62024CJ0326
EUROOPA KOHTU OTSUS (viies koda)
3. juuli 2025 (
*1
)
Apellatsioonkaebus – Piiravad meetmed seoses demokraatia, õigusriigi ja inimõiguste olukorraga Valgevenes – Loetelu isikutest, üksustest ja asutustest, kelle suhtes kohaldatakse rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamist – Peaaegu täielikult riigi omandis olevate Valgevene ettevõtete nimede kandmine ja jätmine neisse loeteludesse – „Lukašenka režiimi toetamisega“ seotud loetellu kandmise kriteerium – Riigi omandis või kontrolli all olevate teatavate Valgevene ettevõtete kohustus maksta riigile osa oma kasumist kohustusliku riikliku meetme alusel
Kohtuasjas C‑326/24 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 2. mail 2024 esitatud apellatsioonkaebus,
Grodno Azot AAT, asukoht Grodna (Valgevene),
Khimvolokno Plant, asukoht Grodna,
esindajad: advocaat L. Engelen ja avocată N. Montag, hiljem avocate M. Krestiyanova ja avocată N. Montag,
apellandid,
teine menetlusosaline:
Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: A. Antoniadis ja A. Boggio-Tomasaz,
kostja esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (viies koda),
koosseisus: koja president M. L. Arastey Sahún, kohtunikud D. Gratsias, E. Regan, J. Passer ja B. Smulders (ettekandja),
kohtujurist: L. Medina,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Apellatsioonkaebuses paluvad Grodno Azot AAT ja Khimvolokno Plant tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 21. veebruari 2024. aasta otsuse Grodno Azot ja Khimvolokno Plant vs. nõukogu (T‑117/22, edaspidi vaidlustatud kohtuotsus, EU:T:2024:112), millega Üldkohus jättis rahuldamata nende hagi nõudega tühistada esiteks nõukogu 2. detsembri 2021. aasta rakendusotsus (ÜVJP) 2021/2125, millega rakendatakse otsust 2012/642/ÜVJP, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses olukorraga Valgevenes (ELT 2021, L 430 I, lk 16), ja nõukogu 2. detsembri 2021. aasta rakendusmäärus (EL) 2021/2124, millega rakendatakse määruse (EÜ) nr 765/2006, milles käsitletakse piiravaid meetmeid Valgevene suhtes, artikli 8a lõiget 1 (ELT 2021, L 430 I, lk 1) (edaspidi koos „vaidlusalused algsed aktid“), ja teiseks nõukogu 24. veebruari 2023. aasta otsus (ÜVJP) 2023/421, millega muudetakse otsust 2012/642/ÜVJP, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses olukorraga Valgevenes ja Valgevene osalemisega Venemaa agressioonis Ukraina vastu (ELT 2023, L 61, lk 41), ja nõukogu 24. veebruari 2023. aasta rakendusmäärus (EL) 2023/419, millega rakendatakse määruse (EÜ) nr 765/2006 (mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses olukorraga Valgevenes ja Valgevene osalemisega Venemaa agressioonis Ukraina vastu) artiklit 8a (ELT 2023, L 61, lk 20) (edaspidi koos „vaidlusalused loeteludesse jätmise aktid“), osas, milles need neli akti (edaspidi koos „vaidlusalused aktid“) neid puudutavad.
Õiguslik raamistik ja vaidluse taust
2
Käesoleva apellatsioonkaebuse huvides võib käesoleva kohtuasja faktilise ja õigusliku konteksti, nagu see on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 2–17, kokku võtta järgmiselt.
3
Käesolev kohtuasi puudutab piiravaid meetmeid, mida Euroopa Liit on alates 2004. aastast võtnud demokraatia, õigusriigi ja inimõiguste olukorra tõsiduse tõttu Valgevenes.
4
Euroopa Liidu Nõukogu võttis 18. mail 2006 vastu määruse (EÜ) nr 765/2006, mis käsitleb president Lukašenko ja teatavate Valgevene ametnike vastu suunatud piiravaid meetmeid (ELT 2006, L 134, lk 1), mille pealkiri asendati nõukogu 20. juuni 2011. aasta määruse (EL) nr 588/2011 (ELT 2011, L 161, lk 1) artikli 1 lõike 1 kohaselt pealkirjaga „Nõukogu määrus (EÜ) nr 765/2006, 18. mai 2006, milles käsitletakse piiravaid meetmeid Valgevene suhtes“.
5
Nõukogu võttis 15. oktoobril 2012 vastu otsuse 2012/642/ÜVJP, mis käsitleb Valgevene vastu suunatud piiravaid meetmeid (ELT 2012, L 285, lk 1).
6
Selle otsuse artikli 4 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Külmutatakse kõik rahalised vahendid ja majandusressursid, mida omavad, valdavad või kontrollivad:
a)
isikud, üksused või asutused, kes vastutavad inimõiguste tõsiste rikkumiste või kodanikuühiskonna ja demokraatliku opositsiooni tagakiusamise eest või kelle tegevus kahjustab tõsiselt demokraatiat või õigusriigi põhimõtete austamist Valgevenes, või mis tahes nendega seotud füüsilised või juriidilised isikud, üksused või asutused ning nende omandis või kontrolli all olevad juriidilised isikud, üksused või asutused;
b)
füüsilised või juriidilised isikud, üksused või asutused, kes saavad kasu Lukašenka režiimist või toetavad seda ning nende omandis või kontrolli all olevad juriidilised isikud, üksused või asutused,
kes on loetletud lisas.“
7
Määruse nr 765/2006, mida on muudetud nõukogu 6. novembri 2012. aasta määrusega (EL) nr 1014/2012 (ELT 2012, L 307, lk 1), artikli 2 lõiked 4 ja 5 viitavad otsuse 2012/642 artikli 4 lõike 1 punktidele a ja b ning näevad ette nende isikute, üksuste ja asutuste loetellu kandmiseks, kelle rahalised vahendid ja majandusressursid külmutatakse, samad kriteeriumid kui viimati nimetatud sättes, eelkõige „Lukašenko režiimi toetamise“ kriteeriumi (edaspidi „Lukašenka režiimi toetamise kriteerium“).
