62021CC0259
GENERALINIO ADVOKATO
NICHOLAS EMILIOU IŠVADA,
pateikta 2022 m. birželio 22 d. (
1
)
Byla C‑259/21
Europos Parlamentas
prieš
Europos Sąjungos Tarybą
„Bendra žuvininkystės politika – Ieškinys dėl panaikinimo – Reglamento (ES) 2021/92 15–17, 20 straipsniai ir 59 straipsnio antra pastraipa – SESV 43 straipsnio 3 dalies taikymo sritis – Tarybos įgaliojimai – Tariamas Tarybos piktnaudžiavimas įgaliojimais – Reglamento (ES) 2019/1241 10 straipsnio 4 dalyje ir 15 straipsnyje ir Reglamento (ES) 2019/472 9 straipsnyje numatyta techninių priemonių nustatymo procedūra – Komisijos įgaliojimai nustatyti šias technines priemones deleguotuosiuose aktuose – Lojalaus bendradarbiavimo principas“
I. Įžanga
1.
Iš esmės šioje byloje Sąjungos institucijos nesutaria dėl vaidmens, kurį Europos Sąjungos Taryba turėtų atlikti nustatydama tam tikras technines priemones žuvininkystės srityje.
2.
Prieš įsigaliojant Sutarčiai dėl Europos Sąjungos veikimo Taryba buvo prisiėmusi pagrindinį vaidmenį sprendžiant visus bendros žuvininkystės politikos (toliau – BŽP) aspektus. Tačiau taip nebėra. Pagal SESV 43 straipsnio 2 dalį BŽP taikoma įprasta teisėkūros procedūra, o Tarybos vienašaliai sprendimų priėmimo įgaliojimai išlaikomi tik laikantis SESV 43 straipsnio 3 dalyje nustatytų ribų. Pagal šią nuostatą jai leidžiama nustatyti priemones, susijusias, be kita ko, su „žvejybos galimybių nustatymu ir skyrimu“.
3.
Šioje byloje pareikštu ieškiniu Europos Parlamentas prašo panaikinti tam tikras Reglamento (ES) 2021/92 (
2
), kurį Taryba priėmė taikydama minėtą nuostatą, technines priemones. Šios priemonės įtvirtintos šio reglamento 15, 16, 17, 20 straipsniuose ir 59 straipsnio antroje pastraipoje (toliau – ginčijamos nuostatos).
4.
Parlamentas iš esmės teigia, kad Taryba, priimdama tas nuostatas, viršijo savo įgaliojimus. Jis mano, kad minėtos nuostatos prieštarauja dviem reglamentams, t. y. Reglamentui (ES) 2019/472 (
3
) ir Reglamentui (ES) 2019/1241 (
4
) (toliau kartu – pagrindiniai reglamentai), kuriuos Taryba ir Parlamentas priėmė pagal SESV 43 straipsnio 2 dalį. Parlamento teigimu, šiais dviem reglamentais buvo apriboti Tarybos sprendimų priėmimo įgaliojimai pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį, nes jais Komisija buvo įgaliota remiantis SESV 290 straipsnio 1 dalimi (
5
) priimtuose deleguotuosiuose teisės aktuose nustatyti ginčijamose nuostatose įtvirtintas priemones atitinkančias technines priemones.
II. Teisinis pagrindas
A. Bylai reikšmingos SESV nuostatos
5.
SESV 43 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatyta:
„2.   Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą ir pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu, nustato 40 straipsnio 1 dalyje numatytą bendro žemės ūkio rinkų organizavimo formą ir kitas nuostatas, kurių reikia bendros žemės ūkio ir žuvininkystės politikos tikslams pasiekti.
3.   Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, patvirtina priemones dėl kainų, rinkliavų, pagalbos ir kiekybinių apribojimų nustatymo bei žvejybos galimybių nustatymo ir skyrimo.“
B. Pagrindiniai reglamentai
1.
Reglamentas 2019/472
6.
Reglamento 2019/472 9 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Komisijai pagal šio reglamento 18 straipsnį ir Reglamento (ES) Nr. 1380/2013 (
6
) 18 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus, kuriais papildomas šis reglamentas, dėl šių techninių priemonių:
a)
žvejybos įrankių charakteristikų specifikacijų ir jų naudojimo taisyklių, siekiant užtikrinti arba pagerinti selektyvumą, sumažinti nepageidaujamą laimikį arba kuo labiau sumažinti neigiamą poveikį ekosistemai;
b)
žvejybos įrankių modifikacijų ar papildomų su šiais įrankiais naudojamų įtaisų specifikacijų, siekiant užtikrinti arba pagerinti selektyvumą, sumažinti nepageidaujamą laimikį arba kuo labiau sumažinti neigiamą poveikį ekosistemai;
c)
tam tikruose rajonuose arba tam tikrais laikotarpiais taikomų tam tikrų žvejybos įrankių naudojimo ir žvejybos veiklos apribojimų ar draudimų, siekiant apsaugoti neršiančias žuvis, taip pat žuvis, kurios nesiekia mažiausio išteklių išsaugojimą užtikrinančio orientacinio dydžio, ar netikslinių rūšių žuvis arba siekiant kuo labiau sumažinti neigiamą poveikį ekosistemai, ir
d)
išteklių, kuriems taikomas šis reglamentas, išsaugojimą užtikrinančių mažiausių orientacinių dydžių nustatymo, siekiant užtikrinti jūrų gyvūnų jauniklių apsaugą.“
2.
Reglamentas 2019/1241
7.
Reglamento 2019/1241 10 straipsnio 4 dalyje nustatyta:
„Komisijai pagal 29 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktais [aktus] siekiant iš dalies pakeisti I priede nustatytą sąrašą, jeigu, remiantis geriausiomis turimomis mokslinėmis rekomendacijomis, nustatoma, kad tą sąrašą būtina iš dalies pakeisti.“
8.
To paties reglamento 15 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„Siekiant atsižvelgti į regioninius atitinkamos rūšies žvejybos ypatumus, pagal šio reglamento 29 straipsnį ir Reglamento (ES) Nr. 1380/2013 18 straipsnį Komisijai suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus, kuriais iš dalies keičiamos, papildomos, panaikinamos [V–XI ir XIII] prieduose išdėstytos techninės priemonės arba leidžiama nuo jų nukrypti, be kita ko, įgyvendinant įpareigojimą iškrauti laimikį Reglamento (ES) Nr. 1380/2013 15 straipsnio 5 ir 6 dalių kontekste. Komisija priima tokius deleguotuosius aktus remdamasi bendra rekomendacija, pateikiama pagal Reglamento (ES) Nr. 1380/2013 18 straipsnį ir pagal atitinkamus šio reglamento III skyriaus straipsnius.“
9.
To paties reglamento 29 straipsnio 6 dalyje nustatyta:
„Pagal 2 straipsnio 2 dalį, 8 straipsnio 3 dalį, 10 straipsnio 4 dalį, 12 straipsnio 2 dalį, 15 straipsnio 2 dalį, 23 straipsnio 1 ir 5 dalis, 27 straipsnio 7 dalį ir 31 straipsnio 4 dalį priimtas deleguotasis aktas įsigalioja tik tuo atveju, jeigu per du mėnesius nuo pranešimo Europos Parlamentui ir Tarybai apie šį aktą dienos nei Europos Parlamentas, nei Taryba nepareiškia prieštaravimų arba jeigu dar nepasibaigus šiam laikotarpiui ir Europos Parlamentas, ir Taryba praneša Komisijai, kad prieštaravimų nereikš. Europos Parlamento arba Tarybos iniciatyva šis laikotarpis pratęsiamas dviem mėnesiais.“
10.
Reglamento 2019/1241 VI priede nurodytos techninės priemonės, taikomos šiaurės vakarų vandenims (
7
).
C. Reglamentas 2021/92 (toliau – ginčijamas reglamentas)
11.
Ginčijamo reglamento 15 straipsnyje „Atlantinių menkių ir paprastųjų merlangų ištekliams Keltų jūroje taikomos techninės priemonės“ numatytos tam tikros, visų pirma su tinklo akių dydžiu susijusios priemonės. Šios priemonės taikomos Sąjungos laivams, žvejojantiems Keltų jūroje dugniniais tralais ar traukiamaisiais tinklais.
12.
Šio reglamento 16 straipsnyje „Techninės priemonės Airijos jūroje“ nustatyti įpareigojimai, susiję su žvejybos įrangos galimybėmis Sąjungos žvejybos laivams, žvejojantiems dugniniais tralais ar traukiamaisiais tinklais Airijos jūroje.
13.
To paties reglamento 17 straipsnyje „Techninės priemonės į vakarus nuo Škotijos“ taip pat numatytos priemonės dėl, visų pirma, tinklo akių dydžio. Jos taikomos Sąjungos žvejybos laivams, žvejojantiems norveginius omarus (Nephrops norvegicus) dugniniais tralais arba traukiamaisiais tinklais rajone į vakarus nuo Škotijos.
14.
Pagal ginčijamo reglamento 20 straipsnį „Žvejoti draudžiamos rūšys“ Sąjungos žvejybos laivams draudžiama žvejoti, laikyti laive, perkrauti ar iškrauti tam tikrų rūšių žuvis konkrečiuose ICES (
8
) tuometinių Sąjungos vandenų parajoniuose ir pazonėse. Toje nuostatoje taip pat nurodyta, kad jei į sąrašą įrašytos rūšys atsitiktinai sužvejojamos, jų negalima sužaloti ir jos turi būti nedelsiant paleidžiamos.
15.
To paties reglamento 59 straipsnyje „Pereinamojo laikotarpio nuostata“ nuodyta:
„11, 19, 20, 27, 33, 34, 41, 42, 43, 48, 50 bei 57 straipsniai mutatis mutandis toliau taikomi 2022 m. tol, kol įsigalios reglamentas, kuriuo nustatomos 2022 m. žvejybos galimybės.
15, 16 ir 17 straipsniai taikomi iki tos datos, nuo kurios pradedamas taikyti pagal Reglamento [2019/1241] 15 straipsnio 2 dalį priimtas deleguotasis aktas, kuriuo iš dalies keičiamas to reglamento VI priedas nustatant šiaurės vakarų vandenims skirtas atitinkamas technines priemones.“
III. Bylos aplinkybės
16.
