Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MACIEJ SZPUNAR
esitatud 19. märtsil 2026(1)
Kohtuasi C‑842/24
DNO Yemen AS
versus
Petrolin Trading Limited,
Moe Oil & Gas Yemen Limited,
The Ministry of Oil and Minerals (of The Republic of Yemen),
Yemen Oil & Gas Corporation / The Yemen Company,
Dove Energy Limited, likvideeritud
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (kassatsioonikohus, (Prantsusmaa))
Eelotsusetaotlus – Ühine välis- ja julgeolekupoliitika – Piiravad meetmed seoses olukorraga Jeemenis – Keeld teha rahalisi vahendeid loetellu kantud isikutele, üksustele või asutustele kaudselt kättesaadavaks – Rahaliste vahendite kättesaadavaks tegemine avalik-õiguslikele üksustele, kelle suhtes meetmed ei kehti, kuid kes on meetmetest mõjutatud isikute mõju all
I.      Sissejuhatus
1.        Euroopa Liidu poolt füüsiliste või juriidiliste isikute, üksuste või organisatsioonide suhtes kehtestatud piiravad meetmed on praeguses geopoliitilises kontekstis ühise välis- ja julgeolekupoliitika (ÜVJP) keskmes. Kuna neid meetmeid rakendatakse tavaliselt ELTL artikli 215 alusel nõukogu poolt vastu võetud määrusega, on need meetmed liikmesriikide õiguskorras vahetult kohaldatavad ja siduvad kõigile nende organitele, sealhulgas liikmesriikide kohtutele. Nii on see muu hulgas käesolevas kohtuasjas silmas peetud määruse (EL) nr 1352/2014(2) puhul.
2.        Määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõikes 2 ette nähtud keeld teha rahalisi vahendeid või majandusressursse otseselt või kaudselt kättesaadavaks teatud isikutele, üksustele või asutustele kuulub tavaliselt võetavate piiravate meetmete hulka. See keeld võib mõjutada lepingulisi kohustusi, sealhulgas neid, mille kohta on tehtud vahekohtuotsus. See on käesoleva kohtuasja taust.
3.        Eelotsusetaotluse esitanud kohus Cour de cassation (kassatsioonikohus, Prantsusmaa) esitab vaidluses vahekohtuotsuse üle, mille peale on esitatud kaebus põhjendusega, et selle kohtuotsuse täitmine tähendaks määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõikega 2 keelatud rahaliste vahendite kättesaadavaks tegemist, Euroopa Kohtule kolm eelotsuse küsimust, et sisuliselt täpsustada ühelt poolt selle keelu ulatust ja teiselt poolt tõendatuse taset, mis on vajalik selle keelu kohaldamiseks, ning selle tõendamiskoormise jaotust.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Rahvusvaheline õigus
4.        ÜRO Julgeolekunõukogu võttis 26. veebruaril 2014 oma 7119. istungil vastu resolutsiooni 2140(2014). Selles resolutsioonis on ette nähtud:
„Julgeolekunõukogu,
[…]
Kinnitades taas oma kindlat pühendumust Jeemeni ühtsuse, suveräänsuse, iseseisvuse ja territoriaalse terviklikkuse tagamisele,
[…]
Täheldades murelikult poliitilisi, majanduslikke, humanitaar- ja julgeolekuprobleeme, sealhulgas jätkuvat vägivalda Jeemenis,
[…]
Arvestades, et olukord Jeemenis ohustab rahvusvahelist rahu ja julgeolekut piirkonnas;
Tegutsedes Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja[(3)] VII peatüki alusel,
[…]
11.      Otsustab, et kõik liikmesriigid peavad käesoleva resolutsiooni vastuvõtmisest alates esialgu üheks aastaks viivitamatult külmutama oma territooriumil olevad rahalised vahendid, muud finantsvarad ja majandusressursid, mis on […] nimetatud isikute või üksuste või nende nimel või korraldusel tegutsevate isikute või üksuste valduses või otsese või kaudse kontrolli all, või mis tahes nende valduses või kontrolli all olevate üksuste valduses või kontrolli all olevad rahalised vahendid, muud finantsvarad ja majandusressursid, ning otsustab lisaks, et kõik liikmesriigid peavad tagama, et nende kodanikud või mis tahes isikud või üksused, kes asuvad nende territooriumil, ei anna nimetatud isikutele või üksustele kasutada rahalisi vahendeid, finantsvarasid ega majandusressursse ega luba neid kasutada nende kasuks;
[…]“.
B.      Liidu õigus
1.      Määrus nr 1352/2014
5.        Määruse nr 1352/2014(4) artiklis 2 on sätestatud:
„1.      Külmutatakse kõik käesoleva määruse I lisas loetletud füüsilistele või juriidilistele isikutele, üksustele või asutustele kuuluvad, nende valduses või kontrolli all olevad rahalised vahendid ja majandusressursid.
2.      Rahalisi vahendeid ega majandusressursse ei tehta otseselt ega kaudselt kättesaadavaks I lisas loetletud füüsilistele või juriidilistele isikutele, üksustele või asutustele ega nende kasuks“.(5)
6.        Selle määruse artikli 3 lõikes 1 on ette nähtud:
„I lisas on loetletud füüsilised või juriidilised isikud, üksused ja asutused, kelle puhul [on ÜRO Julgeolekunõukogu sanktsioonide komitee(6)] teinud kindlaks, et nad osalevad tegevuses või toetavad tegevust, mis ohustab Jeemenis rahu, julgeolekut või stabiilsust [...]“.
7.        Nimetatud määruse artiklis 11 on ette nähtud:
„1.      Rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamisest ja nende kättesaadavaks tegemisest keeldumisest, mis on tehtud heas usus, et selline meede on kooskõlas käesoleva määrusega, ei tulene sellist meedet rakendavale füüsilisele ja juriidilisele isikule, üksusele ning asutusele, selle juhtidele ega töötajatele mingit vastutust, välja arvatud juhul, kui tõendatakse, et rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamise või kinnipidamise põhjustas hooletus.
2.      Füüsilistele või juriidilistele isikutele, üksustele või asutustele ei tulene mingit vastutust, kui nad ei teadnud ja neil ei olnud põhjendatud alust arvata, et nende tegevus võiks rikkuda käesolevas määruses sätestatud keelde.“
8.        Selle määruse I lisas esitatud loetelu vastab otsuse 2014/932 lisas esitatud loetelule. Põhikohtuasjale ratione temporis kohaldatavas redaktsioonis olid nendes nimekirjades loetletud kuus füüsilist isikut, kes kuulusid Houthi liikumisse või olid sellega seotud. Seejärel lisati sellesse loetellu mitte ainult teiste isikute nimed(7), vaid ka Houthi liikumine tervikuna(8).
2.      Suunised piiravate meetmete kohta
9.        ELi ühise välis- ja julgeolekupoliitika(9) raames kohaldatavate piiravate meetmete (sanktsioonide) rakendamise ja hindamise suuniste (edaspidi „piiravate meetmete suunised“)(10) punktis 55b on sätestatud:
„Hindamisel, kas teine isik või üksus kontrollib juriidilist isikut või üksust kas üksinda või vastavalt muu aktsionäri või kolmanda osapoolega sõlmitud lepingule, võiks muu hulgas arvesse võtta järgmisi kriteeriume […]:
[…]
(d)      omatakse õigust avaldada valitsevat mõju juriidilisele isikule või üksusele vastavalt selle juriidilise isiku või üksusega sõlmitud lepingule või selle asutamislepingu või põhikirja sättele, kui seda juriidilist isikut või üksust reguleeriva õigusega on selle suhtes lubatud niisugused lepingud või sätted;
(e)      omatakse volitusi kasutada õigust avaldada punktis d nimetatud valitsevat mõju, kuigi ei olda selle õiguse valdaja;
(f)      omatakse õigust kasutada kõiki juriidilise isiku või üksuse varasid või osa nendest;
[…]
Kui ükskõik missugune neist kriteeriumidest on täidetud, loetakse, et juriidiline isik või üksus on teise isiku või üksuse kontrolli all, kui juhtumipõhiselt ei ole võimalik tõestada vastupidist.“
10.      Suuniste punktis 55d on täpsustatud:
„Kui kooskõlas eespool nimetatud kriteeriumidega on tuvastatud omamine või kontroll, loetakse rahaliste vahendite või majandusressursside kättesaadavaks tegemine loetellu kantud isiku või üksuse omanduses või kontrolli all olevatele loetellu mitte kantud isikutele või üksustele põhimõtteliselt nende vahendite või ressursside kaudselt kättesaadavaks tegemiseks loetellu kantud isikule või üksusele, kui ei ole võimalik üksikjuhtumite kaupa ja riskipõhise lähenemisviisi alusel, kõiki olulisi asjaolusid, sealhulgas allpool esitatud kriteeriume arvesse võttes usaldusväärselt kindlaks teha, et loetellu kantud isik või üksus ei kasuta asjaomaseid rahalisi vahendeid ega majandusressursse ega saa nendest kasu.
Arvesse võetavad kriteeriumid hõlmavad muu hulgas:
(a)      asjaomaste üksuste vaheliste lepinguliste sidemete kuupäeva ja laadi (näiteks müügi-, ostu- või turustuslepinguid);
(b)      loetellu mitte kantud üksuse tegevusvaldkonna olulisust loetellu kantud üksuse jaoks;
(c)      kättesaadavaks tehtud rahaliste vahendite või majandusressursside iseloomu, sealhulgas nende potentsiaalset praktilist kasutamist loetellu kantud üksuse poolt ja loetellu kantud üksusele ülekandmise lihtsust;
[…]“.
11.      Samade suuniste punktis 55e on sätestatud:
„Tuleb märkida, et loetellu kantud isikutele või üksustele rahaliste vahendite või majandusressursside kaudne kättesaadavaks tegemine võib hõlmata ka nende vahendite või ressursside kättesaadavaks tegemist isikutele või üksustele, kes ei ole loetellu kantud üksuste omanduses või kontrolli all.“
C.      Prantsuse õigus
12.      Tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Code de procédure civile) artikli 1518 kohaselt saab „Prantsusmaal tehtud rahvusvahelise vahekohtu otsuse peale […] esitada üksnes tühistamishagi“.
13.      Selle seadustiku artikli 1520 punktis 5 on sätestatud: „Tühistamishagi võib esitada vaid juhul, kui: […] [k]ohtuotsuse tunnustamine või täitmine on vastuolus rahvusvahelise avaliku korraga“.
14.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu praktika kohaselt peab tühistamishagi lahendav kohus konkreetselt kontrollima, kas vahekohtu otsuse hõlmamine Prantsuse õigussüsteemi on konkreetselt vastuolus rahvusvahelise avaliku korraga(11).
