62005CJ0100_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑100/05
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,
ko Gerechtshof te Amsterdam
(Nīderlande) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2005. gada 18. februārī un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 28. februārī, tiesvedībā
ASM Lithography BV
pret
Inspecteur van de Belastingdienst-Douane Zuid/kantoor Roermond .
TIESA (trešā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ross ( A. Rosas ), tiesneši J. Malenovskis ( J. Malenovský ), Ž. P. Puisošē [ J.‑P. Puissochet ], U. Lehmuss [ U. Lõhmus ] (referents) un A. O’Kīfs [ A. Ó Caoimh ],
ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [ M. Poiares Maduro ],
sekretāre K. Štranca [ K. Sztranc ], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2006. gada 12. janvārī,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– ASM Lithography BV
vārdā – E. H. Menns [ E. H. Mennes ] un L. E. K. Kanterss [ L. E. C. Kanters ], belastingadviseurs,
– Nīderlandes valdības vārdā – H. H. Sevenstere [ H. G. Sevenster ] un M. de Mola [ M. de Mol ], kā arī M. de Hrāfe [ M. de Grave ], pārstāvji,
– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – Ž. Otjo [ J. Hottiaux ], pārstāve, kam palīdz F. Taitshāfers [ F. Tuytschaever ], advocaat,
ņemot vērā lēmumu, kas pieņemts pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas, izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Muitas kodekss”) 121. panta 1. punkta, 122. panta c) punkta un 236. panta interpretāciju.
2. Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar prāvu starp ASM Lithography BV
(turpmāk tekstā – “ ASM Lithography ”) un Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Zuid/kantoor Roermond
[Dienvidu muitas Rērmundas biroja nodokļu inspektors] (turpmāk tekstā –“inspektors”) par lūgumu atmaksāt ievedmuitas nodokli par precēm, kas laistas brīvā apgrozībā no 1998. gada oktobra līdz 2000. gada jūlijam.
Atbilstošās tiesību normas
3. Muitas kodeksa 114. pantā ir noteikts:
“1. Neskarot 115. pantu, procedūra “ievešana pārstrādei” ļauj Kopienas muitas teritorijā vienai vai vairākām pārstrādes darbībām izmantot šādas preces:
a) ārpuskopienas preces, kas paredzētas atkalizvešanai no Kopienas muitas teritorijas kompensācijas produktu veidā, neattiecinot uz tām ievedmuitas nodokļus vai tirdzniecības politikas pasākumus;
b) [..].
2. Sekojošiem jēdzieniem ir šāda nozīme:
a) neuzlikšanas sistēma: atvieglojumu režīms ievešanai pārstrādei atbilstoši 1. punkta a) apakšpunktam;
[..]
d) kompensācijas produkti: visi produkti, kas rodas pārstrādes darbībās;
[..].”
4. Saskaņā ar šī kodeksa 121. panta 1. punktu:
“Atbilstoši 122. pantam, ja rodas muitas parāds, parāda summu nosaka, pamatojoties uz muitošanas elementiem, kas ievedamajām precēm piemērojami brīdī, kad pieņemta deklarācija par šo preču nodošanu procedūrā “ievešana pārstrādei”.”
5. Minētā kodeksa 122. pantā ir paredzēts:
“Ar izņēmumu no 121. panta kompensācijas produkti:
a) ir apliekami ar tiem atbilstošiem ievedmuitas nodokļiem, ja:
– tie ir laisti brīvā apgrozībā un iekļauti sarakstā, kas pieņemts saskaņā ar Komitejas procedūru, ciktāl tie ir proporcijā sarakstā neiekļauto kompensācijas produktu izvestajai daļai. Taču atļaujas turētājs var lūgt noteikt šiem produktiem nodokli pēc 121. pantā minētajā rokasgrāmatā noteiktās likmes,
– tie ir pakļauti maksājumiem, kas noteikti saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku, un to paredz noteikumi, kas pieņemti saskaņā ar Komitejas procedūru;
b) ir apliekami ar ievedmuitas nodokli, ko aprēķina saskaņā ar noteikumiem par attiecīgo muitas procedūru vai brīvajām zonām vai brīvajām noliktavām, ja tie bijuši neuzlikšanas režīmā vai atradušies brīvajā zonā vai brīvajā noliktavā.
