Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (esimene koda)
21. mai 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Finantssüsteemi rahapesu või terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise tõkestamine – Direktiiv (EL) 2015/849 – Artikkel 31 – Mõiste „õiguslikud üksused, millel on „usaldusfondiga sarnane struktuur või ülesanded““ – Itaalia õiguse alusel asutatud usaldusühingute sõlmitud usalduslepingud (mandato fiduciario) – Õigustatud huvi omavate isikute juurdepääs tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele – Kehtivus – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklid 7 ja 8 – Era- ja perekonnaelu austamine – Isikuandmete kaitse – Õiguskindluse põhimõte – Mõiste „õigustatud huvi“ – Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile – Esialgne õiguskaitse
Liidetud kohtuasjades C‑684/24 ja C‑685/24,
mille ese on ELTL artikli267 alusel Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 15. oktoobri 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 17. oktoobril 2024, menetluses
Across Fiduciaria SpA (C‑684/24),
Galvani Fiduciaria Srl,
Sfo Fiduciaria Srl
versus
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
Garante per la protezione dei dati personali,
Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere),
Infocamere Scpa,
menetluses osalesid:
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Bologna,
ja
Unione Fiduciaria SpA (C‑685/24),
Assoservizi Fiduciari,
Torino Fiduciaria –
Fiditor Srl,
Ser-Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA
versus
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Garante per la protezione dei dati personali,
Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere),
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Torino,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Infocamere Scpa,
menetluses osalesid:
Aletti Fiduciaria SpA,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi,
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja president F. Biltgen, kohtunikud I. Ziemele ja A. Kumin (ettekandja),
kohtujurist: J. Richard de la Tour,
kohtusekretär: ametnik G. Chiapponi,
arvestades kirjalikku menetlust ja 25. septembri 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        Across Fiduciaria SpA, Galvani Fiduciaria Srl ja Sfo Fiduciaria Srl, esindajad: avvocati G. Battagliese, A. Pazzaglia, ja I. Valas,
–        Unione Fiduciaria SpA, Assoservizi Fiduciari, Torino Fiduciaria –
Fiditor Srl ja Aletti Fiduciaria SpA, esindajad: avvocati C. Angelici, D. Contini, B. G. Mattarella ja F. Sciaudone,
–        Ser-Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA, esindajad: avvocati U. Corea ja G. Marini,
–        Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma, esindaja: avocato S. Scafetta,
–        Itaalia valitsus, esindaja: S. Fiorentino, keda abistasid avvocati dello Stato G. Aiello ja F. Montanaro,
–        Saksamaa valitsus, esindajad: J. Möller ja P. Wagner,
–        Euroopa Parlament, esindajad: M. Menegatti, M. Migliorati ja E. Paladini,
–        Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: I. Gurov, K. Pleśniak ja G. Rugge,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: A. Bouchagiar, A. Manzaneque Valverde, P. A. Messina ja G. Von Rintelen,
olles 11. detsembri 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlused käsitlevad:
–        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/849, mis käsitleb finantssüsteemi rahapesu või terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise tõkestamist ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 648/2012 ja tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/60/EÜ ja komisjoni direktiiv 2006/70/EÜ (ELT 2015, L 141, lk 73), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2018. aasta direktiiviga (EL) 2018/843 (ELT 2018, L 156, lk 43) (edaspidi „direktiiv 2015/849“), artikli 31 lõike 4 kehtivust, võttes arvesse Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikleid 7 ja 8 ning Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste konventsiooni, mis on alla kirjutatud 4. novembril 1950 Roomas (edaspidi „EIÕK“), artiklit 8; ja direktiivi 2015/849 artikli 31 lõigete 4 ja 7a, harta artikli 47 ja EIÕK artikli 6 tõlgendamist (kohtuasi C‑684/24) ning
–        direktiivi 2015/849 artikli 31 lõigete 1, 2 ja 10 kehtivust, võttes arvesse ELTL artiklit 114 ja artikli 288 kolmandat lõiku; ja ELTL artikli 5 lõike 4, harta artiklite 6–8 ja 16, direktiivi 2015/849 põhjenduste 1, 2, 4, 5 ja 12–17, artikli 2, artikli 3 punkti 6 ning artiklite 30 ja 31, ning direktiivi 2018/843 põhjenduste 4, 5, 16, 17 ja 25–34 tõlgendamist (kohtuasi C‑685/24).
2        Eelotsusetaotlused on esitatud kahe vaidluse raames, mille pooled on ühelt poolt Across Fiduciaria SpA, Galvani Fiduciaria Srl ning Sfo Fiduciaria Srl (kohtuasi C‑684/24) ja Unione Fiduciaria SpA, Assoservizi Fiduciari, Torino Fiduciaria –
Fiditor Srl ja
Ser-Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA (kohtuasi C‑685/24) ning teiselt poolt Presidenza del Consiglio dei ministri (riigikantselei, Itaalia), Ministero dell’Economia e delle Finanze (majandus- ja rahandusministeerium, Itaalia), Ministero delle Imprese e del Made in Italy (ettevõtluse ja Itaalia omatoodangu ministeerium, Itaalia), Garante per la protezione dei dati personali (isikuandmete kaitse asutus, Itaalia), Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere), Infocamere Scpa (kohtuasi C‑684/24) ning
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Torino ja Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma (C‑685/24), ja mis puudutavad teavitamis- ja juurdepääsukohustusi seoses usalduslepingutega, mille sõlmisid Itaalia õiguse alusel asutatud usaldusühingud.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2015/849
3        Direktiivi 2015/849 põhjendustes 12, 14 ja 16 on märgitud:
„(12)      Vaja on tuvastada iga füüsiline isik, kelle omandis juriidiline isik on või keda ta kontrollib. Liikmesriigid peaksid tõelise läbipaistvuse saavutamiseks tagama, et hõlmatud on võimalikult suur hulk nende territooriumil mis tahes muud mehhanismi kasutades asutatud või loodud juriidilisi isikuid. […]
[…]
(14)      Täpne ja ajakohastatud teave tegelikult kasu saava omaniku kohta on võtmetegur kurjategijate kindlakstegemisel, kes võivad vastasel korral varjata end äriühingu struktuuri taha. Seepärast peaksid liikmesriigid tagama, et nende territooriumil siseriikliku õiguse kohaselt asutatud äriühingud koguvad ja hoiavad lisaks põhiteabele, nagu äriühingu nimi ja aadress ning asutamist ja õiguspäraseid omandisuhteid tõendavad dokumendid, ka piisavat, täpset ja ajakohastatud teavet oma tegelikult kasu saavate omanike kohta. […] Liikmesriigid peaksid samuti tagama, et tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevatele andmetele võimaldatakse kooskõlas andmekaitsenõuetega juurdepääs muudele isikutele, kes suudavad näidata, et neil on õigustatud huvi seoses rahapesu, terrorismi rahastamise ja nendega seotud eelkuritegudega, nagu korruptsioon, maksukuriteod ja kelmus. Isikutel, kes suudavad tõendada, et neil on õigustatud huvi, peaks olema juurdepääs teabele kasu saamisega seotud osaluse laadi ja ulatuse kohta, mis kirjeldab selle osaluse ligikaudset kaalu.
[…]
(16)      Õigeaegne juurdepääs tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele tuleks tagada sellisel viisil, et ei tekiks oht anda asjaomasele äriühingule selle kohta vihje.“
4        Direktiivi artikli 1 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on tõkestada liidu finantssüsteemi kasutamist rahapesu ja terrorismi rahastamise eesmärgil.“
5        Direktiivi artikkel 2 määratleb selle kohaldamisala.
6        Direktiivi artikkel 3 on sõnastatud järgmiselt:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
6)      „tegelikult kasu saav omanik“ – füüsiline isik (füüsilised isikud), kes on kliendi lõplik omanik (lõplikud omanikud) või kes teda lõplikult kontrollib (kontrollivad), ja/või füüsiline isik (füüsilised isikud), kelle nimel tehing või toiming tehakse, ja see hõlmab vähemalt järgmisi isikuid:
[…]
b)      usaldusfondide puhul – kõik järgmised isikud:
i)      algne omanik (algsed omanikud);
ii)      usaldusisik(ud);
iii)      kaitsja(d), kui on olemas;
iv)      kasusaajad; või juhul kui üksikisikud, kes on juriidilise isiku või õigusliku üksuse kasusaajad, tuleb alles kindlaks määrata, isikute kategooria, kelle huvides juriidiline isik või õiguslik üksus peamiselt asutati või tegutseb;
v)      kõik muud füüsilised isikud, kes usaldusfondi selle otsese või kaudse omamise kaudu või muul viisil lõplikult kontrollivad;
c)      juriidiliste isikute, nagu sihtasutused, ja usaldusfondidega sarnaste õiguslike üksuste puhul on hõlmatud füüsiline isik (füüsilised isikud), kes on punktis b osutatutega samaväärsel või sarnasel positsioonil;
[…]“.
7        Direktiivi 2015/849 III peatükk „Tegelikult kasu saavat omanikku käsitlev teave“ sisaldab muu hulgas artikleid 30 ja 31.
8        Direktiivi artikli 30 lõike 1 esimeses lõigus on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et nende territooriumil registreeritud äriühingud või muud juriidilised isikud peavad koguma ja hoidma asjakohast, täpset ja ajakohastatud teavet oma tegelikult kasu saavate omanike kohta, sh kasu saamisega seotud huvi üksikasjade kohta. […]“.
9        Direktiivi artiklis 31 on ette nähtud:
„1.      Liikmesriigid tagavad, et käesolevat artiklit kohaldatakse usaldusfondide ja muud liiki õiguslike üksuste suhtes, nagu muu hulgas fiducie, teatavat liiki Treuhand või fideicomiso, kui sellistel üksustel on usaldusfondiga sarnane struktuur või ülesanded. Liikmesriigid määravad kindlaks tunnused, mille alusel otsustatakse, kas nende õiguses reguleeritud õiguslike üksuste struktuur või ülesanded sarnanevad usaldusfondide struktuuri või ülesannetega.
Liikmesriigid kohustavad liikmesriigis hallatava usaldusfondi usaldusisikuid koguma ja hoidma asjakohast, täpset ja ajakohastatud teavet usaldusfondi tegelikult kasu saavate omanike kohta. Kõnealune teave hõlmab andmeid järgmiste isikute kohta:
a)      algne omanik (algsed omanikud);
b)      usaldusisik(ud);
c)      kaitsja(d) (kui on olemas);
d)      kasusaajad või kasusaajate liik;
e)      usaldusfondi üle kontrolli omav muu füüsiline isik.
Liikmesriigid tagavad, et käesoleva artikli nõuete rikkumise korral kohaldatakse tõhusaid, proportsionaalseid ja hoiatavaid meetmeid või karistusi.
2.      Liikmesriigid tagavad, et usaldusisikud või isikud, kellel on samaväärne positsioon käesoleva artikli lõikes 1 osutatud sarnastes õiguslikes üksustes, avalikustavad kohustatud isikutele oma staatuse ning esitavad neile õigeaegselt käesoleva artikli lõikes 1 osutatud teabe, kui nad usaldusisikuna või sarnases õiguslikus üksuses samaväärset positsiooni omava isikuna loovad ärisuhte või teevad juhutehingu, mille maht ületab artikli 11 punktides b, c ja d sätestatud künnise.
[…]
3a.      Liikmesriigid nõuavad, et lõikes 1 osutatud usaldusfondi ja sarnaste õiguslike üksuste tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevat teavet tuleb hoida selle liikmesriigi loodud kasu saavate omanike keskregistris, kus usaldusfondi usaldusisik või isik, kellel on samaväärne positsioon sarnases õiguslikus üksuses, on asutatud või elab.
[…]
4.      Liikmesriigid tagavad, et teave usaldusfondi või sellega sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavate omanike kohta on igal juhul kättesaadav:
a)      pädevatele asutustele ja rahapesu andmebüroodele ilma piiranguteta;
b)      kohustatud isikutele klientide suhtes rakendatavate hoolsusmeetmete raames kooskõlas II peatükiga;
c)      füüsilistele või juriidilistele isikutele, kes suudavad tõendada õigustatud huvi;
[…]
Esimese lõigu punktides c ja d osutatud füüsilistele või juriidilistele isikutele kättesaadav teave sisaldab tegelikult kasu saava omaniku nime, sünnikuud ja -aastat, elukohariiki ja kodakondsust ning kasu saamisega seotud huvi laadi ja ulatust.
Liikmesriigid võivad siseriiklikus õiguses kindlaks määratud tingimustel anda juurdepääsu täiendavale teabele, mis võimaldab tegelikult kasu saava omaniku kindlaks teha. Kõnealune täiendav teave sisaldab vähemalt sünniaega või kontaktandmeid kooskõlas andmekaitsenormidega. Liikmesriigid võivad lubada ulatuslikumat juurdepääsu registris hoitavale teabele vastavalt nende õigusele.
[…]
4a.      Liikmesriigid võivad otsustada teha lõikes 3a osutatud riiklikes registrites hoitava teabe kättesaadavaks tingimusel, et tuleb veebis registreeruda ja maksta tasu, mis ei ületa teabe kättesaadavaks tegemise halduskulusid, k.a registri hooldus- ja arenduskulusid.
