62012TJ0074_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje T‑74/12
Mecafer, įsteigta Valanse (Prancūzija), atstovaujama solisitoriaus R. MacLean ir advokato A. Bochon,
ieškovė,
prieš
Europos Komisiją, atstovaujamą A. Stobiecka-Kuik, K. Talabér-Ritz ir T. Maxian Rusche,
atsakovę,
dėl prašymo iš dalies panaikinti 2011 m. gruodžio 6 d. Komisijos sprendimą C(2011) 8804 final dėl prašymų grąžinti už tam tikrų Kinijos Liaudies Respublikos kilmės kompresorių importą sumokėtą importo muitą ir, jeigu Bendrasis Teismas panaikins šį sprendimą, palikti galioti to sprendimo sukeliamus padarinius, kol Komisija imsis priemonių, reikalingų Bendrojo Teismo sprendimui, kuris bus priimtas, vykdyti,
BENDRASIS TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas H. Kanninen, teisėjai I. Pelikánová ir E. Buttigieg (pranešėjas),
posėdžio sekretorius I. Dragan, administratorius,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2014 m. gruodžio 12 d. posėdžiui,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
Ginčo aplinkybės
1. Ieškovė Mecafer importuoja į Europos Sąjungą Kinijoje įsteigtos bendrovės Nu Air (Shanghai) Compressors and Tools Co. Ltd
(toliau – Nu Air Shanghai
arba eksportuojanti gamintoja) pagamintus oro kompresorius. Be to, ji platina ir parduoda Nu Air grupei, kuriai priklauso eksportuojanti gamintoja, vadovaujančios Italijos bendrovės Nu Air Compressors and Tools SpA
pagamintus oro kompresorius. Šioje byloje nagrinėjamų faktinių aplinkybių metu ieškovė priklausė Nu Air grupei, todėl buvo susijusi su eksportuojančia gamintoja.
2. Europos Sąjungos Taryba 2008 m. kovo 17 d. Reglamentu (EB) Nr. 261/2008 nustatė galutinį antidempingo muitą tam tikriems importuojamiems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės kompresoriams (OL L 81, p. 1). Reglamente Nr. 261/2008 nurodytiems Nu Air Shanghai
pagamintiems kompresoriams (toliau – nagrinėjamasis produktas) pritaikytas 13,7 % antidempingo muitas.
3. Nuo 2009 m. birželio mėn. iki 2010 m. liepos mėn. ieškovė, remdamasi iš dalies pakeisto 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 56, 1996, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 10 t., p. 45) [pakeisto 2009 m. lapkričio 30 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 343, p. 51 ir klaidų ištaisymas OL L 7, 2010, p. 22; toliau – pagrindinis reglamentas)] 11 straipsnio 8 dalimi, pateikė penkis prašymus grąžinti sumokėtą Reglamente Nr. 261/2008 nustatytą galutinį antidempingo muitą už Nu Air Shanghai
pagamintų kompresorių importą, t. y 576 474,76 EUR sumą. Šie prašymai Europos Komisijai pateikti atitinkamai per Prancūzijoje esančias kompetentingas nacionalines institucijas.
4. Komisija pradėjo tyrimą dėl laikotarpio nuo 2008 m. rugsėjo 1 d. iki 2009 m. gruodžio 31 d. (toliau – tyrimo dėl grąžinimo laikotarpis).
5. 2011 m. balandžio 6 d. Komisija ieškovei išsiuntė informacinį dokumentą, kuriame nurodytos pagrindinės faktinės aplinkybės ir esminiai argumentai, kuriais remdamasi ji siūlė Nu Air Shanghai nustatyti 11,2 % koreguotą dempingo skirtumą ir ieškovei taikyti dalinį grąžinimą.
6. Tą pačią dieną Komisija Nu Air Shanghai grupei išsiuntė dokumentą, kuriame paaiškino apskaičiavimo metodą, pagal kurį Nu Air Shanghai nustatė koreguotą dempingo skirtumą.
7. 2011 m. balandžio 26 d. ieškovė Komisijai išsiuntė pastabas dėl dempingo skirtumo apskaičiavimo metodo. Konkrečiai kalbant, remdamasi pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalimi, ji ginčijo tai, kad apskaičiuojant eksporto kainą atimtas antidempingo muitas. Galiausiai ieškovė Komisijos prašė šiuo klausimu ją išklausyti oficialiame posėdyje.
8. Šis posėdis įvyko 2011 m. gegužės 31 d.
9. 2011 m. liepos 26 d. elektroniniame laiške ieškovė Komisijos prašė atsiųsti skaičiavimus, kuriais ji rėmėsi, iš eksporto kainos, apskaičiuotos pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, atimdama antidempingo muitą. Komisija šiuos skaičiavimus išsiuntė tos pačios dienos elektroniniame laiške.
10. 2011 m. liepos 28 d. ieškovė Komisijai išsiuntė elektroninį laišką, prašydama paaiškinimų apie tai, kaip ji aiškino tų skaičiavimų rezultatus; Komisija pateikė atsakymą tos pačios dienos elektroniniame laiške.
11. 2011 m. spalio 17 d. Komisija ieškovei išsiuntė dokumentą su galutine informacija dėl pagrindinių faktinių aplinkybių ir esminių argumentų, kuriais remdamasi ji ketino peržiūrėti nagrinėjamam produktui taikytiną dempingo skirtumą ir grąžinti dalį sumokėto antidempingo muito.
12. 2011 m. spalio 20 ir 21 d. elektroniniuose laiškuose ieškovė Komisijos paprašė papildomų paaiškinimų apie metodą, kurį ji taikė vertindama antidempingo muito poveikio nustatytai nagrinėjamojo produkto perpardavimo pirmajam Sąjungoje įsisteigusiam nepriklausomam pirkėjui kainai egzistavimą. Komisija netenkino šio prašymo ir susijusiai importuotojai pasiūlė remtis ankstesniame 2011 m. liepos 28 d. elektroniniame laiške pateiktais paaiškinimais.
13. 2011 m. spalio 31 d. ieškovė pateikė pastabas dėl dokumento su galutine informacija.
14. 2011 m. gruodžio 6 d. Komisija priėmė Sprendimą C(2011) 8804 final
(toliau – ginčijamas sprendimas), kuriame ji nustatė, pirma, Nu Air Shanghai
10,7 % koreguotą dempingo skirtumą ir, antra, ieškovei grąžintiną nepagrįstai sumokėto dempingo muito dalį, apskaičiuotą iš pradinio dempingo skirtumo (13,7 %) atėmus koreguotą dempingo skirtumą (10,7 %).
15. Koreguotam dempingo skirtumui apskaičiuoti normalioji nagrinėjamojo produkto vertė nustatyta pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 3 dalį.
16. Be to, eksporto į Sąjungą pardavimo tiesiogiai nepriklausomiems pirkėjams arba per ne Sąjungoje įsisteigusią susijusią bendrovę kaina nustatyta remiantis faktiškai sumokėta arba mokėtina už nagrinėjamąjį produktą kaina pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 8 dalį.
17. Eksporto į Sąjungą per Sąjungoje įsisteigusias susijusias bendroves, atlikusias visas nagrinėjamojo produkto importuotojo, t. y. su eksportuojančiu gamintoju susijusio importuotojo funkcijas, kaina nustatyta pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, remiantis kaina, už kurią importuoti produktai buvo pirmą kartą perparduoti Sąjungoje įsisteigusiam nepriklausomam pirkėjui. Siekiant nustatyti patikimą eksporto kainą, ji buvo koreguojama, kad būtų atsižvelgta į visas sąnaudas, patirtas nuo importavimo iki perpardavimo, ir į gautą pelną.
18. Konkrečiai kalbant, pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalį sumokėtas antidempingo muitas buvo atimtas iš apskaičiuotos kainos, nes ieškovė neįrodė, kad šis muitas padarė tinkamą poveikį visoms perpardavimo kainoms. Be to, ieškovės argumentas, kad visas jos apyvartos, gautos iš nagrinėjamojo produkto perpardavimo, augimas viršijo visą už šio produkto importą sumokėto muito sumą, buvo atmestas, nes ji neginčijo išvados, kad antidempingo muitas tinkamai nepaveikė daugumos nagrinėjamojo produkto rūšių perpardavimo kainų, todėl kainų politika nebuvo pakeista taip, kad atspindėtų visą sumokėtą antidempingo muitą.
19. Galiausiai 10,70 % dempingo skirtumas apskaičiuotas palyginus kiekvienos rūšies produkto normaliąją vidutinę vertę su kiekvienos nagrinėjamojo produkto rūšies eksporto kainos svertiniu vidurkiu.
20. Todėl Sprendime C(2011) 8804 final Komisija tenkino ieškovės prašymą dėl 126 235,35 EUR gražinimo, o likusią dalį, t. y. dėl 450 239,41 EUR sumos, atmetė.
