62003CJ0290_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑290/03
dėl House of Lords
(Jungtinė Karalystė) 2003 m. birželio 30 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2003 m. liepos 3 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
The Queen, prašoma
Diane Barker,
prieš
London Borough of Bromley,
dalyvaujant
First Secretary of State,
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann (pranešėjas), teisėjai K. Schiemann, N. Colneric, E. Juhász ir E. Levits,
generalinis advokatas P. Léger,
posėdžio sekretorė L. Hewlett, vyriausioji administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2005 m. birželio 22 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
– Diane Barker, atstovaujamos QC R. McCracken, barristers G. Jones ir J. Pereira, įgaliotų solicitor
R. M. Buxton,
– London Borough of Bromley, atstovaujamos QC T. Straker ir barrister J. Strachan, įgaliotų solicitor Sharpe Pritchard,
– Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos K. Manji, padedamo QC D. Elvin ir barrister
J. Maurici,
– Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos G. de Bergues ir D. Petrausch,
– Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos F. Simonetti ir X. Lewis,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvos 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (OL L 175, p. 40) 1 straipsnio 2 dalies, 2 straipsnio 1 dalies ir 4 straipsnio 2 dalies išaiškinimo.
2. Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp D. Barker ir kompetentingos institucijos teritorijų planavimo srityje London Borough of Bromley
(toliau – Bromley LBC ) dėl leidimo Crystal Palace Park, esančiame Londone, statyti laisvalaikio centrą neatlikus jo poveikio aplinkai vertinimo.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisė
3. Direktyvos 85/337 tikslas, remiantis jos penkta konstatuojamąja dalimi, yra nustatyti bendruosius poveikio aplinkai vertinimo principus, siekiant jais papildyti ir koordinuoti leidimo vykdyti valstybės ir privačių projektų planuojamą veiklą, galinčią turėti poveikį aplinkai, suteikimo procedūras.
4. Šiuo tikslu šios direktyvos 1 straipsnio 2 dalyje sąvoka „leidimas vykdyti planuojamą veiklą“ apibrėžiama kaip „kompetentingos institucijos sprendimas, kuris suteikia užsakovui teisę įgyvendinti projektą“. (Pataisytas vertimas)
5. Pagal šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalį:
„Valstybės narės imasi visų priemonių, reikalingų užtikrinti, kad prieš suteikiant leidimą būtų atliekamas projektų, galinčių daryti didelį poveikį aplinkai, inter alia, dėl savo pobūdžio, masto ar vietos, poveikio aplinkai vertinimas.
Šie projektai yra nurodyti 4 straipsnyje“. (Pataisytas vertimas)
6. Direktyvos 85/337 4 straipsnis nustato:
„1. Remiantis 2 straipsnio 3 dalimi, I priede išvardytų rūšių projektų vertinimas privalomas pagal 5–10 straipsnių nuostatas.
2. II priede išvardytų rūšių projektų vertinimas privalomas pagal 5–10 straipsnius, kai valstybės narės mano, kad to reikalauja projektų charakteristikos. Šiam tikslui valstybės narės gali, be kita ko, nurodyti konkrečių projektų rūšis, kurioms vertinimas privalomas, arba gali nustatyti kriterijus ir (arba) ribas, būtinas norint nustatyti, kurių iš II priede išvardytų rūšių projektų vertinimas privalomas remiantis 5–10 straipsniais.“ (Pataisytas vertimas)
7. Šios direktyvos II priedo 10 punkto b papunktyje nurodomi „miestų urbanizavimo projektai“.
8. Direktyva 85/337, ir ypač taisyklės, susijusios su jos II priede nurodytais projektais, buvo iš esmės pakeistos 1997 m. kovo 3 d. Tarybos direktyva 97/11/EB (OL L 73, p. 5), kuri į Jungtinės Karalystės teisę turėjo būti perkelta vėliausiai iki 1999 m. kovo 14 dienos. Bet kadangi prašymas suteikti leidimą vykdyti pagrindinėje byloje nagrinėjamą projektą kompetentingai institucijai buvo pateiktas iki pastarosios datos, šie pakeitimai nėra jai svarbūs, kaip matyti ir iš Direktyvos 97/11 3 straipsnio 2 dalies.
