62023CJ0063
EUROOPA KOHTU OTSUS (viies koda)
12. september 2024 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Sisserändepoliitika – Perekonna taasühinemise õigus – Direktiiv 2003/86/EÜ – Artikli 16 lõige 3 – Perekonna taasühinemist taotleva isiku elamisloa pikendamisest keeldumine – Tagajärjed – Tema pereliikmete elamisloa pikendamisest keeldumine – Neist mitteolenev põhjus – Alaealiste laste olemasolu – Artikli 15 lõige 3 – Sõltumatu elamisloa andmise tingimused – Mõiste „eriti rasked asjaolud“ – Ulatus – Artikkel 17 – Individuaalne hindamine – Õigus olla ära kuulatud
Kohtuasjas C‑63/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 5 de Barcelona (Barcelona halduskohus nr 5, Hispaania) 9. jaanuari 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 6. veebruaril 2023, menetluses
Sagrario,
Joaquín,
Prudencio
versus
Subdelegación del Gobierno en Barcelona,
EUROOPA KOHUS (viies koda),
koosseisus: koja president E. Regan (ettekandja), kohtunikud I. Jarukaitis ja D. Gratsias,
kohtujurist: J. Richard de la Tour,
kohtusekretär: ametnik L. Carrasco Marco,
arvestades kirjalikku menetlust ja 17. jaanuari 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Sagrario ja tema kaks alaealist last, esindaja: abogado E. Leiva Vojkovic,
–
Hispaania valitsus, esindaja: I. Herranz Elizalde,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: I. Galindo Martín ja J. Hottiaux,
olles 7. märtsi 2024. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiivi 2003/86/EÜ perekonna taasühinemise õiguse kohta (ELT 2003, L 251, lk 12; ELT eriväljaanne 19/06, lk 224) artikli 15 lõiget 3 ja artiklit 17 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikleid 7 ja 24, artikli 33 lõiget 1 ja artiklit 47.
2
Taotlus on esitatud ema ja tema kahe alaealise lapse, kes kõik on kolmanda riigi kodanikud, ning Subdelegación del Gobierno en Barcelona (valitsuse alaline esindus Barcelonas, Hispaania; edaspidi „liikmesriigi pädev asutus“) vahelises kohtuvaidluses seoses keeldumisega pikendada neile isikutele perekonna taasühinemiseks antud elamisluba.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2003/86
3
Direktiivi 2003/86 põhjendustes 2, 4, 6 ja 15 on märgitud:
„(2)
Perekonna taasühinemist käsitlevad meetmed tuleks vastu võtta kooskõlas kohustusega kaitsta perekonda ja austada pereelu, mis on sätestatud paljudes rahvusvahelise õiguse aktides. Käesolev direktiiv austab põhiõigusi ning peab kinni põhimõtetest, mida tunnustab eelkõige [Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“)] artikkel 8 ning [harta].
[…]
(4)
Perekonna taasühinemine on vajalik pereelu võimaldamiseks. See aitab liikmesriigis viibivate kolmandate riikide kodanike integreerumist hõlbustades ühiskonnakultuurilise stabiilsuse loomist ja samuti majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse edendamist, mis on asutamislepingus sätestatud [Euroopa Ühenduse] põhieesmärk.
[…]
(6)
Perekonna kaitseks ning pereelu loomiseks või hoidmiseks tuleks ühiste kriteeriumide põhjal määrata kindlaks perekonna taasühinemise õiguse kasutamise materiaalsed tingimused.
[…]
(15)
Pereliikmete integreerumist tuleks edendada. Selleks tuleks neile asjakohastel tingimustel anda perekonna taasühinemist taotlevast isikust sõltumatu seisund, eriti kui tegemist on abi- või kooselu lõppemisega, ning juurdepääs üld- ja kutseharidusele ning tööturule samadel tingimustel isikuga, kellega nad taasühinevad.“
4
Direktiivi I peatükis „Üldsätted“ asuvas artiklis 1 on sätestatud:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on määrata kindlaks perekonna taasühinemise õiguse kasutamise tingimused kolmandate riikide kodanikele, kes elavad seaduslikult liikmesriikide territooriumil.“
5
Direktiivi samas peatükis asuvas artiklis 2 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis:
[…]
c)
perekonna taasühinemist taotlev isik – kolmanda riigi kodanik, kes elab seaduslikult liikmesriigis ja kes taotleb oma pereliikmete taasühinemist temaga või kelle pereliikmed taotlevad taasühinemist temaga;
d)
perekonna taasühinemine – liikmesriigis seaduslikult elava kolmanda riigi kodaniku pereliikmete sisenemine sellesse liikmesriiki ja seal elamine, et perekond jääks kokku, olenemata sellest, kas peresuhted tekkisid enne või pärast kõnealuse kolmanda riigi kodaniku sisenemist sellesse liikmesriiki;
[…]“.
6
Direktiivi VI peatükis „Pereliikmete sisenemine liikmesriikide territooriumile ja seal elamine“ asuv artikkel 15 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Hiljemalt viis aastat pärast liikmesriigis elamist ja tingimusel, et pereliikmele ei ole elamisluba antud muudel kui perekonna taasühinemisega seotud põhjustel, on perekonna taasühinemist taotleva isiku abikaasal või vallalisel elukaaslasel ning täisikka jõudnud lapsel õigus vajadusel taotluse esitamise korral oma, taasühinemist taotleva isiku elamisloast sõltumatule elamisloale.
Liikmesriigid võivad esimeses lõigus osutatud elamisloa andmist abikaasale või vallalisele elukaaslasele piirata peresuhte katkemise korral.
2.   Liikmesriigid võivad eraldi elamisloa anda täiskasvanud lastele ja vahetult ülenevatele sugulastele, kelle suhtes kohaldatakse artikli 4 lõiget 2.
3.   Lesestumise, lahutuse, lahuselu või vahetult üleneva või alaneva lähisugulase surma korral võib vajadusel taotluse esitamise korral väljastada eraldi elamisloa isikutele, kes on liikmesriigi territooriumile sisenenud seoses perekonna taasühinemisega. Liikmesriigid kehtestavad sätted, mis tagavad eraldi elamisloa andmise eriti raskete asjaolude korral.
4.   Eraldi elamisloa andmise ja kehtivusaja tingimused kehtestatakse vastavalt siseriiklikule õigusele.“
7
Direktiivi 2003/86 VII peatükis „Karistused ja õiguskaitsevahendid“ asuva artikli 16 lõikes 3 on sätestatud:
„Liikmesriigid võivad pereliikme elamisloa tühistada või selle pikendamisest keelduda, kui taasühinemist taotleva isiku elamisluba lõpeb ning pereliikmel ei ole veel artikli 15 kohast eraldi elamisluba.“
8
Direktiivi samas peatükis asuvas artiklis 17 on sätestatud:
„Liikmesriigid võtavad perekonna taasühinemise taotluste rahuldamata jätmisel või elamislubade tühistamisel või nende pikendamisest keeldumisel või taasühinemist taotleva isiku või tema pereliikmete riigist välja saatmisel asjakohaselt arvesse isiku peresuhete laadi ja kestust ning tema liikmesriigis elamise kestust, ning samuti pere-, kultuuri- ja ühiskonnasidemete olemasolu tema päritolumaaga.“
Direktiiv 2004/38/EÜ
9
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT 2004, L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46), artikli 13 „Pereliikmete elamisõiguse säilitamine abielulahutuse, abielu kehtetuks tunnistamise või registreeritud kooselu lõpetamise korral“ lõikes 2 on sätestatud:
„Ilma et see piiraks teise lõigu kohaldamist, ei kaota liidu kodaniku pereliikmed, kes ei ole liikmesriigi kodanikud, abielulahutuse, abielu kehtetuks tunnistamise või artikli 2 lõike 2 punktis b nimetatud registreeritud kooselu lõpetamise korral nii kaua kui vaja elamisõigust, kui:
[…]
c)
seda õigustavad eriti rasked asjaolud, näiteks koduvägivalla ohvriks langemine abielu või registreeritud kooselu ajal, […]
[…]“.
