62021TJ0482_RES
Kohtuasi T‑482/21
TenneT TSO GmbHjaTenneT TSO BV
versus
Euroopa Liidu Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostöö Amet
Üldkohtu (kolmas koda laiendatud koosseisus) 25. septembri 2024. aasta otsus
Energeetika – Elektrienergia siseturg – Võimsusarvutusala – CORE ala – Koormuste ümberjaotamise ja vahetuskauba tegemise kulude jagamise metoodika kehtestamine ACERi poolt – Põhjendamiskohustus – Ringvoo puhul lubatava hälbetaseme kindlaksmääramine – Määruse (EL) 2019/943 artikli 16 lõige 13
Kohtumenetlus – Menetlusse astumine – Menetlusse astuja seisukohad – Vorminõuded – Ülevaade fakti- ja õigusväidetest – Üldine viide menetlusse astuja seisukohtadele, mille menetlusse astuja on esitanud seotud kohtuasjas – Vastuvõetamatus
(Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 21; Üldkohtu kodukord, artikli 76 punkt d ja artikli 145 lõike 2 punkt b)
(vt punktid 25–27, 31 ja 32)
Energeetika – Elektrienergia siseturg – Määrus 2019/943 – Elektri põhivõrgu ülekandevõime piiratuse juhtimine – Piirkondadevahelise ülekandevõime piiratuse leevendamiseks võetud parandusmeetmete rakendamine – Parandusmeetmete kulude jagamise metoodika – Selliste parandusmeetmetega arvestamine, mis on kasutusele võetud piirkonnasisestes võrguelementides, mille pingetase on 220 kilovolti (kV) või kõrgem – Lubatavus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2019/943, põhjendused 2 ja 35, artikli 1 punkt a ning artikli 16 lõige 4, lõike 8 esimese lõigu punkt b ja lõige 13; komisjoni määrus 2015/1222, põhjendused 2 ja 12, artikli 9 lõige 11 ning artikli 74 lõiked 2 ja 4; komisjoni määrus 2017/1485, artikli 76 lõike 1 punkti b alapunktid iii ja v)
(vt punktid 78–153)
Euroopa Liidu ametid – Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööamet (ACER) – Kaebemenetlus – ACERi apellatsiooninõukogule esitatud kaebus – Kaebus ACERi otsuse peale, millega kehtestatakse elektri põhivõrgu ülekandevõime piiratuse leevendamiseks võetud parandusmeetmete rakendamise kulude jagamise metoodika – Hinnangu andmine keerulistele tehnilistele ja majanduslikele faktiküsimustele – Kontrolli ulatus – Seaduslikkuse kontroll, mis ei piirdu hinnangu andmisega ilmselgetele hindamisvigadele
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2019/942, artiklid 25, 26 ja 28, ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2019/943, artikli 16 lõige 13; komisjoni määrus 2015/1222, artikkel 74)
(vt punktid 176 ja 177)
Euroopa Liidu ametid – Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööamet (ACER) – Kaebemenetlus – ACERi apellatsiooninõukogule esitatud kaebus – Otsuste põhjendamise kohustus – Ulatus – Rikkumine – Tagajärjed
(ELTL artiklid 263 ja 296)
(vt punktid 179–186 ja 220–224)
Energeetika – Elektrienergia siseturg – Määrus 2019/943 – Elektri põhivõrgu ülekandevõime piiratuse juhtimine – Piirkondadevahelise ülekandevõime piiratuse leevendamiseks võetud parandusmeetmete rakendamine – Parandusmeetmete kulude jagamise metoodika – Selliste ringvoogude kulude välistamine, mis konkreetset lubatavat hälbetaset ei ületa – Lubatava hälbetaseme Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööameti (ACER) poolt kindlaksmääramine viisil, mis ei ole kooskõlas kohaldatava õigusraamistikuga – Lubamatus – Erand – ACERil olev tuletatud pädevus määrata lubatav hälbetase kindlaks viisil, mis ei ole kooskõlas kohaldatava õigusraamistikuga – Tingimused – Täitmata tingimused
(ELL artikli 4 lõige 3; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2019/942, artikli 6 lõike 10 teise lõigu punkt a ning lõiked 11 ja 12, ning määrus 2019/943, põhjendus 34 ja artikli 16 lõige 13; komisjoni määrus 2015/1222, artikli 9 lõige 11 ja artikli 74 lõike 6 punkt a)
(vt punktid 235–301, 305–310 ja 318–331)
Tühistamishagi – Tühistav kohtuotsus – Mõju – Piiramine liidu kohtu poolt – Tingimused
(ELTL artikli 264 teine lõik)
(vt punktid 335 ja 338–342)
Kokkuvõte
Üldkohus rahuldas elektri põhivõrguettevõtjate esitatud tühistamishagi ja tühistas Euroopa Liidu Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostöö Ameti (ACER) apellatsiooninõukogu (edaspidi „apellatsiooninõukogu“) otsuse põhjusel, et selles otsuses oli ringvoogude lubatav hälbetase kindlaks määratud õigusvastaselt ja see otsus ei olnud piisavalt põhjendatud. Üldkohus kinnitas siiski, et ACERi kehtestatud koormuste ümberjaotamise ja vahetuskauba tegemise kulude jagamise metoodika, milles võetakse arvesse mittekriitilisi võrguelemente, kohaldamisala on õiguspärane.
