62015CC0689
ĢENERĀLADVOKĀTA MELHIORA VATELĒ [MELCHIOR WATHELET]
SECINĀJUMI,
sniegti 2016. gada 1. decembrī (
1
)
Lieta C‑689/15
W. F. Gözze Frottierweberei GmbH,
Wolfgang Gözze
pret
Verein Bremer Baumwollbörse
(Oberlandesgericht Düsseldorf (Federālās zemes Augstākā tiesa Diseldorfā, Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas Savienības preču zīme — Regula (EK) Nr. 207/2009 — 9. pants — 15. pants — Faktiska izmantošana — Preču zīmes kā uzticības zīmes izmantošana — Regulāru kvalitātes pārbaužu pie licenciātiem neesamība — Preču zīmes īpašnieka tiesību atcelšana — Sertifikācijas zīme”
I – Ievads
1.
Ar šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu Oberlandesgericht Düsseldorf (Federālās zemes Augstākā tiesa Diseldorfā, Vācija) aicina Tiesu interpretēt, pirmkārt, Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2009, L 78, 1. lpp.) 9. panta 1. punktu un 15. panta 1. punktu un, otrkārt, minētās regulas 52. panta 1. punkta a) apakšpunktu, 7. panta 1. punkta g) apakšpunktu un 73. panta c) punktu.
2.
Sniedzot atbildi iesniedzējtiesai, Tiesai būs jāpauž nostāja jautājumā, vai uzticības zīme – tātad apzīmējums, ar kuru tiek sniegta garantija par precēs, kurām tas piestiprināts, izmantotajām izejvielām, to kvalitāti un to ražošanas procesu, – var veidot individuālu Eiropas Savienības preču zīmi.
II – Atbilstošās tiesību normas
3.
Ar Regulu Nr. 207/2009 tika kodificēta Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.). Kā ir norādījusi Tiesa, ar Regulas Nr. 40/94 normām saistītās interpretācijas ir transponējamas uz Regulu Nr. 207/2009, ja attiecīgajās tiesību normās nav izdarīts neviens būtisks to redakcijas, konteksta vai mērķa grozījums (
2
). Pamatlietas gadījumā tas tā ir.
4.
Arī pašā Regulā Nr. 207/2009 nesen ir izdarīti grozījumi ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2015. gada 16. decembra Regulu (ES) 2015/2424, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi un Komisijas Regulu (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi, un atceļ Komisijas Regulu (EK) Nr. 2869/95 par maksām, kas jāmaksā Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (OV 2015, L 341, 21. lpp.).
5.
Ņemot vērā pamatlietas faktu norises laiku, šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu tomēr ir jāizskata atbilstoši Regulai Nr. 207/2009, kāda tā bija spēkā pirms šiem grozījumiem.
A – Regula Nr. 207/2009
6.
Saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 4. pantu:
“[Eiropas Savienības] preču zīme var tikt izveidota no visiem apzīmējumiem, ko var attēlot grafiski, jo īpaši no vārdiem – tostarp personvārdiem – modeļiem, burtiem, cipariem, preču vai to iepakojuma formas, ar nosacījumu, ka tās ir atšķiramas starp dažādu uzņēmumu precēm un pakalpojumiem.”
7.
Šīs regulas 7. panta 1. punktā ir paredzēts šādi:
“Nereģistrē:
[..]
c)
preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējuma vai norādes, kas tirdzniecībā var kalpot, lai norādītu veidu, kvalitāti, daudzumu, paredzēto nolūku, vērtību, preču ražošanas vai pakalpojumu sniegšanas ģeogrāfisko izcelsmi vai laiku un citas preču un pakalpojumu īpašības;
[..]
g)
preču zīmes, kuru raksturs ļauj maldināt sabiedrību, piemēram, attiecībā uz preču vai pakalpojumu raksturu, kvalitāti vai ģeogrāfisko izcelsmi;
[..].”
8.
Minētās regulas 9. panta 1. punktā ir noteikts šādi:
“[Eiropas Savienības] preču zīme piešķir tās īpašniekam uz to ekskluzīvas tiesības. Īpašniekam ir tiesības aizliegt visām trešajām personām bez viņa piekrišanas darījumos izmantot:
a)
apzīmējumu, kas ir identisks [Eiropas Savienības] preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski tiem, attiecībā uz ko ir reģistrēta [Eiropas Savienības] preču zīme;
b)
jebkādu apzīmējumu, kurš tā identiskuma vai līdzības [Eiropas Savienības] preču zīmei dēļ un [Eiropas Savienības] preču zīmes aptverto preču vai pakalpojumu un zīmes identiskuma vai līdzības dēļ varētu maldināt sabiedrību; iespēja maldināt ir asociāciju iespēja ar agrāko preču zīmi;
[..].”
9.
Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punktā ir paredzēts šādi:
“Ja piecos gados pēc [Eiropas Savienības] preču zīmes reģistrācijas tās īpašnieks nav sācis šo preču zīmi [Eiropas Savienībā] patiesi izmantot saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz ko tā ir reģistrēta, vai ja tās izmantošana ir pārtraukta uz nepārtrauktu piecu gadu laikposmu, uz [Eiropas Savienības] preču zīmi attiecina šajā regulā paredzētās sankcijas, ja vien šai neizmantošanai nav pamatotu iemeslu.
Pirmās daļas izpratnē par izmantošanu tiek uzskatīta arī:
a)
[Eiropas Savienības] preču zīmes izmantošana tādā veidā, kas atšķiras zināmos elementos, kuri neizmaina preču zīmes atšķirīgumu no tās formas, kādā tā tikusi reģistrēta;
b)
[Eiropas Savienības] preču zīmes piestiprināšana precēm vai to iepakojumam [Eiropas Savienībā] tikai un vienīgi eksportam.”
10.
