendimą nelaukdamas Teisingumo Teismo atsakymo, prejudicinio sprendimo priėmimo procedūra faktiškai taptų neveiksminga, o ÎCCJ būtų užkirstas kelias užtikrinti veiksmingą Sąjungos teisės taikymą.
54.      Kaip jau nurodžiau, nors teisingumo sistemos organizavimas valstybėse narėse priklauso šių valstybių narių kompetencijai, naudodamosi šia kompetencija jos privalo laikytis pareigų, tenkančių joms pagal Sąjungos teisę(65). Iš atsakymo, kurį siūlau pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, matyti, kad nors pagal Sąjungos teisę valstybėms narėms iš esmės nedraudžiama nustatyti nacionalinių teismų praktikos vienodinimo procedūrų, kaip antai numatytosios OUG Nr. 62/2024, įgyvendinant tokias procedūras turi būti laikomasi iš Sąjungos teisės, visų pirma iš SESV 267 straipsnio, kylančių reikalavimų(66).
55.      Siekiant užtikrinti Sąjungos teisinės tvarkos ypatumų ir autonomijos išsaugojimą, Sutartimis buvo sukurta teismų sistema, skirta nuosekliam ir vienodam Sąjungos teisės aiškinimui užtikrinti, o SESV 267 straipsnyje numatyta prejudicinio sprendimo procedūra yra jos kertinis akmuo(67). Valstybės narės teismas, kurio sprendimai pagal nacionalinę teisę negali būti toliau skundžiami teismo tvarka, kaip antai ÎCCJ, privalo kreiptis į Teisingumo Teismą pagal SESV 267 straipsnio trečią pastraipą, kai jame keliamas klausimas dėl Sąjungos teisės išaiškinimo arba antrinės teisės akto galiojimo.
Šia pareiga, be kita ko, siekiama išvengti, kad kurioje nors valstybėje narėje būtų suformuota su Sąjungos teisės normomis nesuderinama nacionalinė jurisprudencija(68). Toks nacionalinis teismas gali būti atleistas nuo šios pareigos(69) tik jeigu jis konstatavo, kad iškeltas klausimas nereikšmingas, kad atitinkamą Sąjungos teisės nuostatą Teisingumo Teismas jau yra išaiškinęs arba kad teisingas Sąjungos teisės aiškinimas yra toks akivaizdus, jog dėl jo nelieka jokių pagrįstų abejonių(70). Tačiau kitų nacionalinių teismų sprendimai, kuriuos šalys gali ginčyti aukštesnės instancijos teisme, nėra sprendimai, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnio trečią pastraipą. Nors šie teismai išlaiko plačiausią teisę kreiptis į Teisingumo Teismą(71), jie neprivalo to daryti(72).
56.      Teisingumo Teismo priimtas prejudicinis sprendimas yra privalomas nacionaliniam teismui, kuris pasinaudojo savo diskrecija arba įvykdė pareigą pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą dėl Sąjungos teisės išaiškinimo, kad galėtų išspręsti savo nagrinėjamą bylą(73). Priešingu atveju būtų pakenkta SESV 267 straipsnio veiksmingumui(74).