Tomēr:
– attiecīgā persona var lūgt, lai nodokli aprēķina saskaņā ar 121. pantu;
– gadījumos, kad kompensācijas produkti ir bijuši nodoti kādā iepriekš minētajā muitošanas vai izmantošanas režīmā, izņemot pārstrādi muitas kontrolē, uzliekamajai ievedmuitas nodokļa summai jābūt vismaz tikpat lielai kā summa, kas aprēķināta saskaņā ar 121. pantu;
c) var tikt pakļauti noteikumiem, kas regulē aplikšanu ar nodokli saskaņā ar pārstrādi muitas kontrolē, ja ievedamās preces varētu būt bijušas nodotas šai procedūrai;
[..].”
6. Muitas kodeksa 130. pantā ir noteikts:
“Pārstrāde muitas kontrolē ļauj Kopienas muitas teritorijā izmantot ārpuskopienas preces, nepiemērojot tām ievedmuitu vai tirdzniecības politikas pasākumus, darbībās, kas maina to raksturu vai stāvokli, un šādu darbību rezultātā radušos produktus laist brīvā apgrozībā ar tiem atbilstošu ievedmuitas nodokļa likmi. Šādi produkti saucami par pārstrādes produktiem.”
7. Atbilstoši šī kodeksa 236. pantam:
“1. Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļi ir jāatmaksā, ja tiek konstatēts, ka to maksāšanas brīdī šāda muitas nodokļu summa pēc likuma nav bijusi maksājama vai ka tā iegrāmatota pretēji 220. panta 2. punktam.
[..]
Atmaksu vai atlaišanu neizdara, ja par pamatu tādas summas samaksai vai iegrāmatošanai, kura pēc likuma nav bijusi maksājama, bijusi attiecīgās personas apzināta rīcība.
2. Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļus atmaksā vai atlaiž, pamatojoties uz iesniegumu, kas attiecīgajai muitas iestādei iesniegts triju gadu laikā no dienas, kad šo muitas nodokļu summa darīta zināma parādniekam.
[..]”
8. Padomes 1997. gada 24. marta Lēmumā 97/359/EK par nodokļu atcelšanu informācijas tehnoloģiju produktiem (OV L 155, 1. lpp.) Kopienu vārdā apstiprināts nolīgums par tirdzniecību ar informācijas tehnoloģiju produktiem, kā arī paziņojums par tā īstenošanu. Šī nolīguma, ko veido ministru 1996. gada 13. decembra deklarācija, kas pieņemta Pasaules Tirdzniecības organizācijas pirmajā konferencē Singapūrā, kā arī tās pielikumi un papildinājumi, mērķis ir panākt vēlākais no 2000. gada 1. janvāra muitas nodokļu konsolidāciju un atcelšanu, kas jāmaksā par atsevišķiem informācijas tehnoloģiju produktiem.
9. Pēc minētās ministru deklarācijas, kuras pielikumā tās dalībnieki ir iedrošināti patstāvīgi atcelt muitas nodokļus līdz 2000. gada 1. janvārim, Eiropas Savienības Padome pieņēma 1997. gada 3. novembra Regulu (EK) Nr. 2216/97, ar ko izdarīti grozījumi Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu un vienpusēji atcelta kopējā muitas tarifa nodokļu iekasēšana par informācijas tehnoloģiju produktiem (OV L 305, 1. lpp.).