Saskaņā ar šīs regulas 51. panta 1. punktu:
“[Eiropas Savienības] preču zīmes īpašnieka tiesības paziņo par atceltām, ja Birojā iesniegts attiecīgs iesniegums vai pamatojoties uz pretprasību lietas izskatīšanas proces[ā] attiecībā uz pārkāpumu:
a)
ja nepārtrauktā piecu gadu ilgā laikā preču zīme nav patiesi izmantota [Savienībā] saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, uz ko tā ir reģistrēta, un nav pamatotu iemeslu tās neizmantošanai [..];
b)
ja īpašnieka darbības vai bezdarbības rezultātā preču zīme ir kļuvusi par vispārēju nosaukumu attiecīgajā tirdzniecības nozarē precei vai pakalpojumam, uz ko tā ir reģistrēta;
c)
ja preču zīmes izmantošanas rezultātā, ko veicis tās īpašnieks, vai ja tas noticis ar tā piekrišanu attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, uz ko tā ir reģistrēta, preču zīme varētu maldināt sabiedrību, jo īpaši attiecībā uz to raksturu, kvalitāti vai ģeogrāfisko izcelsmi.”
11.
Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punktā ir norādīts šādi:
“[Eiropas Savienības] preču zīmi paziņo par spēkā neesošu, ja Birojā iesniegts attiecīgs iesniegums vai pamatojoties uz pretprasību lietas izskatīšanas procesā par pārkāpumu:
a)
[Eiropas Savienības] preču zīme reģistrēta pretrunā 7. panta noteikumiem;
[..].”
12.
Saskaņā ar šīs regulas 73. pantu:
“Papildus 51. pantā paredzētajiem atcelšanas iemesliem [Eiropas Savienības] kolektīvās preču zīmes īpašnieka tiesības atceļ, ja Birojs saņem attiecīgu pieteikumu vai pamatojoties uz pretprasību lietas izskatīšanas proces[ā] attiecībā uz pārkāpumu, ja:
a)
īpašnieks neveic piemērotus pasākumus, lai novērstu preču zīmes izmantošanu tādā veidā, kas nav savienojams ar izmantošanas nosacījumiem, ja tādi ir, kas noteikti izmantošanas noteikumos, kuru grozījumi attiecīgi ir minēti reģistrā;
[..]
c)
noteikumu, kas reglamentē preču zīmes izmantošanu, grozījums ir minēts reģistrā, pārkāpjot 71. panta 2. punktu, ja vien preču zīmes īpašnieks, tālāk grozot izmantošanas noteikumus, nepanāk atbilstību minētā punkta noteikumiem.”
B – Regula 2015/2424
13.
Regulas 2015/2424 preambulas 27. apsvērumā ir paredzēts šādi:
“Papildinot esošos noteikumus par Kopienas kolektīvajām preču zīmēm un lai novērstu pašreizējo nelīdzsvarotību starp valstu sistēmām un ES preču zīmju sistēmu, ir [kļuvis] nepieciešams pievienot īpašu noteikumu kopumu, kuru mērķis ir paredzēt Eiropas Savienības sertifikācijas zīmju (“ES sertifikācijas zīmes”) aizsardzību, kas sniedz iespēju sertifikācijas iestādei vai organizācijai atļaut sertifikācijas sistēmas dalībniekiem lietot minēto zīmi kā apzīmējumu precēm vai pakalpojumiem, kuri atbilst sertifikācijas prasībām.”
14.
Šādā nolūkā ar Regulu 2015/2424 Regulā Nr. 207/2009 tika iekļauts 74.a pants, kas ir formulēts šādi:
“1.   ES sertifikācijas zīme ir ES preču zīme, kuru kā tādu raksturo, kad iesniedz pieteikumu par to, un kura sniedz iespēju nošķirt preces vai pakalpojumus, ko zīmes īpašnieks ir sertificējis attiecībā uz materiālu, preču ražošanas vai pakalpojumu sniegšanas veidu, kvalitāti, precizitāti vai citu īpašību, izņemot ģeogrāfisko izcelsmi, no tādām precēm un pakalpojumiem, kas nav šādi sertificēti.
2.   Jebkura fiziska vai juridiska persona, tostarp institūcijas, iestādes un struktūras, kas ir publisko tiesību subjekti, var iesniegt ES sertifikācijas zīmes pieteikumu, ar noteikumu, ka šāda persona neveic darījumdarbību, kas saistīta ar sertificētu preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu.
[..]”
15.
Atbilstoši Regulas 2015/2424 4. pantam Regulas Nr. 207/2009 74.a pants tiks piemērots no 2017. gada 1. oktobra.
III – Pamatlietas fakti
16.
Pamatlietā tiek izskatīts strīds, kurā pret W. F. Gözze Frottierweberei GmbH (turpmāk tekstā – “Gözze”) un tās vadītāju Wolfgang Gözze (turpmāk tekstā – “W. Gözze”) vēršas Verein Bremer Baumwollbörse (turpmāk tekstā – “VBB”).
17.
VBB ir apvienība, kas aizsargā kokvilnas tekstilrūpniecības uzņēmumu intereses. Tā ir īpašniece turpinājumā attēlotajai grafiskajai Eiropas Savienības preču zīmei (turpmāk tekstā – “kokvilnas zieds”):
18.
Preču zīme “kokvilnas zieds” tika iesniegta melnbaltā izpildījumā, un tā tika reģistrēta 2008. gada 22. maijā, it īpaši attiecībā uz audumiem.
19.
VBB slēdz licences līgumus par preču zīmi “kokvilnas zieds” ar tekstilrūpniecības nozares uzņēmumiem. Šie uzņēmumi apņemas izmantot šo preču zīmi tikai attiecībā uz labas kvalitatātes izstrādājumiem no kokvilnas šķiedras. VBB var pārbaudīt šo saistību ievērošanu.
20.
Gözze darbojas tekstilrūpniecības nozarē un it īpaši pārdod dvieļus, kam tā piesprauž mobilu etiķeti, kuras aizmugure – parasti drukāta zaļā un baltā krāsā – attēlota zemāk:
21.
Gözze nav VBB licenciāte. Pēdējā minētā nav piekritusi tam, ka Gözze jebkādi izmantotu preču zīmei “kokvilnas zieds” identisku vai līdzīgu apzīmējumu. Tādējādi VBB kompetentajā Eiropas Savienības preču zīmju tiesā Landgericht Düsseldorf (Diseldorfas apgabaltiesa, Vācija) cēla pret Gözze prasību par preču zīmes pārkāpumu.