57.      Reikėtų trumpai pabrėžti, kad nacionalinio prejudicinio sprendimo pateikimo aukščiausiajam teismui mechanizmo įtvirtinimas tam tikrais atvejais, atsižvelgiant į nacionalinio proceso stadiją, gali kelti papildomų klausimų dėl teismo, kurio sprendimai negali būti toliau skundžiami teismo tvarka, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnio trečią pastraipą, nustatymo. Toks klausimas šioje byloje nebuvo keliamas. Vis dėlto jį reikėtų išnagrinėti siekiant išanalizuoti privalomos nacionalinės prejudicinio sprendimo priėmimo procedūros, kaip antai nagrinėjamos šioje byloje, ir Sąjungos teisėje nustatytos teisminės gynybos sistemos tarpusavio sąveiką. Atsižvelgiant į OUG Nr. 62/2024 numatytą procedūrą nekyla jokių abejonių, kad ÎCCJ veikia kaip teismas, kurio sprendimai negali būti skundžiami teismo tvarka, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnio trečią pastraipą, kai jis priima sprendimą dėl žemesnės instancijos teismų pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir pateikia privalomą teisinį išaiškinimą dėl iškelto
teisės klausimo(75). Kai toks prašymas priimti prejudicinį sprendimą nepateikiamas arba kai ÎCCJ pripažįsta jį nepriimtinu, Rumunijos teismai, priimantys sprendimus, kurių negalima apskųsti, veikia kaip teismai, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnio trečią pastraipą(76). Taip yra ir tuo atveju, kai šie teismai priima sprendimus dėl kitų teisės klausimų, kurie neperduoti ÎCCJ. Taigi teismo, kurio sprendimai negali būti skundžiami teismo tvarka, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnio trečią pastraipą, kvalifikavimas priklauso nuo to, ar teisės klausimas perduodamas
ÎCCJ, ar neperduodamas. Bet kuriuo atveju visi teismai išlaiko teisę pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą pagal SESV 267 straipsnio antrą pastraipą.
58.      Kalbant apie OUG Nr. 62/2024 2 straipsnio 5 dalyje numatytą 60 dienų terminą, pažymėtina, kad šio termino, kuris, atrodo, taikomas tik ÎCCJ(77), taikymas turi atitikti reikalavimus, kylančius iš Sąjungos teisės, visų pirma iš SESV 267 straipsnio trečios pastraipos(78). Šiuo klausimu Teisingumo Teismo turimoje bylos medžiagoje nėra jokių duomenų, kurie rodytų, kad Rumunijos žemesnės instancijos teismams, įskaitant Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas), šis terminas būtų privalomas. Be to, atrodo, kad šie žemesnės instancijos teismai gali pateikti Teisingumo Teismui bet kokį prejudicinį klausimą, kuris, jų nuomone, yra būtinas, bet kuriuo proceso etapu, kai jie mano, kad tai tinkama, net po to, kai ÎCCJ priėmė sprendimą teisės klausimu pagal OUG Nr. 62/2024 numatytą procedūrą(79). Taigi atrodo, kad Komisijos pastabos dėl 60 dienų termino ir SESV 267 straipsnio bent iš dalies nėra aktualios šioje byloje. Vis dėlto, siekdamas išsamumo, trumpai aptarsiu šį terminą, kurio privalo laikytis ÎCCJ.
59.      Pagal Sąjungos teisės viršenybės principą Sąjungos teisė laikoma viršesne už valstybių narių teisę ir reikalaujama, kad visos valstybių narių institucijos, įskaitant nacionalinius teismus, užtikrintų visišką įvairių Sąjungos teisės normų veiksmingumą, o valstybių narių teisė negali pakenkti šių įvairių normų veiksmingumui tų valstybių teritorijoje(80). Iš šio principo matyti, kad nacionaliniai teismai savo nacionalinę teisę turi aiškinti taip, kad ji kuo labiau atitiktų Sąjungos teisę, šiuo atveju – SESV 267 straipsnio trečią pastraipą. Vis dėlto ši pareiga negali būti pagrindas nacionalinę teisę aiškinti contra legem. Kadangi tik nacionaliniai teismai turi jurisdikciją aiškinti nacionalinę teisę, tai jie turi įvertinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinės teisės nuostatas galima išaiškinti taip, kad jos atitiktų SESV 267 straipsnio reikalavimus. Vis dėlto Teisingumo Teismas, atsižvelgdamas į nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir pastabose
nurodytą informaciją, turi pateikti tam tikrų naudingų paaiškinimų(81).
