62021TO0449
RETTENS KENDELSE (Ottende Afdeling)
20. juni 2022 (
*1
)
»Annullationssøgsmål – processuelt stridsspørgsmål – repræsentation ved en advokat, der kun har møderet for domstolene i Det Forenede Kongerige, i et af de tilfælde, som fastsættes udtømmende i artikel 91, stk. 2, i aftalen om Det Forenede Kongeriges udtræden af Den Europæiske Union og Euratom, foreligger ikke – repræsentation ved en advokat med møderet for en ret i en medlemsstat eller en anden stat, som er part i EØS-aftalen, foreligger ikke – artikel 19 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol«
I sag T-449/21,
Natixis, Paris (Frankrig), ved advokaterne J.-J. Lemonnier og L. Ghebali, barristers J. Stratford og E. Neil samt solicitor M. García,
sagsøger,
mod
Europa-Kommissionen ved M. Farley, T. Franchoo og I. Söderlund, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
har
RETTEN (Ottende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, J. Svenningsen (refererende dommer), og dommerne R. Barents og C. Mac Eochaidh,
justitssekretær: E. Coulon,
under henvisning til sagsøgerens anmodning af 14. marts 2022 i henhold til artikel 130, stk. 2, i Rettens procesreglement om, at Retten godkender barrister R. Howell og solicitor E. Davis som dennes repræsentanter i den foreliggende sag, og Kommissionens bemærkninger til denne anmodning,
afsagt følgende
Kendelse
1
Ved sit søgsmål henhold til artikel 263 TEUF har sagsøgeren, Natixis, nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 20. maj 2021 C(2021) 3489 final om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF og artikel 53 EØS-aftalen (sag AT.40324 – Europæiske statsobligationer) (herefter »den anfægtede afgørelse«), for så vidt som afgørelsen angår sagsøgeren.
Retsforskrifter
2
Den 1. februar 2020 trådte aftalen om Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands udtræden af Den Europæiske Union og Det Europæiske Atomenergifællesskab (EUT 2020, L 29, s. 7, herefter »udtrædelsesaftalen«) i kraft i overensstemmelse med aftalens artikel 185. Følgelig har Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland siden denne dato ikke længere været en medlemsstat i Den Europæiske Union.
3
I udtrædelsesaftalen var der i artikel 126 fastsat en overgangsperiode, som udløb den 31. december 2020, og hvori EU-retten fandt anvendelse på Det Forenede Kongerige, medmindre andet var fastsat i aftalen.
4
Forbindelserne mellem Unionen og Det Forenede Kongerige er nu undergivet bestemmelserne i bl.a. handels- og samarbejdsaftalen mellem Den Europæiske Union og Det Europæiske Atomenergifællesskab på den ene side og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland på den anden side (EUT 2021, L 149, s. 10, herefter »handels- og samarbejdsaftalen«).
Retlige bemærkninger
5
I stævningen, som i den foreliggende sag er indgivet den 30. juli 2021, har sagsøgeren angivet at være repræsenteret af barristers J. Stratford og R. Howell, advokat J.-J. Lemonnier og solicitors E. Davis og M. García.
6
For så vidt angår R. Howell, E. Davis og M. García har Retten som legitimationsdokumenter som foreskrevet i artikel 51, stk. 2, i dens procesreglement modtaget en attest fra General Council of the Bar of England and Wales (det almindelige råd for advokatsamfundet i England og Wales, Det Forenede Kongerige), der bekræfter R. Howells stilling som barrister, en attest fra Solicitors Regulation Authority (tilsynsmyndighed for solicitors, Det Forenede Kongerige), som bekræfter E. Davis’ stilling som solicitor, en attest fra samme myndighed, der bekræfter M. Garcías stilling som solicitor, og en attest fra advokatsamfundet i Paris, som bekræfter, at M. García er registreret i dette advokatsamfund under sin oprindelige titel (solicitor) i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/5/EF af 16. februar 1998 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået (EFT 1998, L 77, s. 36).
