Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA MANUELA KAMPOSA SANČESA‑BORDONAS [MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 19. martā (1)
Lieta C‑339/25
Iulicris Recycling SRL
pret
Ibanfirst SA
(Tribunal de l’entreprise francophone de Bruxelles (Briseles frankofonā Uzņēmējdarbības lietu tiesa, Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Prejudiciāla nolēmuma tiesvedība – Maksājumu pakalpojumi iekšējā tirgū – Direktīva (ES) 2015/2366 – Atļauja maksājumu iestādēm sniegt cieši saistītus palīgpakalpojumus – Valūtas maiņas pakalpojumi – Elastīgi ārvalstu valūtas maiņas nākotnes līgumi – Direktīva 2014/65/ES – Deleģētā regula (ES) 2017/565 – Ieguldījumu pakalpojumi – Finanšu instrumenti – Tādu ieguldījumu pakalpojumu izslēgšana, ko citi profesionāļi sniedz neregulāri – Maksājumu pakalpojumu sniedzēju neregulāri sniegtu ieguldījumu pakalpojumu izņēmums (exemption payment)
1.        Pamatlietā, uz kuru attiecas šis iesniedzējtiesas nolēmums, ir strīds starp divām komercsabiedrībām: a) pirmo komercsabiedrību, kuras juridiskā adrese ir Beļģijā un kura darbojas kā maksājumu pakalpojumu sniedzējs (turpmāk tekstā – “MPS”) Direktīvas (ES) 2015/2366 (2) izpratnē, pamatojoties uz Beļģijas iestāžu izsniegtu atļauju, un b) otro komercsabiedrību, kuras juridiskā adrese ir Rumānijā (turpmāk tekstā – “klients”) un kura izmanto pirmās minētās komercsabiedrības pakalpojumus savas komercdarbības veikšanai.
2.        Iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai MPS var likumīgi noslēgt ar klientu elastīgus ārvalstu valūtas maiņas nākotnes līgumus, uz kuriem, iespējams, attiecas Direktīva 2014/65/ES (3) un Deleģētā regula (ES) 2017/565 (4), ja MPS nav piešķirta atļauja darboties kā ieguldījumu brokeru sabiedrībai šo divu tiesību aktu izpratnē.
I.      Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
1.      MPD2
3.        Tās 18. pantā “Darbības” norādīts:
“1.      Papildus maksājumu pakalpojumu sniegšanai maksājumu iestādes ir tiesīgas veikt šādas darbības:
a)      darbības pakalpojumu un ar tiem cieši saistītu palīgpakalpojumu sniegšana, piemēram, maksājumu darījumu izpildes nodrošināšana, ārvalstu valūtas maiņas pakalpojumi, glabāšana, kā arī datu uzglabāšana un apstrāde; [..].”
[..]
2.      Ja maksājumu iestādes sniedz vienu vai vairākus maksājumu pakalpojumus, tās var turēt tikai maksājumu kontus, ko izmanto vienīgi maksājumu darījumiem.
3.      Jebkādi naudas līdzekļi, ko maksājumu iestādes saņem no maksājumu pakalpojumu lietotājiem nolūkā sniegt maksājumu pakalpojumus, nav noguldījumi vai citi atmaksājamie naudas līdzekļi Direktīvas 2013/36/ES 9. panta nozīmē vai elektroniskā nauda, kā definēts Direktīvas 2009/110/EK 2. panta 2. punktā.
[..]
5.      Maksājumu iestādes nevar pieņemt noguldījumus vai citus atmaksājamus naudas līdzekļus Direktīvas 2013/36/ES 9. panta nozīmē.
[..]”
2.      FITD II direktīva
4.        Saskaņā ar 2. pantu “Izņēmumi”:
“1.      Šī direktīva neattiecas uz:
[..]
c)      personām, kas sniedz ieguldījumu pakalpojumus, ja attiecīgo pakalpojumu sniedz neregulāri, veicot profesionālu darbību, un ja šo darbību reglamentē tiesību akti vai noteikumi, vai profesionālās darbības ētikas kodekss, kas ietver minētā pakalpojuma sniegšanu;
[..]”.
5.        I pielikums formulēts šādi:
“PAKALPOJUMU, DARBĪBU UN FINANŠU INSTRUMENTU SARAKSTI
[..]
C IEDAĻA
Finanšu instrumenti
[..]
4)      iespēju līgumi, regulētā tirgū tirgoti nākotnes līgumi, mijmaiņas līgumi, regulētā tirgū netirgoti procentu likmes nākotnes līgumi un jebkādi citi atvasināti līgumi, kas attiecas uz vērtspapīriem, valūtām, procentu likmēm vai ienesīgumu, emisijas kvotām vai citiem atvasinātiem instrumentiem, finanšu indeksiem vai finanšu rādītājiem un par ko var norēķināties ar fizisku piegādi vai skaidrā naudā;
[..]”.
3.      FITD II deleģētā regula
6.        Tās 4. pantā attiecībā uz ieguldījumu pakalpojuma neregulāru
sniegšanu noteikts:
“Direktīvas 2014/65/ES 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētā izņēmuma mērķiem ieguldījumu pakalpojums uzskatāms par neregulāri sniegtu profesionālās darbības laikā, ja ir izpildīti visi šādi nosacījumi:
a)      pastāv cieša un faktiska saikne starp profesionālo darbību un ieguldījumu pakalpojuma sniegšanu vienam un tam pašam klientam, līdz ar ko ieguldījumu pakalpojumu var uzskatīt par galvenās profesionālās darbības papildinājumu;
b)      ieguldījumu pakalpojuma sniegšana galvenās profesionālās darbības klientiem nenotiek ar mērķi nodrošināt sistemātiskus ienākumus personai, kas veic profesionālo darbību, un
c)      persona, kas veic profesionālo darbību, nereklamē vai citādi nepopularizē savu spēju sniegt ieguldījumu pakalpojumus, izņemot, ja tie klientiem tiek izpausti kā papildinājums galvenajiem profesionālajiem pienākumiem.”
7.        Tās 10. pantā “Citu atvasinātu līgumu, kas attiecas uz valūtu, pazīmes” noteikts:
“1.      Direktīvas 2014/65/ES I pielikuma C iedaļas 4. punkta vajadzībām citi atvasināto instrumentu līgumi, kas attiecas uz valūtu, nav finanšu instrumenti, ja līgums ir viens no turpmāk minētajiem:
a)      līgums par tūlītēju darījumu šā panta 2. punkta nozīmē,
b)      maksāšanas līdzeklis:
i)      kuram norēķinu veic ar fizisku piegādi, izņemot saistību neizpildes vai citos izbeigšanas gadījumos;
ii)      kuru noslēgusi vismaz viena persona, kas nav finanšu darījumu partneris Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 648/2012 [(2012. gada 4. jūlijs) par ārpusbiržas atvasinātajiem instrumentiem, centrālajiem darījumu partneriem un darījumu reģistriem (OV 2012, L 201, 1. lpp.)] 2. panta 8. punkta izpratnē;
iii)      noslēgts, lai veicinātu samaksu par identificējamām precēm, pakalpojumiem vai tiešajiem ieguldījumiem; un
iv)      netiek tirgots tirdzniecības vietā.
2.      Līgums par tūlītēju darījumu 1. punkta vajadzībām ir līgums par vienas valūtas apmaiņu pret citu valūtu, saskaņā ar kura noteikumiem piegāde ir paredzēta kādā no šiem termiņiem, atkarībā no tā, kurš no tiem ir garāks:
[..]
