62022CJ0512
EUROOPA KOHTU OTSUS (neljas koda)
19. september 2024 (
*1
)
Apellatsioonkaebus – Majandus- ja rahapoliitika – Krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve – Direktiiv 2013/36/EL – Määrus (EL) nr 1024/2013 – Euroopa Keskpangale (EKP) antud järelevalvealased eriülesanded – Olulise osaluse omandamise hindamine – Olulise osaluse omandamise keelamine
Liidetud kohtuasjades C‑512/22 P ja C‑513/22 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel vastavalt 26. ja 27. juulil 2022 esitatud kaks apellatsioonkaebust,
Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest), asukoht Rooma (Itaalia), esindajad: avvocati A. Baldaccini, M. Carpinelli, A. Saccucci ja R. Vaccarella,
apellant kohtuasjas C‑512/22 P,
teised menetlusosalised:
Silvio Berlusconi,
hageja esimeses kohtuastmes,
Euroopa Keskpank
(EKP), esindajad: G. Buono ja C. Hernández Saseta, keda abistas avvocato M. Lamandini,
kostja esimeses kohtuastmes,
Euroopa Komisjon, esindajad: V. Di Bucci, A. Nijenhuis, A. Steiblytė ja D. Triantafyllou, hiljem P. A. Messina, A. Nijenhuis, A. Steiblytė ja D. Triantafyllou, ning lõpuks P. A. Messina, A. Steiblytė ja D. Triantafyllou,
menetlusse astuja esimeses kohtuastmes,
ja
Marina Elvira Berlusconi,
Pier Silvio Berlusconi,
Barbara Berlusconi,
Eleonora Berlusconi,
Luigi Berlusconi,
Silvio Berlusconi õigusjärglased, esindajad: avvocati A. Di Porto, N. Ghedini, B. Nascimbene ja G. Perroni, hiljem avvocati A. Di Porto, B. Nascimbene ja G. Perroni,
apellandid kohtuasjas C‑513/22 P,
teised menetlusosalised:
Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest), asukoht Rooma,
hageja esimeses kohtuastmes,
Euroopa Keskpank
(EKP), esindajad: G. Buono ja C. Hernández Saseta, keda abistas avvocato M. Lamandini,
kostja esimeses kohtuastmes,
Euroopa Komisjon, esindajad: V. Di Bucci, A. Nijenhuis, A. Steiblytė ja D. Triantafyllou, hiljem P. A. Messina, A. Nijenhuis, A. Steiblytė ja D. Triantafyllou, ning lõpuks P. A. Messina, A. Steiblytė ja D. Triantafyllou,
menetlusse astuja esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (neljas koda),
koosseisus: koja president C. Lycourgos, kohtunikud O. Spineanu-Matei, J.‑C. Bonichot (ettekandja), S. Rodin ja L. S. Rossi,
kohtujurist: M. Campos Sánchez-Bordona,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
olles 16. mai 2024. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Ühelt poolt Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest) ja teiselt poolt Silvio Berlusconi õigusjärglased Marina Elvira Berlusconi, Pier Silvio Berlusconi, Barbara Berlusconi, Eleonora Berlusconi ja Luigi Berlusconi paluvad oma vastavates apellatsioonkaebustes Euroopa Kohtul tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 11. mai 2022. aasta otsus Fininvest ja Berlusconi vs. EKP (T‑913/16, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2022:279), millega Üldkohus jättis rahuldamata Fininvesti ja S. Berlusconi hagi, milles paluti tühistada Euroopa Keskpanga (EKP) 25. oktoobri 2016. aasta otsus ECB/SSM/2016 –7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4, millega EKP otsustas olla vastu sellele, et Fininvest ja S. Berlusconi omandavad olulise osaluse Banca Mediolanum SpA-s (edaspidi „vaidlusalune otsus“).
I. Õiguslik raamistik
A. Kapitalinõuete direktiiv
2
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/36/EL, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ (ELT 2013, L 176, lk 338; edaspidi „kapitalinõuete direktiiv“), artiklis 3 „Mõisted“ on ette nähtud:
„1.   Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
33)
„oluline osalus“– [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta] määruse (EL) nr 575/2013 [krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta ja määruse (EL) nr 648/2012 muutmise kohta (ELT 2013, L 176, lk 1)] artikli 4 lõike 1 punktis 36 määratletud oluline osalus.“
3
Kapitalinõuete direktiivi artiklis 22 „Kavandatavast omandamisest teatamine ja selle hindamine“ on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid nõuavad, et üksinda või kooskõlastatult tegutsevad füüsilised või juriidilised isikud („kavandavad omandajad“), kes on otsustanud otseselt või kaudselt omandada olulise osaluse krediidiasutuses või seda osalust otseselt või kaudselt suurendada nii, et tekkiv osa häälte arvust või kapitalist oleks 20%, 30% või 50% või ületaks neid määrasid, või nii, et kõnealune krediidiasutus muutuks tema või nende tütarettevõtjaks („kavandatav omandamine“), teataksid kirjalikult enne osaluse omandamist selle krediidiasutuse pädevatele asutustele, milles nad soovivad omandada või suurendada olulist osalust, kavandatava osaluse suuruse ja teabe, mis on määratletud kooskõlas artikli 23 lõikega 4. […]
[…]
6.   Kui pädevad asutused ei esita hindamisaja jooksul kirjalikku vastuväidet kavandatavale omandamisele, loetakse kavandatav omandamine heakskiidetuks.
[…]
8.   Liikmesriigid ei tohi kehtestada käesolevas direktiivis sätestatust rangemaid nõudeid pädevate asutuste teavitamisele või heakskiitmisele seoses hääleõiguste või kapitali otsese või kaudse omandamisega.
[…]“.
4
Kapitalinõuete direktiivi artiklis 23 „Hindamiskriteeriumid“ on sätestatud:
„1.   Krediidiasutuse kavandava omandaja tõenäolist mõju arvestades ning selleks, et tagada omandatava krediidiasutuse kindel ja usaldusväärne juhtimine, hindavad pädevad asutused artikli 22 lõikega 1 ette nähtud teate ja artikli 22 lõikes 3 osutatud teabe hindamisel kavandava omandaja sobivust ning kavandatava omandamise rahastamise usaldusväärsust järgmiste kriteeriumide põhjal:
a)
kavandava omandaja maine;
b)
kavandatava omandamise tulemusel krediidiasutuse majandustegevust juhtima asuva juhtorgani iga liikme ja iga kõrgema juhtkonna liikme maine, teadmised, oskused ja kogemused, nagu on sätestatud artikli 91 lõikes 1;
c)
kavandava omandaja finantsseisundi tugevus, pidades eelkõige silmas omandatava krediidiasutuse olemasoleva ja kavandatava majandustegevuse laadi;
[…]
2.   Pädevad asutused võivad keelata kavandatava omandamise üksnes siis, kui neil on selleks mõistlik alus, tuginedes lõikes 1 sätestatud kriteeriumidele, või kui kavandava omandaja esitatud teave ei ole täielik.
[…]“.
B. Määrus nr 575/2013
5
Määruse nr 575/2013 põhjendus 5 on sõnastatud järgmiselt:
„Käesolev määrus ja direktiiv[…] 2013/36/EL koos peaksid moodustama õigusraamistiku, millega nähakse ette krediidiasutuste ja investeerimisühingute tegevuse alustamise tingimused, järelevalveraamistik ja usaldatavusnõuded. Seetõttu tuleks käesolevat määrust lugeda koos nimetatud direktiiviga.“
6
Määruse artiklis 4 „Mõisted“ on sätestatud:
„1.   Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
36)
„oluline osalus“ – otsene või kaudne osalus ettevõtjas, mis moodustab vähemalt 10% selle ettevõtja kapitalist või hääleõigustest või mis võimaldab avaldada olulist mõju tema juhtimisele;
[…]“.
