62009CC0239_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I. Sissejuhatus
1. Käesolevas asjas küsib Landgericht Berlin Euroopa Kohtult, kas siseriiklik õigusnorm, mis sätestab „uutes liidumaades” asuva erastatava põllumajandusmaa turuväärtuse arvutamise erinevad meetodid, on kooskõlas EÜ artikliga 87 (praegu ELTL artikkel 107).
2. Küsimuse puhul tuleb kõigepealt kindlaks teha, millised täpselt on nimetatud meetodid, mida vaidlusalune säte käsitleb, sest kohtutoimikus ei ole selle kohta üksmeelset arvamust, ning seejärel uurida, kas kõnealused meetodid võimaldavad tegelikkuses määrata erastatud maa tegeliku turuväärtuse. Viimane asjaolu on määrava tähtsusega selle tagamiseks, et asjaomased tehingud ei ületaks liidu õiguses abi puhul lubatud maksimumsummat, mida maa ostja võib saada (35% turuväärtusest).
3. Nagu edaspidisest nähtub, tuleb Euroopa Kohtul kohtuasja tehnilise olemuse ja mõne selle peamise aspekti ebamäärasuse tõttu minu arvates anda esitatud küsimusele tingimuslik ja dünaamiline vastus, st vastus, mis sõltub esiteks asjaoludele antavatest erinevatest ja muutuvatest hinnangutest ning teiseks siseriikliku kohtu poolsest siseriikliku õiguse tõlgendusest, mis põhineb vaidlusaluse sätte konkreetsel kohaldamisel iga juhtumi puhul eraldi.
II. Õiguslik raamistik
A. Riigiabi käsitlevad liidu õigusnormid
4. 10. juulil 1997 avaldas komisjon teatise ametivõimude korraldatavas maa ja hoonete müügis sisalduvate riigiabi elementide kohta (edaspidi „teatis”),(2) et selgitada oma poliitikat selles valdkonnas ja vähendada seega uuritavate juhtumite arvu.
5. Teatise II jaotise punkti 2 alapunkti a esimeses lõigus on sätestatud, et kui ametivõimud ei kavatse kasutada avalikku, avatud ja tingimusteta pakkumismenetlust (mis eeldab müügi toimumist turuväärtusega ega sisalda seetõttu riigiabi elemente), „peab üks või mitu sõltumatut varade hindajat andma enne müügiläbirääkimisi sõltumatu hinnangu, et kehtestada turuväärtus üldtunnustatud turunäitajate ja hindamisstandardite alusel. Sel viisil kehtestatud turuhind on minimaalne ostuhind, millega võib nõustuda ilma riigiabi andmata”. Ning viiendas lõigus on öeldud, et „[t]uruväärtus tähendab hinda, millega huvitatud müüja saaks maad ja hooneid sõltumatule ostjale hindamiskuupäeval lepingu alusel müüa, kui eeldada, et see vara on avalikult turul, et turuolukord võimaldab korrapärast võõrandamist ning et müügiläbirääkimisteks on olemas omandi laadi arvestades normaalne aeg”.
6. Määrus (EÜ) nr 950/97 põllumajandusstruktuuride tõhustamise kohta(3) sisaldab mõningaid konkreetseid sätteid põllumajandustoetuste kohta. Määruse artikli 7 lõike 2 punktis b on sätestatud, et toetuse kogusumma protsendina investeeringute summast võib väljaspool vähemsoodsaid piirkondi asuvate kinnisasjadega tehtavate investeeringute puhul olla kuni 35%. Kõnealune määrus tunnistati kehtetuks ja asendati määrusega (EÜ) nr 1257/1999,(4) mille artikli 7 teises lõigus on sätestatud, et „[t]oetuse kogusumma protsendina abikõlblike investeeringute summast võib olla kuni 40% […]”.
B. Saksa õigus
7. 27. septembri 1994. aasta seadus (Ausgleichsleistungsgesetz – AusglLeistG, edaspidi „kompenseerimisseadus”)(5) sisaldab uute liidumaade põllumajandusmaa omandamise kava reguleerivaid norme ning viidatud seaduse rakendamiseks võeti selles küsimuses vastu 20. detsembri 1995. aasta määrus (Flächenerwerbsverordnung, edaspidi „põllumajandusmaa erastamise määrus”).(6)
8. Kompenseerimisseaduse § 3 lõike 7 kohaselt arvutatakse põllumajandusmaa väärtus selliselt, et turuväärtusest arvatakse maha 35%.