Līgums nav līgums par tūlītēju darījumu, ja, neraugoties uz tajā skaidri izklāstītajiem noteikumiem, līguma puses vienojas, ka valūtas piegāde jāatliek un nav jāveic pirmajā apakšpunktā minētajā termiņā.
[..]”
B.      Valsts tiesības
1.      Finanšu likums (5)
8.        Likuma 2. panta 1. punkta d) apakšpunktā iekļautais finanšu instrumentu saraksts atbilst FITD II direktīvas I pielikuma C iedaļas 4. punktā minētajam sarakstam.
2.      Ieguldījumu likums (6)
9.        Saskaņā ar 4. panta 1. punktu no šī likuma attiecīgās sadaļas piemērošanas jomas izslēgtas personas, kuras neregulāri sniedz ieguldījumu pakalpojumus ar nosacījumiem, kas līdzīgi FITD II direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta nosacījumiem.
3.      Maksājumu likums (7)
10.      Likuma 43. panta 1. punktā noteikts, ka, neskarot 13. panta noteikumus, maksājumu iestādes drīkst sniegt darbības pakalpojumus un ar tiem cieši saistītus palīgpakalpojumus ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādi paredzēti MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunktā.
II.    Fakti, tiesvedība un prejudiciālais jautājums
11.      Iulicris Recycling SRL (turpmāk tekstā – “Iulicris”) ir Rumānijas pārstrādes uzņēmums, kas rēķinus par metāllūžņiem izraksta ASV dolāros (USD) un savas maksājumu saistības kārto Rumānijas lejās (RON).
12.      Ibanfirst SA ir tiešsaistes MPS, kuram Beļģijas Nacionālā banka izsniegusi atļauju 2013. gada 22. maijā un kurš sniedz pakalpojumus starptautisko darījumu jomā.
13.      2021. gada 1. jūlijā Iulicris atvēra bankas kontu Ibanfirst. Parakstot šo līgumu, Iulicris izvēlējās noteiktus pakalpojumus, piemēram, vairāku valūtu maksājumu konta atvēršanu, SEPA pārskaitījumu saņemšanu un veikšanu (8) un piekļuvi Ibanfirst platformai.
14.      Lai samazinātu USD/RON valūtas kursa risku, Iulicris 2021. gada 17., 28. un 30. septembrī noslēdza arī trīs elastīgus regulētā tirgū tirgotus nākotnes līgumus (9), nosakot USD/RON maiņas kursu attiecīgi 4,20 par 3 miljoniem USD, 4,22 par 3 miljoniem USD un 4,25 par 4 miljoniem USD.
15.      No 2022. gada marta Ibanfirst veica secīgus papildu seguma pieprasījumus (margin calls) (10), lūdzot Iulicris uz šī pamata samaksāt dažādas summas. Laikposmā no 2022. gada 9. marta līdz 2022. gada 7. oktobrim Iulicris kopumā samaksāja Ibanfirst 894 724 USD un 1 498 000 RON kā nodrošinājuma segumu (11).
16.      2022. gada 26. oktobrī Iulicris iesniedza pieteikumu par elastīgu regulētā tirgū tirgotu nākotnes līgumu seguma perioda atjaunošanu vēl uz gadu.
17.      Ibanfirst paziņoja, ka tā ir gatava pagarināt elastīgu regulētā tirgū tirgotu nākotnes līgumu termiņu tikai par vienu mēnesi ar nosacījumu, ka tiek samaksāts jauns nodrošinājums un sniegta finanšu garantija.
18.      Iulicris noraidīja šos nosacījumus, atgādināja Ibanfirst par jau segtajiem papildu seguma pieprasījumiem un atkārtoti pieprasīja pagarināt līgumus par
vienu gadu.
19.      2022. gada 21. novembrī Ibanfirst informēja Iulicris, ka elastīgu regulētā tirgū tirgotu nākotnes līgumu termiņš ir beidzies, un aicināja Iulicris samaksāt nolīgtās valūtas summas.
20.      2023. gada 28. februārī Iulicris informēja Ibanfirst, ka elastīgi regulētā tirgū tirgoti nākotnes līgumi tikuši piedāvāti, pārkāpjot sabiedrisko kārtību, un tie ir absolūti spēkā neesoši. Tā pieprasīja Ibanfirst atmaksāt summas, kas bija iemaksātas kā nodrošinājums.
21.      Tā kā visi mēģinājumi panākt ārpustiesas noregulējumu bija nesekmīgi, Iulicris 2023. gada 25. maijā cēla prasību pret Ibanfirst, lūdzot:
–        atzīt par spēkā neesošiem sākotnējos finanšu instrumentus, kas izriet no trim 2021. gada septembrī noslēgtajiem elastīgajiem regulētā tirgū tirgotiem nākotnes līgumiem, kā arī atzīt par spēkā neesošiem visus finanšu instrumentus, ar kuriem tie secīgi tika aizstāti;
–        piespriest Ibanfirst atmaksāt summas 894 724 USD un 1 498 000 RON apmērā, kas bija samaksātas kā nodrošinājums.
22.      Šādos apstākļos Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Briseles frankofonā Uzņēmējdarbības lietu tiesa, Beļģija) uzdod Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [MPD2] 18. panta 1. punkta a) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka ārvalstu valūtas maiņas nākotnes līgumiem, lai tos varētu uzskatīt par cieši saistītiem palīgpakalpojumiem, kurus maksājumu iestādes ir tiesīgas sniegt:
a)      jāatbilst [FITD II] deleģētās regulas 10. panta 1. punkta b) apakšpunktā (maksāšanas līdzekļa izņēmums) paredzētajiem nosacījumiem un/vai
b)      jābūt neregulāriem [FITD II] direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē un tādējādi jāatbilst [FITD II] deleģētās regulas 4. pantā paredzētajiem nosacījumiem?”
III. Par tiesvedību Tiesā
23.      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu tika reģistrēts Tiesā 2025. gada 17. maijā.
24.      Iulicris, Ibanfirst, Beļģijas un Čehijas Republikas valdības, kā arī Eiropas Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus.
25.      Tiesa neuzskatīja par nepieciešamu rīkot tiesas sēdi.
IV.    Izvērtējums
A.      Pieņemamība
26.      Ibanfirst apgalvo, ka prejudiciālā jautājuma a) daļa nav pieņemama, jo tā nav nepieciešama, lai atrisinātu pamatlietā izskatāmo strīdu. Tā uzskata, ka:
–        šai jautājuma daļai nozīme būtu tikai tad, ja iesniedzējtiesa sākotnēji uzskatītu, ka strīdīgie līgumi ir ārvalstu valūtas atvasināto instrumentu līgumi FITD II direktīvas un FITD II deleģētās regulas 10. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē;
–        tomēr pamatlietā aplūkotie līgumi neietilpst FITD II tiesiskā regulējuma piemērošanas jomā.
27.      Beļģijas valdība uzskata, ka, tā kā FITD II deleģētās regulas 10. panta 1. punkta b) apakšpunkts ar zināmiem nosacījumiem izslēdz iespēju ārvalstu valūtas atvasināto instrumentu līgumus kvalificēt kā finanšu instrumentus, neesot pamata apsvērt, vai piemērojama FITD II noteiktā uzraudzības sistēma. Tādējādi, tieši neapstrīdot prejudiciālā jautājuma a) daļas pieņemamību, tā savos apsvērumos sniedz atbildi tikai uz šī jautājuma b) daļu.
28.      Manuprāt, prejudiciālais jautājums ir pilnībā pieņemams. Pirmkārt, uz to attiecas atbilstības prezumpcija, ko Tiesa piemēro valsts tiesu uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem (12). Otrkārt, Ibanfirst izvirzītā iebilde par nepieņemamību nav nošķirama no jautājuma izskatīšanas pēc būtības.
