62009CJ0077_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑77/09
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Tribunale amministrativo regionale del Lazio
(Itālija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2008. gada 17. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2009. gada 20. februārī, tiesvedībā
Gowan Comércio Internacional e Serviços L da
pret
Ministero della Salute .
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs H. N. Kunja Rodrigess [ J. N. Cunha Rodrigues ], tiesneši A. Ross [ A. Rosas ], U. Lehmuss [ U. Lõhmus ], A. O’Kīfs [ A. Ó Caoimh ] un P. Linda [ P. Lindh ] (referente),
ģenerāladvokāts N. Jēskinens [ N. Jääskinen ],
sekretāre M. Ferreira [ M. Ferreira ], galvenā administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2010. gada 29. aprīļa tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– Gowan Comércio Internacional e Serviços L da
vārdā – K. Merē [ C. Mereu ], S. Ambrozeti [ S. Ambrosetti ] un M. Velardo [ M. Velardo ], avvocati,
– Vācijas valdības vārdā – M. Lumma [ M. Lumma ] un J. Mellers [ J. Möller ], pārstāvji,
– Grieķijas valdības vārdā – V. Kondolaims [ V. Kontolaimos ], K. Marinu [ K. Marinou ], I. Halkiass [ I. Chalkias ] un M. Tasopulu [ M. Tassopoulou ], pārstāvji,
– Eiropas Komisijas vārdā – D. Nardi [ D. Nardi ] un L. Parpala [ L. Parpala ], pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2010. gada 15. jūlija tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz Komisijas 2006. gada 11. decembra Direktīvas 2006/134/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, lai tajā iekļautu fenarimolu kā aktīvo vielu (OV L 349, 32. lpp.), spēkā esamību.
2. Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Gowan Comércio Internacional e Serviços L da
(turpmāk tekstā – “ Gowan ”), saskaņā ar Portugāles tiesībām reģistrētu sabiedrību, un Ministero della Salute
(Veselības ministrija) par prasību atcelt lēmumus par Itālijas izsniegtajām fenarimolu saturošu augu aizsardzības līdzekļu tirdzniecības atļaujām.
Atbilstošās tiesību normas
Direktīva 91/414/EEK
3. Ar Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvu 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (OV L 230, 1. lpp.) tiek ieviesti vienveidīgi noteikumi par augu aizsardzības līdzekļu tirdzniecības atļauju izsniegšanas nosacījumiem un procedūrām, kā arī par to pārskatīšanu un atsaukšanu. Tās mērķis ir ne tikai saskaņot noteikumus par šo produktu atļaušanas nosacījumiem un procedūrām, bet arī nodrošināt augstus cilvēku un dzīvnieku veselības aizsardzības standartus, kā arī vides aizsardzību pret apdraudējumiem un risku, ko rada slikti kontrolēta šo produktu izmantošana. Direktīva arī ir vērsta, lai novērstu šķēršļus šo produktu brīvai apritei.
4. Direktīvas 91/414 3. panta 1. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis paredz, ka augu aizsardzības līdzekļus nedrīkst laist tirgū un izmantot šo valstu teritorijās, ja vien tās nav atļāvušas attiecīgo līdzekli saskaņā ar šo direktīvu [..].”
5. Direktīvas 4. pantā ir noteikti nosacījumi, kuriem jāatbilst augu aizsardzības līdzeklim, lai tas tiktu atļauts. Tajā it īpaši ir noteikta prasība, ka tā sastāvā esošām aktīvām vielām ir jābūt uzskaitītām šīs direktīvas I pielikumā un ka ir jābūt izpildītiem tajā izklāstītajiem nosacījumiem. Atļaujām ir jānosaka prasības attiecībā uz laišanu tirgū un līdzekļa izmantošanu. Tās var tikt piešķirtas tikai uz noteiktu laiku, kas nepārsniedz desmit gadus un ko nosaka dalībvalstis. Tās var jebkurā laikā pārskatīt, un, pastāvot noteiktiem apstākļiem, tās var anulēt. Ja dalībvalsts atsauc atļauju, tā par to nekavējoties informē atļaujas turētāju.
6. Direktīvas 91/414 5. pantā ir paredzēti izpildāmie nosacījumi, lai šīs vielas iekļautu direktīvas I pielikumā. Tas ir formulēts šādi:
“1. Ņemot vērā pašreizējās zinātnes un tehnikas atziņas, aktīvo vielu sākotnēji iekļauj I pielikumā uz laiku, kas nepārsniedz 10 gadus, ja var paredzēt, ka aktīvo vielu saturošie augu aizsardzības līdzekļi atbildīs šādiem nosacījumiem:
a) šo līdzekļu atliekas, kas radušās tādas izmantošanas rezultātā, kas atbilst labai augu aizsardzības praksei, neatstāj nekādu kaitīgu iespaidu uz cilvēku vai dzīvnieku veselību vai gruntsūdeņiem, un [vai] tās nepieļaujamā veidā neietekmē vidi, un minētās atliekas tiktāl, ciktāl tām ir nozīme toksikoloģiskā vai vides aspektā, var izmērīt ar vispārēji lietotu metožu palīdzību;
b) šo līdzekļu lietošana, kas notiek atbilstoši labai augu aizsardzības praksei, neatstāj nekādu kaitīgu iespaidu uz cilvēku vai dzīvnieku veselību, un [vai] tā nepieļaujamā veidā neietekmē vidi, kā paredzēts 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta iv) un v) punkt[ā].
2. Lai iekļautu aktīvo vielu I pielikumā, jo īpaši jāņem vērā:
a) ja nepieciešams – pieļaujamā dienas deva [PDD] cilvēkam;
b) ja nepieciešams – pieļaujamais iedarbības līmenis uz izmantotāju;
c) ja nepieciešams – novērtējums tam, kas ar vielu notiek un kā viela izplatās vidē, kā arī tās ietekme uz blakussugām.
3. Lai pirmo reizi iekļautu pielikumā aktīvo vielu, kura divus gadus pēc šīs direktīvas izziņošanas vēl nav bijusi pieejama tirgū, uzskata, ka prasības ir ievērotas, ja to nosaka vismaz vienam preparātam, kas satur minēto aktīvo vielu.
4. Uz aktīvās vielas iekļaušanu I pielikumā var attiecināt tādas prasības kā:
– aktīvās vielas minimālā tīrības pakāpe,
– noteiktu piemaisījumu īpašības un maksimālais saturs,
– ierobežojumi, kas izriet no 6. pantā minētās informācijas novērtēšanas, ņemot vērā attiecīgos lauksaimniecības, augu veselības un vides (tajā skaitā klimatiskos apstākļus) nosacījumus,
– preparāta veids,
– lietošanas veids.
