62023CJ0785
EUROOPA KOHTU OTSUS (kümnes koda)
19. juuni 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Maksustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Direktiiv 2006/112/EÜ – Maksuvabastused teatavate tegevuste puhul avalikes huvides – Artikkel 132 – Riiklikud postiteenistused – Direktiiv 97/67/EÜ – Artikkel 12 – Universaalse postiteenuse osutaja – Mõisted „riiklik postiteenistus“ ja „üldhuviteenus“
Kohtuasjas C‑785/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Varhoven administrativen sadi (Bulgaaria kõrgeim halduskohus) 18. detsembri 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 19. detsembril 2023, menetluses
Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalna agentsia za prihodite
versus
„Bulgarian posts“ EAD,
menetluses osales:
Varhovna administrativna prokuratura,
EUROOPA KOHUS (kümnes koda),
koosseisus: koja president D. Gratsias, kohtunikud E. Regan (ettekandja) ja B. Smulders,
kohtujurist: M. Szpunar,
kohtusekretär: ametnik R. Stefanova-Kamisheva,
arvestades kirjalikku menetlust ja 24. jaanuari 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalna agentsia za prihodite, esindajad: M. Bakalova ja E. Pavlova,
„Bulgarian posts“ EAD, esindajad: advokati V. D. Gerdzhikov ja M. Peneva,
Euroopa Komisjon, esindajad: M. Herold, M. Ilkova ja J. Szczodrowski,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1), artiklit 132 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/67/EÜ ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta (EÜT 1998, L 15, lk 14; ELT eriväljaanne 06/03, lk 71), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. veebruari 2008. aasta direktiiviga 2008/6/EÜ (ELT 2008, L 52, lk 3) (edaspidi „direktiiv 97/67“), artiklit 12.
2
Taotlus on esitatud kohtuvaidluses ühelt poolt Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalna agentsia za prihodite (riigi maksuameti keskasutuse vaiete ning maksu- ja sotsiaalkindlustusvaidluste Sofia osakonna juhataja) (edaspidi „maksuhaldur“) ning teiselt poolt „Bulgarian posts“ EAD vahel maksuotsuse üle, millega nõuti sellelt äriühingult sisse täiendav käibemaks ajavahemiku 1. jaanuarist kuni 31. detsembrini 2015 eest.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2006/112
3
Direktiivi 2006/112 IX jaotis „Maksuvabastused“ sisaldab muu hulgas 2. peatükki „Maksuvabastused teatavate tegevuste puhul avalikes huvides“, milles asub selle direktiivi artikkel 132, milles on ette nähtud:
„1.   Liikmesriigid vabastavad käibemaksust järgmised tehingud:
a)
riiklike postiteenistuste poolt teenuste, välja arvatud reisijateveo- ja telekommunikatsiooniteenuste, osutamine ja nendega seotud kaubatarned;
[…]“.
Direktiiv 97/67
4
Direktiivi 97/67 põhjendus 15 on sõnastatud järgmiselt:
„käesoleva direktiivi universaalteenuse osutamist käsitlevate sätete kohaldamine ei piira universaalteenuse osutajate õigust pidada lepingute üle läbirääkimisi iga kliendiga eraldi“.
5
Direktiivi artiklis 2 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1)
postiteenused – teenused, mis hõlmavad postisaadetiste kogumist, sorteerimist, transporti ja jaotamist;
1a)
postiteenuse osutaja – ettevõtja, kes osutab ühte või mitut postiteenust;
[…]
13)
universaalteenuse osutaja – liikmesriigis universaalset postiteenust või selle osi osutav avalik-õiguslik või eraõiguslik postiteenuse osutaja, kelle andmed on esitatud [Euroopa Komisjonile] kooskõlas artikliga 4;
[…]
17)
kasutaja – postiteenuse osutamisest saatja või adressaadina kasu saav füüsiline või juriidiline isik;
[…]
19)
olulised nõuded – mittemajanduslikud üldpõhjused, mille tõttu liikmesriik võib olla sunnitud kehtestama postiteenuste osutamise tingimused. Kõnealusteks põhjusteks on postisaladus, võrgu turvalisus ohtlike kaupade veol, õigus- ja haldusnormide ja/või tööturu osapoolte vahelise kollektiivlepinguga ühenduse ja siseriikliku õigusega kooskõlas kehtestatud töötingimuste ja sotsiaalkindlustusskeemide järgimine ning vajaduse korral andmekaitse, keskkonnakaitse ja regionaalplaneerimine. Andmekaitse võib hõlmata isikuandmete kaitset, edastatud või salvestatud teabe konfidentsiaalsust ja eraelu puutumatuse kaitset;
20)
üksiksaadetise tasuga postiteenused – postiteenused, mille üksikpostisaadetise tasu on kindlaks määratud universaalteenuse osutaja või osutajate tüüptingimustes.“
6
Direktiivi artiklis 3 on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et kasutajatel on õigus universaalteenusele, mis hõlmab kindlaksmääratud kvaliteediga postiteenuse pidevat osutamist nende territooriumi igas punktis kõikidele kasutajatele sobiva hinnaga.
[…]
3.   Liikmesriigid võtavad meetmeid, et universaalteenus oleks tagatud vähemalt viiel tööpäeval nädalas, välja arvatud erandlikel asjaoludel või geograafilistel eritingimustel, vähemalt järgmises ulatuses:
–
üks kogumine;
–
üks kättetoimetamine kõigile füüsilistele isikutele kodudesse või juriidilistele isikutele nende tööruumidesse või siseriikliku reguleeriva asutuse kindlaksmääratud erandtingimustel üks kättetoimetamine asjakohasesse kohta.
Kõigist eranditest või kõrvalekalletest, mis siseriiklik reguleeriv asutus on teinud kooskõlas käesoleva lõikega, tuleb teatada komisjonile ja kõigile siseriiklikele reguleerivatele asutustele.
4.   Iga liikmesriik võtab vastu vajalikud meetmed tagamaks, et universaalteenus hõlmab vähemalt järgmisi teenuseid:
–
kuni kaks kilogrammi kaaluvate postisaadetiste kogumine, sorteerimine, transportimine ja jaotamine,
–
kuni kümme kilogrammi kaaluvate postipakkide kogumine, sorteerimine, transportimine ja jaotamine,
–
täht- ja väärtsaadetistega seotud teenused.
5.   Siseriiklikud reguleerivad asutused võivad suurendada universaalteenusega hõlmatud postipakkide kaalupiirangut kuni 20 kilogrammini ja kehtestada kõnealuste pakkide uksest ukseni kättetoimetamise erikorra.
Olenemata ühes liikmesriigis universaalteenusega hõlmatud postipakkidele kehtestatud kaalupiirangust tagavad liikmesriigid oma territooriumil teisest liikmesriigist saabunud kuni 20-kilogrammiste postipakkide kättetoimetamise.
6.   Kõnealuste postisaadetiste miinimum- ja maksimummõõtmed on sätestatud Ülemaailmse Postiliidu vastuvõetud asjakohastes sätetes.