29.      Lai gan iesniedzējtiesa nav skaidri paudusi viedokli par strīdīgo līgumu kvalifikāciju, [pirmā prejudiciālā jautājuma a) punktā] uzdotais jautājums ir par to, kā interpretēt FITD II deleģētās regulas normu, kas reglamentē “citu atvasinātu līgumu, kas attiecas uz valūtu, pazīmes”.
30.      Tātad šis jautājums liecina, ka iesniedzējtiesai ir pamats uzskatīt, ka strīdīgos līgumus var kvalificēt kā regulētā tirgū tirgotus nākotnes līgumus, uz kuriem var attiekties atsevišķi FITD II tiesiskajā regulējumā paredzētie izņēmumi.
31.      Tāpat iesniedzējtiesa strīda izklāstu noslēdz, apgalvojot, ka “tādējādi šā strīda risinājums ir atkarīgs no tā, vai maksājumu iestādēm, kas vēlas regulāri un profesionāli piedāvāt atvasinātos valūtas instrumentus kā daļu no ārvalstu valūtas maiņas palīgpakalpojuma, jānodrošina, ka uz minētajiem instrumentiem var attiecināt [FITD II deleģētās regulas 10. panta 1. punktā] paredzētos atbrīvojumus un tādējādi tie nav finanšu instrumenti [FITD II direktīvas] izpratnē” (13).
32.      Šādos apstākļos uzskatu, ka prejudiciālais jautājums kopumā ir pieņemams.
B.      Par lietas būtību
1.      Sākotnējā piezīme: strīdīgo līgumu būtība
33.      Iesniedzējtiesai jānosaka, vai Ibanfirst atļauja darboties Beļģijā kā MPS ļāva tai noslēgt ar Iulicris elastīgus ārvalstu valūtas maiņas nākotnes līgumus.
34.      Ibanfirst apgalvo, ka MPD2 18. pants reglamentējot vienīgi tās tiesiskās attiecības ar Iulicris, tostarp attiecībā uz elastīgiem ārvalstu valūtas maiņas nākotnes līgumiem. Čehijas Republikas valdība (14) un Komisija (15) pauž tādu pašu viedokli. Beļģijas valdība savukārt ieņem kompromisa nostāju, atzīstot, ka MPD2 sistēma ir pašpietiekama, tomēr norāda, ka varot ņemt vērā arī FITD II tiesiskajā regulējumā paredzētos atbrīvojuma kritērijus.
35.      Iulicris savukārt apgalvo, ka šie līgumi esot finanšu instrumenti, kurus reglamentē FITD II tiesiskais regulējums (16). Lai tos noslēgtu, Ibanfirst būtu jāsaņem atļauja darboties kā ieguldījumu pakalpojumu sniedzējai.
36.      Iesniedzējtiesas nolēmumā lūgts izvērtēt saikni starp MPD2 un FITD II tiesisko regulējumu jautājumā, ko Savienības likumdevējs līdz šim nav skaidri reglamentējis. Pašreizējā tiesiskajā regulējumā nav skaidri paredzēti noteikumi par iespēju MPS sniegt ieguldījumu pakalpojumus bez FITD II atļaujas.
37.      Turpretim šāds noteikums paredzēts kredītiestādēm, kuras saņēmušas atļauju saskaņā ar Direktīvu 2013/36/ES (17) un veic vienu vai vairākas ieguldījumu darbības, kā tas atspoguļots FITD II direktīvas 1. panta 3. un 4. punktā.
38.      Tādējādi būs jālemj par to, vai MPS jāsaņem papildu administratīvā atļauja kā ieguldījumu brokeru sabiedrībai, lai piedāvātu pakalpojumus, uz kuriem, iespējams, attiecas FITD II sistēma, pat ja šo pakalpojumu tas sniedz neregulāri papildus savai galvenajai MPS darbībai.
39.      MPD2, kas pieņemta, pamatojoties uz LESD 114. pantu, paredzēti “noteikumi par nosacījumu pārredzamību un informēšanas prasībām attiecībā uz maksājumu pakalpojumiem, kā arī attiecīgām maksājumu pakalpojumu lietotāju un MPS tiesībām un pienākumiem saistībā ar maksājumu pakalpojumu sniegšanu profesionālās darbības vai uzņēmējdarbības veidā” (1. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkts). Tādējādi šī direktīva attiecas uz maksājumu pakalpojumiem.
40.      Savukārt FITD II direktīvā, kas pieņemta, pamatojoties uz LESD 53. panta 1. punktu, noteiktas prasības attiecībā uz “atļauju izsniegšanas ieguldījumu brokeru sabiedrībām un to darbības noteikumiem” un “trešo valstu brokeru sabiedrību ieguldījumu pakalpojumu vai darbību veikšanu, izveidojot filiāli” (1. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkts).
41.      FITD II piemērošanas joma saistīta ar “finanšu instrumenta” jēdzienu, jo tajā reglamentētie “ieguldījumu pakalpojumi un darbības” aptver tās I pielikuma C iedaļā minētos instrumentus, tostarp regulētā tirgū tirgotus nākotnes līgumus.
42.      Lai arī pastāv atšķirības starp maksājumu pakalpojumu un ieguldījumu pakalpojumu tiesisko regulējumu, praksē bieži vērojama mijiedarbība: maksājumu pakalpojumu uzņēmumi saviem klientiem (principā neregulāri papildus savai galvenajai darbībai) piedāvā atsevišķu ar šo galveno darbību saistītu finanšu instrumentu tirdzniecību.
43.      Tā tas ir izskatāmajā lietā. Ibanfirst, kas ir MPS, piedāvāja klientam (Iulicris) papildu finanšu instrumentu (elastīgus ārvalstu valūtas maiņas nākotnes līgumus), kas potenciāli varētu ietilpt FITD II direktīvas piemērošanas jomā.
44.      Manuprāt, starp Ibanfirst un Iulicris noslēgtos elastīgos ārvalstu valūtas maiņas nākotnes līgumus var kvalificēt kā finanšu instrumentus, proti, instrumentus, kuriem principā piemērojama FITD II direktīva.
45.      FITD II direktīvā nav sniegta jēdziena “finanšu instruments” vispārēja definīcija, bet tās I pielikumā ir iekļauts to finanšu instrumentu saraksts, uz kuriem tā attiecas. Šī pielikuma C iedaļas 4. punktā iespēju līgumi, regulētā tirgū tirgoti nākotnes līgumi un jebkādi citi atvasinātie līgumi tiek uzskatīti par finanšu instrumentiem.
46.      Turklāt Savienības tiesību aktos nav definēti regulētā tirgū tirgoti nākotnes līgumi, bet Tiesa par tādiem atzinusi līgumus, kas izriet no “[..] parast[a] pieņēmum[a] finanšu tiesībās” (18).
47.      Tiesa uz šī pamata norādīja, ka “nākotnes līgums ir tāda veida atvasināts līgums, ar kuru divas puses apņemas pirkt un pārdot vēlākā datumā “tā pamatā esošos” aktīvus par cenu, kas tiek noteikta līguma slēgšanas brīdī” (19).
48.      Šī definīcija atbilst Direktīvai 2004/39/EK (20), kas ir FITD II direktīvas priekštece, tomēr, tā kā abās direktīvās iekļautie finanšu instrumentu saraksti ir līdzīgi, to var izmantot arī FITD II direktīvas interpretācijai.