Nacionalinė teisė
9. Anglijoje pagrindinis teisinis instrumentas teritorijų planavimo srityje yra Miestų ir kaimų planavimo įstatymas (Town and Country Planning Act 1990, toliau – Town and Country Planning Act ), kuris numato bendrąsias taisykles dėl leidimų miestų planavimo srityje išdavimo bei jų pakeitimo ar panaikinimo. Šį įstatymą įgyvendinančios nuostatos nustatytos 1995 m. Įsakyme dėl miestų ir kaimų planavimo tvarkos (bendra plėtros procedūra) (Town and Country Planning (General Development Procedure) Order 1995, toliau – General Development Procedure Order ) ir 1988 m. Miestų ir kaimų planavimo nuostatuose (poveikio aplinkai vertinimas) (Town and Country Planning (Assessment of Environmental Effects) Regulations 1998, toliau – Assessment of Environmental Effects Regulations ).
10. Assessment of Environmental Effects Regulations buvo pakeisti 1999 m. Miestų ir kaimų planavimo nuostatais (poveikio aplinkai vertinimas) (Town and Country Planning (Environmental Impact Assessment) (England and Wales) Regulations 1999). Tačiau šie naujieji nuostatai nėra svarbūs pagrindinėje byloje nagrinėjamam projektui, nes jie taikomi tik nuo 1999 m. kovo 14 d. pateiktiems projektams.
– Town and Country Planning Act
ir General Development Procedure Order
11. Pagal Town and Country Planning Act
57 straipsnio 1 dalį reikalaujama gauti statybos leidimą ( planning permission ) bet kokiai „planuojamai veiklai“ 55 straipsnio prasme, įskaitant „pastatų statybą < ... > ar kitus darbus, atliekamus žemės sklype, po juo arba virš jo < ... > “.
12. Statybos leidimas gali būti kelių formų, iš kurių viena yra statybos leidimas pradiniam projektui ( outline planning permission ) su vėlesniu klausimų, kurių nagrinėjimas buvo atidėtas, patvirtinimu.
13. Town and Country Planning Act
92 straipsnio 1 dalis numato, kad „statybos leidimai pradiniam projektui suteikiami pagal Įsakymą dėl planavimo tvarkos, remiantis vėlesniu kompetentingos institucijos atliekamu klausimų, kurie nebuvo detaliai išdėstyti prašyme ( reserved matters
arba „klausimai, kurių nagrinėjimas buvo atidėtas“), patvirtinimas“.
14. General Development Procedure Order
1 straipsnio 2 dalyje šie „klausimai, kurių nagrinėjimas buvo atidėtas“ apibrėžiami kaip „bet kuris iš šių klausimų, kurie nebuvo detaliai išdėstyti prašyme, t. y.: a) vieta; b) koncepcija; c) išorinis vaizdas; d) patekimo būdai ir e) vietos landšafto planavimas“.
15. Town and Country Planning Act
92 straipsnio 2 dalis netiesiogiai numato, kad galutinis leidimas klausimui, kurio nagrinėjimas buvo atidėtas, suteikiamas vėlesnio pritarimo sprendimu.
16. Iš Town and Country Planning Act
73 straipsnio matyti, kad prašymas pakeisti egzistuojantį leidimą yra prašymas išduoti naują statybos leidimą.
– Assessment of Environmental Effects Regulations
17. Remiantis Assessment of Environmental Effects Regulations, tam tikriems projektams, prieš suteikiant leidimą, privalomas jų poveikio aplinkai vertinimas.
18. Šių nuostatų 2 priede nurodomos Direktyvos 85/337 II priede išvardytos projektų rūšys, įskaitant „miestų urbanizavimo projektus“.
19. Iš Assessment of Environmental Effects Regulations 2 straipsnio 1 dalies matyti, kad „prašymas pagal 2 priedą“ reiškia „bet kokį prašymą dėl statybos leidimo, < ... > susijusio su 2 priede numatytu plėtos projektu, kuris yra planuojama veikla ir kuris gali daryti didelį poveikį aplinkai dėl faktorių, kaip antai jo pobūdis, dydis ar vieta“, o tai kiekvienu atveju privalo įvertinti kompetentinga institucija“.