Procesas ir šalių reikalavimai
21. Ši byla buvo pradėta 2012 m. vasario 16 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje pateiktu ieškiniu.
22. Teisėjo pranešėjo siūlymu Bendrasis Teismas (pirmoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo priemones pagal 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 64 straipsnį, šalims pateikė klausimus raštu ir nurodė pateikti tam tikrus dokumentus. Šalys įvykdė šias proceso organizavimo priemones.
23. 2014 m. lapkričio 11 d. Bendrojo Teismo pirmosios kolegijos pirmininko nutartimi ši byla buvo sujungta su bylomis Nu Air Polska / Komisija
(T‑75/12) ir Nu Air Compressors and Tools / Komisija
(T‑76/12) pagal 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 50 straipsnį, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis.
24. 2014 m. lapkričio 27 d. dokumente ieškovė, pirma, prašė leisti naudoti tam tikras technines priemones per teismo posėdį ir, antra, pateikė naujų įrodymų. 2014 m. gruodžio 5 d. Bendrojo Teismo pirmosios kolegijos pirmininko nutartimi 2014 m. lapkričio 27 d. dokumentas ir prie jo pridėti nauji įrodymai buvo prijungti prie bylos medžiagos.
25. 2014 m. gruodžio 12 d. posėdyje buvo išklausytos šalys ir jų atsakymai į Bendrojo Teismo žodžiu pateiktus klausimus.
26. Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
– pripažinti ieškinį priimtinu,
– panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį tiek, kiek jame nurodyta grąžinti tik dalį jos sumokėto antidempingo muito,
– nurodyti palikti galioti ginčijamo sprendimo sukeliamus padarinius, kol Komisija imsis priemonių, būtinų Bendrojo Teismo sprendimui, kuris bus priimtas, įvykdyti,
– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
27. Komisija Bendrojo Teismo prašo:
– atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
– priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Dėl priimtinumo
Dėl 2014 m. lapkričio 27 d. ieškovės pateiktų įrodymų priimtinumo
28. Pagal 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 48 straipsnio 1 dalį:
„Dublike arba triplike bylos šalys gali papildomai pateikti įrodymų, kad paremtų savo argumentus. Tačiau tuo atveju šalys turi nurodyti priežastis, dėl kurių uždelsė juos pateikti.“
29. Šiame straipsnyje leidžiama pateikti įrodymus kitu nei 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 46 straipsnio 1 dalyje konkrečiai nurodytu atveju. Pagal analogiją Bendrasis Teismas pripažįsta, kad galima pateikti tam tikrų įrodymų po tripliko, jeigu įrodymus teikiantis asmuo iki rašytinės proceso dalies pabaigos negalėjo gauti aptariamų įrodymų arba jeigu pavėluotu kitos šalies įrodymų pateikimu galima pateisinti bylos medžiagos papildymą, kad būtų užtikrintas rungimosi principo laikymasis (2005 m. balandžio 14 d. Sprendimo Gaki-Kakouri / Teisingumo Teismas, C‑243/04 P, EU:C:2005:238, 32 punktas)).
30. Kiek tai susiję su įrodymų pateikimo taisyklių išimtimi, 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 48 straipsnio 1 dalyje šalys įpareigojamos nurodyti priežastis, dėl kurių uždelsė pateikti įrodymų. Tokia pareiga reiškia, kad Teismui suteikiami įgaliojimai kontroliuoti priežasčių, dėl kurių buvo uždelsta pateikti įrodymų, pagrįstumą ir, atsižvelgiant į situaciją, tų įrodymų turinį, taip pat įgaliojimai juos atmesti, jeigu prašymas teisiniu požiūriu nepakankamai pagrįstas. A fortiori
tas pats pasakytina apie įrodymų pateikimą po tripliko (27 punkte minėto Sprendimo Gaki-Kakouri / Teisingumo Teismas, EU:C:2005:238, 33 punktas).
31. Šiuo atveju 2014 m. lapkričio 27 d. dokumento priede ieškovė pateikė 9 Komisijos sprendimus, priimtus per kitas procedūras dėl antidempingo muito grąžinimo; 8 iš jų priimti nesibaigus proceso rašytinei daliai, o vienas – jai pasibaigus. Grįsdama šių įrodymų pavėluotą pateikimą ieškovė nurodė būtent tai, kad tie sprendimai nebuvo paskelbti ir ji Komisijai turėjo teikti kelis prašymus leisti susipažinti su šiais dokumentais, kuriuos Komisija tenkino po to, kai buvo pateiktas dublikas.
32. Komisija nepateikė prieštaravimų šiuo klausimu.
33. Šiomis aplinkybėmis 2014 m. lapkričio 27 d. dokumento priede ieškovių pateiktus įrodymus reikia pripažinti priimtinais.
Dėl per teismo posėdį ieškovės „PowerPointo“ formatu pateikto pristatymo elektroninės versijos ir popierinės versijos priimtinumo
34. 2014 m. lapkričio 27 d. dokumente ieškovė Bendrojo Teismo prašė leisti per teismo posėdį „PowerPointo“ formatu pateikti pristatymo elektroninę ir popierinę versijas ir nurodė, kad pristatymas susijęs tik su nagrinėjamojo produkto aprašymu.
35. Kadangi 2014 m. gruodžio 12 d. posėdyje Bendrasis Teismas šį prašymą tenkino, ieškovė, pirma, „PowerPointo“ formatu pateikė 34 punkte nurodytą pristatymą ir, antra, Bendrojo Teismo prašymu pateikė to pristatymo popierinę versiją.
36. Komisija pareiškė prieštaravimą dėl „PowerPointo“ formatu ieškovės pateikto pristatymo, nes iš esmės jo turinys apėmė daugiau nei paprasto nagrinėjamojo produkto aprašymą, todėl neatitiko to turinio, kurį ji nurodė 2014 m. lapkričio 27 d. dokumente Bendrajam Teismui pateiktame prašyme.
37. Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad Komisijos kritinės pastabos pagrįstos tik dėl dviejų paskutinių „PowerPointo“ formatu ieškovės pateikto pristatymo skaidrių. Vis dėlto tose skaidrėse tik priminti argumentai, kuriuos ieškovė nurodė Bendrajame Teisme pateiktuose procesiniuose dokumentuose, arba pateikiamos lentelių, kurias ji jau pateikė dubliko C.12 priede, ištraukos.
38. Šiomis aplinkybėmis „PowerPointo“ formatu ieškovės pateikto pristatymo, kuris nėra pavėluotai pateiktas įrodymas, elektroninė ir popierinė versijos yra priimtinos.
Dėl Komisijos per teismo posėdį pateikto dokumento priimtinumo
39. Per teismo posėdį Komisija pateikė dvi skaidres iš jos tarnybų „PowerPointo“ formatu parengto vidaus pristatymo, susijusio su šia byla. Anot Komisijos, nagrinėjamo dokumento pateikimas iš esmės pateisinamas būtinumu atsakyti į „PowerPointo“ formatu ieškovės pateiktą pristatymą, kurio turinys apima daugiau nei paprastą nagrinėjamojo produkto aprašymą, todėl užtikrinti šalių procesinio lygiateisiškumo principą.
40. Primintina, kad per teismo posėdį pateiktame „PowerPointo“ formatu parengtame pristatyme ieškovė ne tik pristatė nagrinėjamąjį produktą ir tai, kaip Komisija jį sugrupavo pagal skirtingus produkto kontrolės numerius (toliau – PKN), bet ir iš esmės paaiškino, dėl kokių priežasčių, jos nuomone, metodas, kurį Komisija taikė, siekdama patikrinti, ar ieškovė ir kitos su eksportuojančia gamintoja susijusios Sąjungoje įsisteigusios importuojančios bendrovės (toliau kartu – susijusios importuotojos) antidempingo muitą atspindėjo nustatydamos nagrinėjamojo produkto perpardavimo pirmajam Sąjungoje įsisteigusiam nepriklausomam pirkėjui kainą, daro poveikį nagrinėjamam produktui kaip vienam produktui ir šiuo atveju lemia klaidingą koreguotą dempingo skirtumą.
41. Šiuo klausimu pažymėtina, kad, pirma, nurodyti argumentai nėra nauji, nes ieškovė juos jau pateikė ieškinyje ir dublike (šio sprendimo 37 punktas), ir, antra, Komisija turėjo galimybę į juos atsakyti ir pateikti pagrindžiančių įrodymų per Bendrajame Teisme vykusią rašytinę proceso dalį.
42. Šiomis aplinkybėmis Komisija negali remtis šalių procesinio lygiateisiškumo principu, siekdama pagrįsti šio sprendimo 39 punkte nurodytų dviejų skaidrių, kurios yra pavėluotai pateikti įrodymai, pateikimą per teismo posėdį.