2020 m. spalio 27 d. Komisija pasiūlė priimti reglamentą, kuriuo 2021 metams nustatomos tam tikrų žuvų išteklių ir žuvų išteklių grupių žvejybos galimybės, taikomos Sąjungos vandenyse žvejojantiems laivams ir kai kuriuose Sąjungai nepriklausančiuose vandenyse žvejojantiems Sąjungos žvejybos laivams (toliau – Komisijos pasiūlymas).
17.
2020 m. gruodžio 14 d. Komisija atnaujino šį pasiūlymą ir priėmė tam tikras nuostatas, tapačias ginčijamoms nuostatoms. Šis nuostatų projektas pirma buvo įtrauktas į neoficialų dokumentą (toliau – neoficialusis dokumentas), o vėliau buvo paskelbtas Komisijos interneto svetainėje.
18.
2021 m. sausio 28 d. Taryba, remdamasi SESV 43 straipsnio 3 dalimi, priėmė ginčijamą reglamentą. Šis reglamentas buvo paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje2021 m. sausio 29 d. Jis įsigaliojo kitą dieną po jo paskelbimo.
19.
Pareiškimu, kurį Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2021 m. balandžio 23 d., Parlamentas, remdamasis SESV 263 straipsnio antra pastraipa, pareiškė šį ieškinį dėl ginčijamų nuostatų panaikinimo.
IV. Faktinės aplinkybės, susiklosčiusios po ieškinio pareiškimo
20.
2021 m. rugpjūčio 23 d. Komisija priėmė Komisijos deleguotąjį reglamentą (ES) 2021/2324, kuriuo dėl tam tikrai demersinei ir pelaginei žvejybai Keltų jūroje, Airijos jūroje ir į vakarus nuo Škotijos skirtų techninių priemonių iš dalies keičiamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas 2019/1241 (toliau – Deleguotasis reglamentas 2021/2324) (
9
). Šis reglamentas buvo priimtas remiantis Reglamento 2019/1241 (vienas iš dviejų pagrindinių reglamentų) 10 straipsnio 4 dalimi ir 15 straipsnio 2 dalimi.
21.
Iš Deleguotojo reglamento 2021/2324 6 konstatuojamosios dalies aišku, kad šiuo teisės aktu siekiama „į vieną bendrą aktą“ įtraukti technines priemones, atitinkančias šio reglamento 15–17 straipsniuose nustatytas priemones, ir kai kurias kitas priemones.
22.
Be to, 2022 m. sausio 27 d. Taryba priėmė naują reglamentą, kuriuo 2022 metams nustatomos žvejybos galimybės (toliau – reglamentas, kuriuo nustatomos 2022 m. žvejybos galimybės) (
10
). Šis reglamentas įsigaliojo 2022 m. sausio 31 d., t. y. kitą dieną po jo paskelbimo Oficialiajame leidinyje (
11
).
V. Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
23.
Parlamentas Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamas nuostatas ir
–
priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
24.
Taryba Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį kaip nepagrįstą ir palikti galioti ginčijamas nuostatas, kol bus priimtos naujos šias nuostatas pakeičiančios nuostatos, ir
–
priteisti iš Parlamento bylinėjimosi išlaidas.
25.
2021 m. rugpjūčio 19 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu Komisijai buvo leista įstoti į bylą palaikant Tarybos reikalavimus.
VI. Ieškinys
26.
„Techninė[s] priemonė[s] – priemonė[s], kuri[omis], nustatant žvejybos įrankių naudojimo sąlygas bei jų struktūrą ir ribojant prieigą prie žvejybos rajonų, reguliuojama sužvejojamo kiekio sudėtis pagal rūšis bei dydį ir žvejybos veiklos poveikis ekosistemų komponentams“ (
12
). Kaip suformulavo Parlamentas ir Taryba, techninės priemonės – tai „priemonės“, padedančios įgyvendinti BŽP (
13
). Be jų nebūtų įmanoma pasiekti tikslų išsaugoti žvejybos išteklius ir išlaikyti santykinį žvejybos veiklos stabilumą, kurie yra svarbiausi visose šioje srityje nustatytose Sąjungos taisyklėse (
14
).
27.
Teoriškai dėl šių priemonių gali nuspręsti: i) tiek Taryba, tiek Parlamentas pagal SESV 43 straipsnio 2 dalį; ii) Komisija pagal SESV 290 straipsnio 1 dalį, jei pagal SESV 43 straipsnio 2 dalį priimtuose teisės aktuose jai deleguojami įgaliojimai tai daryti; arba iii) Taryba, veikdama savarankiškai pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį (
15
). Ši byla susijusi su šių atitinkamų sprendimų priėmimo įgaliojimų tarpusavio santykiu ir ribomis.
28.
Kaip paaiškinau šios išvados 2 punkte, pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį Tarybai suteikiami įgaliojimai imtis priemonių dėl „žvejybos galimybių nustatymo ir skyrimo“. Ginčijamas reglamentas buvo priimtas remiantis šia nuostata (
16
). Juo siekiama nustatyti ir paskirstyti valstybėms narėms bendrą leidžiamą sužvejoti kiekį (BLSK) ir tam tikrų žuvų išteklių ir žuvų išteklių grupių kvotas 2021 m.
29.
Be BLSK ir kvotų nustatymo taisyklių, šio reglamento 15–17 straipsniuose numatytos tam tikros techninės priemonės, taikomos tam tikriems Sąjungos laivams (žvejojantiems dugniniais tralais ar traukiamaisiais tinklais) tam tikrose Sąjungos vandenų dalyse (Keltų jūroje, Airijos jūroje ir rajone į vakarus nuo Škotijos). Iš esmės šiomis nuostatomis siekiama sumažinti tam tikrų rūšių priegaudą, nustatant techninius įpareigojimus, susijusius su žvejybos įrankiais (ypač tinklo akių dydžiu) (
17
). Be to, ginčijamo reglamento 20 straipsnyje numatytas sąrašas rūšių, kurias aiškiai draudžiama žvejoti. Parlamentas prašo Teisingumo Teismo panaikinti šias keturias ginčijamo reglamento nuostatas, taip pat jo 59 straipsnio antrą pastraipą, kuria apribojama šio reglamento 15, 16 ir 17 straipsnių taikymo sritis laiko atžvilgiu.
30.
Parlamentas teigia, kad Tarybos įgaliojimai nustatyti šias technines priemones pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį buvo aiškiai apriboti trimis pagrindinių reglamentų nuostatomis, t. y. Reglamento 2019/1241 10 straipsnio 4 dalimi, 15 straipsnio 2 dalimi ir Reglamento 2019/472 9 straipsniu. Pagal šias nuostatas Komisijai leidžiama šias technines priemones nustatyti deleguotuosiuose aktuose (
18
). Parlamento nuomone, dėl šios priežasties Taryba negalėjo remtis SESV 43 straipsnio 3 dalimi ir priimti ginčijamas nuostatas, nes dėl šių priemonių galėjo teisėtai nuspręsti tik Komisija (
19
).
31.
Konkrečiau kalbant, Parlamento teigimu, vienašališkai priimdama ginčijamas nuostatas, Taryba laikėsi sprendimų priėmimo procedūros, kuria buvo pažeistos Parlamento institucinės prerogatyvos ir iš jo buvo atimta teisė prieštarauti šiose nuostatose numatytoms techninėms priemonėms.
32.
Šiuo klausimu primenu, kad pagal Reglamento 2019/1241 29 straipsnio 3 dalį ir Parlamentas, ir Taryba turi įgaliojimus bet kada atšaukti įgaliojimų delegavimą, nurodytą šio reglamento 10 straipsnio 4 dalyje ir 15 straipsnio 2 dalyje. Jie taip pat turi galimybę pareikšti prieštaravimų dėl remiantis šiomis nuostatomis priimtų deleguotojų aktų per du mėnesius nuo pranešimo apie juos dienos (
20
). Tas pats taikoma deleguotiesiems aktams, kuriuos Komisija priima pagal Reglamento 2019/472 9 straipsnį (
21
).
33.
Priešingai, jeigu Taryba priima aktą remdamasi SESV 43 straipsnio 3 dalimi (ja remiantis ir buvo priimtas ginčijamas reglamentas), Parlamentas negali prieštarauti šio akto turiniui. Tokį aktą Taryba priima viena.
34.
Todėl svarbiausia užduotis šioje byloje yra nubrėžti ribą tarp atitinkamų Parlamento, Tarybos ir Komisijos vaidmenų nustatant ginčijamose nuostatose numatytas technines priemones. Jei Teisingumo Teismas panaikintų šias nuostatas (kaip prašo Parlamentas), tai patvirtintų Parlamento teisę prižiūrėti jose numatytų techninių priemonių nustatymą, pareiškiant prieštaravimus dėl Komisijos įgaliojimų priimti tokius deleguotuosius aktus ateityje arba juos atšaukiant. Tačiau jei ieškinys būtų atmestas, Taryba galėtų teisėtai spręsti tokius klausimus vienašališkai, remdamasi SESV 43 straipsnio 3 dalimi.
35.
Šalys nesutaria dėl to, ar ieškinys neteko dalyko po to, kai Komisija 2021 m. rugpjūčio 23 d. priėmė Deleguotąjį reglamentą 2021/2324 (
22
). Pirmiausia išnagrinėsiu šį klausimą ir reglamento, kuriuo nustatomos 2022 m. žvejybos galimybės, poveikį šioje byloje nagrinėjamam ieškiniui (A). Tada išnagrinėsiu du Parlamento ieškinyje nurodytus pagrindus ir paaiškinsiu, kodėl manau, kad šie pagrindai nepagrįsti (B).
A. Dėl Deleguotojo reglamento 2021/2324 ir reglamento, kuriuo nustatomos 2022 m. žvejybos galimybės, poveikio poreikiui priimti sprendimą
1.
Deleguotasis reglamentas 2021/2324
36.