22.
Gözze cēla pretprasību par preču zīmes “kokvilnas zieds” spēkā neesamības atzīšanu vai, pakārtoti, par tās atcelšanu. Pēc tās domām, grafiskais apzīmējums “kokvilnas zieds” esot tīri aprakstošs un tātad tam nepiemītot atšķirtspējas raksturs. Šis apzīmējums neesot varējis kalpot kā izcelsmes norāde, un tātad tas nevarēja tikt reģistrēts kā preču zīme.
23.
Landgericht Düsseldorf (Diseldorfas apgabaltiesa) pieņēma VBB prasību un noraidīja Gözze pretprasību, kas līdz ar to cēla apelācijas sūdzību Oberlandesgericht Düsseldorf (Federālās zemes Augstākā tiesa Diseldorfā).
24.
Šī pēdējā minētā tiesa uzskata, ka sabiedrība uztver, ka apzīmējumam “kokvilnas zieds” ir cita funkcija, nevis vienkārši norādīt uz to, ka preces rūpniecībā izmantotā izejviela ir kokvilna. Tāpat arī tā uzskata, ka, ņemot vērā augsto līdzības pakāpi starp Gözze izmantoto apzīmējumu “kokvilnas zieds” un VBB preču zīmi “kokvilnas zieds”, pastāv sajaukšanas iespēja. Šajā ziņā tā konstatē, ka minētais apzīmējums atšķiras no minētās preču zīmes tikai ar savu krāsu.
25.
Tomēr no tā obligāti neizrietot, ka prasība par preču zīmes pārkāpumu būtu jāpieņem. Proti, sabiedrība apzīmējumā “kokvilnas zieds” vispirms saskatot norādi uz preces kvalitāti. Šādos apstākļos varot uzskatīt, ka apzīmējuma un preču zīmes “kokvilnas zieds” izmantošanā neesot ietvertas ziņas par preces izcelsmi. Tā rezultātā varot secināt, ka VBB preču zīmes īpašnieces tiesības esot jāatceļ un ka Gözze neveicot preču zīmes pārkāpuma darbības.
26.
Iesniedzējtiesa tomēr piebilst, ka individuālas preču zīmes kā uzticības zīmes izmantošana – tāpat kā kolektīvas preču zīmes izmantošana – varot tikt uzskatīta par tās kā preču zīmes izmantošanu, ja sabiedrība ar šo preču zīmi saista tās īpašnieka veiktu kvalitātes pārbaudi.
27.
Proti, šajā gadījumā sabiedrība šīs preču zīmes izmantošanā saskatītu norādi uz preci, kas ir ražota preču zīmes īpašnieka uzraudzībā. Tādējādi preču zīme pildītu tās pamata funkciju – norādīt uz preces izcelsmi uzņēmumā, kuram ir pienākums garantēt tās kvalitāti.
28.
Šajā gadījumā iesniedzējtiesa uzskata, ka kolektīvajām preču zīmēm varētu tikt mutatis mutandis paredzēta Regulas Nr. 207/2009 73. panta piemērošana, saskaņā ar kuru ir jāpasludina preču zīmes atcelšana, ja tās īpašnieks neveic piemērotus pasākumus, lai novērstu preču zīmes izmantošanu tādā veidā, kas nav savienojams ar izmantošanas nosacījumiem.
29.
Šādos apstākļos iesniedzējtiesa uzskatīja, ka ir lietderīgi apturēt tiesvedību un vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
IV – Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu un tiesvedība Tiesā
30.
Ar 2015. gada 15. decembra lēmumu, kas Tiesā saņemts 2015. gada 21. decembrī, Oberlandesgericht Düsseldorf (Federālās zemes Augstākā tiesa Diseldorfā) nolēma atbilstoši LESD 267. pantam uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai individuālas preču zīmes kā uzticības zīmes izmantošana var tikt uzskatīta par preču zīmes izmantošanu Regulas [Nr. 207/2009] 9. panta 1. punkta un 15. panta 1. punkta izpratnē saistībā ar precēm, attiecībā uz kurām šis apliecinājums tiek izmantots?
2)
Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai šāda preču zīme saskaņā ar Regulas [Nr. 207/2009] 52. panta 1. punkta a) apakšpunktu, lasot to kopā ar 7. panta 1. punkta g) apakšpunktu, ir jāpaziņo par spēkā neesošu vai, atbilstoši piemērojot 73. panta c) punktu, ir jāatceļ, ja preču zīmes īpašnieks nenodrošina tirdzniecībā ar apzīmējumu saistīto cerību, kas attiecas uz kvalitāti, atbilstību patiesībai, veicot regulārās kvalitātes pārbaudes pie tās licenciātiem?”
31.
Rakstveida apsvērumus iesniedza Gözze un W. Gözze, VBB, Vācijas valdība, kā arī Eiropas Komisija. Turklāt tie visi izteica savu viedokli 2016. gada 19. oktobrī notikušajā tiesas sēdē.
V – Analīze
A – Par pirmo prejudiciālo jautājumu
32.
Savā pirmajā prejudiciālajā jautājumā iesniedzējtiesa būtībā jautā par iespēju atzīt uzticības zīmes ekskluzīvās tiesības, kādas ar Regulu Nr. 207/2009 tiek piešķirtas individuālas preču zīmes īpašniekam.
33.
Proti, Oberlandesgericht Düsseldorf (Federālās zemes Augstākā tiesa Diseldorfā) skatījumā VBB celtās prasības apmierināšana ir atkarīga no jautājuma, vai individuālas preču zīmes kā uzticības zīmes izmantošana var būt preču zīmes izmantošana Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta un 15. panta 1. punkta izpratnē (
3
).
34.
Regulā Nr. 207/2009 uzticības zīmes kā tādas netiek atzītas (1. sadaļa zemāk). Tādējādi problemātika var tikt aplūkota tikai no preču zīmes funkciju skatpunkta (2.–4. sadaļa zemāk). Šī izvērtēšana galu galā ir jāveic valsts tiesai (5. sadaļa zemāk).