7.   Käesolevas artiklis määratletud universaalteenus hõlmab nii siseriiklikke kui ka rahvusvahelisi postiteenuseid.“
7
Sama direktiivi artikli 5 lõike 1 teine taane on sõnastatud järgmiselt:
„Liikmesriigid võtavad meetmeid tagamaks, et universaalteenuse osutamine vastab järgmistele nõuetele:
[…]
–
pakutakse samasugust teenust võrreldavates tingimustes olevatele kasutajatele“.
8
Direktiivi 97/67 artiklis 12 on sätestatud:
„Liikmesriigid võtavad meetmeid tagamaks, et kõigi universaalteenuse alla kuuluvate teenuste tasude puhul peetakse kinni järgmistest põhimõtetest:
–
tasud on taskukohased kõikidele kasutajatele geograafilisest asukohast olenemata ning siseriiklikke eritingimusi arvestades on kasutajatel juurdepääs osutatavatele teenustele. Liikmesriigid võivad säilitada või võtta kasutusele pimedatele või vaegnägijatele ette nähtud tasuta postiteenused;
–
tasud on kulupõhised ning motiveerivad tõhusa universaalteenuse osutamist. Liikmesriigid võivad avaliku huviga seotud põhjustel otsustada, et kogu riigi territooriumil ja/või piiriülese saatmise puhul kohaldatakse ühtset tasu üksiksaadetise tasuga postiteenuste ja muude postisaadetiste puhul;
–
ühtse tasu kohaldamine ei välista universaalteenuse osutaja või osutajate õigust sõlmida kasutajatega tasusid käsitlevaid üksiklepinguid;
–
tasud on läbipaistvad ja mittediskrimineerivad;
–
kui universaalteenuse osutajad kohaldavad eritasusid näiteks ettevõtjate, massposti saatjate või eri kasutajatelt saadud posti koondajate suhtes, peavad nad järgima läbipaistvuse ja mittediskrimineerimise põhimõtteid nii tasude kui nendega seotud tingimuste osas. Tasusid koos nendega seotud tingimustega kohaldatakse võrdselt nii erinevate kolmandate isikute kui kolmandate isikute ja samaväärseid teenuseid pakkuvate universaalteenuse osutajate vahel. Kõik sellised tasud on kättesaadavad samuti kasutajatele, eelkõige üksikkasutajatele ning väikese ja keskmise suurusega ettevõtjatele, kes postitavad sarnaste tingimuste kohaselt.“
Bulgaaria õigus
ZDDS
9
Käibemaksuseaduse (Zakon za danak varhu dobavenata stoynost) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „ZDDS“) on artikli 49 punktis 2 sätestatud, et universaalsete postiteenuste osutamine postiteenuste seaduses (Zakon za poshtenskite uslugi) (edaspidi „ZPU“) ette nähtud tingimustel ja korras on maksust vabastatud.
Käibemaksuseaduse rakendamise määrus
10
Käibemaksuseaduse rakendamise määruse (Pravilnik za prilagane na Zakona za danak varhu dobavenata stoynost) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artikli 43 lõikes 2 sätestatud:
„Universaalne postiteenus [ZDDS] artikli 49 punkti 2 tähenduses on universaalne postiteenus [ZPU] 4. peatüki I jao tähenduses.“
ZPU
11
ZPU artikli 15 sõnastus on põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis järgmine:
„1. [Komisia za regulirane na saobshteniata (side reguleerimise komisjon, edaspidi „reguleeriv komisjon“)] reguleerib postiteenuste osutamist vastavalt käesolevale seadusele ja:
[…]
7.
koostab kehtivatele Bulgaaria ja Euroopa standarditele vastavad standardid universaalse postiteenuse kvaliteedi ja tõhususe kohta ning tagab omal kulul, et nende rakendamist hindab igal aastal sõltumatu organisatsioon;
[…]
20.
lepib kokku postiettevõtja, kellel on universaalse postiteenuse osutamise kohustus, võrgu kasutamise hinnad;
21.
annab transpordi-, info- ja kommunikatsioonitehnoloogiaministri põhjendatud kirjaliku taotluse korral teavet, mis on vajalik riikliku postiteenuste poliitika elluviimiseks.
[…]“.
12
Selle seaduse põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artikli 21 lõikes 1 sätestatud:
„Postiettevõtjad tagavad kasutajatele võrdse juurdepääsu postiteenuste kasutamise juurdepääsupunktidele ja koostavad kohustuslikus korras tarbijalepingu üldtingimused. Üksiklepingute sõlmimine tarbijatega ei ole vajalik.“
13
Nimetatud seaduse põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 24 sätestatud:
„Universaalset postiteenust osutab postiettevõtja, kes on seaduse alusel kohustatud osutama kõnealust teenust kogu riigi territooriumil tema enda korraldatud ja hallatava postivõrgu kaudu.“
14
Nimetatud seaduse põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 32 sätestatud:
„Universaalne postiteenus on artikli 15 lõike 1 punktis 7 sätestatud nõuetele vastava kvaliteediga teenus, mida osutatakse kindlaksmääratud lahtiolekuaegadel taskukohase hinnaga pidevalt kõigile kasutajatele riigi territooriumil, sõltumata nende geograafilisest asukohast.“
15
ZPU põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artikli 33 lõikes 1 sätestatud:
„Universaalset postiteenust osutatakse igal tööpäeval vähemalt 5 päeva nädalas […].“
16
Nimetatud seaduse põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artikli 34 lõikes 1 sätestatud:
„Universaalne postiteenus hõlmab järgmisi postiteenuste liike:
1.
riigisiseste ja rahvusvaheliste postisaadetiste vastuvõtmine, transport ja jaotamine järgmiselt:
a)
kuni 2 kg kaaluvad kirjasaadetised;
b)
kuni 2 kg kaaluvad pisipakid;
[…]
d)
kuni 5 kg kaaluvad trükised;
e)
kuni 7 kg kaaluvad saadetised pimedatele ja vaegnägijatele;
2.
kuni 20 kg kaaluvate riigisiseste ja rahvusvaheliste postipakkide vastuvõtmine, transport ja jaotamine;
[…]
4.
„tähtsaadetise“ ja „väärtsaadetise“ lisateenused.“
17
Nimetatud seaduse põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artikli 36 lõiked 1 ja 2 sõnastatud järgmiselt:
„1.   Artiklis 34 osutatud postisaadetised ja postipakid toimetatakse: adressaatide postkastidesse, mis on paigutatud sihtkoha aadressile; postkontoritesse; muudesse postivõrgu üksustesse; postiettevõtjate ja kasutajate vahel kokku lepitud kohtadesse või seadistesse.