9. Põllumajandusmaa erastamise määruse käesolevas kohtuasjas kohaldatava redaktsiooni § 5 lõikes 1 on sätestatud:
„ Ausgleichsleistungsgesetz ’i § 3 lõike 7 esimeses ja kuuendas lauses […] nimetatud põllumajandusmaa turuväärtus arvutatakse 6. detsembri 1988. aasta kinnisasja väärtuse hindamise määruse [Wertermittlungsverordnung] sätete alusel ( BGBl . I, lk 2209) [...]. Kui haritava ja rohumaa kohta on avaldatud piirkondlikud lähteväärtused [regionale Wertansätze], siis arvutatakse väärtus nende alusel. Liitvabariigi rahandusministeerium avaldab piirkondlikud lähteväärtused liidumaa ametlikes teadaannetes [Bundesanzeiger] . Ostja või erastamisasutus võivad nõuda, et ehitusseaduse [Baugesetzbuch] § 192 alusel moodustatud piirkondlik pädev ekspertiisikomisjon [Gutachtersausschuss] annaks hinnangu teistsugusel alusel, kui esinevad kindlad tõendid piirkondlike lähteväärtuste sobimatuse kohta.”(7)
C. Saksamaa maade erastamise korda käsitlevad komisjoni otsused
10. Pärast esimest otsust, millega komisjon tunnistas Saksamaa maade erastamise programmiga kehtestatud abikava ühisturuga osaliselt kokkusobimatuks,(8) tegid Saksa ametiasutused eeskirjades teatavaid muudatusi, misjärel tunnistas komisjon uue, 22. detsembri 1999. aasta otsusega(9) Saksa õigusaktid nende eespool esitatud kujul EÜ artikliga 87 kooskõlas olevaks.
III. Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
11. Põhikohtuasja kostja BVVG (Bodenverwertungs- und ‑verwaltungs GmbH, edaspidi „BVVG”) on täisosalusega Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgabeni (Saksamaa ühendamisest tulenevate eriülesannetega tegelev avalik-õiguslik äriühing) tütarettevõtja. Viimane tegi BVVG‑le ülesandeks erastada teatav põllumajandus- ja metsamaa.
12. 18. detsembri 2007. aasta lepinguga müüs BVVG Seydalandile põllumajandusliku otstarbega maad, mis oli minevikus kuulunud Saksa Demokraatlikule Vabariigile. Kogu müügihind ulatus 245 907,91 euroni, millest 210 810,18 eurot oli hind põllumajandusmaa eest.
13. Seydaland esitas Landgericht Berlinile BVVG vastu hagi, leides, et müügihind oli liiga kõrge, sest see oli arvutatud õigusvastasel viisil. Hageja oli seisukohal, et piirkondlike lähteväärtuste kohaldamise korral oleks hind olnud kõigest 146 850,24 eurot. Kostja arvates aga oleks müük nimetatud hinnaga kujutanud endast EÜ artikliga 87 vastuolus olevat riigiabi.
14. Leides, et kohtuvaidluse lahendus sõltub sellest, kas põllumajandusmaa erastamise määruse § 5 rikub EÜ artiklit 87, esitas Landgericht Berlin Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas kompenseerimisseaduse § 4 lõike 3 punkti 1 alusel vastu võetud põllumajandusmaa erastamise määruse § 5 lõike 1 teine ja neljas lause(10) on vastuolus EÜ artikliga 87?”
IV. Menetlus Euroopa Kohtus
15. Eelotsusetaotlus registreeriti Euroopa Kohtu kantseleis 1. juulil 2009.
16. Kirjalikke märkusi esitasid Seydaland, BVVG, komisjon ja Saksamaa valitsus.
17. 30. aprillil 2010 esitas Euroopa Kohus Saksamaa valitsusele kaks küsimust, millele tuli kirjalikult vastata ja mis käsitlesid ehitusseaduse §‑ga 192 ette nähtud ekspertiisikomisjoni: kõigepealt küsiti, milliste eeskirjade alusel ekspertiisikomisjoni liikmed nimetatakse ja milliste eeskirjade järgi see komisjon põllumajandusmaa erastamisel põllumajandusmaa erastamise määruse § 5 alusel sekkub; teiseks küsiti, kas maa turuväärtuse määramisel selles kontekstis on ekspertiisikomisjon kohustatud lähtuma lähteväärtustest või on tal vastupidi teatav kaalutlusõigus. Saksamaa valitsus vastas mõlemale küsimusele 28. mail 2010 esitatud dokumendiga. Kokkuvõtvalt kinnitas valitsus ekspertiisikomisjoni koosseisu kohta, et selle liikmed peavad olema valdkonnale spetsialiseerunud ja sõltumatud (nende peamine tegevus ei saa seisneda näiteks asjaomase kohaliku organi hoonete hindamises) ning et liikmete nimetamise eeskirjad kehtestavad eri liidumaad. Seoses teise küsimusega kinnitas Saksamaa valitsus, et ekspertiisikomisjonid on vabad ja sõltumatud ning et ükski lähteväärtus ei ole neile siduv, ehkki on mõned parameetrid, mida nad võivad arvesse võtta. Kõigepealt määratakse parameetrid, mida tuleb asjaomase maa hindamisel arvesse võtta, ja seejärel arutatakse, milline väärtus neile parameetritele tuleb anda.