20. Remiantis šių nuostatų 4 straipsnio 1 ir 2 dalimis, kompetentinga institucija negali išduoti leidimo, susijusio, inter alia, su prašymu pagal minėtą 2 priedą (Schedule 2 application), iš pradžių neatsižvelgusi į duomenis dėl aplinkos ir savo sprendime nenurodžiusi, kad į juos atsižvelgė.
21. Taigi, gavusi prašymą suteikti statybos leidimą projektui, numatytam šių nuostatų 2 priede, kompetentinga institucija kiekvienu atveju prieš suteikdama šį leidimą turi nustatyti, ar dėl projekto charakteristikų privalomas jo poveikio aplinkai vertinimas, t. y., ar nagrinėjamas projektas gali daryti didelį poveikį aplinkai, ir atsisakyti suteikti leidimą, jei ji neturi pakankamos informacijos pareikšti nuomonę šiuo klausimu.
22. Nacionalinėje teisėje statybos leidimas pradiniam projektui yra „statybos leidimas“ Assessment of Environmental Effects Regulations 4 straipsnio prasme, o sprendimas dėl pritarimo klausimams, kurių nagrinėjimas buvo atidėtas, toks nėra. Dėl šios priežasties projekto poveikio aplinkai įvertinimas pagal Anglijos teisę gali būti atliekamas tik vykdant pirmą procedūrą, susijusią su statybos leidimu pradiniam projektui, o ne vykdant vėlesnę klausimų, kurių nagrinėjimas buvo atidėtas, patvirtinimo procedūrą.
Įgyvendinančios priemonės
23. Aplinkos departamento priimtame Aplinkraštyje Nr. 15/88 pateikiamos gairės, padedančios kompetentingoms institucijoms pagal Assessment of Environmental Effects Regulations 2 priedą identifikuoti projektus, kurių poveikio aplinkai vertinimas yra privalomas.
24. Šio aplinkraščio 18 punkte pabrėžus, kad pagrindinis kriterijus yra tai, ar projektas gali turėti didelį poveikį aplinkai, jo 20 punkte nurodoma, kad poveikio aplinkai vertinimas apskritai yra reikalingas, kai: i) projektas yra didesnės negu vietinė svarbos; ii) jį numatoma vykdyti jautrioje vietovėje arba iii) jis turi labai kompleksinį ir potencialai neigiamą poveikį.
25. Šio aplinkraščio 30 ir 31 punktuose taip pat nurodyta, kad jo A priede tam tikrų projektų kategorijų atžvilgiu yra išvardyti kriterijai ir ribos, skirti bendrais bruožais nurodyti situacijų rūšis, kurių atveju, Valstybės sekretoriaus nuomone, gali būti reikalaujama atlikti poveikio vertinimą pagal Assessment of Environmental Effects Regulations arba, atvirkščiai, galbūt jo nereikia, atsižvelgiant į tai, jog šie kriterijai bei ribos yra tik nuorodos ir kad kiekvienu konkrečiu atveju pagrindinis vertinimas yra susijęs su klausimu, ar reikia vertinti atitinkamo projekto galimą didelį poveikį aplinkai.
26. Dėl miestų planavimo projektų šio aplinkraščio A priedo 15 punkte konkrečiau nurodoma, kad mažai tikėtina, jog būtų privalomas iš naujo atliekamos vietos, kurios plėtra buvo atlikta anksčiau, plėtros vertinimas, nebent pasiūlyta planuojama veikla priklauso tam tikroms plėtroms rūšims arba jos apimtis yra daug didesnė negu ankstesnės plėtros.
27. Dėl projektų vietose, kuriose anksčiau nebuvo vykdyta intensyvi plėtra, šio aplinkraščio A priedo 16 punkte nurodoma, kad „vertinimo būtinybė priklauso nuo konkrečios vietovės jautrumo“. Taigi „vertinimas gali būti reikalingas, kai:
– projekto plotas yra didesnis negu 5 ha urbanizuotoje zonoje,
– daug gyvenamųjų namų yra labai arti siūlomo plėtros vietos, pvz., daugiau kaip 700 gyvenamųjų namų už mažiau kaip 200 m nuo vietos ribų, arba
– projektas numato didesnio negu 10 000 m 2
(bruto) ploto skyrimą parduotuvėms, biurams arba kitoms komercinėms patalpoms“.