2.   Lõikes 1 osutatud postisaadetiste ja postipakkide kättetoimetamise tingimused määratakse kindlaks [reguleeriva komisjoni] kehtestatud üldeeskirjadega.“
18
Sama seaduse põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 38 sätestatud:
„Mitteuniversaalsed postiteenused hõlmavad järgmist:
1)
otseposti vastuvõtmine, transport ja jaotamine;
2)
hübriidpostiteenused;
3)
kiirkullerteenused;
4)
postirahakaardid.“
19
ZPU põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 66 sätestatud:
„1. Universaalse postiteenuse iga teenuseliigi hind kehtestatakse ja seda kohaldatakse vastavalt ministrite nõukogu määruses sätestatud eeskirjadele. Määruse eelnõu koostab [reguleeriv komisjon].
2. Lõikes 1 osutatud eeskirjade puhul tuleb järgida järgmisi põhimõtteid:
1)
ühesugune hind identse teenuse eest kogu riigi territooriumil;
2)
kasutajate võrdne kohtlemine;
3)
taskukohane hind;
4)
teenuste osutamise kulude arvessevõtmine;
5)
seos teenuse kvaliteediga;
6)
majanduslikult põhjendatud kasumi tagamine kooskõlas vastuvõetud investeerimispoliitikaga;
7)
tingimuste loomine tarbimise edendamiseks;
8)
rahvusvaheliste turgude hinnataseme arvessevõtmine, kui riigisisesed tingimused seda võimaldavad;
9)
hindade avalikkus.
3. Lõikes 1 osutatud määruses sätestatakse tingimused ja kord, mille kohaselt postiettevõtja, kellel on universaalse postiteenuse osutamise kohustus, võib pidada läbirääkimisi hindade üle universaalse postiteenuse alla kuuluvate teenuste liikide kaupa, välja arvatud eeskirjade kohaselt kujundatud hinnad, järgides samal ajal hindade avalikkuse ja võrdse kohtlemise põhimõtteid.“
ZPU lisasätted
20
ZPU lisasätetes (Dopalnitelni razporedbi kam ZPU) on põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis ette nähtud:
„§ 1. Käesolevas seaduses kasutatakse järgmisi mõisteid:
1.
„Postisaadetiste vastuvõtmine“ – postiettevõtjate tegevus, mis seisneb saatjate poolt juurdepääsupunktidesse üle antud postisaadetiste vastuvõtmises.
[…]
4.
„Juurdepääsupunkt“ – püsi- või mobiilne postkontor, postiagentuur või postkontoriväline postipunkt, kus saatjad annavad üle ja ettevõtja võtab vastu postisaadetisi ja postirahakaarte, samuti postkastid ja muud avalikud seadised, mis on paigutatud saatjatele ligipääsetavatesse kohtadesse.
[…]
18.
„Kiirkullerteenus“ – universaalpostiteenusega võrreldes lisandväärtusega postiteenus. Lisaks sellele, et saadetise vastuvõtmine, transport ja saajale isiklikult kättetoimetamine on kiirem ja usaldusväärsem, tagab kiirkullerteenus ka kõigi järgmiste lisateenuste või mõne neist osutamise:
a)
kogumine saatja aadressil;
b)
kättetoimetamine kindlaksmääratud kuupäevaks;
c)
võimalus muuta veo kestel sihtkohta ja adressaati;
d)
kinnituse andmine saatjale tema saadetise üleandmise kohta;
e)
saadetiste kontroll ja jälgimine;
f)
individuaalsed teenused kasutajatele ja valikuliste teenuste osutamine teenuste nimekirja alusel nõutaval viisil ja ajal („taotluse korral“ ja „lepinguliselt“).
[…]
28.
„Püsipostkontor“ – eraldi ruumis korraldatud postivõrkude oluline osa, kus postiettevõtja töötajad osutavad kõiki universaalse postiteenuse alla kuuluvaid teenuseid, mitteuniversaalseid postiteenuseid ja muu äritegevusega seotud teenuseid tehnoloogiliselt omavahel ühendatud töökohtade kaudu.
29.
„Mobiilne postkontor“ – postivõrgu osa, mis on korraldatud spetsiaalsetes transpordivahendites, kus postiettevõtja töötajad osutavad kõiki universaalse postiteenuse alla kuuluvaid postiteenuseid erinevates kohtades vastavalt kindlale marsruudile ja ajakavale.
30.
„Postiagentuur“ – kohas, kus ei ole püsipostkontorit, loodud töökoht eraldi ruumis, kus konkreetse postiettevõtja töötaja osutab teatavaid postiteenuseid.
31.
„Postkontoriväline postipunkt“ – töökoht, mis on korraldatud postiteenuste osutamiseks ruumis, kus pakutakse ka muud liiki avalikke teenuseid. Postiteenuste osutamise õigus antakse konkreetse postiettevõtjaga sõlmitud lepingu alusel.
[…]“.
Määrus, millega kehtestatakse universaalse postiteenuse hinna määramise ja kohaldamise eeskirjad
21
Määruse, millega kehtestatakse universaalse postiteenuse hinna määramise ja kohaldamise eeskirjad (Naredba za opredelyane na pravila za obrazuvane i prilagane na tsentata na universalnata poshtenska usluga), põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis sisaldab II jagu „Hinna määramise eeskirjad universaalse postiteenuse liikide kaupa“ artiklit 4, mille lõikes 1 on sätestatud:
„Universaalse postiteenuse hinnad määratakse liikide kaupa kindlaks kulude jagamise süsteemi kohaldamisest tulenevate teenuste osutamise kulude alusel kooskõlas Ülemaailmse Postiliidu õigusaktidega.“
22
Määruse artikli 14 sõnastus on põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis järgmine:
„1.
Ettevõtja, kellel on universaalse postiteenuse osutamise kohustus, võib pidada kasutajatega läbirääkimisi II jao alusel kehtestatud hindadest erinevate hindade üle.
2.
Lõikes 1 osutatud hinnad on avalikud, ei või olla madalamad igat liiki teenuse osutamise kuludest ning need määratakse kindlaks universaalse postiteenuse liigi kaupa hinnasoodustusi kohaldades vastavalt tingimustele, mida täidavad kasutajad ja mille on varem kindlaks määranud ettevõtja, kellel on universaalse postiteenuse osutamise kohustus.
3.
Ettevõtja, kellel on universaalteenuse osutamise kohustus, avaldab lõikes 1 osutatud hinnad ja nende kohaldamise tingimused vastavalt lõikele 2, järgides samas kasutajate võrdse kohtlemise põhimõtet lepingute sõlmimisel nende tingimuste rakendamiseks.
4.
Ettevõtja, kellel on universaalse postiteenuse osutamise kohustus, esitab [reguleerivale komisjonile] raamatupidamisandmed tulude, kulude ja lõikes 3 nimetatud lepingute täitmisest tulenevate saadetiste arvu kohta. Andmed esitatakse universaalse postiteenuse liikide kaupa koos [ZPU] artikli 29a lõikes 1 viidatud universaalse postiteenuse osutamisest tuleneva ebaõiglase rahalise koormuse hüvitamise taotlusega.
5.