43. Be to, reikia konstatuoti, kad Komisija Bendrajam Teismui nenurodė priežasčių, dėl kurių neturėjo galimybės tų įrodymų pateikti iki rašytinės proceso dalies pabaigos, ir šiuo klausimu reikia pažymėti, kad tie įrodymai, t. y. grafikas ir lentelė, parengti remiantis duomenimis, apie kuriuos Komisija žinojo nuo tyrimo dėl grąžinimo pradžios.
44. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, remiantis šio sprendimo 29 ir 30 punktuose priminta Teisingumo Teismo praktika, per teismo posėdį Komisijos pateiktus įrodymus reikia pripažinti nepriimtinais.
Dėl esmės
45. Visų pirma ieškovė prašo iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą pagal SESV 263 straipsnį ir, antra, laikinai palikti galioti to sprendimo sukeliamus padarinius pagal SESV 264 straipsnį.
Dėl pirmos reikalavimų dalies – iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą
46. Iš esmės pirmoje reikalavimų dalyje ieškovė prašo iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą, nes Komisija jame tik iš dalies tenkino jos prašymą grąžinti antidempingo muitą, todėl nusprendė grąžinti ne didesnę kaip to sprendimo 1 straipsnyje nurodytą sumą.
47. Grįsdama pirmą reikalavimų dalį ieškovė remiasi trimis ieškinio pagrindais. Pirmajame ieškinio pagrinde ji Komisiją kaltina tuo, kad padarė akivaizdžią vertinimo klaidą nustatydama pelno dydį, kurį atėmė iš eksporto kainos, apskaičiuotos remiantis pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalimi, ir pažeidė pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį ir 18 straipsnio 3 dalį. Antrajame pagrinde ji Komisiją iš esmės kaltina tuo, kad padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes susijusio importuotojo sumokėtą antidempingo muitą atėmė iš apskaičiuotos eksporto kainos, todėl nenustatė patikimų eksporto kainos ir dempingo skirtumo, pažeisdama pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 ir 11 dalis ir 11 straipsnio 10 dalį. Trečiajame pagrinde ieškovė nurodo jos teisės į gynybą ir gero administravimo principo pažeidimą.
48. Bendrasis Teismas mano, kad pirmiausia tikslinga nagrinėti antrąjį ieškinio pagrindą, pateiktą pirmai reikalavimų daliai pagrįsti, paskui – pirmąjį ir trečiąjį ieškinio pagrindus.
49. Grįsdama antrąjį ieškinio pagrindą ieškovė nurodo penkias dalis, kurių atitinkamai pirma susijusi su Komisijos padaryta klaida dėl pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalies aiškinimo, nes ji nusprendė, kad antidempingo muito mokesčio atsispindėjimas turėjo būti konstatuotas dėl kiekvienos oro kompresorių rūšies; antra – su šio požiūrio neigiamu poveikiu nustatant patikimą eksporto kainos ir dempingo skirtumo svertinį vidurkį; trečia – su Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) apeliacinės institucijos ir Teisingumo Teismo praktikos pažeidimu; ketvirta – su šiam požiūriui suteikta pernelyg didele reikšme analizuojant perpardavimo kainas ir galiausiai, penkta, su šio požiūrio savavališku pobūdžiu.
50. Bendrasis Teismas mano, kad pirmiausia tikslinga nagrinėti ieškinio antrojo pagrindo pirmą dalį, paskui trečią, ketvirtą, penktą ir antrą dalis.
– Dėl ieškinio antrojo pagrindo pirmos dalies
51. Iš esmės ieškovė teigia, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą ir teisės klaidas, nes vertindama, ar antidempingo muitas padarė poveikį perpardavimo Sąjungoje įsisteigusiam pirmajam nepriklausomam pirkėjui kainai, ji taikė analizės pagal kiekvieną produkto kontrolės numerį metodą (toliau – kiekvieno PKN metodas), kuris negrindžiamas nei reglamentu, nei teismų praktika. Tačiau, anot ieškovės, šis metodas prieštarauja pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalies lingvistiniam ir teleologiniam aiškinimui, pagal kurį antidempingo muito atsispindėjimas turi būti vertinamas pagal tas pačias taisykles ir metodus kaip nurodytieji pagrindinio reglamento 2 straipsnyje, į kurį daroma aiški nuoroda to reglamento 11 straipsnio 10 dalyje, t. y. bendrai dėl nagrinėjamojo produkto, o ne dėl kiekvieno produkto kontrolės numerio (toliau – PKN). Be to, ji teigia, kad kiekvieno PKN metodas sudaro papildomą kliūtį apskaičiuojant eksporto kainą neatimti antidempingo muito, todėl prieštarauja pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 daliai, kaip ji išaiškinta atsižvelgiant į PPO Steigimo sutarties (OL L 336, 1994, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 82) 1A priede esančios Sutarties dėl 1994 m. bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VI straipsnio įgyvendinimo (GATT) (OL L 336, p. 103; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 189; toliau – Antidempingo sutartis), 9.3.3 straipsnį, kuris yra perkeliamas pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalimi.
52. Komisija ginčija šių argumentų pagrįstumą.
53. Pirmiausia iš teismo praktikos matyti, kad prekybos apsaugos priemonių srityje Taryba ir Komisija (toliau kartu – institucijos) naudojasi didele diskrecija dėl ekonominių, politinių ir teisinių situacijų, kurias jos turi nagrinėti, sudėtingumo (1998 m. liepos 17 d. Sprendimo Thai Bicycle / Taryba, T‑118/96, Rink., EU:T:1998:184, 32 punktas ir 2011 m. spalio 25 d. Sprendimo CHEMK ir KF / Taryba, T‑190/08, Rink., EU:T:2011:618, 38 punktas). Todėl Sąjungos teismo vykdoma šio institucijų atliekamo vertinimo kontrolė turi apsiriboti patikrinimu, ar buvo laikytasi procedūros taisyklių, ar faktai, kuriais grindžiamas ginčijamas sprendimas, buvo tikslūs, ar vertinant šiuos faktus nebuvo padaryta akivaizdžios klaidos ir ar nebuvo piktnaudžiaujama įgaliojimais (1990 m. kovo 14 d. Sprendimo Gestetner Holdings / Taryba ir Komisija, C‑156/87, Rink., EU:C:1990:116, 63 punktas; minėto Sprendimo Thai Bicycle / Taryba, EU:T:1998:184, 33 punktas ir 2013 m. vasario 7 d. Sprendimo EuroChem MCC / Taryba, T‑84/07, Rink., EU:T:2013:64, 32 punktas).
54. Pirma, primintina, jog pagrindinio reglamento 2 straipsnio 8 dalyje numatyta, kad eksporto kaina yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už produktą, jį parduodant eksportui iš eksportuojančios valstybės į Sąjungą. Vis dėlto pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies pirmą pastraipą tais atvejais, kai eksporto kainos nėra arba kai ji atrodo nepatikima dėl eksportuotojo ir importuotojo ar trečiosios šalies tarpusavio saitų ar kompensacinių susitarimų, ta kaina gali būti apskaičiuota pagal kainą, už kurią importuoti produktai yra pirmą kartą perparduodami nepriklausomam pirkėjui, arba ‐ jeigu produktai nėra perparduodami nepriklausomam pirkėjui arba nėra perparduodami tokiomis sąlygomis, kokiomis buvo importuoti, – bet kuriuo kitu priimtinu būdu (53 punkte minėto Sprendimo CHEMK ir KF / Taryba, EU:T:2011:618, 25 punktas).
55. Taigi iš pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies matyti, kad institucijos gali manyti, jog eksporto kaina yra nepatikima dviem atvejais: kai yra saitai tarp eksportuotojo ir importuotojo ar trečiosios šalies arba dėl kompensacinio susitarimo tarp eksportuotojo ir importuotojo ar trečiosios šalies. Kitu atveju, jei eksporto kaina yra, institucijos privalo ja remtis, kad nustatytų dempingą (53 punkte minėto Sprendimo CHEMK ir KF / Taryba, EU:T:2011:618, 26 punktas).
56. Antra, reikia pažymėti, kad pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies antrą pastraipą, kai eksporto kaina apskaičiuojama remiantis kaina, už kurią produktai perparduoti pirmam nepriklausomam pirkėjui, arba kitu priimtinu būdu, norint nustatyti patikimą eksporto kainą prie Sąjungos muitų sienų, ji koreguojama pagal visas išlaidas, įskaitant muitus ir mokesčius, patirtus nuo importavimo iki perpardavimo, taip pat priaugantį pelną. Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies trečioje pastraipoje nustatyta, kad išlaidos, pagal kurias atliekamas koregavimas, apima pagrįstą pardavimo, bendrųjų ir administracinių išlaidų skirtumą bei pelną (53 punkte minėto Sprendimo CHEMK ir KF / Taryba, EU:T:2011:618, 27 punktas).