28. Be to, iš Aplinkraščio Nr. 15/88 42 punkto matyti, kad rengdamas pranešimą dėl aplinkos, užsakovas turi detaliai išdėstyti savo pasiūlymus. Priešingu atveju bet koks galutinis galimų pasekmių vertinimas yra neįmanomas. Kompetentinga institucija privalo nustatyti kiekvienos rūšies atveju reikalaujamos informacijos kiekį. Pranešime dėl aplinkos pateikiama informacija yra labai svarbi atsakant į klausimą, ar tam tikrų klausimų nagrinėjimas gali būti atidedamas suteikiant statybos leidimą pradiniam projektui. Kai ši informacija konkrečiai įvertinama vienu ar kitu aspektu arba apima tokį vertinimą, būtų netinkama šį klausimą aptarti statybos leidime pradiniam projektui.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
29. D. Barker gyvena Crystal Palace Park
kaimynystėje.
30. 1997 m. balandžio 4 d. įmonė London & Regional Properties Ltd
(toliau – L & R ) pateikė Bromley LBC
prašymą suteikti leidimą pradiniam projektui, siekdama pastatyti Crystal Palace Park laisvalaikio centrą (toliau – Crystal Palace projektas), t. y. projektui, kuris patenka į Direktyvos 85/337 II priedo taikymo sritį.
31. Atlikusi tyrimą, per kurį buvo atsižvelgta į tam tikras ataskaitas ir papildomą informaciją, Bromley LBC
padarė išvadą, kad minėto projekto poveikio aplinkai vertinimo atlikti nereikia.
32. 1998 m. kovo 24 d. Bromley LBC
išdavė statybos leidimą pradiniam projektui, palikdama tam tikrus klausimus vėlesniam patvirtinimui prieš planavimo pradžią.
33. 1999 m. sausio 25 d. L & R
pateikė prašymą Bromley LBC
pritarti tam tikriems klausimams, kurių nagrinėjimas buvo atidėtas, kad būtų priimtas galutinis sprendimas. Remiantis šiais klausimais, Crystal Palace
projekte buvo numatyta: 18 kino teatrų, poilsio zona ir parodų salės pirmajame aukšte; restoranai, kavinės, dvi poilsio zonos ir viešieji tualetai požeminiame aukšte; daugiausia 950 vietų automobilių stovėjimo aikštelė, keturi stebėjimo punktai, įrengimų zona stogo lygio zonoje; 800 m 2 ploto pusaukštis ir su statinio išorinėmis sienomis susiję pakeitimai.
34. Per susirinkimą dėl klausimų, kurių nagrinėjimas buvo atidėtas, patvirtinimo kai kurie Bromley LBC
patarėjai pageidavo, kad būtų atliktas projekto poveikio aplinkai vertinimas. Tačiau po teisinės konsultacijos jiems buvo nurodyta, kad pagal nacionalinę teisę toks vertinimas gali būti atliekamas tik pradinėje statybos leidimo pradiniam projektui išdavimo stadijoje.
35. 1999 m. gegužės 10 d. Bromley LBC
pateikė pranešimą dėl pritarimo.
36. D. Barker ieškinį, kuriuo ginčijami sprendimas dėl pritarimo ir jį pagrindžianti teisinė nuomonė, atmetė ir pirmosios instancijos teismas, ir Court of Appeal .
37. Kadangi House of Lords, nagrinėdami D. Barker ieškinį, suabejojo dėl nacionalinės tvarkos, pagal kurią poveikio aplinkai vertinimą galima atlikti tik vykdant statybos leidimo pradiniam projektui išdavimo procedūrą, o ne vėliau patvirtinant klausimus, kurių nagrinėjimas buvo atidėtas (toliau – pagrindinėje byloje nagrinėjama tvarka), suderinamumo su Bendrijos teise, jie nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1. Ar kompetentingos institucijos ar kompetentingų institucijų sprendimą, kuris suteikia užsakovui teisę įgyvendinti projektą ( < ... > Direktyvos 85/337 1 straipsnio 2 dalis), privalo išimtinai identifikuoti nacionalinę teisę taikantys nacionaliniai teismai?