Euroopa Komisjon võttis 24. juulil 2015 vastu määruse 2020/1222 (
1
). Selles määruses on energiasektoris kehtestatud rida nõudeid piirkonnaülese kauplemisvõimsuse jaotamiseks ja ülekoormuse juhtimiseks järgmise päeva ning päevasisestel turgudel, nende hulgas ühise piiriülese tähtsusega koormuste ümberjaotamise ja vahetuskauba tegemise kulude jagamise metoodika kehtestamine (
2
).
Selle määruse alusel esitasid CORE ala (
3
) põhivõrguettevõtjad kõigile selle piirkonna liikmesriikide reguleerivatele asutustele ettepaneku selle metoodika kohta.
Kuna liikmesriikide reguleerivad asutused selle ettepaneku osas kokkuleppele ei jõudnud, võttis ACER sama määruse alusel 30. novembril 2020 vastu otsuse, millega kiideti heaks kulude jagamise metoodika (edaspidi „vaidlusalune kulude jagamise metoodika“).
Hagejad TenneT TSO GmbH ja TenneT TSO BV, kes on põhivõrguettevõtjad vastavalt ühes Saksamaa osas ja Madalmaades, esitasid selle otsuse peale kaebuse apellatsiooninõukogule. Kui see kaebus rahuldamata jäeti, esitasid nad apellatsiooninõukogu otsuse (edaspidi „vaidlustatud otsus“) peale Üldkohtule tühistamishagi.
Üldkohtu hinnang
Enne sisuliste küsimuste lahendamist tunnistas Üldkohus osaliselt vastuvõetamatuks Saksamaa Liitvabariigi menetlusse astuja seisukohad, kuna selles menetlusdokumendis esitatud teatavad väited ei olnud selleks piisavalt üksikasjalikud, et Üldkohus saaks nende üle otsustada. Üldkohus sedastas, et üldise viitega käesolevas kohtuasjas esitatud menetlusse astuja seisukohadele lisatud neile menetlusse astuja seisukohtadele, mis on esitatud seotud kohtuasjas, mille ese on samuti vaidlustatud otsuse tühistamise nõue, ei saa korvata nende õigusliku argumentatsiooni peamiste elementide puudumist, mis menetlusse astuja seisukohtades peavad sisalduma.
Seejärel analüüsis Üldkohus sisulisi küsimusi, käsitledes üksteise järel apellantide esitatud kolme väidet, nimelt väidet, et vaidlusaluse kulude jagamise metoodika kohaldamisala kindlaksmääramisel on rikutud õigusnormi, väidet, et selles metoodikas kasutatud voogude liigendamise meetod on õigusvastane, ning väidet, et lubatavate ringvoogude puhul on lubatav hälbetase valesti kindlaks määratud.
Väide koormuste ümberjaotamise ja vahetuskauba tegemise kulude jagamise metoodika kohaldamisala kohta
Kõigepealt tuletas Üldkohus meelde, et koormuste ümberjaotamine (
4
) ja vahetuskauba tegemine (
5
) on kulukad parandusmeetmed (
6
), mida võetakse elektri põhivõrgu füüsilise ülekandevõime piiratuse leevendamiseks.
