62017CJ0339
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (pátého senátu)
5. července 2018 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Názvy textilních vláken a související požadavky na označování – Nařízení (EU) č. 1007/2011 – Články 7 a 9 – Čisté textilní výrobky – Textilní výrobky z více vláken – Metody označování“
Ve věci C‑339/17,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Landgericht Köln (zemský soud v Kolíně nad Rýnem, Německo) ze dne 18. května 2017, došlým Soudnímu dvoru dne 7. června 2017, v řízení
Verein für lauteren Wettbewerb eV
proti
Princesport GmbH,
SOUDNÍ DVŮR (pátý senát),
ve složení J. L. da Cruz Vilaça, předseda senátu, E. Levits, A. Borg Barthet, M. Berger (zpravodajka) a F. Biltgen, soudci,
generální advokát: N. Wahl,
vedoucí soudní kanceláře: A. Calot Escobar,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření předložená:
–
za Verein für lauteren Wettbewerb eV I. Siegfried, Rechtsanwältin,
–
za Princesport GmbH M. Liesenem, Rechtsanwalt,
–
za německou vládu T. Henzem a S. Eisenberg, jako zmocněnci,
–
za českou vládu M. Smolkem a J. Vláčilem, jakož i A. Kasalickou, jako zmocněnci,
–
za Evropskou komisi K. Petersen a D. Kukovcem, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 7 odst. 1 a čl. 9 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1007/2011 ze dne 27. září 2011 o názvech textilních vláken a souvisejícím označování materiálového složení textilních výrobků a o zrušení směrnice Rady 73/44/EHS a směrnic Evropského parlamentu a Rady 96/73/ES a 2008/121/ES (Úř. věst. 2011, L 272, s. 1).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi sdružením Verein für lauteren Wettbewerb eV, jehož cílem je boj proti nekalé hospodářské soutěži, a společností Princesport GmbH, který se týká požadavků na označování při propagaci a distribuci textilních výrobků na internetu, kterou provádí společnost Princesport.
Právní rámec
Unijní právo
3
Bod 10 odůvodnění nařízení č. 1007/2011 uvádí:
„Označování materiálového složení by mělo být povinné, aby bylo zajištěno, že jsou všem spotřebitelům v Unii k dispozici správné a jednotné informace. Toto nařízení by však hospodářským subjektům nemělo bránit v tom, aby kromě toho v zájmu zachování původní kvality textilního výrobku uváděly informace o přítomnosti malých množství vláken vyžadujících si zvláštní pozornost. V případech, kdy je technicky obtížné stanovit materiálové složení textilního výrobku v době jeho výroby, by mělo být možno uvést na označení pouze ta textilní vlákna, která byla v době výroby známa, za předpokladu, že jejich podíl v hotovém výrobku dosahuje určitého procenta.“
4
Znění článku 1 tohoto nařízení je následující:
„Tímto nařízením se stanoví pravidla týkající se používání názvů textilních vláken a souvisejícího označování etiketou nebo jiného označování (společně dále jen „označování“), […] s cílem zlepšit fungování vnitřního trhu a poskytnout spotřebitelům přesné informace.“
5
Článek 4 uvedeného nařízení, který je nadepsán „Obecný požadavek na dodávání textilních výrobků na trh“, stanoví:
„Textilní výrobky mohou být dodávány na trh pouze za předpokladu, že jsou označeny nebo jsou k nim připojeny obchodní dokumenty v souladu s tímto nařízením.“
6
Článek 5 odst. 1 nařízení č. 1007/2011 stanoví:
„Pro údaje o materiálovém složení se na označeních textilních výrobků používají pouze názvy textilních vláken uvedené v příloze I.“
7
Článek 7 tohoto nařízení, nadepsaný „Čisté textilní výrobky“, stanoví:
„1.   Jako ‚100 %‘, ‚čisté‘ nebo ‚pouze z‘ mohou být označeny pouze textilní výrobky složené výhradně ze stejných vláken.
Tyto nebo podobné výrazy nesmějí být použity pro jiné textilní výrobky.
