62024CJ0253_RES
Vo veci C‑253/24 [Pelavi] (
i
)
Ministero della Giustizia
proti
NZ
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Corte di appello di L’Aquila)
Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 4. septembra 2025
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Rámcová dohoda o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP – Doložka 4 – Zásada zákazu diskriminácie – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní – Honorárni sudcovia a riadni sudcovia – Doložka 5 – Opatrenia na zabránenie a sankcionovanie zneužívania opakovane uzatváraných pracovných zmlúv na dobu určitú – Smernica 2003/88/ES – Článok 7 – Právo na platenú dovolenku za kalendárny rok – Článok 31 Charty základných práv Európskej únie – Hodnotiace konanie na účely definitívneho potvrdenia vo funkcii honorárneho sudcu – Vzdanie sa ex lege nárokov vyplývajúcich z funkcie honorárneho sudcu vykonávanej pred hodnotiacim konaním – Strata nároku na platenú dovolenku za kalendárny rok priznaného právom Únie“
Sociálna politika – Rámcová dohoda o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP – Smernica 1999/70 – Opatrenia zamerané na zabránenie zneužívania opakovane uzatváraných pracovných zmlúv na dobu určitú – Sankcionovanie takéhoto zneužívania – Hodnotiace konanie na účely definitívneho potvrdenia vo funkcii honorárneho sudcu – Právo na platenú ročnú dovolenku – Vnútroštátna právna úprava, ktorá ukladá povinnosť vzdať sa nároku na platenú dovolenku vyplývajúceho z predchádzajúceho výkonu funkcie honorárneho sudcu – Neprípustnosť
(Charta základných práv Európskej únie, článok 31 ods. 2; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2003/88, článok 7; smernica Rady 1999/70, príloha, doložka 4 bod 1 a doložka 5 bod 1)
(pozri body 50 – 60, 67 – 79 a výrok)
Zhrnutie
Súdny dvor, na ktorý Corte d’appello di L’Aquila (Odvolací súd L’Aquila, Taliansko) podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, spresnil vzťah medzi právom na platenú dovolenku za kalendárny rok, ako ho zaručuje právo Európskej únie, a ochranou, ktorú poskytuje rámcová dohoda o práci na dobu určitú (
1
), v prípade vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá ukladá honorárnym sudcom, ktorí chcú zmeniť svoje opakovane uzatvárané pracovné pomery na dobu určitú na pracovný pomer na dobu neurčitú, povinnosť vzdať sa určitých práv, vrátane práva na platenú dovolenku za kalendárny rok.
Táto vec je súčasťou série talianskych návrhov na začatie prejudiciálneho konania týkajúcich sa rovnakého zaobchádzania s honorárnymi sudcami a riadnymi sudcami. (
2
) Taliansky zákonodarca zaviedol v roku 2021 pre honorárnych sudcov, ktorí už vykonávajú funkciu, možnosť potvrdenia v tejto funkcii až do veku 70 rokov, pod podmienkou úspešného absolvovania hodnotiaceho konania, pričom stanovil požiadavku vzdať sa akýchkoľvek ďalších nárokov vyplývajúcich z ich predchádzajúceho honorárneho pracovného pomeru. (
3
) Toto konanie má za úlohu vykonať povinnosť vyplývajúcu z doložky 5 bodu 1 rámcovej dohody, a to prijať účinné opatrenia na zabránenie zneužívaniu opakovane uzatváraných zmlúv na dobu určitú a na jeho sankcionovanie.
NZ vykonáva od 14. februára 2001 popri svojej profesii advokátky funkciu honorárnej sudkyne na Tribunale di Vasto (súd vo Vasto, Taliansko). V tejto funkcii nepoberala počas súdnych prázdnin žiadnu náhradu, na rozdiel od riadnych sudcov, ktorí mali nárok na platenú dovolenku. Funkčné obdobie NZ ako honorárnej sudkyne bolo predĺžené a obnovené každé štyri roky, a to do 13. decembra 2022, teda do dátumu definitívneho potvrdenia vo funkcii.
