TIESAS RĪKOJUMS (sestā palāta)
2024. gada 8. jūlijā (*)
Apelācija – Tiesas Reglamenta 181. pants – Institucionālās tiesības – LESD 263. pants – Atcelšanas prasība – Šengenas acquis noteikumu pilnīga piemērošana Rumānijā – Apstrīdama akta neesamība – Vajadzīgās vienprātības nepanākšana – Acīmredzami nepieņemama prasība pirmajā instancē – Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība
Lietā C‑732/23 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko 2023. gada 30. novembrī iesnieguši
Răzvan‑Eugen Nicolescu, ar dzīvesvietu Bukarestē (Rumānija),
Exclusive Car Trading SRL, Bajčoja [Băicoi] (Rumānija),
Asociația pentru Energie Curată și Combaterea Schimbărilor Climatice, Bukareste,
ko pārstāv Y. Beşleagă, M. Bodea, D. S. Bogdan, C. Pintilie un V. Stoica, avocaţi,
apelācijas sūdzības iesniedzēji,
otra lietas dalībniece –
Eiropas Savienības Padome,
atbildētāja pirmajā instancē,
TIESA (sestā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs T. fon Danvics [T. von Danwitz], tiesneši P. Dž. Švīrebs [P. G. Xuereb] (referents) un A. Kumins [A. Kumin],
ģenerāladvokāts: M. Kamposs Sančess‑Bordona [M. Campos Sánchez‑Bordona],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izdot motivētu rīkojumu saskaņā ar Tiesas Reglamenta 181. pantu,
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1        Ar apelācijas sūdzību Răzvan‑Eugen Nicolescu, Exclusive Car Trading SRL un Asociația pentru Energie Curată și Combaterea Schimbărilor Climatice (Tīras enerģijas un klimata pārmaiņu apvienība) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2023. gada 26. oktobra rīkojumu Nicolescu u.c./Padome (T‑272/23, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais rīkojums”, EU:T:2023:694), ar kuru tā noraidījusi viņu prasību, kas celta, pamatojoties uz LESD 263. pantu, lūdzot atcelt Eiropas Savienības Padomes 2022. gada 8. decembra “lēmumu”, kura ietekmē netika pieņemts Padomes lēmuma projekts Nr. 15218/22 par Šengenas acquis noteikumu pilnīgu piemērošanu Bulgārijā un Rumānijā (turpmāk tekstā – “strīdīgais akts”).
Atbilstošās tiesību normas
2        Saskaņā ar 4. pantu Aktā par Bulgārijas Republikas un Rumānijas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā (OV 2005, L 157, 203. lpp.; turpmāk tekstā – “Pievienošanās akts”), kas pievienots Līgumam starp Eiropas Savienības dalībvalstīm un Bulgārijas Republiku un Rumāniju par Bulgārijas Republikas un Rumānijas pievienošanos Eiropas Savienībai (OV 2005, L 157, 11. lpp.) atbilstoši šā līguma, kas tika parakstīts 2005. gada 25. aprīlī un stājās spēkā 2007. gada 1. janvārī, 2. panta 2. punktam:
“1.      Šengenas acquis noteikumi, kuri iekļauti Eiropas Savienības sistēmā [..], kā arī akti, kuri pieņemti atbilstīgi tam vai kā citādi saistīti ar to un uzskaitīti šā akta II pielikumā, tāpat kā jebkādi turpmāki šādi akti, kuri var tikt pieņemti pirms pievienošanās dienas, ir saistoši Bulgārijai un Rumānijai un piemērojami tajās no pievienošanās dienas.
2.      Tie Šengenas acquis noteikumi, kas iekļauti [..] Savienības sistēmā, kā arī akti, kas pieņemti atbilstīgi tam vai kā citādi saistīti ar to un nav minēti šā panta 1. punktā, lai arī no pievienošanās dienas saistoši Bulgārijai un Rumānijai, katrā no šīm valstīm ir piemērojami vienīgi saskaņā ar attiecīgu Padomes lēmumu pēc tam, kad atbilstīgi spēkā esošajām Šengenas izvērtēšanas procedūrām ir konstatēts, ka attiecīgajā valstī ir izpildīti visi nosacījumi, kas vajadzīgi visu acquis attiecīgo daļu piemērošanai.