2.   Aniž je dotčen čl. 8 odst. 3, lze textilní výrobek obsahující nejvýše 2 % hmotnostní[ch] cizích vláken rovněž považovat za složený výhradně ze stejných vláken za předpokladu, že toto množství je opodstatněné jako technicky nezbytné z hlediska řádného výrobního postupu a nepřidává se v rámci obvyklé praxe.
Textilní výrobek, který prošel procesem mykání, obsahující nejvýše 5 % hmotnostních cizích vláken lze rovněž považovat za složený výhradně ze stejných vláken za předpokladu, že toto množství je opodstatněné jako technicky nezbytné z hlediska řádného výrobního postupu a nepřidává se v rámci obvyklé praxe.“
8
Článek 9 odst. 1 a 5 uvedeného nařízení, nadepsaný „Textilní výrobky z více vláken“, stanoví:
„1.   Textilní výrobek se označí názvem a procentním hmotnostním podílem všech druhů vláken, které jsou obsaženy ve výrobku, v sestupném pořadí.
[…]
5.   Odchylně od odstavce 1 tohoto článku mohou být vlákna dosud nezařazená do přílohy I označována výrazem ‚jiná vlákna‘, kterému přímo předchází nebo za kterým ihned následuje celkový procentní hmotnostní podíl.“
9
Článek 14 odst. 1 nařízení č. 1007/2011 uvádí:
„Textilní výrobky musí být označeny za účelem uvedení údajů o jejich materiálovém složení vždy, když jsou dodávány na trh.
Označení textilních výrobků musí být provedeno trvanlivým způsobem a musí být snadno čitelné, viditelné a přístupné; je-li použita etiketa, musí být bezpečně připevněná.“
10
Článek 16 tohoto nařízení stanoví:
„1.   Při dodávání textilního výrobku na trh se údaje o materiálovém složení textilií zmíněné v článcích 5, 7, 8 a 9 uvádějí čitelně, viditelně, zřetelně a písmem, které má jednotnou velikost, styl a typ písma, v katalozích a prospektech i na obalech a na označení. Tyto informace musí být pro zákazníka jasně viditelné před samotným nákupem, a to i pokud se jedná o nákup elektronickými prostředky.
2.   Obchodní značky nebo firmy mohou být uvedeny bezprostředně před údaji o materiálovém složení textilií zmíněnými v článcích 5, 7, 8 a 9 nebo za nimi.
[…]
Ostatní informace musí být vždy uváděny odděleně.
3.   Označení musí být poskytnuta v úředním jazyce či jazycích členského státu, na jehož území jsou textilní výrobky dodávány spotřebitelům, nerozhodne-li dotyčný členský stát jinak.
[…]“
Německé právo
11
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že se Verein für lauteren Wettbewerb dovolává porušení některých ustanovení Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb (zákon o nekalé hospodářské soutěži, dále jen „UWG“), jak ve znění platném do 10. prosince 2015 (dále jen „dřívější znění“), tak i ve znění platném po tomto dni (dále jen „nové znění“)
12
Ustanovení § 4 bodu 11 UWG (dřívější znění) stanovilo:
„Nekalého jednání se dopouští zejména ten, kdo
[…]
11.   jedná v rozporu s právním předpisem, který je určen mimo jiné k tomu, aby v zájmu účastníků trhu reguloval chování na trhu.“
13
Toto ustanovení § 4 bodu 11 UWG bylo nahrazeno § 3a UWG (nové znění). Toto posledně jmenované ustanovení stanoví:
„Nekalého jednání se dopouští ten, kdo jedná v rozporu s právním předpisem, který je určen zejména ke stanovení pravidel chování na trhu v zájmu jeho účastníků, jestliže porušení právního předpisu může citelně narušit zájmy spotřebitelů, jiných účastníků trhu nebo soutěžitelů.“
14
Znění ustanovení § 8 UWG je následující:
„(1)   Vůči každému, kdo uplatňuje obchodní praktiky, které jsou podle § 3 nebo § 7 protiprávní, lze požadovat, aby tyto praktiky ukončil nebo je v případě hrozící recidivy neopakoval. Zdržovací nárok existuje již tehdy, pokud existuje hrozba takovéto protiprávní obchodní praktiky ve smyslu § 3 nebo § 7.