7
Ved skrivelse af 11. oktober 2021 har sagsøgeren anmodet Retten om at forklare, hvorfor Rettens præsident den 7. september 2021 har truffet en afgørelse, hvorved Retten afslår at give R. Howell, E. Davis og M. García tilladelse til at repræsentere sagsøgeren i den foreliggende sag med den begrundelse, at de ifølge de indgivne legitimationsdokumenter kun har møderet for domstolene i Det Forenede Kongerige.
8
Som foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse på grundlag af artikel 89 og 90 i Rettens procesreglement og artikel 24, stk. 2, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol har Retten dels stillet parterne spørgsmål om M. Garcías stilling, idet denne har påberåbt sig et legitimationsdokument udstedt af advokatsamfundet i Paris i henhold til direktiv 98/5, dels anmodet den franske regering om oplysninger om den eventuelle møderet for de franske domstole for advokater med møderet for domstolene i Det Forenede Kongerige.
9
I besvarelse heraf har sagsøgeren oplyst Retten om, at M. García ligeledes har møderet for de irske domstole og fremlagt et legitimationsdokument, som bekræfter dette.
10
Under hensyn til disse nye oplysninger er M. García blevet meddelt tilladelse til at repræsentere sagsøgeren i den foreliggende sag.
11
Ved skrivelse af 14. marts 2022 har sagsøgeren på ny anmodet Retten om at forklare, hvorfor R. Howell og E. Davis ikke har fået tilladelse til at repræsentere sagsøgeren i den foreliggende sag.
12
Hvis en part ved et særskilt dokument anmoder Retten om at træffe afgørelse om et processuelt stridsspørgsmål, skal den i medfør af procesreglementets artikel 130, stk. 2, 5 og 7, snarest træffe beslutning om anmodningen efter at have fastsat en frist, inden for hvilken de øvrige parter skriftligt kan fremsætte deres bemærkninger om den.
13
Da Europa-Kommissionen har indgivet sine bemærkninger inden for den fastsatte frist, skal der træffes afgørelse om sagsøgerens anmodning om, at denne repræsenteres af R. Howell og E. Davis, for hvem der til Retten kun er indgivet legitimationsdokumenter, som bekræfter, at de har møderet for domstolene i Det Forenede Kongerige.
14
Indledningsvis bemærkes, at sagsøgeren i den foreliggende sag lovligt repræsenteres af flere advokater og barristers samt en solicitor.
15
Det aktuelle processuelle stridsspørgsmål har derfor ikke nogen betydning for, om søgsmålet kan antages til realitetsbehandling.
16
For så vidt angår realiteten bemærkes med hensyn til repræsentation for Unionens retsinstanser af en part, der ikke er omhandlet i artikel 19, stk. 1 og 2, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, at denne statuts artikel 19, stk. 3 og 4, der i medfør af statuttens artikel 56 finder anvendelse på rettergangsmåden ved Retten, indeholder to særskilte og kumulative betingelser, hvoraf den første er en betingelse om, at parter, der ikke er omfattet af artikel 19, stk. 1 og 2, skal være repræsenteret af en advokat, og den anden om, at kun en advokat, der har beskikkelse i en medlemsstat eller i en anden stat, som er part i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) (EFT 1994, L 1, s. 3), kan repræsentere eller bistå en part for Unionens retsinstanser (jf. dom af 24.3.2022, PJ og PC mod EUIPO, C-529/18 P og C-531/18 P, EU:C:2022:218, præmis 58 og den deri nævnte retspraksis, og kendelse af 7.12.2021, Daimler mod EUIPO – Volkswagen (IQ), T-422/21, EU:T:2021:888, præmis 15 og den deri nævnte retspraksis).
17
I en sag som den foreliggende skal der dog allerede fra begyndelsen tages hensyn til eventuelle relevante bestemmelser i de internationale aftaler mellem Det Forenede Kongerige og Unionen, dvs. udtrædelsesaftalen og handels- og samarbejdsaftalen.