Man akivaizdu, kad įsigaliojus Deleguotajam reglamentui 2021/2324 ginčijamo reglamento 15–17 straipsniai nebetaikomi. Kaip jau nurodžiau šios išvados 21 punkte, tuo deleguotuoju reglamentu siekiama „į vieną bendrą aktą“ įtraukti technines priemones, atitinkančias ginčijamo reglamento 15–17 straipsniuose nustatytas priemones, ir kai kurias kitas priemones. Be to, pastarojo reglamento 59 straipsnio antroje pastraipoje vienareikšmiškai nurodyta, kad šios nuostatos taikomos tik „iki tos datos, nuo kurios pradedamas taikyti pagal [Reglamento 2019/1241] 15 straipsnio 2 dalį priimtas deleguotasis aktas <…>“.
37.
Deleguotasis reglamentas 2021/2324 buvo priimtas 2021 m. rugpjūčio 23 d. remiantis būtent minėta nuostata ir įsigaliojo 2021 m. gruodžio 30 d. (
23
) Nė viena šios bylos šalis neginčija, kad jame numatytos priemonės atitinka ginčijamo reglamento 15–17 straipsniuose numatytas priemones ir kad todėl jomis šios nuostatos iš tikrųjų buvo „pakeistos“. Bylos šalys taip pat neginčija, kad Deleguotojo reglamento 2021/2324 priėmimas neturi įtakos ginčijamo reglamento 20 straipsniui, nes ši nuostata nepaminėta nei ginčijamo reglamento 59 straipsnio antroje pastraipoje, nei tame deleguotajame reglamente.
38.
Atsižvelgdamos į šią įvykių eigą, šalys nesutaria dėl klausimo, ar šis ieškinys neteko dalyko, nes Parlamentas prašo panaikinti ginčijamo reglamento 15–17 straipsnius ir 59 straipsnio antrą pastraipą (
24
).
39.
Pirma, Parlamentas mano, kad, nepaisant to, jog Komisija priėmė Deleguotąjį reglamentą 2021/2324, Teisingumo Teismui vis vien reikia priimti sprendimą dėl minėtų nuostatų galiojimo. Iš esmės Parlamentas tvirtina, kad nors kai kurios to deleguotojo reglamento nuostatos atspindi ginčijamo reglamento 15–17 straipsnių turinį, šios nuostatos vis dar egzistuoja teisėkūros akiratyje ir turėtų būti panaikintos teisinio tikrumo sumetimais. Todėl Parlamentas teigia, kad jo ieškinys neprarado dalyko.
40.
Vis dėlto Taryba tvirtina, kad priėmus Deleguotąjį reglamentą 2021/2324 Teisingumo Teismui nebereikia priimti sprendimo minėtu klausimu. Jos nuomone, iš ginčijamo reglamento 59 straipsnio antros pastraipos aišku, kad šio reglamento 15–17 straipsniai turėjo būti taikomi tik iki Komisija priims deleguotąjį aktą šiose nuostatose reglamentuojamais klausimais. Be to, Taryba tvirtina niekada neturėjusi ketinimo, kad šios nuostatos galiotų po 2021 m.
41.
Iš pirmo žvilgsnio reikėtų pripažinti, kad iš dalies esu linkęs pritarti Tarybos argumentams. Jei ginčijamo reglamento 15–17 straipsniai nebegalioja, tikrai nėra akivaizdu, kad Parlamentas dar galėtų ką nors „išlošti“, jei Teisingumo Teismas panaikintų šias nuostatas. Šiuo klausimu pažymėtina, kad ir Taryba, ir Parlamentas prašo Teisingumo Teismo palikti galioti ankstesnes visų keturių ginčijamų nuostatų pasekmes. Taigi savo ieškiniu Parlamentas net nesiekia pakeisti „faktinės padėties“, susiklosčiusios Tarybai priėmus ginčijamas nuostatas.
42.
Tai patikslinęs norėčiau pažymėti, kad šiuo atveju yra bent trys konkrečios priežastys, dėl kurių galima daryti išvadą, kad priėmus Deleguotąjį reglamentą 2021/2324 šis ieškinys neprarado dalyko.
43.
Pirma, šį ieškinį Parlamentas pareiškė Tarybai remdamasis SESV 263 straipsnio antra pastraipa. Šiuo klausimu reikėtų priminti, kad Parlamentas neprivalo įrodyti suinteresuotumo (
25
) bylos iškėlimu, kad galėtų pareikšti ieškinį dėl, be kita ko, Tarybos sprendimų ar aktų panaikinimo (
26
). Šia nuostata suteikiama Parlamentui teisė pareikšti tokį ieškinį ir ginčyti Tarybos reglamento teisėtumą, o šios teisės įgyvendinimas nesiejamas su suinteresuotumo bylos iškėlimu sąlyga (
27
).
44.
Antra, Teisingumo Teismas jau yra pripažinęs ieškinį dėl panaikinimo priimtinu, kai ginčijamas aktas jau buvo įgyvendintas arba nebegaliojo ieškinio pareiškimo momentu (
28
). Mano nuomone, juo labiau tas pats pasakytina apie ieškinį dėl akto, kuris (kaip ir ginčijamo reglamento 15–17 straipsniai) ieškinio pareiškimo momentu tebegaliojo, bet nustojo galioti nagrinėjant bylą Teisingumo Teisme, panaikinimo. Iš tokių aplinkybių negalima automatiškai daryti išvados, kad ieškinys netenka dalyko nuo to momento, kai pasibaigia galioti nuostatos ar tam tikra priemonė.
45.
Iš tiesų, mano nuomone, svarbu tai, ar pats akto panaikinimas gali sukelti teisinių padarinių.
46.
Šiuo klausimu reikėtų pažymėti, kad, kaip jau nurodžiau šios išvados 31 punkte, Parlamentas teigia, jog Tarybai vienašališkai priėmus ginčijamas nuostatas jis neteko teisės išnagrinėti jose nustatytas technines priemones ir prireikus pareikšti prieštaravimą dėl jų. Parlamento teigimu, jeigu tokios priemonės būtų buvusios įtrauktos į vieną ar kelis deleguotuosius aktus, kuriuos priėmė Komisija pagal Reglamento 2019/1241 10 straipsnio 4 dalį ir 15 straipsnio 2 dalį bei Reglamento 2019/472 9 straipsnį, o ne Taryba pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį, jis būtų galėjęs prisidėti prie jų turinio.
47.
Suprantu, kad savo ieškiniu Parlamentas siekia užtikrinti, kad ateityje Taryba nebesinaudos savo įgaliojimais priimti sprendimus, kylančiais iš SESV 43 straipsnio 3 dalies, tais atvejais, kai naudojimasis šiais įgaliojimais sutampa su tam tikrais Komisijos deleguotaisiais įgaliojimais ir procedūromis, nurodytomis šioje antrinėje teisėje (šiuo atveju – Reglamento 2019/1241 10 straipsnio 4 dalyje ir 15 straipsnio 2 dalyje bei Reglamento 2019/472 9 straipsnyje). Iš esmės Parlamentas pareiškė šį ieškinį siekdamas, kad Teisingumo Teismas priimtų sprendimą, kuriuo Tarybai ateityje būtų užkirstas kelias remiantis SESV 43 straipsnio 3 dalimi nustatyti technines priemones, analogiškas toms, kurios nurodytos ginčijamose nuostatose.
48.
Vadinasi, net jei ginčijamos nuostatos nebegalioja ir nebesukelia teisinių padarinių, jų panaikinimas savaime gali turėti teisinių padarinių, visų pirma nebeleidžiant Tarybai kartoti teisėkūros praktikos, dėl kurios skundžiamasi (
29
). Dėl šios priežasties manau, kad šis ieškinys neprarado dalyko priėmus Deleguotąjį reglamentą 2021/2324.
49.
Mano požiūrį šiuo klausimu patvirtina Teisingumo Teismo jurisprudencija, suformuota bylose dėl įsipareigojimų neįvykdymo. Paprastai ieškiniai dėl įsipareigojimų neįvykdymo netenka dalyko, jei pažeidimas, kuriuo kaltinama, nebesukelia jokių pasekmių iki Komisijos pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigos. Vis dėlto keliais atvejais Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad Komisija dar gali pareikšti ieškinį teisme, nors pats pažeidimas buvo nutrauktas. Paprastai tai yra tokie atvejai, kai kyla grėsmė, kad pažeidimas gali būti pakartotas (
30
) arba yra sezoninio pobūdžio (
31
) ir antraip jam nebūtų taikoma teisminė kontrolė.
50.
Mano nuomone, minėtą jurisprudenciją galima sugretinti su šia byla, nes ir šiuo atveju Parlamento ieškinio tikslas yra neleisti, kad Tarybos veiksmai kartotųsi ateityje. Be to, ginčijamu reglamentu siekiama apimti labai konkretų ir šiuo atveju labai trumpą laikotarpį (2021-uosius), todėl Parlamentui tampa sudėtinga laiku pareikšti ieškinį, be to, tokią bylą sunku baigti nagrinėti dar prieš baigiant galioti šiam reglamentui.
51.
Trečia, remiantis praktiniu požiūriu, turiu pridurti, kad būtų gana painu, jei toks aktas kaip ginčijamas reglamentas, kuris galioja tik vienus metus (ar net trumpiau), galėtų būti ginčijamas tik šiuo konkrečiu laikotarpiu ir tokios galimybės nebūtų pasibaigus tam laikotarpiui. Mano nuomone, jei Teisingumo Teismas be išlygų reikalautų, kad: i) ieškovai ginčytų aktą per vienus metus (arba atitinkamu atveju net per trumpesnį laiką) nuo akto priėmimo ir ii) iki to laiko taip pat būtų išnagrinėta ir užbaigta Teisingumo Teismo byla, toks reikalavimas būtų nerealus ir žalingas ieškovams.
52.
Tokiose bylose Teisingumo Teismas tikrai gali taikyti „pagreitintą procedūrą“ (pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 133 straipsnio 1 ir 3 dalis). Vis dėlto šiuo klausimu nėra jokių garantijų (
32
). Taigi manau, kad vien galimybės nepakanka siekiant užtikrinti pakankamą galimybę kreiptis į Teisingumo Teismą (
33
).
53.