8
Nõukogu võttis 2. detsembril 2021 vastu vaidlusalused algsed aktid. Nende põhjendustest 4 nähtub, et „Valgevene olukorra tõsidust silmas pidades tuleks […] loetellu füüsilistest ja juriidilistest isikutest, üksustest ja asutustest, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, lisada 17 isikut ja 11 üksust“.
9
Vaidlusaluste algsete aktidega lisati „[a]vatud aktsiaselts „Grodno Azot“[, s]ealhulgas selle haruettevõte Khimvolokno Plant“, otsuse 2012/642 lisas oleva loetelu tabelisse B ja määruse nr 765/2006 I lisas oleva loetelu tabelisse B (edaspidi koos „vaidlusalused loetelud“) järgmiste põhjendustega (edaspidi „põhjendused“):
„Grodno Azot on Grodnas asuv suur riigi omandis olev ettevõte, mis toodab lämmastikuühendeid. Lukašenka on seda ettevõtet kirjeldanud väga olulise ja strateegilise ettevõttena. Grodno Azoti omandis on samuti Khimvolokno Plant, mis on suur polüamiidi ja polüestri ning komposiitmaterjalide tootja. Grodno Azot ja sellele kuuluv Khimvolokno Plant [on] Lukašenka režiimi jaoks oluline sissetulekuallikas. Grodno Azot toetab seeläbi Lukašenka režiimi.
Lukašenka külastas ettevõtet ja kohtus selle esindajatega, arutas tehase kaasajastamist ja erinevaid riikliku toetuse vorme. Lukašenka lubas ka, et Grodnasse uue lämmastikutehase ehitamiseks kasutatakse laenu. Seeläbi saab Grodno Azot kasu Lukašenka režiimist.
Grodno Azoti töötajad, sealhulgas selle Khimvolokno Plant’i töötajad, kes osalesid rahumeelsetes režiimivastastes meeleavaldustes ja streikisid, vallandati ning neid hirmutati ja ähvardati nii Grodno Azoti juhtkonna kui ka režiimi esindajate poolt. Seetõttu vastutab Grodno Azot kodanikuühiskonna represseerimise eest.“
10
Nõukogu võttis 24. veebruaril 2023 vastu vaidlusalused loeteludesse jätmise aktid, millega ta jättis apellantide nimed vaidlusalustesse loeteludesse põhjustel, mis olid vaidlusalustes algsetes aktides esitatutega sisuliselt identsed.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
11
Apellandid palusid 2. märtsi 2022. aasta hagiavalduses, mida hiljem kohandati, Üldkohtul tühistada vaidlusalused aktid neid puudutavas osas, tuginedes kummagi akti osas kahele väitele, mille kohaselt on sisuliselt tehtud viga faktiliste asjaolude hindamisel ja rikutud otsuse 2012/642 artikli 4 lõike 1 punkte a ja b.
12
Vaidlustatud kohtuotsusega jättis Üldkohus apellantide hagi rahuldamata.
13
Mis puudutab esimesena vaidlusaluste algsete aktide osalise tühistamise nõuet, siis järeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 38 kõigepealt eri faktilistest asjaoludest, mille apellandid ja nõukogu Üldkohtu menetluses esitasid, või koguni ühel veebisaidil avaldatud teabest, mida on mainitud selle kohtuotsuse punktides 33–37, et nõukogu ei teinud faktiliste asjaolude hindamisel viga, kui ta leidis, et Grodno Azot on suur riigi omandis olev ettevõte, mida president Lukašenka kirjeldas „väga olulise ja strateegilise ettevõttena“, et Grodno Azoti omandis on Khimvolokno Plant ning et Grodno Azot ja Khimvolokno Plant on Lukašenka režiimi jaoks oluline sissetulekuallikas.
14
Seejärel analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 44–63 üksteise järel apellantide argumente, millega nad vaidlustasid selle kohtuotsuse punktis 38 nimetatud asjaolude kvalifitseerimise Lukašenka režiimi toetamiseks, ning järeldas selle kohtuotsuse punktis 64, et nõukogu ei rikkunud õigusnormi, kui ta leidis, et apellantide positsioon Valgevene majanduses, asjaolu, et need kuulusid riigile, ning asjaolu, et need on Lukašenka režiimi jaoks oluline sissetulekuallikas, on kogumis piisavad selleks, et asuda seisukohale, et nad toetasid seda režiimi otsuse 2012/642 artikli 4 lõike 1 punkti b tähenduses.
15
Täpsemalt leidis Üldkohus esiteks vaidlustatud kohtuotsuse punktides 47 ja 48, et vastupidi apellantide väidetele nähtub vaidlusaluste algsete aktide põhjendustest ühelt poolt, et nõukogu ei tuginenud üksnes asjaolule, et apellandid kuuluvad Valgevene riigile, selleks et asuda seisukohale, et nad toetavad Lukašenka režiimi, vaid võttis selleks arvesse asjaolude kogumit, sealhulgas asjaolu, et nad olid selle režiimi jaoks oluline tuluallikas, ja teiselt poolt, et nõukogu ei leidnud, et iga riigiettevõte on automaatselt selle režiimi jaoks tuluallikas, vaid leidis, et asjaolu, et apellandid olid selle režiimi jaoks tuluallikas, lisandub asjaolule, et nad kuuluvad riigile.
16
Selles kontekstis viitas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 49 ja 50 eelkõige oma kohtupraktikale, mis käsitleb otsuse 2012/642 artikli 4 lõike 1 punkti b selget ja täpset sõnastust, mis viitab isikutele ja üksustele, kes „toetavad [Lukašenka režiimi]“, ning selle sättega taotletavale eesmärgile.
17
Lisaks märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 51 ja 52, tuginedes otsuse 2012/642 põhjenduse 6 sõnastusele, et selle otsuse artikli 4 lõike 1 punkt b ei hõlma mitte ainult selle režiimi poliitilist toetamist, vaid ka selle rahalist või materiaalset toetamist.