Padome pēc apspriešanās ar Eiropas Parlamentu lēmumu pieņem ar to locekļu vienprātīgu balsojumu, kas pārstāv tādu dalībvalstu valdības, attiecībā uz kurām šajā punktā minētos noteikumus jau piemēro, un tās dalībvalsts valdību, attiecībā uz kuru minētos noteikumus jāsāk piemērot. [..]”
Tiesvedības priekšvēsture
3        Tiesvedības priekšvēsturi Vispārējā tiesa ir izklāstījusi pārsūdzētā rīkojuma 2.–18. punktā, un šīs tiesvedības vajadzībām to var rezumēt šādi.
4        Apelācijas sūdzības iesniedzēji ir Rumānijas pilsonis, kurš ir Eiropas Inovāciju un tehnoloģiju institūta (ITI) loceklis, Rumānijā reģistrēta komercsabiedrība, kas darbojas starptautisko pārvadājumu nozarē, un Rumānijas nevalstiskā organizācija, kas veicina vides aizsardzību.
5        Pēc pievienošanās Eiropas Savienībai 2007. gada 1. janvārī Rumānija laikposmā no 2009. gada līdz 2011. gadam veica virkni pasākumu atbilstoši Šengenas izvērtēšanas procedūrām, ar mērķi izpildīt nepieciešamos kritērijus Šengenas acquis noteikumu pilnīgai piemērošanai.
6        Padomes prezidentvalsts izstrādāja divus lēmumu projektus par Šengenas acquis noteikumu pilnīgu piemērošanu Rumānijā.
7        Padomes Šengenas lietu grupas Šengenas izvērtēšanas darba grupa 2011. gada 9. jūnija secinājumos par izvērtēšanas procesa pabeigšanu attiecībā uz Rumānijas gatavības pakāpi visu Šengenas acquis noteikumu īstenošanai (9166/3/11 REV 3) atzina, ka Šengenas izvērtēšanas procedūras attiecībā uz Rumāniju ir pabeigtas. Konstatējusi, ka nosacījumi visās Šengenas acquis jomās Rumānijā ir izpildīti, tā secināja, ka Padome var pieņemt Pievienošanās akta 4. panta 2. punktā minēto lēmumu.
8        Pēc tam, kad Padomes prezidentvalsts bija sagatavojusi abus lēmumu projektus par Šengenas acquis noteikumu pilnīgu piemērošanu Rumānijā, Parlaments pieņēma vairākas rezolūcijas, kurās pauda atbalstu tam, ka Rumānija pievienojas Šengenas zonai, un aicināja Padomi veikt šajā nolūkā vajadzīgos pasākumus. Tomēr balsojums par šiem abiem projektiem Padomē nenotika.
9        2022. gada 29. novembrī Padomes prezidentvalsts, pamatojoties uz Pievienošanās akta 4. panta 2. punktu, izstrādāja Padomes lēmuma projektu Nr. 15218/22 par Šengenas acquis noteikumu pilnīgu piemērošanu Bulgārijā un Rumānijā.
10      Padomes Tieslietu un iekšlietu (TI) padomes 2022. gada 8. decembra sanāksmes laikā tā noturēja sēdi, lai lemtu par projektu Nr. 15218/22, kas bija iekļauts šīs sanāksmes darba kārtības 3. punkta a) apakšpunktā, kurā bija paredzēts, ka par tā pieņemšanu varētu notikt dalībvalstu valdību pārstāvju balsojums. Tā kā vienprātīgs balsojums nenotika, šis projekts netika pieņemts.
11      2023. gada 22. martā apelācijas sūdzības iesniedzēji esot saņēmuši ziņas par minētās sanāksmes protokolu un tādējādi uzzinājuši, ka projekts Nr. 15218/22 netika pieņemts.