Manau, kad pragmatiškas požiūris, kurio siūlau laikytis Teisingumo Teismui, juo labiau būtinas, kai, kaip yra nagrinėjamu atveju, Teisingumo Teismo nagrinėjamas ginčas turi konstitucinę reikšmę ir yra susijęs su teisėkūros kompetencijos pasidalijimu tarp skirtingų Sąjungos institucijų. Šiomis aplinkybėmis nesuprantu, kodėl ginčas dėl teisinio pagrindo nebuvimo ar akto netinkamo priėmimo neturėtų būti nagrinėjamas Teisingumo Teisme vien dėl to, kad jo teisiniai padariniai „trumpai galioja“. Dėl tokio rezultato Teisingumo Teismas galiausiai negalėtų vykdyti teisminės kontrolės ir prireikus užkirsti kelio ateityje priimti panašius aktus.
54.
Dėl šių priežasčių manau, kad Teisingumo Teismas dar turi priimti sprendimą dėl šio ieškinio, nepaisant Deleguotojo reglamento 2021/2324 priėmimo.
2.
Reglamentas, kuriuo nustatomos 2022 m. žvejybos galimybės
55.
Deleguotojo reglamento 2021/2324 priėmimas nebuvo vienintelis pokytis Parlamentui jau pareiškus šį ieškinį. Kaip jau pažymėjau šios išvados 22 punkte, Taryba 2022 m. sausio 27 d. priėmė reglamentą, kuriuo nustatomos 2022 m. žvejybos galimybės ir kuriuo iš tikrųjų buvo pakeistas ginčijamas reglamentas. Šis reglamentas įsigaliojo 2022 m. sausio 31 d. Pagal ginčijamo reglamento 59 straipsnio pirmą pastraipą (
34
) šio reglamento 20 straipsnis nustojo būti taikomas tą pačią dieną. Taigi, nors įsigaliojus Deleguotajam reglamentui 2021/2324 buvo nutrauktas ginčijamo reglamento 15–17 straipsnių taikymas, ši nuostata tapo netaikytina būtent dėl reglamento, kuriuo nustatomos 2022 m. žvejybos galimybės.
56.
Atsakydami į Teisingumo Teismo klausimą pagal Procedūros reglamento 62 straipsnį, Parlamentas ir Komisija paaiškino, kad reglamento, kuriuo nustatomos 2022 m. žvejybos galimybės, priėmimas neturi poveikio šiam ieškiniui. Parlamentas teigia, kad to reglamento 18 straipsnyje pakartotinai pateiktas draudžiamų rūšių sąrašas, esantis ginčijamo reglamento 20 straipsnyje (dėl to ta nuostata ir toliau daromas teisinis poveikis). Be to, Parlamentas tvirtina, kad, nepaisant reglamento, kuriuo nustatomos 2022 m. žvejybos galimybės, priėmimo, kyla pavojus dėl tariamo neteisėtumo (techninių priemonių, atitinkančių tas, kurias Taryba įtvirtino ginčijamose nuostatose) pasikartojimo ateityje.
57.
Taryba ginčija šiuos argumentus. Ji teigia, kad po to, kai buvo priimtas reglamentas, kuriuo nustatomos 2022 m. žvejybos galimybės, šis ieškinys prarado dalyką, kiek jis susijęs su ginčijamo reglamento 20 straipsniu. Jos teigimu, tai akivaizdu iš ginčijamo reglamento 59 straipsnio pirmos dalies.
58.
Manau, kad pirmesnėje šios išvados dalyje mano pateikti argumentai dėl ginčijamo reglamento 15–17 straipsnių ir 59 straipsnio antros pastraipos mutatis mutandis taikomi ginčijamo reglamento 20 straipsniui, kiek tai susiję su reglamento, kuriuo nustatomos 2022 m. žvejybos galimybės, priėmimo pasekmėmis tai nuostatai.
59.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, laikausi nuomonės, kad nors nė viena iš ginčijamų nuostatų nebegalioja, sprendimą dėl šio ieškinio vis vien reikia priimti.
B. Dėl esmės
60.
Grįsdamas ieškinį dėl panaikinimo, Parlamentas nurodo du ieškinio pagrindus. Pirma, jis priekaištauja Tarybai, kad ši piktnaudžiavo pagrindiniuose reglamentuose numatyta procedūra. Antra, Parlamentas teigia, kad Taryba pažeidė „lojalaus bendradarbiavimo principą“, kaip jis suprantamas pagal ESS 13 straipsnio 2 dalį (
35
). Išnagrinėsiu kiekvieną iš šių ieškinio pagrindų iš eilės.
1.
Dėl pirmojo pagrindo, grindžiamo piktnaudžiavimu pagrindiniuose reglamentuose numatyta procedūra
a)
Pagrindiniai šalių argumentai
1) Pagrindiniai Parlamento argumentai
61.
Parlamentas iš esmės teigia, kad Tarybos įgaliojimai nustatyti technines priemones pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį yra riboti, nes Parlamentas ir Taryba viename ar keliuose pagal SESV 43 straipsnio 2 dalį teisėkūros procedūra priimtuose aktuose sutarė, kad Komisija, o ne Taryba yra įgaliota nustatyti tokias priemones.
62.
Nagrinėjamoje byloje Parlamentas mano, jog dėl to, kad Reglamento 2019/1241 10 straipsnio 4 dalyje ir 15 straipsnyje bei Reglamento 2019/472 9 straipsnyje (visos šios nuostatos priimtos pagal SESV 43 straipsnio 2 dalį) Komisijai buvo aiškiai suteikti įgaliojimai nustatyti technines priemones, kaip antai tokias, kurios nurodytos ginčijamose nuostatose, Taryba negalėjo remdamasi SESV 43 straipsnio 3 dalimi vienašališkai priimti šių nuostatų (
36
).
63.
Parlamentas tvirtina, kad visi Teisingumo Teismo jurisprudencijoje nustatyti reikalavimai piktnaudžiavimui įgaliojimais įrodyti šioje byloje nagrinėjamu atveju yra įvykdyti. Jis pabrėžia, kad Taryba ginčijamo reglamento 59 konstatuojamojoje dalyje ir 59 straipsnio antroje pastraipoje aiškiai pripažino, jog Komisijai turėjo būti pavesta nustatyti šio reglamento 15–17 straipsniuose numatytas technines priemones. Be to, jis teigia, kad Taryba niekaip nepagrindė, kodėl ji pati (o ne Komisija) priėmė ginčijamas nuostatas, pavyzdžiui, nepaaiškino, kodėl nagrinėjamu atveju šių nuostatų negalėjo priimti Komisija.
64.
Be to, Parlamentas tvirtina, kad jei ginčijamose nuostatose numatytų techninių priemonių nustatymas būtų buvęs pateisinamas dėl privalomų aplinkybių, tada tinkamas jų priėmimo teisinis pagrindas būtų buvęs Reglamento Nr. 1380/2013 12 ir 13 straipsniai. Pagal šias nuostatas „skubių“ priemonių (kuriomis siekiama reaguoti į didelę grėsmę jūrų biologinių išteklių išsaugojimui arba jūrų ekosistemai) gali imtis Komisija (
37
) arba valstybės narės (
38
), bet ne Taryba. Parlamentas pažymi, kad, nesant tokių skubių aplinkybių, iš Reglamento 2019/472 8 straipsnio 2 ir 3 dalių matyti, kad taisomųjų priemonių (priemonių, kurių imamasi siekiant užtikrinti, kad atitinkami ištekliai ar funkcinis vienetas greitai atsikurtų iki nustatyto dydžio) Komisija gali imtis tik priimdama deleguotuosius aktus.
65.
Galiausiai Parlamentas primena, kad, kaip ir Tarybos įgaliojimai nustatyti technines priemones dėl „žvejybos galimybių nustatymo ir skyrimo“ kyla iš SESV 43 straipsnio 3 dalies, Komisijos bendrieji įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus kyla iš SESV 290 straipsnio 1 dalies, taigi pirminės teisės.
2) Pagrindiniai Tarybos ir Komisijos argumentai
66.
Taryba ginčija Parlamento argumentus. Jos nuomone, ieškinio pirmasis pagrindas nepagrįstas, nes Parlamentas klaidingai aiškina sąvoką „piktnaudžiavimas procedūra“ ir neteisingai supranta ginčijamų nuostatų tikslą ir turinį.
67.
Taryba taip pat teigia, kad ginčijamų nuostatų priėmimas visiškai atitinka SESV 43 straipsnio 3 dalį, nes jų tikslas yra susijęs su „žvejybos galimybių nustatymu“. O ginčijamuose reglamentuose paminėtos techninės priemonės būtų susijusios su kitais, platesniais, nei tose nuostatose numatytais, tikslais.
68.
Taryba pažymi, kad ginčijamuose reglamentuose nėra jokios nuostatos, kuri leistų manyti, kad Komisijai pagal Reglamento 2019/1241 10 straipsnio 4 dalį ir 15 straipsnį bei Reglamento 2019/472 9 straipsnį suteikti įgaliojimai yra išimtinio pobūdžio, t. y. kad dėl jų Tarybai nebūtų leidžiama nustatyti techninių priemonių tapačiais klausimais.
69.
Be to, ji teigia, jog ginčijamo reglamento 59 straipsnio antroje pastraipoje aiškiai nurodyta, kad šio reglamento 15–17 straipsniai netenka galios nuo to momento, kai Komisija priima deleguotąjį aktą, kuriuo reglamentuojami tie patys klausimai, kaip ir tose nuostatose. Iš to aiškiai matyti, kad Taryba neketino viršyti savo įgaliojimų ribų. Be to, ginčijamo reglamento 20 straipsniu būtų visiškai išlaikomi Komisijos įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus pagal Reglamento 2019/1241 10 straipsnio 2 dalį. Šiuo klausimu reikėtų nepamiršti, kad ginčijamos nuostatos buvo priimtos netrukus po Jungtinės Karalystės išstojimo iš Sąjungos, kai dar buvo daug neaiškumų dėl „žvejybos galimybių nustatymo“ 2021 m. ir buvo aišku, kad Komisija, prieš priimdama bet kokį deleguotąjį aktą dėl šių klausimų, dar turėjo pateikti savo pasiūlymą.
70.
Komisija apskritai pritaria Tarybos argumentams. Ji pabrėžia, kad pagrindiniuose reglamentuose nėra jokios nuostatos, pagal kurią ji būtų įpareigota nustatyti technines priemones ginčijamose nuostatose nurodytose srityse.
71.