5.      Liikmesriigid nõuavad, et lõikes 3a osutatud keskregistris hoitav teave oleks piisav, täpne ja ajakohastatud, ning kehtestavad selleks vajaliku korra. […]
[…]
7a.      Siseriiklikus õiguses sätestatavatel erandlikel asjaoludel, kui lõike 4 esimese lõigu punktides b, c ja d osutatud juurdepääsu tulemusel tekiks tegelikult kasu saava omaniku suhtes ebaproportsionaalselt suur [oht (täpsustatud sõnastus),] kelmuse, inimröövi, šantažeerimise, väljapressimise, ahistamise, vägivalla või ähvardamise oht või kui tegelikult kasu saav omanik on alaealine või muul viisil juriidiliselt teovõimetu, võivad liikmesriigid üksikjuhtumipõhiselt erandkorras kehtestada tegelikult kasu saavat omanikku käsitlevale täielikule või osalisele teabele sellise juurdepääsu andmisel erandi. Liikmesriigid tagavad, et erandeid tehakse pärast asjaolude erandlikkuse põhjalikku hindamist. Tagatakse õigus erandi tegemise otsuse halduskorras läbivaatamisele ja tõhusale õiguskaitsevahendile. Erandeid teinud liikmesriik avaldab igal aastal statistilised andmed tehtud erandite arvu ja põhjuste kohta ning esitab need [Euroopa K]omisjonile.
[…]
10.      Liikmesriigid teatavad komisjonile lõikes 1 osutatud usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste kategooriad, tunnused, nimetused ja, kui see on kohaldatav, õigusliku aluse hiljemalt 10. juuliks 2019. Komisjon avaldab Euroopa Liidu Teatajas usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste koondloetelu hiljemalt 10. septembriks 2019.
Komisjon esitab 26. juuniks 2020 Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande, milles ta hindab, kas kõik liikmesriikide õiguses reguleeritud usaldusfondid ja sarnased õiguslikud üksused, millele on osutatud lõikes 1, on nõuetekohaselt kindlaks tehtud ja kas nende suhtes kohaldatakse käesolevas direktiivis sätestatud kohustusi. Vajaduse korral võtab komisjon vajalikud meetmed vastavalt aruande järeldustele.“
Direktiiv 2018/843
10      Direktiivi 2018/843 põhjendustes 4, 27–30, 32 ja 42 on märgitud:
„(4)      […] [L]iidu majandus- ja finantskeskkonna üldist läbipaistvust tuleb suurendada. Rahapesu ja terrorismi rahastamist saab tulemuslikult tõkestada siis, kui keskkond on ebasoodne kurjategijate suhtes, kes otsivad võimalusi kaitsta oma raha läbipaistmatute struktuuride abil. Liidu finantssüsteemi usaldusväärsus sõltub äriühingute ja muude juriidiliste isikute, usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste läbipaistvusest. Käesoleva direktiivi eesmärk ei ole mitte ainult rahapesu tuvastada ja uurida, vaid seda ka tõkestada. Läbipaistvuse suurendamisel võib olla jõuline ennetav mõju.
[…]
(27)      Normid, mida kohaldatakse usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste suhtes seoses juurdepääsuga teabele nende tegelikult kasu saavate omanike kohta, peaksid olema võrreldavad normidega, mida kohaldatakse äriühingute ja muude juriidiliste isikute suhtes. Kuna liidus on praegu suurel hulgal eri liiki usaldusfonde ja sarnaste õiguslike üksuste osas on pilt veelgi kirjum, peaks jääma liikmesriikide otsustada, kas usaldusfond või sarnane õiguslik üksus on äriühingu või mõne muu juriidilise isikuga võrreldavalt sarnane. Nimetatud sätteid ülevõtvate siseriiklike õigusnormide eesmärk peaks olema vältida usaldusfondide või sarnaste õiguslike üksuste kasutamist rahapesuks, terrorismi rahastamiseks või seotud eelkuritegudeks.
(28)      Võttes arvesse usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste eri tunnuseid, peaksid liikmesriigid saama määrata kindlaks nende usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste läbipaistvuse taseme, mis ei ole äriühingute ja muude juriidiliste isikutega võrreldavad, toimides siseriikliku õiguse kohaselt ja kooskõlas andmekaitse normidega. Rahapesu ja terrorismi rahastamisega kaasnevad riskid võivad varieeruda, sõltuvalt usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tunnustest, ning nende riskide mõistmine võib ajaga muutuda, näiteks riiklike või riigiüleste riskihindamiste tulemusena. Seetõttu peaks liikmesriikidel olema võimalik sätestada oma õiguses ulatuslikum juurdepääs teabele usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste tegelikult kasu saavate omanike kohta, kui selline juurdepääs on vajalik ja proportsionaalne meede õiguspärase eesmärgi jaoks tõkestada finantssüsteemi kasutamist rahapesuks või terrorismi rahastamiseks. Määrates kindlaks nende usaldusfondide või sarnaste õiguslike üksuste tegelikult kasu saavaid omanikke käsitleva teabe läbipaistvuse määra, peaksid liikmesriigid võtma nõuetekohaselt arvesse üksikisikute põhiõiguste kaitset, eelkõige õigust eraelu puutumatusele ja isikuandmete kaitsele. Juurdepääs teabele usaldusfondide või sarnaste õiguslike üksuste tegelikult kasu saavate omanike kohta tuleks anda igale õigustatud huvi tõendada suutvale isikule. Juurdepääs tuleks anda ka isikule, kes esitab kirjaliku taotluse, mis puudutab usaldusfondi või sarnast õiguslikku üksust, kes omab otseselt või kaudselt väljaspool liitu asutatud äriühingut või muud juriidilist isikut või kellele kuulub selles kontrolliv osalus, kaasa arvatud esitajaaktsiate või -osade või muul viisil kontrollimise kaudu. Usaldusfondide või sarnaste õiguslike üksuste tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele juurdepääsu kriteeriumid ja tingimused peaksid olema piisavalt täpsed ja käesoleva direktiivi eesmärkidega kooskõlas. Liikmesriikidel peaks olema võimalik keelduda kirjaliku taotluse rahuldamisest, kui on põhjendatult alust arvata, et kirjalik taotlus ei ole käesoleva direktiivi eesmärkidega kooskõlas.
(29)      Et tagada õiguskindlus ja võrdsed võimalused, on väga oluline sätestada selgelt, missuguseid liidus asutatud õiguslikke üksusi tuleks lugeda nende ülesannete või struktuuri alusel usaldusfondide sarnaseks. Seepärast peaks igal liikmesriigil olema kohustus määrata kindlaks usaldusfondid, kui siseriiklik õigus neid tunnustab, ning sarnased õiguslikud üksused, mida võib liikmesriigi õiguskorras või tavale tuginedes asutada ning mis sarnanevad struktuuri või ülesannete poolest usaldusfondile, näiteks võimaldades hoida lahus vara juriidilise omaniku ning tegelikult kasu saava omaniku. Seejärel peaksid liikmesriigid teatama komisjonile nende usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste kategooriad, tunnused, nimetused ja kui see on kohaldatav, õigusliku aluse, et need avaldataks Euroopa Liidu Teatajas, võimaldamaks teistel liikmesriikidel neid tuvastada. Arvesse tuleks võtta asjaolu, et usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste õiguslikud tunnused võivad olla liidu lõikes erinevad.
Kui usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tunnused on struktuurilt või ülesannetelt võrreldavad äriühingute ja muude juriidiliste isikute tunnustega, aitaks üldsuse juurdepääs tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele võidelda usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste väärkasutamise vastu, samamoodi nagu üldsuse juurdepääs võib aidata tõkestada äriühingute ja muude juriidiliste isikute väärkasutamist rahapesuks ja terrorismi rahastamiseks.
(30)      Üldsuse juurdepääs tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele võimaldab kodanikuühiskonnal teavet tõhusamalt kontrollida, sh ajakirjanduse või kodanikuühiskonna organisatsioonide poolt, ning aitab säilitada usaldust äritehingute ja finantssüsteemi suhtes. See võib aidata võidelda äriühingute ja muude juriidiliste isikute ja õiguslike üksuste rahapesuks ja terrorismi rahastamiseks väärkasutamise vastu, nii uurimiste toetamisega kui ka mainele avalduva mõju kaudu, sest kõik potentsiaalsed tehingupartnerid teavad, kes on tegelikult kasu saavad omanikud. See hõlbustab ka teabe kättesaadavust õigeaegselt ja tõhusalt nii finantseerimisasutuste kui ka kõnealuste õigusrikkumiste vastu võitlevate muude asutuste, sh kolmandate riikide asutuste jaoks. Nimetatud teabele juurdepääs aitaks ka uurida rahapesu, seotud eelkuritegusid ja terrorismi rahastamist.
[…]
(32)      Investorite ja üldsuse usaldus finantsturgude vastu oleneb suurel määral sellest, kas on olemas täpne avalikustamise kord, mis tagab läbipaistvuse äriühingute ja muude juriidiliste isikute, samuti teatud liiki usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste tegelikult kasu saavate omanike ja kontrollistruktuuride suhtes. Seepärast peaksid liikmesriigid võimaldama juurdepääsu tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele piisavalt sidusalt ja kooskõlastatult, kehtestades üldsuse juurdepääsu kohta selged reeglid, nii et kolmandad isikud saaksid kogu liidus välja selgitada, kes on äriühingute ja muude juriidiliste isikute, samuti teatud liiki usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste tegelikult kasu saavad omanikud.
[…]
(42)      Liikmesriigid peaksid siseriiklikus õiguses määratlema õigustatud huvi nii üldmõistena kui ka tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele juurdepääsu kriteeriumina. Eelkõige ei tohiks need määratlused piirata õigustatud huvi mõistet üksnes poolelioleva haldus- või kohtumenetlusega, ning need peaksid võimaldama asjakohasel juhul arvesse võtta vabaühenduste ja uurivate ajakirjanike tegevust rahapesu, terrorismi rahastamise ja seotud eelkuritegude tõkestamisel. […]“.
Itaalia õigus
Seadusandlik dekreet nr 231/2007
11      21. novembri 2007. aasta seadusandliku dekreedi nr 231, millega rakendatakse direktiivi 2005/60/EÜ rahandussüsteemi rahapesu ja terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise vältimise kohta ja direktiivi 2006/70/EÜ, millega kehtestatakse rakendusmeetmed (decreto legislativo n. 231 –
Attuazione della direttiva 2005/60/CE concernente la prevenzione dell’utilizzo del sistema finanziario a scopo di riciclaggio dei proventi di attività criminose e di finanziamento del terrorismo nonchè della direttiva 2006/70/CE che ne reca misure di esecuzione) (GURI
nr 290, 14.12.2007, regulaarne lisa nr 268), põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „seadusandlik dekreet nr 231/2007“) on artikli 1 lõike 2 punktis ee nimetatud „usaldusfondide ja äriühingute teenuste osutajad“ määratletud kui „füüsilised või juriidilised isikud, kes osutavad põhitegevusalana kolmandatele isikutele mõnda järgmistest teenustest: […] tegutsemine usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse usaldusisikuna või teise isiku määramine sellele positsioonile“.
12      Seadusandliku dekreedi nr 231/2007 artikkel 20 reguleerib tegelikult kasu saava omaniku kindlakstegemist.
13      Seadusandliku dekreedi artikli 21 lõigetes 3 ja 4 on sätestatud:
„3.      […] [U]saldusfondid ning Itaalia Vabariigi territooriumil asutatud või asuvad sarnased õiguslikud üksused peavad olema kantud äriregistris eraldi jakku. Artikli 22 lõikes 5 osutatud teabe edastab äriregistrile säilitamiseks selliste Itaalia Vabariigi territooriumil asutatud või seal asuvate usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste tegelikult kasu saavate omanike kohta usaldusisik või usaldusisikud, mõni muu isik nende nimel või sarnastes õiguslikes üksustes samaväärsete õiguste ja volitustega isik. […]
4.      Juurdepääs artikli 22 lõikes 5 osutatud selliste usaldusfondide tegelikult kasu saava omanikuga seotud teabele on lubatud järgmistele:
[…]
d bis)            […] eraisikutele, sealhulgas laialdaste huvidega isikutele, kellel on asjakohane ja eristatav õiguslik huvi, sellistel juhtudel, kui tegelikult kasu saava omaniku teadasaamine on vajalik õiguslikult kaitstud olukorrale vastava huvi eest seismiseks või selle kaitsmiseks, kui neil on konkreetsed ja dokumenteeritud tõendid tegelikult kasu saava omaniku ja juriidilise omaniku erinevuse kohta. Huvi peab olema otsene, konkreetne ja ajakohastatud ning laialdasi huve esindavate organite puhul ei tohi see kattuda esindatavasse kategooriasse kuuluvate isikute huvidega. Erandlikel asjaoludel võib tegelikult kasu saavat omanikku käsitlevale teabele juurdepääsu täielikult või osaliselt välistada, kui juurdepääsu tulemusel tekiks tegelikult kasu
saaval omanikul ebaproportsionaalselt suur pettuse, inimröövi, šantažeerimise, väljapressimise, ahistamise, vägivalla või ähvardamise oht või kui tegelikult kasu saav omanik on teovõimetu või alaealine; juurdepääsu keelamine eeldab juhtumipõhist lähenemist ja asjaolude erandlikkuse üksikasjalikku hindamist. […]“.