1) Uzticības zīmes atzīšanas par Eiropas Savienības preču zīmi neesamība Regulā Nr. 207/2009
35.
Apzīmējuma izmantošana nolūkā garantēt preces sastāvu, tās ražošanas veidu vai tās kvalitāti kā tāda Regulā Nr. 207/2009 nav paredzēta. No tiesiskā regulējuma par Eiropas Savienības preču zīmi vēsturiskās attīstības izriet, ka šajā gadījumā tā ir bijusi apzināta likumdevēja izvēle.
36.
Proti, sākot no pirmajiem apsvērumiem par Kopienas preču zīmes izveidi, Komisija līdzās kolektīvajām preču zīmēm bija skaidri paredzējusi “sertifikācijas zīmes” papildus “parastajām” preču zīmēm (
4
). Turklāt šis preču zīmes veids bija ietverts arī Priekšlikuma Padomes Regulai (EEK) par Kopienas preču zīmi 86. pantā “Kopienas garantijas preču zīmes” (
5
). Taču likumdevējs neiekļāva šo preču zīmes veidu nedz Regulā Nr. 40/94, nedz Regulā Nr. 207/2009.
37.
Tātad nav šaubu, ka šis preču zīmes veids ir izslēgts no Regulas Nr. 207/2009 piemērošanas jomas. Ja ir nepieciešams, to esamības atzīšana Pirmajā direktīvā 89/104 apstiprina pretējas izvēles, kas veikta minētajā regulā, apzināto raksturu (
6
).
38.
Tātad sertifikācijas zīme kā Eiropas Savienības preču zīme parādās tikai Regulā 2015/2424.
39.
Proti, likumdevējs šīs jaunās regulas preambulas 27. apsvērumā nepārprotami izskaidro, ka, “papildinot esošos noteikumus par Kopienas kolektīvajām preču zīmēm un lai novērstu pašreizējo nelīdzsvarotību starp valstu sistēmām un ES preču zīmju sistēmu” (
7
), ir izrādījies “nepieciešams pievienot īpašu noteikumu kopumu, kuru mērķis ir paredzēt Eiropas Savienības sertifikācijas zīmju (“ES sertifikācijas zīmes”) aizsardzību”.
40.
Tātad ir skaidrs, ka apzīmējuma izmantošana nolūkā garantēt preces sastāvu, tās ražošanas veidu vai tās kvalitāti kā tāda Regulā Nr. 207/2009 nevar būt paredzēta. Runa ir par jaunu Eiropas Savienības preču zīmes veidu, kas ieviests ar Regulu 2015/2424 un kura nosaukums ir “sertifikācijas zīme” (
8
).
41.
Vai tas nozīmē, ka šādam apzīmējumam nekādi nevar izmantot aizsardzību, kāda individuālām preču zīmēm ir piešķirta Regulā Nr. 207/2009? Manuprāt, tā nav.
42.
Tomēr, lai tā īpašniekam piešķirtu ekskluzīvas tiesības, apzīmējumam, kas tiek izmantots kā uzticības zīme, obligāti ir jāatbilst preču zīmes pamata funkcijai.
2) Atbilstības preču zīmes pamata funkcijai nepieciešamība
43.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru “preču zīmes pamata funkcija ir garantēt patērētājam vai gala lietotājam ar preču zīmi apzīmētās preces vai pakalpojuma izcelsmes identitāti, tam ļaujot atšķirt preci vai pakalpojumu no precēm un pakalpojumiem ar citādu izcelsmi bez iespējas tās sajaukt. Lai preču zīme varētu pildīt šo lomu būt par pamata elementu netraucētas konkurences sistēmā, kuru mēģināts iedibināt un saglabāt ar Līgumu, tai jāgarantē, ka visas preces un pakalpojumi, ko ar to apzīmē, ir ražoti vai piegādāti viena uzņēmuma kontrolē, kurš ir atbildīgs par to kvalitāti” (
9
).
44.
Šī preču zīmes pamata funkcija kļūst konkrēta tās izmantošanā, jo Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punktā ir prasīta “faktiska izmantošana”. Proti, šo “faktisko izmantošanu” Tiesa ir definējusi kā “izmantošanu, kas ir saderīga ar preču zīmes pamata funkciju garantēt patērētājam vai gala lietotājam preces vai pakalpojuma izcelsmes identitāti, tam ļaujot atšķirt preci vai pakalpojumu no precēm un pakalpojumiem ar citādu izcelsmi bez iespējas tos sajaukt” (
10
).
45.
Šīs funkcijas būtiskā rakstura rezultātā “sava izcelsmes norādes funkcija preču zīmei ir jāpilda allaž, savukārt pārējās savas funkcijas tā nodrošina tikai, ciktāl tās īpašnieks to izmanto šādam [..] mērķim” (
11
).
46.
Tādējādi šķiet, ka no šīs judikatūras izriet, ka Regulas Nr. 207/2009 sistēmā uzticības zīmei obligāti ir jāatbilst preču zīmes izcelsmes norādes funkcijai, lai tās īpašnieks varētu pretendēt uz ekskluzīvo tiesību, kas tam piešķirtas ar minētās regulas 9. pantu, izmantošanu.
47.
Citiem vārdiem, ja preču zīmes kā uzticības zīmes izmantošana ir saistīta ne tikai ar preces kvalitātes norādi, bet arī un vienlaicīgi ar izcelsmes norādi, mēs redzam apzīmējuma izmantošanu preču zīmes veidā Tiesas judikatūras izpratnē.
3) Aizskāruma radīšanas vienai no preču zīmes funkcijām nepieciešamība
48.
Šajā pēdējā gadījumā – tātad gadījumā, ja apzīmējums tiek izmantots saistībā ar preces kvalitātes norādi un ar izcelsmes norādi, – vēl ir jānosaka, vai tas, ka trešā persona izmanto reģistrētai Eiropas Savienības preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu, rada aizskārumu vai var radīt aizskārumu preču zīmes īpašnieka tiesībām.
49.