V. Küsimuse asetus. Ümbersõnastamine
A. Põhikohtuasja sisu: poolte argumendid
18. Landgericht Berlin peab talle esitatud põhikohtuasjas otsustama, kas BVVG, endise Saksa Demokraatliku Vabariigi põllumajandusmaa erastamisega tegeleva äriühingu tegevus Seydalandiga sõlmitud tehingu raames oli õiguspärane.
19. Kohtuasi on seega seotud kõnealuse erastamiskorra keskse aspektiga, mis on nimetatud maade müügihinna määramise aluseks olev turuväärtuse arvutamise meetod.
20. Keegi ei vaidlusta seda, et vastavalt liidu õigusele võib ostjale antava toetuse maksimummäär olla 35% omandatava maa turuväärtusest.(11) Sellest tulenevalt on Saksa kompenseerimisseaduse § 3 lõikega 7 sätestatud, et põllumajandusmaa väärtust tuleb arvutada nii, et turuväärtusest arvutatakse maha maksimaalselt 35%.
21. Erimeelsused tekivad siis, kui püütakse kindlaks määrata, millist arvutusmeetodit kasutada käesoleva kohtuasja sugusel juhul, selleks et siseriikliku õiguse ja aluslepingute nõuete ühitamisel saada teada erastamisobjektiks oleva maa tegelik turuväärtus.
22. Seydaland on seisukohal, et Saksa põllumajandusmaa erastamise määruse § 5 kohaselt oleks BVVG pidanud maa müügihinna määrama kas ametlikult avaldatud piirkondlike lähteväärtuste alusel või konsulteerima ekspertiisikomisjoniga vastavalt ehitusseaduse §‑le 192. Kostja toimis väidetavalt õigusvastaselt, sest otsustas kasutada kolmandat teed, mida nimetatud § 5 sõnaselgelt ei sätesta, tuletades müügihinna omaenda arvutussüsteemi abil tegelikust turuolukorrast.
23. Sellele vastukaaluks väitis BVVG, et müügilepingu sõlmimise ajal olid piirkondlikud lähteväärtused aegunud, sest neid ei olnud piisavalt kiiresti kohandatud uutes liidumaades valitseva uue turuolukorraga, mida iseloomustas põllumajandusmaa hindade erakordne tõus.(12) Nimetatud väärtused ei kajastanud ajakohast turuolukorda, vaid üks või kaks aastat varasemat olukorda, mil hinnad olid madalamad. Seetõttu oleks juhul, kui hind oleks arvutatud piirkondlike lähteväärtuste alusel, saadud turuväärtusest madalam väärtus ning pärast 35% mahaarvamist oleks antud õigusvastast riigiabi.
24. Teisalt oli rahandusministeerium ise sellest olukorrast teadlik, kui ta kohustas BVVG‑d 10. juulil 2007 läbi vaatama liidumaa ametlikes teadaannetes (Bundesanzeiger)
avaldatud piirkondlikud lähteväärtused ja määras, et juhul kui need erinevad enam kui 20% võrreldava vara keskmistest müügihindadest, ei saa neid enam turuväärtuse määramise alusena kasutada.
25. Kostja arvutustest selgus, et selline oli olukord ka käesoleval juhul. Seetõttu ja arvestades raskusi, mis tekiksid niivõrd laiaulatusliku erastamiskava raames iga müügi puhul eraldi ekspertiisi tegemisel, kasutas BVVG uut lähteväärtuste kogumit, mille ta oli ise koostanud teistest hiljutistest maamüügitehingutest saadud andmete põhjal ja nende andmete põhjal, mis pärinesid otse ehitusseaduse § 192 alusel moodustatud ekspertiisikomisjonilt.
26. Euroopa Kohtule esitatud märkustes väitsid BVVG ja Saksamaa valitsus, et BVVG tegevus oli liidu õiguse seisukohast õiguspärane, sest ajakohase ja tegeliku turuväärtuse määramine on selle õiguse (eelkõige EÜ artikli 87 ja komisjoni 1997. aasta teatise) kohaselt vältimatu nõue. Nad kinnitasid sellise tegevuse õiguspärasust ka siseriikliku õiguse seisukohast, leides, et põllumajandusmaa erastamise määruse § 5 lõige 1 ei keela seal sõnaselgelt nimetatud hindamismeetoditest erinevate meetodite kasutamist.