Prasība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais rīkojums
12      Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā tika iesniegts 2023. gada 19. maijā, apelācijas sūdzības iesniedzēji saskaņā ar LESD 263. pantu cēla prasību par strīdīgā akta atcelšanu.
13      2023. gada 26. oktobrī Vispārējā tiesa, pamatojoties uz tās reglamenta 126. pantu, noraidīja šo prasību kā acīmredzami nepieņemamu, neveicot turpmākas procesuālas darbības.
14      Vispirms pārsūdzētā rīkojuma 28. punktā Vispārējā tiesa konstatēja, ka Pievienošanās akta 4. panta 2. punktā minētais Padomes lēmums, neraugoties uz Šengenas izvērtēšanas procedūru pabeigšanu, var pastāvēt un tādējādi radīt apelācijas sūdzības iesniedzējiem saistošas tiesiskās sekas tikai tad, ja tas tiek pieņemts vienprātīgi, ievērojot šā punkta otrajā daļā paredzētos nosacījumus.
15      Turpinājumā Vispārējā tiesa, pirmkārt, pārsūdzētā rīkojuma 29. punktā norādīja, ka, neraugoties uz Šengenas izvērtēšanas procedūru pabeigšanu un vairāku Parlamenta rezolūciju pieņemšanu, Pievienošanās akta 4. panta 2. punktā paredzētā attiecīgo dalībvalstu valdību pārstāvju vienprātība Padomē, balsojot par projektu Nr. 15218/22, netika panākta, un, otrkārt, šā rīkojuma 30. punktā norādīja, ka Pievienošanās akta 4. pantā nav paredzēts nekāds termiņš, kuram beidzoties Padomes lēmums būtu jāpieņem vai jāuzskata par pieņemtu.
16      Minētā rīkojuma 31. punktā Vispārējā tiesa atzina – ja iepriekšējo posmu ietekmē Padome zaudētu tās pilnvaras ar attiecīgo dalībvalstu valdību pārstāvju vienprātību pieņemt lēmumu minētā panta izpratnē, tas būtu pretrunā šā panta formulējumam, kurā ir skaidri paredzēta vairāku posmu procedūra un nav paredzēts nekāds termiņš, un ka līdz ar to šajā pantā paredzēto Padomes lēmumu nevar uzskatīt par vienkārši apstiprinoša rakstura aktu attiecībā uz Šengenas izvērtēšanas procedūru ietvaros iepriekš noteiktu “tehnisko kritēriju” izpildi.
17      Turklāt pārsūdzētā rīkojuma 32. punktā Vispārējā tiesa precizēja, ka Padomei joprojām saglabājas iespēja atkārtoti iekļaut projektu Nr. 15218/22 jaunas sanāksmes darba kārtībā vai arī Padomes prezidentvalstij ir iespējams izstrādāt jaunu Padomes lēmuma projektu par Šengenas acquis noteikumu pilnīgu piemērošanu Rumānijā.
18      Tādējādi šā rīkojuma 33. punktā Vispārējā tiesa secināja: tā kā balsojumā par projektu Nr. 15218/22 vajadzīgā netika panākta vienprātība, Padome nav pieņēmusi nekādu lēmumu Pievienošanās akta 4. panta 2. punkta izpratnē un ka balsojums, kura rezultātā šis projekts netika pieņemts, pats par sevi nav pielīdzināms Padomes atteikumam šādu lēmumu pieņemt vēlāk.
19      Līdz ar to minētā rīkojuma 34. punktā Vispārējā tiesa nolēma, ka strīdīgo aktu nevar uzskatīt par apstrīdamu aktu LESD 263. panta izpratnē.
Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi un tiesvedība Tiesā
20      Ar apelācijas sūdzību, kas iesniegta 2023. gada 30. novembrī, apelācijas sūdzības iesniedzēji lūdz Tiesu atcelt pārsūdzēto rīkojumu.