18
Teiseks lükkas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 54–56 tagasi apellantide argumendid, mille kohaselt nad ei kontrolli seda, kuidas kasutatakse Valgevene riigile makstud vahendeid, ja neid vahendeid ei kasutata president Lukašenka isiklike kulutuste katmiseks, järeldades selle kohtuotsuse punktis 57, et kuna nõukogu leidis režiimi toetamise kriteeriumi kohaldamise eesmärgil, et apellandid on Lukašenka režiimi jaoks tuluallikas, ei pidanud ta selleks tõendama, et apellandid vastutasid oma rahalise panuse tõttu tegelikult inimõiguste, demokraatia ja õigusriigi põhimõtete rikkumise või kodanikuühiskonna ja demokraatliku opositsiooni represseerimise eest.
19
Kolmandaks lükkas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 59–63 tagasi apellantide argumendid, mille kohaselt dividendid, mida nad peavad kasumi teenimisel maksma Valgevene riigile Valgevene Vabariigi presidendi 28. detsembri 2005. aasta määruse nr 637 alusel, mis käsitleb riigiettevõtete ja äritegevusega tegelevate riigiühingute kasumist ja riigi või kohalike omavalitsusüksuste majandusühingute poolt dividendidest (osalusest aktsia- või osakapitalis) saadud tulust osa eelarvesse kandmise menetlust ning riigi arenguks ette nähtud spetsiaalse riigi eelarvefondi loomist (Valgevene Vabariigi õigusaktide riiklik register nr 1/7075, 29.12.2005; edaspidi „määrus nr 637/2005“), tuleb samastada „maksudega“ ning neid ei saa seega vastavalt kohtupraktikale, mis tuleneb eelkõige 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsusest Chyzh jt vs. nõukogu (T‑276/12, EU:T:2015:748, punkt 169), pidada Lukašenka režiimi toetamiseks otsuse 2012/642 artikli 4 lõike 1 punkti b tähenduses.
20
Sellega seoses märkis Üldkohus ühelt poolt vaidlustatud kohtuotsuse punktis 61, et määruse nr 637/2005 punktist 1.1 nähtub, et kohustus kanda osa kasumist üle riigile või selle territoriaalüksustele on üksnes piiritletud ettevõtjate kategoorial, mitte kõigil Valgevene maksumaksjatel.
21
Teiselt poolt märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62, et määruse nr 637/2005 punkti 1.2 sõnastusest nähtub, et kõnealune makse erines formaalselt maksudest ja lisandus neile.
22
Üldkohus järeldas sellest vaidlustatud kohtuotsuse punktis 63, et asjaolu, et apellandid on kohustatud kandma osa oma kasumist määruse nr 637/2005 alusel üle riigile, ei räägi vastu hinnangule, et nad toetavad rahaliselt Lukašenka režiimi, vaid kinnitab seda hinnangut, kuna selle määrusega suurendas nimetatud režiim kontrolli, mida ta juba ainuaktsionärina apellantide ressursside üle teostas, tagades, et ta saab regulaarselt osa kasumist, mida nad teenivad.
23
Mis puudutab teisena vaidlusaluste loeteludesse jätmise aktide osalise tühistamise nõuet, siis märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 74, et nende aktide vastuvõtmise ajal oli nõukogu koostatud toimikusse lisatud kaks internetis avaldatud artiklit. Vastavalt esimesele artiklile, mis avaldati 18. aprillil 2022, oli Grodno Azot saanud pärast 2020. aasta kahjumit 2021. aastal peaaegu 530000000 Valgevene rubla (BYN) (ligikaudu 175000000 eurot) puhaskasumit ja teatas dividendide maksmisest enam kui 100000000 rubla (ligikaudu 33195000 eurot) ulatuses. Teise artikli kohaselt, mis avaldati 20. oktoobril 2022, teatas Valgevene majandusminister, et Grodno Azoti tulud suurenesid 2022. aasta jaanuari ja augusti vahel peaaegu 20%. Üldkohus leidis, et apellandid ei vaidlustanud selle teabe paikapidavust. Üldkohus järeldas sellest vaidlustatud kohtuotsuse punktis 75, et nõukogu ei teinud hindamisviga, kui ta leidis pärast apellantide olukorra uuesti läbivaatamist, et nad on Lukašenka režiimi jaoks oluline tuluallikas.
Poolte nõuded
24
Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–
teha kohtuasjas lõplik otsus, kui menetlusstaadium seda võimaldab;
–
teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse uue otsuse tegemiseks ning
–
mõista nii Euroopa Kohtu kui ka Üldkohtu menetluse kulud välja nõukogult.
25
Nõukogu palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata;
–
teise võimalusena juhuks, kui Euroopa Kohus otsustab vaidlustatud kohtuotsuse tühistada ja teha ise lõpliku otsuse, jätta vaidlusaluste aktide peale esitatud tühistamishagi rahuldamata ja
–
mõista apellantidelt välja esimese kohtuastme ja käesoleva apellatsioonimenetluse kulud.
Apellatsioonkaebus
26
Apellandid põhjendavad oma apellatsioonkaebust nelja väitega. Esimese väite kohaselt on rikutud tõendamiskoormist puudutavaid põhimõtteid ja õigusnorme. Teise väite kohaselt on tõlgendatud vääralt dividendide olemust ja nende ülesannet käesolevas asjas ja mis tahes maksusüsteemis. Kolmanda väite kohaselt on tehtud ilmne hindamisviga seetõttu, et ei ole analüüsitud, kas väidetav majanduslik toetus on „oluline“. Neljandas väites leiavad apellandid, et rikutud on otsuse 2012/642 artikli 4 lõike 1 punkti b.
Esimene väide
Poolte argumendid
27
Esimeses väites, mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 32, 36–39, 42, 47, 48, 52, 55 ja 57, heidavad apellandid ette seda, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kuna jõudmaks järeldusele, et nõukogu ei teinud hindamisviga, kui ta tuvastas, et nad on Lukašenka režiimi jaoks oluline tuluallikas, tugines see kohus üksnes dividendi puudutavale teabele, samas kui seda teavet ei olnud esitatud ega ka mainitud nõukogu esimeses tõendite toimikus. Nii toimides põhjendas Üldkohus tagasiulatuvalt loetellu kandmise põhjust, millele nõukogu tugines režiimi toetamise kriteeriumi raames; see kujutab endast tõendamiskoormise ümberpööramist ning muude tõendamist puudutavate põhimõtete ja õigusnormide rikkumist. Kui nõukogu otsustab kehtestada piirava meetme, peaksid tema käsutuses olema algses toimikus kõik selleks vajalikud tõendid; käesoleval juhul ei olnud see eespool nimetatud teabe puhul ilmselgelt nii.