5. Pēc pieprasījuma vielas iekļaušanu I pielikumā var atjaunot vienreiz vai vairākas reizes uz laika periodiem, kas nepārsniedz 10 gadus. Šādu iekļaušanu var pārskatīt jebkurā laikā, ja ir norādes, ka vairs netiek ievēroti 1. un 2. punktā minētie kritēriji. Ja pieteikums par šādu atjaunošanu ir iesniegts laikus (jebkurā gadījumā ne mazāk, kā divus gadus pirms ieraksta termiņa beigām), tad atjaunoto iekļaušanu izdara uz laiku, kāds nepieciešams, lai pabeigtu pārskatīšanu, un uz laiku, kāds nepieciešams, lai iesniegtu informāciju, ko pieprasa saskaņā ar 6. panta 4. punktu.”
7. Saskaņā ar Direktīvas 91/414 8. panta 2. punkta pirmo daļu, “atkāpjoties no 4. panta [..], 12 gadu laikā pēc šīs direktīvas izziņošanas dalībvalsts var atļaut tādu augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū savā teritorijā, kuri satur I pielikumā neiekļautas aktīvās vielas, kas jau ir pieejamas tirgū divus gadus pēc šīs direktīvas izziņošanas datuma”.
8. No šīs direktīvas 8. panta 2. punkta otrās daļas izriet, ka šo pašu 12 gadu laikā Eiropas Komisija uzsāk darba programmu šo aktīvo vielu pakāpeniskai pārbaudei.
9. Šīs direktīvas 8. panta 2. punkta ceturtajā daļā ir noteikts, ka “[šā laikposma] laikā pēc tam, kad 19. pantā minētā komiteja ir pabeigusi šādas aktīvās vielas pārbaudi, saskaņā ar minētajā pantā izklāstīto procedūru var nolemt, ka šo aktīvo vielu var iekļaut I pielikumā un ar kādiem nosacījumiem to var iekļaut, vai arī, ja netiek ievērotas 5. panta prasības vai noteiktajā laikā netiek iesniegta pieprasītā informācija un dati, – ka šādu aktīvo vielu neiekļaus I pielikumā”. Šajā noteikumā ir arī precizēts, ka “dalībvalstis nodrošina to, ka, ja tas ir būtiski, attiecīgās atļaujas tiek piešķirtas, atsauktas vai mainītas noteiktajā laikā”.
10. Direktīvas 91/414, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2003. gada 14. aprīļa Regulu (EK) Nr. 806/2003 (OV L 122, 1. lpp.), 6. panta 1. punktā un 19. pantā ir noteikts, ka lēmums par aktīvās vielas iekļaušanu šīs direktīvas I pielikumā tiek pieņemts saskaņā ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmuma 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (OV L 184, 23. lpp.), 5. pantā paredzēto likumdošanas procedūru un šajā ziņā Komisijai palīdz Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgā komiteja, kas ir izveidota saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regulas (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (OV L 31, 1. lpp.), 58. pantu.
Regula (EEK) Nr. 3600/92
11. Komisijas 1992. gada 11. decembra Regulā (EEK) Nr. 3600/92, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus tās darba programmas pirmā posma īstenošanai, kas minēta 8. panta 2. punktā Direktīvā 91/414 (OV L 366, 10. lpp.), kurā grozījumi ir izdarīti ar Komisijas 2000. gada 12. oktobra Regulu (EK) Nr. 2266/2000 (OV L 259, 27. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 3600/92”), ir reglamentēta vairāku aktīvo vielu, kuru skaitā ir fenarimols, novērtēšanas procedūra saistībā ar to iespējamo iekļaušanu šīs direktīvas I pielikumā.
12. Regulas Nr. 3600/92 8. panta 3. punkta ceturtajā daļā ir noteikts:
“Pēc [..] pārbaudes Komisija [..] iesniedz Komitejai:
a) direktīvas projektu, kurā paredz aktīvo vielu iekļaut Direktīvas I pielikumā, ja vajadzīgs, norāda šādas iekļaušanas nosacījumus, tai skaitā termiņu;
[..].”
Direktīva 2006/134/EK
13. Komisijas 2006. gada 11. decembra Direktīvā 2006/134/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, lai tajā iekļautu fenarimolu kā aktīvo vielu (OV L 349, 32. lpp.), šai vielai, kamēr tā ir iekļauta Direktīvas 91/414 I pielikumā, ir noteikts izmantošanas ierobežojums laikā no 2007. gada 1. janvāra līdz 2008. gada 30. jūnijam.
14. Direktīvas 2006/134 3. pantā ir noteikts, ka “dalībvalstis līdz 2007. gada 30. jūnijam saskaņā ar Direktīvu 91/414 [..] groza vai atsauc pašreizējās atļaujas augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur fenarimolu kā aktīvo vielu. Līdz šim termiņam tās jo īpaši pārliecinās, ka ir izpildīti minētās direktīvas I pielikuma nosacījumi attiecībā uz fenarimolu, izņemot tos nosacījumus, kas noteikti attiecīgās aktīvās vielas ieraksta B daļā”.
15. Direktīvas 2006/134 pielikumā ir ietverti šādi īpaši noteikumi:
“A DAĻA
Var atļaut lietot tikai kā fungicīdu šādām kultūrām:
– tomāti,
– dārzeņpipari siltumnīcās,
– baklažāni,
– gurķi siltumnīcās,
– melones,
– dekoratīvie augi, koku stādi un daudzgadīgi augi,
[..]
Nav atļauti šādi lietojuma veidi:
– izsmidzināšana gaisā,
– amatieru lietošana, izmantojot uz muguras pārnēsājamas vai rokās turamas ierīces,
– piemājas dārzkopība.
Dalībvalstis nodrošina, ka tiek veikti visi attiecīgie riska mazināšanas pasākumi. Īpaša uzmanība jāveltī:
– ūdens organismu aizsardzībai [..],
– slieku aizsardzībai [..],
– putnu un zīdītāju aizsardzībai [..],
– ar šo vielu strādājošo personu aizsardzībai [..],
– darbinieku aizsardzībai [..].
B DAĻA
Lai īstenotu VI pielikuma vienotos principus, ņem vērā pārskata ziņojuma secinājumus par fenarimolu un jo īpaši tā I un II papildinājumu.
Dalībvalstis nodrošina, ka vēlākais līdz katra gada 31. decembrim atļaujas turētāji ziņo par vielas izmantotāju veselības traucējumu gadījumiem. Dalībvalstis var pieprasīt informāciju, piemēram, pārdošanas datus un pārskatu par lietojuma veidiem, lai iegūtu patiesu priekšstatu par fenarimola lietošanas apstākļiem un iespējamo toksikoloģisko ietekmi.
Dalībvalstis pieprasa iesniegt turpmākus pētījumus par fenarimola iespējamo nelabvēlīgo ietekmi uz endokrīno sistēmu divus gadus pēc Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) pārbaudes vadlīniju pieņemšanas. Tās nodrošina, ka pretendents, pēc kura pieprasījuma fenarimolu iekļāva šajā pielikumā, iesniedz Komisijai šādas izpētes materiālus divu gadu laikposmā pēc minēto vadlīniju pieņemšanas.”
