62024CJ0562_RES
Věc C‑562/24 [Munik] (
i
)
S. H. d.o.o.aM. A. d.o.o
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Okrožno sodišče v Kopru)
Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 29. ledna 2026
„Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v trestních věcech – Vzájemné uznávání příkazů ke konfiskaci – Rámcové rozhodnutí 2006/783/SVV – Článek 8 odst. 2 písm. d) – Důvod k odmítnutí uznání nebo výkonu – Práva zúčastněných stran – Třetí osoby jednající v dobré víře – Zástavní věřitel – Nemovitost představující výnos z trestného činu – Řízení o uznání a výkonu příkazu ke konfiskaci – Soudcovské zástavní právo získané před vydáním tohoto příkazu“
Justiční spolupráce v trestních věcech – Uplatňování zásady vzájemného uznávání příkazů ke konfiskaci – Rámcové rozhodnutí 2006/783 – Důvody k odmítnutí uznání nebo výkonu – Rozsah – Základní práva – Právo na vlastnictví – Odmítnutí justičního orgánu vykonávajícího členského státu uznat nebo vykonat příkaz ke konfiskaci vydaný v jiném členském státě ve vztahu k nemovitosti, která představuje výnosy z trestného činu – Přípustnost – Podmínka – Práva zástavního věřitele majícího postavení třetí osoby v dobré víře, které neumožňuje výkon tohoto příkazu – Soudcovské zástavní právo, které věřitel získal na tuto nemovitost před zahájením řízení o uznání a výkonu příkazu ke konfiskaci – Ověření postavení třetí osoby v dobré víře předkládajícím soudem
[Listina základních práv Evropské unie, článek 17; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/42, body 24 a 33 odůvodnění, čl. 2 body 1 a 2 a článek 6; rámcové rozhodnutí Rady 2005/212, bod 3 odůvodnění, a rámcové rozhodnutí Rady 2006/783, body 1 a 8 odůvodnění, články 1 a 7, čl. 8 odst. 2 písm. d) a čl. 9 odst. 1]
(viz body 31–51, 55 a výrok)
Shrnutí
Soudní dvůr, k němuž Krajský soud v Koperu (Okrožno sodišče v Kopru, Slovinsko) podal žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, upřesnil důvod uvedený v čl. 8 odst. 2 písm. d) rámcového rozhodnutí 2006/783 (
1
), který opravňuje příslušný justiční orgán vykonávajícího členského státu odmítnout uznat nebo vykonat příkaz ke konfiskaci, pokud „práva některé zúčastněné osoby včetně třetích osob v dobré víře“ neumožňují podle právních předpisů tohoto členského státu výkon tohoto příkazu.
S. H., společnost založená podle chorvatského práva, a dva italští státní příslušníci byli v Itálii pravomocně odsouzeni za trestné činy účasti na organizované zločinecké skupině, závažného podvodu a praní peněz, neboť uvedli jiné v omyl tím, že jim slíbili, že jejich peníze budou investovány na forexové platformě, zatímco ve skutečnosti tyto peníze použili pro osobní účely, zejména k nabytí různých nemovitostí v Itálii, Slovinsku a Chorvatsku.
V říjnu 2018 a únoru 2019 získala společnost M. A. v rámci exekučního řízení, které bylo v Republice Slovinsko vedeno vůči společnosti S. H., dvě soudcovská zástavní práva zřízená na nemovitosti vlastněné společností S. H. v Plavje (Slovinsko), a to za účelem zajištění dvou pohledávek. Rozsudkem z března 2019 (dále jen „příkaz ke konfiskaci“) nařídil italský soud konfiskaci nemovitostí představujících výnosy z trestných činů, za které byla společnost S. H. odsouzena, a to konfiskaci nemovitosti nacházející se v Koperu (Slovinsko) a nemovitosti nacházející se v Plavje. Tento příkaz ke konfiskaci byl předán příslušným slovinským orgánům za účelem jeho uznání a výkonu. Z tohoto důvodu byl v průběhu trestního řízení probíhajícího v Itálii do katastru nemovitostí Republiky Slovinsko ve prospěch posledně uvedeného členského státu zapsán příkaz k zajištění spojený se zákazem nakládat s majetkem a zatížit jej novými břemeny.