Keďže NZ sa považovala za obeť protiprávneho rozdielneho zaobchádzania v súvislosti s odmenou za výkon svojej funkcie pred týmto potvrdením, podala žalobu proti svojmu zamestnávateľovi, Ministero della Giustizia (Ministerstvo spravodlivosti, Taliansko), ktorou sa domáhala toho, aby jej bolo priznané rovnaké ekonomické a právne zaobchádzanie ako pracovníkom vykonávajúcim porovnateľné úlohy v službách tohto ministerstva, a to aj v rozsahu, v akom sa týka dovolenky za kalendárny rok. Prvostupňový súd tejto žalobe čiastočne vyhovel. Ministerstvo spravodlivosti podalo proti tomuto rozhodnutiu odvolanie na Cour d’appel de L’Aquila (Odvolací súd L’Aquila), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, pričom najmä tvrdilo, že spor sa stal bezpredmetným, keďže potvrdenie NZ v jej funkcii po skončení hodnotiaceho konania znamená vzdanie sa akéhokoľvek iného nároku vyplývajúceho z jej predchádzajúceho honorárneho pracovnoprávneho vzťahu.
Za týchto okolností sa vnútroštátny súd pýta na zlučiteľnosť tohto vzdania sa ex lege s doložkami 4 a 5 rámcovej dohody, článkom 7 smernice 2003/88 (
4
) a článkom 31 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), najmä pokiaľ ide o právo na platenú dovolenku za kalendárny rok.
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor po tom, čo pripomenul svoju judikatúru týkajúcu sa opatrení na sankcionovanie zneužívania pracovných zmlúv na dobu určitú, (
5
) konštatoval, že žiadosť o účasť na hodnotiacom konaní zahŕňa vzdanie sa práva na platenú dovolenku za kalendárny rok za obdobie predchádzajúce konečnému potvrdeniu, ktoré je zaručené článkom 7 smernice 2003/88 a článkom 31 ods. 2 Charty. Vzdanie sa tohto práva je podľa talianskej vlády primeranou protihodnotou za definitívne potvrdenie vo funkcii honorárneho sudcu, keďže úspešné absolvovanie hodnotiaceho konania nezakladá len možnosť zachovania predchádzajúceho pracovného pomeru, ale vedie k jeho skutočnému zachovaniu. Táto vláda navyše tvrdí, že táto požiadavka umožňuje zabrániť obrátenej diskriminácii riadnych sudcov, na ktorých sa v plnom rozsahu uplatňujú zásady výberového konania a výlučnosti sudcovskej funkcie.
Je pravda, že existencia spôsobu prijímania do zamestnania prostredníctvom výberového konania vyhradeného len pre miesta riadnych sudcov na účely prístupu k súdnictvu, ktorý sa neuplatňuje na prijímanie honorárnych sudcov, umožňuje vylúčiť, aby títo honorárni sudcovia požívali práva priznané riadnym sudcom v celom rozsahu. Hoci však niektoré rozdiely v zaobchádzaní môžu byť odôvodnené rozdielmi v požadovanej kvalifikácii a povahou úloh, za ktoré musia niesť zodpovednosť riadni sudcovia, vylúčenie akéhokoľvek nároku honorárnych sudcov na platenú dovolenku nemožno vzhľadom na doložku 4 rámcovej dohody pripustiť.
Toto právo je totiž uvedené v článku 7 ods. 1 smernice 2003/88. Okrem toho právo na platenú dovolenku za kalendárny rok zakotvené v článku 31 ods. 2 Charty má kogentnú, ako aj bezpodmienečnú povahu, keďže toto ustanovenie nevyžaduje, aby bolo konkretizované ustanoveniami práva Únie alebo vnútroštátneho práva. Z toho vyplýva, že toto ustanovenie možno uplatniť v spore medzi zamestnancami a ich zamestnávateľom v situácii, na ktorú sa vzťahuje právo Únie a ktorá v dôsledku toho patrí do pôsobnosti Charty.