18
Indledningsvis bemærkes, at det i det væsentlige bestemmes i udtrædelsesaftalens artikel 87, 90-92 og 95, sammenholdt med hinanden, at en advokat med møderet for domstolene i Det Forenede Kongerige kan repræsentere eller bistå en part for Retten i et antal tilfælde, som angives udtømmende.
19
For det første kan en sådan advokat, der repræsenterede en part den 31. december 2020, ifølge udtrædelsesaftalens artikel 91, stk. 1, og under hensyn til kompetencefordelingen mellem Domstolen og Retten, fortsætte med at repræsentere eller bistå parten i en for Retten indbragt sag.
20
For det andet kan en advokat med møderet for domstolene i Det Forenede Kongerige ifølge udtrædelsesaftalens artikel 91, stk. 2, første punktum, sammenholdt med aftalens artikel 95, stk. 1 og 3, og under hensyn til kompetencefordelingen mellem Domstolen og Retten, repræsentere eller bistå en part for Retten i forbindelse med annullationssøgsmål anlagt til prøvelse af afgørelser truffet af Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer før den 31. december 2020, som er rettet til Det Forenede Kongerige eller til fysiske og juridiske personer, der er bosiddende eller etableret i Det Forenede Kongerige.
21
Dette gælder ligeledes afgørelser fra Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer, som er rettet til Det Forenede Kongerige eller til fysiske og juridiske personer bosiddende eller etableret i Det Forenede Kongerige, og som er truffet efter den 31. december 2020, enten i forbindelse med procedurer indledt før den 31. december 2024, hvori artikel 107 TEUF og 108 TEUF anvendes på støtte bevilget før den 31. december 2020, i forbindelse med procedurer indledt før den 31. december 2020 vedrørende anvendelsen af artikel 101 TEUF eller 102 TEUF, som i det foreliggende tilfælde, i forbindelse med procedurer indledt før den 31. december 2020, hvori Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20. januar 2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (EUT 2004, L 24, s. 1) finder anvendelse, i forbindelse med en undersøgelse indledt før den 31. december 2020 af Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA) af visse formodede overtrædelser i en udtømmende angivet række tilfælde eller i forbindelse med undersøgelser indledt før den 31. december 2024 af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF).
22
For det tredje kan en advokat med møderet for domstolene i Det Forenede Kongerige ifølge udtrædelsesaftalens artikel 91, stk. 2, andet punktum, sammenholdt med aftalens artikel 90, og under hensyn til kompetencefordelingen mellem Domstolen og Retten, repræsentere eller bistå denne stat for Retten i sager, hvori staten har besluttet at intervenere i henhold til udtrædelsesaftalens artikel 90, stk. 2, litra c).
23
I modsætning til hvad sagsøgeren har gjort gældende, svarer den foreliggende sag ikke til nogen af de tilfælde, som fastsættes udtømmende i udtrædelsesaftalen, og hvortil der henvises i præmis 18-22 ovenfor.
24
Denne sag er ganske vist anlagt efter den 31. december 2020 og angår en afgørelse truffet som følge af en procedure, som ikke var afsluttet den 31. december 2020, og som vedrører anvendelsen af artikel 101 TEUF.
25
Imidlertid fremgår det af såvel den anfægtede afgørelse som de dokumenter, sagsøgeren har indgivet i henhold til procesreglementets artikel 78, stk. 4, at sagsøgeren er et aktieselskab i henhold til fransk ret, som er etableret i Frankrig.
26
Den anfægtede afgørelse kan derfor ikke for så vidt angår sagsøgeren anses for at være rettet til en juridisk person, som er etableret i Det Forenede Kongerige, således som det forudsættes i udtrædelsesaftalens artikel 91, stk. 2, første punktum, sammenholdt med aftalens artikel 95, stk. 1 og 3.
