62013CJ0047_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑47/13
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Bundesverwaltungsgericht
(Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2012. gada 15. novembrī un kas Tiesā reģistrēts 2013. gada 29. janvārī, tiesvedībā
Martin Grund
pret
Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein .
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja R. Silva de Lapuerta [ R. Silva de Lapuerta ], tiesneši Ž. L. da Krušs Vilasa [ J. L. da Cruz Vilaça ], Dž. Arestis [ G. Arestis ] (referents), Ž. K. Bonišo [ J.‑C. Bonichot ] un A. Arabadžijevs [ A. Arabadjiev ],
ģenerāladvokāte E. Šarpstone [ E. Sharpston ],
sekretārs K. Malaceks [ K. Malacek ], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2014. gada 6. februāra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– M. Grund
vārdā – S. Paulsen
un P. Paulsen, Rechtsanwälte,
– Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein
vārdā – W. Ewer, Rechtsanwalt,
– Vācijas valdības vārdā – T. Henze, J. Möller
un B. Beutler, pārstāvji,
– Eiropas Komisijas vārdā – G. von Rintelen
un B. Schima, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2014. gada 30. aprīļa tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulas (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes 2003. gada 29. septembra Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar kuru izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (OV L 141, 18. lpp., un labojums – OV 2005, L 37, 22. lpp.), 2. panta 2. punktu.
2. Šis lūgums ir iesniegts strīdā starp lauksaimnieku M. Grund
un Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein
(Šlēsvigas–Holšteinas federālās zemes Lauksaimniecības, vides un lauku apvidu dienests, turpmāk tekstā – “ LLUR ”) par atsevišķu viņa lauksaimniecības zemes gabalu klasificēšanu par “pastāvīgām ganībām”.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3. Padomes 2003. gada 29. septembra Regulas (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV L 270, 1. lpp., un labojums – OV 2004, L 94, 70. lpp.), preambulas 4. apsvērums bija formulēts šādi:
“Tā kā pastāvīgajām ganībām ir labvēlīga ietekme uz vidi, ir lietderīgi pieņemt pasākumus, lai veicinātu esošo pastāvīgo ganību saglabāšanu un novērstu to masveida pārvēršanu aramzemē.”
4. Regulas Nr. 796/2004 2. panta 2. punktā bija ietverta “pastāvīgo ganību” jēdziena definīcija, kas tās sākotnējā versijā bija formulēta šādi:
““pastāvīgās ganības” ir zeme, ko izmanto stiebrzāļu vai cita veida zāles lopbarības dabiskai audzēšanai (pašsējā) vai kultivējot (iesējot) un kas nav iekļauta saimniecības augsekas sistēmā piecus gadus vai ilgāk.”
5. Pēc tam, kad tika pieņemta Komisijas 2005. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 239/2005, ar kuru groza un labo Regulu Nr. 796/2004 (OV L 42, 3. lpp.), kas bija piemērojama no 2005. gada 1. janvāra, šī definīcija bija šāda:
““pastāvīgas ganības” ir zeme, ko izmanto stiebrzāļu vai cita veida zāles lopbarības dabiskai audzēšanai (pašsējā) vai kultivējot (iesējot) un kas nav bijusi iekļauta saimniecības augsekas sistēmā piecus gadus vai ilgāk, izņemot zemi, kas iekļauta atmatu shēmās, saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1251/1999 [..] 6. pantu, zemi, kas iekļauta atmatu shēmās, saskaņā ar Regulas [..] Nr. 1782/2003 54. panta 2. punktu un 107. pantu, atmatu platības saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 20[78]/92 [..] un atmatu platības saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1257/1999 [..] 22., 23. un 24. pantu [..].”
6. Ar Regulu Nr. 239/2005 Regulas Nr. 796/2004, kas grozīta ar pirmo minēto, 2. panta 2.a punktā tika ietverta arī jēdziena “stiebrzāles vai cita veida zāles lopbarība” definīcija, kuri bija formulēta šādi:
““stiebrzāles vai cita veida zāles lopbarība” ir visi stiebrzāļu augi, kas kādā dalībvalstī tradicionāli aug dabiskās ganībās vai parasti tiek iekļauti sēklas maisījumos ganībām vai pļavām (neatkarīgi no tā, vai tās tiek izmantotas lopu ganīšanai vai nē). Dalībvalstis drīkst iekļaut Regulas [..] Nr. 1782/2003 IX pielikumā uzskaitītos kultūraugus.”