15.      Kõnealuse seadustiku artikli 1527 teises lõigus on sätestatud, et „[t]ühistamishagi rahuldamata jätmine [muudab] vahekohtu otsuse või selle osad, mida kohus ei tühista, täitmisele pööratavaks“.
III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
16.       Jeemeni Vabariigi nafta- ja kaevandusministeerium (edaspidi „ministeerium“) ja täielikult Jeemeni riigile kuuluv äriühing Yemen Oil and Gas Corporation (edaspidi „YOGC“) sõlmisid äriühingutega DNO Yemen AS (edaspidi „DNO“), Petrolin Trading (edaspidi „Petrolin“), MOE Oil and Gas Yemen (edaspidi „MOE“) ja Dove Energy nafta ja maagaasi tootmise kasutus- ja jagamiskokkulepped, mis sisaldasid vahekohtuklauslit.
17.      2014. aastal teatasid DNO, Petrolin, MOE ja Dove Energy oma soovist nendest lepingutest taganeda. Ministeerium ja YOGC algatasid 2015. aastal Rahvusvahelise Kaubanduskoja egiidi all vahekohtumenetluse ning 15. juulil 2019 Pariisis (Prantsusmaa) tehtud vahekohtuotsusega mõisteti DNO-lt, Petrolinilt ja MOE-lt nende kasuks välja kahjuhüvitis (edaspidi „vahekohtuotsus“).
18.      DNO, Petrolin ja MOE esitasid Cour d’appel de Paris’le (Pariisi apellatsioonikohus, Prantsusmaa) kaebuse, väites eelkõige, et see otsus on vastuolus rahvusvahelise avaliku korraga, kuna selle täitmine võib teha rahalised vahendid kaudselt kättesaadavaks määruse nr 1352/2014 I lisas loetletud füüsilistele või juriidilistele isikutele, üksustele või asutustele (edaspidi „loetellu kantud isikud“) selle määruse artikli 2 lõike 2 tähenduses.
19.      Nimelt suurenes 2014. aastal konflikt Jeemenis rahvusvahelise üldsuse tunnustatud valitsuse (edaspidi „seaduslik valitsus“) ja Houthi liikumise vahel pärast seda, kui viimane omandas kontrolli riigi pealinna Sanaa üle. 2015. aastal astus menetlusse rahvusvaheline koalitsioon seadusliku valitsuse toetuseks, mis asub ajutiselt Adenis (Jeemen). Konflikt ja sellest tingitud Jeemeni majanduse ja ühiskonna „lõhenemine“ on viinud paralleelsete valitsemisstruktuuride kujunemiseni: Houthi liikumine kasutab Sanaas olemasolevat institutsionaalset taristut(12), samal ajal kui seaduslik valitsus toetub uute institutsionaalsete võimekuste väljaarendamisele(13).
20.      Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) jättis 5. oktoobri 2021. aasta kohtuotsusega DNO, Petrolini ja MOE kaebuse rahuldamata põhjendusel, et kontroll, mida ta peab määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõike 2 alusel tegema, tuleb teha lähtuvalt olukorrast, mida kohus hindas otsuse tegemise päeval, ning see põhines tõsistel, täpsetel ja ühtelangevatel kaudsetel tõenditel, mis võimaldavad tuvastada selle sanktsioonide korra rikkumise.
21.      Käesoleval juhul leidis see kohus, et rahaliste vahendite kaudselt kättesaadavaks tegemise tuvastamiseks tuleb tõendada, et ministeerium ja YOGC tegutsesid tegelikult loetellu kantud isikute „nimel, kontrolli all või juhendamisel“ ning et nad kavatsesid rahalisi vahendeid viimaste kasuks ära kasutada. Ta tugines sellega seoses piiravate meetmete suuniste punktis 55b nimetatud kriteeriumidele.
22.      Sellega seoses leidis Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) esiteks, et ükski esitatud tõenditest ei võimalda kinnitada, et ministeerium, kes esindab seaduslikku valitsust, keda tunnustab rahvusvaheline üldsus ning keda toetavad Maailmapank ja Rahvusvaheline Valuutafond (IMF), tegutseb loetellu kantud isikute kontrolli või juhiste alusel, samas kui relvastatud konflikt Jeemenis toimub peamiselt selle valitsuse ja Houthi liikumise vahel.
23.      Teiseks leidis see kohus, et kuigi vaidluse käigus esitatud tõenditest nähtub, et nii seaduslik valitsus kui ka Houthi liikumine nõudsid kontrolli YOGC üle – mida põhikohtuasjas kvalifitseeriti „konkureerivaks mõjuks“, – ei ole kuidagi tõendatud, et need kaks poolt tegutsevad kooskõlastatult ja et YOGC on selle liikumise kontrolli all. Sellega seoses tugines kohus seadusliku valitsuse peaministri 23. augusti 2015. aasta kirjale, mis oli adresseeritud välismaistele naftaettevõtjatele ja milles kutsuti neid üles tegema koostööd ainult selle valitsuse alluvuses olevate isikutega ning teavitati neid, et kõik Houthi võitlejate poolt 2015. aasta veebruaris vastu tehtud ja ministeeriumile ning selle ministeeriumiga seotud asutustele ja organitele adresseeritud otsused, ametissenimetamised ja juhised tuleb lugeda tühiseks ja kehtetuks, neid ei tohi rakendada ning lõpuks, et välismaised ettevõtjad ei tohi riigile võlgnetavaid summasid üle anda enne, kui neile on teatatud üleandmise koht ja aeg.
24.      Lisaks leidis kohus, et asjaolud, mille kohaselt ühelt poolt YOGC ametlikul veebisaidil, mis oli häkitud, mainiti Houthi ministri nime ja teiselt poolt Jemeni uudisteagentuuri Saba aruanne kohtumisest, millest võttis osa Houthi peaminister ja mille käigus YOGC tegevdirektor esitas lühikese ettekande eelkõige nafta, diislikütuse ja majapidamisgaasi normeerimise kava kohta pealinna sekretariaadis ja Houthi kontrolli all olevates kubernerkondades –, ei olnud piisavad, et tuvastada YOGC kontrolli alla võtmist.
25.      Lõpuks märkis ta, et puuduv link YOGC veebisaidile seadusliku valitsuse ametlikult veebisaidilt (kättesaadav aadressil www.mom-ye.com) ning asjaolu, et see veebisait kasutab endist valitsuse domeeninime (www.mom-gov.ye), mida kasutavad Houthi rühmitused, kes on endale võtnud endise valitsuse veebisaidi, ei sea kahtluse alla asjaolu, et kontrolli YOGC üle nõuab endale ka seaduslik valitsus.
26.      Jeemeni Vabariik, keda esindas ministeerium, esitas 2022. aasta märtsis vahekohtuotsuse täitmisele pööramise taotluse Oslo (Norra) ringkonnakohtule, kes leidis, et see on täitmisele pööratav, ning kohustas DNO-d tasumisele kuuluva kahjuhüvitise ära maksma. See otsus jõustus 4. novembril 2023.
27.      DNO maksis vahekohtuotsuse alusel tasumisele kuuluva netosumma ministeeriumile 4. detsembril 2023. YOGC kinnitas 13. detsembri 2022. aasta kirjas DNO nõudmisel, et ta loovutas kõik sellest otsusest tulenevad õigused ministeeriumile, ning teatas, et ta ei kavatse ministeeriumile juba makstud summasid sisse nõuda.
28.      DNO ja Petrolin esitasid Cour d’appel de Paris’ (Pariisi apellatsioonikohus) kohtuotsuse peale eelotsusetaotluse esitanud kohtule vastavalt kassatsioonkaebuse ja vastuapellatsioonkaebuse. Rahvusvahelise avaliku korra olulise rikkumise alusel esitatud apellatsioonkaebuste põhjenduseks väitsid need äriühingud sisuliselt, et Pariisi apellatsioonikohus oli teinud vea, esiteks piirdudes üksnes selle uurimisega, kas YOGC ei ole nimetatud isikute omanduses ega kontrolli all, ja teiseks, jättes kontrollimata, kas kõnealuse vahekohtuotsuse täitmisega tehtaks – või võidaks teha – rahalised vahendid nendele isikutele kättesaadavaks.
29.      Sellega seoses tuletab eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks meelde Euroopa Kohtu praktikat, mille kohaselt on väljendil „teha […] kättesaadavaks“ lai tähendus(14) ja piiravad meetmed on ennetavat laadi(15).
30.      Teiseks rõhutab see kohus, et käesolevas asjas tõstatatud keskne küsimus puudutab kriteeriume, mille alusel on võimalik kindlaks teha, kas vahendid on tehtud loetellu kantud isikutele kaudselt kättesaadavaks, kuna vahekohtuotsuse(16) täitmiseks maksti ministeeriumile ja YOGC-le võlgnetavad summad ära, arvestades, et need ei ole loetellu kantud isikud. Lisaks märgib see kohus, et faktiline olukord tõstatab tõendamiskoormise küsimusi, arvestades Jeemeni ebakindlat poliitilist olukorda.
31.      Neil asjaoludel otsustas Cour de cassation (kassatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised küsimused:
„1.      Kas [määruse nr 1352/2014] artikli 2 lõiget 2 tuleb [piiravate meetmete] suuniseid arvestades tõlgendada nii, et kaudselt kättesaadavaks tegemist võib mõista rahaliste vahendite kättesaadavaks tegemisena avalik-õiguslikele üksustele, kelle suhtes ei kohaldata piiravaid meetmeid, kui on tõendatud, et isikud, kelle suhtes neid meetmeid kohaldatakse, avaldavad nendes üksustes mõju, mis konkureerib seadusliku valitsuse omaga, kelle suhtes neid meetmeid ei kohaldata?
2.      Kui on tuvastatud sellise konkureeriva mõju olemasolu, siis kas määruse […] nr 1352/2014 artiklit 2 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et eeldatakse, et üksused, kellele rahalised vahendid kättesaadavaks tehakse, on nende isikute kontrolli all, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid? Kui vastus on jaatav, siis kas see eeldus lubab tõendada vastupidist? Kas sellega seoses on oluline, et seaduslik valitsus, kelle suhtes ei kohaldata piiravaid meetmeid, ei tee koostööd isikutega, kelle suhtes neid meetmeid kohaldatakse?