Kromě toho, že se konala tato řízení, vyhlásil chorvatský soud v prosinci 2020 úpadek společnosti S. H. Na návrh společnosti M. A. bylo navíc v dubnu 2019 zahájeno u Krajského soudu v Koperu, který je předkládajícím soudem, druhé insolvenční řízení vůči společnosti S. H. v Republice Slovinsko. Společnost M. A. měla za to, že nemovitosti, které byly zapsány v katastru nemovitostí jako vlastnictví společnosti S. H., musí být součástí majetkové podstaty. V tomto rámci uplatnila společnost M. A. své přednostní právo, zatímco Republika Slovinsko nepřihlásila svou pohledávku vyplývající ze zápisu příkazu k zajištění do katastru nemovitostí.
V listopadu 2022 nařídil vyšetřující soudce v Koperu uznání a výkon příkazu ke konfiskaci, v důsledku čehož bylo vlastnické právo k nemovitostem nacházejícím se v Koperu a Plavje vloženo do katastru nemovitostí ve prospěch Republiky Slovinsko. Likvidátor společnosti S. H. i společnost M. A. podali proti tomuto rozhodnutí odvolání k předkládajícímu soudu.
Předkládající soud tato odvolání zamítl a měl za to, že skutečnost, že společnost M. A. získala soudcovská zástavní práva na nemovitost, která se nachází v Plavje a jejímž vlastníkem je společnost S. H., před tím, než byl do katastru nemovitostí zapsán ve prospěch Republiky Slovinsko zákaz nakládat s touto nemovitostí a zatížit ji novými břemeny, neměla vliv na zákonnost rozhodnutí o uznání a výkonu příkazu ke konfiskaci. V návaznosti na toto rozhodnutí Ústavní soud (Ustavno sodišče, Slovinsko), k němuž společnost M. A. podala ústavní stížnost, rozhodnutí zrušil a vrátil věc předkládajícímu soudu, neboť měl za to, že Soudní dvůr dosud neupřesnil, za jakých okolností mohou být zástavní věřitelé považováni za „třetí osoby v dobré víře“.
Za těchto podmínek se předkládající soud v podstatě táže, zda musí být čl. 8 odst. 2 písm. d) rámcového rozhodnutí 2006/783 ve spojení s čl. 17 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) vykládán v tom smyslu, že příslušný justiční orgán vykonávajícího členského státu může odmítnout uznat nebo vykonat příkaz ke konfiskaci vydaný v jiném členském státě ve vztahu k nemovitosti, která představuje „výnosy“ z trestného činu, jak jsou definovány v čl. 2 písm. e) tohoto rámcového rozhodnutí, z důvodu, že práva zástavního věřitele neumožňují z důvodu jeho postavení „třetí osoby v dobré víře“ ve smyslu tohoto čl. 8 odst. 2 písm. d) výkon tohoto příkazu, pokud tento věřitel získal ve vykonávajícím členském státě soudcovské zástavní právo na tuto nemovitost před zahájením řízení o uznání a výkonu uvedeného příkazu v tomtéž členském státě.
Závěry Soudního dvora
Za účelem odpovědi na předběžnou otázku Soudní dvůr uvedl, že je třeba určit rozsah pojmu „třetí osoby v dobré víře“ uvedeného v čl. 8 odst. 2 písm. d) rámcového rozhodnutí 2006/783. Zaprvé v této souvislosti upřesnil, že ze znění tohoto článku ve spojení se zněním čl. 9 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2006/783 vyplývá, že osoby, jejichž práva mohou bránit uznání a výkonu příkazu ke konfiskaci ve smyslu prvního z uvedených ustanovení, odpovídají osobám, které musí mít k dispozici účinný právní prostředek k napadení takového příkazu podle druhého z těchto ustanovení. Podle ustálené judikatury přitom mezi tyto osoby patří kromě osob odsouzených za trestný čin i třetí osoby, jejichž majetek je dotčen příkazem ke konfiskaci nebo je jeho předmětem.