Par apelācijas sūdzību
21      Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 181. pantu, ja apelācijas sūdzība pilnībā vai daļēji ir acīmredzami nepieņemama vai acīmredzami nepamatota, šī tiesa pēc tiesneša referenta priekšlikuma un pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas jebkurā laikā ar motivētu rīkojumu var pilnībā vai daļēji noraidīt apelācijas sūdzību.
22      Šajā lietā ir jāpiemēro šī tiesību norma.
23      Apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēji izvirza trīs pamatus, no kuriem pirmajā ir norādīts uz tiesību kļūdu, jo, noskaidrojot, vai strīdīgais akts rada tiesiskas sekas, Vispārējai tiesai vajadzējis ņemt vērā Savienības pilsoņu tiesības uz brīvu pārvietošanos, kā arī gan Savienības, gan dalībvalstu pienākumu piekrist Šengenas acquis noteikumu pilnīgai piemērošanai, tiklīdz ir izpildīti Pievienošanās akta 4. panta 2. punktā paredzētie tehniskie nosacījumi, otrajā ir norādīts uz tiesību kļūdu, jo strīdīgais akts esot uzskatāms par apstrīdamu aktu, par kuru var iesniegt atcelšanas prasību LESD 263. panta izpratnē, un, pakārtoti, trešajā ir norādīts uz tiesību kļūdu, jo akta nepieņemšanu ārkārtas apstākļos varot uzskatīt par apstrīdamu aktu šā panta izpratnē.
Par pirmo un otro pamatu
24      Pirmajā un otrajā pamatā, kuri jāizvērtē kopā, pirmām kārtām, apelācijas sūdzības iesniedzēji būtībā apgalvo, ka pārsūdzētā rīkojuma 28. punktā ir pieļauta kļūda, jo Vispārējai tiesai strīdīgais akts bija jākvalificē kā “apstrīdams akts” LESD 263. panta izpratnē.
25      Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru atcelšanas prasību LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē, lasot to kopsakarā ar tā pirmo daļu, var celt par visām Savienības iestāžu vai struktūru pieņemtajām tiesību normām vai veiktajiem pasākumiem – neatkarīgi no to formas –, kas paredzēti tādu saistošu tiesisko seku radīšanai, kuras var ietekmēt fiziskas vai juridiskas personas intereses, būtiski mainot tās tiesisko stāvokli. Lai noskaidrotu, vai akts rada šādas sekas un vai tātad tas var būt šādas prasības priekšmets, jāaplūko šī akta būtība un jāizvērtē minētās sekas, ņemot vērā tādus objektīvus kritērijus kā minētā akta saturs, vajadzības gadījumā ņemot vērā tā pieņemšanas kontekstu, kā arī to izdevušās Savienības iestādes vai struktūras pilnvaras (spriedums, 2024. gada 18. jūnijs, Komisija/VNV, C‑551/22 P, EU:C:2024:520, 65. punkts un tajā minētā judikatūra).
26      Attiecībā uz strīdīgā akta pieņemšanas kontekstu un to izdevušās Savienības iestādes pilnvarām norādāms, ka Pievienošanās akta 4. panta 2. punktā ir paredzēti vairāki procedūras posmi un ka Šengenas acquis noteikumu pilnīgu piemērošanu Rumānijā var panākt tikai visu šo posmu pabeigšana. Minētie posmi ietver pārbaudi saskaņā ar attiecīgajā jomā piemērojamām Šengenas izvērtēšanas procedūrām par to, vai aplūkotajā valstī ir izpildīti nepieciešamie nosacījumi, lai piemērotu visas attiecīgās šā acquis daļas, apspriešanos ar Parlamentu (turpmāk tekstā kopā – “tehniskie nosacījumi”) un Padomes lēmuma pieņemšanu ar vienprātīgu lēmumu par minētā acquis noteikumu pilnīgu piemērošanu Rumānijā.