60.      Kadangi neatrodo(82), kad kurioje nors iš OUG Nr. 62/2024 nuostatų būtų aiškiai neleidžiama sustabdyti nagrinėjamo 60 dienų termino pagal, be kita ko, Civilinio proceso kodekso 412 straipsnio 1 dalies 7 punktą, manau, kad nagrinėjamą nacionalinį reglamentavimą galima išaiškinti taip, kad jis atitiktų SESV 267 straipsnį. Taigi, jeigu ÎCCJ kreipiasi į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą pagal SESV 267 straipsnį, siekdamas užtikrinti šios nuostatos veiksmingumą pagal viršenybės principą, jis turi sustabdyti savo nagrinėjamą bylą, kol Teisingumo Teismas priims prejudicinį sprendimą, ir taip užkirsti kelią atitinkamo termino pasibaigimui ar galimybei, kad toks terminas pasibaigs. Be to, paskui ÎCCJ turi taikyti tą sprendimą, kad išnagrinėtų savo bylą(83). Manau, kad toks nacionalinės teisės aiškinimas taip, kad ji atitiktų Sąjungos teisę, nereikštų nacionalinės teisės aiškinimo contra legem.
VI.    Išvada
61.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas, Rumunija) pateiktą prejudicinį klausimą:
ESS 2 straipsnis, 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa ir SESV 267 straipsnis
turi būti aiškinami taip, kad pagal juos nedraudžiama nacionalinėje teisėje įtvirtinti mechanizmo, pagal kurį nacionaliniai teismai, nagrinėjantys bylas dėl
darbuotojų teisių į darbo užmokestį ar su juo susijusias išmokas, mokamus iš viešųjų lėšų, nustatymo ir (arba) šių
sumų mokėjimo ir priimantys tokiose bylose sprendimus, privalo prašyti nacionalinio aukščiausiojo teismo priimti prejudicinį sprendimą dėl teisės klausimų, kurių pastarasis teismas dar nėra išsprendęs, jeigu i) aplinkybės, kuriomis toks prašymas gali būti pateiktas, aiškiai nustatytos taikytinuose teisės aktuose, ii) dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą iš suinteresuotųjų asmenų neatimama galimybė dalyvauti procese nacionaliniame aukščiausiajame teisme ir iii) pagal nacionalinę teisę aukščiausiajam teismui ar bet kuriam kitam teismui, kurio sprendimai negali būti toliau skundžiami teismo tvarka pagal nacionalinę teisę, neužkertamas kelias laikytis SESV 267 straipsnio trečioje pastraipoje numatytos pareigos ir iš žemesnės instancijos teismų neatimama jiems pagal SESV 267 straipsnio antrą
pastraipą suteikta diskrecija.
1      Originalo kalba: anglų.
2      Teisingumo Teismas nuo to laiko, kai buvo priimtas 2018 m. vasario 27 d. Sprendimas Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117), teismų nepriklausomumo klausimą nagrinėjo daugiau nei 30 bylų.
3      2024 m. birželio 13 d.
OUG nr. 62/2024 privind unele măsuri pentru soluționarea proceselor privind salarizarea personalului plătit din fonduri publice, precum și a proceselor privind prestații de asigurări sociale
(Vyriausybės nepaprastasis potvarkis Nr. 62/2024 dėl tam tikrų priemonių, taikomų nagrinėjant bylas dėl darbuotojų darbo užmokesčio, mokamo iš viešųjų lėšų, ir bylas dėl socialinio draudimo išmokų), paskelbtas 2024 m. birželio 14 d.
Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 559 (toliau – OUG Nr. 62/2024).
4      Šis teismas Rumunijoje yra aukščiausiosios instancijos arba aukščiausiasis bendrosios kompetencijos teismas.
5      Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas) taip pat glaustai nurodo Codul de procedură penală (Baudžiamojo proceso kodeksas).
6      Žr. 2023 m. liepos 24 d. Sprendimą
Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, 114 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Taip pat žr. 2011 m. spalio 20 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo (toliau – EŽTT) sprendimą Nejdet Şahin ir Perihan Şahin prieš Turkiją (CE:ECHR:2011:1020JUD001327905, 56–58 punktai) ir 2016 m. lapkričio 29 d. Sprendimą Lupenio graikų apeigų katalikų parapija ir kiti prieš Rumuniją (CE:ECHR:2016:1129JUD007694311, 128, 134 ir 135 punktai).