10. Ar Regulas Nr. 2216/97 3. pantu attiecībā uz atsevišķiem KN kodiem Regulas Nr. 2658/87 I pielikuma otrās daļas trešajā ailē ietverta z) zemsvītras piezīme, kas formulēta šādi:
“Šī nodokļa iekasēšana vienpusēji tiek atcelta uz nenoteiktu laiku.”
11. Komisijas 1998. gada 29. jūlija Regula (EK) Nr. 1677/98, ar kuru groza Komisijas Regulu (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 212, 18. lpp.), attiecas uz tām precēm, kuru pārstrāde muitas kontrolē ir atļauta, kas uzskaitītas Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93 (OV L 253, 1. lpp.) 87. pielikuma pirmajā ailē, kuru dažas elektroniskas sastāvdaļas drīkst pārstrādāt informācijas tehnoloģiju produktos, kas norādīti minētā pielikuma otrajā ailē.
12. Atbilstoši Regulas Nr. 1677/98 III pielikumam “87. pielikumā ir ietverts šāds punkts:
>lt>1
Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
13. ASM Lithography
izgudro un ražo ierīces (atkārtotājus), ko izmanto mikroshēmu ražošanai informātikas rūpniecībā. Veicot savu darbību, tā ārpus Kopienas teritorijas iegādājās īpaši komplektētas sastāvdaļas un elementus, ko izmanto gan atkārtotāju un atjaunošanas, kā arī skenēšanas sistēmu ražošanā, gan daļējai komplektācijai, gan arī kā pircējiem piegādātas rezerves daļas.
14. ASM Lithography, pamatojoties uz Padomes 1985. gada 16. jūlija Regulu (EEK) Nr. 1999/85 par ievešanas pārstrādei režīma atvieglojumiem (OV L 188, 1. lpp.), kas atcelta ar Muitas kodeksu, saņēma atļauju uz neierobežotu laiku veikt pārstrādi no 1988. gada 1. janvāra, izmantojot nodokļu neuzlikšanas sistēmu.
15. ASM Lithography
izved daļu no kompensācijas precēm no Kopienas teritorijas. Tai periodiski ir jāiesniedz muitas iestādēs lūgums noskaidrot nepārstrādāto preču un izvesto kompensācijas preču grāmatojumus.
16. Pārējās kompensācijas preces un ievestās nepārstrādātās preces tika laistas brīvā apgrozībā. Attiecībā uz produktiem, kas saistīti ar informācijas tehnoloģijām, lielākajai to daļai tika piemērots muitas nodokļu neuzlikšanas režīms atbilstoši Regulai Nr. 2216/97. No 1998. gada augusta ar Regulu Nr. 1677/98 precēm, kurām var piemērot pārstrādes muitas kontrolē režīmu, tika pievienotas preču elektroniskās sastāvdaļas.
17. No 1998. gada oktobra līdz 2000. gada jūlijam ASM Lithography
sniedza ikmēneša pārskatus par kompensācijas precēm, kas laistas brīvā apgrozībā, kurā tika norādīts ievesto preču rēķins, piemērojamā tarifa likme, galamērķa, izcelsmes un paredzētā izmantošanas veida administratīvie kodi, muitas vērtība, kā arī maksājamo muitas nodokļu summa.
18. ASM Lithography
aprēķināja maksājamo nodokļu summu atbilstoši Muitas kodeksa 121. pantam, pamatojoties uz muitošanas elementiem, kas attiecīgajām precēm piemērojami brīdī, kad tām piemērots ievešanas pārstrādei režīms. No prejudiciālās tiesvedības laikā sniegtajām ziņām izriet, ka, ja šī sabiedrība, pamatojoties uz minētā kodeksa 122. panta c) punktu, būtu atsaukusies uz Regulas Nr. 2216/97 piemērošanu kopā ar Regulu Nr. 1677/98, šo nodokļu aprēķins būtu jāveic saskaņā ar kompensācijas preču muitošanas noteikumiem un tikai 2–3 % attiecīgo sastāvdaļu būtu noteikti ievedmuitas nodokļi, jo 97–98 % no importētajiem produktiem būtu piemērojama nulles tarifa likme.