Zadruhé Soudní dvůr uvedl, že rámcové rozhodnutí 2006/783 úzce souvisí se společnými minimálními pravidly pro příkazy ke konfiskaci obsaženými mimo jiné ve směrnici 2014/42 (
2
). Z ustanovení této směrnice totiž vyplývá, že konfiskaci výnosů z trestného činu, které byly převedeny na třetí osobu nebo byly touto třetí osobou nabyty, lze zabránit pouze tehdy, je-li prokázáno, že tato třetí osoba nevěděla, že účelem tohoto převodu nebo nabytí bylo zajistit, aby se podezřelá či obviněná osoba vyhnuly konfiskaci. Zástavní věřitel proto může být považován za „zúčastněnou stranu“, která má postavení „třetí osoby v dobré víře“ ve smyslu čl. 8 odst. 2 písm. d) rámcového rozhodnutí 2006/783 a jejíž práva mohou být dotčena příkazem ke konfiskaci nemovitosti, která je výnosem z trestného činu, pokud tento věřitel získal soudcovské zástavní právo na tuto nemovitost před vydáním tohoto příkazu, a tudíž před zahájením řízení o uznání tohoto příkazu. Soudní dvůr dodal, že je třeba prokázat, že tato třetí osoba nevěděla nebo nemohla vědět, že účelem tohoto zástavního práva je, aby se podezřelá nebo obviněná osoba vyhnula konfiskaci převodem věcného práva k této nemovitosti na uvedenou třetí osobu.
Nakonec Soudní dvůr zdůraznil, že tento výklad je plně v souladu s cíli sledovanými tímto rámcovým rozhodnutím 2006/783, zejména se zásadou vzájemného uznávání. V této souvislosti připomněl, že tato zásada musí být v souladu s dodržováním základních práv. Aby byla nastolena spravedlivá rovnováha mezi zásadou vzájemného uznávání a dodržováním práva na vlastnictví zakotveného v článku 17 Listiny, je v tomto kontextu cílem čl. 8 odst. 2 písm. d) rámcového rozhodnutí 2006/783 zajistit ochranu práv zúčastněných třetích osob jednajících v dobré víře.
Soudní dvůr dospěl k závěru, že podle čl. 8 odst. 2 písm. d) rámcového rozhodnutí 2006/783 ve spojení s čl. 17 odst. 1 Listiny může příslušný justiční orgán vykonávajícího členského státu odmítnout uznat nebo vykonat příkaz ke konfiskaci vydaný v jiném členském státě ve vztahu k nemovitosti, která představuje „výnosy“ z trestného činu, jak jsou definovány v čl. 2 písm. e) tohoto rámcového rozhodnutí, z důvodu, že práva zástavního věřitele neumožňují z důvodu jeho postavení „třetí osoby v dobré víře“ ve smyslu tohoto čl. 8 odst. 2 písm. d) výkon tohoto příkazu, pokud tento věřitel získal ve vykonávajícím členském státě soudcovské zástavní právo na tuto nemovitost před zahájením řízení o uznání a výkonu uvedeného příkazu v tomtéž členském státě, přičemž je na předkládajícím soudu, aby určil, zda může být uvedený věřitel s ohledem na všechny okolnosti, za nichž byl ve vykonávajícím členském státě vydán exekuční titul, na němž je založena zástavní pohledávka, považován za jednajícího „v dobré víře“ ve smyslu tohoto ustanovení.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.
(
1
) – Rámcové rozhodnutí Rady 2006/783/SVV ze dne 6. října 2006 o uplatňování zásady vzájemného uznávání příkazů ke konfiskaci (Úř. věst. 2006, L 328, s. 59).
(
2
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/42/EU ze dne 3. dubna 2014 o zajišťování a konfiskaci nástrojů a výnosů z trestné činnosti v Evropské unii (Úř. věst. 2014, L 127, s. 39).