57. Be to, pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies antroje ir trečioje pastraipose numatytus koregavimus savo iniciatyva atlieka institucijos (pagal analogiją žr. 1987 m. gegužės 7 d. sprendimų Nachi Fujikoshi / Taryba, 255/84, Rink., EU:C:1987:203, 33 punktą; Minebea / Taryba, 260/84, Rink., EU:C:1987:206, 43 punktą ir 1995 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Descom Scales / Taryba, T‑171/94, Rink., EU:T:1995:164, 66 punktą).
58. Trečia, iš pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalies matyti, kad jeigu atliekant bet kuriuos peržiūros ar muito grąžinimo tyrimus nuspręsta apskaičiuoti eksporto kainą pagal 2 straipsnio 9 dalį, Komisija apskaičiuoja ją neatimdama sumokėtų antidempingo muitų sumos, kai pateikiama galutinių [įtikinamų] įrodymų, kad šis muitas deramai atsispindi perpardavimo kainose ir tolesnio pardavimo Sąjungoje kainose.
59. Šiuo atveju primintina, jog ieškovė Komisiją iš esmės kaltina tuo, kad antidempingo muito atsispindėjimą ji vertino pagal kiekvieno PKN metodą, o ne bendrai, t. y. atsižvelgdama į susijusios importuotojos visų nagrinėjamojo produkto modelių pardavimo apyvartos padidėjimą, konstatuotą nuo pradinio tyrimo laikotarpio iki tyrimo dėl grąžinimo laikotarpio. Anot ieškovės, jeigu Komisija būtų atlikusi šią analizę, ji būtų konstatavusi, kad susijusios importuotojos apyvarta išaugo didesne suma nei už to produkto importą sumokėto antidempingo muitas, išreikštas importo kainos, sąnaudų, draudimo ir krovinių vežimo vertės per tyrimo dėl grąžinimo laikotarpį procentine išraiška.
60. Atsižvelgiant būtent į šiuos argumentus reikia išnagrinėti ieškovės pateiktų argumentų, kuriais ji grindžia ieškinio antrojo pagrindo pirmą dalį, pagrįstumą.
61. Visų pirma ieškovė remiasi teisės akto tekstu grindžiamu argumentu dėl šio sprendimo 59 punkte aprašyto metodo, pagal kurį pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 punkte vartojami žodžiai „deramai atsispindi“ iš esmės reiškia, kad antidempingo muito atsispindėjimas turi būti vertinamas pagal tai, kas yra reikalinga ar tinkama, t. y., anot jos, taikant pagrindinio reglamento 2 straipsnyje nurodytus taisykles ir metodus, kuriais siekiama kiekvienam eksportuojančiam gamintojui nustatyti individualų ir vieną dempingo skirtumą, neatsižvelgiant į tai, ar nagrinėjamojo produkto yra vienas, ar keli modeliai.
62. Komisija ginčija šio argumento pagrįstumą.
63. Visų pirma šiuo klausimu pažymėtina, jog, nepaisant to, kad pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje du kartus daroma nuoroda į šio reglamento 2 straipsnį, prieveiksmis „tinkamai“ susijęs ne su pagrindinio reglamento 2 straipsnyje nurodytais tyrimo metodu ar taisyklėmis, o su tikslu, kad antidempingo muitas paveiktų su eksportuojančiais gamintojais susijusių bendrovių pirmajam Sąjungoje įsisteigusiam nepriklausomam pirkėjui taikomą perpardavimo kainą, t. y. kad nustačius antidempingo muitą pasikeistų tų bendrovių elgesys arba galiausiai būtų pašalintas iš pradžių konstatuotas dempingo skirtumas (šiuo klausimu žr. 1996 m. birželio 5 d. Sprendimo NMB France ir kt. / Komisija, T‑162/94, Rink., EU:T:1996:71, 76–81 punktus).
64. Antra, pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje nenustatytas metodas, pagal kurį turi būti vertinama, ar grąžinti antidempingo muitą prašančių importuotojų pateikti įrodymai „galutiniai“ [įtikinantys] ir ar antidempingo muitas „tinkamai atsispindi“ pirmajam nepriklausomam pirkėjui Sąjungoje nustatytoje pardavimo kainoje.
65. Todėl reikia nuspręsti, kad yra ne vienas, o keli metodai, kuriuos taikant galima nagrinėti, ar tenkinamos pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje keliamos sąlygos.
66. Tačiau iš teismų praktikos matyti, kad renkantis skirtingus apskaičiavimo metodus reikia vertinti sudėtingas ekonomines situacijas, o tai dar labiau riboja Sąjungos teismo vykdomą tokio vertinimo kontrolę (pagal analogiją žr. 1987 m. gegužės 7 d. Sprendimo NTN Toyo Bearing ir kt. / Taryba, 240/84, Rink., EU:C:1987:202, 19 punktą; 57 punkte minėto Sprendimo Nachi Fujikoshi / Taryba, EU:C:1987:203, 21 punktą ir 63 punkte minėto Sprendimo NMB France ir kt. / Komisija, EU:T:1996:71, 72 punktą).
67. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia nuspręsti, kad Komisija naudojasi didele diskrecija pasirinkti metodą, pagal kurį reikia tikrinti, ar tenkinami pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje keliami reikalavimai, todėl šioje srityje Bendrasis Teismas vykdo tik ribotą teisminę kontrolę (šio sprendimo 53 punktas).
68. Taigi, priešingai, nei tvirtina ieškovė, iš pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalies teksto negalima daryti išvados, kad antidempingo muito atsispindėjimas turi būti vertinamas bendrai.
69. Todėl šį ieškovės argumentą reikia atmesti.
70. Antra, ieškovė iš esmės teigia, kad bendru apyvartos padidėjimu grindžiamą metodą pateisina aplinkybė, kad yra vienintelis nagrinėjamasis produktas, kuris turi būti vertinamas kaip visuma. Iš tikrųjų šiuo atveju, nepaisant to, kad yra keli galiojančiu antidempingo muitu apmokestinti oro kompresorių modeliai, Reglamento Nr. 261/2008 19 konstatuojamojoje dalyje aiškiai nurodyta, kad šiame pradiniame antidempingo tyrime šie kompresoriai yra vienas produktas. Beje, tai, kad nagrinėjamas produktas yra vienas produktas, anot ieškovės, patvirtina pagrindinio reglamento 20 konstatuojamoji dalis ir 2012 m. kovo 21 d. Sprendimas Marine Harvest Norway ir Alsaker Fjordbruk / Taryba
(T‑113/06, EU:T:2012:135).
71. Komisija ginčija šio argumento pagrįstumą.
72. Pirmiausia šiuo klausimu pažymėtina, kad antidempingo muito atsispindėjimo vertinimas pagal kiekvieno PKN metodą nedaro įtakos tam, kad nagrinėjamas produktas yra vienas produktas, nes Komisija dempingo skirtumą nustatė ne kiekvienam PKN; ji nustatė vieną dempingo skirtumą nagrinėjamajam produktui.
73. Taip pat šiuo atveju nustatyta, kad nagrinėjamas produktas yra sudėtingas produktas, kurio skirtingi modeliai turi skirtingas technines savybes ir kainos gali labai skirtis. Todėl kiekvieno PKN metodas, skirtas palyginti PKN, kurių savybės ir perpardavimo kainos panašios, atrodo tinkamesnis tiriant nagrinėjamojo produkto perpardavimo kainos kaitą nuo pradinio tiriamojo laikotarpio iki tyrimo dėl grąžinimo laikotarpio, beje, ieškovė tai pripažino, kai vyko tyrimas dėl grąžinimo 2011 m. liepos 29 d. Komisijai adresuotame rašte.
74. Be to, kaip per teismo posėdį teisingai pabrėžė Komisija, bendra nagrinėjamojo produkto visų modelių pardavimo apyvarta tiksliai neatspindi to produkto skirtingų modelių vieneto perpardavimo kainos. Todėl pažymėtina, kad bendru apyvartos augimu grindžiamas tyrimo metodas neleidžia nustatyti, ar susijęs importuojas iš tikrųjų pakeitė savo elgesį rinkoje, ar, priešingai, taikė mažiausiai perkamų ir daugiausiai perkamų modelių kompensacinę kainų politiką, leidusią daryti poveikį susidariusiam skirtumui.
75. Toliau pagrindinio reglamento 20 konstatuojamojoje dalyje, be kita ko, nustatyta, kad „perskaičiuojant dempingą, dėl ko tenka pakartotinai apskaičiuoti eksporto kainas, muitai neturi būti laikomi išlaidomis, patirtomis nuo importo iki perpardavimo, jei jie atsispindi produktų, kuriems [Sąjungoje] taikomos priemonės, kainose“.