27. Landgericht Berlin ei sea eelotsuse küsimuses BVVG tegevuse õiguspärasust antud juhul vähemalt otsesõnu kahtluse alla. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib hoopis teada, kas „põllumajandusmaa erastamise määruse § 5 lõike 1 teine ja neljas lause” on põhimõtteliselt kooskõlas EÜ artikliga 87.
28. Seega ei ole küsimus selles, kas arvutusmeetodi abil, mida BVVG sellel konkreetsel juhul kasutas, on võimalik maa turuväärtust arvutada (mida nähtavasti ei ole vaidlustatud), vaid selles, kas seda oleks saanud teha ka muude §‑s 5 sõnaselgelt sätestatud meetodite abil. Sätte vastavust liidu õigusele saaks kinnitada üksnes jaatava vastuse korral.(13)
29. Enne selle analüüsi tegemist tuleb aga küsimus ümber sõnastada.
B. Küsimuse ümbersõnastamine
30. Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et Landgericht Berlin viitab vaid § 5 lõike 1 teisele ja neljandale lausele, mis lepingu sõlmimise ajal kehtinud versioonis viitasid sõnaselgelt kahele hindamismeetodile: piirkondlikele lähteväärtustele ja ehitusseaduse §‑ga 192 ette nähtud ekspertiisikomisjonile.
31. Seega jättis Landgericht Berlin eelotsuse küsimusest põhimõtteliselt välja § 5 esimese lause, milles on sätestatud, et „põllumajandusmaa turuväärtus […] arvutatakse 6. detsembri 1988. aasta Wertermittlungsverordnung’i (kinnisasja väärtuse hindamise määrus) sätete alusel”. Saksamaa valitsus aga väidab, et sätte see osa on sätte adekvaatse tõlgendamise jaoks vältimatu ja selle täieliku kooskõla tagamiseks liidu õigusega kõige olulisem. Seetõttu pean selleks, et anda siseriiklikule kohtule otstarbekas vastus, asjakohaseks lisada analüüsi põllumajandusmaa erastamise määruse § 5 lõige 1 tervikuna.
32. Teiseks tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohus ei saa eelotsusemenetluse raames teha otseselt otsust selle kohta, kas siseriiklik norm on kooskõlas liidu õigusega. Seega tuleb põllumajandusmaa erastamise määruse §‑le 5 viidata kaudselt.
33. Eespool öeldut arvesse võttes olen seisukohal, et eelotsuse küsimuse võib sobivalt sõnastada järgmiselt:
„Kas EÜ artikliga 87 on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm nagu Flächenerwerbsverordnung’i § 5 lõige 1?”
VI. Eelotsuse küsimuse analüüs
A. Kas § 5 lõikes 1 nimetatud arvutusmeetodid võimaldavad määrata tegelikku turuväärtust
34. Nagu eespool on märgitud, tuleb selleks, et hinnata põllumajandusmaa erastamise määruse § 5 vastavust EÜ artiklile 87, teha kindlaks, kas kõnealuses sättes nimetatud arvutusmeetodid sobivad põllumajandusmaa tegeliku turuväärtuse määramiseks. Üksnes juhul, kui see nii on, saab tagada, et ei kehtestata nii madalat hinda, et see tähendaks ostjale riigiabi andmist.
35. Käesoleva analüüsi jaoks pean vajalikuks esitada mõne esialgse kaalutluse.
36. Vaevalt on vaja märkida, et kõnealuse maa turuväärtuse määramine on oluline seetõttu, et Saksamaa on otsustanud nimetatud väärtuse suhtes kohaldada suurimat lubatud mahaarvamist maa müügihinnast, mis käesoleval juhul on 35%.(14) Kui riik oleks otsustanud kohaldada oluliselt väiksemat mahaarvamist, oleks oht, et turuväärtuse ekslik määramine viib vahetult õigusvastase riigiabi andmiseni, olnud märkimisväärselt väiksem. Seevastu juhul, kui riik otsustab – nagu käesoleval juhul – teha suurima lubatud mahaarvamise, loetakse õigusvastaseks abiks maale määratud mis tahes turuväärtus, mille kohta võib põhjendatult öelda, et see ei kajasta tegelikku turuväärtust, kuna on sellest väiksem.
