Kohtuasi C‑602/10
SC Volksbank România SA
versus
Autoritatea Naţională pentru Protecţia Consumatorilor – Comisariatul Judeţean pentru Protecţia Consumatorilor Călăraşi (CJPC)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Judecătoria Călăraşi)
Tarbijakaitse – Tarbijakrediidilepingud – Direktiiv 2008/48/EÜ – Artiklid 22, 24 ja 30 – Siseriiklikud õigusnormid, millega see direktiiv üle võetakse – Kohaldatavus lepingute suhtes, mis on nimetatud direktiivi esemelisest ja ajalisest reguleerimisalast välja jäetud – Kohustus, mida sama direktiiv ei sätesta – Piirang pangatasude osas, mida krediidiandja võib võtta – ELTL artiklid 56, 58 ja 63 – Kohustus kehtestada siseriiklikus õiguses asjakohane ja tõhus vaidluste lahendamise kohtuväline menetlus
Kohtuotsuse kokkuvõte
1.        Tarbijakaitse – Direktiiv 2008/48 – Tarbijakrediidilepingud – Reguleerimisala – Krediidilepingud kinnisvara tagatisel – Väljaarvamine – Ülevõtmiseks kehtestatud siseriiklikud õigusnormid, mis hõlmavad oma reguleerimisalasse krediidilepingud ning kehtestavad nende suhtes krediidiasutustele kohustused – Lubatavus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/48, põhjendus 10 ja artikli 2 lõike 2 punkt a ning artikli 22 lõige 1)
2.        Eelotsuse küsimused – Vastuvõetavus – Tingimused – Vaidluse faktiliste asjaolude või esemega seotud küsimused – Taotlus, milles palutakse esitada Euroopa Kohtule faktilise ja õigusliku raamistiku kohta piisavaid täpsustusi
(ELTL artikkel 267; Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 23)
3.        Tarbijakaitse – Direktiiv 2008/48 – Tarbijakrediidilepingud – Reguleerimisala – Ülevõtmiseks kehtestatud siseriiklikud õigusnormid, mis hõlmavad oma reguleerimisalasse krediidilepingud kinnisvara tagatisel, mis on direktiivi reguleerimisalast välja jäetud – Kohaldatavus lepingute suhtes, mis kehtivad nimetatud õigusnormide jõustumise ajal – Lubatavus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/48, artikli 30 lõige 1)
4.        Teenuste osutamise vabadus – Piirangud – Siseriiklikud õigusnormid, millega keelatakse krediitiasutustel pangateenuste eest makstavate teatavate tasude võtmine – Õigusnormid, mis ei too teises liikmesriigis asutatud krediidiasutustele kaasa lisakohustust – Lubatavus
(ELTL artikkel 56)
5.        Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Piirid – Tõlgendus, mida on taotletud põhjusel, et siseriiklikku õigusesse üle võetud direktiivi sätted on kohaldatavad olukordade suhtes, mida liidu õigus ei reguleeri – Selle tõlgenduse andmise pädevus
(ELTL artikkel 267)
6.        Tarbijakaitse – Direktiiv 2008/48 – Tarbijakrediidilepingud – Kohtuväline vaidluste lahendamine – Siseriiklikud õigusnormid, mis võimaldavad tarbijatel pöörduda tarbijakaitseameti poole ilma, et eelnevalt peaks läbima vaidluste lahendamiseks ette nähtud kohtuvälise vaidluste lahendamise menetluse – Lubatavus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/48, artikli 24 lõige 1)
1.        Nagu nähtub direktiivi 2008/48 (mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ) põhjendusest 10, võivad liikmesriigid vastavalt liidu õigusele siiski kohaldada selle direktiivi sätteid valdkondades, mis ei kuulu selle reguleerimisalasse. Nad võivad säilitada ja kehtestada siseriiklikke meetmeid, mis vastavad selle direktiivi sätetele või osadele neist sätetest ning mis hõlmavad krediidilepinguid, mis ei kuulu nimetatud direktiivi reguleerimisalasse.
Sellest tuleneb, et direktiivi 2008/48/EÜ artikli 22 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus siseriiklik meede, mille eesmärk on selle direktiivi siseriiklikusse õigusesse ülevõtmine ja mis laiendab oma esemelist reguleerimisala sellistele krediidilepingutele, mille puhul antakse krediiti kinnisasja tagatisel, isegi kui sellised lepingud on nimetatud direktiivi artikli 2 lõike 2 punkti a kohaselt sõnaselgelt selle direktiivi sisulisest reguleerimisalast välja arvatud.
Lisaks ei ole seda enam nimetatud direktiivi artikli 22 lõikega 1 vastuolus, kui liikmesriik kehtestab nende lepingute osas krediidiasutustele kohustused, mida direktiiviga ei ole ette nähtud, seoses nende lepingutasude tüüpidega, mida nad võivad võtta selle meetme reguleerimisalasse kuuluvates tarbijakrediidilepingutes.