27
Denne konklusion kan ikke anfægtes af den omstændighed, at andre adressater for den samme afgørelse, nærmere bestemt NatWest Group plc og Nomura International plc, er etableret i Det Forenede Kongerige, eftersom en afgørelse truffet af Kommissionen på grundlag af artikel 101 TEUF, selv om den er affattet og offentliggjort i form af én enkelt afgørelse, ifølge fast retspraksis skal forstås som en samling af individuelle afgørelser, der i forhold til hver af de virksomheder, som er adressater herfor, fastslår den eller de overtrædelser, som lægges til grund over for virksomheden og i givet fald pålægger den en bøde (jf. i denne retning dom af 15.10.2002, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mod Kommissionen, C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P – C-252/99 P og C-254/99 P, EU:C:2002:582, præmis 100 og den deri nævnte retspraksis).
28
Dette gælder ligeledes den af sagsøgeren påberåbte omstændighed, at sagsøgeren er »etableret« i Det Forenede Kongerige som et »overseas company«, eftersom det fremgår af de af sagsøgeren indgivne dokumenter, herunder navnlig det dokument, som er udstedt af Companies House (handels- og selskabsregister, Det Forenede Kongerige), at sagsøgeren kun er registreret og ikke etableret i denne stat.
29
Desuden fremgår det, i modsætning til hvad sagsøgeren har gjort gældende, ikke af kendelse af 7. december 2021, IQ (T-422/21, EU:T:2021:888), at advokater, der kun har møderet for domstolene i Det Forenede Kongerige, kan repræsentere sagsøgeren i den foreliggende sag. Søgsmålet i den sag, som gav anledning til denne kendelse, blev nemlig afvist som åbenbart uantageligt til realitetsbehandling, fordi sagsøgeren ikke var repræsenteret af en advokat med møderet for en domstol i en medlemsstat eller en anden stat, som er part i EØS-aftalen.
30
Endelig er det for det tilfælde, at sagsøgeren påberåber sig udtrædelsesaftalens artikel 94, stk. 2, tilstrækkeligt at bemærke, således som det fremgår af den overskrift, hvorunder denne artikel er placeret, at den ret til repræsentation eller bistand, som advokater med møderet for domstolene i Det Forenede Kongerige indrømmes i denne bestemmelse, kun gælder i forbindelse med administrative procedurer, der er omfattet af aftalens artikel 92 og 93, og ikke i forbindelse med eventuelle senere retslige procedurer, som er omfattet af samme aftales artikel 91 (jf. analogt kendelse af 7.12.2021, IQ, T-422/21, EU:T:2021:888, præmis 23).
31
Således som Kommissionen har gjort gældende, kan sagsøgeren følgelig ikke med føje gøre gældende, at R. Howell og E. Davis, som kun har møderet for domstolene i Det Forenede Kongerige, i medfør af udtrædelsesaftalen har ret til at repræsentere sagsøgeren for Retten i den foreliggende sag.
32
Sagsøgeren kan heller ikke påberåbe sig nogen bestemmelse i handels- og samarbejdsaftalen.
33
Det bestemmes ganske vist i handels- og samarbejdsaftalens artikel 194, stk. 1, at en part i aftalen skal tillade en advokat fra den anden part i aftalen at levere bestemte juridiske tjenesteydelser på sit område under den pågældendes erhvervsmæssige titel i dennes hjemlige jurisdiktion, jf. samme aftales artikel 128, 129, 135, 137 og 143. Imidlertid bestemmes det i aftalens artikel 193, litra a) og g), at denne ordning ikke omfatter juridiske tjenesteydelser i relation til EU-retten, hvorunder hører artikel 101 TEUF, som er omhandlet i den anfægtede afgørelse, og juridisk repræsentation ved bl.a. domstole og andre behørigt oprettede officielle retsinstanser i en part i aftalen, herunder Retten.