Ettevõtja, kellel on universaalse postiteenuse osutamise kohustus, esitab [reguleerivale komisjonile] teavitamise eesmärgil lõikes 3 nimetatud lepingute tõestatud koopiad ning nende muudatused ja täiendused 14 päeva jooksul alates nende sõlmimise kuupäevast.“
Universaalse postiteenuse kvaliteedi ja teenuse tõhususe standardid
23
Universaalse postiteenuse kvaliteedi ja teenuse tõhususe standardid (Normativi za kachestvo na universalnata poshtenska usluga i efikasnostta na obsluzhvane) võeti põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis vastu reguleeriva komisjoni 14. juuli 2011. aasta otsusega nr 655, mis avaldati DVs nr 64, 19.8.2011.
24
Nende standardite põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 8 „Postisaadetiste ja postipakkide kogumise korrapärasust puudutavad kvaliteedistandardid“ sätestatud:
„Piirkond
Nädalapäevad
Kogumiste arv päevas
Sofia
esmaspäev – reede
2
Sofia
laupäev ja pühapäev
1
koos RSTSiga
esmaspäev – laupäev
1
ilma RSTSita
esmaspäev – reede
1
[Märkus: RSTS – kogumis- ja sorteerimiskeskus].“
25
Standardite põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 9 „Postisaadetiste ja postipakkide kättetoimetamise korrapärasust puudutavad kvaliteedistandardid“ sätestatud:
„Piirkond
Nädalapäevad
Kättetoimetamiskordade arv päevas
Sofia
esmaspäev – laupäev
2
koos RSTSiga
esmaspäev – laupäev
1
ilma RSTSita
esmaspäev – reede
1“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
26
Bulgarian posts on Bulgaaria õiguse alusel asutatud äriühing, kellel on üksikluba osutada universaalset postiteenust kogu Bulgaaria territooriumil.
27
Universaalse postiteenuse osutajana on see äriühing käibemaksukohustuslane ja teeb oma majandustegevuse käigus tehinguid, mis annavad õiguse käibemaksu maha arvata.
28
Maksukontrolli käigus tuvastati, et Bulgarian posts oli ajavahemikul, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole täpsemalt määratlenud, deklareerinud teatavate teenuste osutamise universaalse postiteenuse osana, mis on ZDDSi alusel käibemaksust vabastatud.
29
Maksukontrolli teinud talituse arvates ei saa asjaomaseid teenuseid siiski pidada universaalse postiteenuse osaks. Mõned neist ei vasta nimelt selle teenuse mõiste määratlusele ZPU redaktsioonis, mida kohaldatakse põhikohtuasjas. Teised on aga ette nähtud lepingutes, mis sisaldavad tingimusi, mille eesmärk on esiteks võtta arvesse asjaomaste klientide erivajadusi, nagu postisaadetiste kogumise koht, kättetoimetamiskoht, kogumise sagedus, lahtiolekuajad, ning teiseks kohaldada neile madalamaid hindu kui need, mille on heaks kiitnud reguleeriv komisjon.
30
Seetõttu tegi maksukontrolli teinud talitus 3. augustil 2021 muudetud maksuotsuse, millega nõuti Bulgarian postsilt täiendavat käibemaksu koos intressiga.
31
Bulgarian posts esitas selle otsuse peale kaebuse Administrativen sad Sofia‑gradile (Sofia linna halduskohus, Bulgaaria), kes rahuldas kaebuse ja tühistas nimetatud maksuotsuse.
32
Nimetatud kohus asus seisukohale, et asjaolu, et saadetised kogutakse väljaspool juurdepääsupunkte eritingimustel ja muu hulgas reguleeriva komisjoni heakskiidetud hinnast madalama hinnaga, ei võimalda kindlaks teha kõnealuste postiteenuste laadi. Seevastu võib asjaolust, et suurt osa neist teenustest osutati avalik-õiguslikele asutustele, võimaldamaks neil osutada avalikku teenust, järeldada, et need teenused ei olnud mõeldud nimetatud asutuste konkreetsete vajaduste rahuldamiseks, mistõttu võis neile kohaldada ZDDS artikli 49 punktis 2 ette nähtud maksuvabastust.
33
Maksuhaldur esitas esimese astme kohtu otsuse peale kassatsioonkaebuse Varhoven administrativen sadile (Bulgaaria kõrgeim halduskohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et kuigi teatavad universaalse postiteenuse osutamist käsitlevad Euroopa Kohtu otsused sisaldavad teavet, mis on tema menetluses oleva vaidluse lahendamiseks asjakohane, on nende kohtuotsuste aluseks olnud asjaolud siiski teistsugused kui need, mis on kõne all selles vaidluses, mistõttu ei võimalda see teave vastata kõigile temal tekkinud küsimustele.
34
Eelkõige märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Bulgarian postsi osutatav teenus ei ole identne sellega, mida käsitleti 16. oktoobri 2019. aasta kohtuotsuses Winterhoff ja Eisenbeis (C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860), mis puudutas kohtute ja haldusasutuste dokumentide ametlikku kättetoimetamist Saksa õiguse erisätete alusel. Seetõttu soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, mil määral on selles kohtuotsuses leitud lahendus tema menetluses oleva vaidluse lahendamisel asjakohane, arvestades, et Bulgarian posts ei sõlminud eraldi lepinguid ainult avalik-õiguslike asutustega ning nende lepingute ese ei ole kohtu- või haldusdokumentide kättetoimetamine.
35
Samas märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et 23. aprilli 2009. aasta kohtuotsusest TNT Post UK (C‑357/07, EU:C:2009:248) nähtub, et nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT 1977, L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23) artikli 13 A osa lõike 1 punktis a, mille sõnastus on identsel kujul üle võetud direktiivi 2006/112 artiklis 132, ette nähtud käibemaksuvabastust ei kohaldata kõigile universaalse postiteenuse osutaja teenustele, mis ei ole sõnaselgelt sama sätte kohaldamisalast välja arvatud, sõltumata nende olemusest. Selles kohtuotsuses on aga täpsustatud, et teenuseid, mida osutab selline teenuseosutaja ja mille tingimustes on eraldi kokku lepitud, ei saa maksust vabastada, kuna need teenused vastavad juba oma olemuselt asjaomaste kasutajate konkreetsetele vajadustele.