C. Ühtse järelevalvemehhanismi määrus
7
Nõukogu 15. oktoobri 2013. aasta määruse (EL) nr 1024/2013, millega antakse Euroopa Keskpangale eriülesanded seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve poliitikaga (ELT 2013, L 287, lk 63; edaspidi „ühtse järelevalvemehhanismi määrus“), põhjenduses 11 on märgitud:
„[Euroopa Liidus tuleks] luua pangandusliit, mida toetatakse kõikehõlmavate ja üksikasjalike ühtsete eeskirjadega siseturu kui terviku finantsteenuste jaoks ja mis koosneb ühtsest järelevalvemehhanismist ning uutest hoiuste tagamise ja krediidiasutuste solveerimise raamistikest. […]“.
8
Ühtse järelevalvemehhanismi määruse põhjenduses 22 on märgitud:
„Uue omaniku sobivuse hindamine enne olulise osaluse ostmist krediidiasutuses on asendamatu vahend krediidiasutuste omanike jätkuva sobivuse ja finantstugevuse tagamiseks. EKP kui liidu institutsioon saab sellist hindamist teostada ilma, et kehtestataks põhjendamatuid piiranguid siseturule. EKP‑l peaks olema ülesanne hinnata krediidiasutustes olulise osaluse omandamist ja võõrandamist, välja arvatud pankade solveerimise korral.“
9
Ühtse järelevalvemehhanismi määruse artikkel 1 „Reguleerimisese ja ‑ala“ sätestab:
„Käesoleva määrusega antakse EKP‑le krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalve poliitikaga seotud eriülesanded eesmärgiga aidata kaasa krediidiasutuste turvalisusele ja toimekindlusele ning finantssüsteemi stabiilsusele liidus ja kõikides liikmesriikides, pidades täiel määral ja kohase hoolsusega silmas siseturu ühtsust ja terviklikkust, tuginedes krediidiasutuste võrdsele kohtlemisele, et vältida õigusnormide erinevuste ärakasutamist.
[…]“.
10
Ühtse järelevalvemehhanismi määruse artikkel 4 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   EKP‑l on artikli 6 raamistikus käesoleva artikli lõike 3 kohaselt ainupädevus täita usaldatavusnõuete täitmise järelevalve eesmärgil järgmisi ülesandeid seoses kõigi osalevates liikmesriikides asutatud krediidiasutustega:
[…]
c)
krediidiasutustes olulise osaluse omandamise ja võõrandamise teatiste hindamine, välja arvatud pankade solveerimise korral, ja tingimusel et kohaldatakse artiklit 15;
[…]
3.   EKP kohaldab talle käesoleva määrusega antud ülesannete täitmisel ja järelevalve kõrgete standardite tagamise eesmärki silmas pidades kogu asjakohast liidu õigust ja kui kõnealusteks liidu õigusaktideks on direktiivid, neid direktiive siseriiklikusse õigusesse ülevõtvaid õigusakte. Kui asjakohane liidu õigus koosneb määrustest ja kui kõnealused määrused tagavad praegu liikmesriikidele sõnaselgelt valikuvõimalused, kohaldab EKP ka kõnealuseid valikuvõimalusi võimaldavaid siseriiklikke õigusakte.
[…]“.
11
Ühtse järelevalvemehhanismi määruse artiklis 15 „Olulise osaluse omandamise hindamine“ on sätestatud:
„1.   Ilma et see piiraks artikli 4 lõike 1 punktis c sätestatud erandite kohaldamist, esitatakse teatis osalevas liikmesriigis asutatud krediidiasutuses olulise osaluse omandamise kohta või muu sellega seotud teave kooskõlas artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus osutatud õigusaktidele tugineva asjakohase siseriikliku õigusega selle liikmesriigi pädevale asutusele, kus krediidiasutus on asutatud.
2.   Riigi pädev asutus hindab kavandatud omandamist ning edastab teatise ja artikli 4 lõike 3 esimeses lõigus osutatud õigusaktides sätestatud kriteeriumide põhjal ettepaneku otsuse kohta kas olla omandamisele vastu või mitte EKP‑le vähemalt kümne tööpäeva jooksul enne asjakohases liidu õiguses sätestatud asjakohase hindamisperioodi lõppu ning abistab EKPd vastavalt artiklile 6.
3.   EKP teeb otsuse, kas olla omandamise vastu, asjakohases liidu õiguses sätestatud hindamiskriteeriumide põhjal kooskõlas liidu õiguses ettenähtud menetlusega ja ettenähtud hindamisperioodi jooksul.“
II. Vaidluse taust ja vaidlusalune otsus
12
Fininvest on Itaalia õiguse alusel asutatud valdusühing, millest 61,21% kuulus Silvio Berlusconile. Fininvestile kuulus 30,1% börsil noteeritud segafinantsvaldusettevõtja Mediolanumi aktsiakapitalist, millest 26,5% kuulus Fin. Prog. Italiale. Kuni 30. detsembrini 2015 kuulus Mediolanumile 100% krediidiasutuse Banca Mediolanumi kapitalist.
13
Pärast 1. augustil 2013 jõustunud Corte suprema di cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) otsust nr 35729/13, millega S. Berlusconi mõisteti süüdi maksupettuses, leidis Banca d’Italia (Itaalia keskpank) 7. oktoobri 2014. aasta otsuses (edaspidi „Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsus“), et S. Berlusconi ei vasta enam hea maine tingimusele, mis on ette nähtud kapitalinõuete direktiivi artikli 23 lõike 1 punkti a üle võtnud õigusaktis. Selle otsusega andis Itaalia keskpank seetõttu korralduse võõrandada Fininvesti 9,99% ületav osalus Mediolanumis 30 kuu jooksul alates müügi eest vastutava usaldusfondi asutamisest ning peatas võõrandatavale osalusele vastavate Fininvesti hääleõiguste teostamise selle võõrandamise läbiviimiseks vajaliku aja jooksul.
14
S. Berlusconi ja Fininvest esitasid kaebuse Consiglio di Statole (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu), kes peatas 4. detsembril 2015 selle otsuse täitmise ja seejärel tühistas selle otsuse 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsusega (edaspidi „Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsus“).
15
Vahepeal ühendati Mediolanum 30. detsembril 2015 tema tütarettevõtja Banca Mediolanumiga.
16
Itaalia keskpank ja EKP leidsid, et pärast seda ühinemist ja Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsust olid Fininvest ja S. Berlusconi omandanud olulise osaluse Banca Mediolanumi kapitalis, ning palusid neil teatada sellest omandamisest vastavalt riigisisestele õigusnormidele, millega on üle võetud kapitalinõuete direktiivi artikkel 22 ja sellele järgnevad artiklid.
17
Kuna seda nõuet ei täidetud, otsustas Itaalia keskpank 3. augustil 2016 alustada omal algatusel selle omandamise hindamise menetlust.
18
Itaalia keskpank edastas 15. oktoobril 2016 ühtse järelevalvemehhanismi määruse artikli 15 lõike 2 alusel EKP‑le otsuse ettepaneku, mis sisaldas negatiivset arvamust kõnealuse olulise osaluse omandajate maine kohta, soovitades EKP-l olla omandamisele vastu.
19
EKP keelas vaidlusaluses otsuses Fininvestil ja S. Berlusconil selle olulise osaluse omandamise Banca Mediolanumi kapitalis.
III. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
20
Fininvest ja S. Berlusconi esitasid vaidlusaluse otsuse tühistamiseks hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 23. detsembril 2016.
21
Vaidlustatud kohtuotsusega jättis Üldkohus nende hagid rahuldamata.