Suunised direktiivi 2003/86 kohaldamiseks
10
Komisjoni 3. aprilli 2014. aasta teatise nõukogule ja Euroopa Parlamendile suuniste kohta perekonna taasühinemise õigust käsitleva direktiivi 2003/86/EÜ kohaldamiseks (COM(2014) 210 (final)) punkt 5.3 „Juurdepääs autonoomsele elamisloale“ on sõnastatud järgmiselt:
„Artikli 15 lõikes 1 sätestatakse, et hiljemalt viis aastat pärast pereliikme liikmesriigis elamist ja tingimusel, et talle ei ole muul põhjusel elamisluba antud, peab liikmesriik väljastama perekonna taasühinemist taotleva isiku abikaasale või vallalisele elukaaslasele ja täisikka jõudnud lapsele taotluse esitamise korral perekonna taasühinemist taotleva isiku elamisloast sõltumatu elamisloa. Mõiste „elamine“ tähendab seaduslikku viibimist ja [Euroopa K]omisjon rõhutab, et liikmesriikidel on lubatud kõnealust luba varem väljastada. Suhte katkemise korral tuleb igal juhul abikaasale või vallalisele elukaaslasele anda autonoomse elamisloa õigus, kuid liikmesriikidel on lubatud täiskasvanud lastele luba mitte väljastada. Kuigi artikli 15 lõikes 4 sätestatakse, et tingimused kehtestatakse vastavalt liikmesriigi õigusele, võib artikli 15 lõikest 3 järeldada, et suhte katkemine hõlmab lesestumist, lahutust, lahuselu, surma vms.
Artikli 15 lõikega 2 ja lõike 3 esimese lausega lubatakse liikmesriigil väljastada autonoomne elamisluba mis tahes ajal lesestumise, lahutuse, lahuselu või vahetult üleneja või alaneja lähisugulase surma korral täiskasvanud lastele ja vahetult ülenejatele sugulastele, kelle suhtes kohaldatakse artikli 4 lõiget 2, ja taotluse esitamise korral isikutele, kes on liikmesriigi territooriumile sisenenud seoses perekonna taasühinemisega.
Artikli 15 lõike 3 [teises] lauses on sätestatud, et liikmesriik peab pereliikmetele, kes on liikmesriigi territooriumile sisenenud seoses perekonna taasühinemisega, väljastama autonoomse elamisloa eriti raskete asjaolude korral. Liikmesriigid peavad selleks kehtestama sätted liikmesriigi õiguses. Eriti raskete asjaolude põhjuseks peab olema perekonna olukord või selle katkemine, mitte muudest põhjustest tulenevad raskused. Eriti raskete asjaolude näited on näiteks naiste- ja lastevastane perevägivald, teatavad sundabielu juhtumid, naiste suguelundite moonutamise oht või juhtumid, kus isik oleks eriti raskes perekonnaga seotud olukorras, kui ta oleks sunnitud oma päritoluriiki tagasi pöörduma.“
Hispaania õigus
11
11. jaanuari 2000. aasta konstitutsioonilise seaduse 4/2000, mis käsitleb välismaalaste õigusi ja vabadusi Hispaanias ning nende lõimumist ühiskonda (Ley Orgánica 4/2000, sobre derechos y libertades de los extranjeros en España y su integración social; BOE nr 10, 12.1.2000, lk 1139), artikli 19 põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on sätestatud:
„1.   Perekonna taasühinemiseks antud elamisluba, mis laieneb ka taasühinenud abikaasale ja tööikka jõudnud lastele, annab neile õiguse töötada, ilma et tekiks vajadust täiendavate haldusmeetmete järele.
2.   Abikaasa, kellele on antud luba perekonna taasühinemiseks, võib saada eraldi elamisloa, kui tal on piisavad rahalised vahendid enda ülalpidamiseks.
Juhul kui abikaasa, kel on luba perekonna taasühinemiseks, on soolise vägivalla ohver, võib ta saada elamisloa ja füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise loa, ilma et eelmine tingimus oleks täidetud, kui tema kaitseks on antud välja lähenemiskeeld või selle puudumisel on olemas Ministerio Fiscali [(prokuratuur, Hispaania)] aruanne, mille kohaselt on olemas tõendid soolise vägivalla kohta.
3.   Lapsed, kel on luba perekonna taasühinemiseks, võivad saada eraldi elamisloa, kui nad saavad täisealiseks ja neil on piisavad rahalised vahendid enda ülalpidamiseks.
4.   Selliste rahaliste vahendite vorm ja suurus, mida peetakse taasühinenud pereliikmetele eraldi loa saamiseks piisavaks, kehtestatakse määrusega.
5.   Taasühinemist taotlenud isiku surma korral võivad taasühinenud pereliikmed saada eraldi elamisloa tingimustel, mis määratakse kindlaks edaspidi.“
12
Kuninga 20. aprilli 2011. aasta dekreedi 557/2011, millega kiidetakse heaks konstitutsioonilise seaduse 4/2000 rakendusmäärus pärast selle muutmist konstitutsioonilise seadusega 2/2009 (Real Decreto 557/2011 por el que se aprueba el Reglamento de la Ley Orgánica 4/2000, tras su reforma por Ley Orgánica 2/2009; BOE nr 103, 30.4.2011, lk 43821; edaspidi „kuninga dekreet 557/2011“), artiklis 59 „Taasühinemist taotleva isiku elamisloast sõltumatu taasühinenud pereliikmete elamisõigus“ on sätestatud:
„1.   Abikaasa või elukaaslane, kellele on antud luba perekonna taasühinemiseks, võib saada sõltumatu elamis- ja tööloa, kui ta vastab ühele järgmistest tingimustest ja tal ei ole maksu- või sotsiaalasutuste ees võlgu:
a)
tal on ajutise elamisloa saamiseks piisavalt rahalisi vahendeid ilma majandustegevusega tegelemata;
b)
tal on taotluse esitamise hetkest alates üks või mitu töölepingut, milles ette nähtud töötasu ei ole väiksem kui seadusjärgse tööaja eest makstava kutseülese kuupalga alammäär või kollektiivlepingu järgi kohaldatav töötasu;
c)
täidetud on ajutise elamisloa ja füüsilisest isikust ettevõtja staatuse tingimused.
[…]
2.   Lisaks võib abikaasa või elukaaslane saada sõltumatu elamis- ja tööloa järgmistel juhtudel:
a)
Kui abielusuhe, mis oli riigis viibimise aluseks, on lahuselu, abielulahutuse, abielu tühistamise või abielu lõpetamise tõttu katkenud, tingimusel et suudetakse tõendada, et nad on elanud koos perekonna taasühinemist taotleva abikaasaga või elukaaslasega Hispaanias vähemalt kaks aastat.
b)
Kui naine on soolise vägivalla ohver, siis alates hetkest, mil tema kaitseks on välja antud lähenemiskeeld või selle puudumisel on olemas prokuratuuri aruanne, mille kohaselt on olemas tõendid soolise vägivalla kohta. See kehtib ka juhul, kui abikaasa või elukaaslane on perekonnas vägivaldse käitumise ohvriks langenud, tingimusel et ohvri kaitseks on väljastatud lähenemiskeeld või selle puudumisel on olemas prokuratuuri aruanne, mille kohaselt on olemas tõendid vägivaldse käitumise kohta perekonnas.
Käesoleva punkti alusel esitatud taotlusi menetletakse eelisjärjekorras ning sõltumatu elamis- ja tööloa kehtivusaeg on viis aastat.
c)
Taasühinemist taotlenud isiku surma korral.