76. Taigi, priešingai, nei teigia ieškovė, pagrindinio reglamento 20 konstatuojamojoje dalyje vartojami žodžiai „produkt[ai], kuriems < ... > taikomos priemonės,“ nereiškia, kad tai, ar atsispindi antidempingo muitas, vertinama pagal nagrinėjamą produktą kaip visumą. Iš tikrųjų pagrindinio reglamento 20 konstatuojamojoje dalyje ir to reglamento 11 straipsnio 10 dalyje nurodomos „perpardavimo kainos“, „tolesnio pardavimo < ... > kainos“ ir „produktų, kuriems [Sąjungoje] taikomos priemonės, kainos“ daugiskaitos forma. Taigi, remiantis tų nuostatų lingvistiniu aiškinimu, antidempingo atsispindėjimą reikia nagrinėti pagal kiekvieną pardavimo kainą, todėl veikiau taikant kiekvieno sandorio metodą arba prireikus kiekvieno modelio ar kiekvieno PKN metodą.
77. Galiausiai ieškovės nuoroda į 70 punkte minėtą Sprendimą Marine Harvest Norway ir Alsaker Fjordbruk / Taryba
(EU:T:2012:135) šiuo atveju neturi reikšmės, nes byloje, kurioje priimtas šis sprendimas, į Bendrąjį Teismą kreiptasi dėl ginčo, nesusijusio su eksporto kainos nustatymu.
78. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia nuspręsti, kad Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, kai priėjo prie išvados, kad šiuo atveju buvo labiau tinkama antidempingo muito atsispindėjimą nagrinėti pagal kiekvieno PKN metodą, o ne bendrą metodą, grindžiamą apyvartos padidėjimu nuo pradinio tyrimo iki tyrimo dėl grąžinimo.
79. Todėl ieškovės argumentą reikia atmesti.
80. Trečia, ieškovė iš esmės teigia, kad Komisijos nustatytas kiekvieno PKN metodas prieštarauja pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalies, kaip ji išaiškinta atsižvelgiant į Antidempingo sutarties 9.3.3 straipsnį, tikslui.
81. Pirmiausia iš teismų praktikos matyti, kad pagrindinio reglamento nuostatas reikia aiškinti kuo labiau atsižvelgiant į atitinkamas Antidempingo sutarties nuostatas (šiuo klausimu žr. 2003 m. sausio 9 d. Sprendimo Petrotub ir Republica / Taryba, C‑76/00 P, Rink., EU:C:2003:4, 57 punktą ir 2014 m. gegužės 22 d. Sprendimo Guangdong Kito Ceramics ir kt. / Taryba, T‑633/11, EU:T:2014:271, 38 punktą).
82. Sąjunga priėmė pagrindinį reglamentą, kad įvykdytų tarptautinius įsipareigojimus, kylančius iš Antidempingo susitarimo (81 punkte minėto Sprendimo Petrotub ir Republica / Taryba, EU:C:2003:4, 56 punktas). Be to, pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalį Sąjunga siekė vykdyti konkrečius įsipareigojimus pagal Antidempingo sutarties 9.3.3 straipsnį. Todėl pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalį reikia aiškinti atsižvelgiant į šią nuostatą.
83. Šiuo klausimu primintina, kad Antidempingo sutarties 9.3.3 straipsnyje nustatyta: „[s]pręsdamos, ar turi būti kompensuota ir kiek, kai eksporto kaina nustatoma pagal [Antidempingo sutarties] 2 straipsnio 3 dalį, institucijos turėtų atsižvelgti į bet kokį normaliosios vertės pokytį, bet kokį sąnaudų, patirtų tarp [nuo] importavimo ir [iki] perpardavimo momento, pokytį ir bet kokį perpardavimo kainos pasikeitimą, kuris atitinkamai [tinkamai] atsispindi tolesnėse pardavimo kainose, ir, kai pateikiamas aukščiau paminėtų faktų sprendžiamasis įrodymas, turėtų apskaičiuoti eksporto kainą, neatimdamos sumokėto antidempingo muito“.
84. Be to, Antidempingo sutarties 2.3 straipsnyje nustatyta: „[t]ais atvejais, kai eksporto kainos nėra arba kai atitinkamoms institucijoms atrodo, kad eksporto kaina yra nepatikima dėl asociatyvaus ar kompensuojančio susitarimo tarp eksportuotojo ir importuotojo ar trečiosios šalies, eksporto kainą galima nustatyti remiantis kaina, kuria importuotos prekės perparduodamos pirmajam nepriklausomam pirkėjui, arba, jeigu prekės neperparduodamos nepriklausomam pirkėjui arba neperparduodamos tokiu pat pavidalu, kokiu jos buvo importuotos, bet kuriuo kitu pagrįstu būdu, kurį nustato pačios institucijos“.
85. Galiausiai Antidempingo sutarties 2.4 straipsnio ketvirtame sakinyje nustatyta, kad „[š]io straipsnio 3 dalyje aprašytais atvejais taip pat turėtų būti atsižvelgta į sąnaudas (išlaidas), įskaitant muitus bei mokesčius, apmokėtus tarp [nuo] įvežimo ir [iki] perpardavimo momentų, ir į besikaupiantį pelną < ... > “.
86. Iš to, kas nurodyta, matyti, kad Antidempingo sutarties 2.4 straipsnio ketvirtame sakinyje, kaip pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies antroje pastraipoje, nustatytas „muito prilyginimo sąnaudoms“ principas, pagal kurį nuo importo iki perpardavimo sumokėti muitai ir mokesčiai, tarp jų ir sumokėtas antidempingo muitas, yra sąnaudos, kurios turi būti atimtos apskaičiuojant eksporto kainą (63 punkte minėto Sprendimo NMB France ir kt. / Komisija, EU:T:1996:71, 104 punktas).
87. Šiomis aplinkybėmis reikia nuspręsti, kad antidempingo muito neatėmimas pagal Antidempingo sutarties 9.3.3 straipsnį yra šios sutarties 2.4 straipsnio ketvirtame sakinyje nustatytos „muito prilyginimo sąnaudoms“ taisyklės išimtis. Taip pat pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje nustatytas antidempingo muito neatėmimas yra to reglamento 2 straipsnio 9 dalies antroje pastraipoje nustatytos „muito prilyginimo sąnaudoms“ taisyklės išimtis.
88. Taigi kaip bet kuri bendrosios taisyklės išimtis antidempingo muito neatėmimas iš apskaičiuotos eksporto kainos turi būti aiškinama siaurai (pagal analogiją žr. 2009 m. kovo 18 d. Sprendimo Shanghai Excell M & E Enterprise ir Shanghai Adeptech Precision / Taryba, T‑299/05, Rink., EU:T:2009:72, 82 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
89. Šiuo atveju pažymėtina, kad pritaikius ieškovės siūlytą apyvartos padidėjimu grindžiamą metodą reikėtų konstatuoti, kad antidempingo muitas bendrai padarė poveikį susijusios importuotojos klientams. Vis dėlto taikydama kiekvieno PKN metodą Komisija galėjo įrodyti, kad tokio poveikio nebuvo, kiek tai susiję su keliais nagrinėjamo produkto modeliais.
90. Todėl kiekvieno PKN metodas, pagal kurį, kaip šioje byloje, tiksliau įvertintas antidempingo muito atsispindėjimas, geriau atitinka pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalies lingvistinį ir teleologinį aiškinimą, todėl jam turi būti teikiamas pirmumas, palyginti su metodu, grindžiamu bendru apyvartos padidėjimu nuo pradinio tyrimo laikotarpio iki tyrimo dėl grąžinimo laikotarpio.
91. Ieškovės pateikti argumentai nepaneigia šios išvados.
92. Visų pirma ieškovė teigia, kad Antidempingo sutarties 9.3.3 straipsnyje žodžiai „bet kokį perpardavimo kainos pasikeitimą“, vartojami vienaskaitos forma, reiškia tai, kad antidempingo muito atsispindėjimas turi būti nagrinėjamas bendrai.
93. Tačiau po žodžių „bet kokį perpardavimo kainos pasikeitimą“ iš karto vartojami žodžiai daugiskaitos forma: „atitinkamai [tinkamai] atsispindi tolesnėse pardavimo kainose“. Maža to, Antidempingo sutarties 9.3.3 straipsnyje vartojami žodžiai „bet kokį < ... > pokytį“ ir „bet kokį < ... > pasikeitimą“ yra neapibrėžti.
94. Toliau ieškovė iš esmės teigia, kad kiekvieno PKN metodas prieštarauja Antidempingo sutarties 9.3.3 straipsnio tikslui, t. y. riboti antidempingo muito neatėmimo kliūtis. Iš tikrųjų šis metodas sustiprina „double jump“ kliūtį, dėl kurios susijęs importuotojas gali susigrąžinti visą sumokėtą antidempingo muitą tik jeigu įrodo, kad jis padidino perpardavimo Sąjungoje kainą suma, kuri lygi dvigubam dempingo skirtumo dydžiui, arba mėginama įteisinti naują kliūtį, t. y. „triple jump“.