49.      Pamatlietā aplūkotie strīdīgie līgumi, ko noslēgušas Ibanfirst un Iulicris, tiek dēvēti par elastīgiem regulētā tirgū tirgotiem nākotnes līgumiem (kas ir visai zīmīgi), un, manuprāt – atkārtoju – tie atbilst Tiesas izmantotajai nākotnes līgumu definīcijai, jo:
–        šajos līgumos, kas, šķiet, atbilst FX (Forex vai Foreign Exchange atvasinātie instrumenti) modelim, puses cenšas samazināt ar valūtas kursa svārstībām saistīto risku, it īpaši risku, kuram pakļauts Iulicris – uzņēmums, kas izmanto RON, bet daudzus pārdevumus un darījumus veic USD;
–        strīdīgo līgumu darbības laikā Ibanfirst nosūtīja Iulicris divus papildu seguma pieprasījumus (margin calls), uzliekot tai pienākumu iemaksāt papildu naudas līdzekļus, jo konta atlikums bija kļuvis mazāks par uzturēšanas nodrošinājumu USD un RON valūtas kursa svārstību dēļ.
50.      Tādējādi viss, šķiet, liecina, ka pamatlietā aplūkotie elastīgie ārvalstu valūtas maiņas nākotnes līgumi ir finanšu instrumenti FITD II direktīvas izpratnē.
51.      Pamatojoties uz šo pieņēmumu, būs jāizvērtē, vai saskaņā ar šiem līgumiem Ibanfirst sniedza Iulicris ieguldījumu darbībai raksturīgu pakalpojumu, lai gan tas tika sniegts neregulāri papildus tās galvenajai darbībai (Ibanfirst galvenā darbība bija tiešsaistes maksājumu pakalpojumi ar valūtas maiņu).
52.      Veicot šo izvērtējumu, būs jāinterpretē MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunkts, attiecīgā gadījumā skatot to kopsakarā ar FITD II direktīvas 2. pantu un FITD II deleģētās regulas 4. un 10. pantu.
2.      MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretācija
53.      Iesniedzējtiesa būtībā lūdz Tiesu interpretēt MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
54.      It īpaši tā vēlas noskaidrot, vai ārvalstu valūtas maiņas nākotnes līgumiem, “lai tos varētu uzskatīt par cieši saistītiem palīgpakalpojumiem, kurus maksājumu iestādes ir tiesīgas sniegt”, ir:
–        jāatbilst FITD II deleģētās regulas 10. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētajiem atbrīvojuma nosacījumiem;
–        jābūt neregulāriem FITD II direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē, lai tie atbilstu FITD II deleģētās regulas 4. pantā paredzētajiem nosacījumiem.
55.      Saskaņā ar MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunktu “papildus maksājumu pakalpojumu sniegšanai maksājumu iestādes ir tiesīgas veikt šādas darbības: [..] cieši saistītu palīgpakalpojumu sniegšana, piemēram, [..] ārvalstu valūtas maiņas pakalpojumi [..]”.
56.      Jēdziens “palīgpakalpojumi”, kas ir cieši saistīti ar maksājumu pakalpojumu sniegšanu, neietver nekādu atsauci uz dalībvalstu tiesībām. Gan no Savienības tiesību vienveidīgas piemērošanas, gan no vienlīdzības principa prasībām izriet, ka Savienības tiesību norma, kurā tās satura un piemērošanas jomas noskaidrošanai nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, parasti visā Savienībā ir interpretējama autonomi un vienveidīgi (21).
57.      Tā kā MPD2 jēdziens “palīgpakalpojumi, kas ir cieši saistīti” ar maksājumu pakalpojumu sniegšanu, nav definēts, tas jāinterpretē atbilstoši to ierastajai nozīmei ikdienas valodā, ņemot vērā tā lietošanas kontekstu un tos ietverošā tiesiskā regulējuma mērķus (22).
a)      Gramatiskā interpretācija
58.      MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunktā kā palīgpakalpojumi, kas cieši saistīti ar maksājumu pakalpojumu sniegšanu, īpaši ir minēti valūtas maiņas pakalpojumi (23).
59.      Pamatlietā ir sniegts šo
palīgpakalpojumu
piemērs. Maksājumu pakalpojumu sniedzēja iestāde (Ibanfirst) piedāvā savam klientam (Iulicris) arī ar maksājumu pakalpojumu sniegšanu cieši saistītu palīgpakalpojumu – ārvalstu valūtas maiņas pakalpojumu, jo šis klients saņem maksājumus USD un izmanto RON.
60.      Tādējādi ārvalstu valūtas maiņas pakalpojumus bez grūtībām var kvalificēt kā palīgpakalpojumus, kas cieši saistīti ar maksājumu pakalpojuma sniegšanu.
61.      Tomēr aplūkotā tiesību norma pati par sevi neļauj noskaidrot, vai šī kvalifikācija ir piemērojama arī tad, ja par ārvalstu valūtas maiņas pakalpojumu puses ir noslēgušas arī regulētā tirgū tirgotu nākotnes līgumu, lai pārvaldītu ārvalstu valūtas maiņas kursa svārstībām raksturīgā riska segumu.
62.      Tādējādi no gramatiskā skatpunkta MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunkts nav īpaši noderīgs, lai noteiktu, kad regulētā tirgū tirgotu nākotnes līgumu, kas pats par sevi ir finanšu instruments, var uzskatīt par palīgpakalpojumu, kas ir cieši saistīts ar MPS pamatdarbību.
63.      Proti, MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunktā:
–        nav nevienas atsauces vai norādes uz FITD II deleģētās regulas 10. pantā paredzētā atbrīvojuma nosacījumiem;
–        tāpat nav norādes uz tiesību normām par tādu atsevišķu finanšu instrumentu tirdzniecības neregulāro raksturu, kas ietvertas FITD II direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā un FITD II deleģētās regulas 4. pantā. Savukārt šie divi ieguldījumu pakalpojumu regulējošie noteikumi nesatur skaidras atsauces uz MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
64.      Kopumā no gramatiskā skatpunkta nav pamata MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunktu interpretēt kopsakarā ar FITD II regulu un FITD II deleģēto regulu. Turklāt priekšlikumā grozīt MPD2 (24) ir saglabāta 18. pantam identiska tiesību norma, neatsaucoties uz FITD II direktīvu.
b)      Sistēmiskā interpretācija
65.      No sistēmiskā skatpunkta varētu pieņemt MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretāciju saskaņā ar attiecīgajām FITD II direktīvas un FITD II deleģētās regulas normām.
66.      Tomēr šādam mēģinājumam sniegt kombinētu interpretāciju ir būtiski šķēršļi. FITD II noteikumi ir pieņemti saistībā ar ieguldījumu pakalpojumu sniegšanu, tāpēc tiem
ir atšķirīga loģika un tie piemērojami atšķirīgās situācijās.
67.      FITD II deleģētās regulas 10. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir noteikts, ka FITD II direktīvas I pielikuma C iedaļas 4. punkta vajadzībām “citi atvasināto instrumentu līgumi, kas attiecas uz valūtu, nav finanšu instrumenti, ja līgums” ir maksāšanas līdzeklis, kas atbilst konkrētām prasībām (25).
68.      Līgumi, uz kuriem attiecas šis atbrīvojums, ir līgumi, kuru galvenais mērķis ir izveidot maksāšanas līdzekli, kas nodrošina valūtas maiņas kursu starp divām dažādām valūtām. To galvenais mērķis nav ieguldījums, bet tie papildina maksājuma darījumu, kurā tiek izmantotas dažādas valūtas.