2. Ar direktyvoje (85/337) reikalaujama atlikti poveikio aplinkai vertinimą, jeigu išdavus statybos leidimą pradiniam projektui su vėlesniu klausimų, kurių nagrinėjimas buvo atidėtas, patvirtinimu ir neatlikus poveikio aplinkai vertinimo, prašymo patvirtinti klausimus, kurių nagrinėjimas buvo atidėtas, momentu pasirodo, kad projektas gali daryti didelį poveikį aplinkai, ypač dėl savo pobūdžio, masto ar vietos (Direktyvos 85/337 2 straipsnio 1 dalis)?
3. Tokiu atveju, kai:
a) nacionalinis teritorijų planavimo įstatymas numato, kad statybos leidimas pradiniam projektui išduodamas teritorijos planavimo procedūros pradžioje, ir reikalauja, kad šioje stadijoje būtų atliktas kompetentingos institucijos tyrimas dėl to, ar reikia atlikti poveikio aplinkai vertinimą pagal Direktyvą 85/337;
b) kompetentinga institucija nustato, kad nereikia atlikti poveikio aplinkai vertinimo ir išduoda statybos leidimą pradiniam projektui su sąlyga, jog klausimai, kurių nagrinėjimas buvo atidėtas, bus patvirtinti vėliau, ir
c) dėl šio sprendimo gali būti pareiškiamas ieškinys nacionaliniame teisme,
ar nacionalinė teisė pagal direktyvą (85/337) gali užkirsti kelią kompetentingai institucijai reikalauti, kad poveikio aplinkai vertinimas būtų atliktas vėlesnėje teritorijos planavimo procedūros stadijoje?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
38. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmuoju klausimu iš esmės klausia, ar sprendimo kaip „leidimo vykdyti planuojamą veiklą“ kvalifikavimas Direktyvos 85/337 1 straipsnio 2 dalies prasme priklauso išimtinai nacionalinei teisei.
39. Direktyvos 85/337 1 straipsnio 2 dalyje sąvoka „leidimas vykdyti planuojamą veiklą“ šios direktyvos prasme apibrėžiama kaip kompetentingos institucijos ar kompetentingų institucijų sprendimas, kuris suteikia užsakovui teisę įgyvendinti projektą.
40. Vadinasi, ši sąvoka, perėmusi kai kuriuos nacionalinės teisės elementus, yra Bendrijų sąvoka, kuri, priešingai negu tvirtino Bromley LBC
ir Jungtinės Karalystės vyriausybė, išimtinai priklauso Bendrijos teisei. Iš tiesų iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, kad Bendrijos teisės nuostatos, kurioje nėra jokios aiškios nuorodos į valstybių narių teisę nustatant jos prasmę ir turinį, sąvokos paprastai turi būti aiškinamos autonomiškai ir vienodai visoje Bendrijoje, atsižvelgiant į šios nuostatos kontekstą ir aptariamu teisės aktu siekiamą tikslą (šiuo klausimu žr. 1984 m. sausio 18 d. Sprendimo Ekro, 327/82, Rink. p. 107, 11 punktą; 2000 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Linster, C‑287/98, Rink. p. I‑6917, 43 punktą ir 2004 m. sausio 7 d. Sprendimo Wells, C‑201/02, Rink. p. I‑723, 37 punktą).
41. Taigi į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad sprendimo kaip „leidimo vykdyti planuojamą veiklą“ kvalifikavimas Direktyvos 85/337 1 straipsnio 2 dalies prasme turi būti atliekamas nacionalinę teisę taikant laikantis Bendrijos teisės.
Dėl antrojo ir trečiojo prejudicinių klausimų
42. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas antruoju ir trečiuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, iš esmės klausia, ar Direktyvos 85/337 2 straipsnio 1 dalis ir 4 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas reikalaujama, jog poveikio aplinkai vertinimas būtų atliktas tuo atveju, jei, išdavus statybos leidimą pradiniam projektui, klausimų, kurių nagrinėjimas buvo atidėtas, patvirtinimo momentu pasirodo, kad projektas gali daryti didelį poveikį aplinkai, ypač dėl savo pobūdžio, masto ar vietos.