Doložka 4 rámcovej dohody, článok 7 smernice 2003/88 a článok 31 ods. 2 Charty tak bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá na rozdiel od toho, čo stanovuje pre riadnych sudcov, vylučuje v prípade honorárnych sudcov, ktorí sa nachádzajú v porovnateľnej situácii, akýkoľvek nárok na vyplatenie náhrady počas obdobia dovoleniek, počas ktorého boli súdne činnosti pozastavené.
Z uvedeného na jednej strane vyplýva, že na splnenie podmienok stanovených doložkou 5 bodom 1 rámcovej dohody musí vnútroštátna právna úprava v prípade zneužívania opakovane uzatváraných pracovných zmlúv na dobu určitú stanoviť účinné záruky na sankcionovanie tohto zneužívania a odstránenie jeho následkov, pričom zmena pracovnoprávneho vzťahu na dobu určitú na pracovnoprávny vzťah na dobu neurčitú v zásade predstavuje účinnú sankciu za takéto zneužívanie. Na druhej strane nárok na obdobie platenej dovolenky za kalendárny rok predstavuje subjektívny nárok každého pracovníka, ktorý mu právo Únie kogentne a bezpodmienečne priznáva.
Vzhľadom na tieto skutočnosti rámcovú dohodu nemožno vykladať v tom zmysle, že uplatnenie opatrení prijatých členským štátom s cieľom sankcionovať zneužívanie opakovane uzatváraných pracovných zmlúv na dobu určitú a odstrániť dôsledky tohto zneužívania môže byť podmienené tým, že dotknutý pracovník sa vzdá práva, ktoré mu priznáva právo Únie na základe doložky 4 tejto dohody.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.
(
1
)	Rámcová dohoda nachádzajúca sa v prílohe k smernici Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP (Ú. v. ES L 175, 1999, s. 43; Mim. vyd. 05/003, s. 368, ďalej len „rámcová dohoda“).
(
2
)	Pozri najmä rozsudky zo 16. júla 2020, Governo della Repubblica italiana (Postavenie talianskych zmierovacích sudcov) (C‑658/18, EU:C:2020:572); zo 7. apríla 2022, Ministero della Giustizia a i. (Postavenie talianskych zmierovacích sudcov) (C‑236/20, EU:C:2022:263), ako aj z 27. júna 2024, Peigli (C‑41/23, EU:C:2024:554).
(
3
)	Článok 29 decreto legislativo n. 116 – Riforma organica della magistratura onoraria e altre disposizioni sui giudici di pace, nonché disciplina transitoria relativa ai magistrati onorari in servizio, a norma della legge 28 aprile 2016, n. 57 (legislatívny dekrét č. 116 o organickej reforme honorárneho súdnictva a ďalších ustanoveniach týkajúcich sa zmierovacích sudcov, ako aj o prechodnom režime uplatniteľnom na honorárnych sudcov v službe, ktorým sa vykonáva zákon č. 57 z 28. apríla 2016), z 13. júla 2017 (GURI č. 177 z 31. júla 2017, s. 1), zmenený legge n. 234 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2022 e bilancio pluriennale per il triennio 2022 – 2024 (zákon č. 234, ktorým sa stanovuje predbežný štátny rozpočet na rozpočtový rok 2022 a viacročný rozpočet na roky 2022 – 2024), z 30. decembra 2021 (GURI č. 310 z 31. decembra 2021, s. 1).
(
4
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2003/88/ES zo 4. novembra 2003 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času (Ú. v. EÚ L 299, 2003, s. 9; Mim. vyd. 05/004, s. 381).
(
5
)	Pozri najmä rozsudok z 8. mája 2019, Rossato a Conservatorio di Musica F. A. Bonporti (C‑494/17, EU:C:2019:387, body 39 až 43 a 45).