27      Turklāt, runājot par strīdīgā akta saturu, jākonstatē – kā Vispārējā tiesa norādījusi pārsūdzētā rīkojuma 17. punktā –, ka tas sastāv no Padomes TI padomes sastāvā 2022. gada 8. decembra sanāksmē konstatētā, ka Padomes lēmuma projekts Nr. 15218/22 par Šengenas acquis noteikumu pilnīgu piemērošanu Rumānijā netika pieņemts, jo balsojumā par šo projektu nebija iespējams panākt dalībvalstu valdību pārstāvju vienprātīgu balsojumu.
28      Ņemot vērā strīdīgā akta būtību, ko Vispārējā tiesa ir pienācīgi ņēmusi vērā, jānoraida apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentācija, saskaņā ar kuru šis balsojums būtu uzskatāms par Padomes nostāju par Šengenas acquis nepiemērošanu pilnībā, jo esot panākta vienošanās par to, ka Pievienošanās akta 4. panta 2. punktā minētais lēmums ir jāpieņem vēlākais līdz 2011. gada septembrim, un šajā pēdējā datumā Padome šo balsojumu atlika.
29      Proti, lai gan ir taisnība, ka 2011. gada 24. jūnijā patiešām tika panākta vienošanās, ka minētais lēmums būtu jāpieņem vēlākais līdz 2011. gada septembrim, tas nav pielīdzināms Padomes lēmuma pieņemšanai šīs tiesību normas izpratnē, kas ir pakļauta šā rīkojuma 26. punktā uzskaitītajiem nosacījumiem un it īpaši procesuālajam nosacījumam, proti, vienprātīgam balsojumam šajā iestādē.
30      Līdz ar to Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā rīkojuma 28. punktā nospriezdama, ka, neraugoties uz Šengenas izvērtēšanas procedūru pabeigšanu, Padomes lēmums Pievienošanās akta 4. panta 2. punkta izpratnē var pastāvēt un tādējādi radīt apelācijas sūdzības iesniedzējiem saistošas tiesiskās sekas tikai tad, ja tas pieņemts vienprātīgi saskaņā ar šajā tiesību normā paredzētajiem nosacījumiem.
31      Šo secinājumu nemaina apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentācija, kas balstīta uz 1971. gada 31. marta spriedumu Komisija/Padome (22/70, EU:C:1971:32). Nav šaubu, ka šajā spriedumā Tiesa nosprieda, ka Padomes 1970. gada 20. marta apspriede par sarunām par Eiropas Nolīgumu par transportlīdzekļu apkalpju darbu starptautiskajos autopārvadājumos un tā noslēgšanu starp Eiropas Ekonomikas kopienas dalībvalstīm uzskatāma par apstrīdamu aktu EKL 173. panta pirmās daļas pirmā teikuma (tagad LESD 263. panta pirmā daļa) izpratnē.
32      Tomēr lietā, kurā tika taisīts minētais spriedums, šīs sanāksmes laikā Padome bija nonākusi pie vairākiem “secinājumiem” par to, kāda nostāja dalībvalstu valdībām jāieņem izšķirošajās sarunās par šo nolīgumu. Tiesa konstatēja, ka šīs Padomes apspriedes mērķis bija noteikt tādu darbības norisi, kas būtu saistoša gan Savienības iestādēm, gan dalībvalstīm, un ka Padome pieņēma noteikumus, kurus izmantojot, atsevišķos gadījumos varētu atkāpties no Līgumā paredzētās procedūras attiecībā uz sarunām ar trešām valstīm, tādēļ minētajai apspriedei bija saistošas tiesiskās sekas neatkarīgi no tās veida vai formas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1971. gada 31. marts, Komisija/Padome, 22/70, EU:C:1971:32, 44. un 53.–55. punkts). Taču strīdīgais akts šādas sekas nav radījis.