28
Nõukogu esimene tõendite toimik sisaldab nende tõendite hulgas, mis on mõeldud tõendama asjaolu, et apellandid on „Lukašenka režiimi jaoks oluline tuluallikas“, üksnes väljavõtet apellantide veebisaidilt, kus on märgitud nende suurus ning teave nende 2018. aasta netokasumi ja nende 2020. aasta käibe kohta. Ükski neist tõenditest ei selgita aga kuidagi seda, kuidas apellandid sellele režiimile olulist majanduslikku toetust andsid.
29
Eelkõige ei ole selles esimeses toimikus isegi mitte kaudselt viidatud dividendidele, mida apellandid Valgevene riigile maksid. Apellandid esitasid oma hagiavalduses tõendid dividendide kohta. Kuigi Üldkohus esitles neid asjaolusid täiendavate tõenditena, tuleneb vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 52 ja 55, et ta tugines üksnes nendele tõenditele järeldamaks, et apellandid toetavad režiimi, olles viimase jaoks oluline sissetulekuallikas.
30
Seega, eirates tõendamiskoormist puudutavaid põhimõtteid, mida on meenutatud 18. juuli 2013. aasta kohtuotsuses komisjon jt vs. Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P, EU:C:2013:518, punktid 120 ja 121), tugines Üldkohus tõenditele, millest nõukogu ei olnud teadlik enne 2. märtsi 2022, mil apellandid need esitasid, samas kui loetellu kandmine toimus 2. detsembril 2021.
31
Juhul kui Üldkohtu praktikast peaks tulenema, et Üldkohus võib tugineda hageja poolt esitatud mitte ainult süüst vabastavatele, vaid ka süüstavatele tõenditele, et kinnitada või tugevdada tõendeid, millele nõukogu kõnealuste piiravate meetmete põhjendamiseks tugines, ei ole käesoleval juhul ühtegi tõendit, mida kinnitada või tugevdada. Üldkohus tugines nimelt lihtsalt tõenditele, mida ei olnud nõukogu tõendite toimikus isegi mitte mainitud, ning kirjutas seega faktiliselt ümber nõukogu esitatud põhjendused.
32
Järelikult ei järginud Üldkohus tõendamiskoormist puudutavaid põhimõtteid ja õigusnorme, kui ta järeldas ühelt poolt, et on tõendatud põhjendustes kirjeldatud asjaolud, mis toetavad väidet, et apellandid on „Lukašenka režiimi jaoks oluline tuluallikas“, ning teiselt poolt, et nad kuuluvad otsuse 2012/642 artikli 4 lõike 1 punkti b kohaldamisalasse.
33
Nõukogu vaidleb apellantide argumentidele vastu.
Euroopa Kohtu hinnang
34
Selleks et kontrollida, kas Üldkohus on rikkunud õigusnorme, mis käsitlevad tõendamiskoormist piiravate meetmete valdkonnas, tuleb meenutada, et nende meetmete üle kontrolli teostades peavad liidu kohtud vastavalt neile aluslepingutega antud pädevusele tagama kõigi liidu aktide põhimõtteliselt täieliku õiguspärasuse kontrolli (29. novembri 2018. aasta kohtuotsus Bank Tejarat vs. nõukogu, C‑248/17 P, EU:C:2018:967, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
35
Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tagatud kohtuliku kontrolli tõhusus nõuab, et nende põhjuste õiguspärasuse kontrollimisel, millel rajaneb otsus kanda isiku nimi nende isikute loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, tagab liidu kohus, et see otsus, mis puudutab seda isikut isiklikult, põhineb piisavalt kindlal faktilisel alusel. See hõlmab käesolevas asjas vaidlustatud aktide aluseks olevates põhjendustes nimetatud asjaolude kontrollimist nii, et kohtulik kontroll ei ole piiratud esitatud põhjuste abstraktse tõepärasuse hindamisega, vaid käsitleb küsimust, kas need põhjused või vähemalt üks neist, mida peetakse iseenesest nende aktide argumenteerimiseks piisavaks, on tõendatud. Selles kontekstis peab pealegi liidu pädev asutus vaidlustamise korral tõendama asjaomase isiku vastu kasutatud põhjuste põhjendatust, mitte asjaomane isik ei pea tõendama vastupidi nende põhjuste alusetust (29. novembri 2018. aasta kohtuotsus Bank Tejarat vs. nõukogu, C‑248/17 P, EU:C:2018:967, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika).
36
Käesoleval juhul tuleb rõhutada, et nagu on tõdetud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 37, möönsid apellandid Üldkohtule esitatud menetlusdokumentides, et ajavahemikul 2018–2020 kandsid nad osa oma kasumist üle Valgevene riigile, ja esitasid nende maksetega seotud dokumendid. Apellandid kinnitasid seega olulist asjaolu, et nad on Lukašenka režiimi jaoks tuluallikas.
37
Neil asjaoludel ei olnud nõukogu kohustatud esitama tõendeid selle olulise asjaolu kinnitamiseks, mis tõendab põhjenduste põhjendatust, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktis 35 viidatud kohtupraktikast.
38
Asjaolu, et apellandid pidasid seda makseid puudutavat teavet „süüst vabastavaks“ tõendiks, ei oma tähtsust, nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 37 õigesti märkis.
39
Seega ei saa asuda seisukohale, et võttes eelkõige arvesse seda teavet, mille apellandid esitasid kohtumenetluse käigus ja mis puudutab osa nende kasumist Valgevene riigile ülekandmist, et teha kindlaks, kas need maksed kujutavad endast sellist Lukašenka režiimi toetamist, mis õigustab nende kandmist niisuguste isikute ja üksuste loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamise vormis, pööras Üldkohus ümber nõukogul lasuva tõendamiskoormise (vt selle kohta 29. novembri 2018. aasta kohtuotsus Bank Tejarat vs. nõukogu, C‑248/17 P, EU:C:2018:967, punkt 41).