7. Regulas Nr. 796/2004 3. pantā bija noteikti dalībvalstu pienākumi saistībā ar pastāvīgajām ganībām izmantotās zemes saglabāšanu, kā tas ir paredzēts Regulas Nr. 1782/2003 5. panta 2. punktā.
8. Regulas Nr. 796/2004 4. pantā “Pastāvīgajām ganībām izmantotās zemes uzturēšana individuālā līmenī”, kas grozīts ar Regulu Nr. 239/2005, bija noteikts:
“1. Ja konstatē, ka šīs regulas 3. panta 1. punktā minētā attiecība samazinās, tad attiecīgā dalībvalsts valsts vai reģionālā līmenī paredz, ka lauksaimniekiem, kuri pieprasa atbalstu saskaņā ar jebkuru no Regulas [..] Nr. 1782/2003 I pielikumā uzskaitītajām tiešo maksājumu shēmām, ir pienākums nepārveidot pastāvīgajām ganībām izmantotu zemi bez iepriekšējas atļaujas;
[..]
2. Ja konstatē, ka šīs regulas 3. panta 2. punktā minēto pienākumu nevar izpildīt, tad attiecīgā dalībvalsts papildus pasākumiem, kas jāveic saskaņā ar šā panta 1. punktu, valsts vai reģionālā līmenī paredz, ka lauksaimniekiem, kuri pieprasa atbalstu saskaņā ar jebkuru no Regulas [..] Nr. 1782/2003 I pielikumā uzskaitītajām tiešo maksājumu shēmām, ir pienākums pārveidot zemi atpakaļ par pastāvīgajām ganībām izmantotu zemi – šis pienākums attiecas uz tiem lauksaimniekiem, kuru rīcībā ir zeme, kas tikusi pārveidota no pastāvīgajām ganībām izmantotas zemes par zemi citiem lietojumiem.
[..]”
9. No 2009. gada 1. janvāra Regula Nr. 1782/2003 tika aizstāta ar Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulu (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu [..] Nr. 1782/2003 (OV L 30, 16. lpp., un labojums – OV 2010, L 43, 7. lpp.). Regulas Nr. 73/2009 preambulas 7. apsvērumā ir precizēts:
“Regulā [..] Nr. 1782/2003 ir atzīta pastāvīgo ganību labvēlīgā ietekme uz vidi. Būtu jāsaglabā minētās regulas pasākumi, kuru mērķis ir veicināt esošo pastāvīgo ganību saglabāšanu[, lai] nodrošinātu, ka tās netiks masveidā pārvērstas aramzemē.”
10. Savukārt no 2010. gada 1. janvāra Regula Nr. 796/2004 tika aizstāta ar Komisijas 2009. gada 30. novembra Regulu (EK) Nr. 1122/2009, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu (OV L 316, 65. lpp.).
11. Regulas Nr. 1122/2009 2. panta 2. punktā saistībā ar “pastāvīgo ganību” jēdziena definīciju ir atsauce uz definīciju, kas ir ietverta 2. panta c) punktā Komisijas 2009. gada 29. oktobra Regulā (EK) Nr. 1120/2009, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā īstenot vienotā maksājuma shēmu, kura paredzēta III sadaļā Regulā Nr. 73/2009 (OV L 316, 1. lpp.), kas principā ir piemērojama no 2010. gada 1. janvāra.
12. Regulas Nr. 1122/2009 4. pantā “Pastāvīgajām ganībām izmantotās zemes uzturēšana individuālā līmenī” ir paredzēts:
“1. Ja konstatē, ka šīs regulas 3. panta 1. punktā minētā attiecība samazinās, tad attiecīgā dalībvalsts valsts vai reģionālā līmenī paredz, ka lauksaimniekiem, kuri pieprasa atbalstu saskaņā ar jebkuru no Regulas [..] Nr. 73/2009 I pielikumā uzskaitītajām tiešo maksājumu shēmām, ir pienākums nepārveidot pastāvīgajām ganībām izmantotu zemi bez iepriekšējas atļaujas.