Komisija taip pat paaiškina, jog, atsižvelgiant į tai, kad ankstesnės taisomosios priemonės (numatytos Reglamento (ES) 2020/123 (
39
) 13 straipsnyje) galiojo tik iki 2020 m. gruodžio 31 d., reikėjo, kad Taryba 2021 m. pradžioje nustatytų naujas technines priemones (
40
). Komisija būtų galėjusi nustatyti tokias naujas priemones deleguotajame akte, jei būtų laiku pateikta bendra valstybių narių rekomendacija (
41
). Tačiau iki 2020 m. gruodžio 14 d. Komisijai formaliai nebuvo pateikta jokios bendros (galutinės) rekomendacijos (
42
). Ši spraga buvo užpildyta Komisijai priėmus neoficialųjį dokumentą, po kurio Taryba priėmė ginčijamas nuostatas.
b)
Analizė
72.
Kaip ne kartą yra nusprendęs Teisingumo Teismas, teisės aktas laikomas priimtu piktnaudžiaujant įgaliojimais, jei, remiantis objektyviais, reikšmingais ir suderinamais duomenimis, paaiškėja, kad jis buvo priimtas tik ar bent jau iš esmės siekiant kitų tikslų, o ne tų, dėl kurių tokie atitinkami įgaliojimai suteikti, arba siekiant nagrinėjamo atvejo faktinėmis aplinkybėmis išvengti Sutartyje numatytos specialios procedūros (
43
).
73.
Nagrinėjamu atveju Parlamento ieškinio pirmasis pagrindas iš esmės grindžiamas teiginiu, kad Taryba, priimdama ginčijamas nuostatas, apėjo pagrindiniuose reglamentuose įtvirtintą techninių priemonių nustatymo procedūrą, pagal kurią įgaliojimai nustatyti tokias priemones suteikiami tik Komisijai.
74.
Vis dėlto manau, kad Parlamento teiginius reikia atmesti. Ši institucija neįrodė, kad ginčijamos nuostatos buvo priimtos turint vienintelį arba pagrindinį tikslą pasiekti kitus tikslus nei tie, dėl kurių Tarybai buvo suteikti SESV 43 straipsnio 3 dalyje numatyti įgaliojimai, arba norint išvengti SESV specialiai numatytos konkretaus atvejo aplinkybėmis taikytinos procedūros.
75.
Šiuo klausimu primenu, kad Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę patikslinti atitinkamą SESV 43 straipsnio 3 dalies, kurioje numatyta, kad Taryba yra įgaliota patvirtinti priemones dėl, be kita ko, „žvejybos galimybių nustatymo“, ir SESV 43 straipsnio 2 dalies taikymo sritį. Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad atsižvelgiant į Sąjungos politinius interesus priimti atskiri sprendimai priklauso Sąjungos teisės aktų leidėjo kompetencijai (t. y. patenka į SESV 43 straipsnio 2 dalies taikymo sritį). Vis dėlto SESV 43 straipsnio 3 dalis pirmiausia taikoma techninėms priemonėms, kuriomis įgyvendinami šie pasirinkimai (
44
).
76.
Savo išvadoje sujungtose bylose Parlamentas ir Komisija / Taryba (
45
) generalinis advokatas N. Wahl paaiškino, jog pagal jurisprudenciją įprasta teisėkūros procedūra pagal SESV 43 straipsnio 2 dalį turėtų būti taikoma bendresnio pobūdžio priemonėms, t. y. būtent toms, kurios yra būtinos BŽP tikslams pasiekti, o ne teisėkūros procedūra pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį turėtų būti taikoma tam tikroms reguliavimo priemonėms. Todėl priemonės pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį turėtų apimti tik priemones, glaudžiai susijusias su to, kas, ką ir kur gali žvejoti, apibrėžimu, ir sąlygas, funkciniu požiūriu susijusias su šiais klausimais (
46
), ir neapima kiekvienos techninės priemonės, vienaip ar kitaip susijusios su žvejybos galimybėmis. Kaip patvirtino Teisingumo Teismas, lemiamas aspektas yra tas, ar nagrinėjamas aktas apima tik Sąjungos teisės aktų leidėjo turimą politinį pasirinkimą, atsižvelgiant į tai, kad šio akto reikia su bendra žemės ūkio ir žuvininkystės politika susijusiems tikslams pasiekti (
47
).
77.
Šioje byloje nagrinėjamu atveju man atrodo akivaizdu, kad ginčijamos nuostatos funkciniu požiūriu yra susijusios su „žvejybos galimybių nustatymu“, kaip tai suprantama pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį, o ne su Sąjungos teisės aktų leidėjo politiniu pasirinkimu (
48
).
78.
Kaip pažymi Taryba ir Komisija, ginčijamomis nuostatomis siekiama pagerinti žvejybos įrankių selektyvumą (15–17 straipsniai) ir apsaugoti tam tikras rūšis (20 straipsnis). Šios nuostatos buvo priimtos kaip dar didesnio, nei jau buvo nuspręsta tiems metams, BLSK sumažinimo alternatyva. Tai patvirtina Deleguotojo reglamento 2021/2324 3 konstatuojamoji dalis, kurioje nurodyta, kad ginčijamose nuostatose nustatytos priemonės buvo „funkciškai susietos su sužvejojamų tikslinių rūšių BLSK“, nes „be šių priemonių tokius BLSK būtų reikėję sumažinti, kad būtų galima sudaryti sąlygas atsikurti ištekliams, sužvejojamiems kaip priegauda“ (
49
).
79.
Be to, skirtingai nei pakeitimai, kuriuos Taryba atliko remdamasi SESV 43 straipsnio 3 dalimi ir kurie buvo nagrinėjami sprendime byloje Parlamentas ir Komisija / Taryba (
50
), ginčijamos nuostatos taikomos tik konkrečiomis aplinkybėmis (turint omenyje tai, kad jas numatyta taikyti konkrečių rūšių laivams, plaukiojantiems tik tam tikruose rajonuose, ir tik tam tikroms rūšims) ir konkretiems metams (2021 metams). Jomis nesiekiama pritaikyti bendrojo BLSK nustatymo mechanizmo ir žvejybos pastangų apribojimų, kad būtų pašalinti trūkumai, susiję su ankstesnių automatiško sumažinimo taisyklių taikymu, ar apibrėžti teisiniai rėmai, pagal kuriuos nustatomas šis BLSK ir žvejybos pastangų apribojimai (
51
).
80.
Taigi manau, kad ginčijamos nuostatos įeina į įgaliojimų, Tarybai suteiktų pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį, taikymo sritį.
81.
Grįžtant prie konkretaus klausimo, ar Taryba galėjo tinkamai pasinaudoti minėtu teisiniu pagrindu, kad nustatytų ginčijamose nuostatose numatytas technines priemones, nors pagrindiniuose reglamentuose buvo numatyta, jog šias priemones nustatys Komisija, reikėtų priminti, jog Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad SESV 43 straipsnio 3 dalimi Taryba gali remtis kaip teisiniu pagrindu priimdama konkrečias priemones pagal BŽP, jeigu ji veikia neviršydama savo įgaliojimų ir prireikus laikydamasi pagal SESV 43 straipsnio 2 dalį jau nustatyto teisinio pagrindo (
52
). Šiuo tikslu diskrecija, kurią Taryba turi nustatydama priemones pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį, priklauso nuo to, kiek laisvės Sąjungos teisės aktų leidėjas nusprendė jai suteikti. Todėl man reikia apsvarstyti, ar pagrindiniuose reglamentuose jau nustatytą pagrindinę teisės sistemą Sąjungos teisės aktų leidėjas sukūrė tam, kad apribotų Tarybos įgaliojimus imtis veiksmų pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį.
82.
Šiuo klausimu man atrodo, kad nė viename iš dviejų pagrindinių reglamentų nėra nieko, iš ko būtų galima spręsti, kad atitinkamai Reglamento 2019/1241 10 straipsnio 4 dalimi ir 15 straipsniu bei Reglamento 2019/472 9 straipsniu Komisijai suteiktais įgaliojimais siekiama užkirsti kelią Tarybai nustatyti technines priemones tais pačiais klausimais tais atvejais, kaip ir šiuo, kai Komisija neįsitraukia ir pati nepriima deleguotųjų aktų. Sutinku su Parlamentu, kad Taryba negali atimti iš Komisijos šiomis nuostatomis jai suteiktų įgaliojimų, nes antraip ji netektų prasmės, o Taryba nesilaikytų šiose nuostatose nustatytų ribų. Tačiau man aišku, kad Taryba, priimdama ginčijamas nuostatas, to nepadarė.
83.
Iš ginčijamo reglamento 59 straipsnio antros pastraipos aišku, kad 15–17 straipsniai turėjo būti nebetaikomi, Komisijai priėmus vieną ar kelis deleguotuosius aktus dėl tų pačių techninių priemonių. Taigi, kaip ir Taryba bei Komisija, manau, kad ginčijamos nuostatos buvo numatytos kaip laikino pobūdžio nuostatos ir kad Taryba nepasikėsino į Komisijos įgaliojimus priimti deleguotuosius aktus, o kaip tik aiškiai siekė išlaikyti šiuos Komisijos įgaliojimus.
84.
Iš tiesų šie Komisijos įgaliojimai pripažįstami ne tik ginčijamo reglamento 59 straipsnio antroje pastraipoje, bet ir jo 59 konstatuojamojoje dalyje, kurioje nurodyta, kad techninės priemonės, dėl kurių Komisija spręs remdamasi Reglamentu 2019/1241, yra „išsamesnės ir bus taikomos pastoviau“ nei ginčijamose nuostatose numatytos techninės priemonės.
85.
Šiomis aplinkybėmis man nesunku padaryti išvadą, kad Taryba veikė ne tik neperžengdama jai pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį suteiktų įgaliojimų ribų, bet ir laikydamasi SESV 43 straipsnio 2 dalyje jau nustatytų konkrečių teisinių ribų.
86.
To niekaip nepaneigia šios išvados 63 punkte išdėstytas Parlamento argumentas, kad ginčijamos nuostatos turėjo būti priimtos arba kaip „skubios“ priemonės, kuriomis siekiama reaguoti į didelę grėsmę jūrų biologinių išteklių išsaugojimui, arba, nesant tokių privalomų aplinkybių, priimtos Komisijos deleguotuosiuose aktuose, nes Reglamento 2019/472 8 straipsnio 2 ir 3 dalyse buvo numatytos tik šios dvi galimybės.