14      Seadusandliku dekreedi artikli 22 lõigetes 5 ja 5 bis on sätestatud:
„5.      16. oktoobri 1989. aasta seadusega nr 364 [(legge n. 364 (GURI
nr 261, 8.11.1989, regulaarne lisa nr 84)] reguleeritud usaldusfondi usaldusisikud ning isikud, kellel on samaväärsed õigused ja volitused sarnastes õiguslikes üksustes, mis on asutatud või asuvad Itaalia Vabariigi territooriumil, koguvad ja hoiavad asjakohast, täpset ja ajakohastatud teavet usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse või sellega seotud juriidilise isiku tegelikult kasu saava omaniku kohta, täpsemalt teavet, mis on seotud asutaja(te), usaldusisiku(te), kaitsja(te) või muu isiku identiteediga, kes tegutseb usaldusisiku nimel, ning kui need on olemas, siis ka soodustatud isiku(te) või soodustatud isikute rühmade ja muude füüsiliste isikutega, kes kontrollivad usaldusfondi või sarnast õiguslikku üksust, samuti mis tahes muu füüsilise isikuga, kes lõppkokkuvõttes kontrollib usaldusfondi või sarnasesse õiguslikku üksusesse suunatud vara otsese või kaudse omandiõiguse või mõne muu vahendi alusel. Lepinguliste usaldusfondide usaldusisikud ning sarnastes õiguslikes üksustes samaväärsete õiguste ja volitustega isikud säilitavad seda teavet vähemalt viis aastat pärast usaldusisiku staatuse lõppemist ning teevad selle viivitamata kättesaadavaks artikli 21 lõike 2 punktides a ja b osutatud asutustele. Kui usaldusisikute vahel tekib selles ametis kestev või kutsealane suhe või nad teevad juhutehingu, teatavad nad oma staatusest kohustatud isikutele.
5 bis.      Käesoleva dekreedi tähenduses loetakse usaldusfondidega sarnasteks õiguslikeks üksusteks ühinguid ja institutsioone, millel on oma struktuuri ja ülesannete poolest lepinguliste usaldusfondidega samaväärne õiguslik toime, võttes arvesse ka varade sihtotstarbelisust ja muu isiku kui omaniku kontrolli ühe või mitme kasusaaja huvides või konkreetse eesmärgi saavutamiseks.“
Ministri dekreet nr 55/2022
15      Majandus‑ ja rahandusministri 11. märtsi 2022. aasta dekreedi nr 55, mis käsitleb maksustamise seisukohast asjakohaste õiguslike tagajärgedega juriidilisest isikust ettevõtjate, eraõiguslike juriidiliste isikute, usaldusfondide ja nendega sarnaste õiguslike üksuste tegelikult kasu saavate omanikega seotud andmete ja teabe edastamist, sellele juurdepääsu võimaldamist ja sellega tutvumist (Regolamento recante disposizioni in materia di comunicazione, accesso e consultazione dei dati e delle informazioni relativi alla titolarità effettiva di imprese dotate di personalità giuridica, di persone giuridiche private, di trust produttivi di effetti giuridici rilevanti ai fini fiscali e di istituti giuridici affini al trust) (GURI
nr 121, 25.5.2022, lk 1; edaspidi „ministri dekreet nr 55/2022“), artikli 1 punktis g on määratletud sarnased õiguslikud üksused kui „ühingud ja institutsioonid, millel on oma struktuuri ja ülesannete poolest lepinguliste usaldusfondidega samaväärne õiguslik toime, võttes arvesse ka varade sihtotstarbelisust ja muu isiku kui omaniku kontrolli ühe või mitme kasusaaja huvides või konkreetse eesmärgi saavutamiseks, kooskõlas [seadusandliku dekreedi nr 231/2007] artikli 22 lõikega 5 bis“.
16      Ministri dekreedi nr 55/2022 artikli 7 lõigetes 2 ja 3 on sätestatud:
„2.      Eraldi jakku kantavate usaldusfondide ja nendega sarnaste õiguslike üksuste tegelikult kasu saava omanikuga seotud andmed ja teave, mis on esitatud vastavalt artiklile 3 ja kantud äriregistri eraldi jakku, tehakse kättesaadavaks igale füüsilisele või juriidilisele isikule, sealhulgas laiendatud huviga isikule, kellel on juurdepääsuõigus vastavalt [dekreedi nr 231/2007] artikli 21 lõike 4 punkti d bis esimesele ja teisele lausele, eeldusel, et territoriaalsele pädevale kaubanduskojale on esitatud põhjendatud taotlus juurdepääsu saamiseks, mis tõendab, et artikli 21 lõike 4 punkti d bis esimeses ja teises lauses nimetatud tingimused on täidetud. Territoriaalne pädev kaubanduskoda annab 20 päeva jooksul alates taotluse esitamisest taotlejale juurdepääsu või edastab põhjendatud keeldumise sertifitseeritud e-posti teel. Kui juurdepääsu nimetatud tähtaja jooksul ei anta, tähendab see juurdepääsu andmisest keeldumist.
3.      […] Territoriaalselt pädev kaubanduskoda edastab lõigetes 1 ja 2 osutatud juurdepääsutaotluse teisele menetluspoolele kasutades selleks artikli 4 lõike 1 punkti e kohaselt teavitatud sertifitseeritud e-posti aadressi. Teine menetluspool võib esitada 10 päeva jooksul alates kõnealuse teate kättesaamisest sertifitseeritud e-posti kasutades põhjendatud vastuväite. Kaubanduskoda hindab igal üksikjuhul eraldi [dekreedi nr 231/2007] artikli 21 lõike 2 punktis f ja lõike 4 punktis d bis nimetatud erandlikke asjaolusid, mille on esitanud teine menetluspool ja mis õigustavad täielikku või osalist juurdepääsu andmisest keeldumist, sealhulgas lähtudes põhimõttest, et väidetav oht ja juurdepääsu huvi peavad olema proportsionaalsed. Territoriaalselt pädev kaubanduskoda võib juurdepääsu lõigetes 1 ja 2 osutatud andmetele täielikult või osaliselt välistada pärast seda, kui on hinnanud teise menetluspoole erandlikke asjaolusid. Igast põhjendatud juurdepääsu andmisest keeldumisest teatatakse taotlejale 20 päeva jooksul alates juurdepääsutaotluse esitamisest. Kui juurdepääsu nimetatud tähtaja jooksul ei anta, tähendab see juurdepääsu andmisest keeldumist.“
Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused
17      Põhikohtuasja kaebajad, välja arvatud Assoservizi Fiduciari, on Itaalia õiguse alusel asutatud usaldusühingud. Direktiivi 2015/849 artikli 31 ülevõtmisel Itaalia õiguskorda loeti nende ühingute sõlmitud usalduslepingud õiguslikeks üksusteks, millel on „usaldusfondiga sarnane struktuuri või ülesanded“ selle artikli 31 lõike 1 tähenduses, mistõttu oli neil kohustus esitada teavet asjaomaste tegelikult kasu saavate omanike kohta.
18      Põhikohtuasja kaebajad viitasid eeskätt direktiivi 2015/849 artiklit 31 üle võtvate riigisiseste õigusnormide vastuolule liidu õigusega ja kõnealuse artikli 31 enda õigusvastasusele ning esitasid kaebuse Tribunale amministrativo regionale per il Laziole (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia), kes jättis nende kaebuse rahuldamata. Seejärel pöördusid nad Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) poole, kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
19      Põhikohtuasja kaebajate väiteid arvestades leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et tema menetluses olevate vaidluste lahendamiseks on vaja teha otsus direktiivi 2015/849 artikli 31 kehtivuse ja tõlgendamise kohta.
20      Esimesena märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et teatud põhikohtuasja kaebajad seavad kahtluse alla direktiivi 2015/849 artikli 31 lõigete 1, 2 ja 10 sätete kehtivuse, sest nende sõnul on need sätted vastuolus ELTL artikliga 114 ja artikli 288 kolmanda lõiguga ning soovitava toime põhimõttega. Kaebajad leiavad, et kõnealused sätted ei ole selged, täpsed ega oma toime poolest ootuspärased, sest see direktiiv viitab määratlemata õigusmõistetele, nagu „sarnasus“, kehtestamata vajalikke ühiseid kriteeriume.
21      Teisena, mis puudutab usalduslepingute hõlmamist direktiivi 2015/849 artikli 31 kohaldamisalasse, sest need on õiguslikud üksused, millel on „usaldusfondiga sarnane struktuur või ülesanded“, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks, mis on selle artikli 31 lõikete 1, 2 ja 10 itaaliakeelses versioonis kasutatud mõiste istituti giuridici (õiguslikud üksused) ulatus.
22      Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et arvestades seda, kuidas Itaalia doktriin sisustab mõistet
istituto riigisiseses õiguskorras, võib seda mõistet käsitada nii, et see viitab sotsiaalset nähtust reguleerivate eeskirjade ja põhimõtete orgaanilisele kogumile, kuigi tundub, et see lähenemine ei ole kooskõlas artikli 31 lõigete 1, 2 ja 10 muude keeleversioonidega. Samuti on võimalik, et see mõiste viitab konkreetsele ja spetsiifilisele majanduslik-õiguslikule tehingule, mis tähendaks siiski, et iga juhtumit tuleb individuaalselt analüüsida, tuues seega kaasa kahtlusi õiguskindluse vaatenurgast. Eelotsusetaotluse esitanud kohus kaldub seega kolmanda lähenemise suunas, mille kohaselt tuleb seda mõistet tõlgendada viitega majanduslik-õiguslike tehingute liikidele, mida hinnatakse nende sisuliste omaduste alusel ja mis igal juhul „sarnanevad struktuuri või ülesannete poolest usaldusfondile“.
23      Teiseks meenutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et vastavalt direktiivi 2015/849 artikli 31 lõigetele 1 ja 10 peavad liikmesriigid tuvastama õiguslikud üksused, millel on „usaldusfondiga sarnane struktuur või ülesanded“, ja edastama komisjonile „usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste kategooriad, tunnused, nimetused ja, kui see on kohaldatav, õigusliku aluse“, kusjuures komisjon avaldab Euroopa Liidu Teatajas nende koondloetelu. Kuivõrd Itaalia Vabariik edastas nõutud teabe ja lisas nende sarnaste õiguslike üksuste hulka Itaalia õiguse järgsed usalduslepingud (mandato fiduciario), siis küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas see teavitus ja komisjoni poolt viidatud artikli 31 lõike 10 alusel avaldatud koondloetelu on oma ulatuselt õigust loov või deklaratiivne.
24      Kolmandaks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitust, kas Itaalia õiguse alusel asutatud usaldusühingute sõlmitud usalduslepingute struktuur või ülesanded on „usaldusfondiga sarnased“ viidatud artikli 31 lõike 1 tähenduses. Selle kohta täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et usalduslepinguga saab asjaomane usaldusühing õiguse teostada talle usaldatud vara või kapitaliga seotud õigusi, ilma et omand talle üle läheks, mis jääb isikule, kes vara haldamiseks andis. Seega on küsimus selles, kas on võimalik lugeda seda usalduslepingut selliseks, millel on „usaldusfondiga sarnane struktuur või ülesanded“, isegi kui selle lepingu esemeks oleva vara või kapitali omand ei lähe üle.
25      Neljandaks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et põhikohtuasja kaebuse esitajate sõnul on otsus kehtestada Itaalia õiguse alusel asutatud usaldusühingute suhtes direktiivi 2015/849 artiklis 31 sätestatud kohustused seoses nende sõlmitud usalduslepingutega vastuolus eelkõige proportsionaalsuse põhimõttega. Nendes õigusnormides ette nähtud kohustused, mida juba kohaldatakse nende ühingute tegevusele, on direktiivi eesmärkide saavutamiseks piisavad.
26      Kolmandana, kuivõrd
direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 4 esimese lõigu punkti c kohaselt on teave usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavate omanike kohta kättesaadav igale füüsilisele või juriidilisele isikule, kes suudab tõendada õigustatud huvi, siis vaidlustavad põhikohtuasja kaebajad selle, et nende isikute ring, kellele on antud juurdepääs, on ülemäära lai, ja väidavad, et andmetega tutvumise õiguse kasutamise võimalus, kui see sõltuks üksnes määratlemata „õigustatud huvi“ olemasolust, tekitaks ebakindlust selle rakendamise suhtes. Seega on rangemate tingimuste puudumine, mis õigustaksid eraõiguslike isikute juurdepääsu neid tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele, vastuolus eelkõige põhiõigustega eraelu puutumatusele ja isikuandmete kaitsele, mis on tagatud vastavalt harta artiklites 7 ja 8.
27      Neljandana on eelotsusetaotluse esitanud kohtul kahtlusi riigisiseste õigusnormide suhtes, millega on üle võetud direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 4 esimese lõigu punkt c. Viidates eelkõige 22. novembri 2022. aasta kohtuotsusele Luxembourg Business Registers (C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912), väidavad põhikohtuasja kaebajad nimelt, et need riigisisesed õigusnormid ei ole liidu õigusega kooskõlas, sest need võimaldavad liiga laia juurdepääsu tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele.