Šajā ziņā Tiesa savu nostāju īpaši skaidri ir paudusi 2011. gada 22. septembra sprieduma Interflora un Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604) 39. punktā: “preču zīmes izcelsmes norādes funkcija nav vienīgā tās funkcija, kas aizsargājama pret trešo personu kaitējumiem”. Proti, Tiesa citu funkciju starpā ir nepārprotami atzinusi funkciju garantēt preces kvalitāti (
12
).
50.
Tiesas ieskatā Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētās tiesības preču zīmes īpašniekam tiek piešķirtas ar mērķi nodrošināt, lai tā varētu pildīt savas pašas funkcijas. Tātad šīs tiesības var tikt īstenotas, ja apzīmējuma izmantošana, ko veic trešās personas, rada vai var radīt preču zīmes funkciju un it īpaši tās pamata funkcijas garantēt patērētājiem preces izcelsmi aizskārumu (
13
).
51.
Citiem vārdiem, preču zīmes īpašniekam ir tiesības aizliegt šādu izmantošanu, ja tā var iespaidot kādu no preču zīmes funkcijām, neatkarīgi no tā, vai runa būtu par izcelsmes norādes funkciju vai kādu citu funkciju (
14
).
52.
Tādējādi apzīmējuma izmantošana vienīgi aprakstošiem mērķiem a contrario ir izslēgta no Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta piemērošanas jomas (
15
).
53.
Tomēr ir svarīgi uzsvērt, ka Tiesa ierobežo iespēju apstrīdēt preču zīmes funkcijas aizskārumu gadījumā, ja Eiropas Savienības preču zīmei identisks apzīmējums tiek izmantots precēm un pakalpojumiem, kas ir identiski tām precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta preču zīme, tātad Direktīvas 2008/95 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta vai Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošanas jomā.
54.
Šo nošķiršanu Tiesa ir nepārprotami uzsvērusi savā 2010. gada 25. marta spriedumā BergSpechte (C‑278/08, EU:C:2010:163):
—
Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētajā gadījumā, “kad preču zīmei identisku apzīmējumu trešā persona izmanto precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski tām precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta preču zīme, preču zīmes īpašniekam ir tiesības aizliegt šādu izmantošanu, ja tas var apdraudēt kādu preču zīmes funkciju” (
16
),
—
Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētajā gadījumā, “kad trešā persona izmanto preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski vai līdzīgi precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta preču zīme, preču zīmes īpašnieks var iebilst pret šī apzīmējuma izmantošanu, tikai ja ir sajaukšanas iespēja” (
17
).
55.
Šī nošķiršana izriet no Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta formulējuma. Proti, šīs regulas 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā piešķirtā aizsardzība ir plašāka nekā tā paša panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētā aizsardzība, jo līdzības gadījumā – pretēji pirmajai minētajai aizsardzībai – tās īstenošanas priekšnoteikums ir sajaukšanas iespējas esamība (
18
).
4) Starpsecinājums
56.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, es uzskatu, ka apzīmējuma kā uzticības zīmes izmantošana var būt daļa no izmantošanas preču zīmei raksturīgā veidā, kas var nodrošināt tās īpašniekam tiesību, ko tam piešķir Eiropas Savienības preču zīme Regulas Nr. 207/2009 15. panta izpratnē, saglabāšanu – ar nosacījumu, ka šī apzīmējuma izmantošanā vienlaikus ir izpildīta preču zīmes pamata funkcija norādīt izcelsmi.
57.
Šajā gadījumā Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to Eiropas Savienības preču zīmes, kas atbilst uzticības zīmei, īpašniekam ir atļauts iebilst pret to, ka konkurents to izmanto attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski vai līdzīgi precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta preču zīme, ja šī izmantošana var radīt aizskārumu tādai preču zīmes pamata funkcijai, kāda ir preces kvalitātes norāde.
58.
Turpretī, ja trešā persona izmanto preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski vai līdzīgi precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta šī preču zīme, Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to Eiropas Savienības preču zīmes īpašnieks drīkst iebilst pret šī apzīmējuma izmantošanu tikai tad, ja pastāv sajaukšanas iespēja.
5) Valsts tiesas uzdevums
59.
Iesniedzējtiesa ir tā, kurai ir jāizvērtē, pirmkārt, vai preču zīme “kokvilnas zieds” atbilst preču zīmes pamata funkcijai un, otrkārt, vai pastāv preču zīmes izcelsmes norādes funkcijas vai citas tās funkcijas aizskārums vai aizskāruma iespēja (
19
).
a) Par preču zīmes pamata funkciju norādīt izcelsmi
60.
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka sabiedrība šī apzīmējuma izmantošanu saprot kā preces kvalitātes norādi (
20
).
61.
Tomēr, kaut arī mēs redzējām, ka preces kvalitātes garantija varētu tikt aizsargāta kā preču zīmes funkcija, iesniedzējtiesas minētā kvalitātes norāde automātiski neizslēdz iespēju, ka attiecīgā preču zīme varētu atbilst arī izcelsmes norādes funkcijai.
62.
Gluži otrādi, es piekrītu iesniedzējtiesas viedoklim, saskaņā ar kuru apzīmējuma, kas sabiedrībā tiek saprasts kā norāde uz preču zīmes īpašnieka kontrolētu preci, mērķis ir šādi apzīmētu preču atšķiršana no citu uzņēmumu, uz kuriem šī pārbaude neattiecas, precēm (
21
).
63.
Proti, Tiesa ir precizējusi, ka, “lai preču zīme varētu pildīt šo lomu būt par pamata elementu netraucētas konkurences sistēmā, kuru mēģināts iedibināt un saglabāt ar Līgumu, tai jāgarantē, ka visas preces un pakalpojumi, ko ar to apzīmē, ir ražoti vai piegādāti viena uzņēmuma kontrolē, kurš ir atbildīgs par to kvalitāti” (
22
).
64.
Tādējādi, ja kvalitātes garantija var tikt aizsargāta kā preču zīmes funkcija, ir iespējams, ka tā ir izcelsmes norādes funkcijas sekas. Kvalitātes garantija ir saistīta ar tās izcelsmi (
23
).
65.