3.      Kui liikmesriigi kohtule esitatud tõendid ei võimalda hinnata, kas otsustav mõju üksuses, kellele rahalised kättesaadavaks tehakse, kuulub seaduslikule valitsusele või isikutele, kelle suhtes kohaldatakse sanktsioone, siis kas sanktsioonide kohaldamiseks piisab pelgalt mõistlikust ohust, et need isikud saavad lõpuks kasu nendest rahalistest vahenditest tervikuna või osaliselt?“
32.      Kirjalikud seisukohad esitasid DNO, ministeerium, Prantsuse, Itaalia ja Madalmaade valitsus ning Euroopa Komisjon. Samad menetlusosalised peale Itaalia ja Madalmaade valitsuse osalesid 19. novembril 2025 toimunud kohtuistungil.
IV.    Õiguslik analüüs
A.      Esimene eelotsuse küsimus
1.      Sissejuhatavad märkused
33.      Esimese eelotsuse küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selles on silmas peetud rahaliste vahendite maksmist vahekohtuotsuse täitmiseks avalik-õiguslikule üksusele, keda ei ole loetellu kantud, kui on tõendatud, et konkureerivat mõju avaldavad selles üksuses nii loetellu kantud isikud kui ka üksus, keda ei ole loetellu kantud.
34.      Kõigepealt märgin, et see küsimus ei puuduta selgesõnaliselt mõistet „kontroll“ selle mõiste tähenduses piiravate meetmete kontekstis. Eelotsusetaotluse põhjendustest nähtub siiski, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused tulenevad Cour d’appel de Paris’ (Pariisi apellatsioonikohus) otsusest. Viimane leidis nimelt, tuginedes piiravate meetmete suuniste punktidele 55b ja 55d, mis käsitlevad mõistet „kontroll“, et konkureeriv mõju(17) ei kuulu määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõike 2 kohaldamisalasse, kuna asjakohane kriteerium selle sätte tähenduses on peamiselt see, et rahaliste vahendite saaja on loetellu kantud isikute kontrolli all. Lisaks viitas eelotsusetaotluse esitanud kohus oma esimeses küsimuses selgesõnaliselt nendele suunistele.
35.      Selle küsimuse analüüsimisel tuletan seega kõigepealt lühidalt meelde kohtupraktikat, mis käsitleb mõiste „otseselt ja kaudselt kättesaadavaks tegemine“ laia tõlgendamist. Seejärel täpsustan seoses selle mõistega kontrolli olemasolu – ja selle puudumise – asjakohasust. Lõpuks näitan, et isegi kontrolli puudumise korral võib konkureeriva mõju olemasolu olla piisav selleks, et tuvastada, et rahalised vahendid on määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõike 2 tähenduses kaudselt kättesaadavaks tehtud.
2.      Rahaliste vahendite otseselt või kaudselt kättesaadavaks tegemine laias käsituses
36.      Kohtuotsusest Möllendorf nähtub, et sõnade „otseselt või kaudselt“ kasutamine näitab, et rahaliste vahendite kättesaadavaks tegemise keeld on sõnastatud eriti laialt. Samuti, nagu meenutas eelotsusetaotluse esitanud kohus, on väljend „teha […] kättesaadavaks“ laia tähendusega ega viita ühelegi erilisele õiguslikule kategooriale, vaid hõlmab kõiki toiminguid, mille tegemine on vajalik, et võimaldada isikul asjaomane vara täielikult oma käsutusse saada(18).
37.      Kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Afrasiabi jt, käsitles Euroopa Kohus konkreetselt mõistet „kaudselt kättesaadavaks tegemine“ seoses majandusressurssi tarnimise ja paigaldamisega üksuse juurde, keda ei ole loetellu kantud, mida juhtis isik, keda ei ole loetellu kantud, kuid kes tegutses siiski loetellu kantud üksuse huvides(19).
38.      Sellega seoses tõdes Euroopa Kohus kõigepealt(20), et loetellu kantud isiku nimel, kontrolli all või juhiste järgi tegutsemine on samuti asjaolu, mis õigustab selliste isikute loetellu kandmist, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid(21). Seejärel täpsustas Euroopa Kohus, et sama asjaolu on asjakohane ka rahaliste vahendite kaudselt kättesaadavaks tegemise keelu hindamisel(22). Lõpuks pidas Euroopa Kohus asjakohaseks ka seda, et isikul oli kavatsus kasutada kõnealust vara loetellu kantud isiku kasuks(23).
39.      Eelotsusetaotlusest nähtub, et Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) tugines samadele asjaoludele(24). Seega leidis ta pärast nende puudumise tuvastamist, et määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõikes 2 sätestatud keeld ei ole käesolevas asjas kohaldatav.
40.      Kohtuotsuses Afrasiabi jt esitatud asjaolud ei saa minu arvates siiski kujutada endast ammendavat loetelu asjaoludest, mis võimaldavad tuvastada rahaliste vahendite kaudselt kättesaadavaks tegemise. Nagu Euroopa Kohus on sõnaselgelt märkinud, on tegemist asjakohaste asjaoludega.  Mis tahes muu tõlgendus oleks mõiste „rahaliste vahendite kättesaadavaks tegemine“ laia tõlgendusega vastuolus.
41.      Kuid see lai tähendus tuleb asetada konteksti, mis on seotud vajadusega saavutada määruses nr 1352/2014 nimetatud eesmärgid, ning tagada selles ette nähtud piiravate meetmete tõhusus ja vältida igasugust kõrvalehoidmise ohtu(25).
42.      Sellega seoses nähtub resolutsiooni 2140(2014) preambulist ja määruse nr 1352/2014 põhjendusest 5, et käesolevas asjas kõne all olevate piiravate meetmete eesmärk on tegeleda konkreetse ohuga, mida kujutab olukord Jeemenis rahvusvahelisele rahule ja julgeolekule selles piirkonnas. Määruse artikli 3 kohaselt kuuluvad I lisasse füüsilised või juriidilised isikud, üksused ja asutused, kes sanktsioonide komitee järelduste põhjal osalevad tegevuses või toetavad tegevust, mis ohustab Jeemeni rahu, julgeolekut või stabiilsust. Sarnaselt liidu võetud piiravate meetmete üldise laadiga on kõnealused meetmed ennetavad selles mõttes, et nende eesmärk on seda liiki aktide takistamine(26).
43.      Seega on rahaliste vahendite kättesaadavaks tegemise keelu eesmärk vältida rahaliste vahendite kasutamist Jeemeni rahu, julgeolekut või stabiilsust ohustavate tegude toimepanemiseks või toetamiseks(27). Tõlgendus, mille kohaselt see keeld piirdub üksnes valdamise või kontrollimise olukordadega, läheks aga selle eesmärgiga vastuollu. Selle keelu alla võivad kuuluda ka muud olukorrad.
44.      Hiljutisem kohtupraktika näib seda lähenemisviisi kinnitavat. Esiteks täpsustas Euroopa Kohus kohtuotsuses SH, et järeldamaks, et rahalised vahendid on tehtud kaudselt kättesaadavaks isikule, kelle nimi on kantud loetellu, on vajalik, et need saaks kas üle kanda sellele isikule või et sellel isikul oleks õigus neid käsutada, arvestades eelkõige õiguslikke või finantsseoseid rahaliste vahendite saaja ja selle isiku vahel(28).
45.      Teiseks tõdes Euroopa Kohus kohtuotsuses E ja F, et mõiste „käsutusse andmine“ lai tähendus ei sõltu sellest, kas käsutusseandmise toimingu tegija ja adressaadi vahel esinevad suhted või mitte(29). Tõsi küll, et kohtuasjas, milles see kohtuotsus tehti, küsis eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas kättesaadavaks tegemise keeld puudutas rahaliste vahendite ülekandmist loetellu kantud üksusele selle üksuse liikme poolt, kes ei ole loetellu kantud(30). Samas leian, et Euroopa Kohtu selline põhimõtteline järeldus, mis on kooskõlas selle keelu laia tähendusega, peab laienema sellele, et käsutusseandmise toimingu tegija ja adressaadi vahel ei ole formaalseid suhteid.
3.      Kontrolli olemasolu asjakohasus
46.      Näib, et kohtuotsuses Afrasiabi jt Euroopa Kohtu poolt välja toodud kriteeriumide hulgast, mille alusel määratakse kindlaks rahaliste vahendite kaudselt kättesaadavaks tegemine, tugines Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) piiravate meetmete suuniste punkte 55b ja 55d arvesse võttes
eelkõige kontrollile, mida teostasid loetellu kantud isikud vahendite saaja üle. Seepärast tuleks selle kriteeriumi asjakohasust täpsustada.
47.      Suuniste punktis 55d on sätestatud, et kui punktis 55b nimetatud kriteeriume silmas pidades on kontroll tõendatud, loetakse rahaliste vahendite kättesaadavaks tegemist loetellu kandmata isikutele, kes on loetellu kantud isiku omandis või kontrolli all, põhimõtteliselt rahaliste vahendite kaudselt kättesaadavaks tegemiseks loetellu kantud isikule.
48.      Kuigi nimetatud suunistel ei ole siduvat õigusjõudu(31), leian siiski, et arvesse tuleb võtta ka suuniste punkti 55e, mida Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) ei ole maininud, nagu väidab DNO.
49.      Selle punkti kohaselt kohaldatakse loetellu kantud isikutele kaudselt rahaliste vahendite kättesaadavaks tegemise keeldu isegi siis, kui loetellu kantud isikute ja vahendite saaja vahel omandi- või kontrollisuhet ei ole(32).
50.      Seega võimaldab kontrolli olemasolu sisuliselt eeldada rahaliste vahendite kaudselt kättesaadavaks tegemist. Kontrolli puudumise korral tuleb seda küsimust hinnata iga juhtumi puhul eraldi.
51.      Minu arvates on selline tõlgendus kooskõlas kohtuotsusega Afrasiabi jt, nagu seda on tõlgendatud käesoleva ettepaneku punktis 40, ning nende otsuste punktides 44 ja 45 viidatud hilisema kohtupraktikaga.
52.      Järelikult ei saa liikmesriigi kohus järeldada, et määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõikes 2 sätestatud keeld ei ole kohaldatav ainuüksi seetõttu, et rahaliste vahendite otsene adressaat ei ole loetellu kantud isikute kontrolli all piiravate meetmete suuniste punkti 55b tähenduses. Seevastu peab kohus kontrollima, kas neid rahalisi vahendeid saab sellistele isikutele üle kanda või kas neil on nende käsutusõigus(33). See kontroll sõltub liikmesriigi kohtu käsutuses olevatest tõenditest, nagu need, mida on mainitud käesoleva ettepaneku punktides 19 ja 23–25.
4.      Konkureeriv mõju
53.      Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb tõdeda, et määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõikes 2 ette nähtud keeld võib hõlmata rahaliste vahendite maksmist ka üksusele, kes ei ole loetellu kantud, kui on tõendatud, et loetellu kantud isikud avaldavad sellele üksusele, kes ei ole loetellu kantud, konkureerivat mõju. Nimelt, nagu Itaalia ja Madalmaade valitsus ning komisjon sisuliselt väitsid, peab see keeld olema kohaldatav kõikidele faktilistele olukordadele, mis võimaldavad loetellu kantud isikutel kõnealustele rahalistele vahenditele ligi pääseda.