IV. Menetlus Euroopa Kohtus ja apellatsioonkaebuse poolte nõuded
22
Fininvest (kohtuasi C‑512/22 P) ja S. Berlusconi (kohtuasi C‑513/22 P) paluvad sisuliselt identselt sõnastatud apellatsioonkaebustes Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–
sellest tulenevalt tühistada vaidlusalune otsus;
–
teise võimalusena tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja saata kohtuasi tagasi Üldkohtu mõnele teisele kojale;
–
mõista kohtukulud, sealhulgas esimese astme kohtukulud, välja EKP‑lt, ning
–
kui Euroopa Kohus peab seda vajalikuks, anda uurimise huvides korraldus lisada toimikusse Üldkohtus 16. septembril 2021 toimunud kohtuistungi protokoll ja kohtuistungi helisalvestis nii, nagu Euroopa Kohus seda sobivaks peab.
23
29. augusti 2022. aasta otsusega liideti kohtuasjad C‑512/22 P ja C‑513/22 P kirjalikuks ja suuliseks menetlemiseks ning kohtuotsuse tegemiseks.
24
Pärast S. Berlusconi surma teatasid M. E. Berlusconi, P. S. Berlusconi, B. Berlusconi, E. Berlusconi ja L. Berlusconi 6. novembri 2023. aasta kirjas, et nad jätkavad kohtuasja C‑513/22 P surnud isiku õigusjärglastena.
V. Menetluse suulise osa uuendamise taotlused
25
EKP palus Euroopa Kohtu kantseleisse 13. juunil 2024 esitatud kirjas uuendada menetluse suuline osa Euroopa Kohtu kodukorra artikli 83 alusel.
26
Sellega seoses tuleb märkida, et Euroopa Kohus võib igal ajal pärast kohtujuristi ärakuulamist teha kodukorra artikli 83 alusel määruse menetluse suulise osa uuendamiseks, eelkõige siis, kui ta leiab, et tal ei ole piisavalt teavet või kui asja lahendamisel tuleks tugineda argumendile, mille üle pooled ei ole vaielnud (6. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Achmea, C‑284/16, EU:C:2018:158, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
27
EKP väidab oma taotluse põhjendamiseks, et kohtujurist tugines oma ettepanekus uuele asjaolule, mille üle pooled ei ole vaielnud, nimelt sellele, et on olemas liidu õiguse autonoomne mõiste „kaudne oluline osalus“.
28
Käesoleval juhul ei ole vaja kohtuasja lahendamisel tugineda argumendile, mille üle pooled ei ole vaielnud. Nii esimeses kohtuastmes Üldkohtus kui ka apellatsioonkaebuste esimeste väidete raames said pooled võtta seisukoha mõiste „oluline osalus“ kohta liidu õiguse tähenduses ning selle kohta, kas Fininvesti ja S. Berlusconi osalus Banca Mediolanumis on otsene või kaudne.
29
Seega tuleb pärast kohtujuristi ärakuulamist jätta menetluse suulise osa uuendamise taotlus rahuldamata.
30
Euroopa Kohtu kantseleisse 15. juulil 2024 saabunud kirjaga taotlesid S. Berlusconi õigusjärglased ja Fininvest samuti menetluse suulise osa uuendamist selleks, et nad saaksid võtta seisukoha EKP esitatud menetluse suulise osa uuendamise taotluse kohta ja samuti uute argumentide kohta, mille EKP selles taotluses oli väidetavalt esitanud.
31
Kuna aga EKP taotlus menetluse suulise osa uuendamise kohta jäeti rahuldamata, tuleb pärast kohtujuristi ärakuulamist jätta rahuldamata ka S. Berlusconi õigusjärglaste ja Fininvesti esitatud taotlus menetluse suulise osa uuendamiseks.
VI. Apellatsioonkaebused
A. Apellatsioonkaebuste vastuvõetavus
1.
Poolte argumendid
32
EKP väidab esiteks, et S. Berlusconi rehabiliteerimine, mis toimus 2018. aastal, võimaldas tal taotleda oma maine ümberhindamist seoses uue taotlusega saada luba olulise osaluse omamiseks Banca Mediolanumi kapitalis. Rehabiliteerimise tõttu ei ole seega apellantidel enam huvi vaidlusaluse otsuse ja vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise vastu, mistõttu on apellatsioonkaebused vastuvõetamatud.
33
Teiseks leiab EKP, et apellatsioonkaebused, milles apellandid üksnes kordavad argumente, mille Üldkohus on juba tagasi lükanud, on ka sel põhjusel vastuvõetamatud.
34
Apellandid paluvad need vastuvõetamatuse vastuväited tagasi lükata.
2.
Euroopa Kohtu hinnang
35
Esimesena tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab hageja põhjendatud huvi hagi eset arvestades olemas olema hagi esitamise staadiumis, vastasel juhul on hagi vastuvõetamatu. Kõnealune vaidluse ese, nagu ka põhjendatud huvi, peavad säilima kuni kohtuotsuse kuulutamiseni, vastasel juhul langeb otsuse tegemise vajadus ära, mis eeldab, et hagi – või vastavalt olukorrale apellatsioonkaebuse – tulemusel peab selle esitanud poolel olema võimalik saada mingit kasu (7. septembri 2023. aasta kohtuotsus Versobank vs. EKP, C‑803/21 P, EU:C:2023:630, punkt 159 ja seal viidatud kohtupraktika).
36
EKP väidab sellega seoses, et S. Berlusconi rehabiliteerimine, mis toimus 2018. aastal, võimaldab apellantidel taotleda tema maine ümberhindamist uue taotluse raames, milles palutakse luba omada olulist osalust Banca Mediolanumi kapitalis, mistõttu ei ole neil seega enam huvi saavutada vaidlusaluse otsuse tühistamine. Kuna rehabiliteerimine toimus enne apellatsioonkaebuste esitamist, on apellatsioonkaebused eelmises punktis viidatud kohtupraktika kohaselt seega vastuvõetamatud.
37
Vastupidi sellele, mida väidab EKP, ei aseta aga S. Berlusconi rehabiliteerimine apellante siiski sama soodsasse olukorda kui vaidlusaluse otsuse tühistamine.
38
Esiteks, isegi kui eeldada, et S. Berlusconi rehabiliteerimine kõrvaldab põhjuse, miks EKP oli vaidlusaluse otsusega vastu sellele, et apellandid omandavad Banca Mediolanumi kapitalis olulise osaluse, ei muuda rehabiliteerimine seda otsust siiski olematuks, nagu see oleks siis, kui Euroopa Kohus kõnealuse otsuse tühistab.
39
Teiseks, kui vaidlusaluse otsuse tühistamise korral käsitataks seda otsust nii, et seda ei ole kunagi olemas olnud, siis S. Berlusconi rehabiliteerimine tekitab tagajärgi alles alates vastava otsuse tegemise kuupäevast 2018. aastal.
40
Eeltoodust tuleneb, et tagasi tuleb lükata vastuvõetamatuse vastuväide selle kohta, et S. Berlusconi rehabiliteerimine võttis apellantidelt põhjendatud huvi vaidlusaluse otsuse vaidlustamiseks.
41
Teisena tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei kuulu apellatsioonkaebus, millega soovitakse saavutada Üldkohtule juba esitatud hagiavalduse uuesti läbivaatamine, Euroopa Kohtu põhikirja artikli 56 kohaselt Euroopa Kohtu pädevusse (vt selle kohta 11. juuni 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Deutsche Telekom, C‑221/22 P, EU:C:2024:488, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).