87.
Sutinku su Parlamentu, kad ginčijamos nuostatos nėra „skubios priemonės“, kuriomis siekiama reaguoti į didelę grėsmę jūrų biologinių išteklių išsaugojimui. Atsižvelgdamas į tai, ir jei tai padėtų, manau, yra ypatingų aplinkybių, kurios paaiškina, kodėl Taryba įsikišo ir priėmė ginčijamas nuostatas tarpiniu laikotarpiu, per kurį Komisija dar nebuvo pasinaudojusi kita Reglamento 2019/472 8 straipsnio 2 ir 3 dalyse aiškiai numatyta galimybe ir pagal šias nuostatas priėmusi vieną ar kelis deleguotuosius aktus.
88.
Kaip paaiškino Komisija, ankstesnės taisomosios priemonės (jos įtvirtintos Reglamento 2020/123 13 straipsnyje) galiojo tik iki 2020 m. gruodžio 31 d. ir, atsižvelgiant į tai, kad pastangos buvo sutelktos į tai, kad Europos Sąjunga ir Jungtinė Karalystė susitartų dėl funkciniu požiūriu susijusių suderintų techninių priemonių po „Brexito“, pakankamai anksti nebuvo pateikta jokia bendra rekomendacija, kad Komisija 2021 m. pradžioje būtų galėjusi priimti deleguotąjį aktą. Tai patvirtina Deleguotojo reglamento 2021/2324 2 konstatuojamoji dalis, kurioje nurodyta, kad nors Belgija, Ispanija, Prancūzija, Airija ir Nyderlandai 2020 m. gegužės mėn. pateikė pirmą bendrą rekomendaciją, peržiūrėtą bendrą rekomendaciją jos pateikė tik 2020 m. gruodžio 14 d.
89.
Šiomis aplinkybėmis aišku, kad, Tarybai priėmus ginčijamas nuostatas, buvo užpildyta spraga, kuri būtų išlikusi, jei ne ištisus 2021 metus, tai bent dalį jų.
90.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, nėra jokios informacijos, kuri rodytų, kad Taryba, priimdama ginčijamas nuostatas, viršijo savo įgaliojimus ar piktnaudžiavo jais.
91.
Kadangi nė vienas Parlamento nurodytų argumentų, kuriais jis siekė pagrįsti ieškinio pirmąjį pagrindą, nebuvo pripažintas pagrįstu, šį ieškinio pagrindą reikėtų atmesti.
2.
Dėl antrojo pagrindo, grindžiamo lojalaus bendradarbiavimo principo pažeidimu
a)
Pagrindiniai šalių argumentai
92.
Parlamentas teigia, kad, nesilaikiusi pagrindiniuose reglamentuose nustatytos procedūros, Taryba pažeidė lojalaus bendradarbiavimo principą.
93.
Parlamentas pažymi, kad pagal ESS 13 straipsnio 2 dalį, kaip ji yra išaiškinta Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, pagal minėtą principą reikalaujama, kad kiekviena institucija savo įgaliojimus įgyvendintų deramai atsižvelgdama į kitų institucijų įgaliojimus. Jis taip pat primena, kad Tarpinstitucinis susitarimas dėl geresnės teisėkūros (
53
), kuris buvo priimtas remiantis SESV 295 straipsniu, yra privalomas Parlamentui, Tarybai ir Komisijai. Šio susitarimo 25 punkte reikalaujama, kad šios trys institucijos pasikeistų nuomonėmis, „jeigu dėl numatomo teisinio pagrindo keitimo įprasta teisėkūros procedūra turės būti pakeista specialia teisėkūros procedūra arba ne teisėkūros procedūra“. Šio susitarimo priedo (
54
) 2 punkte institucijos įpareigojamos bendradarbiauti per visą procedūrą, siekiant užtikrinti, jog būtų sklandžiai naudojamasi deleguotaisiais įgaliojimais, o Parlamentas vykdytų veiksmingą tų įgaliojimų kontrolę. Šioje byloje Parlamentas laikosi nuomonės, kad Taryba faktiškai atėmė iš jo įgaliojimus vykdyti tokią kontrolę.
94.
Kaip teigia Parlamentas, Taryba turėjo pasitarti su juo dėl ketinimo priimti ginčijamas nuostatas pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį, pažeidžiant pagrindinius reglamentus.
95.
Taryba, palaikoma Komisijos, ginčija šiuos argumentus. Ji grįžta prie savo argumentų, pateiktų dėl pirmojo pagrindo. Tarybos nuomone, kadangi nebuvo jokio piktnaudžiavimo procedūra (kalbant apie pirmąjį pagrindą), šioje byloje lojalaus bendradarbiavimo principas nebuvo pažeistas.
96.
Taryba priduria, kad Tarpinstitucinis susitarimas dėl geresnės teisėkūros šioje byloje neturi reikšmės. Ji tvirtina, kad ginčijamas reglamentas buvo priimtas remiantis tuo pačiu teisiniu pagrindu, kurį Komisija pasiūlė Komisijos pasiūlyme, todėl Tarybos veiksmai nereiškė „teisinio pagrindo keitimo“, kaip tai suprantama pagal minėto susitarimo 25 punktą.
b)
Analizė
97.
Pagal ESS 13 straipsnio 2 dalį institucijos lojaliai tarpusavyje bendradarbiauja. Tačiau šis lojalus bendradarbiavimas vykdomas neviršijant kiekvienai institucijai Sutartimis suteiktų įgaliojimų. Todėl iš ESS 13 straipsnio 2 dalies kylantis įpareigojimas nėra skirtas šiems įgaliojimams pakeisti (
55
).
98.
Dėl klausimo, ar Taryba, priimdama ginčijamas nuostatas, pažeidė lojalaus bendradarbiavimo principą, pažymėtina, kad Parlamentas argumentuoja šį ieškinio pagrindą taip pat, kaip ir pirmąjį pagrindą.
99.
Iš pirmesnės šios išvados dalies matyti, kad Parlamento pateiktas pirmasis teisinis pagrindas turi būti atmestas remiantis tuo, kad Taryba šioje byloje nagrinėjamu atveju nepiktnaudžiavo įgaliojimais. Todėl, atsižvelgdamas į tai, kad Parlamento argumentai, pateikti siekiant pagrįsti jo du teisinius pagrindus, yra glaudžiai susiję, pritariu Tarybai ir Komisijai, kad šioje byloje lojalaus bendradarbiavimo principas nebuvo pažeistas. Taigi, mano nuomone, ieškinio antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
100.
Parlamento argumentai dėl Tarpinstitucinio susitarimo dėl geresnės teisėkūros neturi įtakos mano išvadai šiuo klausimu.
101.
Iš tikrųjų iš ankstesnės šios išvados dalies matyti, kad Komisijai niekaip nebuvo kliudoma priimti deleguotojo akto pagal pagrindinius reglamentus (konkrečiai pagal Reglamento 2019/1241 10 straipsnio 4 dalį ir 15 straipsnio 2 dalį bei Reglamento 2019/472 9 straipsnį). Taigi, kai Taryba priėmė ginčijamas nuostatas, tai nereiškė „teisinio pagrindo keitimo“, kaip tai suprantama pagal minėto susitarimo 25 punktą.
102.
Be to, ir vėl atsižvelgiant į tai, kad Komisija turėjo visas teises priimti Deleguotąjį reglamentą 2021/2324 (ir galiausiai iš tikrųjų tai padarė), man atrodo, kad iš Parlamento niekaip nebuvo atimti įgaliojimai prižiūrėti deleguotųjų aktų priėmimą, kaip tai suprantama pagal to paties susitarimo 2 punktą, ir kad šioje byloje nagrinėjamu atveju jis tikrai galėjo visapusiškai vykdyti tokią kontrolę.
103.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad šis ieškinys, mano nuomone, turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
3.
Dėl prašymo palikti galioti ginčijamų nuostatų padarinius
104.
Kadangi, mano nuomone, abu Parlamento nurodytus pagrindus reikia atmesti ir šis ieškinys turi būti atmestas kaip nepagrįstas, manau, kad Teisingumo Teismui nereikia priimti sprendimo dėl šalių prašymo palikti galioti ginčijamų nuostatų padarinius.
105.
Šiuo klausimu norėčiau nurodyti tik tiek, kad sprendimas palikti galioti panaikinto akto padarinius paprastai yra pateisinamas, kai to reikia dėl svarbių su teisiniu saugumu susijusių pagrindų arba siekiant išvengti sunkių neigiamų pasekmių konkrečiam sektoriui ir kai nagrinėjamo akto teisėtumas ginčijamas ne dėl jo tikslo ar turinio, bet dėl kompetencijos neturėjimo ar esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimo (
56
).
106.
Šiuo atveju man atrodo, kad visos šioje byloje dalyvaujančios šalys nesutaria tik dėl pasirinkto teisinio pagrindo, bet ne dėl ginčijamų nuostatų materialinio turinio. Be to, nekyla abejonių, kad ginčijamų nuostatų padarinių panaikinimas atgaline data ne tik keltų problemų teisinio saugumo požiūriu, bet ir galėtų turėti sunkių padarinių žuvininkystės pramonei, nes tai reikštų, kad nė vienas iš ginčijamose nuostatose nustatytų apribojimų (dėl žvejybos įrankių ar draudžiamų žvejoti rūšių) faktiškai negalėtų būti taikomas 2021 metais. Šiuo klausimu norėčiau pridurti, kad nė viena šios bylos šalis neginčija, kad minėtose nuostatose numatytomis priemonėmis buvo siekiama skatinti BŽP tikslus išsaugoti žuvų išteklius ir kad gyvieji vandens ištekliai būtų naudojami tausiai. Be to, pažymiu, kad po ginčijamo reglamento priimtais dviem aktais – Deleguotuoju reglamentu 2021/2324 ir reglamentu, kuriuo nustatomos 2022 m. žvejybos galimybės, – iš esmės siekiama pakartoti ginčijamų nuostatų turinį (
57
).
107.