69.      Atkārtoju, ka šādi atvasināto instrumentu līgumi, kas attiecas uz ārvalstu valūtu, netiek uzskatīti par finanšu instrumentiem saskaņā ar FITD II direktīvu, pat ja tiem ir šāds raksturs. Tādēļ iestādēm, kas tos tirgo, nav jāsaņem administratīva atļauja darboties kā ieguldījumu sabiedrībai saskaņā ar FITD II direktīvu.
70.      Tomēr iepriekš minētā atbrīvojuma nosacījumi atšķiras no MPD2 18. pantā paredzētajiem nosacījumiem: FITD II deleģētās regulas 10. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēts konkrēts līguma veids, kas attiecas uz ārvalstu valūtu, bet MPD2 18. pants piemērojams visiem valūtas maiņas pakalpojumiem bez izņēmuma. Tāpēc abu normu kombinēta piemērošana nepamatoti ierobežotu MPD2 18. panta piemērošanas jomu (26).
71.      Tāpat FITD II direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā minēto atbrīvojumu nevar izmantot, interpretējot MPD2 18. pantu (27). Šis FITD II direktīvā paredzētais atbrīvojums nav salīdzināms ar MPD2 18. pantā paredzēto noteikumu divu iemeslu dēļ:
–        pirmkārt, lai gan tajos lietota līdzīga terminoloģija, MPD2 18. pants šīs direktīvas piemērošanas jomā iekļauj noteiktus palīgpakalpojumus, kas ir cieši saistīti ar maksājumu pakalpojumiem. Savukārt saskaņā ar FITD II direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu no tās piemērošanas jomas izslēgti ieguldījumu pakalpojumi, ko neregulāri sniedz sabiedrības, kuru galvenā un parastā darbība nav ieguldījumu pakalpojumu sniegšana;
–        otrkārt, ja MPD2 18. panta piemērošana būtu atkarīga no FITD II direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta ievērošanas, tas nozīmētu, ka MPD2 piemērošanas joma tiktu ierobežota: tikai ieguldījumu pakalpojumi varētu būt papildpakalpojumi, kas ir cieši saistīti ar maksājumu pakalpojumu sniegšanu. Kā jau esmu norādījis, MPD2 18. pantā kā palīgpakalpojumi, kas cieši saistīti ar maksājumu pakalpojumu sniegšanu, ir minēti konkrēti pakalpojumi, kas var neietvert finanšu instrumentus, piemēram, glabāšanas pakalpojumi, kā arī datu apstrādes un glabāšanas pakalpojumi.
c)      Teleoloģiskā interpretācija
72.      MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunktā, kurā ir atsauce uz palīgpakalpojumiem, kas cieši saistīti ar maksājumu pakalpojumiem, kurus MPS sniedz saviem klientiem, paredzēts, ka šādu pakalpojumu sniegšanai jāsaņem administratīvās atļaujas, uz kuru pamata darbojas MPS.
73.      Tādā pašā nozīmē MPD2 18. panta 4. punktā, kas reglamentē nosacījumus, ar kādiem MPS var piešķirt kredītu, precizēts, ka šāds kredīts jāsaista ar klientam sniegtajiem maksājumu pakalpojumiem un turklāt “kredīts ir palīgdarbība, un to piešķir vienīgi saistībā ar maksājumu darījuma izpildi” (28).
74.      Šo MPD2 noteikumu mērķis ir atvieglot, nevis kavēt MPS darbību. To mērķis bija aprakstīts Direktīvā 2007/64/EK (29), izmantojot formulējumu, kas joprojām piemērojams MPD2, kura aizstāja iepriekšējo direktīvu, pielāgojot tās saturu izmaiņām maksājumu pakalpojumu jomā, kas notikušas tehnoloģiskās attīstības un finanšu inovāciju rezultātā (30).
75.      Atgādinu, ka MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunkta mērķis ir paredzēt iespēju, lai gadījumos, kad papildus maksājumu pakalpojumiem komercdarbībā jāsniedz valūtas maiņas darījumi, atļauja darboties kā MPS būtu pietiekama un cita atļauja nebūtu jāsaņem.
76.      Saskaņā ar šo mērķi ir loģiski MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunktu interpretēt, atzīstot, ka “valūtas maiņas pakalpojumi” ietver ne tikai darījumus, kas stingri saistīti ar naudas summas konvertēšanu no vienas valūtas citā, bet arī papildu darījumus, kas sedz valūtas kursa svārstību risku nākotnē.
77.      Ja valūtas maiņas pakalpojumus interpretē šādā nozīmē (kā palīgpakalpojumus, kas cieši saistīti ar maksājumu pakalpojumu sniedzēju darbību), MPS varēs piedāvāt saviem klientiem piekļuvi labākiem maksājumu pakalpojumiem: valūtas maiņa tiks nostiprināta ar papildu riska segumu pret kursa svārstībām.
78.      Kopumā uzskatu, ka teleoloģiskajam kritērijam ir izšķiroša nozīme, lai MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošanas jomā iekļautu gan pašus valūtas maiņas darījumus, gan regulētā tirgū tirgotus nākotnes līgumus, kas nodrošina šiem darījumiem segumu pret valūtas maiņas kursa svārstību risku.
79.      Tāpat atļauja darboties kā MPS piešķir tās turētājam tiesības sniegt valūtas maiņas pakalpojumus, attiecīgā gadījumā papildus noslēdzot regulētā tirgū tirgotus nākotnes līgumus, kas nodrošina šim darījumam segumu saistībā ar valūtas kursa svārstību risku, bez nepieciešamības pieprasīt atsevišķu atļauju veikt šādu darījumu.
80.      Ja tas tā ir, tad nebūs jāvērtē
FITD direktīvas mērķi (31), kas atšķiras no mērķiem, kas izvirzīti MPD2 attiecībā uz ieguldījumu brokeru sabiedrībām. Abu direktīvu noteikumi saistībā ar to mērķi jāinterpretē atsevišķi.
d)      Starpsecinājums
81.      Ņemot vērā iepriekš minēto, uzskatu, ka MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka, lai ārvalstu valūtas maiņas pakalpojumus, kas ietver regulētā tirgū tirgotus nākotnes līgumus, varētu kvalificēt kā palīgpakalpojumus, kas cieši saistīti ar maksājumu pakalpojumu sniegšanu, tiem jāatbilst šajā tiesību normā paredzētajiem nosacījumiem. Šajā nolūkā nav jāievēro FITD II tiesiskā regulējuma prasības.
3.      FITD II tiesiskā regulējuma ietekme uz elastīgu valūtas maiņas nākotnes līgumu tirdzniecību, ko veic MPS
82.      Iepriekš izklāstītais principā ir pietiekams, lai atbildētu uz prejudiciālo jautājumu: MPS 18. panta 1. punkta a) apakšpunkts ļauj MPS piedāvāt tādus regulētā tirgū tirgotus nākotnes līgumus kā pamatlietā aplūkotie bez nepieciešamības saņemt (jaunu) administratīvu atļauju darboties kā tādu ieguldījumu pakalpojumu sniedzējiem, uz kuriem attiecas FITD II tiesiskais regulējums.
83.      Tomēr, ņemot vērā lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu saturu, šī atbilde, iespējams, būtu nepilnīga, ja netiktu izskatīta iesniedzējtiesas nolēmumā minēto FITD II direktīvas un FITD II deleģētās regulas normu iespējamā ietekme uz šo lietu.
84.      Tātad būtu jāizvērtē, vai šajā lietā ir izpildīti nosacījumi, lai no FITD II direktīvas un FITD II deleģētās regulas piemērošanas jomas izslēgtu Ibanfirst sniegto pakalpojumu Iulicris.