40
Osas, milles apellandid rõhutavad, kui oluline on asjaolu, et nõukogu mainiks põhjendustes andmeid, mis puudutavad osa nende kasumi ülekandmist, või kannaks need toimikusse, mis esitatakse põhjenduste põhjendamiseks, ja seega võtaks neid asjaomase piirava meetme võtmisel sõnaselgelt arvesse – see välistab nende tagantjärele esitamise –, näivad nad tegelikult tuginevat argumendile, et Üldkohus jättis ekslikult tuvastamata, et nimetatud institutsioon rikkus ELTL artiklis 296 ette nähtud põhjendamiskohustust.
41
Sellega seoses tuleb märkida, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on huve kahjustava akti põhjendamise kohustusel, mis kuulub kaitseõiguste tagamise põhimõtte juurde, eesmärk ühelt poolt anda huvitatud isikule piisavalt teavet hindamaks, kas akt on piisavalt põhjendatud või kas selles on tehtud viga, mis võimaldab akti kehtivuse liidu kohtus vaidlustada, ja teiselt poolt võimaldada viimati nimetatud kohtul teostada kontrolli selle akti õiguspärasuse üle (15. novembri 2012. aasta kohtuotsus nõukogu vs. Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).
42
Lisaks, mis puudutab eelkõige piiravaid meetmeid kehtestavaid akte, siis on Euroopa Kohus juba otsustanud, et ei ole oluline, et nendes aktides ei ole sõnaselgelt mainitud teatavaid makseid, et iseloomustada selliste meetmete adressaadiks olevale kolmanda riigi valitsusele antava rahalise toetuse tingimusi ja ulatust. Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb akti põhjenduste piisavust hinnata nimelt akti konteksti ja kõiki asjaomast valdkonda reguleerivaid õigusnorme arvestades, nii et huve kahjustav akt on piisavalt põhjendatud, kui see on tehtud huvitatud isikule teada olevas kontekstis, mis võimaldab tal mõista tema suhtes võetud meedet (vt selle kohta 12. mai 2016. aasta kohtuotsus Bank of Industry and Mine vs. nõukogu, C‑358/15 P, EU:C:2016:338, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
43
Võttes aga arvesse neile nõukogu poolt põhjendustes ja toimikus esitatud teavet – st peamiselt teavet selle kohta, et neid kui riigiettevõtteid tuleb pidada Lukašenka režiimi rahaliselt toetavaks, kuna osa nende kasumist kanti ilmselgelt üle Valgevene riigile –, olid vaidlusalused aktid piisavalt põhjendatud, kuna ühelt poolt said apellandid vaidlustada ja tegelikult Üldkohtus ka vaidlustasid nende maksete – millele, tuleb meenutada, apellandid ise viitasid – asjakohasuse Lukašenka režiimi toetamise kriteeriumi kohaldamisel ning teiselt poolt võimaldasid need põhjendused Üldkohtul kontrollida nende aktide õiguspärasust.
44
Eespool toodut arvestades tuleb esimene väide tagasi lükata.
Teine väide
Poolte argumendid
45
Teise väitega, mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 60–67, heidavad apellandid ette seda, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta lükkas tagasi nende argumendi, et Valgevene riigile määruse nr 637/2005 alusel makstud dividendid tuleb nende olemust ja ülesannet arvestades samastada maksudega, mistõttu Üldkohtu praktika kohaselt ei saa need põhimõtteliselt kujutada endast Lukašenka režiimi toetamist otsuse 2012/642 artikli 4 lõike 1 punkti b tähenduses. Nii toimides tõlgendas Üldkohus nende sõnul vääralt mitte ainult käesolevas asjas kõne all olevate kohustuslike dividendide olemust ja ülesannet, vaid ka mis tahes maksukorda, olenemata asjaomasest riigist, sest ta keeldus samastamast neid dividende maksudega põhjusel, et makse kohaldatakse kõigile Valgevene maksumaksjatele, samas kui neid dividende arvutatakse määruses nr 637/2005 määratletud konkreetse maksubaasi põhjal ning neid peab maksma vaid üks konkreetne üksuste kategooria.
46
Esiteks, vastupidi Üldkohtu järeldusele ei maksa kõik Valgevene maksumaksjad samu makse. Kõik maksusüsteemid kogu maailmas määratlevad asjaomase maksu eseme ja seda tasuma kohustatud isikud ning käesoleval juhul on need riigile kuuluvad Valgevene ettevõtted, kes peavad maksma kohustuslikke dividende. Lisaks eristab määrus nr 637/2005 riigiettevõtete eri kategooriaid, nimelt täielikult riigi omandis olevaid ettevõtteid ja neid, milles riigil on vähemalt 50% osalus. Paljud Valgevene maksud lasuvad sarnaselt kohustuslikele dividendidele teatud isikute kategooriatel. Riigiettevõtete kohustamine maksma kohustuslikke dividende ei erine muude maksude valikulisest kohaldamisest.
47
Teiseks ei võtnud Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62 arvesse asjaolu, et sarnaselt mis tahes muu Valgevene maksuga ja nagu mujal maailmas, arvutatakse Valgevenes kohustuslikud dividendid kindlaksmääratud maksubaasi põhjal, käesoleval juhul vastavalt määruse nr 637/2005 punkti 1.2 teisele lõigule.
48
Kolmandaks on Üldkohtu järeldus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 63, mille kohaselt Valgevene riik „kui ainuaktsionär“ üksnes suurendas oma kontrolli selliste äriühingute üle nagu apellandid, kehtestades kasumi kohustusliku jaotamise, vastuolus selle kohtuotsuse punktiga 33, mille kohaselt kuulus sellele riigile üksnes „99,96% [apellantide kapitalist]“.
49
See järeldus on ebaloogiline, sest riigil kui ettevõtete ainu- või isegi enamusaktsionäril on juba nende üle kontroll ja seda ei saa suurendada. Seega võib riik ühepoolselt otsustada dividendide maksmise.
50
Neljandaks on muid asjaolusid, mille Üldkohus tähelepanuta jättis ja mis kinnitavad, et Valgevene kohustuslikud dividendid on maksud.