7      Žr. 2020 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES, Euratomas) 2020/2092 dėl bendro Sąjungos biudžeto apsaugos sąlygų režimo (OL L 433I, 2020, p. 1) 3 konstatuojamąją dalį.
8      ÎCCJ.
9      2013 m. birželio 4 d.
EŽTT sprendimas Tudor
prieš Rumuniją (ECLI:CE:ECHR:2009:0324JUD002191103, 29 punktas).
10      Žr. Civilinio proceso kodeksą ir Baudžiamojo proceso kodeksą.
11      Žr. Ataskaitos dėl teismų sistemos nepriklausomumo I dalį „Teisėjų nepriklausomumas“, Venecijos komisija ją priėmė 82-ojoje plenarinėje sesijoje (2010 m. kovo 12 ir 13 d., Venecija), CDL-AD(2010)004-e, 68 punktas; https://www.venice.coe.int/webforms/documents/?pdf=CDL-AD(2010)004-e.
12      Pavyzdžiui, žr. Galič, A., „A civil law perspective on the Supreme Court and its functions“, Studia Iuridicia, Vol. 81, Warsaw, 2019, p. 44–86.
13      Žr. generalinio advokato N. Emiliou išvadą byloje KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:522, 3 punktas), kurioje jis pažymėjo, kad pastaraisiais dešimtmečiais Sąjungos valstybėse narėse įsivyravo tam tikra tendencija nustatyti aukščiausiosios instancijos teismui paduodamų skundų atrankos mechanizmus. Nors dabar keliose valstybėse narėse yra tam tikro pobūdžio atrankos mechanizmai, jie nebūtinai yra kitų valstybių narių aukščiausiuosiuose teismuose. Be to, kai tokie mechanizmai yra, jie skirtingose valstybėse narėse gali veikti skirtingai.
14      Tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
15      Šiuo klausimu žr. 2024 m. lapkričio 14 d. Sprendimą S. (Teismo sudėties keitimas) (C‑197/23, EU:C:2024:956, 35–39 punktai) ir 2025 m. rugsėjo 4 d. Sprendimą AW „T“  (C‑225/22, EU:C:2025:649, 31–33 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
16      Rumunijos vyriausybė tvirtina, kad pagrindinė byla susijusi tik su nacionalinės teisės nuostata.
17      2024 m. gegužės 8 d. Sprendimas Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“ (Magistratų asociacijos) (C‑53/23, EU:C:2024:388, 34 punktas).
18      Šiuo klausimu žr. 2024 m. liepos 11 d. Sprendimą Hann-Invest ir kt. (C‑554/21, C‑622/21 ir C‑727/21, EU:C:2024:594, 34–36 punktai) (toliau – Sprendimas Hann‑Invest).
19      2018 m. vasario 27 d. Sprendimas Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, 36 punktas).
20      Ir Chartijos 47 straipsnis, ir ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa veikia tiesiogiai (2021 m. kovo 2 d. Sprendimo
A. B. ir kt. (Aukščiausiojo Teismo teisėjų skyrimas – Skundas), C‑824/18, EU:C:2021:153, 143–145 punktai).
21      Pagal analogiją žr. 2020 m. kovo 26 d. Sprendimą Miasto Łowicz ir Prokurator Generalny (C‑558/18 ir C‑563/18, EU:C:2020:234, 51 punktas).
22      Žr. 2024 m. sausio 9 d. Sprendimą G. ir kt. (Lenkijos bendrosios kompetencijos teismų teisėjų skyrimas) (C‑181/21 ir C‑269/21, EU:C:2024:1, 69 punktas).
23      2023 m. birželio 5 d. Sprendimas Komisija / Lenkija (Teisėjų nepriklausomumas ir privatus gyvenimas) (C‑204/21, EU:C:2023:442, 63 punktas) ir 2024 m. lapkričio 14 d. Sprendimas S. (Teismo sudėties keitimas) (C‑197/23, EU:C:2024:956, 31 punktas).
24      Žr. šios išvados 28, 30 ir 31 punktus.