85.      Tas tā būtu, ja šis pakalpojums pēc tam, kad tas kvalificēts kā “ieguldījumu pakalpojums” (ciktāl tas ietver finanšu instrumentu, piemēram, regulētā tirgū tirgotu nākotnes līgumu):
–        būtu sniegts neregulāri, veicot profesionālo darbību, un ar noteikumu, ka šo darbību reglamentē tiesību normas vai noteikumi, kas neizslēdz šāda pakalpojuma sniegšanu (FITD II direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts); vai
–        ietvertu tādus atvasināto instrumentu līgumus, kas attiecas uz valūtu, kuriem piemīt FITD II deleģētās regulas 10. panta 1. punktā minētās iezīmes.
86.      Ievērojot iesniedzējtiesas nolēmumā norādīto secību, vispirms aplūkošu FITD II deleģētās regulas 10. panta 1. punkta iespējamo ietekmi.
a)      Atvasināto instrumentu līgumi, kas attiecas uz valūtu un nav uzskatāmi par finanšu instrumentiem saskaņā ar FITD II deleģētās regulas 10. panta 1. punktu
87.      Ja ir noslēgts atvasināto instrumentu līgums, kas attiecas uz valūtu, un tā saturs ietilpst FITD II deleģētās regulas 10. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanas jomā, saskaņā ar šo tiesību normu to neuzskata par finanšu instrumentu.
88.      Šīs normas piemērošanas nosacījumi paredz, ka atvasināto instrumentu līgumam, kas attiecas uz valūtu, “ir” jābūt maksāšanas līdzeklim, i) kuram norēķinu veic ar fizisku piegādi; ii) kuru noslēgusi vismaz viena persona, kas nav finanšu darījumu partneris; iii) kurš noslēgts, lai veicinātu samaksu par identificējamām precēm, pakalpojumiem vai tiešajiem ieguldījumiem, un iv) kurš netiek tirgots tirdzniecības vietā.
89.      Jau esmu izklāstījis iemeslus, kāpēc, manuprāt, MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunkts dod tiesības MPS autonomi sniegt saviem klientiem valūtas maiņas pakalpojumus (tostarp, ja tie ietver regulētā tirgū tirgotus nākotnes līgumus). Tāpēc šajā nolūkā FITD II deleģētās regulas prasības nav jāpilda.
90.      Ja tiktu izvēlēts pretējs risinājums, iesniedzējtiesai, kuras rīcībā ir visi šajā lietā aplūkoto līgumu noteikumi, būtu jāizvērtē, vai ir izpildīti četri FITD II deleģētās regulas 10. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētie īpašie nosacījumi, lai izslēgtu finanšu instrumenta esamību. Iesniedzējtiesas nolēmumā nav sniegta pietiekama informācija šajā ziņā.
b)      FITD II direktīvas nepiemērošana ieguldījumu pakalpojumiem, kas tiek sniegti neregulāri, veicot profesionālo darbību
91.      Direktīvā 2004/39, kas ir FITD II direktīvas priekštece, bija ietverta tiesību norma, kas līdzīga FITD II direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunktam un kuru interpretējusi Tiesa.
92.      Spriedums Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag u.c. (32) attiecās uz finanšu konsultācijām par kapitālieguldījumu, kas sniegtas apdrošināšanas starpniecības ietvaros par kapitālieguldījumu dzīvības apdrošināšanas līguma noslēgšanu. Tiesa secināja, ka šī darbība ietilpst Direktīvas 2002/92/EK (33), nevis Direktīvas 2004/39 piemērošanas jomā.
93.      No šī sprieduma izskatāmajā lietā var izdarīt lietderīgus secinājumus, jo:
–        principā finanšu konsultācijas varētu ietilpt Direktīvas 2004/39 materiālajā piemērošanas jomā, jo tās ir “ieguldījumu pakalpojums”; apdrošināšanas starpnieku var kvalificēt kā “ieguldījumu brokeru sabiedrību”, ja tas sniedz šādas konsultācijas kā savu pastāvīgu nodarbošanos vai uzņēmējdarbību;
–        katrā ziņā ar Direktīvas 2004/39 2. panta c) punktu no tās piemērošanas jomas ir izslēgtas personas, kas “savā profesionālajā darbībā ieguldījumu pakalpojumus sniedz neregulāri, ja šo pēdējo minēto darbību reglamentē tiesību akti vai noteikumi, vai profesionālās darbības ētikas kodekss, kas neizslēdz minētā pakalpojuma sniegšanu”;
–        apdrošināšanas starpnieka profesionālajā darbībā saskaņā ar Direktīvas 2002/92 2. panta 5) punktu ietilpst apdrošināšanas starpniecība. Ja šāds starpnieks no pieejamiem apdrošināšanas produktiem piedāvā dzīvības apdrošināšanu, būtu jāuzskata, ka konsultācijas par kapitālieguldījumu, ko šis produkts paredz, tiek sniegtas pakārtoti, jo tās notiek apdrošināšanas starpniecības ietvaros par apdrošināšanas līguma noslēgšanu, kas ir darbība, kura pakļauta Savienības tiesību aktu, proti, Direktīvas 2002/92, normām (34).
94.      Ievērojot šo sprieduma Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag u.c. loģiku, var izdarīt šādus secinājumus:
–        MPS (piemēram, Ibanfirst) galvenā darbība ir maksājumu pakalpojumu sniegšana saskaņā ar MPD2 1. pantu, kura noteikumi attiecas uz šīs darbības veikšanu; tās 18. pants ļauj maksājumu iestādēm sniegt palīgpakalpojumus, kas cieši saistīti ar maksājumu pakalpojumiem, piemēram, ārvalstu valūtas maiņas pakalpojumus, kā esmu norādījis iepriekš;
–        lai gan principā regulētā tirgū tirgotus nākotnes līgumus, kas papildina maksājumu pakalpojumu sniegšanu, varētu kvalificēt kā ieguldījumu darbības, saskaņā ar FITD II 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu no tās piemērošanas jomas ir izslēgti ieguldījumu pakalpojumi, kas tiek sniegti neregulāri, veicot reglamentētu profesionālo darbību;
–        neregulāri sniegtu ieguldījumu pakalpojumu jēdziens izstrādāts FITD II deleģētās regulas 4. pantā, kurā paredzēti trīs nosacījumi, lai tiem varētu piemērot FITD II 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu.
95.      Saskaņā ar FITD II deleģētās regulas 4. pantu “[..] ieguldījumu pakalpojums uzskatāms par neregulāri sniegtu profesionālās darbības laikā, ja ir izpildīti visi šādi nosacījumi:
a)      pastāv cieša un faktiska saikne starp profesionālo darbību un ieguldījumu pakalpojuma sniegšanu vienam un tam pašam klientam, līdz ar ko ieguldījumu pakalpojumu var uzskatīt par galvenās profesionālās darbības papildinājumu;
b)      ieguldījumu pakalpojuma sniegšana galvenās profesionālās darbības klientiem nenotiek ar mērķi nodrošināt sistemātiskus ienākumus personai, kas veic profesionālo darbību, un
c)      persona, kas veic profesionālo darbību, nereklamē vai citādi nepopularizē savu spēju sniegt ieguldījumu pakalpojumus, izņemot, ja tie klientiem tiek izpausti kā papildinājums galvenajiem profesionālajiem pienākumiem.”
96.      Vēlreiz jāatgādina iepriekš izklāstītie apsvērumi par MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunkta autonomiju, kuru var piemērot, neievērojot FITD II noteikumus.