Ja pirmajā daļā minētās atļaujas iegūšana ir atkarīga no nosacījuma, ka zemes platība tiek noteikta kā pastāvīgās ganības, šādu zemi no pirmās pārveidošanas dienas uzskata par pastāvīgajām ganībām, atkāpjoties no 2. panta 2. punktā noteiktās definīcijas. Minētās platības izmanto stiebrzāļu vai cita veida zāles lopbarības audzēšanai piecus gadus pēc kārtas no pārveidošanas dienas.
2. Ja konstatē, ka šīs regulas 3. panta 2. punktā minēto pienākumu nevar izpildīt, tad attiecīgā dalībvalsts papildus pasākumiem, kas jāveic saskaņā ar šā panta 1. punktu, valsts vai reģionālā līmenī paredz, ka lauksaimniekiem, kuri pieprasa atbalstu saskaņā ar jebkuru no Regulas [..] Nr. 73/2009 I pielikumā uzskaitītajām tiešo maksājumu shēmām, ir pienākums pārveidot zemi atpakaļ par pastāvīgajām ganībām izmantotu zemi – šis pienākums attiecas uz tiem lauksaimniekiem, kuru rīcībā ir zeme, kas tikusi pārveidota no pastāvīgajām ganībām izmantotas zemes par zemi citiem lietojumiem.
[..]”
13. Regulas Nr. 1120/2009 2. panta b) punktā jēdziens “ilggadīgās kultūras” ir definēts kā “kultūras, kuras neaudzē augsekā un kuras nav ilggadīgas ganības, un kuras attiecīgajā zemē aug piecus gadus vai ilgāku laiku, un no kurām atkārtoti iegūst ražu, tostarp stādaudzētavas un īscirtmeta plantācijas”.
14. Regulas Nr. 1120/2009 2. panta c) punktā ir ietverta jēdziena “pastāvīgas ganības” definīcija, kas ir formulēta šādi:
““pastāvīgas ganības” ir zeme, ko izmanto stiebrzāļu vai cita veida zāles lopbarības dabiskai audzēšanai (pašsējā) vai kultivējot (iesējot) un kas nav iekļauta saimniecības augsekas sistēmā piecus gadus vai ilgāk, izņemot atmatā atstāto zemi saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 2078/92 [..], atmatā atstāto zemi saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1257/1999 [..] 22., 23. un 24. pantu un atmatā atstāto zemi saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1698/2005 [..] 39. pantu; un šai nolūkā “stiebrzāles un cita veida zāles lopbarības iegūšanai” ir visi zālaugi, kas tradicionāli aug dabiskās ganībās un ko dalībvalstī parasti iekļauj ganībām vai pļavām paredzētos sēklu maisījumos (neatkarīgi no tā, vai tās izmanto ganību lopiem). Dalībvalstis var iekļaut I pielikumā uzskaitītos laukaugus.”
15. Šajā ziņā Regulas Nr. 1120/2009 2. panta d) punktā jēdziens “zālaugu platības” ir definēts šādi:
““zālaugu platības” ir aramzeme, ko izmanto zāles (sētas vai dabīgi augošas) audzēšanai; Regulas [..] Nr. 73/2009 49. pantā termins “zālaugu platības” ietver pastāvīgās ganības.”
Vācijas tiesības
16. Lai izpildītu Savienības regulās paredzētos dalībvalstu pienākumus saistībā ar pastāvīgo ganību saglabāšanu, Vācijas federālais likumdevējs pieņēma Likumu par pienākumiem veikt tiešos maksājumus ( Direktzahlungen-Verpflichtungengesetz ). Šī likuma 3. pantā ir paredzēts, ka Länder [Federālās zemes] nodrošina, lai attiecība starp pastāvīgajām ganībām un kopējo lauksaimniecībā izmantojamo platību to teritorijā būtiski nesamazinātos. Šajā nolūkā minētā likuma 5. panta 3. punkta 1. apakšpunktā Länder
valdības ir pilnvarotas ar noteikumiem aizliegt vai ierobežot pastāvīgo ganību uzaršanu, ja pastāvīgo ganību zemes attiecība ir samazinājusies par vairāk nekā 5 %.