33      Tāpat, pretēji apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvotajam, Vispārējai tiesai nevar pārmest, ka pārsūdzētā rīkojuma 28. un 34. punktā tā pēc analoģijas piemērojusi 2004. gada 13. jūlija spriedumu Komisija/Padome (C‑27/04, EU:C:2004:436), kurā Tiesa nosprieda, ka gadījumā, ja nepieciešamais vairākums Padomes balsojumā netiek sasniegts, EKL 104. panta 8. un 9. punkta (tagad LESD 126. panta 8. un 9. punkts) izpratnē nekāds lēmums netiek pieņemts, ka nepastāv nekādi Kopienas tiesību noteikumi, kas noteiktu termiņu, pēc kura beigām netiešs lēmums šīs tiesību normas ietvaros ir uzskatāms par pieņemtu, un kas noteiktu šā lēmuma saturu, un ka minētajā tiesību normā paredzēto aktu nepieņemšana nerada apstrīdamu aktu EKL 230. panta (tagad LESD 263. pants) izpratnē (spriedums, 2004. gada 13. jūlijs, Komisija/Padome, C‑27/04, EU:C:2004:436, 31., 32. un 34. punkts).
34      Proti, lai gan, kā to uzsver apelācijas sūdzības iesniedzēji, lietā, kurā tika taisīts šis spriedums, Tiesa precizēja, ka šādā gadījumā Eiropas Komisija var celt prasību sakarā ar bezdarbību, jāatgādina, ka papildus Savienības iestādēm prasību sakarā ar bezdarbību, pamatojoties uz LESD 265. panta pirmo daļu, var celt arī jebkura fiziska vai juridiska persona, ievērojot LESD 265. panta trešajā daļā paredzētos nosacījumus. Tomēr, pirmkārt, no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem neizriet, ka Padome būtu tikusi aicināta celt prasību šajā gadījumā, un, otrkārt, Padomei tomēr būtu jārīkojas, ievērojot šā rīkojuma 26. punktā atgādināto vienprātības nosacījumu.
35      Turklāt, runājot par apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvojumu, ka iespējamā tāda termiņa neesamība, kuram beidzoties Padomes lēmums ir jāpieņem vai jāuzskata par pieņemtu, neesot ne pareiza, ne nozīmīga, tas ir balstīts uz kļūdainu pārsūdzētā rīkojuma 30. punkta interpretāciju.
36      Kā tas izriet no šā rīkojuma 29. punkta, Padomes lēmuma pieņemšana Pievienošanās akta 4. panta 2. punkta izpratnē bez tehniskiem nosacījumiem ir atkarīga arī no procesuāla nosacījuma, proti, vienprātīga balsojuma šajā iestādē.
37      Šajā ziņā judikatūrai, kas izriet no 2013. gada 19. novembra sprieduma Komisija/Padome (C‑63/12, EU:C:2013:752), uz kuru atsaucas apelācijas sūdzības iesniedzēji, šajā lietā nav nozīmes. Lietā, kurā tika taisīts šis spriedums, apstrīdētais lēmums bija Padomes lēmums, ar kuru šī iestāde bija noraidījusi Komisijas priekšlikumu regulai, kas tika iesniegts, pamatojoties uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu XI pielikuma 3. pantu.
38      Šajā ziņā Tiesa nosprieda, ka Padome nevis atlika, bet noraidīja šo priekšlikumu, kā tas izrietēja no šā lēmuma apsvērumiem, tādējādi pabeidzot “parasto” atalgojuma un pensiju ikgadējās korekcijas procedūru, kas bija paredzēta šo noteikumu XI pielikuma 3. panta 1. punktā un bija sākta saskaņā ar šo 3. pantu, un pēc tam secinot, ka apstrīdētā lēmuma mērķis ir radīt saistošas tiesiskās sekas (spriedums, 2013. gada 19. novembris, Komisija/Padome, C‑63/12, EU:C:2013:752, 32. un 33. punkts).
39      Tomēr jākonstatē, ka šajā lietā ar strīdīgo aktu Šengenas izvērtēšanas procedūra attiecībā uz Rumāniju netiek pabeigta un tādējādi šis akts nav galīgs.