54.      Prantsuse valitsuse viidatud kohtuotsus Petropars Iran jt vs. nõukogu(34), ei sea seda järeldust kahtluse alla. Kohtuasi, milles see kohtuotsus tehti, puudutas nimelt ettevõtja aktsiakapitali ühist valdamist nii loetellu kantud üksuse kui ka loetellu kandmata üksuse poolt. Selles kontekstis järeldas Üldkohus, et loetellu kantud aktsionäri abistamine ühise tütarettevõtte survestamisel, et kõrvale hiilida ainult seda aktsionäri puudutavatest piiravatest meetmetest, ei olnud nende aktsionäride huvides, kes ei olnud loetellu kantud. Üldkohus rõhutas samuti, et sellisel juhul võib ühise kontrolli olemasolu takistada loetellu kantud üksusel avaldada oma tütarettevõtjale survet, et vältida tema vastu suunatud piiravate meetmete mõju(35).
55.      Käesoleval juhul ei ole aga tegemist YOGC aktsiakapitali ühise omamisega, vaid faktilise mõjuga, mida nõuavad nii Houthi liikumine kui ka seaduslik valitsus kodusõja kontekstis. Sellise YOGC-le avaldatava konkureeriva mõju tõttu ei saa minu arvates seega välistada, et Houthi liikumisele võidakse rahalisi vahendeid üle kanda või et viimasel on õigus neid käsutada kohtuotsuse SH(36) tähenduses, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
56.      Teen seega ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele, et määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et vahekohtuotsuse täitmiseks rahaliste vahendite maksmine üksusele, mille üle nii loetellu kantud isikutel kui ka loetellu kandmata üksusel on konkureeriv mõju, võib kuuluda selle sätte kohaldamisalasse, kui neid vahendeid saab neile isikutele üle kanda või kui viimastel on õigus neid käsutada.
B.      Kolmas eelotsuse küsimus
57.      Kolmanda eelotsuse küsimusega, mida tuleb analüüsida enne teist eelotsuse küsimust, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et mõistlik oht, et loetellu kantud isikud saavad kasutada kõiki või osa rahalistest vahenditest, mis on vahekohtuotsuse täitmiseks makstud üksusele, mis ei ole loetellu kantud, toob kaasa selles sättes ette nähtud keelu kohaldamise.
58.      Tuletan meelde, et see küsimus on esitatud sellise vahekohtuotsuse tühistamise raames, millega mõisteti DNO-lt, Petrolinilt ja MOE-lt välja rahalised vahendid ministeeriumile ja YOGC-le. Lisaks ei analüüsitud selles otsuses küsimust, kas see makse oli määrusega nr 1352/2014 või resolutsiooniga 2140(2014) vastuolus. Seega ei pea eelotsusetaotluse esitanud kohus mitte kontrollima, kas DNO, Petrolin ja MOE oleksid pidanud rahalised vahendid kinni pidama, vaid tegema kindlaks, kas tema käsutuses olevaid tõendeid arvestades tuleb nimetatud vahekohtuotsus tühistada, kuna selle täitmine on rahvusvahelise avaliku korraga vastuolus. Seega tuleb tühistamishagi raames liikmesriigi kohtu seisukohast lähtudes kindlaks määrata tõendamisstandard, mis on nõutav selleks, et asuda seisukohale, et rahaliste vahendite kättesaadavaks tegemise keeld selle määruse artikli 2 lõike 2 tähenduses on kohaldatav.
59.      Nimelt võib tõendatuse tase sellise hindamise kontekstist sõltuvalt varieeruda. Pean seega tarvilikuks eristada tõendatuse taset, mida nõutakse vahekohtuotsuse peale esitatud tühistamishagi raames, nagu käesoleval juhul, taset, mida nõutakse ettevõtjalt selleks, et hinnata, kas esineb oht, et tehing rikub määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõiget 2, ja tõendatuse taset, mida nõutakse nõukogult piiravate meetmete kehtestamiseks.
1.      Kindlus, mida nõutakse ettevõtjalt määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõike 2 alusel rahaliste vahendite kinnipidamiseks
60.      Nagu nähtub määruse nr 1352/2014 artiklist 18, on selle territoriaalne ja isikuline kohaldamisala üsna lai. Seda määrust kohaldatakse liidu territooriumil kõigi füüsiliste või juriidiliste isikute, üksuste või asutuste suhtes seoses majandustegevusega, mis toimub täielikult või osaliselt liidus(37).
61.      Sellesse kohaldamisalasse kuuluvad ettevõtjad on seega kohustatud tagama, et lepingulise kohustuse täitmine ei ole määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõikega 2 keelatud(38).
62.      Selles kontekstis tuleb arvesse võtta määruse nr 1352/2014 artiklit 11. Selle sätte lõikes 1 on ette nähtud, et rahaliste vahendite kättesaadavaks tegemisest keeldumine tuleb teha „heas usus“ põhjusel, et selline meede on selle määrusega kooskõlas. Lisaks tuleb märkida, et selle sätte lõigete 1 ja 2 koostoimes tõlgendamisest tuleneb, et ettevõtjad peavad määruse alusel nende ülesandeks oleva kontrolli käigus üles näitama teatavat hoolsust(39). Esiteks on nad vabastatud vastutusest rahaliste vahendite kinnipidamise eest, „välja arvatud juhul, kui tõendatakse, et [selle] kinnipidamise põhjustas hooletus“. Teiseks ei too rahaliste vahendite kättesaadavaks tegemine, isegi kui see on sama määrusega keelatud, kaasa vastutust, kui ettevõtjad ei teadnud ega saanud mõistlikult kahtlustada, et see on nii(40).
63.      Olen arvamusel, et määruse nr 1352/2014 artiklist 11 tuleneb, et kindlus, mida ettevõtjalt selle määruse artikli 2 lõike 2 alusel rahaliste vahendite kinnipidamiseks nõutakse, on üsna madal, kuna selles osas piisab heas usus, mitte hooletult, veendumusest, et selline kinnipidamine on selle sättega kooskõlas. Lisaks näib mulle, et see säte on hästi kooskõlas „riskipõhise lähenemisviisiga“(41), mis seab ebakindluse korral esikohale rahaliste vahendite kinnipidamise.
2.      Nõukogult nõutav tõendatuse tase piiravate meetmete loetellu kandmise otsuse tegemiseks
64.      Osas, milles see kuulub ÜVJP valdkonda, on füüsiliste või juriidiliste isikute, üksuste või asutuste suhtes piiravate meetmete võtmiseks vaja esiteks nõukogu otsust, millega kehtestatakse liidu seisukoht nende meetmete kohta (ELL artikkel 29), ja seejärel selle institutsiooni akti, mis on vastu võetud ELTL artikli 215 alusel(42). Sellega seoses võtab nõukogu üldjuhul vastu määrusi, mis näevad vajaduse korral ette nende isikute varade külmutamise, kes vastavad teatavatele kriteeriumidele, mis on seotud kõnealuste meetmetega taotletavate eesmärkidega, ning keelu anda neile otseselt või kaudselt rahalisi vahendeid või majandusressursse(43).
65.      ELTL artikli 275 teise lõigu kohaselt võivad isikud, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, esitada hagi Euroopa Liidu Kohtule ELTL artikli 263 neljandas lõigus sätestatud tingimustel.
66.      Sellega seoses on Euroopa Kohus korduvalt otsustanud, et nende põhjenduste õiguspärasuse kontrollimisel, millel põhineb otsus kanda isiku nimi piiravate meetmete loetellu (edaspidi „loetellu kandmise otsus“), peab liidu kohus veenduma, et see otsus, mis puudutab asjaomast isikut isiklikult, põhineb piisavalt kindlal faktilisel alusel. Kohtulik kontroll ei tohiks piirduda esitatud põhjuste abstraktse tõepärasuse hindamisega, vaid peaks käsitlema küsimust, kas need põhjused või vähemalt üks neist, mida on peetud iseenesest selle otsuse argumenteerimiseks piisavaks, on tõendatud(44).
67.      Sellise hinnangu andmisel tuleb tõendeid analüüsida mitte isoleeritult, vaid kontekstis, millesse need kuuluvad, kuna nõukogu täidab oma tõendamiskoormise, kui ta viitab liidu kohtus piisavalt konkreetsete, täpsete ja ühtelangevate kaudsete tõendite kogumile, mis võimaldavad järeldada, et asjaomane isik vastab vähemalt ühele nõukogu kasutatud loetellu kandmise kriteeriumile. Lisaks peab puudutatud isiku vastu kasutatud põhjenduste põhjendatust tõendama liidu pädev asutus, mitte puudutatud isik ise ei pea vastupidi tõendama nende põhjenduste alusetust(45).
68.      Komisjon väidab oma kirjalikes seisukohtades, et samu nõudeid kohaldatakse liikmesriigi kohtus „võrreldavalt“, kui isik keeldub vahekohtuotsuse täitmisest, väites, et täitmine kujutab endast rahaliste vahendite kaudselt kättesaadavaks tegemist, mis on määrusega nr 1352/2014 keelatud. Põhjustel, mille ma järgnevalt esitan, ei jaga ma seda seisukohta täielikult.
3.      Tõendatuse tase, mis on nõutav vahekohtuotsuse peale liikmesriigi kohtule esitatud tühistamishagi korral
a)      Nõukogult nõutavast madalam künnis
69.      Esiteks, erinevalt
loetellu kandmise otsusest, ei ole sellise vahekohtuotsuse tühistamine, millega kohustatakse maksma rahalisi vahendeid, mida võib loetellu kantud isikute käsutusse anda
kaudselt, asjaomaste isikute jaoks üksikmeede(46). Samuti ei põhjusta see avalikkuse hukkamõistu ja umbusku, mida loetellu kandmise otsus tekitab nende isikute suhtes(47). Nimelt ei ole tegemist ministeeriumi või YOGC kandmisega määruse nr 1352/2014 I lisa loetellu. See pädevus kuulub eranditult nõukogule.
70.      Teiseks on nõukogul ELTL artikli 296 kohaselt kohustus selliseid otsuseid põhjendada ja järgida hea halduse põhimõtet vastavalt Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklile 41(48). Need sätted ei ole siduvad eraõiguslikule isikule, kes tühistamishagi raames väidab, et rahaliste vahendite kättesaadavaks tegemine on määrusega nr 1352/2014 keelatud.