17. Pamatojoties uz šo pilnvarojumu, Šlēsvigas–Holšteinas federālā zeme [ Landes Schleswig-Holstein ] 2008. gada 13. maijā pieņēma Pastāvīgo ganību uzturēšanas noteikumus ( Dauergrünland-Erhaltungsverordnung, turpmāk tekstā – “ DGL‑VO SH ”). Saskaņā ar DGL‑VO SH
1. panta 1. punktu, ja, ņemot vērā pieteikumus atbilstoši vienreizējo maksājumu shēmai, tiek konstatēts, ka pastāvīgo ganību zemju attiecība ir samazinājusies par vairāk nekā 5 %, kompetentā iestāde publisko šo informāciju, pēc šīs publiskošanas līdz ar to ir aizliegts pastāvīgo ganību zemes gabalus uzart bez atļaujas.
18. Šajā ziņā DGL‑VO SH 2. pantā ir noteikts:
“1. Pēc 1. panta 1. punktā minētā konstatējuma publicēšanas lauksaimnieki, kuri pieprasa tiešos maksājumus, tikmēr, kamēr tie saņem tiešos maksājumus, nedrīkst uzart pastāvīgās ganības [..] Regulas [..] Nr. 796/2004 [..] 2. panta 2. punkta izpratnē. [..]
2. Atkāpjoties no 1. punkta, kompetentā iestāde var atļaut pastāvīgo ganību uzaršanu. [..]”
19. Šlēsvigas–Holšteinas federālās zemes kompetentā ministrija 2008. gada 23. jūnijā Šlēsvigas–Holšteinas federālās zemes Oficiālajā Vēstnesī publicēja vispārpiemērojamu lēmumu, kurā tika atzīts, ka pastāvīgo ganību attiecība ir samazinājusies par vairāk nekā 5 %. Tāpēc uzaršanas aizliegums saskaņā ar DGL‑VO SH 1. panta 1. punktu ir piemērojams kopš nākamās dienas pēc minētās publikācijas.
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
20. M. Grund ir lauksaimnieks, kurš katru gadu iesniedz pieteikumu saskaņā ar vienreizējā maksājuma shēmu. Savos pieteikumos, sākot no 1998. un 1999. gada, viņš ir deklarējis, ka divos savos zemes gabalos viņš audzē lopbarības āboliņu. 2005. gadā pēc zemes uzirdināšanas viņš abās šajās platībās iesēja lopbarības āboliņu un no 2005. līdz 2008. gadam deklarēja šīs platības kā lopbarības ābo liņa platības. 2009. gadā abas minētās platības atkal tika izmantotas kā zālaugu platības. 2010. tirdzniecības gada sākumā viens no abiem šiem zemes gabaliem tika iznomāts, un kopš tā laika ir lūgts to atzīt par pļaujamām ganībām. Otrajā zemes gabalā kopš 2010. gada M. Grund
audzē skābbarības kukurūzu, pamatojoties uz atļauju, kas viņam tika piešķirta, ņemot vērā, ka viņš apņēmās otrajā viņam piederošajā zemes gabalā ierīkot pastāvīgās ganības.
21. Ar 2009. gada 9. janvāra vēstuli LLUR
informēja M. Grund, ka, ņemot vērā, ka laikposmā no 1998. līdz 2008. gadam šie divi zemes gabali nepārtraukti sešus gadus vai ilgāk tikuši izmantoti kā ganības, tie ir pārkvalificēti par pastāvīgām ganībām. Turklāt LLUR
vērsa prasītāja uzmanību uz to, ka attiecībā uz minētajiem zemes gabaliem ir spēkā DGL‑VO SH paredzētais uzaršanas aizliegums.
22. 2009. gada 4. jūnijā M. Grund
saskaņā ar Administratīvā procesa kodeksa ( Verwaltungsgerichtsordnung ) 43. panta 1. punktu iesniedza prasību Schleswig-Holsteinische Verwaltungsgericht
(Šlēsvigas–Holšteinas Administratīvā tiesa), lai tiktu konstatēts, ka abiem zemes gabaliem, ko LLUR
ir pārkvalificējis, nav piemērojams minētais uzaršanas aizliegums. Savas prasības pamatojumam M. Grund
norādīja, ka viņam ir leģitīma interese panākt šo konstatējumu, un apgalvoja, ka abi šie zemes gabali nevarēja tikt kvalificēti par pastāvīgām ganībām, jo pēc viena vai vairākiem izmantošanas gadiem minētie zemes gabali, kuros tiek audzēti zālaugi, tiek uzarti. M. Grund
norādīja, ka katrā ziņā tas, ka pēc lopbarības āboliņa tiek sēti zālaugi vai otrādi, nozīmē, ka runa ir par augu seku, kas traucē izveidot pastāvīgas ganības, un tādējādi attiecīgo zemes gabalu kā pastāvīgo ganību izmantošana tiek izbeigta.