[…]
(3)   Nároky uvedené v odstavci 1 mohou být uplatněny:
[…]
2.
svazy s právní subjektivitou podporujícími zájmy podniků či samostatně výdělečně činných osob, jestliže k nim přísluší podstatný počet podniků, které prodávají zboží nebo služby stejného nebo podobného druhu na témže trhu, jsou-li způsobilé zejména v závislosti na jejich osobním, věcném a finančním postavení, skutečně plnit své statutární povinnosti spočívající v ochraně zájmů podniků či samostatně výdělečně činných osob, a v rozsahu, v němž se protiprávní jednání týká zájmů jejich členů;
3.
oprávněnými subjekty, které prokáží, že jsou uvedeny v seznamu oprávněných subjektů podle § 4 Unterlassungsklagegesetz [zákon o žalobách na zdržení se jednání] nebo v seznamu Evropské komise podle čl. 4 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/22/ES ze dne 23. dubna 2009 o žalobách na zdržení se jednání v oblasti ochrany zájmů spotřebitelů (Úř. věst. 2009, L 110, s. 30);
[…]“
15
V předkládacím rozhodnutí Landgericht Köln (zemský soud v Kolíně nad Rýnem, Německo) uvádí, že z judikatury Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo) vyplývá, že cílem ustanovení nařízení č. 1007/2011 o označování textilních výrobků je ochrana spotřebitelů, a jedná se tedy o ustanovení, která upravují chování na trhu ve smyslu § 3a UWG (nové znění) a § 4 odst. 11 UWG (dřívější znění).
Spor v původním řízení a předběžné otázky
16
Vzhledem k tomu, že Verein für lauteren Wettbewerb měl za to, že Princesport porušuje požadavky na označování při propagaci a distribuci na internetu svých textilních výrobků složených výhradně ze stejných vláken, a tím porušuje některá ustanovení UWG, jakož i čl. 5 odst. 1, čl. 9 odst. 1 a čl. 16 odst. 1 nařízení č. 1007/2011, podal proti této společnosti žalobu.
17
Dne 5. července 2016 byl vydán rozsudek pro zmeškání proti společnosti Princesport. Tato společnost podala proti tomuto rozsudku odvolání k předkládajícímu soudu. V rámci tohoto odvolání Princesport v podstatě tvrdí, že článek 7 nařízení č. 1007/2011 neukládá povinnost označit čisté textilní výrobky výrazy „čisté“ nebo „pouze z“, avšak pouze uvádí, že výhradně tyto výrobky mohou být těmito výrazy označeny.
18
Verein für lauteren Wettbewerb se naopak domnívá, že čisté textilní výrobky je nezbytné takto označit. Za tímto účelem je možné si pouze vybrat mezi třemi možnostmi označení uvedenými v čl. 7 odst. 1 nařízení č. 1007/2011, a to výrazy „100 %“ nebo „čisté“ nebo „pouze z“. Kromě toho povinnost podle článku 9 nařízení č. 1007/2011, podle níž je třeba uvést hmotnostní podíly textilních vláken použitých ve výrobku, platí také pro výrobky, které jsou složeny ze stejných vláken. Navíc výraz „čisté“ rovněž nesmí být uveden společně s výrazem „100 %“, nýbrž může být použit pouze místo něj.
19
Za těchto podmínek se Landgericht Köln (zemský soud v Kolíně nad Rýnem) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je třeba čl. 7 odst. 1 [nařízení č. 1007/2011] vykládat v tom smyslu, že je třeba nutně uvést, že se jedná o čistý textilní výrobek složený výhradně ze stejných vláken?
2)
Je použití jednoho ze tří výrazů ‚100 %‘, ‚čisté‘ nebo ‚pouze z‘ uvedených v článku 7 [nařízení č. 1007/2011] povinné, nebo se v případě takových výrobků jedná pouze o možnost, avšak nikoli o povinnost?
3)
Vztahuje se povinnost podle čl. 9 odst. 1 [nařízení č. 1007/2011], podle níž se musí na označení textilního výrobku uvést název a procentní hmotnostní podíl všech druhů vláken, které jsou obsaženy ve výrobku, také na čisté textilní výrobky, které spadají do článku 7 nařízení [č. 1007/2011]?“
K předběžným otázkám
Úvodní poznámky
20
Je třeba uvést, že taková situace, jako je situace dotčená ve věci v původním řízení, v níž jsou dotčené textilní výrobky prodávány prostřednictvím on-line katalogu, spadá do působnosti nařízení č. 1007/2011.