19. Inspektors, ievērojot ASM Lithography
sniegtos pārskatus, sastādīja paziņojumus par nodokļa apmēru, kuros norādīja, ka, “atsakoties no [ievešanas pārstrādei] atļaujā paredzētā atbrīvojuma, nodoklis ir maksājams atbilstoši muitas kodeksa 204. panta 1. punkta a) apakšpunktam” un ka “šis ir pagaidu paziņojums par nodokli”. Muitas parāds tika noteikts, piemērojot minētā kodeksa 121. panta 1. punktu, un atbilstoši ASM Lithography
ikmēneša pārskatos aprēķinātajai summai.
20. Pēc parāda summas nomaksas 2001. gada 26. aprīlī ASM Lithography
atbilstoši Muitas kodeksa 236. pantam inspektoram iesniedza lūgumu atmaksāt visu ievedmuitas nodokli NLG 2 105 393,20 (EUR 955 385,78) apmērā, kas tika noraidīts. Vēlāk iesniegtā sūdzība ar 2002. gada 2. maija lēmumu tika atzīta par nepamatotu.
21. Pēc tam ASM Lithography
cēla prasību Gerechtshof te Amsterdam
[Amsterdamas Apelācijas tiesā]. Šī tiesa norāda, ka, attiecīgās kompensācijas preces laižot brīvā apgrozībā, ASM Lithography
nav tieši lūgusi šīm precēm piemērot pārstrādi muitas kontrolē reglamentējošās normas atbilstoši Muitas kodeksa 122. panta c) punktam un ka tikai pēc paziņojuma par nodokļa apmēru sastādīšanas, piemērojot minētā kodeksa 121. panta l. punktu, ASM Lithography, neiesniedzot sūdzību par šo paziņojumu par nodokli, lūdza piemērot minēto režīmu.
22. Tomēr Gerechtshof te Amsterdam
pauda šaubas par to, vai līdzīgā gadījumā muitas parāda aprēķins ir jāveic, piemērojot Muitas kodeksa 121. panta 1. punktu vai arī piemērojot šī kodeksa 122. panta c) punktu, un šī iemesla dēļ nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1) Vai attiecībā uz tādām kompensācijas precēm kā šajā lietā esošās, kas tiek uzskatītas par laistām brīvā apgrozībā, muitas parāds ir jānosaka, piemērojot Muitas kodeksa 122. panta c) punkta muitošanas nosacījumus, pat tad, ja attiecīgā persona nav izteikusi iepriekšēju un skaidru lūgumu šajā sakarā?
2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša, vai pēc paziņojuma par nodokļa apmēru muitas parāda veidā, kas aprēķināts, pamatojoties uz Muitas kodeksa 121. panta 1. punkta muitošanas nosacījumiem, ir jāpieņem lūgums veikt muitas parāda pārrēķinu, piemērojot Muitas kodeksa 122. panta c) punktā norādītos muitošanas nosacījumus, kas izteikts kopā ar lūgumu veikt atmaksu saskaņā ar šī kodeksa 236. pantu?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
23. Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa jautā, vai Muitas kodeksa 122. panta c) punkts ir interpretējams tādējādi, ka, nosakot muitas parāda summu, kas rodas, laižot kompensācijas preces brīvā apgrozībā, valsts muitas iestādēm ir jāpiemēro nodokļu tiesību normas, kas reglamentē pārstrādes muitas kontrolē režīmu, ja ievestajām precēm šo režīmu varēja piemērot, kaut gan attiecīgā sabiedrība to nebija skaidri lūgusi.
24. Muitas kodeksa 121. un 122. pantā ir noteiktas divas dažādas muitas parāda aprēķināšanas bāzes precēm, kas ievestas pārstrādei.