Pamata lieta un prejudiciālais jautājums
16. 1993. gada 28. jūlijā sabiedrība DowElanco Europe
informēja Komisiju par ieinteresētību iekļaut fenarimolu Direktīvas 91/414 I pielikumā. Pārņēmusi DowElanco Europe
darbību, Gowan
turpināja fenarimola iekļaušanas procedūru savā vārdā.
17. Lai izpildītu Direktīvas 2006/134 noteikumus, Itālijas Republika ar ministrijas 2007. gada 8. jūnija dekrētu atsauca piešķirtās atļaujas laist tirgū augu aizsardzības līdzekļus, kas satur fenarimolu.
18. Ar ministrijas 2007. gada 17. oktobra dekrētu fenarimols tika iekļauts Itālijā atļauto aktīvo vielu sarakstā, kas minēts 1995. gada 17. marta Likumdošanas dekrēta Nr. 194 I pielikumā.
19. Vēlākā datumā, ko Tribunale amministrativo regionale del Lazio [Lacio reģiona administratīvā tiesa] nav precizējusi, ministrijas 2007. gada 8. jūnija dekrēts daļēji tika atcelts, lai no jauna uz laiku iekļautu dažus fenarimolu saturošus produktus Itālijā atļauto produktu sarakstā saskaņā ar Likumdošanas dekrēta Nr. 194, kurā grozījumi izdarīti ar ministrijas 2007. gada 17. oktobra dekrētu, noteikumiem.
20. Gowan
apstrīdēja šos abus ministrijas dekrētus, ceļot Tribunale amministrativo regionale del Lazio
prasību atcelt šos aktus. Šajā prasībā Gowan
apgalvo, ka Direktīva 2006/134 ir prettiesiska. Tā būtībā uzsver, ka stingros fenarimola izmantošanas ierobežojumus neattaisno novērtējuma procedūras laikā veiktie zinātniskie pētījumi. Noteikumi, ar kādiem fenarimols tika iekļauts Direktīvas 91/414 I pielikumā, 18 mēnešus esot ierobežojuši šīs vielas izmantošanu, atļaujot to izmantot tikai dažām nenozīmīgām kultūrām salīdzinājumā ar tām kultūrām, kas līdz tam nodrošināja galveno sabiedrības tirgu (vīnogulājiem, ābelēm, bumbierēm, persikkokiem, arbūziem, kabačiem, dārzeņpipariem ārpus siltumnīcām un zemenēm).
21. Iesniedzējtiesa secina, ka zinātniskā novērtējuma procedūra ir devusi pozitīvus secinājumus un ka sākotnēji Komisija bija ierosinājusi iekļaut fenarimolu Direktīvas 91/414 I pielikumā bez jebkādiem ierobežojumiem.
22. Šādos apstākļos Tribunale amministrativo regionale del Lazio
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Direktīva 2006/134/EK, ar kuru būtiski ierobežo fenarimola izmantošanu, ir spēkā, ja ziņotājas dalībvalsts veiktās tehniski zinātniskās izvērtēšanas rezultātā ir secināts, ka ar šīs vielas attiecīgo izmantošanu saistītie riski ir pieņemami?”
Par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību
23. Vācijas Federatīvā Republika, Grieķijas Republika un Komisija apšauba lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību. Tās uzskata, ka šī lūguma formulējums nav pietiekami skaidrs un precīzs, lai Tiesa varētu konstatēt tiesību un faktu elementus, uz kuriem ir balstītas valsts tiesas šaubas par Direktīvas 2006/134 spēkā esamību.
24. Ja jautājums par Eiropas Savienības iestāžu pieņemtu tiesību aktu spēkā esamību ir izvirzīts valsts tiesā, šai tiesai ir jālemj, vai sprieduma taisīšanai ir vajadzīgs nolēmums par šo jautājumu un vai tādēļ ir jālūdz Tiesai par to lemt. Tādējādi, tā kā iesniedzējtiesas uzdotie jautājumi ir par Savienības tiesību normas spēkā esamību, Tiesai principā ir jāpieņem nolēmums (2002. gada 10. decembra spriedums lietā C‑491/01 British American Tobacco (Investments) un Imperial Tobacco, Recueil, I‑11453. lpp., 34. punkts, kā arī 2008. gada 3. jūnija spriedums lietā C‑308/06 Intertanko  u.c., Krājums, I‑4057. lpp., 31. punkts).
25. Tiesa var atteikties lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu tikai tad, ja ir acīmredzams, ka Savienības tiesību normas spēkā esamības interpretācijai vai novērtējumam, ko lūdz valsts tiesa, nav nekādas saistības ar pamata lietas faktiem vai priekšmetu, ja problēma ir hipotētiska vai arī ja Tiesas rīcībā nav tādu vajadzīgo faktisko un tiesību apstākļu, lai varētu sniegt noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (par interpretācijas jautājumiem skat. 1995. gada 15. decembra spriedumu lietā C‑415/93 Bosman, Recueil, I‑4921. lpp., 61. punkts, un 2010. gada 12. oktobra spriedumu lietā C‑45/09 Rosenbladt, Krājums, I‑0000. lpp., 33. punkts).
26. No lēmuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu izriet, ka Gowan ir cēlusi Tribunale amministrativo regionale del Lazio
prasību par tādu ministrijas dekrētu atcelšanu, kas ir pieņemti, lai izpildītu Direktīvu 2006/134 attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur fenarimolu. Tiesā netiek apstrīdēts, ka uzdotais jautājums par Direktīvas 2006/134 spēkā esamību attiecas uz pamata lietas risinājumu. Tādējādi nav acīmredzams, ka Direktīvas 2006/134 spēkā esamības novērtējumam, kuru lūdz iesniedzējtiesa, nebūtu nekāda sakara ar pamata lietas faktiem vai priekšmetu vai ka tas būtu saistīts ar hipotētisku problēmu.
27. Valsts tiesa lēmumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu šaubas par Direktīvas 2006/134 spēkā esamību ir skaidrojusi, pamatojoties galvenokārt uz pretrunu starp šajā direktīvā noteiktajiem fenarimola izmantošanas ierobežojumiem un šīs vielas tehniski zinātnisko novērtējumu, kas kopumā ir bijis pozitīvs. Lai gan lēmumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu nav sniegts izsmeļošs pamata lietā izteikto iebildumu apraksts, jākonstatē, ka šis lēmums, kā arī rakstveida un mutvārdu apsvērumi Tiesai ir snieguši pietiekamu informāciju, lai, ņemot vērā situāciju, kas ir pamata lietas priekšmets, tā varētu pārbaudīt Direktīvas 2006/134 spēkā esamību (šajā ziņā skat. it īpaši 2006. gada 13. jūlija spriedumu apvienotajās lietās no C‑295/04 līdz C‑298/04 Manfredi  u.c., Krājums, I‑6619. lpp., 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
28. Tādēļ lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemams.
Par prejudiciālo jautājumu
29. Iesniedzējtiesa ar savu jautājumu būtībā vaicā, vai Direktīva 2006/134 ir spēkā, ņemot vērā faktu, ka tajā noteiktie fenarimola izmantošanas ierobežojumi pārsniedz to, kas risku novērtēšanas stadijas noslēgumā ticis uzskatīts par nepieciešamu.