25      2023 m. birželio 5 d. Sprendimas Komisija / Lenkija (Teisėjų nepriklausomumas ir privatus gyvenimas) (C‑204/21, EU:C:2023:442, 71 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
26      Vidinis nepriklausomumas, susijęs su nešališkumu, reiškia, kad turi būti vienodai atsiribojama nuo bylos šalių ir jų atitinkamų interesų, susijusių su nagrinėjamos bylos dalyku. Šiuo klausimu žr. 2020 m. sausio 21 d. Sprendimą Banco de Santander (C‑274/14, EU:C:2020:17, 61 punktas). Tame sprendime Teisingumo Teismas atmetė kaip nepriimtiną Tribunal Económico-Administrativo Central (Centrinis ekonominių ir administracinių bylų teismas, Ispanija) pateiktą prašymą priimti prejudicinį sprendimą. Teisingumo Teismas, be kita ko, nusprendė, kad dėl tam tikrų ypatingojo apeliacinio skundo procedūros, vykstančios
Tribunal Económico-Administrativo Central (Centrinis ekonominių ir administracinių bylų teismas)
Sala Especial para la Unificación de Doctrina (Specialioji doktrinos vienodinimo kolegija, Ispanija), ypatybių kilo abejonių dėl to, ar šis teismas veikia kaip „trečiasis asmuo“, atsižvelgiant į susikertančius interesus, dėl to teismo ir Ispanijos ekonomikos ir finansų ministerijos organizacinių ir funkcinių ryšių.
27      Išorinis nepriklausomumas reikalauja, kad teismas savo funkcijas vykdytų visiškai autonomiškai, jo nesaistytų jokie hierarchijos ar pavaldumo ryšiai, jis iš nieko negautų jokių nurodymų ar įpareigojimų. Šiuo klausimu žr. 2018 m. vasario 27 d. Sprendimą Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, 44 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
28      2024 m. lapkričio 14 d. Sprendimas S. (Teismo sudėties keitimas) (C‑197/23, EU:C:2024:956, 54 ir 61 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
29      Žr. 2025 m. kovo 6 d. Sprendimą D.K. (Teisėjo nušalinimas) (C‑647/21 ir C‑648/21, EU:C:2025:143, 71–74 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
30      2024 m. lapkričio 14 d. Sprendimas S. (Teismo sudėties keitimas) (C‑197/23, EU:C:2024:956, EU:C:2024:956, 63 ir 64 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija). Taip pat žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Krajowa Rada Sądownictwa (Leidimas teisėjui toliau eiti pareigas) (C‑718/21, EU:C:2023:1015, 47–53 punktai), kuriame daug remiamasi EŽTT jurisprudencija dėl teisinės valstybės principo ir EŽTK 6 straipsnio 1 dalies pažeidimų Lenkijos Respublikoje.
31      Sprendimo Hann-Invest 55 ir 59 punktai.
32      Pavyzdžiui, žr. 1949 m. gegužės 23 d.
Grundgesetz für die Bundesrepublik Deutschland (Vokietijos Federacinės Respublikos Pagrindinis Įstatymas) (BGBl. p. 1), pastarąjį kartą iš dalies pakeisto Gesetz vom 19.12.2022 (2022 m. gruodžio 19 d.
įstatymas; BGBl. I p. 2478), 101 straipsnį, kuriame numatyta: „(1) <...> Iš nieko negali būti atimta teisė į teisėtą teismą. <...>“ (kursyvu išskirta mano). Taip pat žr. Dero-Bugny, D., „Le principe du juge légal en droit de l’Union européenne“, Journal du droit européen, 2022, p. 154.
33      2023 m. birželio 5 d. Sprendimas Komisija / Lenkija (Teisėjų nepriklausomumas ir privatus gyvenimas) (C‑204/21, EU:C:2023:442, 264–266 ir 279 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija). Atsižvelgdamas į žemesnės instancijos teismų pareigą tam tikrais atvejais pagal OUG Nr. 62/2024 perduoti teisės klausimus ÎCCJ, manau, kad ši jurisprudencija yra reikšminga pagal analogiją. Atrodo, kad OUG Nr. 62/2024 procedūros tikslas – užtikrinti vienodą praktiką Rumunijoje konkrečioje teisės srityje ir taip prisidėti prie teisinio saugumo.