23. LLUR
šo argumentāciju apstrīdēja, uzskatot, ka zālaugu platības, kas regulāri tikušas uzartas, ir jāpielīdzina dabīgām pastāvīgajām ganībām. Noteicošais apstāklis esot tas, ka nepārtraukti tikuši audzēti vieni un tie paši kultūraugi un pretējā gadījumā būtu notikusi augseka. LLUR
uzskata, ka, tā kā zālaugi divos attiecīgajos zemes gabalos tikuši audzēti nepārtraukti vairāk nekā piecus gadus, runa esot par pastāvīgajām ganībām, lai arī pēc tam ticis iesēts lopbarības āboliņš.
24. Ar 2010. gada 13. oktobra spriedumu Schleswig-Holsteinische Verwaltungsgericht, izskatot lietu pirmajā instancē, minēto prasību noraidīja kā nepamatotu, jo būtībā augsekas rezultātā neesot ticis zaudēts jau reiz iegūtais pastāvīgo ganību statuss. Ar 2011. gada 12. maija spriedumu Schleswig-Holsteinische Oberverwaltungsgericht (Šlēsvigas–Holšteinas Augstākā administratīvā tiesa), uzklausījusi lietas dalībniekus tajā pašā dienā notikušajā tiesas sēdē, noraidīja M. Grund
apelācijas sūdzību, ko viņš bija iesniedzis par minēto spriedumu, jo neatkarīgi no tā, vai augseka notiek, tikai pārejot no stiebrzāļu vai cita veida zāles lopbarības audzēšanas uz citu laukaugu audzēšanu, pāreja no stiebrzāļu audzēšanas uz citu zālaugu audzēšanu neietekmējot jau iegūto pastāvīgo ganību statusu.
25. 2011. gada 28. jūnijā M. Grund pieteikumu pārskatīt šo spriedumu iesniedza Bundesverwaltungsgericht
(Federālā administratīvā tiesa).
26. Savā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniedzējtiesa uzsver, ka tai ir saistoši fakti, ko apelācijas tiesa ir konstatējusi savā 2011. gada 12. maija spriedumā. Tā precizē, ka saistībā ar pirmo attiecīgo zemes gabalu, kas ir iznomāts, M. Grund joprojām ir ieinteresēts, lai tiktu konstatēts, ka runa nav par pastāvīgajām ganībām, ciktāl viņš attiecīgā gadījumā varētu saņemt augstāku nomas maksu par šo zemi. Tāpēc ir jāpārbauda, vai minētajai platībai 2011. gada 12. maijā bija pastāvīgu ganību statuss. Runājot par otro zemes gabalu, kas kopš 2010. gada vairs netiek izmantots kā ganības, bet kurā tiek audzēta skābbarības kukurūza, iesniedzējtiesa uzskata, ka pieteikums par fakta konstatāciju attiecas uz izmantojuma maiņas datumu, jo pienākums, kas bija jāuzņemas M. Grund, ierīkot pastāvīgās ganības aizstājošā zemes gabalā, pretī saņemot uzaršanas atļauju, kas piešķirta attiecībā uz šo zemes gabalu, izriet no pastāvīgo ganību statusa, kurš beidza pastāvēt tajā pašā gadā. Saistībā ar šo pēdējo zemes gabalu tādējādi ir jāpārbauda, vai šī zeme 2010. gadā bija pastāvīgās ganības.