43. Šiuo atžvilgiu iš Direktyvos 85/337 2 straipsnio 1 dalies pirmiausia matyti, kad prieš suteikiant leidimą įgyvendinti projektus, galinčius daryti didelį poveikį aplinkai, remiantis šios direktyvos 4 straipsniu, skaitomu kartu su jos I ir II priedais, turi būti atliekamas jų poveikio aplinkai vertinimas (nurodyto sprendimo Wells
37 punktas).
44. Kaip buvo priminta šio sprendimo 39 punkte, Direktyvos 85/337 1 straipsnio 2 dalyje sąvoka „leidimas vykdyti planuojamą veiklą“ šios direktyvos prasme apibrėžiama kaip kompetentingos institucijos sprendimas, kuris suteikia užsakovui teisę įgyvendinti projektą.
45. Iš Direktyvos 85/337 struktūros ir tikslų matyti, kad ši nuostata nurodo sprendimą (vieno ar kelių etapų), kuris leidžia užsakovui pradėti savo projekto įgyvendinimo darbus.
46. Taigi, atsižvelgiant į šiuos patikslinimus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjami statybos leidimas pradiniam projektui ir sprendimas dėl klausimų, kurių nagrinėjimas buvo atidėtas, patvirtinimo kartu yra „leidimas vykdyti planuojamą veiklą“ Direktyvos 85/337 prasme (šiuo klausimu žr. šios dienos sprendimo Komisiją prieš Jungtinę Karalystę, C‑508/03, Rink. p. I‑0000, 101 ir 102 punktus).
47. Be to, reikia priminti, kad Teisingumo Teismas minėto sprendimo Wells 52 punkte patikslino, kad kai nacionalinė teisė numato kelių etapų leidimo suteikimo procedūrą, iš kurių vienas yra pagrindinis sprendimas, o kitas – sprendimas dėl įgyvendinimo, kuriame negalima viršyti pagrindiniame sprendime nustatytų parametrų ribų, pasekmės, kurias projektas gali turėti aplinkai, turi būti nustatytos ir įvertintos vykdant su pagrindiniu sprendimu susijusią procedūrą. Tik tuo atveju, jei šios pasekmės gali būti nustatytos tik per procedūrą, susijusią su sprendimu dėl įgyvendinimo, toks vertinimas turi būti atliekamas vykdant šią procedūrą.
48. Taigi, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prieina prie išvados, kad procedūra, numatyta pagrindinėje byloje nagrinėjamoje tvarkoje, yra kelių etapų leidimo suteikimo procedūra, iš kurių vienas yra pagrindinis sprendimas, o kitas – sprendimas dėl įgyvendinimo, kuriame negalima viršyti pagrindiniame sprendime nustatytų parametrų ribų, iš to išplaukia, kad kompetentinga institucija prireikus turi pareigą atlikti projekto poveikio aplinkai vertinimą net po statybos leidimo pradiniam projektui suteikimo vykdant klausimų, kurių nagrinėjimas buvo atidėtas, patvirtinimo procedūrą (šiuo klausimu žr. šios dienos sprendimo Komisiją prieš Jungtinę Karalystę, C‑508/03, Rink. p. I‑0000, 103–106 punktus). Šis vertinimas turi būti išsamus, kad būtų aptarti visi projekto aspektai, kurie dar nebuvo įvertinti arba kuriuos reikia vertinti iš naujo.
49. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį ir trečiąjį klausimus reikia atsakyti taip: Direktyvos 85/337 2 straipsnio 1 dalį ir 4 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal jas reikalaujama, jog poveikio aplinkai vertinimas būtų atliekamas, jei, esant kelių etapų leidimo suteikimo procedūrai, antrajame etape pasirodo, kad projektas gali daryti didelį poveikį aplinkai, ypač dėl savo pobūdžio, masto ar vietos.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
50. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1. Sprendimo kaip „leidimo vykdyti planuojamą veiklą“ kvalifikavimas 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvos 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo 1 straipsnio 2 dalies prasme turi būti atliekamas nacionalinę teisę taikant laikantis Bendrijos teisės.
2. Direktyvos 85/337 2 straipsnio 1 dalį ir 4 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal jas reikalaujama, jog poveikio aplinkai vertinimas būtų atliekamas, jei, esant kelių etapų leidimo suteikimo procedūrai, antrajame etape pasirodo, kad projektas gali daryti didelį poveikį aplinkai, ypač dėl savo pobūdžio, masto ar vietos.