Ievada apsvērumi
30. Lai sniegtu iesniedzējtiesai lietderīgu atbildi, Direktīvas 2006/134 spēkā esamība jāvērtē, ņemot vērā tiesiskās drošības principu, acīmredzamas kļūdas vērtējumā esamību, kā arī piesardzības un samērīguma principus.
31. Vispirms ir jāprecizē apstākļi, kādos Direktīva 2006/134 tika pieņemta.
32. No Direktīvas 2006/134 preambulas izriet, ka fenarimola ietekme uz cilvēka veselību un vidi ir izvērtēta atbilstīgi Regulas Nr. 3600/92 noteikumiem virknei lietošanas veidu, kurus ierosinājis ziņotājs.
33. 1996. gada 30. aprīlī Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, rīkojoties kā ziņotāja dalībvalsts, iesniedza Komisijai novērtējuma ziņojuma projektu un ieteikumus. No lietas materiāliem, it īpaši no Komisijas iesniegtajiem materiāliem pēc Tiesas pieprasījuma, izriet, ka šis dokuments bija labvēlīgs fenarimola iekļaušanai Direktīvas 91/414 I pielikumā ar nosacījumu, ka tiek iesniegtas noteiktas papildu ziņas.
34. Lai novērtētu fenarimola nelabvēlīgās ietekmes uz endokrīno sistēmu risku, 2000. gada novembrī Komisija aicināja ziņotāju veikt papildu pētījumu ar zivīm (“full fish life cycle study”). Pēc šī pētījuma, ko Gowan
bija veikusi noteiktajos termiņos, Apvienotā Karaliste uzskatīja, ka ar fenarimola izmantošanu saistītais hroniskais risks attiecībā uz zivīm ir pieļaujams un cita analīze vai risku pārvaldības pasākums nav vajadzīgi. 2004. gada 16. janvārī Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgās komitejas “novērtējuma” darba grupa pirms darbu pabeigšanas 2004. gada 11. martā apstiprināja gan šī pētījuma rezultātu, gan – vispārīgi – Apvienotās Karalistes iesniegto novērtējuma ziņojumu.
35. Turklāt lietas materiāli liecina, ka Komisija Augu zinātniskajā komitejā ir iesniegusi vairākus jautājumus, tostarp par nelabvēlīgās ietekmes risku uz endokrīno sistēmu, kas ir saistīts ar fenarimola kā aromatāzes inhibitora iedarbību.
36. Direktīvas 2006/134 preambulas 4. apsvērumā ir pausts šīs komitejas uzskats, ka novērotā fenarimola ietekme uz žurku tēviņu auglību jāņem vērā arī riska novērtējumā attiecībā uz cilvēkiem. Tā ir uzskatījusi, ka novērotā fenarimola ietekme uz žurku atnešanos nav uzskatāma par vērā ņemamu riska novērtējumā attiecībā uz cilvēkiem. Tā ir secinājusi, ka, “izņemot samazinātu auglību tēviņiem un iedarbību, kas saistīta ar aizkavētu atnešanos, nav pārliecinošu pierādījumu par citu nelabvēlīgu ietekmi uz reproduktīvo funkciju, kas būtu saistīta ar fenarimola kā aromatāzes inhibitora iedarbību”.
37. Laikposmā no 2004. gada jūnija līdz 2006. gada martam Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgās komitejas “likumdošanas” darba grupā tika diskutēti risku pārvaldības pasākumi. Šajā ziņā no Tiesā iesniegtajiem Komisijas dokumentiem izriet, ka pēc tam, kad 2004. gada 7. oktobrī “likumdošanas” darba grupai tika iesniegts neformāls dokuments ar ieteikumu uz desmit gadiem iekļaut fenarimolu Direktīvas 91/414 I pielikumā (dokuments SANCO/10321/2004‑rev. 0), vairāku dalībvalstu raizes par nelabvēlīgās ietekmes uz endokrīno sistēmu izraisītājiem rosināja Komisiju apsvērt fenarimola lietošanas ierobežojumus, kā arī īsāku atļaujas ilgumu.
38. Tāpēc 2005. gada 2. augustā Komisija, it īpaši atsaukdamās uz nelabvēlīgo ietekmi uz endokrīno sistēmu, informēja Gowan
par faktu, ka pēc “intensīvas apspriešanās” ar dalībvalstu ekspertiem tā paredz iespēju neiekļaut fenarimolu Direktīvas 91/414 I pielikumā. Atbildot uz šo vēstuli, Gowan
ar 2005. gada 11. novembra vēstuli ieteica Komisijai ierobežot to fenarimola izmantošanas veidu skaitu, attiecībā uz kuriem tā ir aicinājusi fenarimolu iekļaut Direktīvas 91/414 I pielikumā.
39. 2006. gada februārī Komisija Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgajā komitejā iesniedza novērtējuma ziņojuma projektu (2006. gada 5. janvāra dokuments 6847/VI/97‑rev. 4), kā arī priekšlikumu direktīvai, kurā bija paredzēta fenarimola iekļaušana Direktīvas 91/414 I pielikumā, ierobežojot tā izmantošanas laikposmu uz septiņiem gadiem un paredzot mazāk izmantošanas veidu, nekā Gowan
bija ieteikusi savā 2005. gada 11. novembra vēstulē (2006. gada 19. janvāra dokuments SANCO/10321/2005‑rev. 5).
40. Direktīvas 2006/134 preambulas 6. apsvērumā par šo sākotnējo projektu ir precizēts, ka, lai “nodrošinātu nepieciešamo augsta līmeņa aizsardzību, bija paredzēts Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā iekļaut tikai tos fenarimola lietojuma veidus, kas faktiski izvērtēti Komisijas veiktajā novērtējumā un atzīti par atbilstīgiem Direktīvas 91/414/EEK nosacījumiem [..]. Visbeidzot, ņemot vērā fenarimola bīstamību, jānodrošina, [lai] Kopienas līmenī tiktu saskaņoti atsevišķi riska mazināšanas pasākumi, ko dalībvalstis veic, piešķirot atļaujas”.