34      Teisingumo Teismas taip pat yra nurodęs, kad pagal ESS 2 straipsnį ir 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos ar praktika, pagal kurias Konstitucinio Teismo sprendimai yra privalomi bendrosios kompetencijos teismams, jeigu pagal nacionalinę teisę užtikrinamas šio Konstitucinio Teismo nepriklausomumas, be kita ko, nuo įstatymų leidžiamosios ir vykdomosios valdžių, kaip to reikalaujama pagal šias Sąjungos teisės nuostatas (2022 m. vasario 22 d. Sprendimo
RS (Konstitucinio Teismo sprendimų padariniai), C‑430/21, EU:C:2022:99, 44 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
35      Žr. šio sprendimo 48 punktą.
36      Žr. jo 80 punktą.
37      Tai atspindi, be kita ko, skaidrumo ir teisinio saugumo principus.
38      Tai atspindi principą, kad bylos šalys turi būti tinkamai išklausytos, arba rungimosi principą.
39      C‑204/21, EU:C:2023:442.
40      Ten pat, 276–279 punktai.
41      Vis dėlto žr. šios išvados 15 ir 48–51 punktus.
42      Žr. 2019 m. lapkričio 19 d. Sprendimą A. K. ir kt. (Aukščiausiojo Teismo Drausmės bylų kolegijos nepriklausomumas) (C‑585/18, C‑624/18 ir C‑625/18, EU:C:2019:982, 123 punktas).
43      Žr. šios išvados 11–15 ir 17 punktuose nurodytas pirmą, antrą ir ketvirtą priežastis, paskatinusias prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą pateikti Teisingumo Teismui klausimą. Patogumo sumetimais šias priežastis nagrinėsiu kartu.
44      Procurorul General al României (Rumunijos generalinis prokuroras), be kita ko, gali prašyti ÎCCJ priimti sprendimą teisės klausimais, dėl kurių yra formuojama skirtinga teismų praktika.
ÎCCJ sprendimas priimamas tik ginant įstatymo interesą ir neturi įtakos nei nagrinėjamiems teismo sprendimams, nei tų bylų šalių padėčiai.
45      Ir ÎCCJ jurisprudenciją šiuo klausimu.
46      Žr. Civilinio proceso kodekso 520 straipsnį.
47      Šiuo klausimu žr. šios išvados 33 punktą. Kelios valstybės narės yra nustačiusios vidaus mechanizmus, pagal kuriuos prašymai priimti prejudicinį sprendimą gali būti teikiami jų aukščiausiesiems teismams siekiant išsiaiškinti svarbius teisės klausimus žemesnės instancijos teismuose nagrinėjamose bylose.
Žr., pavyzdžiui, Kodeks postępowania cywilnego (Lenkijos civilinio proceso kodeksas) 390 straipsnį, kurio 1 dalyje numatyta: „1. Jeigu nagrinėjant apeliacinį skundą kyla didelių abejonių dėl teisinio klausimo, teismas gali atidėti bylos nagrinėjimą ir perduoti tokį klausimą nagrinėti Aukščiausiajam Teismui. Aukščiausiasis Teismas turi jurisdikciją arba pats nagrinėti bylą, arba perduoti klausimą išplėstinei kolegijai. 2. Aukščiausiojo Teismo pateiktas išaiškinimas teisės klausimu yra privalomas toje byloje.“ Žr. oficialią versiją lenkų kalba https://isap.sejm.gov.pl/isap.nsf/download.xsp/WDU19640430296/U/D19640296Lj.pdf. Taip pat žr. Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering (Nyderlandų civilinio proceso kodeksas) 392–395 straipsnius, https://www.rechtspraak.nl/SiteCollectionDocuments/dutch-code-of-civil-procedure-2025.pdf. Vis dėlto Rumunijoje OUG Nr. 62/2024 nustatyta procedūra išsiskiria tuo, kad tam tikrais atvejais ji yra privaloma, taip apribojant žemesnės instancijos teismų diskreciją.