36
Siinkohal soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas ta võib asuda seisukohale, et tema menetluses olevas kohtuasjas kõne all olevad postiteenused vastavad asjaomaste kasutajate konkreetsetele vajadustele ja kas sellest tuleneb, et neid teenuseid ei saa maksust vabastada põhjusel, et nende teenuste saamiseks eraldi sõlmitud lepingud näevad ette ühe või mitu järgmistest tingimustest:
–
teenuste hinnad on madalamad kui need, mille on heaks kiitnud reguleeriv komisjon universaalse postiteenuse osutamiseks, ning ei ole tõendatud, et need katavad nende teenuste osutamise kulud;
–
teenuste hinna määramisel kohaldatakse allahindlust, mis ei ole kindlaks määratud vastavalt üldsusele kättesaadavatele hinnaalanduste saamise tingimustele;
–
postisaadetiste kogumine ja kättetoimetamine toimub kliendi aadressil;
–
postisaadetiste kogumise sagedus ületab ette nähtud alampiiri, millest allapoole ei või kogumise ja kättetoimetamise sagedus vastavalt ZPU põhikohtuasjas kohaldatava redaktsiooni artikli 33 lõikele 2 langeda, ja ületab ka universaalse postiteenuse kvaliteedi ja teenuse tõhususe standardites ette nähtud sageduse;
–
lisaks on ette on nähtud postisaadetiste täiendav kogumine väljaspool varem kokku lepitud aega, kui klient seda nõuab;
–
ühes osas eraldi sõlmitud lepingutest oli kokku lepitud, et postisaadetisi võetakse vastu ka pärast asjaomaste linnade postkontorite lahtiolekuaja lõppu.
37
Neil asjaoludel otsustas Varhoven administrativen sad (kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas teenuseid, mida tegevusloa omanik osutab universaalse postiteenuse osutamiseks Bulgaaria Vabariigi territooriumil postiteenuste kasutajatega sõlmitud üksiklepingute alusel, tuleb käsitada teenustena, mida osutavad „riiklikud postiteenistused“ direktiivi [2006/112] IX jaotise 2. peatüki artikli 132 tähenduses „avalikes huvides“, kui kõnealused üksiklepingud näevad ette, et teenus peab vastama ühele või kõigile järgmistele tingimustele, nimelt: postisaadetiste kogumine väljaspool juurdepääsupunkte (kogumine ja kättetoimetamine kliendi aadressil), kogumine ja kättetoimetamine kliendiga varem kokkulepitud ajal, kogumine ja kättetoimetamine sagedusega, mis ületab universaalse postiteenuse kvaliteedi ja teenuste tõhususe seadusjärgsetes standardites ette nähtud sageduse, kusjuures ette on nähtud kliendi soovil toimuv täiendav kogumine väljaspool postkontorite lahtiolekuaega sagedusega, mis ületab lepingus sõnaselgelt kokkulepitud sageduse; teenuse osutamine madalama hinnaga kui hind, mille on kinnitanud […] reguleeriv komisjon, või suuremate allahindlustega kui komisjoni heaks kiidetud allahindlused?
2.
Kas direktiivi [97/67] artikli 12 teisest taandest tuleneb, et universaalse postiteenuse osutamiseks väljastatud tegevusloa omaniku osutatavad teenused ei ole universaalsed postiteenused [selle] direktiivi tähenduses, kui neid osutatakse üksiklepingu alusel madalama hinnaga kui universaalse postiteenuse asjaomase liigi jaoks heaks kiidetud hind ja ei ole tõendatud, et sel viisil kokkulepitud hind katab teenuse osutamise kulud?
3.
Kas direktiivi [97/67] artikli 12 neljandas taandes sätestatud läbipaistvuse ja diskrimineerimiskeelu põhimõtet on rikutud, kui isik, kes on universaalse postiteenuse osutamiseks väljastatud tegevusloa omanik, sõlmib universaalse postiteenuse osutamiseks üksiklepinguid, milles ta näeb teenuse osutamiseks ette muud tingimused, mis on avaldatud ja üldsusele kättesaadavatest tingimustest soodsamad?
4.
Kas juhul, kui [kolmandale] küsimusele vastatakse jaatavalt, on see põhjus loobuda nende tehingute käsitamisest maksuvabadena direktiivi [2006/112] artikli 132 tähenduses?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Vastuvõetavus
38
Bulgarian posts väidab sisuliselt, et eelotsuse küsimused on vastuvõetamatud, kuna esiteks põhinevad need ekslikul eeldusel, et maksuhaldur ja kohus analüüsisid põhikohtuasjas kõne all olevate postiteenuste osutamist ette nägevate lepingute ja müügi üldtingimuste sisu. Teiseks, kuna sarnaselt kohtuasjaga, milles tehti 16. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Winterhoff ja Eisenbeis (C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860), sõlmiti suur hulk nendest lepingutest kohtu- ja haldusasutustega, on Euroopa Kohtu tõlgendus selles kohtuotsuses ülekantav, mistõttu ei ole direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punkti a uus tõlgendamine vajalik.
39
Meenutagem siinkohal, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on ELTL artikli 267 järgses menetluses, mis põhineb liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete selgel eristamisel, vaid liikmesriigi kohtul pädevus põhikohtuasjas fakte tuvastada ja hinnata ning riigisisest õigust tõlgendada ja kohaldada. Samamoodi on üksnes asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval liikmesriigi kohtul kohtuasja eripärasid arvesse võttes õigus hinnata nii Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste vajalikkust kui ka asjakohasust. Järelikult, kui esitatud küsimused puudutavad liidu õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus üldjuhul kohustatud otsuse tegema (24. novembri 2022. aasta kohtuotsus Varhoven administrativen sad (vaidlustatud sätte kehtetuks tunnistamine), C‑289/21, EU:C:2022:920, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
40
Esiteks, kuna Euroopa Kohus on pädev otsustama üksnes liidu õigusnormide tõlgenduse või kehtivuse üle, ei saa ta kontrollida selle kohtu esitatud faktilise olukorra kirjelduse paikapidavust ega otsustada, kui põhjendatud on mõne menetlusosalise väited, millega vaieldakse vastu eelotsusetaotluse esitanud kohtu kirjeldatud faktilise raamistiku asjakohasusele (29. juuli 2024. aasta kohtuotsus Banco BPN vs. BIC Português jt, C‑298/22, EU:C:2024:638, punkt 31).
41
Järelikult ei ole vaja teha otsust Bulgarian postsi seisukohtade kohta, mis puudutavad Euroopa Kohtule esitatud eelotsuse küsimuste aluseks olnud eeldust.
42
Teiseks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et ELTL artikkel 267 annab liikmesriikide kohtutele äärmiselt ulatusliku pädevuse saata asi Euroopa Kohtusse, kui nad leiavad, et nende lahendada olevas asjas on tekkinud küsimusi, mis nõuavad liidu õigusnormide tõlgendamist. Sellest tuleneb, et kuigi väljakujunenud kohtupraktika liidu õiguse mingis küsimuses võib viia Euroopa Kohtu määruse vastuvõtmiseni tema kodukorra artikli 99 alusel, ei saa kõnealuse kohtupraktika olemasolu kuidagi mõjutada eelotsusetaotluse vastuvõetavust juhul, kui liikmesriigi kohus otsustab oma kaalutlusõigust kasutades saata asja ELTL artikli 267 alusel Euroopa Kohtusse (vt selle kohta 26. novembri 2014. aasta kohtuotsus Mascolo jt, C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13 ja C‑418/13, EU:C:2014:2401, punktid 48 ja 49 ning seal viidatud kohtupraktika, ning 1. veebruari 2017. aasta kohtuotsus Tolley, C‑430/15, EU:C:2017:74, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
43
Käesoleval juhul nähtub aga Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et vastupidi eelotsusetaotluse esitanud kohtu mainitud 16. oktoobri 2019. aasta kohtuotsuse Winterhoff ja Eisenbeis (C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860) punktis 59 välja toodud asjaolule ei seisne põhikohtuasjas kõne all olevad postiteenused üksnes dokumentide ametlikus kättetoimetamises kohtute ja haldusasutuste korraldusel.