Proti, ir saprātīgi uzskatīt, ka izcelsmes norādes funkcija rada interesi, pateicoties ar to saistītajām sekām. Tas, ko patērētājs gaida no preces, kurai ir piestiprināta viņam (at)pazīstama preču zīme, ir nemainīga kvalitāte. Pateicoties šīm preču zīmes izraisītajām kvalitātes gaidām, tās īpašnieks var saglabāt un nostiprināt patērētāja izvirzītas kvalitātes prasības, turklāt ar mērķi palielināt savus pārdošanas apjomus nākotnē (
24
).
66.
Turklāt atsaukšanās uz “vienīgo uzņēmumu”, kas būtu atbildīgs par preces vai pakalpojuma kvalitāti, nav jāsaprot burtiski.
67.
Šķiet, tas varētu attiekties uz preču zīmes īpašnieku, bet arī uz “ekonomiski saistītiem” uzņēmumiem, jo Tiesa it īpaši ir atzinusi, ka preču zīmes izcelsmes norādes funkcija esot tikusi aizskarta tad, ja reklāmas sludinājums, kas parādās pēc preču zīmei identiska atslēgvārda izmantošanas tīmekļa meklētājprogrammā, “neļauj vai tikai ar lielām grūtībām ļauj samērā informētam un apdomīgam lietotājam zināt, vai reklāmā atainotās preces vai pakalpojumi pieder preču zīmes īpašniekam vai ar to ekonomiski saistītam uzņēmumam vai, tieši otrādi – trešai personai” (
25
).
68.
Tādā pašā izpratnē jānorāda, ka Tiesa, konstatējot preču zīmes izcelsmes norādes funkcijas aizskārumu, ir atsaukusies arī uz preču zīmes īpašnieka apstiprinātiem izplatītājiem (
26
) vai piederību tam pašam tīklam (
27
).
69.
Tādējādi, ja iesniedzējtiesa izdarītu secinājumu, ka ar preču zīmi “kokvilnas zieds” ieviestā kvalitātes norāde norāda arī uz VBB vai uz kādu no tās licenciātiem, tad tā atbilstu arī izcelsmes norādes funkcijai.
70.
Ja, gluži pretēji, iesniedzējtiesa spriestu, ka paļāvība uz preces, kurai ir piestiprināts apzīmējums “kokvilnas zieds”, kvalitāti ir saistīta vienīgi ar izmantoto izejvielu neatkarīgi no tās ražotāja vai apvienības, kas izsniedz minēto uzticības zīmi, tad būtu jākonstatē, ka minētais apzīmējums nepilda preču zīmes pamata funkciju.
b) Par preču zīmes izcelsmes norādes funkcijas vai citas tās funkcijas aizskārumu vai aizskāruma risku
71.
Gadījumā, ja iesniedzējtiesa izdarītu secinājumu, ka apzīmējums “kokvilnas zieds” pilda izcelsmes norādes funkciju, atliktu konstatēt, vai tas, ka trešā persona izmanto identisku vai līdzīgu apzīmējumu, rada vai var radīt VBB tiesību aizskārumu.
72.
Šajā lietā nešķiet, ka preču zīme “kokvilnas zieds” un Gözze izmantotais apzīmējums, ņemot vērā minēto apzīmējumu krāsu atšķirību, varētu tikt uzskatīti par identiskiem. Proti, apzīmējums ir identisks preču zīmei tikai tad, ja tajā bez grozījumiem vai papildinājumiem ir atkārtoti visi preču zīmi veidojošie elementi vai ja, aplūkojot to kopumā, tajā ietvertās atšķirības ir tik maznozīmīgas, ka vidusmēra patērētājam tās paliek neievērotas (
28
).
73.
Arī šajā gadījumā tā tomēr ir iesniedzējtiesa, kurai ir jāizvērtē, vai Gözze izmantotais apzīmējums ir identisks vai līdzīgs preču zīmei “kokvilnas zieds”. Pirmajā gadījumā VBB būtu tiesības iebilst pret apzīmējuma, kas var radīt aizskārumu tādai tās preču zīmes funkcijai kā preces kvalitātes norāde, izmantošanu [piemērojot Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta a) apakšpunktu]. Otrajā gadījumā VBB varētu iebilst pret minētā apzīmējuma izmantošanu tikai tad, ja pastāvētu sajaukšanas iespēja attiecībā uz preces izcelsmi [piemērojot Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta b) apakšpunktu].
B – Par otro prejudiciālo jautājumu
74.
Savā otrajā jautājumā iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai ir iespējams paziņot par individuālas preču zīmes, kas izmantota kā uzticības zīme, spēkā neesamību, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 7. panta 1. punkta g) apakšpunktu, vai arī, atbilstoši piemērojot minētās regulas 73. panta c) punktu, tā ir jāatceļ, ja preču zīmes īpašnieks nenodrošina tirdzniecībā ar apzīmējumu saistīto cerību, kas attiecas uz kvalitāti, atbilstību patiesībai, veicot regulārās kvalitātes pārbaudes pie tās licenciātiem.
75.
Šis jautājums ir izskaidrojams ar iesniedzējtiesas pieņēmumu. Tā uzskata, ka, lai uzticības zīme tiktu atzīta par Eiropas Savienības preču zīmi, ir nepieciešams, lai attiecīgā uzticības zīme tirdzniecībā tiktu saistīta ar cerībām uz kvalitātes pārbaudi, ko īstenotu apzīmējuma īpašnieks. Tādējādi, lai šai norādei atzītu Eiropas Savienības preču zīmei raksturīgo aizsardzību, ir nepieciešams, lai “pārbaudītās kvalitātes” ideja, kas sabiedrībā tiek saistīta ar šo apliecinājumu, būtu faktiski garantēta (
29
).
76.
Lai gan es piekrītu argumentā ietvertajam pieņēmumam, es neesmu vienisprātis ar tajā izdarīto secinājumu.
77.
Proti, kā izklāstīts iepriekš, ja arī uzticības zīme var tikt ietverta Regulas Nr. 207/2009 sistēmā, tad tomēr nevis kā garantijas vai sertifikācijas zīme – kuru atcelšanas nosacījumi varētu tikt tuvināti tiem, ko piemēro kolektīvai preču zīmei (
30
) –, bet vienīgi kā individuāla preču zīme.