48      Tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
49      Kaip ir Civilinio proceso kodekso 519 ir 520 straipsniuose numatyta procedūra.
50      Konkrečiai kalbant, reikalavimas, kad būtų „teisės klausimas, kurį būtina išaiškinti, kad būtų galima priimti sprendimą dėl bylos esmės“.
51      Kadangi atrodo, kad OUG Nr. 62/2024 išsaugoma žemesnės instancijos teismų jurisdikcija nustatyti faktines aplinkybes ir taikyti abstraktų ÎCCJ sprendimą teisės klausimu nagrinėjamos bylos faktinėms aplinkybėms, juo užtikrinama, kad jurisprudencija nebūtų pernelyg centralizuota. Žr. šios išvados 16 punkte apibendrintas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pastabas.
52      Tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
53      Įterpiau žodį „galutinis“, kuris nebuvo pavartotas Sprendime Hann-Invest, nes manau (bet tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), kad Rumunijos žemesnės instancijos teismai gali kreiptis į ÎCCJ pagal OUG Nr. 62/2024, nepaisant to, kad jie pradėjo pasitarimus dėl bylos, nes būtinybė pateikti tokį prašymą gali išaiškėti tik vykstant šiems pasitarimams. Be to, gali būti reikalaujama, kad kiti žemesnės instancijos teismai sustabdytų jau pradėtus pasitarimus, jeigu jų nagrinėjamai bylai svarbus teisės klausimas buvo perduotas ÎCCJ.
54      Žr. šios išvados 38 punktą. Panašaus požiūrio laikėsi ir Europos Tarybos Ministrų Komitetas, kai rekomendavo, kad „teismų organizavimas pagal hierarchiją neturėtų kenkti individualiam nepriklausomumui“ ir kad „aukštesnieji teismai neturėtų duoti nurodymų teisėjams dėl to, kokius sprendimus jie turėtų priimti atskirose bylose, išskyrus atvejus, kai priimami prejudiciniai sprendimai <...>“ (kursyvu išskirta mano). Europos Tarybos Ministrų Komiteto rekomendacija „Dėl teisėjų: nepriklausomumas, veiksmingumas ir atsakomybė“, priimta 2010 m. lapkričio 17 d. Ministrų Komiteto 1098-ajame ministrų pavaduotojų posėdyje, CM/Rec(2010)12, 22 ir 23 punktai.
55      Žr., pavyzdžiui, Lietuvos civilinio proceso kodekso 163 straipsnį, kuriame numatyta, kad teismas, kuris pateikia byloje taikomo teisės akto konstitucingumo ar teisėtumo klausimą Lietuvos Respublikos Konstituciniam Teismui arba Lietuvos vyriausiajam administraciniam teismui arba pateikia Teisingumo Teismui prejudicinį klausimą pagal SESV 267 straipsnį, privalo sustabdyti bylos nagrinėjimą. Pareiga sustabdyti bylos nagrinėjimą taikoma ir tais atvejais, kai kiti teismai jau yra pateikę tą patį klausimą; https://e-seimas.lrs.lt/portal/legalAct/lt/TAD/TAIS.162435/asr.
56      Žr. šios išvados 38 punktą.
57      Kartais dar vadinamas rungimosi principu.
58      Žr. Sprendimo Hann-Invest 58 punktą.
59      Žr. šios išvados 38 punktą. Šių trijų sąlygų laikymąsi turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
60      Žr. OUG Nr. 62/2024 2 straipsnio 3 dalį.
61      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, kaip procedūra faktiškai veikia.
62      Žr. šios išvados 16 punktą.
63      Šiuo klausimu žr. 2021 m. liepos 15 d. Sprendimą Komisija / Lenkija (Teisėjų drausmės tvarka) (C‑791/19, EU:C:2021:596, 59 punktas).
64      Žr. šios išvados 18 punktą.