95. Šiuo aspektu, pirma, iš šio sprendimo 86–88 punktų matyti, kad pardavimų per susijusio importuotojo tarpininką atveju eksporto kaina turi būti apskaičiuojama atimant sumokėtą antidempingo muitą pagal „muito prilyginimo sąnaudoms“ taisyklę. Be to, pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje nustatytas antidempingo muito neatėmimas yra šios pagrindinės taisyklės išimtis, todėl ji turi būti aiškinama siaurai (šio sprendimo 88 punktas). Tačiau ieškovės nurodyta „double jump“ kliūtis yra neišvengiamas padarinys to, kad netenkinami pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje keliami reikalavimai, todėl netaikoma ir „muito prilyginimo sąnaudoms“ taisyklė“.
96. Antra, pažymėtina, kad kiekvieno PKN metodo taikymas, jeigu jis nuosekliai taikomas visuose prašymo grąžinti tyrimo etapuose, reiškia ne papildomų reikalavimų kėlimą dėl viso sumokėto antidempingo muito grąžinimo, o tik tai, kad patikrinamas pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje nustatytų reikalavimų laikymasis atsižvelgiant į kiekvieną PKN, o ne apskritai dėl nagrinėjamo produkto.
97. Šiomis aplinkybėmis ieškovė klaidingai teigia, kad kiekvieno PKN metodas sustiprina „double jump“ kliūtį, o gal netgi juo mėginama įteisinti naują antidempingo muito neatėmimo kliūtį.
98. Vadinasi, reikia nuspręsti, kad kiekvieno PKN metodas neprieštarauja pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalies lingvistiniam ir teleologiniam aiškinimui.
99. Todėl ieškovės argumentą reikia atmesti.
100. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Komisija nepadarė klaidos, kai nusprendė, kad, pirma, šiuo atveju ieškovės siūlytas bendru apyvartos padidėjimu grindžiamas metodas neleido įtikinamai nustatyti, kad susijusi importuotoja tinkamai atspindėjo antidempingo muitą nustatydama kainas Sąjungoje įsisteigusiems jos klientams ir, antra, kad kiekvieno PKN metodas buvo tinkamesnis atsižvelgiant į bylos aplinkybes, būtent į tai, kad nagrinėjamasis produktas yra sudėtingas.
101. Todėl reikia atmesti ieškinio antrojo pagrindo pirmą dalį.
– Dėl ieškinio antrojo pagrindo trečios dalies
102. Ieškovė teigia, kad antidempingo muito atsispindėjimo tyrimas pagal kiekvieną PKN labai panašus į „sumažinimo iki nulio“ praktiką, todėl prieštarauja 2001 m. kovo 1 d. priimtai PPO apeliacinės tarybos ataskaitai „Europos Bendrijos. Antidempingo muitai iš Indijos importuojamai medvilninei patalynei“ (WT/DS141/AB/R) ir 2007 m. rugsėjo 27 d. Sprendimui Ikea Wholesale
(C‑351/04, Rink., EU:C:2007:547).
103. Komisija ginčija šių argumentų pagrįstumą.
104. Pirmiausia primintina, kad PPO apeliacinės tarybos ir Teisingumo Teismo uždraustą „sumažinimo iki nulio“ praktiką Komisija taikė tik apskaičiuodama bendrą dempingo skirtumą. Iš esmės ji tai darė, kai nagrinėjamasis produktas apėmė kelis modelius, viena vertus, pridėdama tik tų modelių, dėl kurių nustatytas teigiamas dempingo skirtumas, dempingo sumą ir, antra vertus, sumažindama iki nulio visus neigiamus dempingo skirtumus. Paskui taip apskaičiuota bendra dempingo suma buvo pateikta procentais nuo visų eksporto sandorių bendros vertės visų modelių atžvilgiu, nepaisant to, ar jie buvo dempingo objektas.
105. Šiuo klausimu pažymėtina, kad šioje byloje ieškovė ginčija ne dempingo skirtumo apskaičiavimo metodą, o Komisijos taikytą metodą, siekiant patikrinti, ar buvo tenkinami dempingo muito atėmimui iš eksporto kainos, apskaičiuotos pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, keliami reikalavimai. Taigi ieškovės ginčijamas kiekvieno PKN metodas taikytas ankstesniame etape, palyginti su dempingo skirtumo apskaičiavimu, ir jo tikslas kitoks.
106. Be to, ieškovė nepateikė jokių įrodymų, patvirtinančių jos teiginį dėl „sumažinimo iki nulio“ praktikos ir kiekvieno PKN metodo panašumo.
107. Vadinasi, ji neįrodė, kad egzistuoja „sumažinimo iki nulio“ praktikos ir kiekvieno PKN metodo panašumas.
108. Galiausiai atsakydama į posėdyje Bendrojo Teismo žodžiu pateiktą klausimą ieškovė patikslino savo argumentus ir iš esmės nurodė, kad būtent „sumažinimo iki nulio“ praktikos poveikis, t. y. eksporto kainos pakeitimas, todėl ir dempingo skirtumo pakeitimas, anot jos, yra panašus į kiekvieno PKN metodą.
109. Tačiau jau nurodyta, kad Komisija nepadarė klaidos, kai antidempingo muito atsispindėjimą vertino pagal kiekvieno PKN metodą, kuris, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, leido tiksliausiai nustatyti, ar buvo tenkinami pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje keliami reikalavimai (šio sprendimo 73, 89 ir 90 punktai).
110. Todėl ieškovė nepagrįstai teigia, kad dėl Komisijos taikyto kiekvieno PKN metodo iškraipyti eksporto kaina ir galiausiai Nu Air Shanghai nustatytas koreguotas dempingo skirtumas.
111. Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia atmesti ieškinio antrojo pagrindo trečią dalį.
– Dėl ieškinio antrojo pagrindo ketvirtos dalies
112. Ieškovė teigia, kad analizės pagal kiekvieną PKN taikymas neturi teisinio pagrindo.
113. Komisija ginčija šio argumento pagrįstumą.
114. Tačiau aplinkybė, kad kiekvieno PKN vertinimas visai nepaminėtas pagrindiniame reglamente, nereiškia, kad jis neteisėtas ar akivaizdžiai klaidingas.
115. Šiuo klausimu pažymėtina, jog ieškinyje pati ieškovė pripažino, kad nagrinėjimas pagal kiekvieną PKN yra administracinis metodas, pateisinamas apskaičiuojant dempingo skirtumo svertinį vidurkį pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 12 dalį, nes jis leidžia užtikrinti tinkamą skirtingas savybes turinčių skirtingų modelių ar rūšių prekių, dėl kurių atliekamas tyrimas, palyginimą.
116. Vis dėlto ieškovė nepaaiškino, kodėl vertinimas pagal kiekvieną PKN ar pagal kiekvieną modelį tinkamas dempingo skirtumui apskaičiuoti, o ne nagrinėti antidempingo muito atsispindėjimui.
117. Bet kuriuo atveju, priešingai, nei teigia ieškovės, praktikoje institucijos minėtą metodą taiko ne tik dempingo skirtumui apskaičiuoti. Teisingumo Teismas, be kita ko, patvirtino vertinimo pagal kiekvieną modelį metodą, apskaičiuojant ribą, iki kurios neatsižvelgiama į panašaus produkto, skirto eksportuojančios šalies vartojimui vidaus rinkoje, pardavimus (šiuo klausimu žr. 1988 m. spalio 5 d. Sprendimo Canon ir kt. / Taryba, 277/85 et 300/85, Rink., EU:C:1988:467, 14 punktą).
118. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti ieškinio antrojo pagrindo ketvirtą dalį.
– Dėl ieškinio antrojo pagrindo penktos dalies
119. Iš esmės ieškovė teigia, kad Komisija savavališkai taikė kiekvieno PKN metodą, nes kitose bylose ji nusprendė, kad pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje keliami reikalavimai buvo tenkinami, sutikdama atsižvelgti į perpardavimo kainų svertinį vidurkį Sąjungoje ar net priimti mažiau svarius įrodymus, nei reikalaujama šiuo atveju.
120. Komisija ginčija šio argumento pagrįstumą.
121. Pirma, primintina, kad per grąžinimo procedūrą Komisija naudojasi didele diskrecija nagrinėdama, ar tenkinami antidempingo muito neatėmimo iš apskaičiuotos eksporto kainos reikalavimai (šio sprendimo 67 punktas). Ši diskrecija turi būti įgyvendinama kiekvienu atveju atsižvelgiant į visas reikšmingas aplinkybes (pagal analogiją žr. 53 punkte minėto Sprendimo Gestetner Holdings / Taryba ir Komisija, EU:C:1990:116, 43 punktą).