27. Iesniedzējtiesa norāda, ka lietas iznākums ir atkarīgs no jēdziena “pastāvīgas ganības” interpretācijas Savienības tiesību izpratnē un it īpaši Regulas Nr. 796/2004 2. panta 2. punkta izpratnē, jo attiecīgajās Vācijas tiesībās ir ietverta tieša atsauce uz šo tiesību normu, lai gan tā vēlāk ir tikusi grozīta ar Regulu Nr. 239/2005 un pat aizstāta ar Regulu Nr. 1122/2009. Tādējādi pamatlietas iznākums ir atkarīgs no tā, kuras lauksaimniecības zemes izmaiņas ir pretrunā pastāvīgo ganību statusam. Šajā ziņā šai tiesai neizdodas minētajā tiesību normā ietvertajā “pastāvīgo ganību” definīcijā atklāt nekādas norādes, ka ar ganību uzaršanu pašu par sevi tiktu izslēgta kvalificēšana par “pastāvīgajām ganībām”. Minētā tiesa arī norāda, ka tā sliecas uzskatīt, ka secīga dažādu zāles lopbarības augu audzēšana nav vērtējama kā augseka Regulas Nr. 796/2004 izpratnē, vienlaikus norādot, ka pareiza Savienības tiesību interpretācija tomēr nav tik ļoti acīmredzama, ka varētu tikt izslēgtas jebkādas saprātīgas šaubas. Tā min atsevišķus šo tiesību noteikumus par lauku saimniecību struktūras apsekojumiem, kas varētu ietekmēt minētā jēdziena interpretāciju.
28. Šādos apstākļos Bundesverwaltungsgericht nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai lauksaimniecības zemes platības, kas pašlaik un vismaz piecus gadus tiek izmantotas stiebrzāļu vai cita veida zāles lopbarības dabiskai audzēšanai, bet šajā laikposmā ir uzartas un līdzšinējā veida zāles lopbarības (šajā gadījumā – lopbarības āboliņa) vietā tiek iesēta cita veida zāles lopbarība (šajā gadījumā – zālaugi), ir pastāvīgās ganības [Regulas Nr. 796/2004] 2. panta 2. punkta izpratnē, vai šajā gadījumā runa tomēr ir par augseku, kas izslēdz pastāvīgo ganību rašanos?”
Par prejudiciālo jautājumu
Ievada apsvērumi
29. Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir atsauce uz “pastāvīgo ganību” definīciju Regulas Nr. 796/2004 2. panta 2. punkta izpratnē. No iesniedzējtiesas lēmuma par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka atbilstošie datumi, lai noteiktu, vai uz abiem pamatlietā aplūkotajiem zemes gabaliem attiecas “pastāvīgo ganību” definīcija, ir jānosaka attiecīgi 2010. un 2011. gads. No tā izriet, ka pamatlietas faktiem ir jāpiemēro “pastāvīgo ganību” definīcija, kas ir ietverta Savienības tiesiskajā regulējumā, kurš ir piemērojams šajos divos gados, proti, tā, kas ir paredzēta Regulas Nr. 1120/2009 2. panta c) punktā. Tādējādi Tiesa sniegs šajā pēdējā tiesību normā paredzētās “pastāvīgo ganību” definīcijas interpretāciju. Šajā ziņā tam, ka attiecīgajā valsts tiesiskajā regulējumā joprojām ir atsauce uz Regulu Nr. 796/2004, nav nozīmes.
30. Tomēr, kā ģenerāladvokāte to ir norādījusi secinājumu 35. punktā, nepastāv nekāda būtiska atšķirība starp Regulas Nr. 796/2004 2. panta 2. punktā ietverto “pastāvīgo ganību” definīciju un Regulas Nr. 1120/2009 2. panta c) punktā ietverto definīciju, jo šīs definīcijas elementi, kas ir izšķirošie, lai atrisinātu strīdu pamatlietā, abās šajās regulās katrā ziņā ir būtībā identiski. Tādējādi ir jānorāda, ka gadījumā, ja iesniedzējtiesa saskaņā ar valsts procesuālajām tiesībām konstatētu, ka šajā strīdā galu galā ir piemērojama Regulas Nr. 796/2004 2. panta 2. punktā paredzētā “pastāvīgo ganību” definīcija, atbilde, kas šajā spriedumā sniegta uz uzdoto jautājumu, būtu attiecināma arī uz šo agrāko tiesību aktu.