40      Līdz ar to Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, arī pārsūdzētā rīkojuma 32. punktā secinot, ka Padomei joprojām saglabājas iespēja atkārtoti iekļaut projektu Nr. 15218/22 jaunas sanāksmes darba kārtībā vai arī Padomes prezidentvalstij ir iespējams izstrādāt jaunu Padomes lēmuma projektu par Šengenas acquis noteikumu pilnīgu piemērošanu Rumānijā.
41      Otrām kārtām, apelācijas sūdzības iesniedzēji uzskata, ka, nosakot, vai strīdīgais akts rada tiesiskas sekas, Vispārējai tiesai vajadzējis ņemt vērā gan Savienības pilsoņu tiesības uz brīvu pārvietošanos, gan Savienībai un dalībvalstīm saistošo pienākumu, kas izriet no lojālas sadarbības un savstarpējas uzticēšanās principiem, piekrist Šengenas acquis noteikumu pilnīgai piemērošanai Rumānijā, tiklīdz ir izpildīti Pievienošanās akta 4. panta 2. punktā paredzētie tehniskie nosacījumi, kā tas esot šajā lietā.
42      Taču, pirmkārt, kā tas izriet no šā rīkojuma 26. un 29. punkta, nav iemesla uzskatīt, ka Pievienošanās akta 4. panta 2. punktā minētā lēmuma pieņemšana ir atkarīga tikai no šajā tiesību normā paredzēto tehnisko nosacījumu izpildes, nevis no visu šajā tiesību normā paredzēto procesuālo posmu izpildes, tostarp no vienprātīgas Padomes lēmuma pieņemšanas. Gluži pretēji, šai iestādei ir jāievēro vienprātības nosacījums.
43      Otrkārt, attiecībā uz apgalvoto Rumānijas pilsoņu brīvas pārvietošanās Savienībā pārkāpumu, apelācijas sūdzībā nav ietverta konkrēta informācija, kas ļautu uzskatīt, ka izvirzītie iebildumi attiecas uz Savienības tiesību normu, kura varētu būt piemērojama Rumānijai saskaņā ar Pievienošanās akta 4. panta 1. un 2. punktu, lasot to kopā ar tā II pielikumu.
44      Turklāt attiecībā uz apgalvoto diskriminējošo attieksmi pret Rumāniju salīdzinājumā ar Horvātijas Republiku jākonstatē, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji nepaskaidro, kādā veidā šāda atšķirīga attieksme, pat ja tāda tiktu konstatēta, būtu varējusi ietekmēt Padomes lēmuma pieņemšanu Pievienošanās akta 4. panta 2. punkta izpratnē.
45      Līdz ar to Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā rīkojuma 31. punktā nospriežot, ka Pievienošanās akta 4. pantā paredzēto Padomes lēmumu nevar uzskatīt par aktu, ar kuru vienkārši apstiprināta tādu iepriekš izklāstīto “tehnisko kritēriju” izpilde, kas paredzēti šā panta 2. punktā.
46      Trešām kārtām, attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentāciju, saskaņā ar kuru – pieņemot, ka strīdīgais akts ir starpposma akts_– tas esot apstrīdams tiesību akts LESD 263. panta izpratnē, Tiesa ir nospriedusi, ka par starpposma aktu, kas rada patstāvīgas tiesiskas sekas, var celt atcelšanas prasību, ja ar šo aktu saistīto prettiesiskumu nevar novērst tādas prasības ietvaros, kas vērsta pret galīgo lēmumu, kura izstrādes posms tas ir (spriedums, 2022. gada 15. decembris, Picard/Komisija, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, 110. punkts un tajā minētā judikatūra).
47      Tādējādi, ja starpposma akta tiesiskuma apstrīdēšana šādas prasības ietvaros nevar nodrošināt prasītāja efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pret šī tiesību akta sekām, par to ir jābūt iespējai celt atcelšanas prasību (spriedums, 2022. gada 15. decembris, Picard/Komisija, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, 111. punkts un tajā minētā judikatūra).