28      Viienda ja viimasena küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kuidas tõlgendada direktiivi 2015/849 artikli 31 lõiget 7a. Selle sätte esimese lause kohaselt võivad liikmesriigid samas sättes esitatud olukordades üksikjuhtumipõhiselt kehtestada tegelikult kasu saavat omanikku käsitlevale täielikule või osalisele teabele sellise juurdepääsu andmisel erandi. Artikli 31 lõike 7a kolmanda lause kohaselt tagatakse õigus erandi tegemise otsuse halduskorras läbivaatamisele ja tõhusale õiguskaitsevahendile.
29      Viimati nimetatud küsimuses täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kuigi riigisisesed õigusnormid, millega on üle võetud direktiivi 2015/849 artikli 31 lõige 7a, näevad ette eelneva teabevahetuse asjaomase tegelikult kasu saava omaniku ja pädeva kaubanduskoja vahel, kes on üksus, kes peab tegema otsuse tegelikult kasu saavaid omanikke käsitleva teabega tutvumise taotluse kohta, ei näe need riigisisesed õigusnormid ette õiguskaitsevahendit, mida saaks eelnevalt kasutada. Seega on tegelikult kasu saavate omanike õiguskaitse ette nähtud alles hiljem võimalusega vaidlustada halduskohtus otsus, millega rahuldati selle teabega tutvumise taotlus. Selles kontekstis kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas need riigisisesed õigusnormid on kooskõlas asjaomaste tegelikult kasu saavate omanike õiguste ja huvidega.
30      Neil asjaoludel otsustas Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) kohtuasjas C‑684/24 menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas [harta artiklitega 7 ja 8] ning [EIÕK artikliga 8] on kooskõlas [direktiivi 2015/849] artikli 31 lõige 4 osas, milles see lubab juurdepääsu usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele, kuivõrd see võimaldab igal juhul juurdepääsu kõigile füüsilistele või juriidilistele isikutele, „kes suudavad tõendada õigustatud huvi“, kusjuures mõistet „õigustatud huvi“ ei täpsustata ega piiritleta, vaid selle määratlus jäetakse täielikult liikmesriikide otsustada, mis aga võib kaasa tuua selle, et isikute ring, kellel on õigus taotleda juurdepääsu, on määratletud liiga laialt, kahjustades seega isiku viidatud põhiõigusi?
2.      Kas [direktiivi 2015/849] artikli 31 lõikes 7a ette nähtud tagatised, mis puudutavad õigust halduskorras läbi vaadata otsus teha erand (liikmesriigi õiguses määratletud erandlikel asjaoludel) [selle artikli 31] lõikes 4 osutatud juurdepääsu suhtes (juurdepääs usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavat omanikku käsitlevale teabele), võttes arvesse [harta] artikliga 47, samuti [EIÕK] artikliga 6 pakutavat kaitset, on [ministri dekreedi nr 55/2022] artiklitega 6 ja 7, mis annavad sellisele mittekohtulikule haldusorganile nagu territoriaalne kaubandus-tööstuskoda õiguse esitada oma seisukoha ja muuta sellega andmete avalikustamise mõju tagasivõetamatuks, ja näevad tegelikult kasu saavale omanikule alles hilisemas etapis ette õiguse esitada kaebus?“
31      Kohtuasjas C‑685/24 otsustas Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) samuti menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas [direktiivi 2015/849] artikli 31 lõigetes 1, 2 ja 10 sisalduvat mõistet istituti giuridici (õiguslikud üksused), mis esineb itaaliakeelses versioonis, tuleb tõlgendada nii, et see viitab – mida
võib järeldada teistest peamistest keeleversioonidest ning [selle] direktiivi kontekstist ja eesmärgist – sotsiaalset
nähtust reguleerivate eeskirjade ja põhimõtete orgaanilisele kogumile või pigem konkreetsele ja spetsiifilisele majanduslik-õiguslikule tehingule või majanduslik-õiguslike tehingute liikidele, mida hinnatakse nende sisuliste omaduste alusel ja millel on igal juhul usaldusfondiga sarnane struktuur või ülesanded?
2.      Kas [direktiivi 2015/849] artikli 31 lõiget 10 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriikide teated ja komisjoni aruanne Euroopa Parlamendile ja nõukogule ei ole normatiivselt siduvad, vaid kujutavad endast pelgalt eri õigussüsteemides sarnaste õiguslike üksuste deklareerimise akte, mistõttu peavad igal juhul liikmesriigi kohus ja Euroopa Kohus vaidluse korral kontrollima, kas need institutsioonid sarnanevad struktuuri või ülesannete poolest usaldusfondidega, lähtudes üksnes [selle] direktiivi sätetest, kuna neid [liidu] õigust täiendavaid akte ei saa pidada siduvaks?
3.      Kas liidu õigust ja eelkõige [direktiivi 2015/849] põhjendusi 1, 2, 4, 5 ja 12–17, artiklit 2, artikli 3 [punkti] 6 ja artiklit 31 ning [direktiivi 2018/843] põhjendusi 4, 5, 16, 17 ja 25–34 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on seadusandliku dekreedi nr 231/20[0]7 artikli 1 lõike 2 punkt ee ja artiklid 20–22 selles osas, kus need arvavad usaldusfondiga sarnase struktuuri ja ülesannetega õiguslike üksuste hulka usaldusühingute usalduslepingud (mandato fiduciario)?
4.      Kas liidu õigusega ja eelkõige proportsionaalsuse põhimõttega ning [direktiivi 2015/849] artikli 31 lõikega 1 koostoimes ELL artikli 5 lõikega 4 ning [direktiivi 2018/843] põhjendustega 5 ja 27 on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu seadusandliku dekreedi nr 231/20[0]7 artikli 1 lõike 2 punkt ee ning artiklid 20–22 selles osas, et usaldusfondidega sarnase struktuuri ja ülesannetega õiguslike üksuste hulka kuuluvad usaldusühingute usalduslepingud (mandato fiduciario), kuigi nende ühingute tegevusele kehtivad mitmesugused kohustused ja nende üle teostavad järelevalvet mitu riigisisest asutust, ja võttes arvesse riske, mida läbiviidud toimingud võivad kaasa tuua?
5.      Kas [direktiivi 2015/849] artikli 31 lõiked 1, 2 ja 10 on kehtetud vastuolu tõttu ELTL artikliga 114 ja artikli 288 [kolmanda lõiguga] ning soovitava toime põhimõttega?
6.      Kas liidu õigust, eelkõige [direktiivi 2015/849] põhjendusi 1, 2, 5, 12–17 ning selle direktiivi artikleid 30 ja 31, [direktiivi 2018/843] põhjendusi 4, 5, 16, 17 ja 25–34, [harta] artikleid 6–8 ja 16 ning ELL artikli 5 lõikes 4 sätestatud proportsionaalsuse põhimõtet – arvestades ka Euroopa Kohtu 22. novembri 2022. aasta otsust liidetud kohtuasjades Luxembourg Business Registers (C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912) – tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline regulatsioon, nagu on sätestatud seadusandliku dekreedi nr 231/2007 artikli 21 lõike 4 punktis d bis ja ministri dekreedi nr 55/2022 artikli 7 lõikes 2, mis võimaldab andmetele juurdepääsu eraisikutele, sealhulgas laialdaste huvidega isikutele, kellel on asjakohane ja eristatav õiguslik huvi, sellistel juhtudel, kui tegelikult kasu saava omaniku teadasaamine on vajalik õiguslikult kaitstud seisundile vastava huvi eest seismiseks või selle kaitsmiseks, kui neil on konkreetsed ja dokumenteeritud tõendid tegelikult kasu saava omaniku ja juriidilise omaniku erinevuse kohta, kusjuures huvi peab [nende õigusnormide alusel] olema otsene, konkreetne ja ajakohastatud ning laialdasi huvisid esindavate üksuste korral ei tohi see kattuda esindatavasse kategooriasse kuuluvate isikute huvidega?“
Menetlus Euroopa Kohtus
32      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotlus lahendada käesolev eelotsusetaotlus Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 105 ette nähtud kiirendatud menetluses jäeti Euroopa Kohtu presidendi 2. septembri 2025. aasta määrusega Across Fiduciaria jt (C‑684/24 ja C‑685/24, EU:C:2025:727) rahuldamata. Samas kohtumääruses otsustas Euroopa Kohtu president siiski, et neid kohtuasju tuleb menetleda eelisjärjekorras vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõikele 3.
Vastuvõetavus
33      Ser-Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione leiab, et kohtuasjas C‑685/24 esitatud küsimused on asjakohatud ja seega vastuvõetamatud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus sõnastas oma küsimused selle kohta, kas Itaalias on õiguspärane hõlmata Itaalia õiguse alusel asutatud usaldusühingute sõlmitud usalduslepingud õiguslike üksuste alla, millel on „usaldusfondiga sarnane struktuur või ülesanded“ direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 1 tähenduses, viidates Itaalia õigusnormidele, millega see direktiiv üle võetakse ja mis tegelikult sellist hõlmamist ette ei näe.
34      Sellega seoses tuleb ühest küljest meenutada, et kodukorra artikli 94 kohaselt märgitakse igas eelotsusetaotluses „lühiülevaade vaidluse esemest ja asjasse puutuvatest asjaoludest, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus on need välja selgitanud, või vähemalt ülevaade faktilistest andmetest, millel eelotsuse küsimused põhinevad“, „ülevaade kohaldamisele kuuluvatest siseriiklikest õigusnormidest ja vajaduse korral asjakohasest siseriiklikust kohtupraktikast“ ning „selgitus, millistel põhjustel siseriiklik kohus tõstatas liidu õigusnormide tõlgendamise või kehtivuse küsimuse ning millist seost ta nende õigusnormide ja põhikohtuasjas kohaldatavate siseriiklike õigusnormide vahel näeb“.
35      Teisest küljest põhineb ELTL artiklis 267 sätestatud menetlus liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete selgel eristamisel. Üksnes liikmesriigi kohus on pädev tuvastama ja hindama põhikohtuasja faktilisi asjaolusid ning tõlgendama ja kohaldama riigisisest õigust. Samamoodi on vaid asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval liikmesriigi kohtul kohtuasja eripära arvesse võttes õigus hinnata Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste vajalikkust ja asjakohasust (7. novembri 2024. aasta kohtuotsus Centro di Assistenza Doganale Mellano, C‑503/23, EU:C:2024:933, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
36      Käesoleval juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohus esitanud üksikasjalikult õigusliku ja faktilise raamistiku ning põhjused, miks tal tekkis küsimus teatavate liidu õiguse sätete kehtivuse ja tõlgendamise kohta, mida ta peab oma otsuse tegemisel vajalikuks. Lisaks kujutab küsimus, kas eeldused, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus oma küsimuses tugineb, on valed või mitte, endast faktilisse raamistikku kuuluvat küsimust, mille paikapidavuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne (27. veebruari 2025. aasta kohtuotsus Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (investeerimisfondi valitsemise viis), C‑18/23, EU:C:2025:119, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
37      Seetõttu on kohtuasjas C‑685/24 esitatud küsimused vastuvõetavad.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Kohtuasjas C‑685/24 esitatud viies küsimus
38      Viies küsimus kohtuasjas C‑685/24, mida tuleb käsitleda esimesena, puudutab direktiivi 2015/849 artikli 31 lõigete 1, 2 ja 10 kehtivust, võttes arvesse ELTL artiklit 114 ja artikli 288 kolmandat lõiku ning soovitava toime põhimõtet. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt selle küsimuse põhjendamiseks esitatud andmetest nähtub siiski selgelt, et see puudutab täpsemalt õiguskindluse põhimõtte järgimist, sest eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab mitme põhikohtuasja kaebaja argumentidele kohtuasjas C‑685/24, mille kohaselt ei ole direktiivi sätted selged, täpsed ja ettenähtavate tagajärgedega. Eelkõige on nende sõnul selles direktiivis määratlemata õigusmõisted, nagu „sarnasus“, ilma et seal oleks kehtestud vajalikke ühiseid objektiivseid kriteeriume.
39      Seega tuleb asuda seisukohale, et selle küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul kindlaks teha, kas direktiivi 2015/849 artikli 31 lõiked 1, 2 ja 10 rikuvad õiguskindluse põhimõtet.
40      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt nõuab õiguskindluse põhimõte ühelt poolt, et õigusnormid oleksid selged ja täpsed, ning teiselt poolt, et nende kohaldamine oleks õigussubjektidele ettenähtav, eriti kui need võivad kaasa tuua ebasoodsaid tagajärgi. See põhimõte nõuab esmajoones, et õigusnormid võimaldaksid asjasse puutuvatel isikutel täpselt teada oma kohustuste ulatust, mis on nende õigusnormidega neile pandud, ja et neil isikutel oleks võimalik selgelt teada oma õigusi ja kohustusi ning toimida neile vastavalt (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Leedu jt vs. parlament ja nõukogu (liikuvuspakett), C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, punkt 158 ja seal viidatud kohtupraktika).
41      Neid nõudeid ei saa siiski mõista nii, et nendega on vastuolus see, kui liidu seadusandja kasutab oma vastuvõetavas normis mõnda abstraktset õigusmõistet, ega ka nii, et see nõuab, et sellises abstraktses normis oleksid mainitud konkreetsed olukorrad, mille korral see võib olla kohaldatav, kuivõrd seadusandja ei saa kõiki selliseid olukordi ette kindlaks määrata (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Leedu jt vs. parlament ja nõukogu (liikuvuspakett), C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, punkt 159 ja seal viidatud kohtupraktika).