Par lietas būtību
31. Uzdodot savu jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 1120/2009 2. panta c) punktā ietvertā “pastāvīgo ganību” definīcija ir interpretējama tādējādi, ka tā attiecas uz lauksaimniecības zemes platībām, kas pašlaik un vismaz piecus gadus tiek izmantotas stiebrzāļu vai cita veida zāles lopbarības dabiskai audzēšanai, kaut gan šajā laikposmā tās ir uzartas un līdzšinējā veida zāles lopbarības vietā ir iesēta cita veida zāles lopbarība.
32. Vispirms ir jākonstatē, ka Regulas Nr. 1120/2009 2. panta c) punktā ietvertās “pastāvīgo ganību” definīcijas formulējumā nekādā ziņā nav minēts, ka tas, ka zeme ir uzarta un līdzšinējā veida zāles lopbarības vietā apsēta ar cita veida zāles lopbarību, pats par sevi izslēgtu tās kvalificēšanu par “pastāvīgajām ganībām”.
33. Jānorāda arī, ka šajā definīcijā nekādi nav nošķirtas stiebrzāles un atsevišķa zāles lopbarība, līdz ar to visas stiebrzāles un visa citu veidu zāles lopbarība ietilpst vienā un tajā pašā kategorijā, kas savukārt nav sadalīta apakškategorijās. No minētajā definīcijā ietvertās frāzes “stiebrzāles vai cita veida zāles lopbarības dabiska audzēšana” formulējuma izriet, ka visas zāles lopbarības šķirnes tiek uzskatītas par līdzvērtīgām atbilstoši Regulas Nr. 1120/2009 2. panta c) punktam un ka īpašas zāles lopbarības šķirnes, kas tiek audzēta attiecīgajos zemes gabalos, izvēle pati par sevi nekādi neietekmē šo zemes gabalu kvalifikāciju par “pastāvīgajām ganībām”. Tas, ka minētajā formulējumā ir ietvertas gan stiebrzāles, gan cita veida zāles lopbarība, tādējādi norāda, ka par “augseku” šīs tiesību normas izpratnē var būt runa tikai tad, ja tiek audzēts kultūraugs, kas nav zāles lopbarība.
34. Turklāt Regulā Nr. 1122/2009 paredzētā sistēma, kas paredz pienākumu saglabāt pastāvīgās ganības, parāda arī, ka pastāvīgo ganību kategorija nevar tikt sadalīta dažādu ganību kultūraugu apakškategorijās un ka tādējādi audzētās zāles lopbarības šķirnes izvēlei šajā ziņā nav nekādas nozīmes. No paša šīs regulas 4. panta 1. un 2. punktā izmantotā formulējuma izriet, ka tikai uz zemes gabalu izmantošanu tādu kultūraugu audzēšanai, kas neveido pastāvīgās ganības, attiecas pienākums saņemt iepriekšēju atļauju. Ar šajās tiesību normās paredzēto frāzi “citi lietojumi” pretnostatīti ir tikai zemes gabalu “citi lietojumi” un to izmantošana par pastāvīgajām ganībām kā vispārēja un nedalāma kategorija. Tāpat arī minētajā pantā paredzētajam pienākumam “pārveidot zemi atpakaļ par pastāvīgajām ganībām izmantotu zemi” ir nozīme tikai tad, ja attiecīgie zemes gabali vairs netiek izmantoti par ganībām pēc tam, kad tie ir bijuši paredzēti “citam lietojumam”.
35. Tādējādi Savienības likumdevējs nekādu nozīmi nav piešķīris tam, kāda zāles lopbarības šķirne konkrēti tiek audzēta attiecīgajos zemes gabalos. Šajā tiesiskajā regulējumā nav paredzēts, ka attiecīgie zemes gabali no jauna ir jāapsēj ar tās pašas šķirnes zāles lopbarību, kāda tajos tikusi audzēta iepriekš. “Pastāvīgo ganību” kvalifikācijas veikšanai Regulas Nr. 1120/2009 2. panta c) punkta izpratnē nozīme ir tikai attiecīgo zemes gabalu faktiskajam izmantojumam vai lietojumam (skat. spriedumu Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09, EU:C:2010:606, 37. punkts). Ne stiebrzāles šķirnes maiņa, ne arī izmantotais tehnoloģiskais process, piemēram, uzaršana vai uzirdināšana ar apsēšanu, nekādi nevar ietekmēt šo kvalifikāciju.