44
Seega on esitatud eelotsuse küsimused vastuvõetavad.
Sisulised küsimused
45
Kõigepealt tuleb märkida, et kuigi esimese küsimuse sõnastuses viitab kohus „üksiklepingutele“, nähtub Euroopa Kohtu käsutuses oleva toimiku materjalidest, et selle sõnastusega viitab ta Bulgarian postsi ja iga asjaomase kliendi vahel sõlmitud eraldi lepingute olemasolule, kuigi ei saa välistada seda, et sellised lepingud võivad puudutada konkreetse õigusliku regulatsiooni alla kuuluvaid teenuseid, ega seda, et need lepingud on sõlmitud individuaalsete läbirääkimiste tulemusel või sätestavad kohustusi, mis on eriomased nendega loodud lepingulisele suhtele.
46
Järelikult saab lähtuda sellest, et nende nelja küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 97/67 artikli 12 teist ja neljandat taanet arvesse võttes tuleb direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punkti a tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui postiteenustele, mida osutab eraldi lepingute alusel universaalse postiteenuse osutamise üksikloa omanik, kohaldatakse selles sättes ette nähtud käibemaksuvabastust, kui täidetud on kõik järgmised tingimused või üks neist:
–
postisaadetiste kogumine ja kättetoimetamine toimub kliendi aadressil või temaga varem kokku lepitud ajal;
–
teenuseid osutatakse ilma, et oleks tõendatud, et kokkulepitud hind katab teenuse kulud;
–
teenuseid osutatakse teistsugustel tingimustel kui need, mille on heaks kiitnud asjaomases liikmesriigis universaalset postiteenust reguleeriv asutus, või kui universaalse postiteenuse standardites ette nähtud tingimused.
47
Meenutagem siinkohal, et direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punkti a kohaselt vabastavad liikmesriigid käibemaksust „riiklike postiteenistuste poolt teenuste […] osutami[s]e ja nendega seotud kaubatarned“.
48
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb sellist liidu õigusnormi, mis ei viita sõnaselgelt liikmesriikide õigusele selle normi tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramiseks, tõlgendada tavaliselt kogu liidus autonoomselt ja ühetaoliselt ning sellise tõlgenduse andmisel tuleb arvesse võtta selle õigusnormi sõnastust, konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa see õigusnorm on (vt selle kohta 13. oktoobri 2022. aasta kohtuotsus M2Beauté Cosmetics, C‑616/20, EU:C:2022:781, punkt 40, ning 24. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Kwantum Nederland ja Kwantum België, C‑227/23, EU:C:2024:914, punkt 56).
49
Direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punkti a sõnastuse kohta tuleb märkida, et esiteks näitab selle sätte moodustava lause süntaks selgelt, et sõnad „riiklikud postiteenistused“ tähistavad organeid, kes osutavad teenuseid, mis tuleb maksust vabastada. Seega on nimetatud sätte kohaldamisalasse kuulumiseks vaja, et neid teenuseid osutaks ettevõtja, kelle võib kvalifitseerida „riiklikuks postiteenistuseks“ selle termini tavatähenduses (vt analoogia alusel 23. aprilli 2009. aasta kohtuotsus TNT Post UK, C‑357/07, EU:C:2009:248, punkt 27).
50
Teiseks tähendab nende sõnade kasutamine seda, et erinevalt teistest ettevõtjatest kohaldatakse nendele organitele erilist õiguslikku regulatsiooni, mis sisaldab spetsiifilisi kohustusi. Nimelt ei sõltu „riiklike postiteenistuste“ ja teiste ettevõtjate vaheline erinevus osutatud teenuste laadist, vaid asjaolust, et ettevõtjate suhtes, kes täielikult või osaliselt tagavad universaalse postiteenuse, kohaldatakse erilist õiguslikku regulatsiooni, mis sisaldab spetsiifilisi kohustusi (vt selle kohta21. aprilli 2015. aasta kohtuotsus komisjon vs. Rootsi, C‑114/14, EU:C:2015:249, punkt 33, ning 16. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Winterhoff ja Eisenbeis, C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860, punkt 55).
51
Mis puudutab direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punkti a konteksti ja selle sättega taotletavaid eesmärke, siis võib asjaolust, et see säte asub direktiivi IX jaotise 2. peatükis „Maksuvabastused teatavate tegevuste puhul avalikes huvides“, järeldada, et artiklis 132 ette nähtud maksuvabastuste eesmärk on soodustada üksnes tegevusi üldistes huvides, nagu selles sättes nimetatud riiklike postiteenistuste osutatavad teenused (vt selle kohta 16. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Winterhoff ja Eisenbeis, C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860, punkt 46).
52
Nimetatud eesmärk väljendub postivaldkonnas täpsemalt selles, et pakkuda väikese tasu eest postiteenuseid, mis vastavad elanikkonna põhivajadustele. Kehtivat liidu õigust arvestades kattub selline eesmärk aga sisuliselt eesmärgiga, mida järgib direktiiv 97/67, milles on sätestatud liidu postiteenuste siseturu arengu ühiseeskirjad, nimelt eesmärgiga osutada universaalset postiteenust (vt selle kohta 16. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Winterhoff ja Eisenbeis, C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860, punkt 49).
53
Seega võivad direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punktis a ette nähtud maksuvabastust tegelikult taotleda ainult need avalik-õiguslikud või eraõiguslikud ettevõtjad, kes on võtnud endale kohustuse tagada liikmesriigis täielikult või osaliselt universaalne postiteenus, nagu see on määratletud direktiivi 97/67 artiklis 3 (vt selle kohta 16. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Winterhoff ja Eisenbeis, C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860, punkt 50).
54
Direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punktist a ei saa siiski järeldada, et kõik riiklike postiteenistuste osutatavad teenused, mis ei ole selle sätte kohaldamisalast sõnaselgelt välja jäetud, on nende olemusest sõltumata maksust vabastatud (vt analoogia alusel 23. aprilli 2009. aasta kohtuotsus TNT Post UK, C‑357/07, EU:C:2009:248, punkt 43).
55
Kuna seda maksuvabastust tuleb tõlgendada kitsalt ja samas ka kooskõlas selle sätte eesmärgiga, võib direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punktis a ette nähtud maksuvabastust kohaldada üksnes teenustele, mille eesmärk on rahuldada elanikkonna põhivajadusi (vt analoogia alusel 23. aprilli 2009. aasta kohtuotsus TNT Post UK, C‑357/07, EU:C:2009:248, punkt 44).