37. On selge, et ükski meetod ei ole tegeliku turuväärtuse määramisel ex ante
vääramatu, nagu ka see, et kõik kujuteldavad meetodid ei ole ühtviisi asjakohased. Vaidlusaluse sätte esialgses versioonis loobus Saksamaa nii avatud menetlusest kui ka individuaalsest hindamisest, valides kaks menetlust, millest peamine seisnes nn piirkondlike lähteväärtuste kohaldamises, ja teine, alternatiivne menetlus ekspertiisikomisjoni antavas hinnangus, mis vähemalt osaliselt näis põhinevat komisjoni enda väärtustabelitel.
38. Loomulikult on parim viis turuväärtuse määramiseks tehingu puhul avalik, avatud ja tingimusteta pakkumismenetlus. Nii eeldatakse komisjoni 10. juuli 1997. aasta teatises, et enampakkumisel toimub müük alati turuhinnaga, mistõttu see ei sisalda vähimatki riigiabi elementi. Kui enampakkumist ei toimu, eelistatakse nimetatud teatises selgelt vara individuaalset hindamist, mis põhineb „üldtunnustatud turunäitajatel ja hindamisstandarditel”.
39. Seetõttu ei tähenda asjaolu, et põllumajandusmaa erastamise määruse § 5 ei näe sellistel juhtudel ette enampakkumismenetlust, mida oleks kõnealuse erastamiskava suguste ulatuslike kavade puhul keeruline korraldada, iseenesest, et nimetatud säte ei ole kooskõlas liidu õigusega.
40. Teisalt ei ole tabelite või lähteväärtuste kasutamine minu arvates iseenesest määrav tegur järeldamaks, et asjaomane arvutusmeetod on turuväärtuse määramiseks sobimatu: nagu eespool oli näha, on komisjoni teatises endas viidatud „üldtunnustatud turunäitajatele ja hindamisstandarditele”. Nimetatud teatis põhineb siiski ideel, et need näitajad või standardid peavad olema võimalikult ajakohased, et need ei kaotaks oma kehtivust ega muutuks uue turuolukorra tõttu aegunuks.(15) Oht, et see juhtub, on kahtlemata suurem olukorras, kus hinnad kiiresti tõusevad, nagu see käesoleval juhul oli.
41. Viimaseks mõjutab suurem või väiksem tõenäosus, et turuväärtuse arvutamise teatav viis saavutab oma eesmärgi, kindlasti seda, kas see on kooskõlas liidu õigusega. Kui küsimus on esitatud, nagu käesoleval juhul, üldise ja abstraktse hinnanguna kindla menetluse kohta, on vaja arvestada teatava „ebatõenäosuse” astmega selles, et tulemust, st turuväärtust, on võimalik saavutada, enne kui menetluse saab tunnistada liidu õiguse vastaseks.
42. See, et „ebatõenäosust” ei saa hinnata üldisel viisil, ei tähenda aga, et kõnealuse sätte mis tahes viisil kohaldamine oleks liidu õigusega kooskõlas. Seetõttu ei lahenda vastus, mille Euroopa Kohus käesolevas asjas võib anda, kõiki probleeme, mida sätte kohaldamine võib siseriiklikule kohtule tekitada. Vastupidi, just viimane peab analüüsima, kas iga juhtumi konkreetsete asjaolude põhjal on tegemist võimaliku õigusvastase abiga või mitte.
43. Seda silmas pidades ja sellisest dünaamilisest vaatepunktist lähtudes tuleb analüüsida põllumajandusmaa erastamise määruse §‑s 5 kahte sõnaselgelt käsitletud arvutusmeetodit.
1. „Piirkondlikel lähteväärtustel” (regionale Wertansätze)
põhinev arvutusmeetod
44. Mis tahes lähteväärtuste nõrk külg – ja seda ei ole peaaegu arutatud – on nende võimalik ja isegi prognoositav „iganemine” ehk nende mittevastavus turu arengule, teisisõnu nende jäikus võrreldes olemuselt muutuva nähtusega. Just seetõttu omandab nimetatud väärtuste „ajakohastamine” keskse tähtsuse ja seda vaatamata sellele, et piisavat ajakohastamist ei saa kunagi pidada päris kindlaks.
45. Kohtutoimikus ei ole esitatud konkreetseid andmeid piirkondlike lähteväärtuste väljatöötamise meetodi kohta,(16) ja mis veelgi olulisem, selle kohta, kui tihti ja kui kiiresti neid ajakohastatakse (mis võib liidumaade lõikes erineda).
46. Seydaland esitas Saksi-Anhalti liidumaa piirkondliku katastripidaja (Landesamt für Vermessung)
kirja, milles kinnitatakse, et ehitusseaduse §‑s 196 nimetatud ning piirkondlike lähteväärtuste aluseks olevate maa lähteväärtuste (Bodenrichtwerte)
ajakohastamine toimub kiiresti (vähemalt kord aastas). Isegi kui see leiaks kinnitust, kajastab see fakt üksnes olukorda nimetatud liidumaal.