36. Turklāt Regulas Nr. 73/2009 preambulas 7. apsvērumā noteiktais mērķis saglabāt pastāvīgās ganības norāda arī, ka fakts, ka vienā un tajā pašā platībā notiek pāreja no konkrēta veida ganībām uz cita veida ganībām, nevar tikt uzskatīts par “augseku” Regulas Nr. 1120/2009 2. panta c) punkta izpratnē, kas izslēgtu minētajā pantā paredzēto kvalifikāciju par “pastāvīgajām ganībām”. Faktiski no šī apsvēruma izriet, ka, tā kā pastāvīgajām ganībām ir labvēlīga ietekme uz vidi, ir lietderīgi veikt pasākumus, lai veicinātu esošo pastāvīgo ganību saglabāšanu un novērstu to masveida pārvēršanu aramzemē.
37. Šo pastāvīgo ganību saglabāšanas mērķis tomēr var tikt sasniegts tikai tad, ja secīgi dažādi zemes gabalu kā ganību lietojumi pēc pieciem gadiem var likt tiem piešķirt pastāvīgo ganību statusu. Šajā nolūkā ganību pārveidošana par aramzemēm ir jāpadara grūtāka, īpaši novēršot to, ka lauksaimnieks viegli var izvairīties no tā, ka viņa zemes gabali, kuros tiek audzēta stiebrzāle vai cita veida zāles lopbarība, tiek kvalificēti kā “pastāvīgās ganības” Regulas Nr. 1120/2009 2. panta c) punkta izpratnē, un tādējādi apiet ar to saglabāšanu saistītos pienākumus.
38. Ja tiktu atzīts, ka šajā tiesību normā paredzētajā piecu vai vairāk gadu ilgajā laikposmā pāreja no vienas zāles lopbarības uz citu zāles lopbarības šķirni vien varētu izslēgt šo kvalifikāciju par “pastāvīgajām ganībām”, būtu grūti sasniegt minēto pastāvīgo ganību saglabāšanas mērķi. Tādējādi minēto zemes gabalu uzaršana un apsēšana šajā laikposmā ar tādu zāles lopbarības šķirni, kas nav tā, kura tajos tikusi audzēta iepriekš, pati par sevi nekādi nevar ietekmēt minēto kvalifikāciju.
39. Turklāt ir jāprecizē, ka ar Savienības tiesību normām par lauku saimniecību struktūras apsekojumiem, uz kurām ir atsaukusies iesniedzējtiesa, nevar tikt atspēkota šī Regulas Nr. 1120/2009 2. panta c) punktā paredzētās “pastāvīgo ganību” definīcijas interpretācija, jo, kā ģenerāladvokāte to ir norādījusi secinājumu 66. punktā, minēto tiesību normu priekšmets un mērķis atšķiras no tiem, kas ir paredzēti tiesiskajā regulējumā par tiešajiem maksājumiem, uz kuru attiecas lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu.
40. Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1120/2009 2. panta c) punktā paredzētā “pastāvīgo ganību” definīcija ir interpretējama tādējādi, ka tā attiecas uz lauksaimniecības zemes platībām, kas pašlaik un vismaz piecus gadus tiek izmantotas stiebrzāles vai cita veida zāles lopbarības dabiskai audzēšanai, kaut gan šajā laikposmā tās ir uzartas un līdzšinējā veida zāles lopbarības vietā ir iesēta cita veida zāles lopbarība.
Par tiesāšanās izdevumiem
41. Attiecībā uz pamatlietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
Komisijas 2009. gada 29. oktobra Regulas (EK) Nr. 1120/2009, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā īstenot vienotā maksājuma shēmu, kura paredzēta III sadaļā Padomes Regulā (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, 2. panta c) punktā paredzētā “pastāvīgo ganību” definīcija ir interpretējama tādējādi, ka tā attiecas uz lauksaimniecības zemes platībām, kas pašlaik un vismaz piecus gadus tiek izmantotas stiebrzāles vai cita veida zāles lopbarības dabiskai audzēšanai, kaut gan šajā laikposmā tās ir uzartas un līdzšinējā veida zāles lopbarības vietā ir iesēta cita veida zāles lopbarība.