51
Esimesena kogub Valgevenes kohustuslikke dividende maksuhaldur vastavalt kohaldatavatele maksumenetlustele. Teisena lähtub lähenemisviis, mis seisneb dividendide saamises pärast ettevõtte tulumaksu tasumist, erakorralise kasumi maksustamise põhimõttest. Kolmandana on mitmed Valgevene maksud ette nähtud muudes õigusaktides kui maksuseadustik. Neljandana karistatakse kohustuslike dividendide maksmata jätmise või hilinenud maksmise eest samamoodi nagu maksude tasumata jätmise või hilinenud tasumise eest. Viiendana makstakse kohustuslikud dividendid ja ettevõtte tulumaks samale saajale ja samale pangakontole. Kuuendana, nagu mis tahes muu maks, võib kohustuslike dividendide maksmisega seotud võla tasaarvestada nõudega, mis tuleneb muu maksu, näiteks ettevõtte tulumaksu enammaksest. Seitsmendana, erinevalt tavalistest dividendidest, mille puhul äriühing, kes neid maksab, toimib maksuhaldurina ja peab kinni makstud dividendidelt tasumisele kuuluva maksu, mille ta kannab üle riigikassasse, ei maksustata Valgevene kohustuslikke dividende kuidagi vastavalt põhimõttele, mille kohaselt ei saa makse maksustada ja mis on sätestatud Valgevene maksuseadustiku artiklis 166.
52
Nõukogu väidab, et apellantide argumendid on esimese võimalusena osaliselt vastuvõetamatud osas, mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punktide 61 ja 62 – niivõrd, kuivõrd neis on väidetavalt tuvastatud faktilisi asjaolusid – vastu suunatud väiteid, ja osaliselt põhjendamata. Teise võimalusena väidab nõukogu, et need argumendid on põhjendamata.
Euroopa Kohtu hinnang
53
Tuleb tõdeda, nagu seda tegi Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 37, et apellandid „tunnistavad“ oma menetlusdokumentides, „et nad maksid dividende“ Valgevene riigile, kellele kuulub peaaegu kogu Grodno Azoti kapital, ning et nad esitasid pealegi dokumendi, millest nähtub, et äriühing maksis 2018. aastal Valgevene Vabariigi eelarvesse dividende summas 8481000 rubla (ligikaudu 3526000 eurot), 2019. aastal 34200000 rubla (ligikaudu 14604000 eurot) ja 2020. aastal 6835000 rubla (ligikaudu 2462000 eurot).
54
Seega võis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 64 põhjendatult leida, et nõukogu ei rikkunud õigusnormi, kui ta leidis, et apellandid on „Lukašenka režiimi jaoks oluline tuluallikas“ ning et see asjaolu koos apellantide positsiooniga Valgevene majanduses ja asjaoluga, et 99,96% nende kapitalist kuulub riigile, on piisavad tõendid, et asuda seisukohale, et nad toetavad seda režiimi otsuse 2012/642 artikli 4 lõike 1 punkti b tähenduses, kusjuures see säte peab silmas eeskätt isikuid ja üksusi, kes toetavad seda režiimi rahaliselt (vt selle kohta 12. mai 2016. aasta kohtuotsus Bank of Industry and Mine vs. nõukogu, C‑358/15 P, EU:C:2016:338, punkt 81).
55
Lukašenka režiimi toetamise kriteeriumi selline tõlgendus on osas, milles see keskendub režiimile antavale rahalisele toetusele, pealegi hõlmatud selle sätte peamise eesmärgiga, milleks on suurendada režiimile avaldatavat survet, et ta lõpetaks inimõiguste, demokraatia ja õigusriigi põhimõtte raske ja jätkuva rikkumise Valgevenes ning kodanikuühiskonna ja demokraatliku opositsiooni represseerimise.
56
Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et Valgevene riigile makstavate summade maksuks või dividendideks kvalifitseerimine ei ole määrav selle tuvastamisel, et tegemist on „Lukašenka režiimi toetamisega“ otsuse 2012/642 artikli 4 lõike 1 punkti b tähenduses. Nii ühel kui ka teisel juhul on nimelt tegemist summadega, mille on riigile maksnud üksus, kelle kapital kuulub peaaegu täielikult riigile, kohaldades riigisiseseid õigusnorme, mis teevad makse kohustuslikuks. Kui jätta sellised maksed välja mõiste „Lukašenka režiimi toetamine“ alt ainuüksi põhjusel, et tasumisele kuuluvad summad kvalifitseeritakse maksuks, võib see võimaldada liidu eeskirjadest mööda hiilida, tõstes selliste üksuste teenitud kasumi maksumäära vastutasuks väiksema dividendisumma eest, mille riigile maksmine on Valgevene õiguse kohaselt kohustuslik juhul, kui Valgevene riigi ettevõte saab kasumit (vt analoogia alusel 12. mai 2016. aasta kohtuotsus Bank of Industry and Mine vs. nõukogu, C‑358/15 P, EU:C:2016:338, punkt 80).
57
Sellest järeldub, et osas, milles apellandid heidavad Üldkohtule ette, et viimane piiras vaidlustatud kohtuotsuse punktis 59 selles kontekstis alusetult mõistet „maks“ ja tuvastas seega selle kohtuotsuse punktides 60–62 ekslikult, et nende makseid Valgevene riigile ei saa samastada selliste maksudega, on nende argumendid tulemusetud, kuna need ei sea igal juhul kahtluse alla järeldust, millele Üldkohus jõudis nimetatud kohtuotsuse punktis 64, mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 54 ja mille kohaselt oli käesoleval juhul piisavalt tõendeid, et asuda seisukohale, et apellandid „toetasid Lukašenka režiimi“ otsuse 2012/642 artikli 4 lõike 1 punkti b tähenduses.
58
Sama kehtib apellantide argumentide kohta, mis puudutavad vaidlustatud kohtuotsuse punkti 63. Eelkõige leidis Üldkohus selles punktis, et Valgevene õigusest tulenev apellantide kohustus kanda osa oma kasumist üle riigile „kinnitab“ hinnangut, et nad toetavad rahaliselt Lukašenka režiimi, kuna seda kohustust kehtestades suurendas see režiim oma kontrolli. Sõnast „kinnitab“ ja üldisemalt vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 58–64 nende koostoimes nähtub, et kohtuotsuse punktis 63 esitatud kaalutlus ei ole sugugi vajalik, et jõuda järeldusele, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis.