Jei Teisingumo Teismas nepritartų mano nuomonei, kad Taryba turėjo teisę priimti ginčijamas nuostatas, manau, kad reikėtų palikti galioti šių nuostatų padarinius.
VII. Išvada
108.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui:
–
atmesti Europos Parlamento ieškinį, kuriuo prašoma panaikinti 2021 m. sausio 28 d. Tarybos reglamento (ES) 2021/92, kuriuo 2021 metams nustatomos tam tikrų žuvų išteklių ir žuvų išteklių grupių žvejybos galimybės, taikomos Sąjungos vandenyse žvejojantiems laivams ir kai kuriuose Sąjungai nepriklausančiuose vandenyse žvejojantiems Sąjungos žvejybos laivams, 15–17 straipsnius, 20 straipsnį ir 59 straipsnio 2 dalį, ir
–
priteisti iš Parlamento bylinėjimosi išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	2021 m. sausio 28 d. Tarybos reglamentas, kuriuo 2021 metams nustatomos tam tikrų žuvų išteklių ir žuvų išteklių grupių žvejybos galimybės, taikomos Sąjungos vandenyse žvejojantiems laivams ir kai kuriuose Sąjungai nepriklausančiuose vandenyse žvejojantiems Sąjungos žvejybos laivams (OL L 31, 2021, p. 31).
(
3
)	2019 m. kovo 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas, kuriuo nustatomas daugiametis vakarų vandenyse ir gretimuose vandenyse žvejojamų išteklių ir tų išteklių žvejybos planas, iš dalies keičiami reglamentai (ES) 2016/1139 ir (ES) 2018/973 ir panaikinami Tarybos reglamentai (EB) Nr. 811/2004, (EB) Nr. 2166/2005, (EB) Nr. 388/2006, (EB) Nr. 509/2007 ir (EB) Nr. 1300/2008 (OL L 83, 2019, p. 1).
(
4
)	2019 m. birželio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl žuvininkystės išteklių išsaugojimo ir jūrų ekosistemų apsaugos taikant technines priemones, kuriuo iš dalies keičiami Tarybos reglamentai (EB) Nr. 1967/2006, (EB) Nr. 1224/2009 ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (ES) Nr. 1380/2013, (ES) 2016/1139, (ES) 2018/973, 2019/472 ir (ES) 2019/1022 ir panaikinami Tarybos reglamentai (EB) Nr. 894/97, (EB) Nr. 850/98, (EB) Nr. 2549/2000, (EB) Nr. 254/2002, (EB) Nr. 812/2004 bei (EB) Nr. 2187/2005 (OL L 198, 2019, p. 105).
(
5
)	SESV 290 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad „teisėkūros procedūra priimtas aktas gali deleguoti Komisijai įgaliojimus priimti visuotinai taikomus ne teisėkūros procedūra priimamus aktus, papildančius ar iš dalies keičiančius neesmines teisėkūros procedūra priimto akto nuostatas“.
(
6
)	2013 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1380/2013 dėl bendros žuvininkystės politikos, kuriuo iš dalies keičiami Tarybos reglamentai (EB) Nr. 1954/2003 ir (EB) Nr. 1224/2009 bei panaikinami Tarybos reglamentai (EB) Nr. 2371/2002 ir (EB) Nr. 639/2004 bei Tarybos sprendimas 2004/585/EB (OL L 354, 2013, p. 22).
(
7
)	Iki Jungtinės Karalystės išstojimo iš Europos Sąjungos šiaurės vakarų vandenys visiškai priklausė Sąjungos vandenims ir apėmė, be kita ko, Keltų jūrą, Airijos jūrą ir rajoną į vakarus nuo Škotijos (žr. 2004 m. liepos 19 d. Tarybos sprendimo, įsteigiančio regionines patariamąsias tarybas pagal Bendrąją žuvininkystės politiką (OL L 256, 2004, p. 17), I priedą; taip pat žr. Šiaurės vakarų vandenų patariamosios tarybos interneto svetainėje pateikiamą žemėlapį šiuo adresu: https://www.nwwac.org/_fileupload/Structure%20of%20NWWAC/NWWAC_Area_Map%20incl%20EU%20zone.pdf).
(
8
)	Tarptautinė jūrų tyrinėjimo taryba
(
9
)	OL L 465, 2021, p. 1.
(
10
)	Žr. 2022 m. sausio 27 d. Tarybos reglamentą (ES) 2022/109, kuriuo 2022 metams nustatomos tam tikrų žuvų išteklių ir žuvų išteklių grupių žvejybos galimybės, taikomos Sąjungos vandenyse žvejojantiems laivams ir kai kuriuose Sąjungai nepriklausančiuose vandenyse žvejojantiems Sąjungos žvejybos laivams (OL L 21, 2022, p. 1).
(
11
)	Žr. Reglamento 2022/109 60 straipsnį.
(
12
)	Žr. Reglamento (ES) Nr. 1380/2013 4 straipsnio 1 dalies 20 punktą.
(
13
)	Žr. Reglamento 2019/1241 2 konstatuojamąją dalį.
(
14
)	Žr. 2008 m. gegužės 15 d. Sprendimą Ispanija / Taryba (C‑442/04, EU:C:2008:276, 42 punktas). Atkreipiu dėmesį, kad Reglamento 2019/1241 7 konstatuojamojoje dalyje daroma nuoroda į tai, kad turėtų būti padedama „siekti BŽP tikslų žvejoti neviršijant didžiausio galimo tausios žvejybos laimikio lygių, sumažinti nepageidaujamą laimikį, panaikinti laimikio išmetimo į jūrą praktiką ir prisidėti prie geros aplinkos būklės užtikrinimo“.
(
15
)	Šiuo klausimu pažymiu, kad Reglamento Nr. 1380/2013 7 straipsnio 2 dalyje pateiktas neišsamus sąrašas to, ką gali apimti „techninės priemonės“. Vis dėlto jokioje šio reglamento nuostatoje nenurodyta, kuri Sąjungos institucija atsakinga už šių priemonių nustatymą.
(
16
)	Žr. ginčijamo reglamento 1 konstatuojamąją dalį.
(
17
)	Kaip Komisija paaiškina Deleguotojo reglamento 2021/2324 3 konstatuojamojoje dalyje. Žuvų rūšys, kurioms taikomi ginčijamo reglamento 15–17 straipsniai, yra atlantinės menkės, paprastieji merlangai ir menkinės.
(
18
)	Remiantis šių nuostatų formuluote, Komisija turi teisę keisti žuvų ar jūrinių bestuburių rūšių, kurias draudžiama žvejoti, laikyti laive, perkrauti arba iškrauti, sąrašą (žr. Reglamento 2019/1241 10 straipsnio 4 dalį); iš dalies pakeisti, papildyti, panaikinti technines priemones, kuriomis siekiama atsižvelgti į regioninius atitinkamos rūšies žvejybos ypatumus arba leidžiama nukrypti nuo šių priemonių (t. y. regionines technines priemones) (žr. Reglamento 2019/1241 15 straipsnio 2 dalį) ir papildyti technines priemones, susijusias su žvejybos įrankiais, papildomais su žvejybos įrankiais naudojamais įtaisais, žvejybos veikla ir mažiausio išteklių išsaugojimo orientacinio dydžio nustatymu (žr. Reglamento 2019/472 9 straipsnį).
(
19
)	Konkrečiau kalbant, Parlamentas mano, kad Taryba ginčijamo reglamento 15–17 straipsnius priėmė pažeisdama Reglamento 2019/1241 15 straipsnio 2 dalį arba papildomai – Reglamento 2019/472 9 straipsnį. Ginčijamo reglamento 20 straipsniu būtų pažeista Reglamento 2019/1241 10 straipsnio 4 dalis.
(
20
)	Žr. Reglamento 2019/1241 29 straipsnio 6 dalį.
(
21
)	Žr. Reglamento 2019/472 18 straipsnio 3 ir 6 dalis.
(
22
)	Žr. šios išvados 20 ir 21 punktus.
(
23
)	Žr. Deleguotojo reglamento 2021/2324 3 straipsnį.
(
24
)	Kaip nurodžiau pirmesniame šios išvados punkte, ginčijamo reglamento 59 straipsnio antra pastraipa susijusi su to paties reglamento 15–17 straipsnių taikymo sritimi laiko atžvilgiu. Taigi, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad ieškinys neteko dalyko, nes Parlamentas prašo panaikinti šias tris nuostatas, jis taip pat turėtų atmesti Parlamento argumentus dėl minėto reglamento 59 straipsnio antros pastraipos.
(
25
)	Šiuo atveju vartodamas sąvoką „suinteresuotumas“ turiu omenyje tokį suinteresuotumą, kurį turi įrodyti fiziniai ar juridiniai asmenys, kad galėtų pareikšti ieškinius pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą.
(
26
)	Šiuo klausimu žr. 2009 m. spalio 1 d. Sprendimą Komisija / Taryba (C‑370/07, EU:C:2009:590, 16 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
27
)	Šiuo klausimu žr. 1987 m. kovo 26 d. Sprendimą Komisija / Taryba (45/86, EU:C:1987:163, 3 punktas).
(
28
)	Žr. 2009 m. spalio 1 d. Sprendimą Komisija / Taryba (C‑370/07, EU:C:2009:590, 17 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Toje byloje Teisingumo Teismas panaikino Tarybos sprendimą, kuriuo nustatoma pozicija, kuri turi būti priimta Europos bendrijos vardu per Nykstančių laukinės floros ir faunos rūšių tarptautinės prekybos konvencijos (CITES) susitariančiųjų šalių konferenciją, nors šiuo sprendimu jau buvo sukelta teisinių padarinių, nes ši pozicija jau buvo išreikšta per aptariamą konferenciją.
(
29
)	Kadangi, kaip pažymėjau šios išvados 22 punkte, 2022 m. sausio 27 d. Taryba priėmė reglamentą, kuriuo nustatomos 2022 m. žvejybos galimybės, nekyla abejonių dėl to, kad šioje byloje Teisingumo Teismo padarytos išvados galėtų turėti tiesioginę reikšmę sprendžiant klausimą, ar šis reglamentas taip pat turėtų būti panaikintas visas arba iš dalies (jei jis būtų ginčijamas Teisingumo Teisme), atsižvelgiant į tai, ar jame yra ginčijamoms nuostatoms analogiškų nuostatų. Be to, jei Teisingumo Teismas panaikintų ginčijamas nuostatas, Tarybai natūraliai būtų faktiškai užkirstas kelias ateityje priimti panašias nuostatas.