41. Komisija turklāt ir uzsvērusi, kā ir atgādināts arī Direktīvas 2006/134 preambulas 10. apsvērumā, ka, neraugoties uz “atzinumu, ka fenarimolu saturoši augu aizsardzības līdzekļi varētu atbilst Direktīvas 91/414/EEK 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā noteiktajām prasībām, jāiegūst turpmāka informācija par atsevišķiem konkrētiem jautājumiem. Fenarimola potenciālā nelabvēlīgā ietekme uz endokrīno sistēmu ir novērtēta pārbaudēs, izmantojot labākās šobrīd pieejamās metodes. Komisija ir informēta, ka Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācija (ESAO) izstrādā pārbaudes vadlīnijas, lai turpmāk uzlabotu iespējamās nelabvēlīgās ietekmes uz endokrīno sistēmu novērtēšanu. Tādēļ ir lietderīgi paredzēt, ka fenarimolam jāveic sīkākas pārbaudes, tiklīdz ir gatavas ESAO pārbaudes vadlīnijas, un ka šos pētījumus sagatavo pieteikuma iesniedzējs. Turklāt dalībvalstīm jāpieprasa, lai atļaujas turētāji sniegtu informāciju par fenarimola lietojumu, iekļaujot informāciju par gadījumiem, kad novērota ietekme uz šīs vielas lietotāju veselību”.
42. Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgajai komitejai 2006. gada 3. marta sanāksmē neizdevās pieņemt atzinumu par šo projektu.
43. Kā ir atgādināts Direktīvas 2006/134 preambulas 7. un 8. apsvērumā, ņemot vērā vairāku dalībvalstu paustās bažas, uzskatot, ka nepieciešami papildu ierobežojumi, lai mazinātu risku līdz tādam līmenim, kas ir pieļaujams un atbilst sasniedzamajam augstajam aizsardzības līmenim, Komisija pārskatīja savu nostāju. Papildus 6. apsvērumā noteiktajiem principiem tā uzskatīja par lietderīgu vēl samazināt iekļaušanas laikposmu no septiņiem gadiem līdz 18 mēnešiem, jo šādam ierobežojumam būtu vēl vairāk jāsamazina riski, vienlaicīgi nodrošinot, ka šīs vielas atkārtots vērtējums būs prioritārs.
44. Kā izriet no Direktīvas 2006/134 preambulas 16. apsvēruma, Komisija nosūtīja Eiropas Savienības Padomei tieši šādu direktīvas priekšlikumu. Tā kā Direktīvas 91/414 19. panta 2. punkta otrajā daļā noteiktā trīs mēnešu termiņa beigās Padome nebija pieņēmusi ierosināto īstenošanas aktu, ne arī norādījusi, ka nepiekrīt īstenošanas pasākumu priekšlikumam, Komisija attiecīgos pasākumus īstenoja, izdodot Direktīvu 2006/134.
Par tiesiskās drošības principa pārkāpumu
45. Gowan
apgalvo, ka Direktīvā 2006/134 paredzētie fenarimola izmantošanas ierobežojumi balstās uz novērtēšanas kritērijiem, kas nav noteikti Direktīvas 91/414 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā, un tas esot pretrunā tiesiskās drošības principam. Komisija patiesībā esot atsaukusies uz negatīvo iedarbību uz endokrīno sistēmu. Taču, pēc Gowan
domām, Kopienu līmenī nav noteikta neviena zinātniska metode, kas ļautu pārbaudīt šādas iedarbības esamību ( Commission Staff Working Document on implementation of the Community Strategy for Endocrine disrupters – a range of substances suspected of interfering with the hormone systems of humans and wildlife
(SEC(2004) 1372, 22. lpp.)).
46. Gowan
turklāt apgalvo, ka Direktīva 2006/134 balstās uz apsvērumiem, kas ir saistīti ar fenarimola izraisītiem draudiem. Taču šāda veida raizes neļaujot izdarīt secinājumu par nepieļaujama riska esamību videi un cilvēku veselībai Direktīvas 91/414 nozīmē.
47. Jāatgādina pastāvīgajā judikatūrā noteiktais, ka vispārīgais tiesiskās drošības princips, kas ir Savienības tiesību pamatprincips, it īpaši noteic, ka tiesību aktiem jābūt skaidriem un precīziem, lai personas varētu nepārprotami zināt savas tiesības un pienākumus un attiecīgi rīkoties (skat. 1981. gada 9. jūlija spriedumu lietā 169/80 Gondrand
un Garancini, Recueil, 1931. lpp., 17. punkts; 2005. gada 14. aprīļa spriedumu lietā C‑110/03 Beļģija/Komisija, Krājums, I‑2801. lpp., 30. punkts; 2006. gada 10. janvāra spriedumu lietā C‑344/04 IATA
un ELFAA, Krājums, I‑403. lpp., 68. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā Intertanko  u.c., 69. punkts).
48. Kritēriji, pamatojoties uz kuriem aktīvās vielas var iekļaut Direktīvas 91/414 I pielikumā, vispārīgi ir noteikti šīs direktīvas 5. pantā. Saskaņā ar minētā noteikuma 1. punktu, lai vielu iekļautu šīs direktīvas I pielikumā, ir jāizpilda divi nosacījumi. Ņemot vērā pašreizējās zinātnes un tehnikas atziņas, jābūt iespējai paredzēt, ka aktīvo vielu saturošie augu aizsardzības līdzekļi atbildīs šādiem nosacījumiem:
“a) šo līdzekļu atliekas, kas radušās tādas izmantošanas rezultātā, kas atbilst labai augu aizsardzības praksei, neatstāj nekādu kaitīgu iespaidu uz cilvēku vai dzīvnieku veselību vai gruntsūdeņiem, un [vai] tās nepieļaujamā veidā neietekmē vidi [..];
b) šo līdzekļu lietošana, kas notiek atbilstoši labai augu aizsardzības praksei, neatstāj nekādu kaitīgu iespaidu uz cilvēku vai dzīvnieku veselību, un [vai] tā nepieļaujamā veidā neietekmē vidi, kā paredzēts 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta iv) un v) punkt[ā].”
49. Direktīvas 91/414 5. panta 2. punktā ir noteikts, ka, lai iekļautu aktīvo vielu šīs direktīvas I pielikumā, it īpaši jāņem vērā šādi apsvērumi:
“a) ja nepieciešams – pieļaujamā dienas deva (PDD) cilvēkam;
b) ja nepieciešams – pieļaujamais iedarbības līmenis uz izmantotāju;
c) ja nepieciešams – novērtējums tam, kas ar vielu notiek un kā viela izplatās vidē, kā arī tās ietekme uz blakussugām.”
50. Visbeidzot, Direktīvas 91/414 II pielikumā ir noteiktas prasības dokumentācijai, kas jāiesniedz, lai iekļautu aktīvo vielu šīs direktīvas I pielikumā.
51. Netiek apstrīdēts, ka nevienā no šiem noteikumiem nav konkrētu kritēriju par aktīvās vielas ietekmes uz endokrīno sistēmu novērtēšanu. Tomēr šāda ietekme nepārprotami ietilpst Direktīvas 91/414 5. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētajā vērtējumā par kaitīgo ietekmi uz cilvēku vai dzīvnieku veselību. Tādēļ tiesiskās drošības principa pārkāpums nav konstatējams, un Direktīva 2006/134 nav spēkā neesoša šī principa pārkāpuma dēļ.