97.      Ja šis pieņēmums tiktu noraidīts, iesniedzējtiesai, kurai pieejama visa šajā ziņā nepieciešamā informācija, būs jānoskaidro, vai šajā lietā ir izpildīti trīs nosacījumi, kas paredzēti FITD II deleģētās regulas 4. pantā. Es tikai uzsvēršu, ka:
–        pastāv cieša un objektīva saikne starp Ibanfirst profesionālo darbību kā MPS un ieguldījumu pakalpojuma sniegšanu, kas ietver maksājumu pakalpojuma papildināšanu ar valūtas maiņu (galvenā profesionālā darbība), izmantojot regulētā tirgū tirgotu nākotnes līgumu. No šāda skatpunkta elastīgi ārvalstu valūtas maiņas nākotnes līgumi ir pakalpojums, kas ir cieši saistīts ar maksājumu pakalpojumu sniegšanu;
–        šajā gadījumā lielākas šaubas rodas par to, vai ieguldījumu pakalpojumu sniegšana tās galvenās profesionālās darbības ietvaros apkalpotajiem klientiem nav sistemātisks ienākumu avots tādam MPS kā Ibanfirst;
–        tāpat var rasties šaubas par to, vai Ibanfirst tirgo vai reklamē savu spēju piedāvāt ieguldījumu pakalpojumus, un, ja tas tā ir, vai tā informē savus klientus, ka šie pakalpojumi tiek sniegti kā papildinājums tās galvenajai darbībai kā MPS.
98.      Katrā ziņā, pat ja šie trīs nosacījumi (vai kāds no tiem) nav izpildīti un nevar uzskatīt, ka strīdīgais pakalpojums tiek sniegts neregulāri FITD II 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē, kas konkretizēts FITD II deleģētās regulas 4. pantā, tomēr jānorāda, ka tas neliedz izskatāmajā lietā piemērot MPD2 18. pantu.
V.      Secinājumi
99.      Ņemot vērā iepriekš minēto, ierosinu sniegt Tribunal de l’entreprise francophone de Bruxelles (Briseles frankofonā Uzņēmējdarbības lietu tiesa, Beļģija) šādu atbildi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/2366 (2015. gada 25. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 2002/65/EK, 2009/110/EK un 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 1093/2010 un atceļ Direktīvu 2007/64/EK, 18. panta 1. punkta a) apakšpunkts
jāinterpretē tādējādi, ka
iestādēm, kurām piešķirta nepieciešamā atļauja darboties kā maksājumu pakalpojumu sniedzējiem, ir tiesības sniegt palīgpakalpojumus, kas cieši saistīti ar maksājumu pakalpojumu sniegšanu, piemēram, valūtas maiņas pakalpojumus, tostarp elastīgus valūtas maiņas nākotnes līgumus.
Šajā nolūkā nepiemēro:
–        Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/65/ES (2014. gada 15. maijs) par finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Direktīvu 2002/92/EK un Direktīvu 2011/61/ES 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu;
–        Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2017/565 (2016. gada 25. aprīlis), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/65/ES attiecībā uz ieguldījumu brokeru sabiedrību organizatoriskām prasībām un darbības nosacījumiem un jēdzienu definīcijām minētās direktīvas mērķiem, 4. pantu un 10. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
1 –      Oriģinālvaloda – spāņu.
2      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2015. gada 25. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 2002/65/EK, 2009/110/EK un 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 1093/2010 un atceļ Direktīvu 2007/64/EK (OV 2015, L 337, 35. lpp.). Turpmāk tekstā –
“MPD2”.
3      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2014. gada 15. maijs) par finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Direktīvu 2002/92/ES un Direktīvu 2011/61/ES (OV 2014, L 173, 349. lpp.). Turpmāk tekstā – “FITD II direktīva”.
4      Komisijas Deleģētā regula (2016. gada 25. aprīlis), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/65/ES attiecībā uz ieguldījumu brokeru sabiedrību organizatoriskām prasībām un darbības nosacījumiem un jēdzienu definīcijām minētās direktīvas mērķiem (OV 2017, L 87, 1. lpp.). Turpmāk tekstā – “FITD II deleģētā regula”.
5      2002. gada 2. augusta Loi relative à la surveillance du secteur financier et aux services financiers (Likums par finanšu nozares uzraudzību un finanšu pakalpojumiem; 2002. gada 4. septembra Moniteur belge, 39121. lpp.).
6      2016. gada 25. oktobra
Loi à l’accès à l’activité de prestation de services d’investissement et au statut et au contrôle des sociétés de gestion de portefeuille et de conseil en investissement (Likums par piekļuvi ieguldījumu pakalpojumu sniegšanai un portfeļa pārvaldības un ieguldījumu konsultāciju sabiedrību statusu un uzraudzību; 2016. gada 18. novembra Moniteur belge, 76915. lpp.).
7      2018. gada 11. marta Loi relative au statut et au contrôle des établissements de paiement et des établissements de monnaie électronique, à l’accès à l’activité de prestataire de services de paiement, et à l’activité d’émission de monnaie électronique, et à l’accès aux systèmes de paiement (Likums par maksājumu iestāžu un elektroniskās naudas iestāžu statusu un uzraudzību, piekļuvi maksājumu pakalpojumu sniegšanai, elektroniskās naudas emisiju un piekļuvi maksājumu sistēmām; 2018. gada 26. marta Moniteur belge, 29444. lpp.).
8      SEPA ir saīsinājums angļu valodā lietotajam nosaukumam
Single Euro Payment Area (Vienotā euro maksājumu telpa). SEPA ir telpa, kurā iedzīvotāji, uzņēmumi un citi ekonomikas dalībnieki var veikt un saņemt iekšzemes un pārrobežu maksājumus euro Eiropā ar vienādiem nosacījumiem, tiesībām un pienākumiem neatkarīgi no to atrašanās vietas. Tas ir būtisks iekšzemes maksājumu tirgus elements.
9      Iesniedzējtiesas nolēmumā, kas sagatavots franču valodā, šie līgumi tiek dēvēti par “contrats à terme flexible”. Viens no finanšu dokumentiem, uz kuriem attiecas FITD II direktīvas I pielikuma C iedaļas 4. punkts, ir
“contrats à terme” (regulētā tirgū tirgoti nākotnes līgumi).
10      Par margin call jēdzienu skat. 11. zemsvītras piezīmi.
11      Regulētā tirgū tirgotiem nākotnes līgumiem sākotnējais segums jeb nodrošinājuma segums ir minimālā summa, kas jāsamaksā, atverot pozīciju. Šo segumu izmanto kā nodrošinājumu pret zaudējumiem, nevis kā kopējo maksājuma summu. Uzturēšanas nodrošinājums ir minimālais atlikums, kas jāsaglabā kontā, kamēr pozīcija ir atvērta. Ja šis atlikums kļūst mazāks par noteikto uzturēšanas nodrošinājumu, tiek izdots papildu seguma pieprasījums (margin call), lai nodrošinātu papildu līdzekļus, līdz tiek atjaunots sākotnējais segums. Papildu seguma pieprasījumā attiecīgā puse tiek brīdināta par pienākumu atjaunot atlikumu; ja līdzekļi netiek iemaksāti (vai pozīcijas netiek slēgtas), darījums tiek automātiski pārtraukts, lai segtu risku. Papildu seguma pieprasījums ir kritisks brīdinājums par risku un pasākums likviditātes un tirgus stabilitātes nodrošināšanai, kas ļauj veikt darījumus, izmantojot sviras efektu.
12      Spriedumi, 2025. gada 13. novembris, Inteligo Media (C‑654/23, EU:C:2025:871, 71. punkts), un 2021. gada 15. jūnijs, Facebook Ireland u.c. (C‑645/19, EU:C:2021:483, 115. punkts).