71.      Kolmandaks ei ole ettevõtja käsutuses olevad vahendid võrreldavad nendega, mis on nõukogul, kellele on selles valdkonnas antud eripädevus.
b)      Künnis, mis ületab väljaspool kohtumenetlust nõutava künnise
72.      Seda arvestades leian samuti, et vahekohtuotsuse peale esitatud tühistamishagi puhul, nagu käesolevas asjas, ei ole määruse nr 1352/2014 artiklis 11 nõutav üsna madal kindlusaste kohaldatav.
73.      Esiteks tuleb meeles pidada, et määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõike 2 kohaldamine sellises olukorras võib vajaduse korral tähendada õiguspäraselt tehtud vahekohtuotsuse tühistamist, arvestades poolte tahtevabadust(49). Õiguskindluse ja vahekohtumenetluse tõhususe nõuete kohaselt peab selline tühistamine piirduma rangelt vajalikuga(50).
74.      Teiseks, nagu komisjon kohtuistungil Euroopa Kohtu küsimusele vastates väitis, on liikmesriigi kohtu käsutuses mõlema poole esitatud tõendid, sealhulgas selle poole esitatud tõendid, kelle võimalikud sidemed nimetatud isikutega on küsimuse all. See eeldab tingimata asjaolude paremini tundmist võrreldes olukorraga, kus ettevõtja peab ettevõttesiseste hoolsuskohustuse menetluste kohaselt (nõuetekohane hoolsuskohustus)(51) otsustama, kas rahalised vahendid tuleb kinni pidada.
c)      Kas mõistlik oht on piisav?
75.      Eeltoodust tuleneb, et tõendatuse tase, mis nõutav selleks, et liikmesriigi kohus tühistaks vahekohtuotsuse määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõikes 2 sätestatud keelu tõttu, peab olema madalam sellest, mida nõutakse liidu kohtus loetellu kandmise otsuse tühistamisel. See tase peab seevastu olema kõrgem kui väljaspool kohtumenetlust nõutav tase. Seega tekib küsimus, kas selles sättes ette nähtud keelu kohaldamiseks piisab sellest, kui esineb mõistlik oht, et loetellu kantud isikud saavad kasutada kõiki või osa rahalistest vahenditest.
76.      Selle kohta märgin kõigepealt, et määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõikes 2 ega üheski teises selle määruse sättes ei ole selleks, et kohaldada rahaliste vahendite kättesaadavaks tegemise keeldu, nõutavat tõendatuse taset otseselt ette nähtud. See ei tähenda siiski, et selline küsimus kuuluks tingimata liikmesriikide menetlusautonoomia alla(52). Leian nimelt, et selle keelu kohaldamiseks nõutav tõendatuse tase tuleneb kaudselt liidu kehtestatud piiravate meetmete korrast ja tuleb seega kindlaks määrata liidu õiguse alusel.
77.      Sellega seoses leian, et mõiste „kättesaadavaks tegemine“ lai tähendus, millele ma viitasin esimese eelotsuse küsimuse analüüsimisel, ning piiravate meetmete laad ja nende võtmist õigustavad eesmärgid nõuavad tõendatuse taset, mis põhineb sisuliselt sellel, et on mõistlik oht. Sellest järeldub, et selline oht on lahutamatult seotud mõistega „kaudselt kättesaadavaks tegemine“ määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõike 2 tähenduses ja peab seega olema selle mõiste lahutamatu osa(53).
78.      Mis puudutab esiteks eesmärke, mis õigustavad piiravate meetmete võtmist seoses olukorraga Jeemenis(54), siis tuletan eelkõige meelde, et määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõikes 2 sätestatud keelu eesmärk on vältida seda, et asjaomaseid vahendeid kasutatakse Jeemeni rahu, julgeolekut või stabiilsust ohustavate tegude toetamiseks või toimepanemiseks.
79.      See eesmärk ning vajadus tagada määruse nr 1352/2014 soovitav toime ja vältida sellest kõrvalehoidmist nõuavad selle määruse artikli 2 lõikes 2 sätestatud keelu kohaldamist niipea, kui on mõistlik oht, et loetellu kantud isikud saavad rahalistest vahenditest tervikuna või osaliselt kasu.
80.      Teiseks on väljakujunenud kohtupraktika kohaselt piiravad meetmed ennetavad, ajutised ja tagasipööratavad, kuna nende eesmärk ei ole jätta puudutatud isikud ilma nende omandist(55). Nende meetmetega edendatavate eesmärkide olulisus õigustab isegi negatiivseid tagajärgi teatud majandustegevuses osalejate jaoks, sealhulgas nende jaoks, kes ei vastuta kuidagi olukorra eest, mis viis asjaomaste meetmete võtmiseni(56).
81.      Seda kohtupraktikat arvestades olen arvamusel, et ministeeriumi ja Prantsuse valitsuse argument, et vahekohtuotsuse tühistamine tooks kaasa selle, et seaduslik valitsus, keda toetab rahvusvaheline üldsus, ei saaks asjaomaseid rahalisi vahendeid, ei ole asjakohane.
82.      Määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõikes 2 sätestatud keelu kohaldamine on nimelt DNO ning ministeeriumi ja YOGC vahelise lepingulise vaidluse sisu suhtes neutraalne. Nagu DNO kohtuistungil õigesti märkis, ei takista miski ministeeriumil algatada üksi uut vahekohtumenetlust. Miski ei takista ka rahaliste vahendite maksmist YOGC-le pärast seda, kui oht, et rahalised vahendid tehakse loetellu kantud isikutele kaudselt kättesaadavaks, on ära langenud, või kui neid isikuid ei ole enam selle määruse I lisas loetletud(57).
83.      Kolmandaks kinnitab tõlgendust, et määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõikes 2 sätestatud keeld on kohaldatav juhul, kui esineb mõistlik oht, et nimekirja kantud isik saab rahalisi vahendeid kasutada, ka Euroopa Kohtu praktika, mis annab mõistele „rahaliste vahendite kättesaadavaks tegemine“ laia tõlgenduse.
84.      Nimelt leidis Euroopa Kohus kohtuotsuses SH, et võimalus, et rahalised vahendid kantakse üle loetellu kantud isikule, kuulub määruse nr 1352/2014(58) artikli 2 lõikes 2 sätestatud keelu kohaldamisalasse.
85.      Lisaks toob asjaolu, et rahalised vahendid antakse otseselt või kaudselt loetellu kantud isiku käsutusse, iseenesest kaasa ohu, et rahalisi vahendeid kasutatakse kuritarvitavalt nimetatud tegevuse toetamiseks, mis on vastuolus piiravate meetmete eesmärkidega, sõltumata sellest, kas on tõendatud, et asjaomane üksus kasutas neid vahendeid tegelikult seda laadi tegevuse jaoks(59).
86.      Lisaks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et kui loetellu kandmise kriteeriumile vastava üksuse rahalised vahendid külmutatakse, esineb märkimisväärne oht, et ta avaldab talle suunatud meetmete mõjust kõrvalehoidmiseks survet üksustele, mis on tema omandis või kontrolli all. Nende omanduses või kontrolli all olevate üksuste rahaliste vahendite külmutamine on seega vajalik ja asjakohane, et tagada võetud meetmete tõhusus ja kindlustada, et nendest meetmetest ei hoita kõrvale(60).
87.      Seega tuleneb sellisest kontrollist või valdamisest märkimisväärne oht, et loetellu kantud üksus võib omanduses või kontrolli all olevatele üksustele kuuluvatest rahalistest vahenditest kasu saada. Just see oht õigustab nende üksuste rahaliste vahendite külmutamist, mis on ette nähtud määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõikes 1.
88.      Kolmas eelotsuse küsimus põhineb aga eeldusel, et sellise kasu mõistlik oht on juba tõendatud. Võttes arvesse käesoleva ettepaneku punktis 86 viidatud kohtupraktikat, leian, et mõistlik oht, et loetellu kantud isikud saavad lõpuks loetellu kandmata üksuse käsutusse antud rahalistest vahenditest tervikuna või osaliselt kasu, peab samuti olema piisav, et muuta määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõige 2 kohaldatavaks.
89.      Lisaks võib vajadus tagada liidu õiguse täielik toime tsiviilkohtumenetluses teatavatel asjaoludel tähendada tõendite kogumise eeskirjade mõningast leevendamist.
90.      Nagu ma teise eelotsuse küsimuse analüüsimisel selgitan, näib see leevendus olevat kohaldatav olukordades, kus hagejal on asjakohaste tõendite kogumisel ilmselgelt kõige raskem tõendeid koguda, ja kui kostjal on lubatud esitada hageja nõude vaidlustamiseks asjakohaseid tõendeid(61).
91.      Neil asjaoludel näib see, et kõik liikmesriigi kohtu käsutuses olevad tõendid näivad esmapilgul viitavat sellele, et liidu õiguses ette nähtud keeld on kohaldatav, piisav selleks, et teine pool saaks õiguslikult piisavalt tõendada, et see nii ei ole(62). Minu arvates võrdub selline tõendatuse tase sisuliselt kolmanda eelotsuse küsimuse esemeks oleva mõistliku ohuga.
92.      Lisaks soovin märkida, et mitu menetlusse astujat on väitnud, et pelgalt hüpoteetiline ja tulevane oht, et loetellu kantud isik saab rahalistest vahenditest kasu, ei ole piisav, et õigustada määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõike 2 kohaldamist. Kuigi ma nõustun põhimõtteliselt sellise lähenemisega, leian siiski, et kolmandas küsimuses kasutatud sõna „mõistlik“ võimaldab iseenesest välistada lihtsad hüpoteesid, mis ei tugine konkreetsetele, täpsetele ja ühtelangevatele kaudsetele tõenditele, mis võimaldaksid sellist ohtu tõendada. Igal juhul on oluline, et liikmesriigi kohus ei kohaldaks riigisisest tõendamiskorda iseloomustavaid põhimõtteid nii, et see tähendaks praktikas asjakohatute või ebapiisavate tõendite lubamist(63).
93.      Teen seega ettepaneku vastata kolmandale eelotsuse küsimusele, et määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kui esineb mõistlik oht, et loetellu kantud isikud saavad vahekohtuotsuse täitmiseks täielikult või osaliselt kasutada loetellu kandmata üksusele makstud rahalisi vahendeid, toob see kaasa selles sättes ette nähtud keelu kohaldamise.