42      Niisiis ei ole vaja, et seadusandlik akt ise sisaldaks tehnilisi täpsustusi, vaid liidu seadusandja võib kehtestada üldise õigusliku raamistiku, mida hiljem vajaduse korral täpsustatakse (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Leedu jt
vs. parlament ja nõukogu, C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, punkt 160 ja seal viidatud kohtupraktika).
43      Seega ei eira asjaolu, et seadusandlik akt annab selle rakendamise eest vastutavatele asutustele kaalutlusruumi, iseenesest ettenähtavuse nõuet tingimusel, et kaalutlusõiguse ulatus ja kasutamise kord on taotletavat õiguspärast eesmärki arvestades määratletud piisavalt selgelt, et anda isikule piisav kaitse omavoli vastu (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Leedu jt
vs. parlament ja nõukogu (liikuvuspakett), C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, punkt 161 ja seal viidatud kohtupraktika).
44      Mis puudutab direktiivi 2015/849 artiklit 31, siis nähtub selle lõike 1 esimese lõigu esimesest lausest, et seda kohaldatakse „usaldusfondide ja muud liiki õiguslike üksuste suhtes, nagu muu hulgas fiducie, teatavat liiki Treuhand või fideicomiso, kui sellistel üksustel on usaldusfondiga sarnane struktuur või ülesanded“. Artikli 31 lõike 1 esimese lõigu teisest lausest tuleneb, et „[l]iikmesriigid määravad kindlaks tunnused, mille alusel otsustatakse, kas nende õiguses reguleeritud õiguslike üksuste struktuur või ülesanded sarnanevad usaldusfondide struktuuri või ülesannetega“.
45      Lisaks nähtub direktiivi 2015/849 artikli 31 lõikest 2, et usaldusisikud või isikud, kellel on samaväärne positsiooni artikli 31 lõikes 1 osutatud sarnastes õiguslikes üksustes, esitavad teatava konkreetse teabe, kui artikli 31 lõikes 2 sätestatud tingimused on täidetud.
46      Lõpuks on direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 10 esimeses lõigus sätestatud ühest küljest, et liikmesriigid teatavad komisjonile artikli 31 lõikes 1 osutatud usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste kategooriad, tunnused, nimetused ja, kui see on kohaldatav, õigusliku aluse hiljemalt 10. juuliks 2019. Teisest küljest avaldab komisjon selle sätte alusel Euroopa Liidu Teatajas usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste koondloetelu hiljemalt 10. septembriks 2019.
47      Mis puudutab mõistet „usaldusfondid“, millele kohaldatakse direktiivi 2015/849 artiklit 31, siis tuleb märkida, et seda ei ole kõnealuses direktiivis määratletud ja et direktiivi keeleversioonides on erinevusi. Sellele mõistele on siiski piisavalt selge tõlgendus, sest enamikus keeleversioonides, sealhulgas itaaliakeelses versioonis, on sõnaselgelt viidatud mõistele trusts (usaldusfondid). Mõiste trust (usaldusfond) tähistab omakorda üldise õiguse (common law) riikides levinud õigusmõistet, mille kohta on olemas täpne määratlus rahvusvahelises avalikus õiguses, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktides 45 ja 46.
48      Direktiivi 2015/849 artiklit 31 kohaldatakse ka „muud liiki õiguslike üksuste“ suhtes, mida selle artikli 31 lõigetes 2 ja 10 nimetatakse „sarnaseks õiguslikeks üksusteks“. Nagu nähtub nimetatud artikli 31 lõike 1 teisest lausest ja direktiivi 2018/843 põhjendusest 27, määravad liikmesriigid kindlaks need muud liiki õiguslikud üksused, mida reguleeritakse nende vastavate õigusnormidega.
49      Nende muud liiki õiguslike üksuste kindlakstegemisel on liikmesriigid seotud direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud tingimusega, mille kohaselt on silmas peetud üksnes õiguslikke üksusi, millel on „usaldusfondiga sarnane struktuur või ülesanded“. Sellega seoses peavad liikmesriigid võtma arvesse konkreetse õigusliku üksusega seotud riski, et seda võidakse kasutada rahapesu ja terrorismi rahastamise eesmärgil. Nimelt on direktiivi 2015/849 peamine eesmärk tõkestada finantssüsteemi kasutamist sellistel eesmärkidel (vt selle kohta 29. jaanuari 2026. aasta kohtuotsus Steiermärkische Bank und Sparkasse jt, C‑291/24, EU:C:2026:52, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
50      Neil asjaoludel on liidu seadusandja valitud normitehnika kooskõlas käesoleva kohtuotsuse punktis 43 meenutatud kohtupraktikaga, sest direktiivi 2015/849 rakendamise eest vastutavatele asutustele selle direktiiviga antud kaalutlusruumi ulatus ja kasutamise kord on piisavalt täpselt määratletud.
51      Lisaks, nagu on märgitud direktiivi 2018/843 põhjenduses 29, peavad liikmesriigid just õiguskindluse tagamise eesmärgil direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 10 kohaselt teatama komisjonile usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste kategooriad, tunnused, nimetused ja kui see on kohaldatav, õigusliku aluse, ning komisjon on kohustatud avaldama nende usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste koondloetelu. Nende ettekirjutuste eesmärk on seega tagada, et puudutatud isikutel oleks võimalik täpselt teada oma kohustuste ulatust vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 40 meenutatud kohtupraktikale.
52      Lisaks tuleb arvesse võtta ka reguleeritava valdkonna eripära. Nimelt on direktiivi 2018/843 põhjenduses 27 mainitud, et liidus on praegu suur hulk usaldusfonde ja veelgi rohkem sarnaseid õiguslikke üksusi. Euroopa Kohus on aga juba otsustanud, et sõltuvalt üldisest kontekstist ja ELTL artikli 114 alusel ühtlustatavale valdkonnale eriomastest asjaoludest antakse liidu seadusandjale kaalutlusruum, et valida soovitud tulemuseni jõudmiseks sobivaim ühtlustamismeetod, ning seda eriti valdkondades, mida iseloomustavad keerulised tehnilised üksikasjad (vt selle kohta 3. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Tšehhi Vabariik vs. parlament ja nõukogu, C‑482/17, EU:C:2019:1035, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).
53      Pealegi ei ole asjakohane teatavate põhikohtuasja kaebajate esitatud argument, et paljud liikmesriigid teavitasid komisjoni sellest, et nende õiguskorras ei ole usaldusfondidega sarnaseid õiguslikke üksusi, samas kui kõigi liikmesriikide õiguskorras on olemas käsundita asjaajamisega identsed õiguslikud üksused või igal juhul õiguslikud üksused, mis causa fiduciae lahutavad tegelikult kasu saava omaniku ja juriidilise omaniku.
54      See argument puudutab nimelt küsimust, kas liikmesriigid on täitnud direktiivi 2015/849 artikli 31 lõigetest 1 ja 10 tulenevaid kohustusi, ega sea kahtluse alla selle sätte kooskõla õiguskindluse põhimõttega.
55      Sellest järeldub, et direktiivi 2015/849 artikli 31 lõiked 1, 2 ja 10 ei riku õiguskindluse põhimõtet.
56      Neid kaalutlusi arvestades tuleb kohtuasjas C‑685/24 esitatud viiendale küsimusele vastata, et selle küsimuse analüüsi käigus ei ilmnenud ühtegi asjaolu, mis võiks mõjutada direktiivi 2015/849 artikli 31 lõigete 1, 2 ja 10 kehtivust.
Kohtuasjas C‑685/24 esitatud esimene kuni neljas küsimus
57      Kohtuasjas C‑685/24 esitatud esimese kuni neljanda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos ja teisena, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2015/849 artikli 31 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt loetakse Itaalia õiguse alusel asutatud usaldusühingute sõlmitud usalduslepingud (mandato fiduciario) hõlmatuks mõistega „muud liiki õiguslikud üksused“ selle sätte tähenduses.
58      Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida, et liikmesriigi poolt vastavalt direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 10 esimesele lõigule toimunud teatamine ei ole õiguslikult siduv küsimuses, kas asjaomane õiguslik üksus kuulub selle mõiste alla.
59      Nimelt nähtub direktiivi 2018/843 põhjendusest 29, et nii selle teatamise kui ka komisjoni avaldatava usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste koondloetelu eesmärk on hõlbustada nende tuvastamist teiste liikmesriikide poolt, selleks et tagada õiguskindlus ja nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 51, selleks et puudutatud isikutel oleks võimalik täpselt teada oma kohustuste ulatust.
60      Pärast seda täpsustust tuleb meenutada, et direktiivi 2015/849 artikli 31 lõiget 1 kohaldatakse „usaldusfondide ja muud liiki õiguslike üksuste suhtes, nagu muu hulgas fiducie, teatavat liiki Treuhand või fideicomiso, kui sellistel üksustel on usaldusfondiga sarnane struktuur või ülesanded“.
61      Kuivõrd direktiivis 2015/849 ei ole määratletud ei mõistet „muud liiki õiguslikud üksused“ ega mõistet „usaldusfond“, millele esimesena neist viitab, tuleb nende tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramisel lähtuda selle väljendi tavakeele tähendusest, võttes arvesse väljendi kasutamise konteksti ja nende sätete eesmärke, mille osaks see on (vt analoogia alusel 1. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Entoma, C‑526/19, EU:C:2020:769, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
62      Sellega seoses tuleb märkida, et nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 47, on direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 1 keeleversioonides seoses mõistega „usaldusfond“ erinevusi, kusjuures enamik neist viitab siiski sõnaselgelt mõistele „usaldusfond“ (trust), mis tähistab üldise õiguse (common law) riikides levinud õigusmõistet. Lisaks on selles sättes viidatud „muude õiguslike üksuste“ näitlikustamiseks välja toodud fiducie ja „teatavat tüüpi Treuhand või fideicomiso“.
63      Mis puudutab mõistet „õiguslikud üksused“ direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 1 tähenduses, siis selle sätte keeleversioonides on samuti erinevusi. Nimelt, nagu märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, võib selle sätte itaaliakeelses versioonis (istituti giuridici) seda mõistet mõista nii, et sellega peetakse silmas teatava õigusliku tähtsusega nähtuse koordineeritud reguleerimist. Seevastu saksa keeles (Rechtsvereinbarungen) või inglise keeles (legal arrangements) kasutatud sõnastus näib rõhutavat poolte vahel läbi räägitud kokkulepet. Teised keeleversioonid, näiteks hispaaniakeelne (instrumentos jurídicos) või prantsuskeelne (constructions juridiques) versioon näivad viitavat erinevat laadi olukordadele.
64      Arvestades neid erinevusi direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 1 keeleversioonide vahel, ei saa mõistet „õiguslikud üksused“ tõlgendada kitsalt, st nii, et see eeldab kõnealust tehingut reguleerivate erinormide olemasolu, sest see tähendaks, et selle sätte ühes keeleversioonis kasutatud sõnastusele antakse eelis muude keeleversioonide ees, mis oleks vastuolus liidu õiguse ühetaolise kohaldamise nõudega (vt selle kohta 12. veebruari 2026. aasta kohtuotsus Opera Laboratori Fiorentini, C‑313/24, EU:C:2026:91, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika). Samas, kuna artikli 31 lõike 1
enamikus
keeleversioonides on viidatud õiguslike üksuste „liikidele“, hõlmab see mõiste õiguslikke tehinguid, mida saab liigitada neile omaste tunnuste alusel. Seda tõlgendust kinnitab artikli 31 lõike 1 esimese lõigu teise lause ja lõike 10 esimese lõigu kohaselt liikmesriikidele pandud kindlaksmääramis- ja teatamisülesanne.
65      Lisaks eeldab direktiivi 2015/849 artikli 31 kohaldamine sama artikli 31 lõike 1 tähenduses „muud liiki õiguslike üksuste“ suhtes seda, et neil õiguslikel üksustel on „usaldusfondiga sarnane struktuur või ülesanded“.
66      Mis puudutab direktiivi 2015/849 artikli 31 konteksti ja sellega taotletavaid eesmärke, siis tuleb märkida, et artikkel 31 kuulub selle direktiivi III peatükki „Tegelikult kasu saavat omanikku käsitlev teave“. Sellega seoses rõhutatakse kõnealuse direktiivi
põhjendustes 12 ja 14 seda, kui oluline on tegeliku läbipaistvuse tagamiseks tuvastada iga füüsiline isik, kes omab või kontrollib juriidilist isikut, ning vajadust saada täpset ja ajakohast teavet tegelikult kasu saava omaniku kohta.
67      Mis puudutab konkreetsemalt usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste suhtes kohaldatavaid norme, siis nähtub direktiivi 2018/843 põhjendusest 27, et neid norme üle
võtva riigisisese õiguse eesmärk peab olema vältida usaldusfondide või sarnaste õiguslike üksuste kasutamist rahapesuks, terrorismi rahastamiseks või seotud eelkuritegudeks. Selles kontekstis on sama direktiivi põhjenduses 28 täpsustatud, et rahapesu ja terrorismi rahastamise riskid võivad varieeruda sõltuvalt usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tunnustest.