21
Článek 16 odst. 1 tohoto nařízení totiž výslovně uvádí, že při dodávání textilního výrobku na trh se údaje o materiálovém složení textilií zmíněné v článcích 5, 7, 8 a 9 uvedeného nařízení uvádějí v katalozích čitelně, viditelně a zřetelně. Kromě toho toto ustanovení uvádí, že tyto informace musí být pro zákazníka jasně viditelné před samotným nákupem, a to i pokud se jedná o nákup elektronickými prostředky.
22
Z toho vyplývá, že takové požadavky na označování, jako jsou požadavky uvedené zejména v článcích 7 a 9 nařízení č. 1007/2011, se použijí při propagaci a prodeji textilních výrobků na internetu.
K první otázce
23
První otázkou se předkládající soud táže, zda čl. 7 odst. 1 nařízení č. 1007/2011 musí být vykládán v tom smyslu, že ukládá povinnost uvést na označení takového textilního výrobku, jako jsou výrobky uváděné na trh ve věci v původním řízení, že se jedná o čistý textilní výrobek složený výhradně ze stejných vláken.
24
Tato otázka se týká obecné povinnosti označování čistých textilních výrobků za účelem uvedení údajů o jejich materiálovém složení.
25
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že znění čl. 7 odst. 1 nařízení č. 1007/2011, podle něhož „jako ‚100 %‘, ‚čisté‘ nebo ‚pouze z‘ mohou být označeny pouze textilní výrobky složené výhradně ze stejných vláken“, neobsahuje takovou obecnou povinnost, a tedy neposkytuje odpověď na první otázku. Toto ustanovení totiž jednak upřesňuje, co určuje čistý textilní výrobek, a to skutečnost, že je složen výhradně ze stejných vláken, a jednak uvádí způsoby označování takového výrobku.
26
Je však třeba přezkoumat, zda nařízení č. 1007/2011 stanoví pro čisté textilní výrobky obecnou povinnost označování za účelem uvedení údajů o jejich materiálovém složení.
27
I když totiž předkládající soud po formální stránce omezil svou první otázku pouze na výklad čl. 7 odst. 1 nařízení č. 1007/2011, taková skutečnost Soudnímu dvoru nebrání, aby předkládajícímu soudu poskytl všechny prvky výkladu unijního práva, které mohou být užitečné pro rozhodnutí ve věci, která mu byla předložena, bez ohledu na to, zda je tento soud ve své otázce zmínil (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. června 2016, Lesar, C‑159/15, EU:C:2016:451, bod 22, a ze dne 18. ledna 2017, Wortmann, C‑365/15, EU:C:2017:19, bod 33).
28
Je třeba zaprvé uvést, že obecná povinnost označování textilních výrobků, včetně čistých textilních výrobků pro účely uvedení jejich materiálového složení, vyplývá jednoznačně z článku 4 a z čl. 14 odst. 1 nařízení č. 1007/2011 ve spojení s bodem 10 odůvodnění tohoto nařízení.
29
Článek 4 uvedeného nařízení totiž nejprve stanoví, že pouze textilní výrobky, které jsou označeny nebo jsou k nim připojeny obchodní dokumenty v souladu s tímto nařízením, mohou být dodávány na trh.
30
Článek 14 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 1007/2011 dále výslovně stanoví, že „textilní výrobky musí být označeny za účelem uvedení údajů o jejich materiálovém složení vždy, když jsou dodávány na trh“.
31
Konečně bod 10 odůvodnění tohoto nařízení zdůrazňuje, že označování materiálového složení „by mělo být povinné“.
32
Zadruhé povinnost uvést na označení vlákna, z něhož je složen dotčený textilní výrobek, umožňuje zajistit, aby byly spotřebitelům k dispozici správné a jednotné informace. Poskytnutí takových informací všem spotřebitelům v Evropské unii představuje v souladu s článkem 1 nařízení č. 1007/2011 ve spojení s bodem 10 odůvodnění tohoto nařízení jeden z cílů tohoto nařízení.