56
Eelkõige tuleneb selle eesmärgi laadist, et maksuvabastust ei saa kohaldada spetsiifilistele teenustele, mis on üldist huvi pakkuvast teenusest lahutatavad ning mille hulka kuuluvad teenused, mis vastavad asjaomaste kasutajate konkreetsetele vajadustele (16. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Winterhoff ja Eisenbeis, C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860, punkt 47). Selleks, et kõnealused postiteenused oleksid direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punkti a sõnastusega hõlmatud, on seega vaja, et need kuuluksid mõiste „riiklikud postiteenistused“ alla sisulises tähenduses, mille nimetatud säte sellele mõistele annab.
57
Seega ei saa direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punkti a alusel maksuvabaks lugeda riiklike postiteenistuste osutatavaid teenuseid, mille tingimustes lepitakse individuaalselt kokku. Nimelt vastavad sellised teenused juba ainuüksi oma laadi tõttu asjaomaste kasutajate konkreetsetele vajadustele, mis on vastuolus universaalse postiteenuse eesmärgiga (vt selle kohta 16. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Winterhoff ja Eisenbeis, C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860, punkt 48).
58
Samas ei ole direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punktis a ette nähtud maksuvabastuse saamiseks nõutav, et kõnealuseid teenuseid loetaks riigisiseste õigusnormide alusel ametlikult universaalse postiteenuse osaks, kui neid võib selleks lugeda. Nimelt ei saa liikmesriigi õiguses konkreetse tehingu kvalifitseerimine kaasa tuua käibemaksuga maksustamist, kui liidu õiguse alusel on see tehing käibemaksust vabastatud (vt selle kohta 16. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Winterhoff ja Eisenbeis, C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860, punkt 66).
59
Järelikult võib postiteenuse osutamine ettevõtja poolt, kes on võtnud kohustuse tagada universaalse postiteenuse osutamise liikmesriigis tervikuna või osaliselt, olla direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punkti a alusel käibemaksust vabastatud, kui see teenus võib talle omaste tunnuste tõttu igal juhul olla osa universaalsest postiteenusest.
60
Direktiivi 97/67 artikli 3 lõike 1 kohaselt hõlmab universaalne postiteenus kindlaksmääratud kvaliteediga postiteenuse pidevat osutamist riigi territooriumi igas punktis kõikidele kasutajatele sobiva hinnaga.
61
Samas, kuna direktiivi 97/67 artikli 3 lõigetes 3 ja 4 on piirdutud sellega, et on loetletud teenused, mis peavad minimaalselt sisalduma universaalses postiteenuses, ja kuna seetõttu võivad liikmesriigid selle teenuse ulatust laiendada nii, et see hõlmaks ka muid teenuseid, välja arvatud selle direktiivi artikli 3 lõike 5 kohaselt siiski teenused, mis on seotud rohkem kui 20 kg kaaluvate postipakkidega, siis tuleb selle kindlaksmääramisel, kas teenuse osutamise suhtes võib kohaldada direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punktis a ette nähtud maksuvabastust, pidada asjakohaseks üksnes universaalse postiteenuse määratlust direktiivi 97/67 artikli 3 lõikes 1.
62
Täpsemalt, kuna direktiivi 97/67 artikli 12 teises ja neljandas taandes, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus oma teises ja kolmandas küsimuses viitab, ei ole määratletud mõiste „universaalne postiteenus“ olulisi tunnuseid, vaid on kehtestatud hinnapõhimõtted, mille järgimist peavad liikmesriigid nõudma ettevõtjatelt, kes on võtnud kohustuse tagada selle teenuse osutamine tervikuna või osaliselt, siis asjaolu, et ettevõtja neid põhimõtteid ei järgi, ei saa jätta asjaomaseid teenuseid ilma direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punktis a ette nähtud maksuvabastusest.
63
Mis puudutab eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustes käsitletud olukordi, siis võib kõigepealt märkida, et see kohus lähtub eeldusest, et põhikohtuasjas kõne all olevaid postiteenuseid osutab ettevõtja, kellel on universaalteenuse osutaja üksikluba.
64
Järgmisena tuleb tõdeda, et asjaolu, et põhikohtuasjas kõne all olevaid postiteenuseid osutatakse eraldi lepingute alusel, ei välista iseenesest seda, et need teenused kuuluvad mõiste „universaalne postiteenus“ alla, nagu see on määratletud direktiivi 97/67 artikli 3 lõikes 1. Nimelt, nagu on juba rõhutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 45, ei võimalda asjaolu, et ettevõtja on iga oma kliendiga sõlminud eraldi lepingu, asuda seisukohale, et nende teenuste suhtes ei saa kohaldada erilist õiguslikku regulatsiooni, ega tähenda, et nendes lepingutes kokku lepitud vastastikused kohustused on individuaalsete läbirääkimiste tulemus, kuna selliste lepingute vormistamise eesmärk võib olla tõendada, et asjaomane klient nõustus kõnealuste postiteenuste pakkumisega, ja tuletada sellele kliendile meelde selle regulatsiooni olulisi aspekte.
65
Kuna – nagu on tõdetud käesoleva kohtuotsuse punktis 61 – liikmesriigid võivad universaalse postiteenuse hulka arvata ka muid teenuseid kui need, mis peavad olema igal juhul ette nähtud direktiivi 97/67 artikli 3 lõigete 3 ja 4 kohaselt, võivad need liikmesriigid seega ette näha, et postisaadetiste kogumine ja kättetoimetamine toimub kliendi aadressil või kliendiga varem kokku lepitud ajal, tingimusel et sellised postiteenuste osutamise tingimused on need, mis on universaalse postiteenuse puhul ette nähtud, mida peab põhikohtuasjas kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
66
Mis puudutab eelotsusetaotluse esitanud kohtu esile toodud asjaolu, et põhikohtuasjas kõne all olevate postiteenuste puhul ei ole tõendatud, et poolte vahel kokku lepitud hind katab teenuste kulud, siis tuleb tõepoolest märkida, et direktiivi 97/67 artikli 3 lõike 1 kohaselt peab selleks, et postiteenus oleks hõlmatud universaalteenusega, seda osutama sobiva hinnaga. See, kas teenusel on sobiv hind, ei sõltu siiski sellest, kas sellise teenuse eest nõutav hind katab selle teenuse kulud, vaid sellest, kas vähekindlustatud füüsilised või juriidilised isikud suudavad asjaomases liikmesriigis valitsevat elatustaset arvestades seda tasuda. Järelikult ei saa nimetatud asjaoluga iseenesest põhjendada seda, et postiteenuste osutamine, mida tuleks nende eriomaste tunnuste tõttu pidada universaalse postiteenuse osaks, jäetakse selle mõiste alt välja.