68      Selle kohta märkis komisjon Euroopa Kohtule esitatud kirjalikes seisukohtades, et direktiivi 2015/849 kontekstis võimaldab mõiste „muud liiki õiguslikud üksused“ lisamine hõlmata selle direktiivi artikli 31 kohaldamisalasse tehingute liigid, mida ei saa küll kvalifitseerida „usaldusfondiks“, kuid mis toovad kaasa selle, et eraldatakse tegelikult kasu saav vara omanik ja isik, kellele vara on hallata antud ja kes haldamise käigus suhtleb kolmandate isikutega, tekitades „looritatud mõju“, mis varjab kolmandate isikut eest tegelikult kasu saavat omanikku või selliseid õigussuhteid.
69      Seega, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 49, peavad liikmesriigid direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 1 tähenduses „muud liiki õiguslike üksuste“ kindlaksmääramisel arvesse võtma konkreetse õigusliku üksusega seotud riski, et seda kasutatakse rahapesu ja terrorismi rahastamise eesmärgil.
70      Käesoleval juhul täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et usalduslepingu (mandato fiduciario) suhtes ei kehti täielik õiguslik raamistik, vaid et usaldussuhte institutsiooni kuuluvate majandustehingute kategooriad erinevad täielikult oma struktuuri, ülesannete ja mõju poolest. Lisaks nähtub kohtuasjas C‑685/24 esitatud eelotsusetaotlusest, et sellel usalduslepingul näivad olevat struktuurilised ja ülesannetega seotud tunnused, mis teevad selle sarnaseks usaldusfondidega. Tegemist on eelkõige mehhanismiga, kus teise isiku vara investeeritakse mõne muu isiku nimel, et seda vara hallata ning mille puhul eraldatakse vara haldav isik ning isik, kes talle selle ülesande usaldab ja kelle huvides see haldamine usaldussuhte alusel toimub. Lisaks viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus „looritatud mõjule“, mis kaasneb selle vara investeerimisega usaldusisiku nimel, sest viimane täidab „loori funktsiooni“, mis võimaldab varjata vara haldamiseks andnud isikut, mis on direktiivi 2015/849 peamise eesmärgi seisukohast asjakohane tegur.
71      Neil asjaoludel võivad Itaalia õiguse alusel asutatud usaldusühingute sõlmitud usalduslepingud (mandato fiduciario) kuuluda mõiste „muud liiki õiguslikud üksused“ alla direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 1 tähenduses, kuid seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
72      Sellega seoses ei ole tähtsust asjaolul, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul toimub usalduslepingu alusel määratud esindaja nimel vara investeerimine ilma omandiõiguse üleminekuta. Nimelt ei saa sellist omandiõiguse üleminekut pidada kohustuslikuks tingimuseks, et kvalifitseerida tehingud „muud liiki õiguslikeks üksusteks“ direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 1 tähenduses. Kuigi direktiivi 2018/843 põhjendus 29 viitab selles kontekstis näitena sellele, et on võimalik „hoida lahus vara juriidilise omaniku ja tegelikult kasu saava omaniku“ vahel, ei kehtesta see siiski kohustusliku tingimusena seda, et omandiõigus peab üle minema.
73      Lisaks ei sea käesoleva kohtuotsuse punktis 71 esitatud kaalutlust kahtluse alla ka kohtuasja C‑685/24 kaebajate argumendid, et usaldusühingute tegevust reguleerivad erinevad riigisisesed õigusnormid on juba piisavad, et järgida direktiivi 2015/849 eesmärke. Sellega seoses piisab, kui märkida, et nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus kohtuasjas C‑685/24 esitatud eelotsusetaotluses üksikasjalikult märkis, kehtestavad need riigisisesed õigusnormid kohustused, mis ei vasta täielikult selle direktiivi artiklis 31 kehtestatud kohustustele, sest nimetatud artikkel taotleb
läbipaistvuse ja ennetuse valdkonnas laiemat ja erinevat eesmärki.
74      Kõiki eeltoodud põhjendusi arvestades tuleb kohtuasjas C‑685/24 esitatud esimesele kuni neljandale küsimusele vastata, et direktiivi 2015/849 artikli 31 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt loetakse Itaalia õiguse alusel asutatud usaldusühingute sõlmitud usalduslepingud (mandato fiduciario) hõlmatuks mõistega „muud liiki õiguslikud üksused“ selle sätte tähenduses.
Kohtuasjas C‑684/24 esitatud esimene küsimus
75      Kohtuasjas C‑684/24 esitatud esimese küsimusega, mida tuleb analüüsida kolmandana, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 4 esimese lõigu punkt c on harta artikleid 7 ja 8 ning EIÕK artiklit 8 arvestades kehtiv.
76      Kuivõrd eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab EIÕK artiklile 8, siis kuigi – nagu seda kinnitab ELL artikli 6 lõige 3 – EIÕKga tagatud põhiõigused on liidu õiguse üldpõhimõtted ning kuigi harta artikli 52 lõikes 3 on sätestatud, et hartas sisalduvate selliste õiguste tähendus ja ulatus, mis vastavad EIÕKga tagatud õigustele, on samad, mis on neile nimetatud konventsiooniga ette on nähtud, ei kujuta viimane endast liidu õiguskorda ametlikult integreeritud õigusakti seni, kuni liit ei ole selle konventsiooniga ühinenud. Seega tuleb liidu aktide õiguspärasust kontrollida üksnes hartaga, käesoleval juhul harta artiklitega 7 ja 8 tagatud põhiõiguste alusel (vt selle kohta 15. veebruari 2016. aasta kohtuotsus N., C‑601/15 PPU, EU:C:2016:84, punktid 45 ja 46 ning seal viidatud kohtupraktika).
Iga sellise füüsilise või juriidilise isiku, kes suudab tõendada õigustatud huvi, juurdepääs usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele
77      Harta artikkel 7 tagab igaühele õiguse sellele, et austataks tema era- ja perekonnaelu, kodu ja edastatavate sõnumite saladust, samas kui harta artikli 8 lõige 1 tunnustab sõnaselgelt igaühe õigust tema isikuandmete kaitsele.
78      Nagu nähtub direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 1 teisest lõigust ning lõigetest 2 ja 3a, on liikmesriigid kohustatud ette nägema, et teatavat teavet usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavate omanike kohta kogutakse ja hoitakse. Selle sätte kohaldamiseks on mõiste „tegelikult kasu saav omanik“ määratletud selle direktiivi artikli 3 punkti 6 alapunktides b ja c.
79      Direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 4 esimese lõigu punkti c kohaselt tagavad liikmesriigid, et teave usaldusfondi või sellega sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavate omanike kohta on igal juhul kättesaadav füüsilistele või juriidilistele isikutele, kes suudavad tõendada õigustatud huvi. Selle artikli 31 lõike 4 teise lõigu kohaselt sisaldab see teave tegelikult kasu saava omaniku nime, sünnikuud ja -aastat, elukohariiki ja kodakondsust ning kasu saamisega seotud huvi laadi ja ulatust.
80      Artikli 31 lõike 4 kolmandas lõigus on lisatud, et liikmesriigid võivad riigisiseses õiguses kindlaks määratud tingimustel anda juurdepääsu täiendavale teabele, mis võimaldab tegelikult kasu saava omaniku kindlaks teha; kusjuures kõnealune täiendav teave sisaldab vähemalt sünniaega või kontaktandmeid kooskõlas andmekaitsenormidega. Lisaks võivad liikmesriigid lubada ulatuslikumat juurdepääsu registris hoitavale teabele vastavalt liikmesriigi õigusele.
81      Sellega seoses tuleb märkida, et kuna direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 4 teises lõigus nimetatud andmed sisaldavad teavet tuvastatud füüsiliste isikute, st usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavate omanike kohta, mõjutab füüsiliste või juriidiliste isikute – kes suudavad tõendada õigustatud huvi selle vastu –
juurdepääs harta artikliga 7 tagatud põhiõigust eraelu puutumatusele, ilma et selles kontekstis oleks tähtsust sellel, et need andmed võivad olla seotud kutsetegevusega. Lisaks kujutab nende andmete kättesaadavaks tegemine endast isikuandmete töötlemist, mis kuulub harta artikli 8 kohaldamisalasse (vt analoogia alusel 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
82      Samuti tuleb märkida, et väljakujunenud praktika kohaselt kujutab isikuandmete edastamine kolmandale isikule endast harta artiklitega 7 ja 8 tagatud põhiõiguste riivet, olenemata sellest, kuidas edastatud teavet hiljem kasutatakse. Sellega seoses ei ole oluline, kas asjasse puutuvad eraelulised andmed on delikaatsed või mitte või kas puudutatud isikud on selle riive tõttu pidanud taluma ebamugavusi või mitte (22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika).
83      Seega kujutab direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 4 esimese lõigu punktis c sätestatud juurdepääs, mis on antud igale füüsilisele või juriidilisele isikule, kes suudab tõendada õigustatud huvi, usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele, endast harta artiklitega 7 ja 8 tagatud õiguste riivet.
Kõnealuse riive põhjendatus
84      Harta artiklites 7 ja 8 tagatud põhiõigused ei ole absoluutsed eelisõigused, vaid neid tuleb arvesse võtta kooskõlas nende ülesandega ühiskonnas (22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
85      Harta artikli 52 lõike 1 esimese lause kohaselt tohib hartaga tunnustatud õiguste ja vabaduste teostamist piirata ainult seadusega ja nende olemust arvestades. Vastavalt harta artikli 52 lõike 1 teisele lausele võib proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt neile õigustele ja vabadustele piiranguid seada üksnes juhul, kui need on vajalikud ning vastavad tegelikult liidu tunnustatud üldist huvi pakkuvatele eesmärkidele või kui on vaja kaitsta teiste isikute õigusi ja vabadusi. Selle kohta on harta artikli 8 lõikes 2 täpsustatud, et isikuandmeid tuleb muu hulgas töödelda „kindlaksmääratud eesmärkidel ja asjaomase isiku nõusolekul või muul seaduses ettenähtud õiguslikul alusel“.
–       Seaduslikkuse põhimõtte järgimine
86      Nõue, et põhiõiguste teostamist tohib piirata ainult seadusega, tähendab, et õigusakt, mis võimaldab nendesse õigustesse sekkuda, peab ise määrama kindlaks, kui ulatuslikult tohib asjaomase õiguse teostamist piirata, kusjuures tuleb täpsustada, et esiteks ei välista see nõue seda, et sellist piirangut sisaldav regulatsioon võib olla sõnastatud piisavalt lahtiselt, et seda saaks kohandada erinevate juhtumite ja muutuvate asjaoludega, ning teiseks võib Euroopa Kohus olenevalt olukorrast tõlgendamise teel täpsustada piirangu konkreetset ulatust, arvestades nii kõnealuse liidu õigusakti sõnastust kui ka selle üldist ülesehitust ja sellega taotletavaid eesmärke, tõlgendatuna hartaga tagatud põhiõigustest lähtudes (22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
87      Sellega seoses tuleb märkida, et harta artiklitega 7 ja 8 tagatud põhiõiguste teostamise piirang, mis tuleneb füüsilise või juriidilise isiku, kes suudab tõendada õigustatud huvi, juurdepääsust usaldusfondi tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele, on ette nähtud liidu seadusandliku aktiga, nimelt direktiiviga 2015/849. Selles kontekstis on selle direktiivi artikli 31 lõike 1 teises lõigus, lõikes 2 ja lõike 4 teises lõigus täpsustatud, millist ammendavalt loetletud teavet tuleb koguda ja mis ulatuses on see teave kättesaadav isikutele, kes suudavad tõendada õigustatud huvi.
88      On tõsi, et nimetatud direktiivi artikli 31 lõike 4 kolmas lõik jätab liikmesriikidele kaalutlusruumi, et võimaldada juurdepääsu täiendavale teabele, mis võimaldab tegelikult kasu saava omaniku tuvastamist ja hõlmab vähemalt sünniaega või kontaktandmeid, või ulatuslikumat juurdepääsu registris hoitavale teabele. Seda kaalutlusruumi piirab siiski nõue, et tingimused sellele täiendavale teabele juurdepääsuks peavad olema „siseriiklikus õiguses kindlaks määratud“ ning et registris hoitavale teabele tuleb anda ulatuslikum juurdepääs „vastavalt nende õigusele“.
89      Ühtlasi on sama direktiivi artikli 31 lõikes 7a kehtestatud tingimused, mille korral liikmesriigid võivad näha ette erandid kõigi füüsiliste või juriidiliste isikute, kes suudavad tõendada õigustatud huvi, juurdepääsust teabele usaldusfondi või sellega sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavate omanike kohta, mis on sätestatud viidatud artikli 31 lõike 4 esimese lõigu punktis c.
90      Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et seaduslikkuse põhimõtet on järgitud.
–       Harta artiklitega 7 ja 8 tagatud põhiõiguste olemuse austamine
91      Mis puudutab harta artiklitega 7 ja 8 tagatud põhiõiguste olemuse austamist, siis tuleb märkida, et teabe, millele on direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 4 teises lõigus sõnaselgelt viidatud, võib jagada kahte kategooriasse: esimesse kategooriasse kuuluvad andmed tegelikult kasu saava omaniku isiku kohta (nimi, sünnikuu ja -aasta, elukohariik ning kodakondsus) ning teise kategooriasse majanduslikku laadi andmed (kasu saamisega seotud huvide laad ja ulatus) (vt selle kohta 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 50).