78.
Taču, kaut gan ideja par preču zīmes izmantošanas pārbaudi, iespējams, var tikt izsecināta no Regulas Nr. 207/2009 73. panta, ir jākonstatē, ka Regulā Nr. 207/2009 nav izvirzīts neviens šāda veida nosacījums attiecībā uz individuālām preču zīmēm.
79.
Atbilstoši manis izvērstajai argumentācijai, izvērtējot pirmo prejudiciālo jautājumu, uzticības zīmei noteikti – un tikai – ir jāatbilst preču zīmes izcelsmes norādes funkcijai, lai tās īpašnieks varētu pretendēt uz ekskluzīvo tiesību, kas tam piešķirtas ar Regulas Nr. 207/2009 9. pantu, izmantošanu.
80.
Šajā kontekstā preces kvalitātes pārbaudes iespēja var būt elements, kas ļauj saistīt preci ar ražotāju un uzņēmumiem, kas ir ar to ekonomiski saistīti. Savukārt minētās pārbaudes efektivitāte netiek prasīta. Proti, svarīga ir nevis patiesā pārbaude, bet gan kvalitātes prasība noteiktam uzņēmumam un ar to saistītās pārbaudes iespējamība.
81.
Tādējādi es uzskatu, ka nedz Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunktā un 7. panta 1. punkta g) apakšpunktā, nedz 73. panta c) punktā nav atļauta Eiropas Savienības preču zīmes, kas ir arī uzticības zīme, atzīšana par spēkā neesošu vai atcelšana, ja šīs preču zīmes īpašnieks, veicot efektīvas un regulāras kvalitātes pārbaudes, nenodrošina pie saviem licenciātiem cerību attiecībā uz kvalitāti, kas sabiedrībā tiek saistītas ar šo apzīmējumu, atbilstību patiesībai.
VI – Secinājumi
82.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, es ierosinu Tiesai atbildēt uz Oberlandesgericht Düsseldorf (Federālās zemes Augstākā tiesa Diseldorfā) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem šādi:
1)
apzīmējuma kā uzticības zīmes izmantošana var būt daļa no izmantošanas preču zīmei raksturīgā veidā, kas var nodrošināt tiesību Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 15. panta izpratnē saglabāšanu – ar nosacījumu, ka attiecīgā apzīmējuma izmantošanā vienlaikus ir izpildīta preču zīmes pamata funkcija norādīt izcelsmi.
Šajā gadījumā Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to Eiropas Savienības preču zīmes, kas atbilst uzticības zīmei, īpašniekam ir atļauts iebilst pret to, ka konkurents izmanto identisku zīmi attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski vai līdzīgi tiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta preču zīme, ja šī izmantošana var radīt aizskārumu tādai preču zīmes pamata funkcijai, kāda ir preces kvalitātes norāde.
Turpretī, ja trešā persona izmanto preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski vai līdzīgi tiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta preču zīme, Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to Eiropas Savienības preču zīmes īpašnieks drīkst iebilst pret minētā apzīmējuma izmantošanu tikai tad, ja pastāv sajaukšanas iespēja;
2)
nedz Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunktā un 7. panta 1. punkta g) apakšpunktā, nedz tās pašas regulas 73. panta c) punktā nav atļauta Eiropas Savienības preču zīmes, kas ir arī uzticības zīme, atzīšana par spēkā neesošu vai atcelšana, ja šīs preču zīmes īpašnieks, veicot efektīvas vai regulāras kvalitātes pārbaudes, nenodrošina pie saviem licenciātiem cerību attiecībā uz kvalitāti, kas sabiedrībā tiek saistītas ar šo apzīmējumu, atbilstību patiesībai.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	Šajā ziņā skat. spriedumu, 2011. gada 22. septembris, Interflora un Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, 4. punkts). Tajā pašā spriedumā Tiesa arī ir precizējusi, ka judikatūra par Padomes 1988. gada 21. decembra [Pirmās] direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.), 5. panta 1. punkta a) apakšpunktu arī ir attiecināma uz Regulas Nr. 40/94 9. panta 1. punkta a) apakšpunktu. Proti, šāda interpretācija “ir tikusi daudzkārt atkārtota un attiecināta uz Regulas Nr. 40/94 9. panta 1. punkta a) apakšpunktu” (skat. spriedumu, 2011. gada 22. septembris, Interflora un Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, 38. punkts)). Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta formulējums ir vienāds ar Regulas Nr. 40/94 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta formulējumu.
(
3
)	Skat lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 7. punktu.
(
4
)	Skat. Komisijas memorandu par Kopienas preču zīmes izveidošanu (SEC(76) 2462), EK Biļetens, 8/76 pielikums, 69. punkts (skat. arī 53. un 71. punktu).
(
5
)	Priekšlikums Padomes Regulai (EEK) par Kopienas preču zīmi, ko Komisija iesniedza Padomei 1980. gada 25. novembrī (COM/80/635FINAL) (OV 1980, C 351, 5. lpp.).
(
6
)	Saskaņā ar tās 1. pantu šo direktīvu “piemēro ikvienai preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir reģistrācijas priekšmets vai uz ko attiecas reģistrācijas pieteikums dalībvalstī kā par individuālu preču zīmi, kolektīvu preču zīmi vai garantijas vai sertifikācijas zīmi, vai kas ir reģistrācijas vai reģistrācijas pieteikuma priekšmets Beniluksa Preču zīmju birojā, vai starptautiskas reģistrācijas, kas ir spēkā dalībvalstī, priekšmets” (mans izcēlums, skat. arī 15. pantu “Īpaši noteikumi attiecībā uz kolektīvām preču zīmēm, garantijas zīmēm un sertifikācijas zīmēm”). Šī garantijas vai sertifikācijas zīmes ņemšana vērā ir saglabāta Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvā 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 2008, L 299, 25. lpp.), un Eiropas Parlamenta un Padomes 2015. gada 16. decembra Direktīvas (ES) 2015/2436, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 2015, L 336, 1. lpp.), 27. pantā definētajā jēdzienā.
(
7
)	Mans izcēlums.