122. Antra, antidempingo muito neatėmimo apskaičiuojant eksporto kainą reikalavimai turi būti vertinami atsižvelgiant į neatimti antidempingo muito prašančių importuotojų pateiktus įrodymus ir kiekvienos bylos faktines aplinkybes.
123. Todėl negalima priimti ieškovės argumento dėl ginčijamame sprendime Komisijos taikyto savavališko požiūrio, palyginti su ankstesne ar vėlesne jos praktika (pagal analogiją žr. 1991 m. gegužės 7 d. Sprendimo Nakajima / Taryba, C‑69/89, Rink., EU:C:1991:186, 119 punktą; 2010 m. gruodžio 17 d. Sprendimo EWRIA ir kt. / Komisija, T‑369/08, Rink., EU:T:2010:549, 93 punktą ir 2012 m. spalio 10 d. Sprendimo Ningbo Yonghong Fasteners / Taryba, T‑150/09, EU:T:2012:529, 119 ir 120 punktus).
124. Bet kuriuo atveju reikia konstatuoti, kad ieškovė neįrodė, jog šioje byloje nagrinėjamos aplinkybės visiškai tapačios toms, kurios nagrinėtos kitose bylose dėl antidempingo muito grąžinimo ar peržiūros procedūrų, kurias ji nurodė grįsdama argumentą, susijusį su kiekvieno PKN metodo savavališku pobūdžiu.
125. Konkrečiai kalbant, reikia pažymėti, kad šioje byloje nagrinėjamos aplinkybės skiriasi nuo nagrinėjamų bylose dėl 2012 m. sausio 16 d. Tarybos įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 60/2012, kuriuo baigiama importuojamam, inter alia, Rusijos kilmės ferosiliciui taikomų antidempingo priemonių dalinė tarpinė peržiūra pagal Reglamento (EB) Nr. 1225/2009 11 straipsnio 3 dalį (OL L 22, p. 1), ieškovės pateikto ieškinio priede, ir dėl 2012 m. rugpjūčio 10 d. Komisijos sprendimų dėl prašymų grąžinti sumokėtą antidempingo muitą už Rusijos kilmės ferosilicio importą, ieškovės pateiktų 2014 m. lapkričio 24 d. rašto priede (toliau – vadinamosios Rusijos kilmės ferosilicio bylos). Triplike ir per teismo posėdį Komisija paaiškino, kad vadinamosiose Rusijos kilmės ferosilicio bylose ji suskirstė nagrinėjamąjį produktą į keturias PKN grupes, todėl nagrinėjo, ar tenkinami pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje keliami reikalavimai pagal kiekvieną PKN. Be to, ji konstatavo, kad antidempingo muitas atsispindėjo vienu iš keturių PKN atvejų, kuris sudarė daugiau nei 80 % nagrinėjamų sandorių, o to, jos nuomone, pakako, kad būtų tenkinamas prašymas iš eksporto kainos, apskaičiuotos pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, neatimti antidempingo muito.
126. Tačiau šiuo atveju nustatyta, kad dėl penkių iš dešimties perkamiausių PKN ieškovė neįrodė, jog antidempingo muitas atspindėtas nustatant susijusios importuotojos klientams taikytą kainą.
127. Šiomis aplinkybėmis bet kuriuo atveju ieškovė negali kaltinti Komisijos, kad ji nepriėmė tokio pat sprendimo kaip vadinamosiose Rusijos kilmės ferosilicio bylose.
128. Todėl ieškinio reikia atmesti antrojo pagrindo penktą dalį.
– Dėl ieškinio antrojo pagrindo antros dalies
129. Iš esmės ieškovė teigia, kad viso antidempingo muito atėmimas apskaičiuojant eksporto kainą yra neproporcingas, nes ji apima ir už tuos modelius ar PKN sumokėtus muitus, kurie padarė poveikį tolesnėms perpardavimo kainoms. Todėl Komisija nenustatė patikimų eksporto kainos ir dempingo skirtumo svertinio vidurkio.
130. Komisija ginčija šių argumentų pagrįstumą.
131. Pirmiausia primintina, kad pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalis yra šio reglamento 2 straipsnio 9 dalies antroje pastraipoje nustatytos „muito prilyginimo sąnaudoms“ taisyklės išimtis. Todėl galimybė neatimti antidempingo muito iš apskaičiuotos eksporto kainos turi būti aiškinama siaurai (šio sprendimo 87 ir 88 punktai).
132. Be to, išnagrinėjusi antidempingo muito atsispindėjimą pagal kiekvieną PKN Komisija nustatė, jog dėl daugumos PKN neįrodyta, kad antidempingo muitas padarė poveikį perpardavimo ir pardavimo Sąjungoje kainoms.
133. Vis dėlto Komisijos atlikta kiekvieno PKN analizė parodė ir tai, kad penkių iš dešimties perkamiausių PKN atveju sumokėtas antidempingo muitas padarė poveikį susijusio importuotojo Sąjungoje įsisteigusiems nepriklausomiems pirkėjams taikytoms perpardavimo kainoms. Taigi, kaip matyti iš Komisijos parengtos skaičiavimo lentelės, pridėtos prie jos 2011 m. liepos 26 d. elektroninio laiško ir ieškovės pateiktos ieškinio A. 14 priede, penki nurodyti PKN, pirma, apima 119 523 parduotus oro kompresorius iš visų 229 239 oro kompresorių, kuriuos susijusi importuotoja pardavė per tyrimo dėl grąžinimo laikotarpį, ir, antra, sudaro daugiau nei 50 % visos tų pardavimų kainos, sąnaudų, draudimo ir krovinių vežimo vertės.
134. Atsižvelgiant būtent į šias primintas aplinkybes ir patikslinimus reikia nagrinėti, ar Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, todėl pažeidė pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 ir 11 dalis ir 11 straipsnio 10 dalį, nes sumokėtą antidempingo muitą atėmė iš apskaičiuotos eksporto kainos, nors šis muitas atsispindėjo tik tam tikrų PKN atveju.
135. Pirmiausia pažymėtina, kad, kaip teisingai teigia ieškovė, pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalis ir 11 straipsnio 10 dalis neginčijamai susijusios.
136. Iš tikrųjų pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje aiškiai padarytos dvi nuorodos į šio reglamento 2 straipsnį ir 2 straipsnio 9 dalį.
137. Be to, per peržiūros ar antidempingo muito grąžinimo procedūrą pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje nustatytas antidempingo muito atsispindėjimo nustatant susijusio importuotojo klientams taikytą kainą nagrinėjimas yra pagal to reglamento 2 straipsnio 9 dalį nustatomos eksporto kainos apskaičiavimo etapas. Atsižvelgiant į šio nagrinėjimo rezultatą, antidempingo muitas atimamas iš apskaičiuotos eksporto kainos, todėl daro tiesioginį poveikį jos dydžiui, taigi ji neišvengiamai bus mažesnė tik jeigu antidempingo muitas neatimtas.
138. Dar pažymėtina ir tai, kad kuo mažesnė eksporto kaina, tuo didesnis skirtumas, palyginti su normaliąja verte, ir tuo didesnis koreguotas dempingo skirtumas.
139. Taigi pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalis turi reikšmės apskaičiuojant eksporto kainą ir netiesiogiai daro įtaką koreguoto dempingo skirtumo apskaičiavimui.
140. Šiomis aplinkybėmis taikydama pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 ir 11 dalis ir 11 straipsnio 10 dalį Komisija turi nustatyti nuoseklius metodus.
141. Dėl šio aspekto primintina, kad apskaičiuodama eksporto kainą, kai nagrinėjamasis produktas parduotas Sąjungoje per susijusio importuotojo tarpininką, Komisija nusprendė, kad, atsižvelgiant būtent į nagrinėjamojo produkto pobūdį, yra tinkamiau patikrinti, ar antidempingo muitas atsispindėjo kiekvieno PKN atveju.
142. Be to, Komisija taikė šią kiekvieno PKN analizę apskaičiuodama, pirma, vieną eksporto kainos svertinį vidurkį ir vieną normaliosios vertės svertinį vidurkį kiekvienam PKN ir, antra, apskaičiuodama kiekvienam PKN taikomą dempingo skirtumą, paskui nagrinėjamajam produktui apskaičiuodama vieną dempingo skirtumą.
143. Vis dėlto Komisija nesiėmė visų priemonių dėl kiekvieno PKN metodo, kurį pati nusprendė taikyti, sukeliamų padarinių, nes nusprendė atimti antidempingo muitą iš eksporto kainų dėl tų PKN, už kuriuos sumokėtas antidempingo muitas padarė poveikį perpardavimo kainoms ir tolesnio pardavimo Sąjungoje kainoms. Dėl šios priežasties ji atėmė visą sumokėtą antidempingo muitą iš eksporto kainos, apskaičiuotos pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, ir taip dirbtinai sumažino kiekvienam PKN nustatytą vieną eksporto kainos svertinį vidurkį, todėl nustatė didesnę Nu Air Shanghai
taikytiną koreguoto dempingo skirtumo procentinę išraišką.