3.   Eelmises punktis ette nähtud juhtudel, kui lisaks abikaasale või elukaaslasele on ka teised pereliikmed saanud loa perekonna taasühinemiseks, säilitavad nad oma elamisloa ja sõltuvad perekonna taasühinemise alusel saadud elamisloa pikendamisel sellest pereliikmest, kellega nad koos elavad.
4.   Lapsed ja alaealised, kelle seaduslikuks esindajaks on perekonna taasühinemist taotlenud isik, saavad sõltumatu elamisloa, kui nad jõuavad täisikka ja suudavad tõendada, et nende puhul esineb mõni käesoleva artikli lõikes 1 kirjeldatud olukord, või kui nad on jõudnud täisikka ja elanud Hispaanias viis aastat.
[…]“.
13
Kuninga dekreedi 557/2011 artikli 61 „Perekonna taasühinemise alusel väljastatud elamislubade pikendamine“ lõikes 3 on sätestatud:
„Perekonna taasühinemise alusel antud elamisloa pikendamiseks peavad olema täidetud järgmised tingimused:
a)
Perekonna taasühinemiseks loa saanud isiku puhul:
1)
tal peab olema perekonna taasühinemise alusel saadud kehtiv elamisluba või selle kehtivuse lõpust ei või olla möödunud üle 90 kalendripäeva;
2)
tal peab olema säilinud perekondlik või sugulussuhe või tegelik side, mille alusel pikendatav elamisluba anti.
[…]
b)
Taasühinemist taotlenud isiku puhul:
1)
tal peab olema kehtiv elamisluba või selle kehtivuse lõpust ei või olla möödunud üle 90 kalendripäeva.
[…]“.
14
Kuninga dekreedi 557/2011 esimese lisasätte lõike 4 kohaselt:
„Secretaría de Estado de Inmigración y Emigracióni [(sisserände ja väljarände riigisekretär, Hispaania)] ettepanekul, võttes arvesse Secretaría de Estado de Seguridadi [(julgeolekuküsimuste eest vastutav riigisekretär, Hispaania)] aruannet ning vajaduse korral Subsecretarías de Asuntos Exteriores y de Cooperación y de Política Territorial y Administración Pública [(välis- ja koostööasjade ning territoriaalpoliitika ja avaliku halduse eest vastutavad aseriigisekretärid, Hispaania)] aruandeid, võib Consejo de Ministros [(ministrite nõukogu, Hispaania)], kui see on põhjendatud majanduslike, sotsiaalsete või tööhõivealaste asjaoludega, ning erihuvi pakkuvate reguleerimata juhtude puhul pärast Comisión Laboral Tripartita de Inmigracióni [(kolmepoolne sisserände töökomisjon, Hispaania)] teavitamist ja sellega konsulteerimist anda juhiseid sellise ajutise elamisloa ja/või tööloa väljastamiseks, mis võib [nende] juhiste kohaselt olla seotud kindla ajavahemiku, töökoha või asukohaga, või […] elamisloa väljastamiseks. Samuti võib sisserände ja väljarände riigisekretär anda julgeolekuküsimuste eest vastutava riigisekretäri ettekande põhjal üksikuid ajutisi elamislubasid erandjuhtudel, mida käesolevas dekreedis ei ole ette nähtud.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
15
Kolmele põhikohtuasja kaebajale – emale ja tema kahele alaealisele lapsele – on perekonnaga taasühinemise õiguse alusel väljastatud elamisluba ning perekonna taasühinemist taotlenud isik on ema abikaasa ja mõlema lapse isa.
16
Need neli pereliiget esitasid 22. aprillil 2021 pikaajalise elamisloa taotluse.
17
Liikmesriigi pädev asutus jättis 27. mai 2021. aasta otsusega perekonna taasühinemist taotlenud isiku taotluse rahuldamata, kuna teda oli kriminaalkorras karistatud.
18
See riigiasutus jättis 22. juuni 2021. aasta otsusega rahuldamata ka põhikohtuasja kaebajate poolt perekonna taasühinemise alusel esitatud taotlused põhjendusel, et perekonna taasühinemist taotlenud isik ei vasta kuningliku dekreedi 557/2011 artikli 61 lõike 3 punkti b alapunktis 1 sätestatud tingimusele, kuna tal ei ole töö- ja/või elamisluba.
19
Põhikohtuasja kaebajad esitasid selle otsuse tühistamiseks kaebused Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 5 de Barcelonale (Barcelona halduskohus nr 5, Hispaania), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus ja kes asus seisukohale, et see otsus võeti vastu, ilma et liikmesriigi pädev asutus oleks direktiivi 2003/86 artikli 17 kohaselt hinnanud asjaomaste isikute peresuhete laadi ja kestust, liikmesriigis elamise kestust ning pere-, kultuuri- ja sotsiaalsete sidemete olemasolu elukohariigi ja päritolumaaga.
20
Kuna direktiivi 2003/86 artikli 15 lõikes 3 ei ole täpsustatud, millised on „eriti rasked asjaolud“, mis põhjendavad sõltumatu elamisloa andmist taasühinemist taotlenud isiku pereliikmetele, ei saa eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul välistada, et see mõiste hõlmab olukorda, kus viimati nimetatud jäävad neile perekonna taasühinemiseks antud elamislubadest ilma neist mitteolenevatel põhjustel, eriti juhul, kui tegemist on alaealistega ja isikutega, kes kogevad päritoluühiskonnas struktuurset diskrimineerimist, näiteks naised teatavates kolmandates riikides, kus naissugu on igasuguse kaitseta.
21
Samas on eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks esile toonud, et Hispaania õiguses ei ole ette nähtud ühtegi menetlust, milles huvitatud isikud saaksid tugineda isiklikele asjaoludele ja mis võimaldaks alaealiste eelnevat ärakuulamist, mistõttu teevad liikmesriigi pädevad asutused otsuse, võtmata arvesse nende pereliikmete isiklikku olukorda, kellele on antud luba perekonna taasühinemiseks. Viimased võivad seetõttu leida end olukorrast, kus nad viibivad riigis seadusliku aluseta. Euroopa Kohtu praktikast, mis tuleneb 27. juuni 2006. aasta kohtuotsusest parlament vs. nõukogu (C‑540/03, EU:C:2006:429, punktid 62–64) ja 14. märtsi 2019. aasta kohtuotsusest Y. Z. jt (pettus perekonna taasühinemisel) (C‑557/17, EU:C:2019:203, punktid 51–55), nähtub aga, et liikmesriigi ametiasutused peavad enne perekonna taasühinemist käsitleva otsuse tegemist hindama kõiki asjas tähtsust omavaid asjaolusid ega tohi langetada otsust automaatselt.
22
Teiseks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et vaatamata sellele, et direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 sõnastus on siduv, ei ole kuninga dekreedi 557/2011 artiklis 59 mainitud viidatud direktiivi sättes nimetatud „eriti raskeid asjaolusid“. See kohus lisab, et kuigi kuninga dekreedi esimese lisasätte lõikes 4 on sätestatud elamisloa andmine erandjuhtudel, mida ei ole õigusaktidega ette nähtud, ei näi see säte olevat kooskõlas direktiiviga 2003/86. Nimelt ei ole selle kohtu sõnul sellise elamisloa andmise õigust antud mitte riigi piirkondlikele haldusasutustele, kes on pädevad elamislubasid andma, vaid keskvalitsusele, kellel on sellise loa andmisel kaalutlusõigus, mis ei takista elamislubade andmise otsuste automaatset tegemist.
23
Neil asjaoludel otsustas Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 5 de Barcelona (Barcelona halduskohus nr 5) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi [2003/86] artikli 15 lõike 3 [teises lauses] ja artiklis 17 nimetatud „eriti rasked asjaolud“ hõlmavad automaatselt kõiki asjaolusid, mis seotud alaealistega ja/või mis on analoogsed artiklis 15 ette nähtud asjaoludega?
2.