25. Muitas kodeksa 121. pants ietver vispārīgu normu, ko piemēro visām pārstrādei ievestajām precēm, saskaņā ar kuru gadījumā, ja rodas muitas parāds, parāda summu nosaka, pamatojoties uz muitošanas elementiem, kas ievedamajām precēm piemērojami brīdī, kad pieņemta deklarācija par šo preču ievešanu pārstrādei.
26. Turpretī šī kodeksa 122. pants paredz atkāpes no minētās normas, uzskaitot tos īpašos gadījumus, kuros muitas parāda summu kompensācijas precēm nosaka, ievērojot kritērijus, kas atšķiras no 121. pantā noteiktajiem.
27. No Muitas kodeksa 121. un 122. panta teksta izriet, ka, piemērojot 122. pantu kā atkāpi no 121. panta, ja pārstrādei ievestās preces tiek izlaistas brīvā apgrozībā, muitas iestādēm ir jānosaka muitas parāds saskaņā ar minēto 121. pantu. Kā to apsvērumos pamatoti norāda Nīderlandes valdība, no šī pienākuma var atkāpties tikai divos šī paša kodeksa 122. pantā norādītajos gadījumos.
28. ASM Lithography
tiesas sēdes laikā apgalvoja, ka Muitas kodeksa 122. pantā, precīzāk, šī panta c) punktā, minētās normas piemērošanai nav nepieciešams attiecīgās personas iepriekšējs lūgums. Minētajā 122. pantā norādītās normas ir jāpiemēro tikai īpašos gadījumos, pretēji Muitas kodeksa 121. pantā paredzētajam, jo 122. pants ir lex specialis, kura piemērošanai ir prioritāte salīdzinājumā ar 121. pantu.
29. Šo argumentāciju nevar atbalstīt.
30. Muitas kodeksa 122. panta a)–c) punktā ir minētas vairākas situācijas, kādās kompensācijas preces var atrasties, lai noteiktu maksājamā ievedmuitas nodokļa summu. No šī panta a) un b) punkta noteikumu teksta izriet – ja kompensācijas preces atrodas kādā no šajos noteikumos minētajām situācijām, valsts muitas iestādēm ir jāpiemēro šajos noteikumos minētās normas, bet attiecīgās personas atsevišķos apstākļos var lūgt uzlikt nodokli saskaņā ar minētā kodeksa 121. pantu.
31. Tomēr tas neattiecas uz šī kodeksa 122. panta c) punktā minēto normu. Šis noteikums, kā tas ir formulēts, neuzliek pienākumu valsts muitas iestādēm, bet tikai paredz normu, kuras piemērošana ir fakultatīva, ciktāl šajā noteikumā, atkāpjoties no 121. panta, ir paredzēts, ka kompensācijas produkti var tikt pakļauti noteikumiem, kas regulē aplikšanu ar nodokli saskaņā ar pārstrādi muitas kontrolē, ja ievedamās preces varētu būt bijušas nodotas šai procedūrai.
32. No iepriekš minētā izriet – lai noteiktu muitas parāda summu, laižot kompensācijas preces brīvā apgrozībā, Muitas kodeksa 122. panta c) punkts neliek valsts muitas iestādēm pēc savas iniciatīvas piemērot nodokļa uzlikšanu reglamentējošās normas, kas attiecas uz pārstrādes muitas kontrolē režīmu, un, pat ja šīs normas ir labvēlīgākas attiecīgajai personai, šo noteikumu piemēro tikai tad, ja to skaidri lūdz darīt. No Muitas kodeksa noteikumiem neizriet, ka Kopienu likumdevējs būtu paredzējis uzlikt valsts iestādēm pienākumu rūpēties par parādniekiem, atbilstoši kuram šīm iestādēm būtu jāaizstāv to intereses, piemērojot labvēlīgākas nodokļa uzlikšanas normas.