C.      Teine eelotsuse küsimus
94.      Teise eelotsuse küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellise vahekohtuotsuse tühistamise hagi raames, millega mõistetakse välja kahjuhüvitis, võimaldab asjaolu, et loetellu kantud isikud avaldavad loetellu kandmata avalik-õiguslikus üksuses mõju, mis konkureerib mõjuga, mida avaldab üksus, mida ei ole loetellu kantud, eeldada, et see avalik-õiguslik üksus on nende isikute kontrolli all. Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub vajaduse korral küsib ka seda, kas selline eeldus on ümberlükkamatu, arvestades eelkõige asjaolu, et kõnealune üksus ja need isikud ei tee koostööd.
1.      Kontrolli eelduse puudumine
95.      Sellele küsimusele vastamiseks tuletan kõigepealt meelde, et mõistel „teise üksuse kontrolli all olev äriühing“ ei ole piiravate meetmete valdkonnas sama ulatust kui äriühinguõiguses, kui tuleb tuvastada sellise äriühingu majanduslikku vastutust, kes on õiguslikult mõne muu äriüksuse otsustuskontrolli all(64).
96.      Piiravate meetmete valdkonnas hõlmab mõiste „teise üksuse kontrolli all olev äriühing“ olukorda, kus loetellu kantud füüsiline või juriidiline isik suudab mõjutada sellise ettevõtja ärilisi valikuid, kellega tal on ärisuhted, ja seda ka ilma mis tahes õigusliku, omandi- või kapitaliosaluse suhteta nende kahe majandusüksuse vahel(65).
97.      Samas on nõukogu otsustuspraktika võimaldanud kindlaks teha teatavad „olukorrad“, mis eeldavad, et üksus on teise üksuse kontrolli all, mille (mitteammendav) loetelu on esitatud piiravate meetmete suuniste punktis 55b(66).
98.      Need olukorrad on sisuliselt „kodifitseeritud“ ka teatavates selle valdkonnas määrustes(67). Üks neist olukordadest on olukord, kus isikul või üksusel on de facto õigus või võim avaldada valitsevat mõju. Kui üks neist tingimustest on täidetud, on kontroll tõendatud, välja arvatud juhul, kui iga juhtumi puhul on võimalik tõendada vastupidist(68).
99.      Seevastu, kuigi, nagu nähtub käesoleva ettepaneku punktis 96 viidatud kohtupraktikast, võivad olla asjakohased muud olukorrad, ei tohi need siiski võimaldada eeldada kontrolli asjaomase üksuse üle. Veelgi enam, nagu nähtub käesoleva ettepaneku punktist 50, ei tohi need olukorrad anda alust eeldada, et rahalised vahendid antakse kaudselt loetellu kantud isiku käsutusse määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõike 2 tähenduses(69). Nende muude olukordade hulgas on minu arvates konkureeriv mõju.
100. Sellest järeldub, et kohus, kellele on esitatud kaebus sellise üksuse kasuks tehtud vahekohtuotsuse peale, kellele loetellu kantud isikud avaldavad konkureerivat mõju, peab andma hinnangu, mis ei põhine mitte üldistel eeldustel, vaid talle esitatud tõendite hindamisel tervikuna ja võttes arvesse nende tõendite konteksti, et teha kindlaks, kas need võimaldavad tuvastada mõistliku ohu, et rahalised vahendid antakse kaudselt nende isikute käsutusse.
101. Eelotsusetaotluse esitanud kohtule täiesti tarviliku vastuse andmiseks tuleb siiski veel selgitada tõendamiskoormise jaotust sellises vaidluses nagu põhikohtuasjas.
2.      Tõendamiskoormise jaotus
102. Meeldetuletuseks märgin, et eelotsusetaotlusest ja Prantsuse valitsuse poolt kohtuistungil antud selgitustest nähtub, et vahekohtuotsuse tühistamise hagi raames peab kohus konkreetselt kontrollima, kas vahekohtuotsuse lisamine Prantsuse õiguskorda rikub selgelt rahvusvahelist avalikku korda(70). Sisuliselt on selle valitsuse sõnul seda rikkumist väitev pool kohustatud seda tõendama (või seda iseloomustama). Seega lasub käesoleval juhul tõendamiskoormis täielikult isikul, kes väidab, et määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõiget 2 on rikutud, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist(71).
103. Tuleb siiski tõdeda, et selline tõendamiskoormis võib muuta määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõikes 2 sätestatud keelu rikkumise tuvastamise nii eelotsusetaotluse esitanud kohtu kui ka hageja jaoks ülemäära raskeks või võimatuks või ning seega kahjustada selle keelu tõhusust(72).
104. Nimelt on selle rikkumise tuvastamiseks või välistamiseks asjakohased tõendid kolmandatele isikutele raskesti kättesaadavad, eriti kodusõja kontekstis, nagu käesolevas asjas.
105. Euroopa Kohus on seda raskust juba tunnistanud seoses loetellu kandmise otsustega, tuletades meelde, et arvesse võib võtta nende meetmete konteksti ja eelkõige seda, kui raske on saada täpsemaid tõendeid riigis, kus on kodusõja olukord(73).
106. Lisaks tuleneb Üldkohtu praktikast, et kuivõrd liidu asutustel ei ole pädevust kolmandates riikides uurimist läbi viia, peavad nad hindamisel tegelikult lähtuma üldsusele kättesaadavatest teabeallikatest, aruannetest, ajakirjandusartiklitest, salateenistuse aruannetest ja muudest samalaadsetest teabeallikatest. Seega võib ajakirjandusartikleid kasutada selleks, et kinnitada teatud faktilisi asjaolusid, kui need artiklid on piisavalt konkreetsed, täpsed ja ühtelangevad nendes kirjeldatud faktiliste asjaolude osas. Üldkohus leidis samuti, et oleks ülemäärane ja ebaproportsionaalne nõuda nõukogult, et ta uuriks ise kohapeal paljude meediakanalite poolt edastatud faktide tõelevastavust(74).
107. Minu arvates kehtivad need kaalutlused veelgi enam vahekohtu otsuse peale liikmesriigi kohtutele esitatud tühistamishagi puhul.
108. Nimelt peavad liikmesriikide kohtud, kelle ülesanne on oma pädevuse piires kohaldada liidu õiguse sätteid, tagama nende sätete täieliku õigusmõju(75).
109. Käesolevas kohtuasjas tuleb arvesse võtta ka seda, kas kõnealused sätted on liidu õiguskorra jaoks olulised või kas need on liidule antud ülesannete täitmisel põhjapaneva tähtsusega(76). Seda liiki sätete järgimist peavad liikmesriikide kohtud vahekohtuotsuse tühistamise hagi raames nimelt täielikult ja tõhusalt kontrollima(77).
110. Neil asjaoludel leian, et selleks et tagada määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõike 2 täielik õigusmõju, peavad hagi raames – milles palutakse tühistada vahekohtuotsus, mis puudutab selles sättes ette nähtud keelu väidetavat kohaldamist, kui kõik liikmesriigi kohtu(78) käsutuses olevad tõendid viitavad sellele, et esineb mõistlik oht, et loetellu kantud isikud saavad kasutada loetellu kandmata üksusele makstud rahalisi vahendeid – kostjad, käesoleval juhul ministeerium ja YOGC, õiguslikult piisavalt tõendama selle ohu puudumist(79).
111. Euroopa Kohtule esitatud toimikust nähtub, et liikmesriigi kohtute käsutuses olevad tõendid puudutavad sisuliselt Houthi liikumise nõuet saada kontrolli YOGC üle, Houthi ministri nime mainimist selle äriühingu ametlikul veebisaidil, asjaolu, et see veebisait kasutab selles liikumises kasutatavat domeeninime („.ye“), ning peaministri väidetavat osalemist YOGC koosolekul, mida on kirjeldanud Jeemeni uudisteagentuur.
112. Eespool meenutatud kohtupraktikat(80) arvestades näib mulle, et need asjaolud on piisavad selleks, et näidata, et esineb mõistlik oht, et loetellu kantud isikud saavad kasutada loetellu kandmata üksusele makstud rahalisi vahendeid, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
113. Neil asjaoludel ja selleks, et tagada rahaliste vahendite kättesaadavaks tegemise keelu tõhusus, peavad kostjad esitama eelotsusetaotluse esitanud kohtule tõendid, mis tõendavad, et praktikas sellist ohtu ei ole. Sellega seoses võivad nad muu hulgas tõendada, et nad on kehtestanud sisemenetlused selle ohu vältimiseks, näiteks tulemüürid (firewalls), et YOGC veebisaidil kasutatakse domeeni „.com“ või et see veebisait on häkitud. Nagu nähtub käesoleva ettepaneku punktist 104, saavad seda liiki teavet kasutada ainult need menetlusosalised.
114. Lisaks võib eelotsusetaotluse esitanud kohus iga tema käsutuses oleva tõendi tõendusjõu hindamisel arvesse võtta ka asjaolu, et seaduslik valitsus ei tee Houthi liikumisega koostööd(81). Leian siiski, et see asjaolu ei saa olla otsustav. Nimelt ei saa määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõike 2 kohaldamist õigustada mitte Houthi liikumise mõju ministeeriumile, vaid selle mõju YOGC-le. Seega on ministeeriumi mõju ulatus YOGC-le määrava tähtsusega eelkõige selleks, et tõendada sisemenetluste vastuvõtmist, mis tagavad, et Houthi liikumisel puudub juurdepääs rahalistele vahenditele.
115. Lisaks väitis ministeerium kohtuistungil, et kuna esiteks maksis DNO talle 2023. aasta detsembris vahekohtuotsuse alusel tasumisele kuuluva summa ja teiseks teatas YOGC 2022. aastal, et ta loovutas kõik sellest vahekohtuotsusest tulenevad õigused ministeeriumile ja tal ei olnud kavatsust juba makstud summasid ministeeriumilt tagasi nõuda, siis käesoleval juhul määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõikes 2 sätestatud keelu rikkumise ohtu ei olnud.
116. Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus võib neid asjaolusid tõendite vaba hindamise põhimõtet arvestades arvesse võtta, ei saa need minu arvates olla selle ohu puudumise tõendamisel määravad. Isegi kui ministeeriumile tasumisele kuuluv summa maksti ära, tehti vahekohtuotsus siiski ka YOGC kasuks. Lisaks võib kõnealuste õiguste üleandmise ümber pöörata, kuna see kujutab endast õigusakti, millel on mõju üksnes inter partes.
117. Lisaks leiab ministeerium, et tõendamiskoormise ümberpööramine nii, et see pannakse kostjale, kui on tõendatud mõistlik oht, et loetellu kantud isikud saavad loetellu kandmata üksusele makstud rahalistest vahenditest kasu, on vastuolus kohtupraktikaga, mille kohaselt ei ole puudutatud isiku ülesanne tõendada, et tema vastu kasutatud põhjendused ei ole põhjendatud(82). Järgnevalt esitatud põhjustel ei jaga ma seda seisukohta.