33
Vzhledem k předcházejícím úvahám je třeba na první otázku odpovědět tak, že článek 4 a čl. 14 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 1007/2011 ve spojení s bodem 10 odůvodnění tohoto nařízení musí být vykládány v tom smyslu, že ukládají obecnou povinnost označování pro účely uvedení údajů o materiálovém složení všech textilních výrobků, včetně takových textilních výrobků, jako jsou výrobky definované v článku 7 uvedeného nařízení.
K druhé otázce
34
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 7 odst. 1 nařízení č. 1007/2011 musí být vykládán v tom smyslu, že ukládá povinnost uvést na označení čistého textilního výrobku jeden ze tří výrazů, které jsou zde uvedeny, a to „100 %“, „čisté“ nebo „pouze z“.
35
V tomto ohledu je třeba připomenout, že čl. 7 odst. 1 nařízení č. 1007/2011 stanoví, že „jako ‚100 %‘, ‚čisté‘ nebo ‚pouze z‘ mohou být označeny pouze textilní výrobky složené výhradně ze stejných vláken“. Pouze čisté textilní výrobky, které jsou složeny výhradně ze stejných vláken, „mohou“ obsahovat označení, které obsahuje jeden ze tří výrazů uvedených v tomto ustanovení.
36
Použití výrazu „může“ v tomto ustanovení jednoznačně znamená, že použití výrazů „100 %“, „čisté“ nebo „pouze z“ nepředstavuje povinnost, nýbrž pouze možnost. Toto ustanovení tak umožňuje uvést na označení dotčeného čistého textilního výrobku název textilního vlákna, z něhož je složen, aniž je uveden jeden z těchto tří výrazů.
37
Kromě toho z výkladu a contrario čl. 7 odst. 1 druhého pododstavce nařízení č. 1007/2011 vyplývá, že výrazy „podobné“ těm, které jsou uvedeny v odstavci 1 prvním pododstavci tohoto článku, mohou být použity pro čisté textilní výrobky. Výrazy „100 %“, „čisté“ nebo „pouze z“ představují pouze příklady výrazů, které se mohou nacházet na označení za účelem objasnění, že dotčený textilní výrobek je složen ze stejných vláken.
38
Kromě toho takový výklad čl. 7 odst. 1 nařízení č. 1007/2011 odpovídá cíli tohoto nařízení tak, jak je uveden v bodě 32 tohoto rozsudku. Označení, které obsahuje název jednoho textilního vlákna, umožňuje spotřebiteli mít k dispozici správné a jednotné informace o materiálovém složení dotčeného textilního výrobku.
39
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že v rámci druhé otázky si předkládající soud klade rovněž otázku, zda čl. 7 odst. 1 nařízení č. 1007/2011 musí být vykládán v tom smyslu, že brání možnosti používat tři výrazy uvedené v tomto ustanovení společně.
40
V tomto ohledu je třeba uvést, že znění čl. 7 odst. 1 nařízení č. 1007/2011 nebrání kombinovanému použití těchto výrazů. Kromě toho takový výklad tohoto ustanovení odpovídá rovněž cíli tohoto nařízení tak, jak je uveden v bodě 32 tohoto rozsudku.
41
V každém případě je třeba uvést, že možnost uvést společně tři výrazy uvedené v tomto ustanovení na označení dotčeného čistého textilního výrobku zůstává omezena, jelikož tyto výrazy, které jsou použity za účelem uvedení údaje, že tento textilní výrobek je složen výhradně ze stejných vláken, představují synonyma, která je pravděpodobně nadbytečné použít dvakrát.
42
Kromě toho ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že takové jednání, jako je jednání dotčené v původním řízení, představuje nekalou či klamavou obchodní praktiku, kterou zakazuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (Úř. věst. 2005, L 149, s. 22).
43
Vzhledem k výše uvedenému je třeba na druhou otázku odpovědět tak, že čl. 7 odst. 1 nařízení č. 1007/2011 musí být vykládán v tom smyslu, že nestanoví povinnost uvést na označení čistého textilního výrobku jeden ze tří výrazů, které jsou zde uvedeny, a to „100 %“, „čisté“ nebo „pouze z“. Pokud jsou tyto výrazy použity, mohou být použity společně.