Kas direktiivi [2003/86] artikli 15 lõike 3 [teise lause] ja artikliga 17 on kooskõlas liikmesriigi õigusnorm, milles ei ole nähtud ette sõltumatu elamisloa andmist, millega tagataks, et eriti raskete asjaolude esinemise korral ei kao taasühinenud pereliikmete riigis viibimise seaduslik alus?
3.
Kas direktiivi [2003/86] artikli 15 lõike 3 [teist lauset] ja artiklit 17 tuleb tõlgendada nii, et õigus sõltumatule loale on olemas juhul, kui taasühinenud perekond jääb neist mitteolenevatel põhjustel elamisloast ilma?
4.
Kas direktiivi [2003/86] artikli 15 lõikega 3 ja artikliga 17 on kooskõlas liikmesriigi õigusnorm, milles ei ole nähtud enne taasühinenud pereliikmete elamisloa pikendamisest keeldumist ette direktiivi [2003/86] artiklis 17 osutatud asjaolude vajalikku ja kohustuslikku hindamist?
5.
Kas direktiivi [2003/86] artikli 15 lõikega 3 ja artikliga 17, [EÕIK] artikli 6 lõikega 1 ning artikli 8 lõigetega 1 ja 2 ning [harta] artiklitega 47, 24 ja 7 ning artikli 33 lõikega 1 on kooskõlas liikmesriigi õigusnorm, milles ei ole nähtud enne taasühinenud isikule elamisloa andmisest või selle pikendamisest keeldumist ette konkreetset menetlust laste ärakuulamiseks, kui perekonna taasühinemist taotlenud isiku puhul on keeldutud talle elamisloa andmisest või selle pikendamisest?
6.
Kas direktiivi [2003/86] artikli 15 lõikega 3 ja artikliga 17, [EÕIK] artikli 6 lõikega 1 ning artikli 8 lõigetega 1 ja 2 ning [harta] artiklitega 47, 24 ja 7 ning artikli 33 lõikega 1 on kooskõlas liikmesriigi õigusnorm, milles ei ole ette nähtud, et enne kui keeldutakse perekonna taasühinemiseks loa saanud abikaasale elamisloa andmisest või selle pikendamisest, sest taasühinemist taotlenud isikule on keeldutud elamisloa andmisest või selle pikendamisest, tuleb läbi viia menetlus, milles abikaasa saaks esitada direktiivi [2003/86] artiklis 17 ette nähtud asjaolud, et talle jäetaks võimalus riiki elama jääda varasemat elamisõigust katkestamata?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene kuni kolmas küsimus
24
Esimese kuni kolmanda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis ei pane liikmesriigi pädevale asutusele kohustust väljastada selle sätte tähenduses „eriti raskete asjaolude“ esinemise põhjendusel sõltumatu elamisluba perekonna taasühinemist taotlenud isiku pereliikmetele, kui nad on jäänud elamisloast ilma neist mitteoleneval põhjusel või kui nende hulka kuuluvad alaealised lapsed.
25
Nende küsimuste hindamisel tuleb kõigepealt meelde tuletada, et selle direktiivi artikli 16 lõike 3 kohaselt võivad liikmesriigid perekonna taasühinemist taotlenud isiku pereliikme elamisloa tühistada või selle pikendamisest keelduda, kui viimati nimetatud isiku elamisluba lõpeb ning pereliikmel ei ole veel artikli 15 kohast sõltumatut elamisluba.
26
Kõigepealt olgu sellega seoses märgitud, et direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 1 esimese lõigu kohaselt on perekonna taasühinemist taotlenud isiku abikaasal või vallalisel elukaaslasel ning täisealiseks saanud lapsel hiljemalt viis aastat pärast riigis elamist õigus saada perekonna taasühinemist taotlenud isiku elamisloast sõltumatu elamisluba, kui ta ei ole saanud elamisluba muudel kui perekonna taasühinemisega seotud põhjustel, kuid liikmesriikidel on selle sätte teise lõigu kohaselt siiski õigus seada piirangud abikaasale ja vallalisele elukaaslasele sellise sõltumatu elamisloa andmisele peresuhte katkemise korral. Artikli 15 lõike 2 kohaselt võivad liikmesriigid anda sõltumatu elamisloa ka perekonna taasühinemist taotleva isiku täiskasvanud lastele ja vahetult ülenevatele sugulastele.
27
Lisaks võib selle direktiivi artikli 15 lõike 3 esimese lause kohaselt lesestumise, lahutuse, lahuselu või vahetult üleneva või alaneva lähisugulase surma korral sõltumatu elamisloa väljastada ka enne artikli 15 lõikes 1 ette nähtud viieaastase elamisperioodi täitumist isikutele, kes on liikmesriigi territooriumile sisenenud seoses perekonna taasühinemisega. Selle artikli 15 lõike 3 teises lõigus on ette nähtud, et liikmesriigid kehtestavad sätted, mis tagavad sõltumatu elamisloa andmise „eriti raskete asjaolude“ korral.
28
Direktiivi artikli 15 lõikes 4 on omakorda täpsustatud, et sõltumatu elamisloa andmise ja kehtivusaja tingimused kehtestatakse riigisiseses õiguses.
29
Neid sissejuhatavaid kaalutlusi silmas pidades tuleb täpsustada direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 teise lause ulatust, mis on kolme esimese küsimuse ese.
30
Kõigepealt tuleb tõdeda, et ei selles ega üheski teises direktiivi sättes ei ole määratletud mõistet „eriti rasked asjaolud“ ega toodud näidet nendest asjaoludest.
31
Sellest ei tulene siiski – vastupidi sellele, mida väitis Hispaania valitsus kohtuistungil –, et liikmesriigid võivad selle mõiste ulatuse ühepoolselt kindlaks määrata ja et neil on selle määratlemisel oma riigisiseses õiguses piiramatu kaalutlusõigus.
32
Nimelt tuleb tõdeda, nagu tegi ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 40, et direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 teises lauses on tunnustatud selles sättes nimetatud pereliikmete õigust, seades liikmesriikidele kohustuse kehtestada sätted, mis tagavad sõltumatu elamisloa andmise „eriti raskete asjaolude“ korral, ning seal on sellega seoses ette nähtud sellise elamisloa andmise oluline materiaalõiguslik tingimus ega ole mingil moel viidatud liikmesriikide õigusele.
33
On tõsi, et kuna selle direktiivi artikli 15 lõikes 4 on täpsustatud, et sõltumatu elamisloa andmise ja kehtivusaja tingimused kehtestatakse liikmesriigi õigusnormides, siis on Euroopa Kohus otsustanud, et selle direktiiviga on liikmesriikidele antud lai kaalutlusõigus nende tingimuste määratlemisel, mille alusel antakse vastavalt direktiivi artikli 15 lõike 3 teisele lausele kolmanda riigi kodanikule, kes on asjaomase liikmesriigi territooriumile sisenenud perekonna taasühinemise eesmärgil, sõltumatu elamisluba, kui tema puhul esinevad „eriti rasked asjaolud“ viimati nimetatud sätte tähenduses (vt selle kohta 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus État belge (riigis elamise õigus koduvägivalla korral), C‑930/19, EU:C:2021:657, punktid 85 ja 86).
34
Seega on liidu seadusandja direktiivi 2003/86 artikli 15 lõikes 4 andnud viitega riigisisesele õigusele mõista, et ta soovib jätta iga liikmesriigi otsustuspädevusse nende tingimuste määratlemise, mille alusel antakse sõltumatu elamisluba tema territooriumile perekonna taasühinemise eesmärgil sisenenud kolmanda riigi kodanikule, kellel puhul esinevad kõnealused asjaolud (vt selle kohta 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus État belge (riigis elamise õigus koduvägivalla korral), C‑930/19, EU:C:2021:657, punkt 87 ja seal viidatud kohtupraktika).