Ei näi, et sellised tarbijakaitse eeskirjad mõjutaksid direktiiviga 2008/48 ühtlustamata valdkonnas direktiiviga ühtlustatud valdkonnas selle direktiivi aluseks olevat tasakaalu üheltpoolt tarbijakaitse eesmärkide ja teiselt poolt eesmärgi vahel tagada tarbijakrediidi valdkonnas hästitoimiva siseturu tekke.
(vt punktid 40, 44, 62, 67, resolutsiooni punktid 1 ja 3)
2.        Vt otsuse tekst.
(vt punktid 48–51)
3.        Direktiivi 2008/48 (mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ) artikli 30 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus siseriiklik meede, mille eesmärk on selle direktiivi siseriiklikusse õigusesse ülevõtmine ja mis määratleb oma ajalise reguleerimisala sellisel viisil, et seda meedet kohaldatakse ka niisuguste krediidilepingute suhtes, mille ese on krediidi andmine kinnisvara tagatisel ja mis on selle direktiivi sisulisest reguleerimisalast välja jätnud ning mis on sõlmitud enne nimetatud siseriikliku meetme jõustumist.
Kui liikmesriigid võivad selliste lepingute puhul kehtestada direktiivi 2008/48 ülevõtvates siseriiklikes õigusnormides eeskirja, mis vastab spetsiaalselt nimetatud direktiivi artikli 30 lõikes 1 sätestatud üleminekumeetmele, siis võivad nad põhimõtteliselt, võttes arvesse EL toimimise lepingu eeskirju ning ilma et see piiraks teiste võimalike asjakohaste teiseste õigusaktide kohaldamist, kehtestada sellise teistsuguse üleminekumeetme, mis sätestab, et nimetatud õigusnorme kohaldatakse ka lepingute suhtes, mis on sõlmitud enne selle määruse jõustumist.
(vt punktid 53 ja 54, resolutsiooni punkt 2)
4.        EL toimimise lepingu sätteid teenuste osutamise vabaduse kohta tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus siseriikliku õiguse normid, mis keelavad krediidiasutustel võtta teatud pangatasusid. Nimelt ei too see siseriiklik õigusnorm – isegi kui selle tõttu võib ilmneda vajadus kohandada lepingutes teatud tingimusi – iseenesest teise liikmesriigi krediidiasutustele ühe liikmesriigi turule selle liikmesriigi õigusnormides ettenähtud tingimustele vastavaks sisenemiseks kaasa lisakohustust ning veel vähem toob see kaasa vajaduse neil ettevõtjatel oma kaubanduspoliitikat ja ‑strateegiat muuta. Sellest tuleneb, et nimetatud siseriiklik õigusnorm muudaks nimetatud turule sisenemise vähem atraktiivseks, ning ettevõtja turule sisenemise korral ei näi, et see tõepoolest vähendaks nende ettevõtjate võimet osutada algusest peale traditsiooniliselt selles liikmesriigis asunud ettevõtjatele tõhusat konkurentsi.
(vt punktid 78–80, 83, resolutsiooni punkt 4)
5.        Vt otsuse tekst.
(vt punktid 86 ja 87)
6.        Direktiivi 2008/48 (mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ) artikli 24 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus siseriiklikusse meetmesse, mille eesmärk on direktiivi 2008/48 ülevõtmine, kuuluv õigusnorm, mis lubab tarbijakrediiti puudutavate vaidluste puhul tarbijatel pöörduda otse tarbijakaitseameti poole, kes määrab seejärel krediidiasutusele selle siseriikliku meetme rikkumise korral sanktsioonid, ilma et eelnevalt peaks läbima siseriiklike õigusnormidega selliste vaidluste lahendamiseks ette nähtud kohtuvälise vaidluste lahendamise menetluse.
Nimelt, ei näe nimetatud artikkel 24, mis nõuab, et vaidluste lahendamise kohtuväline menetlus peab olema asjakohane ja tõhus, ega ükski teine direktiivi 2008/48 säte põhjalikumalt ette menetluste üksikasjalikku korda või omadusi. Liikmesriigid peavad järelikult kehtestama nimetatud menetluste korra, sealhulgas sätted nende võimaliku kohustuslikkuse osas, pidades samas silmas selle direktiivi kasulikku mõju.
Direktiiv ei sea liikmesriikidele takistusi selleks, kui nad soovivad oma ulatusliku kaalutlusõiguse raames, mis neile selle direktiivi puhul antud on, anda tarbijatele võimalikult ulatusliku juurdepääsu nende huvide kaitseks loodud eriasutustele, eelkõige tulenevalt riskist, et tarbijad, kes üldjuhul on suhetes krediidiandjatega nõrgemal läbirääkimispositsioonil ja omavad vähem teavet, ei tea oma õigustest või neil on raskusi nende teostamisel. Lisaks ei saa järeldada, et selline siseriiklik säte muudab krediidilepinguid käsitlevate tarbijavaidluste lahendamise kohtuvälise menetluse asjakohatuks, ebatõhusaks ja direktiivi 2008/48 kasulikku mõju mittearvestavaks.
(vt punktid 94, 95, 98–100 ja resolutsiooni punkt 5)