118. Esiteks tuleb märkida, et see kohtupraktika puudutab loetellu kandmise otsust. Nagu ma juba märkisin, kehtivad sellele juhtumile konkreetsed tõendamisnõuded.
119. Teiseks, nagu nähtub minu analüüsist(83), on see tõendamiskoormise ümberpööramine vajalik, et tagada määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõikes 2 sätestatud keelu tõhusus. Selle põhjuseks on asjaolu, et tavaliselt on kostjal lihtsam saada asjakohaseid tõendeid selle kohta, et puudub mõistlik oht, et loetellu kantud isikud saavad loetellu kandmata üksusele makstud rahalistest vahenditest kasu. Seega tuleb leida tasakaal erinevate kaalul olevate huvide vahel, ilma et oleks ette nähtud liiga rangeid eeskirju, eelkõige seoses selliste negatiivsete tõenditega, ega liiga rangeid nõudeid, mille kohaldamine tooks praktikas kaasa tõendamiskoormise täieliku ümberpööramise(84).
120. Teen seega ettepaneku vastata teisele eelotsuse küsimusele, et määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud keelu väidetavat kohaldamist puudutava vahekohtuotsuse tühistamise hagi raames ei võimalda asjaolu, et loetellu kantud isikud avaldavad loetellu kandmata avalik-õiguslikus üksusele mõju, mis konkureerib mõjuga, mida avaldab üksus, mida ei ole loetellu kantud, eeldada, et see avalik-õiguslik üksus on nende isikute kontrolli all, arvestades, et tühistamishagi raames, kui kõik liikmesriigi kohtu käsutuses olevad tõendid näitavad, et esineb mõistlik oht, et loetellu kantud isikud saavad loetellu kandmata üksusele makstud rahalistest vahenditest kasu, peab viimane õiguslikult piisavalt tõendama, et sellist ohtu ei ole.
V.      Ettepanek
121. Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Cour de cassationi (Prantsusmaa kassatsioonikohus) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
Nõukogu 18. detsembri 2014. aasta määruse (EL) nr 1352/2014 piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Jeemenis artikli 2 lõiget 2
tuleb tõlgendada nii, et
–        vahekohtuotsuse täitmiseks rahaliste vahendite maksmine üksusele, mille üle nii loetellu kantud isikutel kui ka loetellu kandmata üksusel on konkureeriv mõju, võib kuuluda selle sätte kohaldamisalasse, kui neid vahendeid saab neile isikutele üle kanda või kui viimastel on õigus neid käsutada;
–        kui esineb mõistlik oht, et loetellu kantud isikud saavad vahekohtuotsuse täitmiseks täielikult või osaliselt kasutada loetellu kandmata üksusele makstud rahalisi vahendeid, toob see kaasa selles sättes ette nähtud keelu kohaldamise;
–        selles sättes ette nähtud keelu väidetavat kohaldamist puudutava vahekohtuotsuse tühistamise hagi raames ei võimalda asjaolu, et loetellu kantud isikud avaldavad loetellu kandmata avalik-õiguslikus üksusele mõju, mis konkureerib mõjuga, mida avaldab üksus, mida ei ole loetellu kantud, eeldada, et see avalik-õiguslik üksus on nende isikute kontrolli all, arvestades, et tühistamishagi raames, kui kõik liikmesriigi kohtu käsutuses olevad tõendid näitavad, et esineb mõistlik oht, et loetellu kantud isikud saavad loetellu kandmata üksusele makstud rahalistest vahenditest kasu, peab viimane õiguslikult piisavalt tõendama, et sellist ohtu ei ole.
1      Algkeel: prantsuse.
2      Nõukogu 18. detsembri 2014. aasta määrus piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Jeemenis (ELT 2014, L 365, lk 60).
3      Allkirjastatud San Franciscos (Ameerika Ühendriigid) 26. juunil 1945.
4      Nagu selle määruse preambulist selgub, võeti see määrus vastu ELTL artikli 215 ja nõukogu 18. detsembri 2014. aasta otsuse 2014/932/ÜVJP alusel (mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses olukorraga Jeemenis (ELT 2014, L 365, lk 147).
5      Samamoodi sõnastatud keeld on enamikus liidu määrustes, millega kehtestatakse piiravad meetmed. Tõlgendus, mille on Euroopa Kohus sellele oma praktikas andnud, on seega põhimõtteliselt asjakohane määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõike 2 tõlgendamisel.
6      Vt resolutsiooni 2140(2014) punkt 19.
7      Vt otsuse 2014/932 I lisa, mida on viimati muudetud nõukogu 24. oktoobri 2022. aasta rakendusotsusega (ÜVJP) 2022/2035 (ELT 274I, L 2022, lk 4) ja määruse nr 1352/2014 I lisa, mida on viimati muudetud nõukogu 24. oktoobri 2022. aasta rakendusmäärusega (EL) 2022/2034
(ELT 274I, L 2022, lk 1).
8      Vt nõukogu 14. märtsi 2022. aasta rakendusotsuse (ÜVJP) 2022/420, millega rakendatakse otsust 2014/932/ÜVJP piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Jeemenis (ELT 2022, L 86, lk 4), artikkel 1 ja nõukogu 14. märtsi 2022. aasta rakendusmääruse (EL) 2022/419, millega rakendatakse määrust (EL) nr 1352/2014 piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Jeemenis (ELT 2022, L 86, lk 1), artikkel 1.
9      Nõukogu poolt 8. detsembril 2003 vastu võetud suunised (15579/03). Neid ajakohastati 4. mail 2018 (5664/18). Käesolevas ettepanekus viitan sellele viimasele versioonile.
10      Suuniste punktide 55b–55e sõnastus vastab sisuliselt nõukogu dokumendi „Euroopa Liidu parimad tavad piiravate meetmete tõhusaks rakendamiseks“ (edaspidi „parimate tavade dokument“) 3. juuli 2024. aasta versiooni (11623/24) punktide 64, 68 ja 70 sõnastusele.
11      Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab sellega seoses 17. mai 2023. aasta kohtuotsusele (apellatsioonkaebus nr 21-24.106, FR:CCASS:2023:C100324).
12      Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust ja kohtuistungil toimunud aruteludest nähtub, et YOGC asukoht on praegu Adenis. DNO märkis oma kirjalikes seisukohtades siiski, et YOGC asukoht on Sanaas. Lisaks täpsustas ministeerium kohtuistungil, et Houthi liikumisega loodi YOGC „peegeläriühing“, mis asub Sanaas.
13      Vt dokument „Action Document for Supporting Pathways for Economic Recovery in Yemen“, Annex II to the Commission Implementing Decision on the financing of the special measure in favour of Yemen for 2023 („Tegevusdokument majanduse taastamise võimaluste toetamiseks Jeemenis“, komisjoni rakendusotsuse (Jeemeni 2023. aasta erimeetme rahastamise kohta) II lisa), lk 6.
14      Kohtuotsus Möllendorf ja Möllendorf-Niehuus (C‑117/06, edaspidi „kohtuotsus Möllendorf“, EU:C:2007:596, punkt 51).
15      11. novembri 2021. aasta kohtuotsus Bank Sepah (C‑340/20, edaspidi „kohtuotsus Bank Sepah“, EU:C:2021:903, punktid 53 ja 54).
16      Soovin täpsustada, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei küsi Euroopa Kohtult, kas vahekohtuotsuse täitmine kui selline kujutab endast „rahaliste vahendite kättesaadavaks tegemist“ määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõike 2 tähenduses, ega ka seda, millised järeldused tuleb sel juhul sellest teha. Seda küsimust käsitletakse seevastu kohtuasjas Graudu sabiedrība, C‑701/25, mis on Euroopa Kohtus menetluses. Minu pakutud vastused käesolevas ettepanekus ei mõjuta seega analüüsi, mida Euroopa Kohus peab selles kohtuasjas läbi viima. Igal juhul on käesolevas asjas kõne all olevad vahendid ministeeriumile juba üle kantud (vt käesoleva ettepaneku punkt 27).
17      Vt käesoleva ettepaneku punkt 23.
18      Kohtuotsus Möllendorf, punktid 50 ja 51.
19      21. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Afrasiabi jt (C‑72/11, edaspidi „kohtuotsus Afrasiabi jt“, EU:C:2011:874, punkt 50).
20      Viidates eelkõige ÜRO resolutsioonile, mis oli selles kohtuasjas kõnealuste piiravate meetmete võtmise aluseks.
21      Kohtuotsus Afrasiabi jt, punkt 51.
22      Kohtuotsus Afrasiabi jt, punkt 52.
23      Kohtuotsus Afrasiabi jt, punkt 53. Täpsustan, et kohtuotsuses Afrasiabi jt käsitletud nõukogu 19. aprilli 2007. aasta määruse (EÜ) nr 423/2007, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid (ELT 2007, L 103, lk 1), artikli 7 lõikega 3 on keelatud [eraldada] rahalisi vahendeid loetellu kantud isikute „kasuks“. Määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõikes 2 on viidatud rahaliste vahendite „kasutamisele“ loetellu kantud isikute „kasuks“.
24      Vt käesoleva ettepaneku punktid 21 ja 22.
25      Vt analoogia alusel kohtuotsus Bank Sepah, punkt 56. Vt ka 12. märtsi 2026. aasta kohtuotsus EM System (C-84/24, EU:C:2026:181, punkt 79), milles Euroopa Kohus rõhutas, et piiravate meetmete eesmärgi saavutamiseks on vaja, et neid kohaldataks võimalikult laiale isikute, rühmade või üksuste ringile, et vältida nendest kõrvalehoidmist.
26      Vt selle kohta kohtuotsus Bank Sepah, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika.
27      Vt analoogia alusel kohtuotsus Bank Sepah, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika.
28      17. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus SH (C‑168/17, edaspidi „kohtuotsus SH“, EU:C:2019:36, punkt 62).
29      29. juuni 2010. aasta kohtuotsus E ja F (C‑550/09, EU:C:2010:382, punkt 68).
30      Vt 29. juuni 2010. aasta kohtuotsus E ja F (C‑550/09, EU:C:2010:382, punkt 63).
31      Vt 18. septembri 2024. aasta kohtuotsus Kozitsyn vs. nõukogu (T‑607/22 ja T‑731/22, EU:T:2024:635, punkt 65). Seoses komisjoni 23. jaanuaril 2026. aastal ajakohastatud suuniste dokumendiga „Korduma kippuvad küsimused nõukogu määruse nr 833/2014 ja nõukogu määruse nr 269/2014 rakendamise kohta“ („Frequently asked questions on the implementation of Council Regulation No 833/2014 and Council Regulation No 269/2014“) vt kohtujurist Medina ettepanek kohtuasjas Jemerak (C‑109/23, EU:C:2024:307, punkt 69).