Par acīmredzamas kļūdas vērtējumā esamību
52. Gowan
uzskata, ka Direktīvu 2006/134 neattaisno neviens no saskaņā ar Direktīvu 91/414 veiktajiem zinātniskajiem pētījumiem, kuri kopumā pierādot, ka fenarimola izmantošanas veidi, attiecībā uz kuriem tikusi prasīta šīs vielas iekļaušana, atbilst šīs direktīvas kritērijiem. Neņemdama vērā tai iesniegtos zinātniskos atzinumus, Komisija neesot ievērojusi zinātniskās izcilības principu.
53. Gowan
uzskata, ka, tā kā Apvienotā Karaliste zinātniskā novērtējuma noslēgumā bija ieteikusi iekļaut fenarimolu, Komisija bez zinātniska pamatojuma vai attaisnojuma nevarēja atgriezties pie sava sākotnējā vērtējuma un pieņemt nepamatotus šīs vielas lietošanas ierobežojumus.
54. Jāatgādina, ka Direktīvas 91/414 mērķis, kā izriet no tās preambulas piektā, sestā un devītā apsvēruma, ir novērst šķēršļus augu aizsardzības līdzekļu tirdzniecībai Kopienā, saglabājot augstu vides un cilvēku un dzīvnieku veselības aizsardzības līmeni (2007. gada 18. jūlija spriedums lietā C‑326/05 P Industrias Químicas del Vallés /Komisija, Krājums, I‑6557. lpp., 74. punkts).
55. Lai efektīvi varētu sasniegt Komisijai noteikto mērķi, un ņemot vērā tās veicamos sarežģītos zinātniskos vērtējumus, kas tai, pārbaudot pieteikumus par aktīvo vielu iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā, ir jāveic novērtējumā par šo vielu izmantošanas radītajiem riskiem, Komisijai ir jāpiešķir plaša rīcības brīvība.
56. Tomēr šī rīcības brīvība nav atbrīvota no pārbaudes tiesā. No pastāvīgās judikatūras izriet, ka šādā pārbaudē Savienības tiesai ir jāpārbauda, vai ir ievēroti procesuālie noteikumi, Komisijas pieņemto faktu saturiskā pareizība, tas, vai nav pieļauta acīmredzama kļūda šo faktu vērtējumā vai nepareizi izmantotas pilnvaras (1979. gada 25. janvāra spriedums lietā 98/78 Racke, Recueil, 69. lpp., 5. punkts, un 1991. gada 22. oktobra spriedums lietā C‑16/90 Nölle, Recueil, I‑5163. lpp., 12. punkts).
57. Sevišķi, lai pārbaudītu, vai kompetentā iestāde ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, Savienības tiesai ir jāpārbauda, vai šī iestāde ir rūpīgi un objektīvi izvērtējusi visus būtiskos attiecīgā gadījuma faktus, kuri pamato no tiem izdarītos secinājumus (skat. it īpaši 1991. gada 21. novembra spriedumu lietā C‑269/90 Technische Universität München, Recueil, I‑5469. lpp., 14. punkts).
58. Tāpat ir jāatgādina, ka no Regulas Nr. 3600/92 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta izriet, ka ziņotājam ir jāpierāda, ka saskaņā ar informāciju, kas iesniegta par vienu vai vairākiem preparātiem, kuri paredzēti ierobežotam raksturīgu lietojumu diapazonam, ir izpildītas Direktīvas 91/414 prasības attiecībā uz šīs direktīvas 5. pantā minētajiem kritērijiem.
59. Jautājums, vai Direktīvai 2006/134 trūkst zinātniskā pamata, ir jāizskata tieši iepriekš minēto apsvērumu kontekstā.
60. Jāuzsver, ka, lai arī Direktīvas 91/414 ietvaros Komisijai ir pienākums ņemt vērā ziņotājas dalībvalsts sagatavoto zinātnisko novērtējumu, šis novērtējums katrā ziņā nav saistošs ne Komisijai, ne – attiecīgā gadījumā – Padomei un tās šīs direktīvas 19. pantā paredzētajā procedūrā joprojām ir tiesīgas veikt tādus risku pārvaldības pasākumus, kas atšķiras no ziņotājas dalībvalsts ieteiktajiem.
61. Runājot par Direktīvu 2006/134, jākonstatē, ka ziņotājas dalībvalsts secinājumus zinātniskā novērtējuma noslēgumā par fenarimola īpašībām un šīs vielas izmantošanas radīto risku ziņotāja paredzēto izmantošanas veidu gadījumā ir apstiprinājusi Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgās komitejas “novērtēšanas” darba grupa.
62. Runājot konkrētāk par nelabvēlīgās ietekmes riskiem uz endokrīno sistēmu, kas ir saistīti ar fenarimola izmantošanu, no lietas materiāliem izriet, ka ziņotāja iesniegtie dati, it īpaši 2003. gadā iesniegtais papildu pētījums, pamatojoties uz zivju dzīves cikla pilnīgu analīzi, ir apstiprinājuši ziņotājas dalībvalsts sākotnējo novērtējumu par nepieļaujama riska neesamību un tos ir pieņēmusi “novērtējuma” darba grupa.
63. Attiecībā uz fenarimola iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā jāuzsver, ka Direktīva 2006/134 neatspēko šīs aktīvās vielas radīto risku zinātniskā novērtējuma rezultātus, jo no šīs pēdējās direktīvas izriet, ka šo vielu ir atļauts izmantot augu aizsardzības līdzekļos.
64. Šajā ziņā Direktīvas 2006/134 preambulas 5. apsvērumā ir atgādināts, ka “dažādajās veiktajās pārbaudēs konstatēja, ka fenarimolu saturošus augu aizsardzības līdzekļus var uzskatīt par tādiem, kas atbilst Direktīvas 91/414/EEK 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā noteiktajām prasībām, jo īpaši attiecībā uz lietojuma veidiem, kas tika pārbaudīti un sīki izklāstīti Komisijas pārskata ziņojumā, ja tiek piemēroti attiecīgi riska mazināšanas pasākumi”.
65. Šādos apstākļos Komisijai nevar pārmest, ka tā nav rūpīgi un objektīvi ņēmusi vērā zinātniskos pierādījumus, ko ziņotāja dalībvalsts iesniegusi fenarimola izmantošanas radīto risku novērtējuma stadijā.
66. Iesniedzējtiesas uzdotais jautājums būtībā ir domāts, lai noskaidrotu, vai no Direktīvas 91/414 izrietošie fenarimola izmantošanas ierobežojumi pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu šajā direktīvā paredzētos mērķus, ievērojot zinātnisko novērtējumu, kas veikts, pamatojoties uz Gowan
iesniegtajiem datiem. Šis jautājums ir saistīts ar Direktīvas 2006/134 vērtēšanu, ievērojot piesardzības un samērīguma principus.