65      Žr. šios išvados 33 punktą.
66      Šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 15 d. Sprendimą KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, 32 punktas).
67      2023 m. birželio 5 d. Sprendimas Komisija / Lenkija (Teisėjų nepriklausomumas ir privatus gyvenimas) (C‑204/21, EU:C:2023:442, 274 ir 275 punktai) ir 2014 m. gruodžio 18 d. Nuomonė 2/13 (Europos Sąjungos prisijungimas prie EŽTK) (EU:C:2014:2454, 198 punktas).
68      2024 m. spalio 15 d. Sprendimas KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, 35 punktas).
69      Dėl tokio teismo pareigos nurodyti motyvus, dėl kurių nesikreipiama į Teisingumo Teismą, žr. 2024 m. spalio 15 d. Sprendimą KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, 61–65 punktai). Taip pat žr. generalinės advokatės T. Ćapeta išvadą byloje Remling (C‑767/23, EU:C:2025:486, 62–85 punktai). Dėl valstybės narės atsakomybės už žalą dėl to, kad nacionalinis galutinės instancijos teismas nesikreipė į Teisingumo Teismą pagal SESV 267 straipsnio trečią pastraipą, visų pirma dėl motyvavimo svarbos šiomis aplinkybėmis, žr. generalinės advokatės T. Ćapeta išvadą byloje Ferreira da Silva e Brito ir kt. (C‑293/24, EU:C:2025:850).
70      Šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 15 d. Sprendimą KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, 34 ir 36 punktai). Taip pat žr. 2021 m. spalio 6 d. Sprendimą Consorzio Italian Management and Catania Multiservizi (C‑561/19, EU:C:2021:799, 40–51 punktai), kuriame Teisingumo Teismas nustatė išsamius kriterijus, pagal kuriuos vertinama, ar teismas, kurio sprendimai pagal nacionalinę teisę negali būti toliau skundžiami teismo tvarka, atleidžiamas nuo pareigos kreiptis į Teisingumo Teismą pagal SESV 267 straipsnio trečią pastraipą. Tame sprendime Teisingumo Teismas paaiškino ir patikslino savo ankstesnę jurisprudenciją, be kita ko, suformuotą istoriniame 1982 m. spalio 6 d. Sprendime Cilfit (283/81, EU:C:1982:335).
71      Ši diskrecija suteikiama pagal SESV 267 straipsnio antrą pastraipą.
72      Šiuo klausimu žr. 2005 m. rugsėjo 15 d. Sprendimą Intermodal Transports (C‑495/03, EU:C:2005:552, 31 punktas).
73      2022 m. vasario 22 d. Sprendimas RS (Konstitucinio Teismo sprendimų padariniai) (C‑430/21, EU:C:2022:99, 74 punktas).
74      2023 m. liepos 24 d. Sprendimas Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, 134 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
75      Pagal Civilinio proceso kodekso 521 straipsnio 3 dalį bet koks sprendimas teisės klausimais yra privalomas nuo sprendimo paskelbimo dienos.
76      1964 m. liepos 15 d. Sprendime Costa (6/64, EU:C:1964:66) Teisingumo Teismas pripažino, kad Giudice conciliatore di Milano (Milano taikos teisėjas, Italija) yra nacionalinis teismas, kurio sprendimai negali būti skundžiami teismo tvarka, todėl jis privalo pateikti Teisingumo Teismui klausimus dėl Sutarties išaiškinimo.
77      Tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
78      Pagal analogiją žr. 2024 m. spalio 15 d. Sprendimą KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, 32 punktas).
79      Pagal analogiją žr. 2010 m. birželio 22 d. Sprendimą Melki ir Abdeli (C‑188/10 ir C‑189/10, EU:C:2010:363, 52 punktas). Tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
80      2023 m. liepos 24 d. Sprendimas Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, 128 ir 129 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
81      Pagal analogiją žr. 2024 m. spalio 15 d. Sprendimą KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, 51–53 punktai).
82      Tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
83      2023 m. liepos 24 d. Sprendimas Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, 132 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).