(
8
)	Šajā ziņā skat. Rodhain, Ph., “La nouvelle marque de l’Union européenne: version 2.0 ou simple mise à jour?”, Revue Lamy droit de l’immatériel, 2016, Nr. 127, 45. – 51. lpp., it īpaši 49. lpp.
(
9
)	Spriedums, 2002. gada 12. novembris, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, 48. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
10
)	Spriedums, 2003. gada 11. marts, Ansul (C‑40/01, EU:C:2003:145, 36. punkts).
(
11
)	Spriedums, 2011. gada 22. septembris, Interflora un Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, 40. punkts). Mans izcēlums.
(
12
)	Šajā ziņā skat. spriedumus, 2009. gada 18. jūnijs, L’Oréal u.c. (C‑487/07, EU:C:2009:378, 58. punkts), 2010. gada 23. marts, Google France un Google (no C‑236/08 līdz C‑238/08, EU:C:2010:159, 77. punkts), kā arī 2011. gada 22. septembris, Interflora un Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, 38. punkts). Par šo preču zīmes jauno funkciju atzīšanu skat. Bonet, G., “Les trois âges de la fonction de la marque. Selon la jurisprudence de la Cour de justice”, Propriétés intellectuelles, 2012, Nr. 43, 154. – 160. lpp.
(
13
)	Šajā ziņā skat. spriedumus, 2002. gada 12. novembris, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, 51. punkts); 2009. gada 18. jūnijs, L’Oréal u.c. (C‑487/07, EU:C:2009:378, 58. punkts), kā arī 2010. gada 23. marts, Google France un Google (no C‑236/08 līdz C‑238/08, EU:C:2010:159, 77. punkts).
(
14
)	Šajā ziņā skat. spriedumus, 2009. gada 18. jūnijs, L’Oréal u.c. (C‑487/07, EU:C:2009:378, 65. punkts), kā arī 2010. gada 23. marts, Google France un Google (no C‑236/08 līdz C‑238/08, EU:C:2010:159, 79. punkts).
(
15
)	Šajā ziņā attiecībā uz Direktīvas 89/104 5. panta 1. punktu skat. spriedumu, 2002. gada 12. novembris, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, 54. punkts). Tiesa atsaukšanos uz vienīgi aprakstošiem mērķiem ir definējusi kā tādu, kuras nolūks ir darīt zināmas preces īpašības (spriedums, 2002. gada 14. maijs, Hölterhoff (C‑2/00, EU:C:2002:287, 16. punkts)).
(
16
)	21. punkts (par Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta a) apakšpunktu).
(
17
)	22. punkts (par Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta b) apakšpunktu).
(
18
)	Šajā ziņā skat. spriedumu, 2010. gada 23. marts, Google France un Google (no C‑236/08 līdz C‑238/08, EU:C:2010:159, 78. punkts). Regulas Nr. 207/2009 9. panta gramatiskā interpretācija ir apstiprināta šīs regulas preambulas 8. apsvērumā. Proti, tajā ir paredzēta preču zīmes “absolūta” aizsardzība identitātes starp preču zīmi un tās apzīmējumu un precēm vai pakalpojumiem gadījumā, bet līdzības gadījumā preču zīmes aizsardzība ir paredzēta tikai saistībā ar sajaukšanas iespēju (šajā ziņā par Direktīvas 89/104 5. panta 1. punktu skat. spriedumu, 2009. gada 18. jūnijs, L’Oréal u.c. (C‑487/07, EU:C:2009:378, 59. punkts)).
(
19
)	Šajā ziņā skat. spriedumus, 2009. gada 18. jūnijs, L’Oréal u.c. (C‑487/07, EU:C:2009:378, 63. punkts); 2010. gada 23. marts, Google France un Google (no C‑236/08 līdz C‑238/08, EU:C:2010:159, 88. punkts), kā arī 2011. gada 22. septembris, Interflora un Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, 46. punkts).
(
20
)	Skat lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 9. punktu.
(
21
)	Skat lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 12. punktu. Reālas kontroles ietekme ir otrā uzdotā jautājuma priekšmets.
(
22
)	Šajā ziņā skat. spriedumu, 2002. gada 12. novembris, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, 48. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
23
)	Šajā ziņā skat. Bonet, G., “Les trois âges de la fonction de la marque. Selon la jurisprudence de la Cour de justice”, Propriétés intellectuelles, 2012, Nr. 43, 154. – 160. lpp., it īpaši 159. lpp. Daži autori pat apgalvo, ka ar preču zīmi netiekot īstenota nekāda atsevišķa kvalitātes garantijas funkcija. Ja ar preču zīmi tiek īstenota šāda funkcija, tad tas notiekot ar izcelsmes identitātes garantijas funkcijas starpniecību, “jo izcelsmes nemainīgums principā tomēr ne obligāti garantē kvalitātes nemainīgumu” (skat. Passa, J., “Les nouvelles fonctions de la marque dans la jurisprudence de la cour de justice: Portée? Utilité?”, Cahiers de droit de l’entreprise, 2012. gada janvāris, 5. burtnīca). Šajā perspektīvā kvalitātes funkcija ir viens izcelsmes identitātes garantijas funkcijas aspekts vai nodalījums.
(
24
)	Šajā ziņā skat Riehle, G., Trade Mark Rights and Remanufacturing in the European Community, ICC Studies, 22. sējums, Verlag C.H. Beck, Minhene, 2003, 50. lpp.
(
25
)	Skat. spriedumu, 2010. gada 23. marts, Google France un Google (no C‑236/08 līdz C‑238/08, EU:C:2010:159, 84. punkts). Mans izcēlums.
(
26
)	Šajā ziņā skat. spriedumu, 2002. gada 12. novembris, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, 59. punkts).
(
27
)	Šajā ziņā skat. spriedumu, 2011. gada 22. septembris, Interflora un Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, 51. punkts).
(
28
)	Šajā ziņā skat. spriedumu, 2010. gada 25. marts, BergSpechte (C‑278/08, EU:C:2010:163, 25. punkts).
(
29
)	Skat. lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 12. un 13. punktu.
(
30
)	Kā tas ir Regulā 2015/2424.