35
Samas olgu märgitud, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tohi liikmesriigid neile antud kaalutlusõigust kasutada viisil, mis kahjustaks selle direktiivi kasulikku mõju või eesmärki või läheks vastuollu proportsionaalsuse põhimõttega (vt selle kohta 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus État belge (riigis elamise õigus koduvägivalla korral), C‑930/19, EU:C:2021:657, punkt 88 ja seal viidatud kohtupraktika). Seega ei saa liikmesriik kehtestada tingimusi, mis on sedavõrd ranged, et need osutuksid raskesti ületatavaks takistuseks, mis praktikas takistab sõltumatu elamisloa saamist (vt selle kohta 7. novembri 2018. aasta kohtuotsus C ja A, C‑257/17, EU:C:2018:876, punkt 52 ning seal viidatud kohtupraktika).
36
Sellest tuleneb, et liikmesriikidel ei saa olla piiramatut kaalutlusõigust sellise olukorraga seotud asjaolude määratlemisel, et mitte kahjustada direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 teisest lausest tuleneva kohustuse – kehtestada õigusnormid, mis tagavad asjaomasele pereliikmele õiguse saada sõltumatu elamisluba „eriti raskete asjaolude“ korral – kasulikku mõju või eesmärki.
37
Sellega seoses olgu märgitud, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb liidu õiguse sätte tõlgendamisel võtta arvesse selle sõnastust, konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on (18. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Girelli Alcool, C‑509/22, EU:C:2024:341, punkt 77). Asjaomase õigusnormi tekkelugu võib samuti anda asjakohast teavet selle tõlgendamiseks (vt selle kohta 7. septembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (ELTL artikli 20 alusel riigis elamise õiguse olemus), C‑624/20, EU:C:2022:639, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
38
Esimesena, mis puudutab direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 teise lause sõnastust, siis tuleb tõdeda, et arvestades selle tähendust tavakeeles, eeldab väljend „eriti rasked asjaolud“ – nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 49 –, et esinevad asjaolud, mis oma olemuselt on asjaomase pereliikme jaoks eriti rasked või keerulised või muudavad tema olukorra väga ebakindlaks või haavatavaks, mis ületab tavapärase pereelu tavapäraseid olukordi.
39
Teisena on see tõlgendus kooskõlas selle sätte ja nende liidu õigusnormide eesmärgiga, mille osa see säte on.
40
Nimelt tuleb meelde tuletada, et direktiivi 2003/86 põhjendustest 2, 4 ja 6 nähtuvalt on selle direktiivi üldine eesmärk tagada perekonna kaitse ja hõlbustada liikmesriigis viibivate kolmandate riikide kodanike integreerumist, võimaldades pereelu ja aidates luua ühiskonnakultuurilist stabiilsust perekonna taasühinemise kaudu (vt selle kohta eelkõige 21. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Khachab, C‑558/14, EU:C:2016:285, punkt 26; 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus État belge (riigis elamise õigus koduvägivalla korral), C‑930/19, EU:C:2021:657, punkt 83, ning 1. augusti 2022. aasta kohtuotsus Bundesrepublik Deutschland (perekonna taasühinemine pagulasest alaealisega), C‑273/20 ja C‑355/20, EU:C:2022:617, punkt 58).
41
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad perekonna taasühinemist puudutavad meetmed lisaks järgima põhiõigusi, eelkõige õigust era- ja perekonnaelu austamisele, mis on tagatud harta artikliga 7 ning artikli 24 lõigetega 2 ja 3, mis panevad liikmesriikidele kohustuse vaadata perekonna taasühinemise taotlused läbi asjaomaste laste huve arvestades ja perekonnaelu soodustades (vt selle kohta eelkõige 13. märtsi 2019. aasta kohtuotsus E., C‑635/17, EU:C:2019:192, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 1. augusti 2022. aasta kohtuotsus Bundesrepublik Deutschland (perekonna taasühinemine pagulasest alaealisega), C‑273/20 ja C‑355/20, EU:C:2022:617, punkt 59).
42
Nagu nähtub direktiivi 2003/86 põhjendusest 15, on direktiivi artikkel 15 täielikult kooskõlas nimetatud eesmärgiga kaitsta perekonda, võimaldades perekonna taasühinemise eesmärgil elamisloa saanud pereliikmetel saada perekonna taasühinemist taotlenud isikust sõltumatu seisund, et edendada nende integreerumist, lihtsustades nende võimalust saada üld- ja kutseharidus ja pääseda tööturule.
43
Selles kontekstis on selle direktiivi artikli 15 lõike 3 teise lause konkreetne eesmärk kaitsta perekonna taasühinemist taotlenud isiku pereliikmeid, andes neile temast sõltumatu staatuse isegi enne, kui möödub viieaastane elamisperiood – mis annab täieliku õiguse sellele staatusele artikli 15 lõike 1 esimese lõigu alusel –, tagades nendele pereliikmetele sellise õiguse elada vastuvõtvas liikmesriigis, mis ei tulene nende sõltuvusest sellest isikust, kui see sõltuvus toob perekondlikust olukorrast tulenevalt kaasa konkreetseid raskusi, mis tekitavad neile – nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 46 – tegeliku vajaduse eraldi elamisloa andmisega tagatud kaitse järele.
44
Seda silmas pidades tuleb märkida, et vastupidi Hispaania valitsuse väitele ei ole oluline, et nimetatud direktiivi artikli 15 lõike 3 teise lause alusel asjaomastele pereliikmetele sõltumatu elamisloa andmine võib tuua kaasa selle perekonna lahkumineku, kuna perekonna taasühinemist taotlenud isik võib olla vastuvõtva liikmesriigi elamisloast ilma jäämise tõttu kohustatud tagasi pöörduma oma kolmandast riigist päritoluriiki, samas kui tema pereliikmed võivad selles liikmesriigis edasi elada.
45
Nimelt, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 40–42, ei kattu direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 teise lausega taotletav eesmärk tingimata selle direktiivi üldisema eesmärgiga. Kui tervikuna on direktiivi eesmärk kaitsta perekonda, võimaldades taasühinemist, siis selle direktiivi artikli 15 lõike 3 teise lause eesmärk omakorda on kaitsta perekonda, andes varem toimunud perekonna taasühinemise kontekstis perekonna asjaomastele liikmetele sõltumatu seisundi, mis võib teatud juhtudel hõlbustada nende eraldumist perekonna taasühinemist taotlenud isikust ja seega teatud pereliikmete eraldumist.
46
Nii märkis Euroopa Kohus, et direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 teise lause eesmärk on eelkõige kaitsta sõltumatu elamisloa andmisega vastuvõtva liikmesriigi territooriumile perekonna taasühinemise eesmärgil saabunud kolmanda riigi kodanikku, kes on abielu ajal perekonna taasühinemist taotlenud isiku poolse koduvägivalla ohvriks langenud (vt selle kohta 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus État belge (riigis elamise õigus koduvägivalla korral), C‑930/19, EU:C:2021:657, punktid 69, 70, 85 ja 89).
47
Direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 teises lauses kasutatud mõiste „eriti rasked asjaolud“ sellist tõlgendust toetab komisjoni 1. detsembri 1999. aasta ettepaneku võtta vastu nõukogu direktiiv perekonna taasühinemise õiguse kohta (KOM(1999) 638 (lõplik), lk 22) seletuskiri, mille kohaselt on selle sätte eesmärk eelkõige kaitsta naisi, kes on langenud vägivalla ohvriks oma perekonnas, keda ei tohiks selle eest, et nad otsustavad oma kodust lahkuda, karistada elamisloa äravõtmisega, ning neid lesestunud, lahutatud või hüljatud naisi, kes satuksid eriti raskesse olukorda, kui nad oleksid sunnitud oma päritoluriiki tagasi pöörduma.