Määruse 2015/1222 artikli 74 lõigete 2 ja 4 kohaselt tuleb kehtestada piiriülese tähtsusega parandusmeetmete rakendamise kulude jagamise lahendused ning kulude jagamise metoodikas peab olema määratletud, missugused kulud, mis tulenevad piirkonnaülese võimsuse püsikindluse tagamise kaalutlusel koormuste ümberjaotamisest või vahetuskauba tegemisest, kuuluvad jagamisele kõigi koordineeritud võimsusarvutuse ala, käesoleval juhul CORE ala põhivõrguettevõtjate vahel.
Lisaks tuleb määruse 2019/943 artikli 16 lõike 13 kohaselt nende parandusmeetmete kulud, mille eesmärk on leevendada ülekandevõime piiratust kahe pakkumispiirkonna (
7
) vahel, jagada vastavalt sellele, milline osakaal on piirkonnasisestest tehingutest tulenevatel voogudel kahe piirkonna vahel täheldatud ülekandevõime piiratuses.
Vaidlusaluse kulude jaotamise metoodika kohaldamisalasse kuuluvad mitte ainult piirkondadevahelised võrguelemendid (võrkudevahelised ühendused), vaid ka kõik need piirkonnasisesed võrguelemendid, mille pingetase on 220 kilovolti (kV) või kõrgem. Nimelt on selle metoodika kohaselt piiriülese tähtsusega koormuste ümberjaotamise ja vahetuskauba tegemisega põhimõtteliselt hõlmatud kõik meetmed, mille eesmärk on leevendada ülekandevõime piiratust selliste piiriülese tähtsusega võrguelementide puhul, mis on kindlaks määratud CORE ala talitluskindluse piirkondliku koordineerimise metoodikas (edaspidi „talitluskindluse metoodika“). Talitluskindluse metoodika kohaselt on piiriülese tähtsusega võrguelemendid kõik kriitilised võrguelemendid, mida võetakse arvesse piirkonnaülese võimsuse arvutamisel, ja piirkonnasisesed võrguelemendid, mille pingetase on 220 kV või kõrgem.
Hagejad väitsid, et parandusmeetmete kulude jagamisel tuleb jätta arvestamata selliste kuludega, mis on seotud piirkonnasiseste võrguelementidega, mis ei ole kriitilised võrguelemendid, sest ülekandevõime piiratus nende elementide puhul on olemuselt piirkonnasisene ülekandevõime piiratus, mis ei kuulu piirkondadevahelise ülekandevõime piiratuse määratluse alla.
Sellega seoses täpsustas Üldkohus, et määruse 2015/1222 artikli 74 lõike 4 punkti b eesmärk on piirkonnaülese võimsuse püsikindluse tagamise parandusmeetmete kulude jaotamine. Kuna määrus 2015/1222 on rakendusakt, tuleb seda tõlgendada kooskõlas alusmäärusega, nimelt määrusega 2019/943, mille artikli 16 lõikes 13 on omakorda silmas peetud piirkonnaülese kauplemise tagamise parandusmeetmete kulusid.
Seega tuleb Üldkohtu sõnul selleks, et kontrollida, kas vaidlustatud otsusega kinnitatud vaidlusalune kulude jagamise metoodika on kooskõlas eespool viidatud sätetega, välja selgitada, missugust ülekandevõime piiratust tuleb kooskõlas määruse 2019/943 artikli 16 lõikega 13 piirkonnaülese kauplemisvõimsuse tagamise kaalutlusel leevendada koordineeritult, mis omakorda võimaldab seejärel kindlaks teha, kas vaidlusaluses kulude jagamise metoodikas silmas peetud parandusmeetmete eesmärk on tagada piirkonnaülese võimsuse püsikindlus määruse 2015/1222 artikli 74 lõike 4 punkti b tähenduses.
Esiteks märkis Üldkohus, et pelk asjaolu, et vaidlusaluse kulude jagamise metoodika kohaldamisalasse on arvatud kulud, mis tulenevad ülekandevõime piiratusest võrguelementides, mille pingetase on 220 kV või kõrgem, ei saa olla vastuolus määruse 2019/943 artikli 16 lõikega 13, kuna sellest sättest nähtub üksnes, et kindlaks tuleb määrata, missugust ülekandevõime piiratust tuleb piirkonnaülese võimsuse püsikindluse tagamise kaalutlusel leevendada koordineeritult.