48      Tomēr jākonstatē, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji nav spējuši pierādīt, ka strīdīgais akts kā tāds ir radījis patstāvīgas tiesiskās sekas attiecībā uz viņu stāvokli.
49      Līdz ar to pirmais un otrais apelācijas sūdzības pamats ir jānoraida.
Par trešo pamatu
50      Visbeidzot, attiecībā uz apelācijas sūdzības trešo pamatu, kas izvirzīts pakārtoti un saskaņā ar kuru iestādes klusēšana varētu tikt apstrīdēta ārkārtas apstākļos, jāatgādina, ka Tiesa ir nospriedusi, ka principā iestādes klusēšanu vien nevar pielīdzināt netieši izteiktam atteikumam, izņemot gadījumu, ja tādas sekas ir skaidri paredzētas Savienības tiesību normā, un ka nevar izslēgt, ka noteiktos īpašos apstākļos šis princips varētu nebūt piemērojams tādā veidā, ka iestādes klusēšanu vai bezdarbību izņēmuma kārtā varētu uzskatīt par pielīdzināmu netieši izteiktam lēmumam sniegt atteikumu (spriedums, 2004. gada 9. decembris, Komisija/Greencore, C‑123/03 P, EU:C:2004:783, 45. punkts).
51      Šajā ziņā jākonstatē, pirmkārt, ka 2004. gada 9. decembra spriedumā Komisija/Greencore (C‑123/03 P, EU:C:2004:783), uz kuru atsaucas apelācijas sūdzības iesniedzēji, nav skarts jautājums par Šengenas acquis noteikumu pilnīgu piemērošanu Rumānijā. Otrkārt, pretēji prasītāju apgalvotajam, strīdīgais akts nav uzskatāms ne par Padomes klusēšanu, ne bezdarbību, kas būtu pamatā netieši izteiktam lēmumam sniegt atteikumu Šengenas acquis noteikumu pilnīgai piemērošanai Rumānijā. Proti, lai gan šo aktu nevar uzskatīt par lēmumu Pievienošanās akta 4. panta 2. punkta izpratnē, ja tas nav pieņemts ar vienprātīgu balsojumu, šeit runa nav arī par vienkāršu klusēšanu vai bezdarbību, bet gan par aktu, kurš, kā tas izriet no šā rīkojuma 27. punkta, izpaudies kā Padomes lēmuma projekta Nr. 15218/22 par šādu pilnīgu piemērošanu nepieņemšana, neskarot šīs iestādes iespēju vēlāk pieņemt šādu lēmumu saskaņā ar šo tiesību normu. Katrā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēji nav norādījuši tādus īpašus apstākļus šā rīkojuma iepriekšējā punktā minētās judikatūras izpratnē.
52      Līdz ar to trešais apelācijas sūdzības pamats ir jānoraida.
53      No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka apelācijas sūdzība ir pilnībā jānoraida kā acīmredzami nepamatota.
Par tiesāšanās izdevumiem
54      Saskaņā ar Reglamenta 137. pantu, kas ir piemērojams apelācijas tiesvedībā saskaņā ar šā reglamenta 184. panta 1. punktu, lēmumu par tiesāšanās izdevumiem ietver rīkojumā par tiesvedības izbeigšanu.
55      Šajā lietā, tā kā šis rīkojums ir pieņemts pirms apelācijas sūdzības izsniegšanas pārējiem lietas dalībniekiem un tādējādi pirms tiem varētu būt radušies tiesāšanās izdevumi, ir jānolemj, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji savus tiesāšanās izdevumus sedz paši.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) izdod rīkojumu:
1)      Apelācijas sūdzību noraidīt kā acīmredzami nepamatotu.
2)      Răzvan‑Eugen Nicolescu, Exclusive Car Trading SRL un Asociația pentru Energie Curată și Combaterea Schimbărilor Climatice savus tiesāšanās izdevumus sedz paši.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – rumāņu.