33. Šo interpretāciju apstiprina Muitas kodeksa 62. panta 1. punkta formulējums, atbilstoši kuram attiecībā uz muitas procedūras piemērošanu precēm deklarantam ir jānorāda savā deklarācijā “vis[as] ziņ[as], kas nepieciešamas tās muitas procedūras noteikumu īstenošanai, kurai preces ir deklarētas”. Līdzīgu pienākumu ikvienam deklarantam sniegt muitas iestādēm visas vajadzīgās ziņas uzliek Muitas kodeksa 4. panta 18. punkts.
34. Tādēļ uz pirmo jautājumu ir jāatbild – Muitas kodeksa 122. panta c) punkts ir interpretējams tādējādi, ka, nosakot muitas parāda, kas rodas, laižot kompensācijas preces brīvā apgrozībā, summu, ja vien attiecīgā persona nav to skaidri lūgusi, valsts muitas iestādēm nav jāpiemēro nodokļu tiesību normas, kas reglamentē pārstrādes muitas kontrolē režīmu, ja ievestajām precēm šo režīmu varēja piemērot.
Par otro jautājumu
35. Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Muitas kodeksa 236. pants ir interpretējams tādējādi, ka valsts muitas iestādēm ir jāizskata lūgums atmaksāt ievedmuitas nodokli, pārrēķinot muitas parāda summu atbilstoši minētā kodeksa 122. panta c) punktam, ja šī muitas parāda summa jau ir aprēķināta, piemērojot šī kodeksa 121. pantu, un darīta zināma attiecīgajai personai.
36. Savos apsvērumos Nīderlandes valdība šajā sakarā apgalvo, ka, tā kā muitas iestādes ir pamatoti piemērojušas Muitas kodeksa 121. pantu, muitas parāds bija likumīgi jāsedz maksāšanas brīdī un ka katrā ziņā, ja attiecīgajai personai ir dota iespēja izvēlēties muitas parāda aprēķināšanas metodi, šī persona vairs nedrīkst atsaukties uz Muitas kodeksa 236. pantu, lai a posteriori
lūgtu piemērot citu aprēķina metodi, ar kuru varētu panākt tai labvēlīgāku iznākumu.
37. Šo argumentāciju nevar atbalstīt.
38. No Muitas kodeksa 236. panta teksta izriet, ka valsts muitas iestādes atmaksā nodokļus, ja tiek konstatēts, ka to maksāšanas brīdī šāda muitas nodokļu summa pēc likuma nav bijusi maksājama.
39. Nav apstrīdams – kā tas izriet no atbildes uz pirmo jautājumu –, ka valsts muitas iestādēm ir tiesības noteikt muitas parāda summu saskaņā ar Muitas kodeksa 121. pantu, ja attiecīgā persona skaidri nelūdz kompensācijas precēm piemērot nodokļa uzlikšanu reglamentējošās normas, kas attiecas uz pārstrādes muitas kontrolē režīmu, kaut gan ievestajai precei varēja piemērot šo režīmu.
40. No minētā izriet, ka šādā situācijā ievestās preces var pamatoti uzskatīt par tādām, kuras apliek ar ievedmuitas nodokļiem, un līdz ar to šos nodokļus likumīgi iekasē. Tas it īpaši attiecas uz šo lietu, kurā, tā kā ASM Lithography
sniedza ikmēneša pārskatus par brīvā apgrozībā laistajām kompensācijas precēm, tā aprēķināja maksājamo nodokļu summu, pamatojoties uz Muitas kodeksa 121. pantu, un kurā Nīderlandes muitas iestādes sagatavoja paziņojumu par nodokļa apjomu saskaņā ar minētā uzņēmuma aprēķināto summu, piemērojot to pašu noteikumu.