67. Tādēļ ir jāsecina, ka, ņemot vērā zinātniskos pierādījumus, kas izriet no fenarimola izmantošanas ziņotāja ieteiktajos gadījumos radīto risku novērtējuma, lietas materiālu izskatīšanā nav atklājies neviens apstāklis, kas ļautu secināt, ka Direktīvā 2006/134 būtu pieļauta kāda Komisijas acīmredzama kļūda vērtējumā.
Par piesardzības un samērīguma principu pārkāpumu
68. Gowan
apstrīd atsaukšanos uz piesardzības principu, lai attaisnotu fenarimola izmantošanai paredzētos ierobežojumus. Šādu principu varot piemērot tikai zinātniskas neskaidrības gadījumā (Pirmās instances tiesas 2002. gada 11. septembra spriedums lietā T‑13/99 Pfizer Animal Health /Padome, Recueil, II‑3305. lpp., 142. punkts), kas sevišķi izriet no nepietiekamiem, nepārliecinošiem vai neprecīziem datiem (Komisijas 2000. gada 2. februāra paziņojums par piesardzības principa piemērošanu (COM(2000) 1, galīgā redakcija). Turpretī šādu principu nevar izmantot ar pamatojumu, ka nav pierādīta riska neesamība (ģenerāladvokāta Mišo [ Mischo ] secinājumi lietā C‑6/99 Greenpeace France  u.c., kurā spriedums taisīts 2000. gada 21. martā, Recueil, I‑1651. lpp.).
69. Gowan
apstiprina, ka ir iesniegusi visus pētījumus, kas atklāj fenarimola ietekmi uz endokrīno sistēmu. Šādos apstākļos piesardzības principa piemērošana, kā to darījusi Komisija, nozīmētu, ka personām, kuras lūdz iekļaut aktīvo vielu Direktīvas 91/414 I pielikumā, ir jāiesniedz pierādījums par tāda riska vienkāršu neesamību, kas pat nav noteikts šajā direktīvā to risku skaitā, kam ir nozīme attiecībā uz šādu iekļaušanu.
70. Kā norāda Gowan, pat pieņemot, ka ir zinātniska neskaidrība par fenarimola ietekmi uz endokrīno sistēmu, visiem pasākumiem, kas veikti, pamatojoties uz piesardzības principu, ir jābūt samērīgiem ar Direktīvas 91/414 mērķiem, apzinoties, ka ar šiem pasākumiem šādu risku reti var samazināt līdz nullei (Komisijas 2000. gada 2. februāra paziņojums par piesardzības principa piemērošanu, 3. lpp., 6. punkts). Taču no šīs direktīvas izrietošie fenarimola izmantošanas ierobežojumi praktiski esot līdzvērtīgi šīs vielas aizliegumam.
71. Jāatgādina no LESD 191. panta 1. un 2. punkta izrietošais, ka cilvēku veselības aizsardzība ir viens no Savienības vides politikas mērķiem. Šī politika, kas paredz augstu aizsardzības līmeni, pamatojas it īpaši uz piesardzības principu. Šīs politikas prasības ir jāiestrādā citu Savienības politiku definīcijā un īstenošanā. Turklāt, kā ir paredzēts LESD 168. pantā, prasības cilvēku veselības aizsardzības jomā ir visu Savienības politiku un darbību sastāvdaļa un tādēļ tās ir jāņem vērā, Savienības iestādēm īstenojot kopējo lauksaimniecības politiku.
72. Piesardzības princips ir piemērojams, ja Savienības iestādes kopējās lauksaimniecības politikas ietvaros veic cilvēku veselības aizsardzības pasākumus (šajā ziņā skat. 1998. gada 5. maija spriedumus lietā C‑157/96 National Farmers’ Union  u.c., Recueil, I‑2211. lpp., 64. punkts, kā arī lietā C‑180/96 Apvienotā Karaliste/Komisija, Recueil, I‑2265. lpp., 100. punkts).
73. No piesardzības principa izriet, ka, ja pastāv neskaidrība par cilvēku veselības riska esamību vai tā apmēru, aizsargpasākumus var veikt, negaidot, kamēr šo risku esamība un smagums tiks skaidri pierādīts (skat. iepriekš minētos spriedumus lietā National Farmers’ Union  u.c., 63. punkts, un lietā Apvienotā Karaliste/Komisija, 99. punkts, kā arī 2003. gada 9. septembra spriedumu lietā C‑236/01 Monsanto Agricoltura Italia  u.c., Recueil, I‑8105. lpp., 111. punkts).
74. Lai gan Direktīvā 91/414 kā vienā no iespējamajām piesardzības principa izpausmēm ir paredzēta augu aizsardzības līdzekļu iepriekšējas atļaujas procedūra, jāatzīst, ka, tā kā piesardzības princips ir tādu lēmumu pieņemšanas procesa neatņemama sastāvdaļa, kuru rezultātā tiek veikti cilvēku visa veida veselības aizsardzības pasākumi, kad Komisija vai – attiecīgajā gadījumā – Padome lemj par lūgumu iekļaut aktīvo vielu Direktīvas 91/414 I pielikumā, šīs iestādes saskaņā ar piesardzības principu var veikt aizsardzības pasākumus, negaidot, ka šo risku esamība un smagums tiek skaidri pierādīts.
75. Pareizi piemērot piesardzības principu nozīmē, pirmkārt, identificēt iespējamo negatīvo ietekmi uz veselību, ko var izraisīt piedāvātā attiecīgās vielas izmantošana, un, otrkārt, pilnīgi izvērtēt risku veselībai, pamatojoties uz uzticamākajiem pieejamajiem zinātniskajiem datiem un jaunākajiem starptautisko pētījumu rezultātiem (pēc analoģijas skat. 2010. gada 28. janvāra spriedumu lietā C‑333/08 Komisija/Francija, Krājums, I‑757. lpp., 92. punkts un tajā minētā judikatūra).
76. Ja izrādās, ka veikto pētījumu rezultātu nepietiekamības, nepārliecinošā rakstura vai neprecizitātes dēļ nav iespējams droši noteikt apgalvotā riska esamību vai pakāpi, bet gadījumā, ja risks iestātos, pastāv iespējamība, ka var rasties faktisks kaitējums sabiedrības veselībai, piesardzības princips attaisno ierobežojošu pasākumu ieviešanu, ja vien tie nav diskriminējoši un ir objektīvi (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Francija, 93. punkts un tajā minētā judikatūra).
77. Runājot par fenarimola iekļaušanas procedūru Direktīvas 91/414 I pielikumā, jākonstatē, ka, lai arī zinātniskais novērtējums par šīs aktīvās vielas īpašībām un tās izmantošanas radītajiem riskiem ir ļāvis izdarīt Direktīvas 2006/134 preambulas 5. apsvērumā izteikto secinājumu, saskaņā ar kuru “fenarimolu saturošus augu aizsardzības līdzekļus var uzskatīt par tādiem, kas atbilst Direktīvas 91/414[..] 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā noteiktajām prasībām [..] attiecībā uz lietojuma veidiem, kas tika pārbaudīti un sīki izklāstīti Komisijas pārskata ziņojumā”, tomēr, izstrādājot lēmumprojektu par fenarimola iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā, ir noskaidrojies, ka joprojām ir zināmas bažas par fenarimolam raksturīgo toksisko iedarbību un “endokrīnos traucējumus potenciāli izraisoš[ām] īpašīb[ām]”, tādējādi attaisnojot uzskatu, ka “to nedrīkst lietot bez ierobežojumiem”.