144. Atsižvelgiant į šią konstatuotą aplinkybę, reikia nuspręsti, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, paveikusią koreguoto dempingo skirtumo procentinę išraišką, todėl ir ieškovei grąžintino antidempingo muito dydį, kurį, primintina, lemia skirtumas tarp pradinio dempingo skirtumo ir koreguoto dempingo skirtumo (šio sprendimo 14 punktas).
145. Komisijos pateikti argumentai nepaneigia padarytos išvados.
146. Pirma, Komisija iš esmės teigia, kad, remiantis pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalies išaiškinimu, sumokėto antidempingo muito negalima atimti tik dėl dalies sandorių, modelių ar PKN, o dėl kitų – neatimti, nes tai neleistų užkirsti kelio muito išvengimo ir manipuliacijos kainomis grėsmei, todėl prieštarautų pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalies tikslui, t. y. užkirsti kelią bet kokiai galimybei dėl dempingo praktikos iškraipyti perpardavimo kainas ir tolesnio pardavimo kainas. Jeigu būtų leidžiama atimti dalį antidempingo muito, susijęs importuotojas galėtų nustatyti vidaus kompensacinius mechanizmus, pavyzdžiui, antidempingo muitą atspindėti nustatydamas tų PKN, kurių paklausa mažai kinta, bet ne kitų PKN, kurių paklausa labai kinta, kainas.
147. Šiuo klausimu primintina, kad, pirma, pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje nenustatytas metodas, skirtas vertinti, ar antidempingo muitas tinkamai atspindėtas nustatant perpardavimo kainas ir tolesnio pardavimo Sąjungoje kainas, todėl Komisija šioje srityje naudojasi didele diskrecija (šio sprendimo 64–67 punktai). Be to, priešingai nei iš esmės teigia Komisija, pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje jai nenustatyta pareiga sistemingai atimti visą sumokėtą antidempingo muitą, jeigu, kaip šiuo atveju, atlikus tyrimą dėl antidempingo muito atsispindėjimo pagal kiekvieno PKN metodą, negalima daryti išvados, kad jis atsispindi ne kiekvieno PKN atveju, o tik tam tikrais iš jų atvejais.
148. Antra, Komisija neįrodė, kad šioje byloje susijęs importuotojas išvengė muito nustatydamas perkamiausių PKN ir mažiau perkamų PKN ar PKN, kurių paklausa mažai kinta ir kurių paklausa labai kinta, kompensacinius mechanizmus.
149. Todėl Komisijos argumentą reikia atmesti.
150. Toliau Komisija teigia, kad dalies antidempingo muito neatėmimas negalimas, nes realiai jis netaikytinas naujiems produktams. Iš tikrųjų, kadangi pradinio tyrimo laikotarpiu neparduota panašių produktų, neįmanoma patikrinti, ar jų perpardavimo kaina padidėjo tiek, kad būtų atspindėtas sumokėtas antidempingo muitas.
151. Vis dėlto pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje nustatyta vienintelė sąlyga, t. y. susijęs importuotojas turi pateikti galutinių [įtikinamų] įrodymų, kad antidempingo muitas deramai atsispindi nustatant perpardavimo kainas ir tolesnio pardavimo Sąjungoje kainas.
152. Šiomis aplinkybėmis įrodymas, jeigu jis yra „galutinis“ [įtikinamas], kad antidempingo muitas deramai atsispindi nustatant perpardavimo kainas ir tolesnio pardavimo Sąjungoje kainas, gali būti pateiktas naudojantis bet kokiomis priemonėmis, o ne vien pardavimo kainų, taikytų iki apmokestinimo antidempingo muitu, ir vėliau taikytų pardavimo kainų palyginimu.
153. Todėl Komisijos argumentą reikia atmesti.
154. Trečia, Komisija ginčija ieškovės teiginį, kad jeigu antidempingo muitas nebūtų atimtas iš apskaičiuotos eksporto kainos dėl penkių PKN, dėl kurių, pritaikius kiekvieno PKN metodą, buvo konstatuotas poveikis perpardavimo kainoms ir tolesnio pardavimo kainoms, koreguotas dempingo skirtumas būtų buvęs 4,28 %, o ne 10,7 %. Šiuo klausimu Komisija pažymi, kad dėl dviejų iš nurodytų penkių PKN apskaičiuotas dempingo skirtumas faktiškai buvo didesnis nei bendras dempingo skirtumas, nustatytas per pradinį tyrimą ir kartu per tyrimą dėl grąžinimo. Todėl Komisija mano, kad būtų nepateisinama iš šių pardavimų, kurie yra didesnio nei vidutinis dempingo objektas, neatimti antidempingo muito.
155. Vis dėlto, kaip teisingai pažymi ieškovė, būtent todėl, kad antidempingo muitas buvo atimtas iš eksporto kainos, apskaičiuotos už sandorius, priskiriamus prie šio sprendimo 154 punkte nurodytų dviejų PKN, jų dempingo skirtumas viršijo vidutinį.
156. Todėl Komisijos argumentą reikia atmesti.
157. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes antidempingo muitą atėmė bendrai, o ne vien iš tų PKN eksporto kainų, dėl kurių, atlikusi kiekvieno PKN analizę, konstatavo, kad muitai neatspindėti nustatant perpardavimo kainas ir tolesnio pardavimo Sąjungoje kainas, todėl pažeidė pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 ir 11 dalis ir 11 straipsnio 10 dalį.
158. Tačiau nebuvo ginčijama, kad, jeigu Komisija nebūtų padariusi klaidos, ieškovei turėtų būti grąžinta didesnė antidempingo muito suma nei nurodytoji ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje.
159. Taigi reikia priimti ieškinio antrojo pagrindo antrą dalį, todėl ir pirmą reikalavimų dalį, t. y. iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek jame Komisija nusprendė ieškovei negrąžinti nepagrįstai sumokėto antidempingo muito dalies, viršijančios to sprendimo 1 straipsnyje nurodytą sumą, ir tam nereikia nagrinėti pirmai reikalavimų daliai pagrįsti pateiktų ieškinio pirmojo ir trečiojo pagrindų.
Dėl antros reikalavimų dalies – laikinai palikti galioti ginčijamo sprendimo sukeliamus padarinius, remiantis SESV 264 straipsniu
160. Iš esmės ieškovė Bendrojo Teismo prašo tuo atveju, jeigu jis tenkins pirmą reikalavimų dalį, pasinaudoti pagal SESV 264 straipsnį suteiktais įgaliojimais ir nurodyti palikti galioti ginčijamo sprendimo sukeliamus padarinius, kol Komisija imsis priemonių, būtinų Bendrojo Teismo sprendimui, kuris bus priimtas, įvykdyti. Visų pirma ieškovė šiuo klausimu teigia, kad, jeigu ginčijamas sprendimas bus panaikintas, ji turės pareigą kompetentingoms institucijoms pervesti visas sumas, kurios jai buvo grąžintos pagal tą sprendimą. Antra, ji patikslina, kad prašo tik ištaisyti, o ne visai panaikinti ginčijamą sprendimą, nes jame dalis reikalavimų tenkinti.
161. Komisija nepateikė prieštaravimų dėl reikalavimų antros dalies.
162. Šiuo klausimu primintina, kad ginčijamą sprendimą reikia panaikinti tiek, kiek Komisija netenkino dalies ieškovės pateiktų reikalavimų grąžinti antidempingo muitą ir nusprendė grąžinti tik to sprendimo 1 straipsnyje nurodytą sumą, o tikslią grąžintiną sumą Komisija turės apskaičiuoti.
163. Šiomis aplinkybėmis dalinis ginčijamo sprendimo panaikinimas nereiškia, kad ieškovė turės pervesti kompetentingoms institucijoms pagal tą sprendimą jai grąžintą sumą.
164. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, ieškovės argumentą reikia atmesti kaip netinkamą, todėl reikia atmesti ir reikalavimų antrą dalį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
165. Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš bylą iš esmės pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija iš esmės pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal ieškovės pateiktus reikalavimus.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (pirmoji kolegija)
nusprendžia:
1. Panaikinti 2011 m. gruodžio 6 d. Komisijos sprendimo C(2011) 8804 final dėl prašymų grąžinti už tam tikrų Kinijos Liaudies Respublikos kilmės kompresorių importą sumokėtą importo muitą 1 straipsnį tiek, kiek jame nenurodyta Mecafer grąžinti didesnes nei tame straipsnyje nustatytas nepagrįstai sumokėto antidempingo muito sumas.
2. Atmesti likusią ieškinio dalį.
3. Europos Komisija padengia bylinėjimosi išlaidas.