42
Ent kui apellant vaidlustab selle, kuidas Üldkohus on liidu õigust tõlgendanud või kohaldanud, võib esimeses kohtuastmes läbi vaadatud õigusküsimusi apellatsioonimenetluses uuesti arutada. Nimelt, kui apellant ei saaks oma apellatsioonkaebust Üldkohtus juba esitatud väidete ja argumentidega niimoodi põhjendada, kaotaks apellatsioonimenetlus osaliselt oma mõtte. Apellant võib esitada apellatsioonkaebuses ka väiteid, mis on tekkinud vaidlustatud kohtuotsuse põhjal ja mille eesmärk on selle kohtuotsuse põhjendatust õiguslikult kritiseerida (11. juuni 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Deutsche Telekom, C‑221/22 P, EU:C:2024:488, punktid 28 ja 29 ning seal viidatud kohtupraktika).
43
Vastupidi sellele, mida väidab EKP ilma oma väidet selgitamata, märgivad apellandid käesoleval juhul täpselt vaidlustatud kohtuotsuse kritiseeritavad osad ning esitavad põhjendused, miks on selles kohtuotsuses nende arvates rikutud õigusnorme, ning seega ei piirdu apellandid Üldkohtus esitatud argumentide pelga kordamisega.
44
Seega tuleb tagasi lükata ka teine EKP esitatud vastuvõetamatuse vastuväide.
B. Sisulised küsimused
45
Apellandid esitavad oma peaaegu identses sõnastuses apellatsioonkaebuste põhjendamiseks üksteist väidet, mille kohaselt on vastavalt esimesest kuni kuuenda väiteni Üldkohus rikkunud õigusnorme vaidlusaluse otsuse hindamisel, seitsmenda ja kaheksanda väite kohaselt on Üldkohus rikkunud õigusnorme vaidlusaluse otsuse vastuvõtmise menetluse õiguspärasusele hinnangu andmisel ning üheksanda, kümnenda ja üheteistkümnenda väite kohaselt rikkus Üldkohus õigusnorme, kui tunnistas vastuvõetamatuks teatavad väited ja osa talle esitatud dokumente.
1.
Apellatsioonkaebuste esimesed väited
a)
Vastuvõetavus
46
EKP väidab, et esimesed väited, mis käsitlevad sisuliselt seda, et Üldkohus leidis ekslikult, et apellandid omandasid 2016. aastal olulise osaluse Banca Mediolanumi kapitalis, ei ole vastuvõetavad, kuna nendega soovitakse kahtluse alla seada Üldkohtu hinnangut ühele faktilisele asjaolule ja selle asjaolu kvalifitseerimist kohaldatava riigisisese õiguse seisukohast.
47
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et faktiliste asjaolude ja tõendite hindamine ei ole niisugune õigusküsimus, mida Euroopa Kohus peab apellatsiooni korras läbi vaatama, välja arvatud juhul, kui faktilisi asjaolusid või tõendeid on moonutatud (28. septembri 2023. aasta kohtuotsus Changmao Biochemical Engineering vs. komisjon, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, punkt 121 ja seal viidatud kohtupraktika). Samuti on selge, et samal tingimusel ei kuulu Euroopa Kohtu pädevusse ka riigisisese õiguse alusel faktiliste asjaolude kvalifitseerimine, mis eeldab selle õiguse tõlgendamist (18. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Jenkinson vs. nõukogu jt, C‑46/22 P, EU:C:2024:50, punkt 107 ja seal viidatud kohtupraktika).
48
Kuid nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 49 õigesti märkis, on krediidiasutuses olulise osaluse omandamise mõiste liidu õiguse autonoomne mõiste. See tuleneb asjaolust, et viidet riigisisesele õigusele ei sisalda ei määruse nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 36 esitatud mõiste „oluline osalus“ määratlus, ühtse järelevalvemehhanismi määruse artikkel 15 ega ka kapitalinõuete direktiivi artikkel 22, milles on sätestatud sellise osaluse omandamise järelevalve kord. See nähtub ka liidu seadusandja eesmärgist – nagu tuleneb eelkõige ühtse järelevalvemehhanismi määruse põhjendusest 11 ja artiklist 1 – kehtestada finantssüsteemi suhtes ühtlustatud usaldatavusnõuete täitmise järelevalve, eelkõige – nagu on ette nähtud selle määruse põhjenduses 22 – krediidiasutustes märkimisväärse, nn olulise osaluse omandamise korral.
49
Järelikult ei kujuta Üldkohtu järeldus, et apellandid omandasid 2016. aastal Banca Mediolanumis olulise osaluse, selle faktilise asjaolu kvalifitseerimist kohaldatava riigisisese õiguse alusel ega faktiliste asjaolude hindamist, vaid selle faktilise asjaolu kvalifitseerimist liidu õiguse mõiste seisukohast, nagu seda mõistet on tõlgendanud Üldkohus.
50
Euroopa Kohus ei ole aga apellatsioonimenetluses mitte ainult pädev kontrollima tõlgendust, mille Üldkohus andis sellisele liidu õiguse mõistele nagu „oluline osalus“ kapitalinõuete direktiivi tähenduses, ja seda, kuidas Üldkohus kvalifitseeris ühte tehingut selle mõiste seisukohast, vaid ta on käesoleva kohtuotsuse punktis 47 viidatud kohtupraktikat arvestades pädev ka kontrollima, kas Üldkohus on moonutanud selle kvalifitseerimise aluseks olevaid faktilisi asjaolusid või tõendeid, nagu apellandid muu hulgas oma apellatsioonkaebuste esimestes väidetes korduvalt väidavad.
51
Järelikult tuleb EKP esitatud vastuvõetamatuse vastuväide tagasi lükata.
b)
Sisulised küsimused
1) Poolte argumendid
52
Oma esimeste väidete esimeses osas väidavad apellandid, et Üldkohus oleks pidanud järeldama, et loamenetlust ei olnud võimalik alustada, kuna ta tuvastas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 81, et Fininvestil ja selle äriühingu kaudu S. Berlusconil oli Fin. Prog. Italiaga sõlmitud aktsionäride lepingu kaudu Banca Mediolanumi üle ühine kontroll.
53
Oma esimeste väidete teises osas väidavad apellandid, et Üldkohus moonutas vaidlustatud kohtuotsuses faktilisi asjaolusid ja rikkus mitut õigusnormi, kui ta leidis, et Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsusega vähendati Fininvesti 30,16% suurust osalust Banca Mediolanumis 9,99%-ni ja see osalus muutus Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsuse tulemusel taas oluliseks osaluseks.
54
Esiteks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 72 ekslikult, et Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsusega vähendati Fininvestile Banca Mediolanumis kuulunud 30,16% suurust olulist osalust 9,99%‑le. Selle 30,16% suuruse olulise osaluse suhtes kehtis küll ajutiselt osaluse võõrandamise korraldus ja samal ajal hääleõiguste kasutamise keeld, kuid see jäi jätkuvalt oluliseks osaluseks.
55
Mis puudutab võõrandamiskorraldust, siis on ilmne, et seni, kuni võõrandamist ei toimunud, ei muutnud see korraldus Fininvestile kuuluva olulise osaluse suurust. Sellist võõrandamist aga ei toimunudki.
56
Ka hääleõiguste piiramine ei mõjutanud apellantide olulist osalust Banca Mediolanumis.
57
Teiseks tegi Üldkohus selle esimese vea tõttu vaidlustatud kohtuotsuse punktis 73 teise vea. Nimelt, kuigi pärast Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsust ja kuni ühinemiseni – mille käigus Mediolanum ühendati Banca Mediolanumiga –, kuulus Fininvestile Mediolanumis 30,16% suurune oluline osalus, ei saanud Fininvest apellantide väitel pärast seda ühinemist saada ainult 9,99% Banca Mediolanumi aktsiate otseseks omanikuks. Vastupidi, Fininvestile jäi seesama 30,16% suurune oluline osalus nagu varem ja ta ei võõrandanud seda kunagi.