32      Vt selle kohta ka dokument „Korduma kippuvad küsimused nõukogu määruse nr 833/2014 ja nõukogu määruse nr 269/2014 rakendamise kohta“, lk 29.
33      Vt kohtuotsus SH, punkt 62.
34      5. mai 2015. aasta kohtuotsus (T‑433/13, EU:T:2015:255).
35      5. mai 2015. aasta kohtuotsus Petropars Iran jt vs. nõukogu (T‑433/13, EU:T:2015:255, punkt 80).
36      Selle kohtuotsuse punkt 62.
37      Vt analoogia alusel kohtujurist Biondi ettepanek kohtuasjas Reibel (C-802/24, EU:C:2026:110, punkt 37).
38      Vt selle kohta kohtuotsus Möllendorf, punkt 62. Vt ka parimate tavade dokument, punkt 33.
39      Vt selle kohta kohtujurist Boti ettepanek kohtuasjas Afrasiabi jt (C‑72/11, EU:C:2011:737, punkt 92).
40      Vt selle kohta kohtuotsus Afrasiabi jt, punktid 55 ja 56.
41      Vt parimate tavade dokument, punkt 68.
42      Vt määruse nr 1352/2014 põhjendus 3.
43      Vt 28. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, punktid 55, 88 ja 89) ja 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus Neves 77 Solutions (C‑351/22, EU:C:2024:723 punkt 45).
44      Vt selle kohta 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Timchenko vs. nõukogu (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
45      Vt selle kohta 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Timchenko vs. nõukogu (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika).
46      Vt käesoleva ettepaneku punkt 66.
47      Vt 18. juuli 2013. aasta kohtuotsus komisjon jt vs. Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P, EU:C:2013:518, punkt 132 ja seal viidatud kohtupraktika).
48      Vt 12. märtsi 2026. aasta kohtuotsus EM System (C‑84/24, EU:C:2026:181, punkt 102).
49      Vt 6. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, punkt 55) ja 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, edaspidi „kohtuotsus Royal Football Club Seraing“, EU:C:2025:617, punktid 78 ja 79).
50      Vt selle kohta 1. juuni 1999. aasta kohtuotsus Eco Swiss (C‑126/97, EU:C:1999:269, punkt 35), 26. oktoobri 2006. aasta otsus Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, punkt 34) ja Royal Football Club Seraing (punkt 84).
51      Vt dokument „Komisjoni arvamus nõukogu määruse (EL) nr 269/2014 artikli 2 lõike 2 kohta“, C(2021) 4223 (final), lk 4.
52      Vt analoogia alusel 4. juuni 2009. aasta kohtuotsus T-Mobile Netherlands jt (C‑8/08, EU:C:2009:343, punktid 46, 52 ja 53).
53      Vt analoogia alusel 4. juuni 2009. aasta kohtuotsus T-Mobile Netherlands jt (C‑8/08, EU:C:2009:343, punktid 51–53) ning 21. jaanuari 2016. aasta kohtuotsus Eturas jt (C‑74/14, EU:C:2016:42, punkt 33).
54      Vt käesoleva ettepaneku punktid 41–43.
55      Vt 15. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Instrubel jt (C‑753/21 ja C‑754/21, EU:C:2022:987, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
56      Vt 3. septembri 2008. aasta kohtuotsus Kadi ja Al Barakaat International Foundation vs. nõukogu ja komisjon (C‑402/05 P ja C‑415/05 P, EU:C:2008:461, punkt 361 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Timchenko vs. nõukogu (C‑703/23 P, EU:C:2025:608, punkt 62).
57      Vt selle kohta kohtujurist Mengozzi ettepanek kohtuasjas SH (C‑168/17, EU:C:2018:798, punkt 53).
58      Kohtuotsus SH (punkt 62).
59      29. juuni 2010. aasta kohtuotsus E ja F (C‑550/09, EU:C:2010:382, punkt 77).
60      Vt 13. märtsi 2012. aasta kohtuotsus Melli Bank vs. nõukogu (C‑380/09 P, EU:C:2012:137, punkt 58); 22. septembri 2016. aasta kohtuotsus NIOC jt vs. nõukogu (C‑595/15 P, EU:C:2016:721, punkt 89) ja 31. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus Islamic Republic of Iran Shipping Lines jt vs. nõukogu (C‑225/17 P, EU:C:2019:82, punkt 110).
61      Vt selle kohta 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Bank Melli Iran (C‑124/20, edaspidi „kohtuotsus Bank Melli Iran“,
EU:C:2021:10351035, punktid 65–67) ning kohtujurist Hogani ettepanek selles kohtuasjas (EU:C:2021:386, punkt 95). Vt selle kohta ka 21. juuni 2017. aasta kohtuotsus W jt (C‑621/15, EU:C:2017:484, punktid 28–32).
62      Vt kohtuotsus Bank Melli Iran (punkt 67).
63      Vt analoogia alusel 21. juuni 2017. aasta kohtuotsus W jt (C‑621/15, EU:C:2017:484, punktid 34 ja 35).
64      Vt 10. septembri 2019. aasta kohtuotsus HTTS vs. nõukogu (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, punkt 70).
65      Vt 10. septembri 2019. aasta kohtuotsus HTTS vs. nõukogu (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, punkt 71).
66      Vt käesoleva ettepaneku punkt 47.
67      Vt eelkõige nõukogu 27. detsembri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 2580/2001 teatavate isikute ja üksuste vastu suunatud eripiirangute kohta terrorismivastaseks võitluseks (ELT 2001, L 344, lk 70; ELT eriväljaanne 18/01, lk 207) artikli 1 punkt 6 ja nõukogu 17. märtsi 2014. aasta määruse (EL) nr 269/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega (ELT 2014, L 78, lk 6), artikli 1 punkt j. Viimati nimetatud määruse kohta vt ka nõukogu 23. oktoobri 2025. aasta määruse (EL) 2025/2037, millega muudetakse määrust (EL) nr 269/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega (ELT L, 2025/2037), põhjendus 6.
68      Vt piiravate meetmete suuniste punkt 55b, lõpp. Vt ka 12. märtsi 2026. aasta kohtuotsus EM System (C‑84/24, EU:C:2026:181, punkt 88).
69      Vt vastupidi piiravate meetmete suuniste punkt 55d.
70      Vt käesoleva ettepaneku punkt 14.
71      Vt analoogia alusel kohtuotsus Bank Melli Iran (punkt 64).
72      Vt analoogia alusel kohtuotsus Bank Melli Iran (punkt 65).
73      21. aprilli 2015. aasta kohtuotsus Anbouba vs. nõukogu (C‑605/13 P, EU:C:2015:248, punkt 46). Vt ka 1. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Drex Technologies vs. nõukogu (C‑348/19 P, EU:C:2020:782, punkt 89).
74      6. novembri 2024. aasta kohtuotsus Karić vs. nõukogu (T‑520/22, EU:T:2024:774, punkt 82 ja seal viidatud kohtupraktika).
75      17. septembri 2002. aasta kohtuotsus Muñoz ja Superior Fruiticola (C‑253/00, EU:C:2002:497, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt piiravate meetmete kehtestamise määruste konkreetse juhtumi kohta ka kohtujurist Norkusi ettepanek kohtuasjas Čiekuri-Shishki (C‑480/24, EU:C:2025:672, punkt 41).
76      Märgin, et käesoleval juhul ei puuduta ükski eelotsuse küsimus seda, kas liidu võetud piiravad meetmed on avalikul huvil põhinevad meetmed. Seevastu on see küsimus Euroopa Kohtus pooleli olevate kohtuasjade Reibel, C‑802/24, ja Graudu sabiedrība, C‑701/25, ese. Seega piirdun märkusega, et liidu võetud piiravate meetmetega taotletavate eesmärkide olulisus näib vaieldamatu (vt analoogia alusel kohtuotsus Royal Football Club Seraing, punktid 87–89, ja kohtujurist Biondi ettepanek kohtuasjas Reibel, C‑802/24, EU:C:2026:110, punkt 63). Igal juhul peavad kõik käesolevas kohtuasjas menetlusse astujad enesestmõistetavaks, et määruse nr 1352/2014 artikli 2 lõige 2 kuulub liidu avaliku korra valdkonda. Lisaks kuulub see säte Prantsuse rahvusvahelise avaliku korra valdkonda. Vt liidu ja liikmesriikide avaliku korra vahelise suhte kohta 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843, punkt 39).
77      Vt selle kohta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (punktid 82 ja 85–87). Vt ka kohtujurist Biondi ettepanek kohtuasjas Reibel (C‑802/24, EU:C:2026:110, punkt 58).
78      Küsimus, kas liikmesriigi kohus on kohustatud omal algatusel kontrollima, kas üks menetluspooltest on isik, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, on arutusel pooleli olevas kohtuasjas Čiekuri-Shishki (C‑480/24). Kohtujurist Norkus teeb oma ettepanekus selles kohtuasjas ettepaneku vastata sellele nii, et „kohus, kelle poole on pöördutud, peab juhul, kui tal on kaudseid tõendeid, omal algatusel kontrollima, kas üks menetluspooltest kuulub määruse nr 269/2014 artiklis 2 või artikli 11 lõike 1 punktis a või b nimetatud isikute hulka, ning kasutama selleks kõiki oma uurimisvolitusi. Eelkõige on ta selleks, et ta saaks selle kontrolli läbi viia, kohustatud küsima vajalikku teavet spetsialiseerunud pädevatelt asutustelt“ (kohtujurist Norkuse ettepanek kohtuasjas Čiekuri-Shishki, C‑480/24, EU:C:2025:672, punkt 60).
79      Vt analoogia alusel kohtuotsus Bank Melli Iran (punkt 67). Vt analoogia alusel ka 27. oktoobri 1993. aasta kohtuotsus Enderby (C‑127/92, EU:C:1993:859, punktid 14 ja 18) ja 31. mai 1995. aasta kohtuotsus Royal Copenhagen (C‑400/93, EU:C:1995:155, punktid 24 ja 26).
80      Vt käesoleva ettepaneku punktid 105 ja 106.
81      Vt selle kohta kohtujurist Boti ettepanek kohtuasjas Afrasiabi jt (C‑72/11, EU:C:2011:737, punkt 58).
82      18. juuli 2013. aasta kohtuotsus komisjon jt vs. Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P, EU:C:2013:518, punkt 121).
83      Vt käesoleva ettepaneku punkt 104.
84      Vt analoogia alusel 15. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Nike European Operations Netherlands (C‑310/14, EU:C:2015:690, punkt 29).