78. Taču nevar uzskatīt, ka šādas bažas ir balstītas uz vienkāršiem hipotētiskiem apsvērumiem. Papildus zinātniskiem faktiem, kurus dažas dalībvalstis minējušas Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgās komitejas darbā, jānorāda, ka Komisija savos rakstveida apsvērumos ir atsaukusies arī uz vairākiem pētījumiem un ziņojumiem, kas ir veltīti noteiktu vielu nelabvēlīgai ietekmei uz endokrīno sistēmu, it īpaši uz Komisijas 1999. gada 17. decembra ziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam par Kopienas stratēģiju par vielām, kas traucē endokrīnās sistēmas darbību – tādu vielu virkne, par kurām ir aizdomas, ka tās ietekmē cilvēku un dzīvnieku hormonālo sistēmu (COM(1999) 706, galīgā redakcija). Turklāt, kā uzsvērts Direktīvas 2006/134 preambulas 10. apsvērumā, Direktīvas 2006/134 pieņemšanas datumā ESAO vēl nebija pabeigusi darbu pie pārbaudes vadlīniju izstrādes, lai uzlabotu iespējamās nelabvēlīgās ietekmes uz endokrīno sistēmu novērtēšanu.
79. Ņemot vērā šos apstākļus, kas tiecas pierādīt, ka joprojām pastāvēja noteiktas zinātniskas neskaidrības par tādu vielu kā fenarimols ietekmes uz endokrīno sistēmu novērtēšanu, nevar uzskatīt, ka Komisija, šīs vielas atļaujai noteikdama izmantošanas ierobežojumus, ir acīmredzami kļūdaini piemērojusi piesardzības principu.
80. Vēl ir jāpārbauda, vai šie ierobežojumi atbilst samērīguma principam.
81. No pastāvīgās judikatūras izriet, ka samērīguma princips, kas ir viens no Savienības tiesību vispārīgajiem principiem, prasa, lai ar Savienības tiesību normu ieviestie līdzekļi būtu atbilstoši attiecīgā tiesiskā regulējuma leģitīmo mērķu īstenošanai un nepārsniegtu to, kas ir nepieciešams, lai tos sasniegtu (2010. gada 8. jūnija spriedums lietā C‑58/08 Vodafone  u.c., Krājums, I‑4999. lpp., 51. punkts un tajā minētā judikatūra).
82. Runājot par iepriekšējā punktā minēto nosacījumu pārbaudi tiesā, jāatzīst Komisijas plašā rīcības brīvība, kad tā procedūrā saistībā ar vielas iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā izstrādā risku pārvaldības pasākumus. Šajā jomā tai it īpaši ir jāizdara politiska izvēle un jāveic sarežģīti novērtējumi. Vienīgi šajā jomā veikta pasākuma acīmredzami nepiemērotais raksturs varētu ietekmēt šāda pasākuma tiesiskumu (pēc analoģijas skat. 2005. gada 12. jūlija spriedumu apvienotajās lietās C‑154/04 un C‑155/04 Alliance for Natural Health  u.c., Krājums, I‑6451. lpp., 52. punkts, kā arī 2009. gada 7. jūlija spriedumu lietā C‑558/07 S.P.C.M.  u.c., Krājums, I‑5783. lpp., 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
83. Runājot par jautājumu, vai fenarimola izmantošanas ierobežojuma pasākumi ir piemēroti Direktīvā 91/414 izvirzīto mērķu īstenošanai, no procedūras, kuras rezultātā tika pieņemta Direktīva 2006/134, kā arī no šīs direktīvas preambulas apsvērumiem izriet, ka Komisija ir centusies panākt līdzsvaru starp Direktīvas 91/414 mērķiem saistībā ar augkopības uzlabošanu un cilvēku un dzīvnieku veselības, gruntsūdeņu un vides aizsardzību, kā arī ziņotāja interesi panākt fenarimola iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā pēc šīs vielas radīto risku zinātniskā novērtējuma. Ņemot vērā bažas par fenarimola potenciāli nelabvēlīgo ietekmi uz endokrīno sistēmu un zinātnisko neskaidrību šajā ziņā, kas ir attaisnojušas, ka Komisija ir piemērojusi piesardzības principu, Direktīvā 2006/134 paredzētie ierobežojumi šīs vielas izmantošanai nešķiet nepiemēroti šo mērķu sasniegšanai.
84. Gowan
attiecīgā pasākuma nepieciešamību ir apstrīdējusi ar pamatojumu, ka fenarimola iekļaušanas noteikumi esot līdzvērtīgi šīs aktīvās vielas skaidram aizliegumam un tādējādi pārsniedzot to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu izvirzītos mērķus. Šajā ziņā jānorāda, ka, lai arī fenarimola iekļaušana Direktīvas 91/414 I pielikumā ir tikusi samazināta līdz 18 mēnešiem, no Direktīvas 2006/134 preambulas 11. apsvēruma izriet, ka šāds ierobežojums laikā neliedz vēlāk atjaunot vielas iekļaušanu saskaņā ar Direktīvas 91/414 5. panta 5. punkta noteikumiem.
85. Tāpat no Direktīvas 2006/134 preambulas 6. apsvēruma skaidri izriet, ka apstāklis, saskaņā ar kuru fenarimola atļauja attiecas tikai uz izmantošanas veidiem, kas faktiski ir novērt ēti un atzīti par atbilstošiem Direktīvas 91/414 nosacījumiem, neliedz citus izmantošanas veidus iekļaut šīs direktīvas I pielikumā pēc to pilnīga novērtējuma.
86. Šādos apstākļos, it īpaši ņemot vērā plašo rīcības brīvību, kas Komisijai ir attiecīgajā nozarē, nevar uzskatīt, ka fenarimola lietošanas ierobežojuma pasākumi pārsniedz to, ko var uzskatīt par nepieciešamu izvirzīto mērķu sasniegšanai.
87. Ņemot vērā šos apstākļus, Direktīva 2006/134 nav spēkā neesoša piesardzības principa un samērīguma principa pārkāpumu dēļ.
88. No visa iepriekš minētā izriet, ka prejudiciālā jautājuma izskatīšanā nav atklājies neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Direktīvas 2006/134 spēkā esamību.
Par tiesāšanās izdevumiem
89. Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
Prejudiciālā jautājuma izskatīšanā nav atklājies neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Komisijas 2006. gada 11. decembra Direktīvas 2006/134/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, lai tajā iekļautu fenarimolu kā aktīvo vielu, spēkā esamību.