58
Kolmandaks, kuna Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsusega ei muudetud Fininvesti 30,16% suurust olulist osalust 9,99% suuruseks väheoluliseks osaluseks ja kuna ühinemine seda osalust ei muutnud, eksis Üldkohus ka vaidlustatud kohtuotsuse punktis 76, kui leidis, et Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsuse tagajärjel sai Fininvestist uuesti Banca Mediolanumis 30,16% suuruse olulise osaluse omanik. Viimati nimetatud kohtuotsus ei mõjutanud osaluse suurust. Igal juhul ei saa õigusvastast otsust tühistav kohtuotsus sisaldada omandamisakti. Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsus ei tekitanud seega mingit õigust, vaid üksnes tühistas võõrandamiskorralduse.
59
Oma esimeste väidete kolmandas osas väidavad apellandid, et Üldkohus asendas õigusvastaselt vaidlusaluse otsuse vastuvõtja põhjendused enda põhjendustega, nagu nähtub allpool esitatud argumentidest.
60
Oma esimeste väidete neljandas osas märgivad apellandid, et kuna Üldkohus leidis, et puudub „otsene viide“ riigisisesele õigusele ja seega on Itaalia õiguse kohaldamine mõiste „olulise osaluse omandamine“ tõlgendamisel välistatud, siis rikkus Üldkohus ühtse järelevalvemehhanismi määruse artikli 4 lõiget 3, 1. septembri 1993. aasta seadusandliku dekreedi nr 385 „Itaalia pangandust ja krediiti käsitlevate seaduste konsolideeritud redaktsioon“ (decreto legislativo n. 385 – Testo unico delle leggi in materia bancaria e creditizia) (GURI nr 230 regulaarne lisa, 30.9.1993), mida on muudetud 12. mai 2015. aasta seadusandliku dekreediga nr 72 (decreto legislativo n. 72) (edaspidi „TUB“), artiklit 19 ning ELL artikli 4 lõikega 3 tunnustatud lojaalse koostöö üldpõhimõtet.
61
See õigusnormi rikkumine muudab vaidlustatud kohtuotsuse õigusvastaseks, sest kui Üldkohus oleks kohaldanud Itaalia õigust, ei oleks ta saanud käsitada osaluse „õigusliku struktuuri muutmist“ omandamisena.
62
Lisaks, kuna EKP oli vaidlusaluses otsuses sõnaselgelt märkinud, et mõiste „olulise osaluse omandamine“ määratlemisel on õiguslikuks aluseks Itaalia õigus, asendas Üldkohus vaidlusaluse otsuse vastuvõtja põhjendused enda omadega ja eiras selles osas võistleva menetluse põhimõtet.
63
Apellantide esimeste väidete viienda osa kohaselt ei toeta mõiste „olulise osaluse omandamine“ tõlgendamist nii, et see hõlmab „osaluse õigusliku struktuuri muutmist“, ei kapitalinõuete direktiivi ega ühtse järelevalvemehhanismi määruse sõnastus, samuti mitte tavakeel ega ka asjaomaste õigusnormidega taotletavad eesmärgid. Nimelt kehtestati kapitalinõuete direktiivi ja ühtse järelevalvemehhanismi määrusega kõigi nende isikute sobivuse eelnev hindamine, kes kavatsevad krediidiasutuses osalust omandada. Juba omandatud osaluse „õigusliku struktuuri muutmisega“ ei kaasne aga, nagu käesolevas asjas, selle osaluse omaniku muutumist.
64
Lisaks on uus osaluse õigusliku struktuuri muutmise mõiste, mille Üldkohus välja mõtles, vastuolus õiguskindluse põhimõttega, kuna sellel mõistel ei ole liidu õiguses kindlaks määratud tähendust ja seda ei saa Üldkohtu arvates tõlgendada liikmesriikide õiguse põhjal.
65
Lõpuks, kuna Üldkohtu kasutatud mõiste „olulise osaluse omandamine“ ei ole sama mis vaidlusaluses otsuses, siis ei olnud pooltel võimalik selle üle vaielda.
66
Oma esimeste väidete kuuendas osas väidavad apellandid, et Üldkohus rikkus kapitalinõuete direktiivi artiklit 22 ja TUB artiklit 22, kui leidis, et Fininvest oli omandanud olulise osaluse, milleks on vaja luba, sest tema kaudne oluline osalus Banca Mediolanumis oli muutunud otseseks osaluseks.
67
Pankade usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet reguleerivates õigusnormides – nii liidu õiguses vastavalt kapitalinõuete direktiivi artikli 22 lõikele 1 kui ka riigisiseses õiguses vastavalt TUB artiklile 22 – ei ole omistatud nimelt mingit tähtsust otsese ja kaudse olulise osaluse eristamisele, nagu tehti vaidlustatud kohtuotsuses, sest nende õigusnormide eesmärk on jõuda olulise osaluse lõpliku omanikuni, sõltumata vahelüli olemasolust.
68
Lisaks on S. Berlusconi puhul Üldkohtu tehtav otsese ja kaudse osaluse eristamine täiesti asjasse puutumatu. Nimelt oli S. Berlusconil nii enne kui pärast ühinemist ja Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsust Banca Mediolanumis kaudne osalus.
69
EKP leiab, et apellatsioonkaebuste esimeste väidete esimene osa on põhjendamatu. Üldkohus piirdus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 81 konteksti puudutava asjaolu meenutamisega.
70
Vastuseks apellatsioonkaebuste esimeste väidete teisele osale väidab EKP, et apellantidel ei olnud igal juhul pärast Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsust olulist osalust ning nad omandasid selle olulise osaluse ühinemise ja Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsuse tulemusel. Pealegi ei kujutanud kohaldatava riigisisese õiguse alusel apellantide osalus Mediolanumis endast kaudset olulist osalust Banca Mediolanumis, kuna Mediolanum ei olnud apellantide ainukontrolli all.
71
Mis puudutab esimeste väidete kolmandat osa, siis ei asendanud Üldkohus vaidlusaluse otsuse vastuvõtja põhjendusi enda omadega. Ainus erinevus EKP ja Üldkohtu seisukoha vahel seisneb konteksti kirjelduses, mis ei mõjuta ratio decidendi’t.
72
Esimeste väidete neljas osa on samuti põhjendamatu. Nii grammatilise kui ka kontekstipõhise tõlgenduse põhjal on mõistel „omandamine“ liidu õiguses tingimata autonoomne tähendus samamoodi nagu väljendil „olulise osaluse omandamine“. Kui Üldkohus oleks kohaldanud Itaalia õigusnorme, oleks ta kindlasti samuti tuvastanud, et apellandid olid omandanud olulise osaluse.
73
Vastuseks esimeste väidete viiendale osale väidab EKP, et Üldkohus selgitas, et pärast ühinemist ei tegutsenud Mediolanum enam apellantide ja Banca Mediolanumi vahel ning et seega muutus „selle osaluse üle kaudselt teostatava kontrolli määr“. Järelikult, mainides osaluse „õigusliku struktuuri“ muutmist, soovis Üldkohus eristada ühelt poolt apellantide ja Banca Mediolanumi vahelist suhet Mediolanumi vahendusel ja teiselt poolt nende suhet pärast Mediolanumi ühendamist Banca Mediolanumiga.
74
Esimeste väidete kuues osa tuleb samuti tagasi lükata, kuna see põhineb vääral eeldusel, et S. Berlusconile kuulus kogu aeg Banca Mediolanumis kaudne oluline osalus.