59
Väljakujunenud praktika kohaselt on Üldkohtu otsuse täiendavate põhjenduste kohta esitatud väited aga tulemusetud, kuna need ei saa kaasa tuua otsuse tühistamist (vt selle kohta 7. novembri 2002. aasta kohtuotsus Hirschfeldt vs. EEA, C‑184/01 P, EU:C:2002:645, punkt 48, ja 6. septembri 2017. aasta kohtuotsus Intel vs. komisjon, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
60
Eespool toodut arvestades tuleb teine väide tagasi lükata.
Kolmas väide
Poolte argumendid
61
Kolmandas väites, mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 36–38, 47–57 ja 74–79, heidavad apellandid Üldkohtule ette seda, et ta tegi ilmse hindamisvea, kui ta ei võtnud seisukohta küsimuses, kas 2018., 2019. ja 2020. aasta eest dividendide maksmise vormis antud majanduslik toetus, mille summa apellandid oma menetlusdokumentides täpsustasid, oli „oluline“ vastavalt sellekohasele kvalifikatsioonile, mis on esitatud põhjendustes. See viga tehti apellantide sõnul nii seoses vaidlusaluste algsete aktide kui ka vaidlusaluste loeteludesse jätmise aktide analüüsiga.
62
Ei nõukogu põhjendused ega esimene tõendite toimik ei sisalda andmeid, mis võimaldaksid seda kvalifikatsiooni põhjendada.
63
Teise võimalusena väidavad apellandid, et kui Üldkohus oleks nõuetekohaselt analüüsinud küsimust, kas nad on Lukašenka režiimi jaoks oluline tuluallikas – mida ta aga ei teinud –, oleks ta sellele küsimusele vastanud eitavalt.
64
Selles kontekstis viitavad apellandid 29. aprilli 2015. aasta kohtuotsusele Bank of Industry and Mine vs. nõukogu (T‑10/13, EU:T:2015:235) ja eelkõige selle kohtuotsuse punktile 186, milles Üldkohus järeldas, et kõnealune riigiettevõte oli maksnud Iraani riigikassasse „arvestatavad“ summad, mistõttu oli tegemist Iraani valitsuse rahalise toetamisega.
65
Kohtuasjas, milles see kohtuotsus tehti, oli aga tegemist kokku vähemalt 76 miljoni euro suuruse maksega viie aasta pikkusel viiteperioodil ja seega märkimisväärselt suurema summaga kui summad, mille apellandid kandsid kohustuslike dividendidena Valgevene riigile 2018., 2019. ja 2020. aasta eest üle. Järelikult ei saa viimati nimetatud summasid kvalifitseerida oluliseks tuluallikaks; seda kinnitab nende summade protsentuaalne osakaal Valgevene Vabariigi sisemajanduse koguproduktis (SKP) asjaomastel aastatel ehk vastavalt 0,0069%, 0,0253% ja 0,0045% sellest SKPst.
66
See järeldus kehtib ka seoses vaidlusaluste loeteludesse jätmise aktidega seotud maksetega. Nõukogu teisest tõendite toimikust nähtub nimelt, et apellandid maksid 2022. aastal 33195000 eurot kohustuslike dividendidena; see summa moodustab 0,0471% Valgevene Vabariigi SKPst sel aastal. See summa on nende sõnul märkimisväärselt väiksem sellest, mida Üldkohus pidas „oluliseks“29. aprilli 2015. aasta kohtuotsuses Bank of Industry and Mine vs. nõukogu (T‑10/13, EU:T:2015:235).
67
Viimasena väidavad apellandid, et nende makstud kohustuslikud dividendid – olgu need seotud vaidlusaluste algsete aktide või vaidlusaluste loeteludesse jätmise aktidega – ei ole riigi jaoks tuluallikas, kuna nende dividendide kogusumma on väiksem kui nende poolt aastatel 2018–2022 saadud käibemaksu tagasimaksed.
68
Nõukogu vaidleb apellantide argumentidele vastu.
Euroopa Kohtu hinnang
69
Tuleb märkida, et kuigi Üldkohus järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 64, et nõukogu ei rikkunud õigusnormi, kui ta leidis eeskätt, et apellandid on „Lukašenka režiimi jaoks oluline tuluallikas“, võtab see järeldus tingimata arvesse makstud summasid, mille suurust on täpsustatud selle kohtuotsuse punktis 37, ning tähendab seega, et Üldkohus pidas nimetatud tuluallikat oluliseks, kinnitades nii nõukogu sellekohast hinnangut ja vaidlusaluste algsete aktide kehtivust.
70
Sama kehtib vaidlusaluste loeteludesse jätmise aktide hindamise kohta, nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 74 ja 76 nende koostoimes.
71
Seega tuleb tõdeda, et kolmas väide põhineb vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendusel.
72
Osas, milles apellandid seavad teise võimalusena esitatud argumentidega kahtluse alla Üldkohtu hinnangu nende kui tuluallika olulisuse kohta Lukašenka režiimi jaoks, arvestades summasid, mis maksti Valgevene riigile määruse nr 637/2005 alusel, tuleb tõdeda, et tegemist on faktiliste asjaolude hindamisega, mida – välja arvatud juhul, kui asjaolusid on moonutatud – ei saa Euroopa Kohus apellatsioonimenetluses kontrollida (vt selle kohta 28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Yieh United Steel vs. komisjon, C‑79/20 P, EU:C:2022:305, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
73
Järelikult on need teise võimalusena esitatud argumendid vastuvõetamatud, kuna apellandid ei ole tõendanud, et Üldkohus moonutas asjaolusid (vt selle kohta 28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Yieh United Steel vs. komisjon, C‑79/20 P, EU:C:2022:305, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
74
Nii on see eelkõige apellantide argumentide puhul, mille kohaselt ei saa määruse nr 637/2005 alusel makstud summasid pidada oluliseks, kuna maksete kogusumma on märkimisväärselt väiksem summast, mida Üldkohus pidas 29. aprilli 2015. aasta kohtuotsuse Bank of Industry and Mine vs. nõukogu (T‑10/13, EU:T:2015:235) punktis 186 „arvestatavaks“, või mille kohaselt ei ole need summad eraldivõetuna olulised, kui võtta arvesse nende protsentuaalset osakaalu Valgevene Vabariigi SKPst.