Teiseks leidis Üldkohus, et asjaolu, et ülekandevõime piiratust on võimalik leevendada, kasutades kuni 30% iga kriitilise võrguelemendi võimsusest, samas kui 70% sellest võimsusest peab jääma piirkonnaüleseks kauplemiseks, ei tähenda siiski, et jagada tuleb üksnes nende kriitiliste võrguelementide osas rakendatud parandusmeetmete kulud. Nimelt võivad mittekriitiliste võrguelementide osas rakendatud parandusmeetmed mõnikord aidata leevendada kriitiliste võrguelementide ülekandevõime piiratust, tagades nii piirkonnaülese võimsuse püsikindlust.
Kolmandaks lisas Üldkohus, et koormuse ümberjaotamises ja vahetuskauba tegemises seisnevad kulukad parandusmeetmed on asjakohased üksnes talitluskindluse metoodika raames kehtestatud võrgu talitluskindluse piirkondliku hindamise protsessi puhul, mille eesmärk on selle metoodika tähenduses piiriülese tähtsusega parandusmeetmete koordineerimine. Selles protsessis ette nähtud parandusmeetmete optimeerimine tähendab, et tehakse kindlaks parandusmeede, mis on kõige tõhusam, et leevendada kõigi selliste (kriitiliste või mittekriitiliste) võrguelementide ülekandevõime piiratust, mille pingetase on 220 kV või kõrgem.
Sellest järeldub, et iga talitluskindluse piirkondliku hindamise protsessi kohaselt koordineeritult juhitava ülekandevõime piiratuse juhtumi puhul on tegemist „piirkondadevahelise“ ülekandevõime piiratusega määruse 2019/943 artikli 16 lõike 13 tähenduses ja kõigil selle protsessi raames konkreetse ülekandevõime piiratuse juhtumi leevendamiseks käivitatud parandusmeetmetel on vastavalt määruse 2015/122 artikli 74 lõike 4 punktile b osakaal piirkonnaülese võimsuse püsikindluse tagamises. Järelikult tuleb vastavalt põhimõttele, et „saastaja maksab“, parandusmeetmete kulud jagada põhivõrguettevõtjate vahel.
Väide, mis puudutab voogude liigendamist
Hagejad heitsid apellatsiooninõukogule eelkõige ette, et ta ei analüüsinud argumente, mille nad olid esitanud vaidlustatud otsusega kinnitatud vaidlusaluses kulude jagamise metoodikas valitud voogude liigendamise meetodi kohta.
Kõigepealt märkis Üldkohus, et voogude liigendamine, mille eesmärk on teha kindlaks, mis liiki vood on tinginud võrguelementide ülekandevõime piiratuse, on parandusmeetmete kulude jagamise vajalik ja oluline etapp, sest selle põhjal saadakse kulude jagamiseks vajalikud sisendandmed. Seega oleks apellatsiooninõukogu oma põhjendamiskohustuse täitmiseks pidanud vastama hagejate neile argumentidele, mis puudutasid voogude liigendamiseks valitud meetodi toimimispõhimõtet ja järelikult ka vaidlustatud otsuse põhielemente. Vaidlustatud otsus ei ole aga sellest aspektist piisavalt põhjendatud, mistõttu ei ole hagejatel võimalik saada teada selle otsuse põhjendusi ega Üldkohtul teostada oma kohtulikku kontrolli selle üle.
Kuna piisava põhjenduse puudumine on olulise menetlusnormi rikkumine ELTL artikli 263 tähenduses, tühistas Üldkohus vaidlustatud otsuse sel alusel.
Väide ringvoogude lubatava hälbetaseme kohta
Hagejad ei olnud nõus vaidlusaluse kulude jagamise metoodikas ACERi poolt kehtestatud lubatava hälbetasemega, mille apellatsiooninõukogu oli vaidlustatud otsuses kinnitanud, seoses ringvoogudega (
8
) kui füüsiliste voogudega, mis võivad tingida ülekandevõime piiratuse.
Sellega seoses tuletas Üldkohus meelde, et määruse 2019/943 artikli 16 lõike 13 kohaselt jäetakse selles sättes nimetatud parandusmeetmete kulude jagamisel arvestamata kuludega, mis tulenevad sisetehingutel põhinevatest voogudest, millel on osakaal kahe pakkumispiirkonna vahel täheldatud ülekandevõime piiratuses, kuid mis jäävad allapoole taset, mida pakkumispiirkonnas võiks eeldada ilma ülekandevõime struktuurse piiratuseta (
9
) (edaspidi „lubatav hälbetase“). Samast sättest tuleneb, et lubatavat hälbetaset peavad põhivõrguettevõtjad analüüsima ja selle kindlaks määrama „iga pakkumispiirkonna piiri jaoks“.