47. Muus osas ei ole menetluses peaaegu arutatud seda, et vaidlusaluse lepingu sõlmimise ajal ei kajastanud ametlikult avaldatud tabelid tegelikku turuväärtust. Dünaamilisest vaatepunktist võib seega järeldada, et nimetatud piirkondlikud lähteväärtused võivad juhul, kui neid piisavalt kiiresti ei ajakohastata, mitte vastata turuväärtusele, eriti olukorras, kus hinnad tõusevad.
2. „Ekspertiisikomisjoni” (Gutachtersausschuss)
tehtav arvutus
48. Siiski näib selle viimati nimetatud ebakõla lahendavat seesama põllumajandusmaa erastamise määruse § 5, mis näeb ette võimaluse, et selliste juhtumite korral asendab piirkondlikel lähteväärtustel põhineva arvutuse, mida kohaldatakse esmajärjekorras, piirkondliku pädeva ekspertiisikomisjoni sekkumine, kes hindab turuväärtust vastavalt ehitusseaduse §‑le 192.
49. Nimetatud ekspertiisikomisjonide tegevus võiks olla paindlikum vahend, mida saab paremini kohandada hinnataseme kiire muutumisega. Kohtutoimikust ei ilmne siiski, et selles küsimuses valitseks üksmeel.
50. Landgericht Berlin väidab esiteks, et ekspertiisikomisjonid ei arvuta turuväärtust „mitte turul valitseva tegeliku olukorra alusel, vaid selle komisjoni poolt ehitusseaduse § 195 alusel moodustatud müügihindade andmebaasi alusel, mis võib olla mitu aastat vana”. Ka ekspertiisikomisjonid töötavad kokkuvõttes varem kehtestatud tabelite alusel, mis võivad kaasa tuua samasuguse aegumisprobleemi nagu piirkondlikud lähteväärtused.(17)
51. Vastukaaluks eespool öeldule väidab Saksamaa valitsus, et ekspertiisikomisjoni liikmetele ei ole siduv ükski lähteväärtus ja nad võivad oma otsuse väärtuse kohta teha muude asjaolude põhjal. Eelkõige annab põllumajandusmaa erastamise määruse § 5 esimene lause Saksamaa valitsuse sõnul(18) ekspertiisikomisjonile võimaluse kohaldada teistsuguseid ja paindlikumaid hindamismeetodeid. Seda võimalust käsitlen järgnevalt.
52. Vaatamata neile pooldavatele tõenditele, saab teise arvutusmeetodi tunnistada EÜ artikliga 87 kokkusobivaks üksnes tingimusel, et selle praktikas kohaldamisel saavutatakse asjakohane tulemus. Ka siin on siseriikliku kohtu ülesanne hinnata, kas näitajad või tabelid, mida ekspertiisikomisjon kohaldab või peab kohaldama, on piisavalt ajakohased, ja kas nimetatud komisjonil on piisavalt vabadust neid varem kehtestatud väärtusi vajaduse korral mitte kasutada.
B. Kas § 5 lõige 1 näeb ette alternatiivseid arvutusmeetodeid
53. Isegi kui järeldada, et eespool käsitletud arvutusmeetodid ei võimalda turuväärtuse korrektset hindamist piisavalt tagada, võiks põllumajandusmaa erastamise määruse § 5 lõige 1 siiski olla liidu õigusega kooskõlas, kui seda võiks tõlgendada nii, et selle sõnastus ei keela kasutada alternatiivset mehhanismi turuväärtuse määramiseks (nt mehhanismi, mida kasutas BVVG).
54. Kohtutoimikust ei nähtu selgelt, kas selline alternatiivne arvutusviis on võimalus, mida nimetatud §‑s 5 kaudselt ette nähakse, või on see norm tulnud kohaldamata jätta, et saavutada EÜ artikli 87 nõuetele vastav lahendus.
55. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ja komisjon lähtuvad seisukohast, et § 5 lõikes 1 käsitletakse vaid kahte turuväärtuse arvutamise meetodit. Saksamaa valitsus seevastu väidab, et nimetatud säte võimaldab kohaldada muid arvutusmeetodeid, sest selle esimeses lauses viidatakse kolme täiendavat hindamismeetodit sisaldava kinnisasja väärtuse hindamise määruse (Wertermittlungsverordnung)
üldsätetele. BVVG omakorda lisab, et igal juhul ei välista § 5 maa individuaalset hindamist kinnisvaraeksperdi poolt vastavalt üldeeskirjadele, millest tsiviilvaidlustes lähtutakse (tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Zivilprozessordnung) § 404 lõige 2).