41. Tomēr tāds apstāklis, kā tas ir šajā gadījumā, kad muitas nodokļi to maksāšanas brīdī ir likumīgi iekasēti, jo ASM Lithography
nebija iesniegusi lūgumu piemērot Muitas kodeksa 122. panta c) punktu, nevar novest pie tā, ka, neskatoties uz šajā sakarā vēlāk iesniegtu lūgumu, minētie nodokļi a posteriori
ir jāpielīdzina likumīgi maksājamiem nodokļiem Muitas kodeksa 236. panta 1. punkta nozīmē, jo, pirmkārt, lūgums nav iesniegts muitas nodokļu maksāšanas brīdī kļūdas dēļ, kuru veido netīša neizdarība, ko nevar uzskatīt par galīgās izvēles izdarīšanu, kas atbilstoši definīcijai ir brīvprātīga, un, otrkārt, nav apstrīdams, ka pēc šāda lūguma iesniegšanas saskaņā ar likumu maksājamie nodokļi būtu ievērojami mazāki nekā iekasētā summa, proti, tie nebūtu jāmaksā (šajā sakarā skat. 2005. gada 20. oktobra spriedumu lietā C‑468/03 Overland Footwear, Krājums, I‑8937. lpp., 68. un 69. punkts).
42. No iepriekš minētā izriet – ja Muitas kodeksa 236. pantā izvirzītie nosacījumi ir izpildīti, proti, deklarants nav veicis kādas darbības un ir ievērots trīs gadu termiņš, kas noteikts lūguma veikt nodokļu atmaksu iesniegšanai, – šis noteikums ir piemērojams gadījumā, kad lūgums veikt ievedmuitas nodokļu atmaksu ir iesniegts pēc uzņēmuma iesniegtās deklarācijas par preču laišanu brīvā apgrozībā, kurā tas parāda summu kļūdaini aprēķināja, pamatojoties uz minētā kodeksa 121. pantu, nevis atbilstoši šī kodeksa 122. panta c) punktam lūdza šo summu noteikt saskaņā ar nodokļu uzlikšanu reglamentējošām normām, kuras piemēro pārstrādes muitas kontrolē režīmam. Valsts tiesai ir jāpārbauda, vai šie nosacījumi ir izpildīti.
43. No iepriekš minētā izriet, ka Muitas kodeksa 236. pants ir interpretējams tādējādi, ka valsts muitas iestādēm ir jāizskata lūgums atmaksāt ievedmuitas nodokļus, ja izrādās, ka, attiecīgajai personai pieļaujot kļūdu, nevis izdarot galīgo izvēli, muitas parāda summa ir noteikta, piemērojot šīs regulas 121. pantu, un jau ir paziņota attiecīgajai personai, pat ja šī lūguma rezultātā šīm iestādēm būtu jāpārrēķina parāda summa, piemērojot minētās regulas 122. panta c) punktu.
Par tiesāšanās izdevumiem
44. Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, izņemot minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumus, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1) 122. panta c) punkts Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulā (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi ir jāinterpretē tādējādi, ka, nosakot muitas parāda, kas rodas, laižot kompensācijas preces brīvā apgrozībā, summu, ja vien attiecīgā persona nav to skaidri lūgusi, valsts muitas iestādēm nav jāpiemēro nodokļu tiesību normas, kas reglamentē pārstrādes muitas kontrolē režīmu, ja ievestajām precēm šo režīmu varēja piemērot;
2) 236. pants Regulā Nr. 2913/92 ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts muitas iestādēm ir jāizskata lūgums atmaksāt ievedmuitas nodokļus, ja izrādās, ka, attiecīgajai personai pieļaujot kļūdu, nevis izdarot galīgo izvēli, muitas parāda summa ir noteikta, piemērojot minētās regulas 121. pantu, un jau ir paziņota attiecīgajai personai, pat ja šī lūguma rezultātā šīm iestādēm būtu jāpārrēķina parāda summa, piemērojot minētās regulas 122. panta c) punktu.