92      Lisaks, kuigi on tõsi, et direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 4 kolmas lõik võimaldab liikmesriikidel anda juurdepääs täiendavale teabele, on siiski tõsi, et artikli 31 lõike 1 teise lõigu kohaselt võib koguda, hoida ja seega potentsiaalselt kättesaadavaks teha üksnes „asjakohast“ teavet tegelikult kasu saavate omanike ja kasu saamisega seotud huvi kohta, mis välistab muu hulgas teabe, millel puudub asjakohane seos selle direktiivi eesmärkidega (vt selle kohta 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 51).
93      Samas ei ilmne, et direktiivi eesmärkidega asjakohaselt seotud teabe kättesaadavaks tegemine kahjustaks mingil moel harta artiklitega 7 ja 8 tagatud põhiõiguste olemust (vt selle kohta 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 52).
94      Selles kontekstis tuleb samuti märkida, et direktiivi 2015/849 raames toimuv teabe kogumine, hoidmine ja kättesaadavaks tegemine peab täielikult vastama nõuetele, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määrusest (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (ELT 2016, L 119, lk 1) (22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 53).
95      Neil asjaoludel ei kahjusta riive, mis kaasneb direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 4 esimese lõigu punktis c sätestatud juurdepääsuga, mis on antud igale füüsilisele või juriidilisele isikule, kes suudab tõendada õigustatud huvi, usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele, harta artiklitega 7 ja 8 tagatud põhiõiguste olemust (vt selle kohta 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 54).
–       Liidu tunnustatud üldist huvi pakkuv eesmärk
96      Direktiivi 2015/849 eesmärk on selle artikli 1 lõike 1 sõnastuse kohaselt tõkestada liidu finantssüsteemi kasutamist rahapesu ja terrorismi rahastamise eesmärgil. Sellega seoses on direktiivi 2018/843 põhjenduses 4 täpsustatud, et seda eesmärki saab tulemuslikult saavutada siis, kui keskkond on ebasoodne kurjategijate suhtes, ning et liidu majandus- ja finantskeskkonna üldise läbipaistvuse suurendamisel võib olla jõuline ennetav mõju (22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 55).
97      Mis puudutab konkreetsemalt direktiiviga 2018/843 kehtestatud eesmärki, milleks on füüsiliste või juriidiliste isikute, kes suudavad tõendada õiguslikku huvi, juurdepääs usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele, siis nähtub selle direktiivi põhjendustest 29 ja 30, et üldsuse juurdepääs tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele võib aidata võidelda
usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste
väärkasutamise vastu rahapesu ja terrorismi rahastamise eesmärgil.
98      Selles kontekstis on direktiivi 2018/843 põhjenduses 30 märgitud, et üldsuse juurdepääs võimaldab kodanikuühiskonnal teavet tõhusamalt kontrollida, sh kontrollida seda ajakirjanduse või kodanikuühiskonna organisatsioonide poolt, ning aitab säilitada usaldust äritehingute ja finantssüsteemi suhtes. Ühtlasi on direktiivi 2018/843 põhjenduses 32 märgitud, et investorite ja üldsuse usaldus finantsturgude vastu oleneb suurel määral sellest, kas on olemas täpne avalikustamise kord, mis tagab läbipaistvuse äriühingute ja muude juriidiliste isikute, samuti teatud liiki usaldusfondide ja sarnaste õiguslike üksuste tegelikult kasu saavate omanike ja kontrollistruktuuride suhtes.
99      Sellest järeldub, et nähes ette füüsiliste või juriidiliste isikute, kes suudavad tõendada õiguslikku huvi, juurdepääsu usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele, on liidu seadusandja eesmärk rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamine, luues suurema läbipaistvuse abil keskkonna, mille kasutamine sedalaadi tegevuseks oleks vähem tõenäoline (vt selle kohta 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 58).
100    See eesmärk kujutab aga endast üldist huvi pakkuvat eesmärki, mis võib põhjendada harta artiklitega 7 ja 8 tunnustatud põhiõiguste riiveid, isegi kui need on rasked (22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika)
–       Kõnealuse riive sobivus, vajalikkus ja proportsionaalsus
101    Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on selleks, et harta artiklitega 7 ja 8 tagatud õigusi riivavad meetmed oleksid proportsionaalsed, nõutav, et need meetmed oleksid sobivad ja vajalikud ning samuti taotletava eesmärgiga proportsionaalsed (22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
102    Täpsemalt piirduvad isikuandmete kaitsest tehtavad erandid ja selle piirangud tingimata vajalikuga, võttes arvesse, et juhul, kui on võimalik valida mitme taotletavate õiguspäraste eesmärkide saavutamiseks sobiva meetme vahel, tuleb rakendada kõige vähem koormavat meedet. Lisaks ei saa üldist huvi pakkuvat eesmärki taotledes jätta arvesse võtmata, et see peab olema kooskõlas põhiõigustega, mida meede puudutab, ning selleks tuleb saavutada tasakaal üldist huvi pakkuva eesmärgi ja asjasse puutuvate õiguste vahel, et tagada, et tekitatud ebamugavused ei oleks seatud eesmärke arvestades ülemäära suured. Seega tuleb seda hinnates, kas harta artiklitega 7 ja 8 tagatud õiguste piiramise põhjendamine on võimalik, kaaluda piiranguga kaasneva riive raskust ja kontrollida, et piiranguga taotletava üldist huvi pakkuva eesmärgi olulisus oleks selle raskusastmega vastavuses (22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
103    Proportsionaalsuse nõude järgimiseks peavad ka riivet sisaldavas õigusaktis olema sätestatud selged ja täpsed reeglid, mis reguleerivad õigusaktiga ette nähtud meetmete ulatust ja kohaldamist ning millega on kehtestatud miinimumnõuded, millest tulenevalt on andmesubjektidel piisavad tagatised, mis võimaldavad tõhusalt kaitsta nende isikuandmeid kuritarvitamise ohu eest. Täpsemalt peab õigusaktis olema märgitud, millistel asjaoludel ja tingimustel võib nende andmete töötlemist hõlmava meetme võtta, tagades seeläbi, et see riive piirdub tingimata vajalikuga. Niisuguste tagatiste olemasolu on veel vajalikum siis, kui isikuandmed tehakse kättesaadavaks üldsusele ja seega potentsiaalselt piiramatule arvule isikutele, ning kui need võivad avaldada tundlikku teavet andmesubjektide kohta (22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika).
104    Selle kohtupraktika kohaselt tuleb esiteks kontrollida, kas füüsiliste või juriidiliste isikute, kes suudavad tõendada õigustatud huvi, juurdepääs usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele on sobiv taotletava üldist huvi pakkuva eesmärgi saavutamiseks; teiseks, kas harta artiklitega 7 ja 8 tagatud õiguste riive, mis tuleneb sellisest juurdepääsust, piirdub tingimata vajalikuga selles mõttes, et eesmärki ei ole võimalik mõistlikult sama tõhusalt saavutada muude meetmetega, mis riivavad asjaomaste isikute põhiõigusi vähem, ning kolmandaks, ega riive ei ole selle eesmärgi suhtes ebaproportsionaalne, mis eeldab eelkõige eesmärgi olulisuse ja riive raskuse kaalumist (vt selle kohta 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 66).
105    Esiteks tuleb asuda seisukohale, et füüsiliste või juriidiliste isikute, kes suudavad tõendada õigustatud huvi, juurdepääs usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele on sobiv, et aidata saavutada käesoleva kohtuotsuse punktis 99 nimetatud üldist huvi pakkuvat eesmärki, milleks on rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamine, kuna selle juurdepääsu kehtestamine ja sellest tulenev suurem läbipaistvus aitavad kaasa sellise keskkonna loomisele, mille kasutamine sedalaadi tegevuseks oleks vähem tõenäoline (vt selle kohta 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 67).
106    Teiseks võivad sellised õigusnormid, nagu on ette nähtud direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 4 esimese lõigu punktis c, mille kohaselt antakse juurdepääs teabele üldsuse esindajatele, kes võivad tõendada õigustatud huvi, põhimõtteliselt piirata harta artiklitega 7 ja 8 tagatud õiguste riivet rangelt vajalikuga.
107    Seevastu igasugune juurdepääsu piiramine üksnes direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 4 punktides a ja b nimetatud pädevate asutuste ja kohustatud isikutega takistaks tingimata sellise eesmärgi saavutamist, mis seisneb rahapesu ja terrorismi rahastamise ennetamises suurema läbipaistvuse teel.
108    Kolmandaks, mis puudutab küsimust, ega kõnealune riive ei ole selle eesmärgi suhtes ebaproportsionaalne, siis tuleb ühest küljest rõhutada selle eesmärgi olulisust, mis – nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 100 – võib põhjendada harta artiklitega 7 ja 8 tunnustatud põhiõiguste riiveid, isegi kui need on rasked.
109    Teisest küljest, mis puudutab riive raskust, siis on tõsi, et kättesaadavaks tehtud teave, mis puudutab tegelikult kasu saava omaniku isikut ning kasu saamisega seotud huvi laadi ja ulatust, võimaldab koostada profiili asjaomase isiku teatavate isikuandmete ja majandusliku olukorra kohta.
110    22. novembri 2022. aasta kohtuotsuses Luxembourg Business Registers (C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punktid 41–44) otsustas Euroopa Kohus, et üldsuse ja seega potentsiaalselt piiramatu arvu isikute juurdepääs sellele teabele kujutab endast harta artiklitega 7 ja 8 tagatud põhiõiguste rasket riivet.
111    Sellest kohtuotsusest nähtub siiski, et võrreldes sellise korraga kujutab kord, mille kohaselt on lisaks pädevatele asutustele ja teatud üksustele juurdepääs sellisele teabele ka kõigil isikutel ja organisatsioonidel, kes suudavad tõendada õigustatud huvi, endast nende põhiõiguste märkimisväärselt väiksemat riivet (vt selle kohta 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 85).
112    Tuleb lisada, et liidu seadusandja võttis direktiivi 2015/849 artikli 31 lõikes 7a sõnaselgelt arvesse riske, millega tegelikult kasu saav omanik võib kokku puutuda, ja andis liikmesriikidele loa näha ette erand, mis puudutab juurdepääsu kogu teda puudutavale teabele või osale sellest. Lisaks võivad liikmesriigid selle direktiivi artikli 31 lõigete 4a ja 5 kohaselt seada asjaomase teabe kättesaadavaks tegemise tingimuseks veebis registreerumise ning peavad tagama, et hoitav teave on piisav, täpne ja ajakohane.
113    Lisaks, mis puudutab eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlusi seoses sellega, et liidu seadusandja ei täpsustanud ega määratlenud mõiste „õigustatud huvi“ piire ning jättis selle määratlemise liikmesriikide hooleks, siis tuleb märkida, nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 64–67, et direktiivi 2015/849 üldine ülesehitus ja eesmärgid võimaldavad piiritleda selle mõiste ulatust selles mõttes, et kui isik soovib tutvuda usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavaid omanikke käsitleva teabega, peab ta tõendama oma õigustatud huvi selle eesmärgi suhtes, milleks on rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamine.
114    Nimelt, nagu on täpsustatud direktiivi 2015/849 põhjenduses 14, peaksid liikmesriigid tagama, et juurdepääs tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele antakse isikutele, kes suudavad tõendada õigustatud huvi seoses rahapesu, terrorismi rahastamise ja sellega seotud eelkuritegudega, nagu korruptsioon, maksukuriteod ja kelmused.
115    Lisaks, nagu Euroopa Kohus on juba direktiivi 2018/843 põhjendusele 30 viidates märkinud, on ajakirjandusel ja kodanikuühiskonna organisatsioonidel, kellel on seos rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise ja selle vastu võitlemisega, õigustatud huvi tutvuda tegelikult kasu saavaid omanikke käsitleva teabega. Sama kehtib ka selles põhjenduses mainitud isikute suhtes, kes soovivad teada äriühingu või muu juriidilise isiku tegelikult kasu saavaid omanikke, sest nad plaanivad nendega tehingute tegemist, või finantsasutuste ja asutuste suhtes, kes tegelevad rahapesu või terrorismi rahastamise kuritegude vastase võitlusega, kui viimati nimetatud asutustel ei ole juba kõnealusele teabele juurdepääsu muudetud direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 4 esimese lõigu punktide a ja b alusel (vt selle kohta 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 74).
116    Lisaks nähtub direktiivi 2018/843 põhjendusest 42, et mõiste „õigustatud huvi“ määratlust liikmesriikide õiguses ei tohiks piirata pooleli
oleva haldus- või kohtumenetlustega, vaid see peab olenevalt olukorrast võtma arvesse vabaühenduste ja uurivate ajakirjanike tegevust rahapesu, terrorismi rahastamise ja seotud eelkuritegude tõkestamisel.
117    Neil asjaoludel vastab direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 4 esimese lõigu punkti c tähenduses mõiste „õigustatud huvi“ ulatus, mida on täpsustatud asjaomaste õigusnormide sõnastust, ülesehitust ja eesmärke arvestades, käesoleva kohtuotsuse punktis 103 meenutatud selguse ja täpsuse nõudele.