56. Põllumajandusmaa erastamise määruse § 5 lõike 1 uus redaktsioon, mis jõustus 11. juulil 2009, aga näeb juba sõnaselgelt ette võimaluse turuväärtuse hindamiseks vannutatud eksperdi poolt, kes peab arvesse võtma „väärtuse hiljutisi muutusi võrreldava maa enampakkumismenetlustes”.(19)
57. Vaidlusaluse sätte kahest võimalikust tõlgendusest ühe kasuks otsustamine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne isegi juhul, kui see on eelotsuse küsimusele selle esitatud sõnastuses vastamiseks määrava tähtsusega, vaid seda peab tegema eelotsusetaotluse esitanud kohus.
58. Sõltumata eespool öeldust, tuleb meelde tuletada, et kohtupraktika on pidevalt osutanud sellele, et liikmesriigi kohus peab siseriiklikku seadust tõlgendama võimalikult suures ulatuses viisil, mis on kooskõlas ühenduse õiguse nõuetega.(20) Saksamaa valitsus ja BVVG soovitavad, nagu eespool märgitud, tõlgendada põllumajandusmaa erastamise määruse § 5 vastavalt nimetatud nõuetele, kuid sellise tõlgenduse võimalikkuse kohta peab otsuse tegema Landgericht Berlin.
VII. Ettepanek
59. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Landgericht Berlini eelotsuse küsimusele järgmiselt:
1. Põllumajandusmaa turuväärtuse määramise menetlused, mis on kehtestatud Saksamaa 20. detsembri 1995. aasta põllumajandusmaa erastamise määruse § 5 lõikega 1, ei ole vastuolus EÜ artikliga 87, tingimusel et:
a) väärtuse määramise esimese kriteeriumina esitatavaid lähteväärtusi ajakohastatakse nii sageli, kui seda nõuab turu areng, või
b) alternatiivina ette nähtud sõltumatu ekspertiisikomisjoni tegevus ei sõltu tingimata hindamiskriteeriumidest, mis võivad olla turu arengu tõttu iganenud.
Siseriiklik kohus peab juhtumipõhiselt otsustama, kas punktides a ja b esitatud tingimused on täidetud.
2. Küsimuse, kas nimetatud määruses sisalduva normi sugune siseriiklik norm võimaldab kasutada kõnealuses sättes sõnaselgelt ette nähtud väärtuse määramise kriteeriumidest erinevaid kriteeriume, kui see muutub eespool öeldu põhjal oluliseks, peab lahendama siseriiklik kohus vastavalt liidu õigusega kooskõlas olevale tõlgendusele.
(1) .
(2)  –	EÜT C 209, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 143.
(3)  –	Nõukogu 20. mai 1997. aasta määrus (EÜT L 142, lk 1).
(4)  –	Nõukogu 17. mai 1999. aasta määrus Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) toetuse kohta maaelu arendamiseks ning teatavate määruste muutmise ja kehtetuks tunnistamise kohta (EÜT L 160, 26.6.1999, lk 80; ELT eriväljaanne 03/25, lk 391).
(5)  –	Seadus, mis käsitleb riigi makstavaid kompensatsioone tagastamatu maa konfiskeerimise eest 1945.–1949. aastal Nõukogude okupatsioonivõimude poolt okupatsiooniõiguse või ‑eesõiguse alusel (Gesetz über staatliche Ausgleichsleistungen für Enteignungen auf besatzungsrechtlicher oder besatzungshoheitlicher Grundlage, die nicht mehr rückgängig gemacht werden können), Bundesgesetzblatt
(edaspidi „ BGBl.”)  I 1994, lk 2624.
(6)   –	Määrus põllumajandus- ja metsamaa omandamise ning menetluse ja kooskõlas kompenseerimisseadusega moodustatud nõuandekomitee kohta (Verordnung über den Erwerb land- und forstwirtschaftlicher Flächen, das Verfahren sowie den Beirat nach dem Ausgleichsleistungsgesetz), BGBl.  I 1995, lk 2072.