Kuna käesoleva juhtumi puhul ei olnud põhivõrguettevõtjad nõutavat analüüsi teinud, leidis ACER, et tal oli vaidlusaluse kulude jagamise metoodika vastuvõtmisel ummikseisu vältimise kaalutlusel õigus või isegi kohustus kehtestada ise ajutine lubatav hälbetase, ilma et tal oleks olnud mainitud analüüsi. Nii kehtestas ACER kõigi CORE ala pakkumispiirkondade jaoks ühtse lubatava hälbetaseme, mille ta jagas võrdselt nende pakkumispiirkondade arvuga, kust lähtusid ringvood.
Üldkohus leidis aga, et ACERi kehtestatud lubatav hälbetase ei vasta määruse 2019/943 artikli 16 lõikes 13 kehtestatud nõuetele, mille kohaselt peab lubatav hälbetase vastama „tase[mele], mida võiks eeldada ilma ülekandevõime struktuurse piiratuseta“ ja see tuleb kindlaks määrata „iga pakkumispiirkonna piiri jaoks“.
Mis puudutab esimese nõude täidetust, siis eeldab määruse 2019/943 artikli 16 lõike 13 esimeses lõigus nõutav analüüs eelkõige võrku tehtavate investeeringute ja ülekandevõime struktuurse piiratuse kõrvaldamise eesmärgil pakkumispiirkondade võimalike struktuurimuutuste analüüsi. Ent ACER, kes tunnistas, et ta sellist analüüsi ei teinud, kehtestas lubatavaks hälbetasemeks 10% asjaomase võrguelemendi maksimaalsest võimsusest kui asjaomaste põhivõrguettevõtjate esitatud eri arvamuste „keskmise“.
Mis puudutab teist nõuet, siis ei vasta ACERi tehtud jaotus, mille tulemusel iga pakkumispiirkond küll sai individuaalse lubatava hälbetaseme, sest see tase määrati kindlaks iga asjaomase võrguelemendi individuaalse võimsuse alusel ja nende pakkumispiirkondade arvu alusel, kust lähtusid neid võrguelemente läbivad ringvood, osutatud artiklis nõutavale individualiseerimisele nii, et lubatav hälbetase oleks kindlaks määratud asjaomaste pakkumispiirkondade omaduste ja nende piirkondade vaheliste piiride alusel.
Järgmisena analüüsis Üldkohus seda, kas ACERil oli kõnealuse juhtumi konkreetses olukorras tuletatud pädevus, mis võimaldas tal lubatava hälbetaseme kindlaks määrata määruse 2019/943 artikli 16 lõikes 13 ettenähtust erineval viisil.
Kõigepealt märkis Üldkohus, et seaduslikkuse põhimõttest lähtudes ei saa põhimõtteliselt nõustuda sellega, et niisugune liidu amet nagu ACER võib kohaldatavast õigusraamistikust kõrvale kalduda. Seejärel tõdes ta, et kuigi määrus 2019/943 võimaldab ACERil võtta selgelt piiritletud asjaoludel vastu ajutisi otsuseid, ei kuulu parandusmeetmete kulude jagamise metoodikas lubatava hälbetaseme kindlaksmääramine nende asjaolude hulka. Viimasena osutas Üldkohus sellele, et pelk viide tõhususega seotud huvile ei ole piisav, et tekitada ACERile tuletatud pädevus, välja arvatud siis, kui see huvi vastab tegelikule vajadusele tagada asjaomaste sätete soovitav toime.
Nimelt oli ACER vajadust võtta vastu vaidlusalune kulude jagamise metoodika, ootamata ära määruse 2019/943 artikli 16 lõikes 13 ette nähtud analüüsi, muu hulgas põhjendanud selle metoodika kehtestamiseks talle ette nähtud tähtajaga ja põhivõrguettevõtjate viivitamisega kulude jagamise metoodika ettepaneku väljatöötamisel. Ent esiteks oli ACERile kõnealuse metoodika vastuvõtmiseks ette nähtud tähtaeg soovituslik ja seda võis seega pikendada. Teiseks jõustus kohustus määrata 2019/943 artikli 16 lõikes 13 ette nähtud analüüsi teel kindlaks lubatav hälbetase alles pärast seda, kui CORE ala põhivõrguettevõtjad olid esitanud oma ettepaneku kulude jagamise metoodika kohta kõigile selle ala reguleerivatele asutustele. Lisaks ei tõendanud ACER, et ta hõlbustas selle analüüsi koostamist, ehkki lojaalse koostöö põhimõtte kohaselt pidi ta seda tegema.