75
Need argumendid tuleb igal juhul tagasi lükata, kuna need ei ole faktiliselt põhjendatud. Nagu nõukogu muide õigesti väitis, ei saa ühelt poolt selle kohtuotsuse punkti 186 nimelt mingil juhul mõista kui viidet piirmäärale, millest väiksemat rahalist toetust ei saa pidada oluliseks.
76
Võttes arvesse ka ulatuslikku kaalutlusõigust, mis nõukogul on piiravate meetmete võtmisel eelkõige otsuse 2012/642 artikli 4 lõike 1 punktis b ette nähtud Lukašenka režiimi toetamise kriteeriumi alusel, ei keela teiselt poolt miski sellel institutsioonil hinnata sellise toetuse olulisust pigem kõnealuste maksete kogusumma, mitte protsentuaalse osakaalu alusel Valgevene Vabariigi SKPst.
77
Lisaks, ehkki nõukogu ja Üldkohus leidsid – või pigem kinnitasid – tõepoolest, et määruse nr 637/2005 alusel apellantide makstud summad on olulised, on see põhjus igal juhul ilmselgelt täiendav, arvestades otsuse 2012/642 artikli 4 lõike 1 punkti b selget ja täpset sõnastust, millega on vastuolus sellise täiendava tingimuse kehtestamine – nagu Lukašenka režiimi toetamise olulisus –, mida ei ole selles sättes ette nähtud. Apellantide teise võimalusena esitatud argumendid on seega samuti tulemusetud vastavalt kohtupraktikale, mis tuleneb eelkõige 7. novembri 2002. aasta kohtuotsusest Hirschfeldt vs. EEA (C‑184/01 P, EU:C:2002:645, punkt 48) ja 6. septembri 2017. aasta kohtuotsusest Intel vs. komisjon (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, punkt 63).
78
Lõpuks, vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale on argument proportsionaalsuse põhimõtte rikkumise kohta, mille apellandid oma kolmanda väite põhjendamiseks esitavad, apellatsiooniastmes vastuvõetamatu, kuna vaidlust ei ole selles, et seda ei esitatud Üldkohtus (vt selle kohta 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus World Duty Free Group ja Hispaania vs. komisjon, C‑51/19 P ja C‑64/19 P, EU:C:2021:793, punktid 54 ja 55).
79
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb kolmas väide tagasi lükata.
Neljas väide
Poolte argumendid
80
Neljanda väitega, millega vaidlustatakse vaidlustatud kohtuotsuse punktid 47–52, heidavad apellandid ette seda, et Üldkohus rikkus otsuse 2012/642 artikli 4 lõike 1 punkti b tõlgendamisel õigusnormi, kuna ta otsustas, et selles sättes ette nähtud režiimi toetamise kriteerium on täidetud kõigi riigiettevõtete puhul, kuna nad annavad režiimile tingimata olulist toetust juba ainuüksi oma omandistruktuuri tõttu, tõlgendades seeläbi seda sätet liiga laialt, mis viib ELL artikli 21 ning – nagu apellandid täpsustavad oma vasturepliigis – liidu õiguses kehtivate proportsionaalsuse, õiguskindluse ja õigluse põhimõtete rikkumiseni.
81
Apellandid järeldavad põhjenduste esimeses lõigus esitatud erinevatest asjaoludest ja sellest, et nõukogu ei ole kordagi viidanud ühelegi konkreetsele maksele, mille nad on teinud Valgevene riigile, et tõlgendus, mille Üldkohus andis otsuse 2012/642 artikli 4 lõike 1 punktile b, kinnitab, et iga riigiettevõte on automaatselt riigi jaoks tuluallikas ning et riigi omandis olev strateegiline ja oluline suurettevõte on tingimata riigi jaoks oluline tuluallikas.
82
Kuna riigiettevõtted annavad sarnaselt kõigile ametnikele riigile tingimata eelise panuse näol, mille nad teevad avalikku sektorisse, siis peaks režiimi toetamise tõendamine minema kaugemale pelgalt selle tuvastamisest, et tegemist on riigiettevõttega. Käesolevas asjas ei esitanud nõukogu aga ühtegi tõendit konkreetsete maksete või rahalise toetuse kohta, mida apellandid väidetavalt Valgevene riigile tegid või andsid, vaid tugines nende suurusele, nende 2018. aasta netokasumile ja nende 2020. aasta käibele.
83
Üldkohtu lähenemisviisi tulemusel antakse nõukogule piiramatu kaalutlusõigus otsustada, keda karistada, isegi kui puuduvad konkreetsed, täpsed ja ühtelangevad tõendid Lukašenka režiimi toetamise kohta.
84
Nõukogu vaidleb apellantide argumentidele vastu.
Euroopa Kohtu hinnang
85
Vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 47 ja 64 nähtub selgelt, et vastupidi sellele, mida väidavad apellandid, ei tuginenud Üldkohus selleks, et asuda seisukohale, et nad toetavad Lukašenka režiimi, üksnes asjaolule, et apellandid on Valgevene riigi omandis, vaid võttis selleks nõuetekohaselt arvesse muid asjaolusid, näiteks asjaolu, et nad olid selle režiimi jaoks oluline tuluallikas.
86
Lisaks nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 55, et Üldkohus leidis õigesti, et peamine asjaolu, millele toetamise kriteeriumi hindamisel tugineti, olid rahavood, st apellantide poolt osa oma kasumist Valgevene riigile maksmine, mida peetakse Lukašenka režiimi rahaliseks toetamiseks, mitte nende kuulumine riigile.
87
Eeltooduga arvestades tuleb neljas väide tagasi lükata ja jätta apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata.
Kohtukulud
88
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõikes 2 on ette nähtud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, siis otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste lahendamisel, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
89
Kuna nõukogu on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja apellandid on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb jätta apellantide kohtukulud nende endi kanda ning lisaks mõista neilt välja nõukogu kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Jätta Grodno Azot AAT ja Khimvolokno Planti kohtukulud nende endi kanda ja mõista neilt välja Euroopa Liidu Nõukogu kohtukulud.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.