13      Iesniedzējtiesas nolēmums, III daļa (Diskusija), in fine. Mans izcēlums.
14      Čehijas Republikas valdība rakstveida apsvērumos (5. un 12. punkts) uzskata, ka ārvalstu valūtas maiņas nākotnes līgumiem jāatbilst vienīgi MPD2 18. panta 1. punktā noteiktajām prasībām. Tikai tad, ja šie nosacījumi nav izpildīti, varētu ņemt vērā FITD II paredzētos izņēmumus.
15      Komisija rakstveida apsvērumos (82. punkts) apgalvo, ka, lai noskaidrotu, vai maksājumu iestādei saskaņā ar MPD2 piešķirtā atļauja var aptvert elastīgu regulētā tirgū tirgotu nākotnes līgumu noslēgšanu, esot jāņem vērā MPD2 18. panta nosacījumi, nevis FITD II tiesiskais regulējums.
16      Iulicris rakstveida apsvērumu 33. punkts.
17      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2013. gada 26. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (OV 2013, L 176, 338. lpp.).
18      Spriedums, 2015. gada 3. decembris, Banif Plus Bank (C‑312/14, EU:C:2015:794, 69. punkts).
19      Spriedums, 2015. gada 3. decembris, Banif Plus Bank (C‑312/14, EU:C:2015:794, 69. punkts).
20      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2004. gada 21. aprīlis), kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Padomes Direktīvas 85/611/EEK un 93/6/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/12/EK un atceļ Padomes Direktīvu 93/22/EEK (OV 2004, L 145, 1. lpp.).
21      Spriedumi, 2023. gada 30. marts, Hauptpersonalrat der Lehrerinnen und Lehrer (C‑34/21, EU:C:2023:270, 40. punkts), un 2022. gada 2. jūnijs, HK/Dānija un HK/Privat (C‑587/20, EU:C:2022:419, 25. punkts).
22      Spriedumi, 2023. gada 30. marts, Hauptpersonalrat der Lehrerinnen und Lehrer (C‑34/21, EU:C:2023:270, 41. punkts), un 2022. gada 2. jūnijs, HK/Dānija un HK/Privat (C‑587/20, EU:C:2022:419, 26. punkts).
23      Papildus ārvalstu valūtas maiņas pakalpojumam MPD2 18. panta 1. punkta a) apakšpunktā kā palīgpakalpojumi, kas cieši saistīti ar maksājumu pakalpojumu sniegšanu, skaidri minēta “[..] maksājumu darījumu izpildes nodrošināšana [..], glabāšana, kā arī datu uzglabāšana un apstrāde”.
24      Priekšlikuma Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par maksājumu pakalpojumiem un elektroniskās naudas pakalpojumiem iekšējā tirgū un ar ko groza Direktīvu 98/26/EK un atceļ Direktīvu (ES) 2015/2366 un Direktīvu 2009/110/EK, COM(2023) 366 final, 2023. gada 28. jūnijs, 10. panta 1. punkts.
25      Tas ir maksāšanas līdzeklis: i) kuram norēķinu veic ar fizisku piegādi, izņemot saistību neizpildes vai citos izbeigšanas gadījumos; ii) kuru noslēgusi vismaz viena persona, kas nav finanšu darījumu partneris Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 648/2012 2. panta 8. punkta izpratnē; iii) kurš noslēgts, lai veicinātu samaksu par identificējamām precēm, pakalpojumiem vai tiešajiem ieguldījumiem, un iv) netiek tirgots tirdzniecības vietā.
26      Kā rakstveida apsvērumos norāda Komisija (63. un 64. punkts), FITD II deleģētās regulas 10. panta 1. punkta b) apakšpunktā atbrīvojums ir attiecināts tikai uz tiem ārvalstu valūtas atvasināto instrumentu līgumiem, kurus noslēgusi vismaz viena persona, kas nav finanšu darījumu partneris Regulas Nr. 648/2012 2. panta 8. punkta izpratnē. Tas nozīmētu, ka no MPD2 18. panta tiktu izslēgti valūtas maiņas darījumi, kas noslēgti starp divām finanšu iestādēm, lai gan šāds izņēmums šajā tiesību normā vispār nav minēts.
27      Saskaņā ar to FITD II direktīva nav piemērojama “personām, kas sniedz ieguldījumu pakalpojumus, ja attiecīgo pakalpojumu sniedz dažreiz, veicot profesionālu darbību, un ja šo darbību reglamentē tiesību akti vai noteikumi vai profesionālās ētikas kodekss, kas ietver minētā pakalpojuma sniegšanu”.
28      MPD2 40. apsvērumā ir teikts, ka tai “būtu jāreglamentē kredīta piešķiršana, ko veic maksājumu iestādes, proti, kredītlīnijas piešķiršana un kredītkaršu izdošana, tikai tad, ja tas ir cieši saistīts ar maksājumu pakalpojumiem”. Minētajā apsvērumā ir piebilsts, ka “tikai tad, ja kredītu piešķir, lai atvieglotu maksājumu pakalpojumus, un, ja šāds kredīts ir īstermiņa un to piešķir uz laiku, kas nepārsniedz 12 mēnešus, tostarp ar iespēju to atjaunot, ir lietderīgi atļaut maksājumu iestādēm piešķirt šādu kredītu attiecībā uz to pārrobežu darbībām ar nosacījumu, ka tas tiek refinansēts, galvenokārt izmantojot maksājumu iestādes pašu kapitālu, kā arī citus kapitāla tirgū iegūtus naudas līdzekļus, nevis naudas līdzekļus, ko tā maksājumu pakalpojumu veikšanai tur klientu vārdā [..].”
29      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2007. gada 13. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 97/7/EK, 2002/65/EK, 2005/60/EK un 2006/48/EK un atceļ Direktīvu 97/5/EK (OV 2007, L 319, 1. lpp.).
30      Saskaņā ar Direktīvas 2007/64 4. apsvērumu “būtiski [Savienības] mērogā izveidot tādu modernu un saskaņotu tiesisko regulējumu maksājumu pakalpojumiem [..], kas būtu neitrāls un tādējādi visām maksājumu sistēmām nodrošinātu vienādus apstākļus, lai saglabātu patērētāju izvēli, kas, salīdzinot ar esošām valstu sistēmām, būtu ievērojams solis uz priekšu attiecībā uz patērētāju izmaksām, drošību un efektivitāti”.
31      FITD II direktīvas 3. apsvērums nosaka, ka tās mērķis ir panākt “[..] tād[u] saskaņošanas pakāp[i], kas vajadzīga, lai ieguldītājiem nodrošinātu augstu aizsardzības līmeni un ļautu ieguldījumu brokeru sabiedrībām sniegt pakalpojumus visā Eiropas Savienībā, kura ir iekšējais tirgus, piederības valsts uzraudzībā [..]”.
32      Spriedums, 2018. gada 31. maijs, Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag u.c. (C‑542/16, EU:C:2018:369).
33      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2002. gada 9. decembris) par apdrošināšanas starpniecību (OV 2003, L 9, 3. lpp.), kas atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2016/97 (2016. gada 20. janvāris) par apdrošināšanas izplatīšanu (OV 2016, L 26, 19. lpp.).
34      Kā esmu norādījis 2017. gada 21. novembra secinājumos lietā Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag u.c. (C‑542/16, EU:C:2017:879, 96., 104. un 105. punkts), ieguldījumu pakalpojumu riska līmenis ir augstāks nekā apdrošināšanas pakalpojumu riska līmenis, tādējādi iestāžu kontrole pār ieguldījumu sabiedrībām ir stingrāka nekā pār apdrošinātājiem.