75
Euroopa Komisjon leiab, et esimeste väidete esimene osa, milles apellandid väidavad, et Üldkohus otsustas õigesti, et aktsionäride lepingust tulenevalt oli S. Berlusconil ja Fininvestil juba enne ühinemist ühine kontroll Banca Mediolanumi üle, tuleb tagasi lükata, kuna tegemist ei ole vaidlustatud kohtuotsust puudutava kriitikaga. Igal juhul ei ole see asjaolu tähtis selle küsimuse lahendamisel, kas ühinemine tõi kaasa uue osaluse, millest tuli teatada. Oluline on see, et Fininvesti ja S. Berlusconi osalust Banca Mediolanumis ei ole järelevalveasutus kunagi varem hinnanud, nagu on märgitud vaidlusaluse otsuse lisas 5.
76
Esimeste väidete teises osas esitatud etteheited on ainetud, kuna need puudutavad põhjendusi, millele vaidlustatud kohtuotsuse resolutsioonis ei ole tuginetud. Lisaks ei ole need asjakohased. Teise võimalusena – kui Euroopa Kohus peaks tuvastama, et faktilisi asjaolusid on moonutatud – võib ta vaidlustatud kohtuotsuse tühistada osas, milles Üldkohus leidis, et pärast Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsust ei olnud apellantide kaudne osalus Banca Mediolanumis enam oluline osalus, ning lükata esimeses kohtuastmes esitatud hagi lahendades selle hagi esimese väite tagasi, leides, et pärast ühinemist ja Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsust said Fininvest ja S. Berlusconi esimest korda Banca Mediolanumis otsese osaluse omanikuks.
77
Esimeste väidete kolmas osa, mille kohaselt Üldkohus asendas mõiste „olulise osaluse omandamine“ tõlgendamise osas vaidlusaluse otsuse põhjenduse enda omaga, ei ole faktiliselt õige.
78
Esimeste väidete neljas osa ajab segi kaks täiesti erinevat küsimust: esimene küsimus puudutab õigust, mida EKP oli kohustatud kohaldama, st ühtse järelevalvemehhanismi määruse artikli 4 lõike 3 kohaselt „kogu asjakohast liidu õigust ja kui kõnealusteks liidu õigusaktideks on direktiivid, neid direktiive riigisisesesse õigusesse ülevõtvaid õigusakte“; teine küsimus puudutab mõiste „olulise osaluse omandamine“ tõlgendamist ühtse järelevalvemehhanismi määruse artikli 15 tähenduses.
79
Vastavalt vaidlustatud kohtuotsuse punktis 44 meenutatud väljakujunenud kohtupraktikale tuleb liidu õigusnorme, mis ei viita sõnaselgelt liikmesriikide õigusele, tõlgendada kogu liidus autonoomselt ja ühetaoliselt. Ühtse järelevalvemehhanismi määruse ja kapitalinõuete direktiivi sätete pelk lugemine kinnitab seda, mida on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 45 õigesti täheldatud, st seda, et need sätted ei sisalda ühtegi viidet liikmesriikide õigusele. Sellest järeldub, et mõiste „olulise osaluse omandamine“ on liidu õiguse autonoomne mõiste, mida tuleb tõlgendada ühetaoliselt kõigis liikmesriikides.
80
Mis puudutab Üldkohtu väidetavat viga mõiste „olulise osaluse omandamine“ tõlgendamisel, siis keskenduvad apellantide etteheited eksitavalt väljendi „õigusliku struktuuri muutmine“ kasutamisele Üldkohtu poolt. Üldkohtu arutluskäik on aga palju struktureeritum ja täpsem ning puudutab konkreetselt kaudse olulise osaluse muutmist otseseks oluliseks osaluseks, nagu ilmneb siis, kui lugeda vaidlustatud kohtuotsuse punkte 78–81 objektiivselt. Etteheide, et Üldkohtu tõlgendus on vastuolus õiguskindluse põhimõttega, ei ole seega põhjendatud.
81
Äärmisel juhul võiks nõustuda sellega, et ühele aktsionärile kuuluvas grupis toimuvad grupisisesed tehingud, mille tulemusel ei muutu tegelikult või oluliselt finantsasutuse otsene või lõplik omanik, on vabastatud teavitamiskohustusest ja järelevalveasutuse kontrollist, kuid üksnes tingimusel, et vähemalt üks hindamine on varem juba läbi viidud. Euroopa järelevalveasutuste 2008. aasta ühised suunised (CEBS/2008/214; CEIOPS 3L 3 19/08; CESR/08 543b) on sõnastatud sellises tähenduses. Käesolevas asjas ei ole Fininvesti ja S. Berlusconi osalust Banca Mediolanumis kunagi hinnatud.
82
Esimeste väidete kuuendas osas kritiseerivad apellandid otsese ja kaudse osaluse eristamist, väites, et see ei mõjuta olulise osaluse olemasolu.
83
On tõsi, et Euroopa ja Itaalia õigusnormid näevad ette nii otsese kui ka kaudse olulise osaluse omandamise kontrolli. See ei tähenda siiski, et osalemise laad ja tingimused ei oleks tähtsad. Kapitalinõuete direktiivi artikli 23 lõike 1 kohaselt tuleb hindamisel arvesse võtta eelkõige kavandava omandaja tõenäolist mõju ja kavandatava omandamise usaldusväärsust, kusjuures neid kriteeriume võib mõjutada osaluse laad ja õiguslik struktuur.
84
Samuti ei ole tähtis asjaolu, et S. Berlusconi osalus jäi kaudseks. Ka selle osaluse laad ja õiguslik struktuur muutus seetõttu, et Fininvesti osalus muutus otseseks osaluseks.
2) Euroopa Kohtu hinnang
85
Kõigepealt tuleb meenutada, et kapitalinõuete direktiiv, mis reguleerib krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, näeb eelkõige ette kontrolli krediidiasutustes olulise osaluse omandamise üle.
86
Määruse nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 36, millele viidatakse kapitalinõuete direktiivi artikli 3 lõike 1 punktis 33, on oluline osalus määratletud kui „otsene või kaudne osalus ettevõtjas, mis moodustab vähemalt 10% selle ettevõtja kapitalist või hääleõigustest või mis võimaldab avaldada olulist mõju tema juhtimisele“.
87
Kapitalinõuete direktiivi artikli 22 lõige 1 kohustab liikmesriike nõudma, et „füüsilised või juriidilised isikud […], kes on otsustanud otseselt või kaudselt omandada olulise osaluse krediidiasutuses või seda osalust otseselt või kaudselt suurendada, […] teataksid [sellest otsusest] kirjalikult enne osaluse omandamist […] pädevatele asutustele“.
88
Ühtse järelevalvemehhanismi määruse artikli 15 lõikes 2 on ette nähtud, et olulise osaluse omandamise taotlust hindab riigi pädev asutus, kes edastab EKP‑le otsuse ettepaneku. Selle määruse artikli 15 lõike 3 kohaselt on EKP‑l õigus olla olulise osaluse omandamisele vastu või sellega nõustuda.
89
Kapitalinõuete direktiivi artikli 23 lõike 1 kohaselt tuleb kavandava omandaja sobivuse ja kavandatava omandamise rahastamise usaldusväärsuse hindamisel –tagamaks asjaomase krediidiasutuse kindel ja usaldusväärne juhtimine – võtta arvesse mitut kriteeriumi, sealhulgas „kavandava omandaja mainet“.
90
Pärast Itaalia keskpanga pöördumist keelas EKP vaidlusaluses otsuses selle, et Fininvest ja S. Berlusconi omandaksid olulise osaluse Banca Mediolanumis, sest S. Berlusconi ei vastanud maine kriteeriumile.
91
Apellandid vaidlesid esimeses kohtuastmes esitatud esimeses väites vastu sellele, et nad olid omandanud 2016. aastal Banca Mediolanumis olulise osaluse. Üldkohus lükkas selle väite tagasi põhjendusega, millele apellandid oma apellatsioonkaebuste esimestes väidetes vastu vaidlevad.