K třetí otázce
44
Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 9 odst. 1 nařízení č. 1007/2011 musí být vykládán v tom smyslu, že se povinnost uvést na označení název a procentní hmotnostní podíl všech druhů vláken, které jsou obsaženy v dotčeném textilním výrobku, použije rovněž na čistý textilní výrobek.
45
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že článek 9 nařízení č. 1007/2011 se použije na „[t]extilní výrobky z více vláken“, zatímco článek 7 tohoto nařízení se týká „[č]istých textilních výrobků“. Každý z těchto článků omezuje svůj rozsah působnosti na zvláštní kategorii textilních výrobků. Z toho vyplývá, že čisté textilní výrobky nemohou spadat do rozsahu působnosti článku 9 uvedeného nařízení, takže požadavky uvedené v odstavci 1 tohoto článku se nemohou na takové výrobky použít.
46
Kromě toho, jelikož je čistý textilní výrobek složen ze své podstaty výhradně ze stejných vláken, povinnost uvést procentní hmotnostní podíl „všech druhů vláken, které jsou obsaženy ve výrobku, v sestupném pořadí“, se nemůže na takový výrobek použít.
47
Kromě toho je třeba zdůraznit, že kdyby se povinnost uvést procentní hmotnostní podíl všech druhů vláken, z nichž je složen takový textilní výrobek, jako je výrobek uvedený v čl. 9 odst. 1 nařízení č. 1007/2011, použila na čisté textilní výrobky, čl. 7 odst. 1 tohoto nařízení, který – jak vyplývá z bodu 43 tohoto rozsudku – musí být vykládán v tom smyslu, že použití výrazů „100 %“„čisté“ nebo „pouze z“ představuje pouze možnost, by tedy byl bezpředmětný.
48
Je třeba kromě toho uvést, že omezení rozsahu působnosti čl. 9 odst. 1 nařízení č. 1007/2011 se nedotýká cíle ochrany spotřebitelů, který sleduje toto nařízení v souladu s článkem 1 uvedeného nařízení ve spojení s bodem 10 odůvodnění tohoto nařízení.
49
Z bodu 33 tohoto rozsudku totiž vyplývá, že údaj o označení vláken, z nichž je složen dotčený čistý textilní výrobek, je nadále v každém případě povinný.
50
Vzhledem k výše uvedenému je třeba odpovědět na třetí otázku tak, že čl. 9 odst. 1 nařízení č. 1007/2011 musí být vykládán v tom smyslu, že povinnost uvést na označení název a procentní hmotnostní podíl všech druhů vláken, které jsou obsaženy v dotčeném textilním výrobku, se nepoužije na čistý textilní výrobek.
K nákladům řízení
51
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:
1)
Článek 4 a čl. 14 odst. 1 první pododstavec nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1007/2011 ze dne 27. září 2011 o názvech textilních vláken a souvisejícím označování materiálového složení textilních výrobků a o zrušení směrnice Rady 73/44/EHS a směrnic Evropského parlamentu a Rady 96/73/ES a 2008/121/ES ve spojení s bodem 10 odůvodnění tohoto nařízení musí být vykládány v tom smyslu, že ukládají obecnou povinnost označování pro účely uvedení údajů o materiálovém složení všech textilních výrobků, včetně takových textilních výrobků, jako jsou výrobky uvedené v článku 7 uvedeného nařízení.
2)
Článek 7 odst. 1 nařízení č. 1007/2011 musí být vykládán v tom smyslu, že neukládá povinnost uvést na označení čistého textilního výrobku jeden ze tří výrazů, které jsou zde uvedeny, a to „100 %“, „čisté“ nebo „pouze z“. Pokud jsou tyto výrazy použity, mohou být použity společně.
3)
Článek 9 odst. 1 nařízení č. 1007/2011 musí být vykládán v tom smyslu, že povinnost uvést na označení název a procentní hmotnostní podíl všech druhů vláken, které jsou obsaženy v dotčeném textilním výrobku, se nepoužije na čistý textilní výrobek.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.