48
Need näited langevad pealegi kokku direktiivi 2003/86 kohaldamise suuniste punktis 5.3 nimetatud näidetega, milles on direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 teise lause tähenduses „eriti raskete asjaolude“ näidetena nimetatud mitte ainult naiste- ja lastevastane perevägivald ning juhtumid, kus asjaomane isik oleks eriti raskes perekondlikus olukorras, kui ta oleks sunnitud oma päritoluriiki tagasi pöörduma, vaid ka teatud sundabielude juhtumid või naiste suguelundite moonutamise oht (vt selle kohta 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus État belge (riigis elamise õigus koduvägivalla korral), C‑930/19, EU:C:2021:657, punkt 64).
49
Kolmandana kinnitab eeltoodud tõlgendust direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 kontekst, nagu esmalt nähtub nende kahe lause koosmõjust, mis moodustavad selle sätte.
50
Direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 esimesest lausest tuleneb liikmesriigi pädevale asutusele nimelt üksnes võimalus – nagu nähtub sõnast „võib“ – anda oma kaalutlusõigust kasutades sõltumatu elamisluba isikutele, kes on liikmesriigi territooriumile sisenenud seoses perekonna taasühinemisega, nende lesestumise, lahutuse, lahuselu või vahetult üleneva või alaneva lähisugulase surma korral, samas kui selliseid olukordi võib juba iseenesest pidada olukordadeks, mis tekitavad asjaomastele isikutele märkimisväärseid raskusi.
51
Seevastu, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 32 ja 36, on kõnealuse artikli 15 lõike 3 teises lauses pandud liikmesriikidele kohustus võtta vastu sätted, mis tagavad sõltumatu elamisloa andmise „eriti raskete asjaolude“ korral selle sätte tähenduses.
52
Sama artikli 15 lõike 3 niisugusest astmelisest ülesehitusest ilmneb, et selle sätte teises lauses on silmas peetud veelgi tõsisema raskusastmega perekondlikke olukordi kui need, mida juba hõlmab selle sätte esimene lause, mis käsitleb asjaomase pereliikme ebakindlat või haavatavat olukorda, mistõttu peavad need olukorrad ületama tavapärase pereelu tavapäraseid olukordi.
53
Vastupidi Hispaania valitsuse väidetele ei saa samas sellest järeldada, et kõnealuse lõike 3 mõlemad laused on omavahel seotud selles mõttes, et selle sätte teise lausega hõlmatud „eriti rasked asjaolud“ peavad tingimata olema tingitud abielusuhte katkemisest, mis tuleneb surmast, abielulahutusest või lahuselust, mida on nimetatud selle sätte esimeses lauses.
54
Et mitte võtta direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 teiselt lauselt kogu kasulikku mõju ega kahjustada selle sättega taotletavat eesmärki, milleks on anda perekonna asjaomastele liikmetele perekonna taasühinemist taotlenud isiku staatusest sõltumatu staatus, ei saa selle sättega hõlmatud olukordi taandada üksnes raskustele, mis tulenevad abielusuhte katkemisest, kuna nende raskuste tõsidus, millega taasühinemist taotlenud isiku pereliige võib kokku puutuda, ei pruugi olla tingitud suhete katkemisest ja võib tuleneda hoopis abielusuhte säilimisest, eelkõige koduvägivalla, sundabielu või naise suguelundite moonutamise ohu korral, muu hulgas juhul, kui riigis elamise õiguse kaotamise korral võib perekonnaga taasühinenud isik olla kohustatud oma päritoluriiki tagasi pöörduma.
55
Sellest nähtub, nagu komisjon õigesti väidab, et direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 teises lauses osutatud „eriti rasked asjaolud“ peavad tulenema asjaomaste kolmandate riikide kodanike perekondlikust olukorrast selle laias tähenduses, sõltumata sellest, kas need asjaolud on seotud abielusuhte katkemisega või mitte.
56
Teisalt kinnitab seda tõlgendust direktiivi 2004/38 artikli 13 lõike 2 esimese lõigu punkt c, millel on liidu kodanike pereliikmete jaoks sama eesmärk kui direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 teisel lausel: tagada koduvägivalla ohvriks langenud pereliikmete kaitse (vt selle kohta 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus État belge (riigis elamise õigus koduvägivalla korral), C‑930/19, EU:C:2021:657, punktid 70 ja 89).
57
Nimelt on direktiivi 2004/38 artikli 13 lõike 2 esimese lõigu punktis c samuti sätestatud, et liidu kodanike pereliikmed ei kaota abielulahutuse, abielu kehtetuks tunnistamise või registreeritud kooselu lõpetamise korral riigis elamise õigust, kui seda õigustavad eriti rasked asjaolud, ja selliste olukordade näitena on sõnaselgelt välja toodud koduvägivalla ohvriks langemine „abielu või registreeritud kooselu ajal“, tuues seega sõnaselgelt välja, et sellised olukorrad võivad tekkida ilma abielu või registreeritud kooselu katkemiseta.
58
Kõigist neist kaalutlustest tuleneb, et direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 teise lause tähenduses „eriti raskete asjaolude“ olemasolu kindlakstegemine eeldab tõendamist, et kolmanda riigi kodanik, kes elab perekonna taasühinemise eesmärgil vastuvõtva liikmesriigi territooriumil, seisab silmitsi perekondlikust olukorrast tulenevate asjaoludega, mis on oma olemuselt eriti rasked või keerulised või muudavad tema olukorra väga ebakindlaks või haavatavaks, tekitades talle tegeliku vajaduse sõltumatu elamisloa väljastamisega tagatud kaitse järele, sõltumata sellest, kas abielusuhe on katkenud või mitte.
59
Sellest järeldub, et ainuüksi asjaolust, et perekonna taasühinemist taotlenud isiku pereliikmete hulgas on alaealised lapsed, või asjaolust, et nende pereliikmete ilmajäämine elamislubadest on tingitud perekonna taasühinemist taotlenud isikuga seotud konkreetsetest asjaoludest, nagu see, et viimati nimetatu on pannud toime kuriteo, ei piisa sõltumatu elamisloa andmiseks direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 teise lause tähenduses „eriti raskete asjaolude“ esinemise põhjendusel.
60
Mis puudutab täpsemalt seda teisena nimetatud asjaolu, siis tuleb rõhutada, et pereliikme ilmajäämine elamisloast temast mitteoleneval põhjusel tuleneb põhimõttest, et vastavalt direktiivi 2003/86 eesmärkidele, mida on korratud käesoleva kohtuotsuse punktides 40 ja 41, on seni, kuni asjaomane pereliige ei ole direktiivi artikli 15 alusel saanud sõltumatut õigust riigis elada, tema õigus riigis elada tuletatud õigus asjaomase taasühinemist taotlenud isiku õigusest, mis on mõeldud viimati nimetatu lõimumise soodustamiseks (vt selle kohta 14. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Y. Z. jt (pettus perekonna taasühinemisel), C‑557/17, EU:C:2019:203, punkt 47).
61
Sellega seoses tuleb märkida, et võttes arvesse perekonna taasühinemist taotleva isiku keskset rolli direktiiviga 2003/86 kehtestatud süsteemis, on selle direktiiviga taotletavate eesmärkidega ja selle aluseks oleva loogikaga kooskõlas, kui viimati nimetatud isiku ilmajäämine elamisloast või selle pikendamata jätmine temast tulenevatel põhjustel võib põhimõtteliselt mõjutada perekonna taasühinemise protsessi, täpsemalt selle taasühinemist taotlenud isiku pereliikmetele antud elamislubasid (vt selle kohta analoogia alusel 14. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Y. Z. jt (pettus perekonna taasühinemisel), C‑557/17, EU:C:2019:203, punkt 46).