92
Oma apellatsioonkaebuste esimestes väidetes väidavad apellandid, et Üldkohus eksis, kui otsustas, et nad omandasid 2016. aastal Banca Mediolanumis olulise osaluse.
93
Apellantide esimeste väidete teises osas, mida tuleb analüüsida kõigepealt, väidavad nad, et otsustades vaidlustatud kohtuotsuse punktides 72, 73 ja 76, et nende osalus Banca Mediolanumis suurenes 2016. aastal, moonutas Üldkohus vaidluse aluseks olevaid asjaolusid ja rikkus õigusnorme.
94
Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 47, on ainult Üldkohus pädev tuvastama ja hindama faktilisi asjaolusid. Kui neid faktilisi asjaolusid ei ole moonutatud, ei ole see hindamine seega niisugune õigusküsimus, mis kuuluks Euroopa Kohtu poolt apellatsioonimenetluses läbivaatamisele. Moonutamine peab ilmselgelt nähtuma toimiku materjalidest, ilma et oleks vaja faktilisi asjaolusid uuesti hinnata (vt selle kohta 25. juuni 2020. aasta kohtuotsus Satcen vs. KF, C‑14/19 P, EU:C:2020:492, punktid 104 ja 105 ning seal viidatud kohtupraktika).
95
Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 72, et tingituna Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsusest, millega viimane tegi apellantidele ettekirjutuse võõrandada 9,99% ületav osalus Mediolanumis ja peatas seda osalust ületava osaga seotud hääleõigused, oli apellantide kaudne osalus Banca Mediolanumis 9,99% ja seetõttu olid nad kaotanud olulise osaluse, mis neil selles krediidiasutuses enne oli olnud. Selle tulemusel leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 73, et pärast Mediolanumi ühendamist Banca Mediolanumiga, mis toimus 30. detsembril 2015, sai Fininvestist ainult 9,99% Banca Mediolanumi aktsiate otsene omanik. Üldkohus järeldas sellest vaidlustatud kohtuotsuse punktis 76, et Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsuse tühistamise tagajärjel Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsusega sai Fininvest 30,16% Banca Mediolanumi aktsiate otseseks omanikuks ja omandas seega olulise osaluse.
96
Siiski tuleb märkida, et Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsus, millega viimane andis korralduse võõrandada apellantide 9,99% ületav osalus Mediolanumis, ei toonud iseenesest kaasa selle osaluse vähendamist. Nimelt nägi see otsus ette, et võõrandamine peab toimuma müügi eest vastutava usaldusfondi vahendusel 30 kuu jooksul. Ent nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 43, oli päeval, mil Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) tühistas oma 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsusega Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsuse, Fininvestil Banca Mediolanumi aktsiaid endiselt 30,16% suurusele osalusele vastaval hulgal ning neid ei olnud veel ühelegi omandajale üle antud. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 44 märkis, oli Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsuse – kuni selle tühistamiseni – ainus tagajärg see, et sellega peatati nende aktsiatega seotud hääleõigused, mille suhtes oli kehtestatud võõrandamise kohustus.
97
Sellest järeldub, et Üldkohus moonutas Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsuse ulatust.
98
Üldkohus eiras nimelt ilmselgelt Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsuse ulatust, ajades segi Itaalia keskpanga poolt apellantidele tehtud ettekirjutuse –võõrandada neile kuuluvad, 9,99% osalust ületavad Mediolanumi aktsiad – nende aktsiate võõrandamise endaga, mis ainsana võis kaasa tuua apellantide osaluse vähenemise, samas kui selle ettekirjutuse tühistamise päeval Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) poolt ei olnud see ettekirjutus täidetud.
99
Sellest tuleneb – nagu väidavad apellandid –, et Üldkohus moonutas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 72 faktilisi asjaolusid hinnangus, mille kohaselt vähendati Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsusega apellantide osalust Mediolanumis 9,99%‑le.
100
Seega põhinevad moonutustel ka järeldused, mille Üldkohus tegi selle hinnangu põhjal vaidlustatud kohtuotsuse punktides 73, 76 ja 77, nimelt esiteks, et Fininvest sai pärast Mediolanumi ühendamist Banca Mediolanumiga ainult 9,99% Banca Mediolanumi aktsiate otseseks omanikuks, ja teiseks, et Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsuse tühistamise tõttu Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsusega omandas Fininvest uuesti Banca Mediolanumis 30,16% suuruse olulise osaluse.
101
Lisaks on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 76 Üldkohtu hinnanguga Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsuse ulatusele rikutud õigusnormi. Nimelt, olenemata Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsuse ulatusest, tõi selle otsuse tühistamine Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsusega – nagu väidavad apellandid – kaasa selle, et apellandid asetati olukorda, milles nad olid enne Itaalia keskpanga otsust, st – nagu Üldkohus ise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 71 tunnistas – Banca Mediolanumis olulise osaluse omanike olukorda, mitte nad ei omandanud sellist osalust.
102
Eeltoodust tuleneb, et põhjendatud on apellantide väide, et Üldkohus moonutas vaidluse asjaolusid ja rikkus õigusnormi, kui otsustas, et apellantide osalus Banca Mediolanumis suurenes pärast Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsust.
103
Seega tuleb esimeste väidete teise osaga nõustuda.
104
Esimeste väidete viiendas ja kuuendas osas, mida tuleb analüüsida koos, väidavad apellandid, et Üldkohus tõlgendas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 75–81 vääralt mõistet „olulise osaluse omandamine“, kui ta leidis, et selline omandamine võib tuleneda pelgalt olulise osaluse õigusliku struktuuri muutmisest ja eelkõige kaudse olulise osaluse muutmisest otseseks oluliseks osaluseks.
105
Kõigepealt tuleb märkida, nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 61, et eelmises punktis mainitud Üldkohtu tõlgendust ei toeta kapitalinõuete direktiivi ega ühtse järelevalvemehhanismi määruse sõnastus.
106
Mis puudutab konkreetselt omandamise esemeks oleva olulise osaluse otsest või kaudset laadi, siis on kapitalinõuete direktiivi artikli 22 lõikes 1 sõnaselgelt sätestatud, et see, kas see osalus omandati „otseselt või kaudselt“, ei ole tähtis.
107
Olulise osaluse õigusliku struktuuri ebaolulisus tuleneb üldisemalt määruse nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktist 36, milles on oluline osalus alternatiivselt määratletud kui „otsene või kaudne osalus ettevõtjas, mis moodustab vähemalt 10% selle ettevõtja kapitalist või hääleõigustest või mis võimaldab avaldada olulist mõju tema juhtimisele“.
108
Seega ei sõltu olulise osaluse olemasolu mitte osaluse õiguslikust struktuurist, st sellest, kas see on otsene või kaudne, vaid – nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 73 sisuliselt märkis – asjaolust, et see osalus võimaldab saavutada teatud tasemel kontrolli või mõju krediidiasutuse üle.
109
Seda tõlgendust kinnitab eesmärk, mida liidu seadusandja taotles krediidiasutustes olulise osaluse omandamise üle järelevalve kehtestamise kaudu, kusjuures selle järelevalve eesmärk on kapitalinõuete direktiivi artikli 23 lõike 1 kohaselt „[k]rediidiasutuse kavandava omandaja tõenäolist mõju arvestades […] tagada omandatava krediidiasutuse kindel ja usaldusväärne juhtimine“.
110
Järelikult rikkus Üldkohus õigusnormi, kui otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 80, et olulise osaluse õigusliku struktuuri muutmise võib kvalifitseerida sellise osaluse omandamiseks, olgugi et osaluse suurus ei muutunud.