118    Järelikult ei ole harta artiklites 7 ja 8 sätestatud põhiõiguste riive, mis tuleneb füüsiliste või juriidiliste isikute, kes suudavad tõendada õigustatud huvi, juurdepääsust usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele, ebaproportsionaalne liidu seadusandja taotletava eesmärgi suhtes.
119    Kõigist eelnevatest kaalutlustest tuleneb, et kohtuasjas C‑684/24 esitatud esimese eelotsuse küsimuse analüüsi käigus ei ilmnenud ühtegi asjaolu, mis võiks mõjutada direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 4 kehtivust.
Kohtuasjas C‑685/24 esitatud kuues küsimus
120    Kuuenda küsimusega kohtuasjas C‑685/24, mida tuleb analüüsida neljandana, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 4 esimese lõigu punkti c tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad juurdepääsu usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavat omanikku puudutavale teabele sellistele eraisikutele, sealhulgas laialdaste huvidega isikutele, kes tõendavad asjakohast ja eristatavat õiguslikku huvi, sellistel juhtudel, kui tegelikult kasu saava omaniku teadasaamine on vajalik õiguslikult kaitstud seisundile vastava huvi eest seismiseks või selle kaitsmiseks ja kui neil eraisikutel on tõendid selle kohta, et tegelikult kasu saav omanik ei ole juriidiline omanik, kusjuures nende siseriiklike õigusnormide kohaselt peab huvi olema otsene, konkreetne ja ajakohastatud ning laialdasi huvisid esindavate üksuste korral ei tohi see kattuda esindatavasse kategooriasse kuuluvate isikute huvidega.
121    See küsimus puudutab peamiselt eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlusi selle kohta, kas Itaalia õigusnormid, millega on üle võetud direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 4 esimese lõigu punkt c, on kooskõlas liidu õigusega, seoses argumentidega, et need õigusnormid võimaldavad liiga ulatuslikku juurdepääsu tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele.
122    Sellega seoses tuleb meenutada, et liikmesriikidel on kaalutlusruum määratleda ülevõtmismeetmed, mida on võimalik kohandada erinevate võimalike olukordadega (vt selle kohta 29. jaanuari 2008. aasta kohtuotsus Promusicae, C‑275/06, EU:C:2008:54, punkt 67).
123    Sellegipoolest ei pea liikmesriikide ametiasutused ja kohtud direktiivi ülevõtmise meetmete rakendamisel mitte ainult tõlgendama oma riigisisest õigust kooskõlas selle direktiiviga, vaid ka jälgima, et nad ei tõlgendaks seda direktiivi viisil, mis läheb vastuollu liidu õiguskorras kaitstavate põhiõigustega või muude selles õiguskorras tunnustatud üldpõhimõtetega (vt selle kohta 29. jaanuari 2008. aasta kohtuotsus Promusicae, C‑275/06, EU:C:2008:54, punkt 68, ja 21. juuni 2022. aasta kohtuotsus Ligue des droits humains, C‑817/19, EU:C:2022:491, punkt 87 ja seal viidatud kohtupraktika).
124    Seega, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 70, peavad pädevad asutused andma mõistele „õigustatud huvi“ tõlgenduse, mis tagab õiglase tasakaalu ühelt poolt direktiiviga 2015/849 taotletava rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise ja selle vastu võitlemise eesmärgi ning teiselt poolt harta artiklitega 7 ja 8 kaitstud õiguste vahel. Nad ei saa süstemaatiliselt keelduda juurdepääsu andmisest tegelikult kasu saavaid omanikke puudutavale teabele ega vastupidi ka alati võimaldada juurdepääsu sellele.
125    Käesoleval juhul tuleb märkida – nagu tegi ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 68 –, et Itaalia seadusandja on nende õigusnormidega, mis on kohtuasjas C‑685/24 esitatud kuuenda küsimuse esemeks, reguleerinud tingimusi, mille kohaselt saavad eraõiguslikud isikud tutvuda tegelikke kasusaajaid puudutava teabega, täpsustades mõistet „õigustatud huvi“, jättes samas pädevatele asutustele kaalutlusruumi, mida tuleb konkreetsel juhul kohaldada.
126    Eelotsusetaotluse esitanud kohus, kes on ainsana pädev tõlgendama riigisisest õigust, täpsustas sellega seoses ühest küljest, et põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid nõuavad nii asjakohase ja eristatava õigusliku huvi olemasolu kui ka seda, et juurdepääs on vajalik õiguslikult kaitstud olukorrale vastava huvi eest seismiseks või selle kaitsmiseks. Teisest küljest märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus, et nendes õigusnormides sisalduvat viidet selle huvi „eristatavusele“ tuleb mõista nii, et see viitab direktiiviga 2015/849 taotletavatele eesmärkidele.
127    Kohtujurist rõhutas ka oma ettepaneku punktis 70, et pädevad asutused peavad ülejäänud osas valima mõiste „õigustatud huvi“ tõlgenduse, mis tagab ühest küljest õiglase tasakaalu rahapesu ja terrorismi rahastamise vastu võitlemise eesmärgi ning teisest küljest harta artiklitega 7 ja 8 kaitstud õiguste vahel.
128    Neil asjaoludel ei ilmne Euroopa Kohtu käsutuses olevast teabest – kui
eelotsusetaotluse esitanud kohtu lõpphinnangust ei tulene teisiti –, et
Itaalia seadusandja oleks ületanud kaalutlusruumi, mis tal on direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 4 esimese lõigu punkti c ülevõtmisel.
129    Kõiki eelnevaid kaalutlusi arvestades tuleb kuuendale küsimusele kohtuasjas C‑685/24 vastata, et direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 4 esimese lõigu punkti c tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad juurdepääsu usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavat omanikku puudutavale teabele sellistele eraisikutele, sealhulgas laialdaste huvidega isikutele, kes tõendavad asjakohast ja eristatavat õiguslikku huvi, sellistel juhtudel, kui tegelikult kasu saava omaniku teadasaamine on vajalik õiguslikult kaitstud seisundile vastava huvi eest seismiseks või selle kaitsmiseks ja kui neil eraisikutel on tõendid, et tegelikult kasu saav omanik ei ole juriidiline omanik, kusjuures nende riigisiseste õigusnormide kohaselt peab huvi olema otsene, konkreetne ja ajakohastatud ning laialdasi huvisid esindavate üksuste korral ei tohi see kattuda esindatavasse kategooriasse kuuluvate isikute huvidega.
Kohtuasjas C‑684/24 esitatud teine küsimus
130    Kohtuasjas C‑684/24 esitatud teise küsimusega, mida tuleb analüüsida viienda ja viimasena, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2015/849 artikli 31 lõiget 7a, arvestades harta artiklit 47, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis annavad mittekohtulikule haldusorganile pädevuse teha erand juurdepääsust usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele vastavalt viidatud artikli 31 lõikele 7a ning mis ei näe ette, et asjaomasel tegelikult kasu saaval omanikul on õigus esialgsele õiguskaitsele, kui sellist erandit ei tehta.
131    Direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 7a esimesest lausest nähtub, et riigisiseses õiguses määratletud erandkorras võivad liikmesriigid juhul, kui füüsiliste või juriidiliste isikute, kes suudavad tõendada õigustatud huvi, juurdepääs kujutaks endast tegelikult kasu saava omaniku jaoks ühte või mitut selles sättes nimetatud riski või kui tegelikult kasu saav omanik on alaealine või muul viisil juriidiliselt teovõimetu, kehtestada üksikjuhtumipõhiselt sellele teabele täieliku või osalise juurdepääsu andmisel erandi. Artikli 31 lõike 7a teises ja kolmandas lauses on lisaks ette nähtud, et liikmesriigid tagavad, et erandid tehakse pärast asjaolude erandlikkuse põhjalikku hindamist ning et tagatakse õigus erandi tegemise otsuse halduskorras läbivaatamisele ja tõhusale õiguskaitsevahendile.
132    Nagu nähtub seega selgelt direktiivi 2015/849 artikli 31 lõike 7a sõnastusest, näeb see säte ette võimaluse, et mittekohtulikule haldusorganile antakse õigus teha erandeid seoses tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele juurdepääsuga.
133    Artikli 31 lõike 7a rakendamisel peavad liikmesriigid siiski arvesse võtma harta artiklit 47, mis nõuab, et sellise ametiasutuse otsust, mis ise ei vasta selles artiklis kehtestatud sõltumatuse ja erapooletuse tingimustele, saaks hiljem kontrollida kohus, kes peab olema muu hulgas pädev lahendama kõiki asjasse puutuvaid küsimusi (vt selle kohta 16. mai 2017. aasta kohtuotsus Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, punkt 55, ja 14. mai 2020. aasta kohtuotsus Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU ja C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, punkt 128 ja seal viidatud kohtupraktika).
134    Lisaks peab liikmesriigi kohtul, kelle lahendada on liidu õigusega reguleeritav vaidlus, olema võimalus kohaldada esialgset õiguskaitset sellise kohtuotsuse täieliku toime kindlustamiseks, mis tehakse liidu õigusest väidetavalt tulenevate õiguste olemasolu ja ulatuse kohta (vt selle kohta 19. juuni 1990. aasta kohtuotsus Factortame jt, C‑213/89, EU:C:1990:257, punkt 21; 13. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Unibet, C‑432/05, EU:C:2007:163, punkt 67, ja 2. juuni 2022. aasta kohtuotsus Skeyes, C‑353/20, EU:C:2022:423, punkt 53).
135    Käesoleval juhul nähtub kohtuasjas C‑684/24 esitatud eelotsusetaotlusest, et Itaalia õigusnormide kohaselt, millega on üle võetud direktiivi 2015/849 artikli 31 lõige 7a, teeb erandiotsuseid territoriaalselt pädev kaubanduskoda ja seega mittekohtulik organ, kuid kohus võib neid otsuseid hiljem kontrollida. Vastupidi käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis viidatud kohtupraktikast tulenevale nõudele ei ole sellel kohtul seevastu õigust kohaldada selle hilisema kontrolli käigus esialgset õiguskaitset. Viimati nimetatud küsimuses on sellised õigusnormid seega vastuolus viidatud artikli 31 lõikega 7a, arvestades harta artiklit 47.
136    Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb kohtuasjas C‑684/24 esitatud teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2015/849 artikli 31 lõiget 7a, lähtudes harta artiklist 47, tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis annavad mittekohtulikule haldusorganile pädevuse teha artikli 31 lõike 7a alusel erand juurdepääsust usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele. Seevastu on selle sättega vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid, kui need ei sätesta, et asjaomane tegelikult kasu saav omanik võib saada esialgse õiguskaitse, kui sellist erandit ei tehta.
Kohtukulud
137    Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
1.      Kohtuasjas C‑685/24 esitatud viienda küsimuse analüüsi käigus ei ilmnenud ühtegi asjaolu, mis võiks mõjutada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/849, mis käsitleb finantssüsteemi rahapesu või terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise tõkestamist ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 648/2012 ja tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/60/EÜ ja komisjoni direktiiv 2006/70/EÜ, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2018. aasta direktiiviga (EL) 2018/843, artikli 31 lõigete 1, 2 ja 10 kehtivust.
2.      Direktiivi 2015/849, muudetud direktiiviga 2018/843, artikli 31 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt loetakse Itaalia õiguse alusel asutatud usaldusühingute sõlmitud usalduslepingud (mandato fiduciario) hõlmatuks mõistega „muud liiki õiguslikud üksused“ selle sätte tähenduses.
3.      Kohtuasjas C‑684/24 esitatud esimese küsimuse analüüsi käigus ei ilmnenud ühtegi asjaolu, mis võiks mõjutada direktiivi 2015/849, muudetud direktiiviga 2018/843, artikli 31 lõike 4 esimese lõigu punkti c kehtivust.
4.      Direktiivi 2015/849, muudetud direktiiviga 2018/843, artikli 31 lõike 4 esimese lõigu punkti c
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad juurdepääsu usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavat omanikku puudutavale teabele sellistele eraisikutele, sealhulgas laialdaste huvidega isikutele, kes tõendavad asjakohast ja eristatavat õiguslikku huvi, sellistel juhtudel, kui tegelikult kasu saava omaniku teadasaamine on vajalik õiguslikult kaitstud seisundile vastava huvi eest seismiseks või selle kaitsmiseks ja kui neil eraisikutel on tõendid, et tegelikult kasu saav omanik ei ole juriidiline omanik, kusjuures nende riigisiseste õigusnormide kohaselt peab huvi olema otsene, konkreetne ja ajakohastatud ning laialdasi huvisid esindavate üksuste korral ei tohi see kattuda esindatavasse kategooriasse kuuluvate isikute huvidega.
5.      Direktiivi 2015/849, muudetud direktiiviga 2018/843, artikli 31 lõiget 7a, lähtudes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklist 47,
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis annavad mittekohtulikule haldusorganile pädevuse teha artikli 31 lõike 7a alusel erand juurdepääsust usaldusfondi või sarnase õigusliku üksuse tegelikult kasu saavaid omanikke käsitlevale teabele. Seevastu on selle sättega vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid, kui need ei sätesta, et asjaomane tegelikult kasu saav omanik võib saada esialgse õiguskaitse, kui sellist erandit ei tehta.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: itaalia.