67
Seevastu juhul, kui postiteenuste osutamine ei tulene sellise konkreetse õigusliku regulatsiooni rakendamisest, mida kohaldatakse ettevõtjatele, kes sellist teenust osutades tagavad universaalse postiteenuse osutamise tervikuna või osaliselt, vaid seda osutatakse teistsugustel ja soodsamatel tingimustel kui need, mille on heaks kiitnud asjaomases liikmesriigis seda laadi teenuseid reguleeriv riiklik asutus, või kui need, mis on ette nähtud neid teenuseid käsitlevates standardites, nagu võimalus koguda postisaadetisi muudest kohtadest, muul ajal, muu sagedusega või muu tasu eest kui see, mille see asutus on heaks kiitnud või mis on nendes standardites ette nähtud, tuleb asuda seisukohale, et see teenus ei kuulu direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punktis a ette nähtud käibemaksuvabastuse kohaldamisalasse.
68
Nimelt võib igast nimetatud asjaolust järeldada, et vastupidi sellele, mida nõuab direktiivi 97/67 artikli 3 lõige 1, ei osutata sellist teenust „kõikidele kasutajatele“, vaid eesmärgiga rahuldada asjaomaste kasutajate konkreetseid vajadusi.
69
Kuigi kõigepealt lubab direktiivi 97/67 põhjendus 15 universaalse postiteenuse osutajatel pidada iga kliendiga lepingute üle eraldi läbirääkimisi, siis tuleb siiski märkida, et selle direktiivi artikli 5 lõike 1 teises taandes on sõnaselgelt ette nähtud, et liikmesriigid peavad tagama, et võrreldavas olukorras olevatele kasutajatele pakutakse samasugust universaalset postiteenust, mistõttu tuleb põhjendust 15 mõista nii, et see viitab universaalteenuse osutajate õigusele pidada oma klientidega läbirääkimisi üksiklepingute üle väljaspool seda teenust ja seega teenuste üle, mis ei ole universaalse postiteenusega hõlmatud.
70
Järgmiseks tuleb märkida, et universaalse postiteenuse osutaja või osutajate õigus sõlmida kasutajatega tasusid käsitlevaid üksiklepinguid, mis on sätestatud direktiivi 97/67 artikli 12 kolmandas taandes, ei tähenda, et teenuseid, mille osutamise tingimused, sealhulgas hind, on läbi räägitud ja mis ei ole seetõttu identsed nendega, mida pakutakse kõigile võrreldavas olukorras olevatele kasutajatele, tuleb pidada universaalse postiteenuse hulka kuuluvaks. Nimelt võib individuaalsete hinnakokkulepete sõlmimine olla vajalik eelkõige siis, kui müügi üldtingimustes, mille on heaks kiitnud asjaomases liikmesriigis postiteenuseid reguleeriv riiklik asutus või mis on ette nähtud seda teenust puudutavates standardites ning mis kehtivad seega kõigile, on ette nähtud koguselised hinnaalandused, nii et teenuse saajad nõustuvad saatma teatava koguse postisaadetisi ning maksavad selle eest soodsamat hinda, ilma et see tingimata tähendaks, et see kogus ja/või allahindlus on kokku lepitud üksnes teatavate kasutajate kasuks.
71
Lõpuks, vastupidi sellele, mida väidab Bulgarian posts, tuleb rõhutada, et käesoleva kohtuotsuse punktis 70 esitatud tõlgendus kehtib ka siis, kui teatavaid postiteenuseid osutatakse avalik-õiguslike asutuste taotluse alusel.
72
On tõsi, et Euroopa Kohus sedastas 16. oktoobri 2019. aasta kohtuotsuses Winterhoff ja Eisenbeis (C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860, punktid 59–61), et postiteenuse, mis seisneb kohtute ja haldusasutuste dokumentide kättetoimetamises ja mida osutatakse avalik-õiguslike asutuste tegevuse raames väljastatud korralduste alusel, eesmärk ei ole rahuldada nende asutuste enda vajadusi, vaid tagada korrakohane õigusemõistmine, mistõttu tuleb asuda seisukohale, et seda teenust osutatakse kõigi nende arvel, keda selliste dokumentide ametliku kättetoimetamise võimalus puudutab, sealhulgas nende dokumentide adressaatide arvel, ning et seda tehakse kõigile sellise teenuse kasutajatele direktiivi 97/67 artikli 2 punkti 17 tähenduses. Nende kaalutluste põhjal järeldas Euroopa Kohus, et eespool nimetatud kättetoimetamisteenuseid võib pidada osutatuks „kõikidele kasutajatele“ selle direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses ja seega võivad need olla direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punkti a alusel käibemaksust vabastatud kui „riiklike postiteenistuste“ osutatavad teenused.
73
Siiski ei tähenda see seda, et postiteenus, mida osutatakse teistsugustel ja soodsamatel tingimustel kui need, mis on sätestatud müügi üldtingimustes, mille on heaks kiitnud asjaomases liikmesriigis postiteenuseid reguleeriv riiklik asutus, või mis on ette nähtud seda teenust puudutavates standardites, võib olla maksust vabastatud ainuüksi seetõttu, et seda osutatakse avalik-õigusliku asutuse taotluse alusel. Liikmesriigi kohtu ülesanne on vajaduse korral kontrollida, kas selline teenus vastab direktiivi 97/67 artikli 3 lõikes 1 ette nähtud tingimusele, mille kohaselt osutatakse universaalset postiteenust „kõikidele kasutajatele“.
74
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2006/112 artikli 132 lõike 1 punkti a, võttes arvesse direktiivi 97/67 artikli 12 teist ja neljandat taanet, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui postiteenustele, mida osutab eraldi lepingute alusel universaalse postiteenuse osutamise üksikloa omanik, kohaldatakse artiklis 132 ette nähtud käibemaksuvabastust, kui selliseid teenuseid, mille eesmärk on rahuldada asjaomaste isikute konkreetseid vajadusi, ilma et neid pakutaks kõigile kasutajatele, osutatakse teistsugustel ja soodsamatel tingimustel kui need, mille on heaks kiitnud asjaomases liikmesriigis universaalset postiteenust reguleeriv riiklik asutus, või need, mis on ette nähtud universaalset postiteenust puudutavates standardites.
Kohtukulud
75
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kümnes koda) otsustab:
1.
Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 132 lõike 1 punkti a, võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/67/EÜ ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. veebruari 2008. aasta direktiiviga 2008/6/EÜ, artikli 12 teist ja neljandat taanet,
2.
tuleb tõlgendada nii, et
3.
sellega on vastuolus, kui postiteenustele, mida osutab eraldi lepingute alusel universaalse postiteenuse osutamise üksikloa omanik, kohaldatakse artiklis 132 ette nähtud käibemaksuvabastust, kui selliseid teenuseid, mille eesmärk on rahuldada asjaomaste isikute konkreetseid vajadusi, ilma et neid pakutaks kõigile kasutajatele, osutatakse teistsugustel ja soodsamatel tingimustel kui need, mille on heaks kiitnud asjaomases liikmesriigis universaalset postiteenust reguleeriv riiklik asutus, või need, mis on ette nähtud universaalset postiteenust puudutavates standardites.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: bulgaaria.