Kuna ACER ei tõendanud tegelikku vajadust tagada asjaomaste sätete soovitav toime, ei saanud ta vaidlustatud kulude jagamise metoodikas lubatava hälbetaseme kindlaksmääramiseks tugineda tuletatud pädevusele.
Kõike eeltoodut arvestades tühistas Üldkohus apellatsiooninõukogu vaidlustatud otsuse osas, milles sellega jäeti muutmata ACERi 30. novembri 2020. aasta otsus ja jäeti rahuldamata hagejate poolt selle peale esitatud kaebus.
(
1
)	Komisjoni 24. juuli 2015. aasta määrus (EL) 2015/1222, millega kehtestatakse võimsuse jaotamise ja ülekoormuse juhtimise suunised (ELT 2015, L 197, lk 24).
(
2
)	Määruse 2015/2022 artikkel 74.
(
3
)	CORE ala on Belgiat, Tšehhi Vabariiki, Saksamaad, Prantsusmaad, Horvaatiat, Luksemburgi, Ungarit, Madalmaid, Austriat, Poolat, Rumeeniat, Sloveeniat ja Slovakkiat hõlmav geograafiline piirkond, mis määruse 2015/1222 artikli 15 alusel on moodustatud võimsusarvutuse kaalutlusel.
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta määruse (EL) 2019/943 elektrienergia siseturu kohta (ELT 2019, L 158, lk 54) artikli 2 punktis 26 on koormuse ümberjaotamine määratletud kui ühe või mitme põhivõrguettevõtja või jaotusüsteemiettevõtja algatatud meede, sealhulgas võimsuse piiramine, millega muudetakse tootmisgraafikut, koormusgraafikut või mõlemat eesmärgiga muuta füüsilisi vooge elektrisüsteemis ja leevendada füüsilise ülekandevõime piiratust või tagada muul moel süsteemi turvalisus.
(
5
)	Määruse 2019/943 artikli 2 punktis 27 on vahetuskauba tegemine määratletud kui piirkonnaülene kauplemine kahe pakkumispiirkonna vahel, mille võrguettevõtjad on algatanud füüsilise ülekandevõime piiratuse leevendamiseks. Ülekandevõime piiratus, mis kujutab talitluskindlusele sellist ohtu, et on vaja võtta parandusmeetmeid, on määruse 2019/943 artikli 2 punktis 4 määratletud kui olukord, mille puhul ei saa täita kõiki turuosaliste nõudeid kaubelda võrgupiirkondade vahel, sest need mõjutaksid oluliselt tegelikke vooge võrguelementides, mis ei suuda neid vooge mahutada. Ülekandevõime piiratust põhjustavad füüsilised vood.
(
6
)	Määruse 2015/1222 artikli 2 punkti 13 kohaselt on parandusmeede ühe või mitme põhivõrguettevõtja võetav meede võrgu talitluskindluse tagamiseks.
(
7
)	Määruse 2019/943 artikli 2 punktis 65 on pakkumispiirkond määratletud kui „suurim geograafiline ala, mille ulatuses turuosalised saavad energiaga kaubelda ilma võimsust jaotamata“.
(
8
)	Vaidlusaluse kulude jagamise metoodika kohaselt on ringvoog „võrguelementi läbiv füüsiline voog, mille puhul allikas ja vastuvõtja asuvad ühes ja samas kulude pakkumispiirkonnas ning võrguelement või selle osa asub eri pakkumispiirkonnas“.
(
9
)	Struktuurne ülekandevõime piiratus on määruse 2019/943 artikli 2 punktis 6 määratletud kui „ülekandesüsteemi ülekandevõime piiratus, mida saab üheselt kindlaks määrata, mida on võimalik prognoosida, mis on geograafiliselt ajaliselt stabiilne ning mis tekib sageli elektrivõrgu tavaseisundis“.