62
Samuti tuleb silmas pidada, et kuna direktiivi 2003/86 eesmärk – vastavalt selle artiklile 1 – on määrata kindlaks perekonna taasühinemise õiguse kasutamise tingimused kolmandate riikide kodanikele, kes elavad seaduslikult liikmesriikide territooriumil, on see õigus mõeldud ainult nende isikute jaoks, mida kinnitavad ka selle direktiivi artikli 2 punktides c ja d toodud mõistete „perekonna taasühinemist taotlev isik“ ja „perekonna taasühinemine“ määratlused. Perekonna taasühinemist taotlenud isikut, kelle elamisluba on tühistatud, ei saa enam pidada liikmesriigi territooriumil seaduslikult elavaks. Seega on a priori põhjendatud, et ka tema pereliikmete elamisload, mis on antud direktiivi 2003/86 alusel, võib tühistada või pikendamata jätta, ilma et viimati nimetatud saaksid tugineda „eriti rasketele asjaoludele“ selle direktiivi artikli 15 lõike 3 teise lause tähenduses ainuüksi põhjendusel, et tühistamise põhjus ei olene neist (vt analoogia alusel 14. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Y. Z. jt (pettus perekonna taasühinemisel), C‑557/17, EU:C:2019:203, punkt 48).
63
Järelikult tuleb esimesele kuni kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis ei pane liikmesriigi pädevale asutusele kohustust väljastada selle sätte tähenduses „eriti raskete asjaolude“ esinemise põhjendusel sõltumatu elamisluba perekonna taasühinemist taotlenud isiku pereliikmetele, kui nad on jäänud elamisloast ilma neist mitteoleneval põhjusel või kui nende hulka kuuluvad alaealised lapsed.
Neljas kuni kuues küsimus
Vastuvõetavus
64
Hispaania valitsus väidab, et viies küsimus on vastuvõetamatu, kuna see ei puuduta liidu õiguse tõlgendamist. Nimelt ei näe direktiivi 2003/86 artikli 15 lõige 3 ega artikkel 17 ette eeskirju muude isikute kui perekonna taasühinemise taotleja ärakuulamise kohta ning liidu õiguses ei ole ühtegi sätet alaealiste laste teovõime kohta haldusmenetluses.
65
Lisaks näib see küsimus olevat hüpoteetiline, kuna esiteks ei ilmne eelotsusetaotlusest mingit teavet põhikohtuasjas kõne all olevate alaealiste laste vanuse kohta ja teiseks on seal mainitud, et kõik asjaomased pereliikmed on esitanud pikaajalise elamisloa taotluse perekonna taasühinemiseks, millest nähtub, et kõik need pereliikmed osalesid koos haldusmenetluses. Lisaks põhineb see küsimus „ebarealistlikul“ eeldusel, et alaealised lapsed võiksid taotleda õigust elada riigis perekonnast eraldi. Igal juhul ei nähtu eelotsusetaotlusest, et nende laste ema oleks taotlenud, et lapsed kuulataks ära, ning puuduvad tõendid nendevahelise huvide konflikti kohta.
66
Olgu märgitud, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldatakse liidu õiguse tõlgendamist puudutavate küsimuste puhul, mille liikmesriigi kohus on esitanud sellises õiguslikus ja faktilises kontekstis, mille ta ise on kindlaks teinud ja mille õigsuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu pädevuses, et need küsimused on asjakohased. Euroopa Kohus võib jätta liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotluse rahuldamata vaid siis, kui on ilmne, et taotletud liidu õiguse tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada talle esitatud küsimustele tarviliku vastuse andmiseks vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud (11. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
67
Käesoleval juhul tuleb aga esimesena tõdeda, et küsimus, kas alaealistel lastel on liidu õiguse alusel õigus olla ära kuulatud enne, kui tehakse otsus keelduda neile perekonna taasühinemiseks antud elamisloa pikendamisest, puudutab esitatud küsimuse sisu, mitte selle vastuvõetavust.
68
Teisena ei saa seda küsimust pidada hüpoteetiliseks, kuna põhikohtuasi puudutab eelotsusetaotluse sõnaselge sõnastuse kohaselt sellise otsuse õiguspärasust, millega liikmesriigi pädev asutus keeldus pikendamast kahele põhikohtuasjas kõne all olevale alaealisele lapsele perekonna taasühinemiseks antud elamisluba pärast seda, kui perekonna taasühinemist taotlev isik oli jäänud oma elamisloast ilma.
69
Selles osas ei oma tähtsust asjaolu, et eelotsusetaotluses ei ole märgitud nende kahe alaealise lapse täpset vanust. Nimelt ei mõjuta sellise teabe puudumine põhikohtuasja faktiliste asjaolude kohta, mille kindlakstegemine kuulub üksnes eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevusse, esitatud küsimuse vastuvõetavust, kuna see ei takista Euroopa Kohtul andmast sellele eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud küsimusele tarvilikku vastust taotletud liidu õiguse tõlgenduse esitamisega.
70
Samamoodi, mis puudutab Hispaania valitsuse viidatud asjaolusid, et need kaks alaealist last esitasid käesoleval juhul taotluse koos teiste pereliikmetega; et nende ema ei taotlenud, et nad ära kuulataks, ning et ei ole esitatud ühtegi tõendit huvide konflikti kohta, siis tuleb tõdeda, et need asjaolud puudutavad samuti konkreetseid fakte, mille hindamine kuulub põhikohtuasja lahendamisel üksnes eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevusse. Need asjaolud ei mõjuta seega viienda küsimuse vastuvõetavust.
71
Järelikult tuleb asuda seisukohale, et see küsimus on vastuvõetav.
Sisulised küsimused
72
Neljanda kuni kuuenda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2003/86 artiklit 17 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis lubavad pädeval riigiasutusel teha perekonna taasühinemist taotlenud isiku pereliikmetele antud elamisloa pikendamisest keeldumise otsus ilma nende olukorda eelnevalt individuaalselt hindamata ja neid ära kuulamata, ning kui see on nii, siis kas juhul, kui see otsus puudutab alaealist last, tuleb ka viimati nimetatu ära kuulata.
73
Mis puudutab esimesena liikmesriigi pädeva asutuse kontrollimiskohustuse ulatust, siis tuleb korrata, et direktiivi 2003/86 artikli 17 sõnaselge sõnastuse kohaselt võtavad liikmesriigid taotluse rahuldamata jätmisel või elamisloa tühistamisel või selle pikendamisest keeldumisel asjakohaselt arvesse isiku peresuhete laadi ja kestust ning tema liikmesriigis elamise kestust ning samuti pere-, kultuuri- ja ühiskonnasidemete olemasolu tema päritolumaaga.
74
Järelikult peab liikmesriigi pädev asutus direktiivi 2003/86 rakendamisel ja perekonna taasühinemise taotluste läbivaatamisel muu hulgas individuaalselt hindama asjaomase isiku olukorda, võttes seejuures arvesse kõiki kõnealuse juhtumi tegureid, ning vajaduse korral pöörama erilist tähelepanu, et arvestaks asjaomaste laste huve ja soodustaks perekonnaelu. Nõutud läbivaatamise ulatust ja põhjalikkust võivad mõjutada eeskätt sellised tegurid nagu asjaomaste laste vanus, nende olukord päritoluriigis ja see, kuivõrd nad sõltuvad vanematest (vt selle kohta 13. märtsi 2019. aasta kohtuotsus E., C‑635/17, EU:C:2019:192, punktid 58 ja 59 ning seal viidatud kohtupraktika).
75
Hindamisel tuleb arvestada selle direktiiviga taotletavaid eesmärke (1. augusti 2022. aasta kohtuotsus Bundesrepublik Deutschland (perekonna taasühinemine pagulasest alaealisega), C‑273/20 ja C‑355/20, EU:C:2022:617, punkt 61), hinnates tasakaalustatult ja mõistlikult kõiki kaalul olevaid huve (21. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Khachab, C‑558/14, EU:C:2016:285, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
76
Järelikult ei saa elamisloa andmisest keeldumine toimuda automaatselt (vt selle kohta eelkõige 14. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Y. Z. jt (pettus perekonna taasühinemisel), C‑557/17, EU:C:2019:203, punkt 51, ning 12. detsembri 2019. aasta kohtuotsus G.S. ja V.G. (oht avalikule korrale), C‑381/18 ja C‑382/18, EU:C:2019:1072, punkt 65).