(7)  – See versioon kehtis kuni 10. juulini 2009. Uus versioon, mis on jõus alates 11. juulist 2009, on sõnastatud järgmiselt (muudatused on alla joonitud): „ Ausgleichsleistungsgesetz ’i § 3 lõike 7 1. ja 6. lauses […] nimetatud põllumajandusmaa turuväärtus arvutatakse 6. detsembri 1988. aasta kinnisasja väärtuse hindamise määruse [Wertermittlungsverordnung] sätete alusel (BGBl. I, lk 2209) [...]. Kui haritava ja rohumaa kohta on avaldatud piirkondlikud lähteväärtused, siis arvutatakse väärtus nende alusel. Liitvabariigi rahandusministeerium avaldab piirkondlikud lähteväärtused liidumaa ametlikes teadaannetes [Bundesanzeiger] . Kui esinevad kindlad tõendid piirkondlike lähteväärtuste sobimatuse kohta, teeb erastamisasutus pakkumise, võttes arvesse väärtuse muutumist . Ostja või erastamisasutus võivad nõuda, et Bundesbaugesetz’i § 192 alusel moodustatud piirkondlik pädev ekspertiisikomisjon annaks turuväärtuse hindamise kaudu uue hinnangu või et seda teeks vannutatud ekspert, kes samuti peab arvesse võtma väärtuse hiljutisi muutusi võrreldava maa enampakkumismenetlustes. ”
(8)  –	Komisjoni 20. jaanuari 1999. aasta otsus 1999/268/EÜ, mis käsitleb maade võõrandamist kompenseerimisseaduse alusel (EÜT L 107, lk 21).
(9)  –	Otsus riigiabi N 506/99 kohta – Saksamaa, millest komisjon teavitas Saksamaa Liitvabariiki 19. jaanuari 2000. aasta kirjaga.
(10)  – Eelotsuse küsimuse algversioonis on küll öeldud „teine ja kolmas lause”, kuid tegemist on veaga.
(11)  –	Samuti ei ole kahtluse alla seatud seda, et turuhinnast madalama müügihinna kasutamine kujutab endast käesoleval juhul kohtupraktika tähenduses „riigiabi”, sest see vastab kõigile EÜ artikli 87 tingimustele. Teine näide sellist laadi abi kohta on 11. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑295/07 P: komisjon vs . Département du Loiret (EKL 2008, lk I‑9363).
(12)  –	Kostja väitel tõusid hinnad 2007. aastal 18% ja 2008. aastal 15%.
(13)  –	Argument, et komisjoni 22. detsembri 1999. aasta otsusega oli §‑s 5 nimetatud kaks arvutusmeetodit heaks kiidetud, on antud juhul tähtsusetu, sest miski ei takista Euroopa Kohtul asuda kõnealuse teoreetilise heakskiidu suhtes vastupidisele seisukohale kui komisjon. Seetõttu ei pea ma nimetatud otsuse sisulist analüüsi vajalikuks. Igal juhul ei kiitnud komisjon, nagu Saksamaa valitsus ja komisjon ise tunnistavad, nimetatud arvutusmeetodeid heaks tingimusteta, vaid tingimusel, et nende tegelikkuses kohaldamisel oleks võimalik jõuda asjaomase maa turuväärtuseni.
(14)  –	Kompenseerimisseaduse § 3 lõige 7.
(15)  –	Sellest tulenevalt tähendab turuväärtus teatise II jaotise punkti 2 alapunkti a viienda lõigu kohaselt väärtust, millega saaks „hindamiskuupäeval” vabalt müüa.
(16)  –	Välja arvatud see, et need põhinevad „maa lähteväärtustel” ( Bodenrichtwerte ), mida käsitletakse ehitusseaduse §‑s 196. Piirkondlikud lähteväärtused ja viimati nimetatud maa lähteväärtused näivad erinevat territooriumi poolest, mille kohta need käivad (vt sellega seoses Columbus, C. „Die Gemeinschaftskonformität des regionalen Wertansatzes”, Briefe zum Agrarrecht
1/2009, lk 14–15).
(17)  –	Õigupoolest kasutatakse ehitusseaduse § 195 kohaselt moodustatud ostuhindade registrit (Kaufpreissammlung) sama seaduse §‑s 196 nimetatud „maa lähtehindade” ( Bodenrichterte ) määramiseks, mis omakorda on aluseks piirkondlikele lähteväärtustele ( regionale Wertansätze ) (vt eelmine joonealune märkus).
(18)  –	Selle väite esitas ta menetluse käigus oma esimeses kirjalikus menetlusse astuja seisukohas.
(19)  –	On selge, et sättes tehtud muudatust võib käsitleda nii, et see väljendab eelmise versiooni teatavaid puudujääke, kuid Saksamaa valitsus väidab, et uuendusega muudeti selgemaks üksnes paragrahvi sõnastust, laiendamata selle sisu.
(20)  –	26. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑262/97: Engelbrecht (EKL 2000, lk I‑7321, punkt 39); 27. oktoobri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑115/08: ČEZ (EKL 2009, lk I‑10265, punkt 138); 13. aprilli 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑91/08: Wall (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 70) ja 22. juuni 2010. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑188/10 ja C‑189/10: Aziz Melki ja Sélim Abdeli (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 49 ja 50).