(
30
)	Žr. 2001 m. spalio 25 d. Sprendimą Vokietija / Komisija (C‑276/99, EU:C:2001:576, 32 punktas).
(
31
)	Žr. 2007 m. spalio 11 d. Sprendimą Komisija / Graikija (C‑237/05, EU:C:2007:592, 36–39 punktai).
(
32
)	Procedūros reglamento 133 straipsnio 1 dalyje patikslinama, kad Teisingumo Teismo pirmininkas „gali“ (išskirta mano), jeigu to reikia dėl bylos pobūdžio, nuspręsti, kad byla turi būti nagrinėjama taikant pagreitintą procedūrą.
(
33
)	Šiuo klausimu norėčiau pridurti, kad taikant pagreitintą procedūrą Teisingumo Teismui reikia sutelkti savo išteklius taip, kad logistiniu požiūriu ši procedūra gali būti taikoma vos kelioms byloms per metus. Mano nuomone, pagreitintos procedūros taikymas negali priklausyti nuo to, ar tokiu atveju, kaip nagrinėjamas šioje byloje, ieškinys netenka dalyko.
(
34
)	Šio reglamento 59 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta, kad 20 straipsnis (kaip ir dauguma kitų ginčijamo reglamento nuostatų, su kuriomis šis ieškinys nėra susijęs) „toliau taikom[a] 2022 m. tol, kol įsigalios reglamentas, kuriuo nustatomos 2022 m. žvejybos galimybės“.
(
35
)	Pagal šią nuostatą „kiekviena institucija veikia neviršydama Sutartyse jai suteiktų įgaliojimų ir laikydamasi jose nustatytų procedūrų, sąlygų bei tikslų. Institucijos lojaliai tarpusavyje bendradarbiauja.“
(
36
)	Konkrečiai kalbant, Parlamentas mano, kad ginčijamo reglamento 15–17 ir 20 straipsniais atitinkamai iš dalies keičiamos Reglamento 2019/1241 VI priedo B dalies 1 punkte ir C dalyje bei I priede nustatytos taisyklės. Taip jais būtų pažeista pastarojo reglamento 10 straipsnio 4 dalis ir 15 straipsnio 2 dalis, kuriose aiškiai nurodyta, kad šių taisyklių pakeitimus turėtų atlikti Komisija, o ne Taryba.
(
37
)	Žr. Reglamento Nr. 1380/2013 12 straipsnį („Komisijos priemonės, taikomos, kai kyla didelė grėsmė jūrų biologiniams ištekliams“).
(
38
)	Žr. Reglamento Nr. 1380/2013 13 straipsnį („Valstybės narės neatidėliotinos priemonės“).
(
39
)	2020 m. sausio 27 d. Tarybos reglamentas, kuriuo 2020 metams nustatomos tam tikrų žuvų išteklių ir žuvų išteklių grupių žvejybos galimybės, taikomos Sąjungos vandenyse žvejojantiems laivams ir kai kuriuose Sąjungai nepriklausančiuose vandenyse žvejojantiems Sąjungos žvejybos laivams (OL L 25, 2020, p. 1).
(
40
)	Arba kitu atveju būtų reikėję mažinti patį BLSK (siekiant kompensuoti tokių techninių priemonių nebuvimą).
(
41
)	Žr. Reglamento 2019/1241 15 straipsnio 2 dalį ir Reglamento 2019/472 9 straipsnio 1 dalį (taip pat žr. Reglamento Nr. 1380/2013 18 straipsnį ir, be kita ko, Reglamento 2019/1241 15 straipsnio 3 dalį). Tačiau tokio reikalavimo nėra deleguotiesiems aktams, priimtiems pagal minėto reglamento 10 straipsnio 4 dalį.
(
42
)	Žr. Deleguotojo reglamento 2021/2324 2 konstatuojamąją dalį.
(
43
)	Žr., be kita ko, 2008 m. gegužės 15 d. Sprendimą Ispanija / Taryba (C‑442/04, EU:C:2008:276, 49 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2013 m. balandžio 16 d. Sprendimą Ispanija ir Italija / Taryba (C‑274/11 ir C‑295/11, EU:C:2013:240, 33 punktas).
(
44
)	Šiuo klausimu žr. 2014 m. lapkričio 26 d. Sprendimą Parlamentas ir Komisija / Taryba (C‑103/12 ir C‑165/12, EU:C:2014:2400, 79 ir 81 punktai).
(
45
)	C‑124/13 ir C‑125/13, EU:C:2015:337, 61 punktas.
(
46
)	Ten pat, 66 punktas.
(
47
)	Žr. 2015 m. gruodžio 1 d. Sprendimą Parlamentas ir Komisija / Taryba (C‑124/13 ir C‑125/13, EU:C:2015:790, 59 punktas).
(
48
)	Reikėtų pažymėti, kad Parlamento argumentai šiuo klausimu yra šiek tiek prieštaringi. Viena vertus, Parlamentas aiškiai nurodo, kad nesiekia ginčyti klausimo, ar Taryba, priimdama ginčijamas nuostatas, būtų galėjusi remtis SESV 43 straipsnio 3 dalimi, jei pagrindinis reglamentas niekada nebūtų buvęs priimtas. Kita vertus, regis, jis nesutinka, jog ginčijamo reglamento 15–17 straipsniai yra susiję su „žvejybos galimybių nustatymu“. Iš tikrųjų jis iš esmės teigia, kad jei būtų pripažinta Tarybos logika, pagal kurią 15–17 straipsniai yra susiję su „žvejybos galimybių nustatymu“ (kaip tai suprantama pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį), Taryba tikrai galėtų veiksmingai nustatyti įvairias technines priemones vadovaudamasi šia logika ir sutrikdytų „standartinę“ techninių priemonių nustatymo žvejybos srityje procedūrą (pagal kurią, taikant SESV 43 straipsnio 2 dalį, pirmiausia turėtų būti priimtas teisėkūros procedūra priimamas aktas, o tada taikydama šį aktą Komisija turėtų priimti deleguotuosius aktus).
(
49
)	Kaip jau paaiškinau šios išvados 26 punkte, BLSK reiškia bendrą leidžiamą sužvejoti kiekį. Neginčijama, kad BLSK nustatymas yra vienas iš būdų, kurį naudodama Taryba gali „nustatyti ir skirti žvejybos galimybes“, kaip tai suprantama pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį.
(
50
)	Toje byloje Teisingumo Teismas konstatavo, kad nagrinėjamais pakeitimais „buvo gerokai pakeista“ metinė menkių išteklių BLSK nustatymo procedūra ir pakeistas iš pradžių šiuo tikslu numatytas automatiškas BLSK sumažinimas (žr. 2015 m. gruodžio 1 d. Sprendimo Parlamentas ir Komisija / Taryba, C‑124/13 ir C‑125/13, EU:C:2015:790, 73 punktą). Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad SESV 43 straipsnio 2 dalis, o ne šio straipsnio 3 dalis buvo tinkamas teisinis pagrindas toje byloje.
(
51
)	Ten pat, 79 ir 80 punktai. Iš esmės priemonė, kuria, skirtingai nei ginčijamomis nuostatomis, nustatoma tam tikra sistema arba būtina sąlyga žvejybos galimybėms nustatyti ir paskirti ir kuri skirta ne tiesiog aukštesniu lygmeniu priimtai nuostatai įgyvendinti, paprastai pateks į SESV 43 straipsnio 2 dalies, o ne į SESV 43 straipsnio 3 dalies taikymo sritį (žr. generalinio advokato N. Wahl paaiškinimą jo išvadoje sujungtose bylose Parlamentas ir Komisija / Taryba, C‑124/13 ir C‑125/13, EU:C:2015:337, 66 punktas).
(
52
)	Ten pat, 58 punktas. Šiuo klausimu nepritariu Tarybos argumentams, kad pagal SESV 43 straipsnio 3 dalį priimti aktai (kaip antai ginčijamas reglamentas) visada turi viršenybę prieš deleguotuosius aktus, kuriuos Komisija priėmė remdamasi pagal SESV 43 straipsnio 2 dalį priimtais teisės aktais. Mano nuomone, Taryba gali naudotis jai suteiktais įgaliojimais priimti sprendimus, kylančiais iš SESV 43 straipsnio 3 dalies, tik jei tai suderinama su įgaliojimų delegavimu pagal aktus, priimtus remiantis SESV 43 straipsnio 2 dalimi, atsižvelgiant į tai, kad Teisingumo Teismas yra paaiškinęs, jog tarp šių dviejų SESV nuostatų yra hierarchija (žr. 2014 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Parlamentas ir Komisija / Taryba, C‑103/12 ir C‑165/12, EU:C:2014:2400, 79 ir 81 punktus).
(
53
)	2016 m. balandžio 13 d. Europos Parlamento, Europos Sąjungos Tarybos ir Europos Komisijos tarpinstitucinis susitarimas dėl geresnės teisėkūros (OL L 123, 2016, p. 1).
(
54
)	Jis pavadintas taip – „Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos bendrasis susitarimas dėl deleguotųjų aktų“.
(
55
)	Šiuo klausimu žr. 2015 m. vasario 12 d. Sprendimą Parlamentas / Taryba (C‑48/14, EU:C:2015:91, 57 ir 58 punktai).
(
56
)	Pavyzdžiui, žr. 2009 m. rugsėjo 3 d. Sprendimą Parlamentas / Taryba (C‑166/07, EU:C:2009:499, 74 ir 75 punktai); 2012 m. rugsėjo 5 d. Sprendimą Parlamentas / Taryba (C‑355/10, EU:C:2012:516, 89 ir 90 punktai) ir 2014 m. gegužės 6 d. Sprendimą Komisija / Parlamentas ir Taryba (C‑43/12, EU:C:2014:298, 54–56 punktai).
(
57
)	Žr. Deleguotojo reglamento 2021/2324 2 straipsnį ir reglamento, kuriuo nustatomos 2022 m. žvejybos galimybės, 18 straipsnį.