77
Seega saab perekonna taasühinemist taotlenud isiku pereliikmetele antud elamisloa pikendamisest keeldumise otsuse teha alles pärast individuaalset hindamist, mille käigus võetakse arvesse kõiki nende pereliikmete olukorda puudutavaid asjakohaseid tegureid, sealhulgas asjaolusid, mis võimaldavad liikmesriigi pädeval asutusel hinnata, kas nende puhul esinevad põhjused, mis õigustavad direktiivi 2003/86 artikli 15 lõike 3 teise lause alusel sõltumatu elamisloa andmist „eriti raskete asjaolude“ esinemise tõttu selle sätte tähenduses.
78
Selles osas on tõsi, et asjaomaste pereliikmete ilmajäämine elamislubadest neist mitteolenevatel põhjustel või asjaolu, et nende hulgas on alaealised lapsed, ei tõenda iseenesest – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 59–63 – selliseid „eriti raskeid asjaolusid“. Siiski ei saa välistada, et koostoimes muude asjaomaste isikute perekonnaeluga seotud asjaoludega, millele põhikohtuasjas siiski ei tuginetud, võivad need asjaolud aidata põhjendada sõltumatu elamisloa andmist artikli 15 lõike 3 teise lause alusel (vt analoogia alusel 14. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Y. Z. jt (pettus perekonna taasühinemisel), C‑557/17, EU:C:2019:203, punktid 54 ning 55).
79
Teisena, mis puudutab õigust olla ära kuulatud, siis tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb seda põhiõigust järgida isegi siis, kui kohaldatavad õigusnormid seda sõnaselgelt ette ei näe (vt eelkõige 11. detsembri 2014. aasta kohtuotsus Boudjlida, C‑249/13, EU:C:2014:2431, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika), ning see õigus tagab igale isikule võimaluse teha haldusmenetluses enne tema huve kahjustada võiva otsuse tegemist tegelikult ja tõhusalt teatavaks oma seisukoht (vt selle kohta eelkõige 12. mai 2022. aasta kohtuotsus Boshab vs. nõukogu, C‑242/21 P, EU:C:2022:375, punktid 57 ja 58, ning 29. septembri 2022. aasta kohtuotsus HIM vs. komisjon, C‑500/21 P, EU:C:2022:741, punktid 42 ja 43), kusjuures tuleb täpsustada, et see õigus ei tähenda tingimata kohustust anda sellele isikule võimalus esitada suuliselt oma seisukoht (21. mai 2019. aasta kohtumäärus Le Pen vs. parlament, C‑525/18 P, EU:C:2019:435, punkt 66 ja seal viidatud kohtupraktika).
80
Lisaks tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et õigus olla ära kuulatud tähendab ka seda, et liikmesriigi pädev asutus pöörab huvitatud isiku esitatud seisukohtadele nõuetekohast tähelepanu, uurides hoolikalt ja erapooletult kõiki asjas tähtsust omavaid asjaolusid, ning põhjendab oma otsust üksikasjalikult, kusjuures kohustus põhjendada otsust piisavalt asjaomase juhtumi asjaoludest lähtudes ja konkreetselt, et huvitatud isikul oleks võimalik mõista keeldumise põhjusi, mille tõttu tema taotlus jäeti rahuldamata, tuleneb otseselt kaitseõiguste tagamise põhimõttest (11. detsembri 2014. aasta kohtuotsus Boudjlida, C‑249/13, EU:C:2014:2431, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
81
Käesoleval juhul tuleb tõdeda komisjoni eeskujul, et perekonna taasühinemist taotlenud isiku pereliikmetele antud elamisloa pikendamisest keeldumise otsus võib ilmselgelt kahjustada viimati nimetatute huve, mistõttu peab liikmesriigi pädev asutus nad enne sellise otsuse tegemist ära kuulama.
82
Mis puudutab küsimust, kas ära kuulama peab ka alaealised lapsed, siis tuleb korrata, et harta artikli 24 lõige 1 nõuab, et lapsed võivad vabalt väljendada oma seisukohti ja neid võetakse arvesse lapsega seotud küsimustes vastavalt tema vanusele ja küpsusele.
83
Lisaks kohustab harta artikli 24 lõige 2 liikmesriigi pädevat asutust kõikides lastega seotud toimingutes seadma esikohale lapse huve.
84
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tähendab viimati nimetatud säte, et kõikides lastega seotud toimingutes, mida liikmesriigid teevad direktiivi 2003/86 kohaldamisel, tuleb esikohale seada lapse huvid (vt selle kohta 1. augusti 2022. aasta kohtuotsus Bundesrepublik Deutschland (perekonna taasühinemine pagulasest alaealisega), C‑273/20 ja C‑355/20, EU:C:2022:617, punkt 42 ning seal viidatud kohtupraktika).
85
Seega tuleb iga üksikjuhtumi puhul hinnata, kas ärakuulamine, mis ei ole tingimata nõutav lapse huvide tõttu, on otstarbekas, arvestades kõikidel juhtudel lapse huvide esikohale seadmise nõuet (vt selle kohta 22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Aguirre Zarraga, C‑491/10 PPU, EU:C:2010:828, punktid 63 ja 64).
86
Sellest tuleneb, et harta artikli 24 sätted ei näe ette mitte lapse ärakuulamise kohustust kui sellist, vaid lapse võimaluse saada ära kuulatud (vt selle kohta 22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Aguirre Zarraga, C‑491/10 PPU, EU:C:2010:828, punkt 62).
87
Lapse õigus olla ära kuulatud ei eelda seega tingimata ärakuulamise korraldamist, vaid nõuab, et lapsele võimaldataks menetlused ja õiguslikud tingimused, mis võimaldavad tal vabalt oma seisukohta avaldada, ning et sellega arvestatakse.
88
Seega, kui elamisloa pikendamisest keeldumise otsus puudutab alaealist last, peab liikmesriik võtma kõik sobivad meetmed, et anda sellele lapsele tegelik ja tõhus võimalus olla ära kuulatud vastavalt tema vanusele või küpsusele.
89
Järelikult tuleb neljandale kuni kuuendale küsimusele vastata, et direktiivi 2003/86 artiklit 17 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis võimaldavad liikmesriigi pädeval asutusel teha perekonna taasühinemist taotlenud isiku pereliikmetele väljastatud elamisloa pikendamisest keeldumise otsus ilma nende olukorda eelnevalt individuaalselt hindamata ja neid ära kuulamata. Kui see otsus puudutab alaealist last, peab liikmesriik võtma kõik sobivad meetmed, et anda sellele lapsele tegelik ja tõhus võimalus olla ära kuulatud vastavalt tema vanusele või küpsusele.
Kohtukulud
90
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:
1.
Nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiivi 2003/86/EÜ perekonna taasühinemise õiguse kohta artikli 15 lõike 3 teist lauset
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis ei pane liikmesriigi pädevale asutusele kohustust väljastada selle sätte tähenduses „eriti raskete asjaolude“ esinemise põhjendusel sõltumatu elamisluba perekonna taasühinemist taotlenud isiku pereliikmetele, kui nad on jäänud elamisloast ilma neist mitteoleneval põhjusel või kui nende hulka kuuluvad alaealised lapsed.
2.
Direktiivi 2003/86 artiklit 17
tuleb tõlgendada nii, et
sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis võimaldavad liikmesriigi pädeval asutusel teha perekonna taasühinemist taotlenud isiku pereliikmetele väljastatud elamisloa pikendamisest keeldumise otsus ilma nende olukorda eelnevalt individuaalselt hindamata ja neid ära kuulamata. Kui see otsus puudutab alaealist last, peab liikmesriik võtma kõik sobivad meetmed, et anda sellele lapsele tegelik ja tõhus võimalus olla ära kuulatud vastavalt tema vanusele või küpsusele.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.