34
Efter at det er blevet fastslået, at sagsøgeren ikke kan påberåbe sig udtrædelsesaftalen eller handels- og samarbejdsaftalen, skal det dernæst prøves, om R. Howell og E. Davis ikke desto mindre kan meddeles tilladelse til at repræsentere sagsøgeren i henhold til artikel 19 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, hvortil der henvises i artikel 51, stk. 1, i Rettens procesreglement.
35
I dette øjemed må R. Howell og E. Davis anses for at have status som »advokater« som omhandlet i artikel 19, stk. 3, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol.
36
Med hensyn til deres møderet for en domstol i en medlemsstat eller i en anden stat, som er part i EØS-aftalen, bemærkes, at den foreliggende sag blev anlagt den 30. juli 2021, dvs. efter udløbet den 31. december 2020 af den i udtrædelsesaftalens artikel 126 fastsatte overgangsperiode, hvori, medmindre andet var fastsat i aftalen, EU-retten fortsat fandt anvendelse på Det Forenede Kongerige og på dettes område på trods af dets stilling som tredjeland.
37
Det følger heraf, at spørgsmålet om, hvorvidt advokater udpeget af sagsøgeren, som kun har møderet for domstolene i Det Forenede Kongerige, skal anses for at have møderet for en domstol i en medlemsstat eller i en anden stat, som er part i EØS-aftalen, ved anvendelsen af artikel 19, stk. 4, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, ikke længere kan prøves på grundlag af bestemmelser eller retsakter, der er omfattet af EU-retten, herunder sådanne, som finder anvendelse på advokaterhvervet, såsom direktiv 98/5 eller Rådets direktiv 77/249/EØF af 22. marts 1977 om lettelser med henblik på den faktiske gennemførelse af advokaters fri udveksling af tjenesteydelser (EFT 1977, L 78, s. 17).
38
En sådan prøvelse skal følgelig foretages på grundlag af en eventuel specifik retsforskrift i en medlemsstat, som ensidigt giver sådanne advokater møderet for dens domstole (jf. i denne retning dom af 24.3.2022, PJ og PC mod EUIPO, C-529/18 P og C-531/18 P, EU:C:2022:218, præmis 59).
39
Sagsøgeren har imidlertid ikke påberåbt sig nogen retsforskrift af denne art.
40
Det kan hvad dette angår bemærkes på baggrund af den franske regerings svar på foranstaltningen med henblik på sagens tilrettelæggelse, at der ikke findes en sådan retsforskrift i Frankrig.
41
Ifølge fransk ret har en sådan advokat således ret til at repræsentere en part for de franske domstole, enten hvis den pågældende før overgangsperiodens udløb er blevet registreret i et fransk advokatsamfund med titel af fransk advokat, før overgangsperiodens udløb har indgivet anmodning om anerkendelse af sine erhvervsmæssige kvalifikationer, og denne anmodning er under behandling, eller efter overgangsperiodens udløb med held har gennemført den prøve med henblik på kontrol af sit kendskab til fransk ret, som er fastsat i den relevante retsforskrift, og behørigt har ladet sig registrere i et fransk advokatsamfund under titel af fransk advokat.
42
Hverken R. Howell eller E. Davis kan følgelig indrømmes status som repræsentant for sagsøgeren i den sag, denne har anlagt til prøvelse af den anfægtede afgørelse, hverken i henhold til udtrædelsesaftalen eller handels- og samarbejdsaftalen eller i henhold til procesreglementets artikel 51, stk. 1, sammenholdt med artikel 19, stk. 4, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol.
43
Det følger heraf, at den foreliggende anmodning ikke skal tages til følge.
På grundlag af ovenstående præmisser
bestemmer
RETTEN (Ottende Afdeling):
1)
Anmodningen om, at Retten godkender R. Howell og E. Davis som repræsentanter for Natixis, tages ikke til følge.
2)
Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.
Afsagt i Luxembourg den 20. juni 2022.
E. Coulon
Justitssekretær
J. Svenningsen
Afdelingsformand
(
*1
) – Processprog: engelsk.