111
Seejärel eksis Üldkohus ka siis, kui leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 75–81, et nende asjaolude alusel – esiteks muutus pärast Mediolanumi ühendamist Banca Mediolanumiga Fininvesti varem kaudne osalus Banca Mediolanumis otseseks osaluseks, ja teiseks muutus S. Berlusconi kaudne osalus Banca Mediolanumis, mis varem toimus Fininvesti ja Mediolanumi vahendusel, kaudseks osaluseks, mille ainus vahelüli oli Fininvest – võis lähtuda sellest, et apellandid omandasid Banca Mediolanumis olulise osaluse.
112
Seega tuleb esimeste väidete viienda ja kuuenda osaga nõustuda.
113
Eeltoodust tuleneb – ilma et oleks vaja teha otsust apellatsioonkaebuste esimeste väidete teiste osade kohta –, et esimeste väidetega tuleb nõustuda.
2.
Apellatsioonkaebuste teised väited
a)
Poolte argumendid
114
Apellandid väidavad, et kuigi Üldkohus möönis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 95–99, et kapitalinõuete direktiiv ei ole tagasiulatuva jõuga, kohaldas ta selle kohtuotsuse punktis 100 seda direktiivi siiski tagasiulatuvalt, sest ta kohaldas seda Fininvestile ja S. Berlusconile alates 1996. aastast kuulunud olulise osaluse suhtes.
115
EKP ja komisjon leiavad, et Üldkohus ei kohaldanud kapitalinõuete direktiivi tagasiulatuvalt, kuna ta tuvastas, et S. Berlusconil ei olnud Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsuse kohaselt enam kaudset olulist osalust päeval, mil ühtse järelevalvemehhanismi määruse alusel loodi ühtne järelevalvemehhanism, ning et ta sai sellise osaluse alles pärast Mediolanumi ühendamist Banca Mediolanumiga 2015. aastal ja Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsuse kuulutamist.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
116
Tuleb märkida, et kapitalinõuete direktiivi artikkel 22 näeb ette, et liikmesriigid nõuavad, et kõik isikud, kes on otsustanud otseselt või kaudselt omandada olulise osaluse krediidiasutuses, teataksid kirjalikult enne osaluse omandamist sellest otsusest pädevatele asutustele, ning selle direktiivi artikli 23 kohaselt on selline omandamine lubatud vaid siis, kui see isik vastab viimati nimetatud sättes esitatud kriteeriumidele.
117
Eeltoodust tuleneb, nagu sisuliselt märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 98, et kapitalinõuete direktiivi artiklid 22 ja 23 on kohaldatavad üksnes oluliste osaluste omandamisele pärast seda, kui on jõustunud sätted, mida liikmesriigid on nende artiklite kohaselt kohustatud vastu võtma, kusjuures see kuupäev on kõnealuse direktiivi artikli 162 kohaselt hiljemalt 31. detsember 2013.
118
Käesolevas asjas väidavad apellandid, ilma et neile oleks vastu vaieldud, et nad omandasid 1996. aastal Banca Mediolanumis 30,16% suuruse osaluse ehk olulise osaluse kapitalinõuete direktiivi tähenduses. Nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 71 ja 72, möönis Üldkohus pealegi, et Itaalia keskpanga 7. oktoobri 2014. aasta otsuse ajal oli apellantidel endiselt selline osalus.
119
Esiteks aga nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 102, et vastupidi sellele, mida leidis Üldkohus, ei muutnud viimati nimetatud otsus apellantide osaluse suurust Banca Mediolanumis.
120
Teiseks nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 108 ja 110, et selle osaluse õigusliku struktuuri muutmine pärast Mediolanumi ühendamist Banca Mediolanumiga ei mõjutanud kuidagi seda, et apellantidele kuulus Banca Mediolanumis oluline osalus.
121
Sellest järeldub, et pärast kapitalinõuete direktiivi ülevõtvate sätete jõustumist ei omandanud apellandid Banca Mediolanumis olulist osalust, vaid nad üksnes säilitasid sellise varem omandatud osaluse.
122
Samas tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktist 117, et selle direktiivi artiklid 22 ja 23, mis ei kehti tagasiulatuvalt, ei ole kohaldatavad enne seda kuupäeva omandatud oluliste osaluste suhtes. Seega väidavad apellandid põhjendatult, et kui EKP esitas vastuväite apellantide olulisele osalusele Banca Mediolanumis, kohaldas ta neid artikleid õigusvastaselt tagasiulatuvalt.
123
Järelikult rikkus Üldkohus õigusnormi, kui otsustas, et EKP ei kohaldanud neid artikleid tagasiulatuvalt, kui ta oli vaidlusaluses otsuses vastu sellele, et apellantidele kuulub Banca Mediolanumis oluline osalus.
124
Kõigest eeltoodust tuleneb, et lisaks esimestele väidetele tuleb nõustuda ka apellatsioonkaebuste teise väitega.
125
Seega tuleb vaidlustatud kohtuotsus tühistada, ilma et oleks vaja analüüsida apellatsioonkaebuste teisi väiteid.
VII. Üldkohtule esitatud hagi
126
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt võib Euroopa Kohus, kui ta Üldkohtu otsuse tühistab, saata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks või teha ise asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium seda lubab.
127
Käesoleval juhul tuleb Euroopa Kohtul teha endal lõplik otsus käesolevas asjas, mille menetlusstaadium seda lubab.
128
Apellandid vaidlesid esimeses astmes esitatud esimeses väites vastu sellele, et nad omandasid 2016. aastal Banca Mediolanumis olulise osaluse.
129
Käesoleva kohtuotsuse punktist 121 aga nähtub, et apellandid ei omandanud sellist osalust Banca Mediolanumis 2016. aastal.
130
Järelikult ei saanud EKP vaidlusaluse otsusega õiguspäraselt keelata apellantide poolt Banca Mediolanumis 2016. aastal olulise osaluse väidetavat omandamist.
131
Seega tuleb selle esimeses astmes esitatud esimese väitega nõustuda ja vaidlusalune otsus tühistada, ilma et oleks vaja analüüsida esimeses astmes esitatud tühistamishagi teisi väiteid.
VIII. Kohtukulud
132
Kodukorra artikli 184 lõikes 2 on ette nähtud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab ta kohtukulude jaotamise.
133
Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluses, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
134
Kuna apellandid on EKP‑lt kohtukulude väljamõistmist nõudnud ja EKP on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb apellantide kohtukulud nii esimeses kohtuastmes kui ka apellatsioonimenetluses välja mõista EKP‑lt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.
135
Kodukorra artikli 184 lõike 4 kohaselt, kui esimeses astmes menetlusse astuja ei ole ise apellatsioonkaebust esitanud, saab temalt apellatsioonimenetluse kohtukulud välja mõista üksnes juhul, kui ta on osalenud Euroopa Kohtu menetluse kirjalikus või suulises osas. Kui nimetatud pool osaleb menetluses, võib Euroopa Kohus jätta tema kohtukulud tema enda kanda.
136
Kuna käesolevas asjas osales esimeses kohtuastmes menetlusse astunud komisjon, olemata apellatsioonkaebuse esitaja, Euroopa Kohtu menetluses EKP nõuete toetuseks, tuleb tema kohtukulud jätta tema enda kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1.
Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 11. mai 2022. aasta otsus Fininvest ja Berlusconi vs. EKP (T‑913/16, EU:T:2022:279).
2.
Tühistada Euroopa Keskpanga (EKP) 25. oktoobri 2016. aasta otsus ECB/SSM/2016 – 7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4.
3.
Jätta Euroopa Keskpanga (EKP) kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest) ja Silvio Berlusconi kohtukulud ning Silvio Berlusconi õigusjärglaste Marina Elvira Berlusconi, Pier Silvio Berlusconi, Barbara Berlusconi, Eleonora Berlusconi ja Luigi Berlusconi kohtukulud nii esimeses kohtuastmes kui ka apellatsioonimenetluses.
4.
Jätta Euroopa Komisjoni kohtukulud tema enda kanda.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.