61993TO0585_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Sagens faktiske omstaendigheder
1 Den 7. marts 1991 vedtog Kommissionen med hjemmel i Raadets forordning (EOEF) nr. 1787/84 af 19. juni 1984 om Den Europaeiske Fond for Regionaludvikling (EFT L 169, s. 1, "grundforordningen"), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3641/85 af 20. december 1985 (EFT L 350, s. 40), beslutning K (91) 440 om at betale Kongeriget Spanien op til 108 578 419 ECU i oekonomisk stoette fra Den Europaeiske Fond for Regionaludvikling ("Feder") til investeringer i infrastruktur. Stoetten skulle gaa til et projekt, hvor Unión Eléctrica de Canarias SA (herefter "Unelco") skulle opfoere to elektricitetsvaerker paa De Kanariske OEer, nemlig paa Gran Canaria og paa Tenerife.
2 Faellesskabsfinansieringen af opfoerelsen af de to elektricitetsvaerker var fordelt over fire aar fra 1991 til 1994 og skulle betales i aarlige rater (beslutningens artikel 1 og 3 og bilag II og III). Budgetforpligtelsen for det foerste aar (1991), der androg 28 953 000 ECU (beslutningens artikel 1), skulle udbetales af sagsoegte ved beslutningens vedtagelse (beslutningens bilag III, punkt A.4). De senere udbetalinger skulle afhaengigt af finansieringsplanen for projektet og af, hvor langt projektet var blevet gennemfoert, daekke udgifterne til de deraf omfattede foranstaltninger, som den paagaeldende medlemsstat lovligt havde godkendt (beslutningens artikel 1 og 3). Ifoelge beslutningens artikel 5 kunne Kommissionen nedsaette eller inddrage stoetten til den paagaeldende foranstaltning, hvis der ved en undersoegelse viste sig at forekomme uregelmaessigheder, og saerligt hvis der var foretaget en vaesentlig aendring af betydning for betingelserne for foranstaltningens gennemfoerelse, uden at Kommissionen forinden var anmodet om godkendelse heraf (jf. endvidere punkt A.20, A.21 og C.2 i bilag III til beslutningen).
3 Ved skrivelse af 23. december 1991 oplyste femte og sjette sagsoeger, Aurora González González og Pedro Melián Castro, over for Kommissionen, at anlaegsarbejderne paa Gran Canaria var ulovlige, idet Unelco havde undladt at foretage en undersoegelse af indvirkningen paa miljoeet i overensstemmelse med Raadets direktiv 85/337/EOEF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning paa miljoeet (EFT L 175, s. 40, herefter "direktiv 85/337"), og anmodede Kommissionen om at foranledige, at arbejdet blev standset. Deres skrivelse blev registreret under nr. 4084/92.
4 Ved skrivelse af 23. november 1992 anmodede den anden sagsoeger, Domingo Viera González, om Kommissionens stoette i anledning af, at Unelco allerede havde foretaget anlaegsarbejder paa Gran Canaria og Tenerife, uden at Comisión de Urbanismo y Medio Ambiente de Canarias (planlaegnings- og miljoekommissionen for De Kanariske OEer, herefter "CUMAC") havde afgivet sin erklaering om indvirkningen paa miljoeet i overensstemmelse med den relevante nationale lovgivning. Denne skrivelse blev registreret under nr. 5151/92.
5 Den 3. december 1992 udfaerdigede CUMAC to erklaeringer vedroerende indvirkningen paa miljoeet af opfoerelsen af to elektricitetsvaerker paa Gran Canaria og Tenerife, som blev offentliggjort i Boletín oficial de Canarias henholdsvis den 26. februar og den 3. marts 1993.
6 Den 26. marts 1993 indgav den attende sagsoeger, en lokal miljoebeskyttelsesforening, Tagoror Ecologista Alternativo, Tenerife (herefter "TEA"), klage over CUMAC' s erklaering vedroerende indvirkningen paa miljoeet af projektet for opfoerelse af et elektricitetsvaerk paa Tenerife. Den 2. april 1993 indgav den nittende sagsoeger, en lokal miljoebeskyttelsesforening, Comisión Canaria contra la contaminación (De Kanariske OEers komité for forureningsbekaempelse, herefter "CIC"), ligeledes klage over CUMAC' erklaering vedroerende indvirkningen paa miljoeet af de to anlaegsprojekter paa Gran Canaria og Tenerife.
7 Miljoebeskyttelsesforeningen Greenpeace Spain, der paa nationalt niveau var ansvarlig for paa lokalt niveau at gennemfoere formaalene i miljoeorganisationen Stichting Greenpeace Council, Nederlandene (herefter "Greenpeace"), som er den foerste sagsoeger, anlagde den 18. december 1993 sag, hvorunder foreningen anfaegtede gyldigheden af de tilladelser, som Consegería de Industria, Comercio y Consumo del Gobierno de Canarias havde udstedt til Unelco.
8 Ved skrivelse af 17. marts 1993 til generaldirektoeren for Kommissionens Generaldirektorat for Regionalpolitik (herefter "GD XVI") anmodede Greenpeace Kommissionen om over for organisationen at bekraefte, at der var tildelt strukturfondsmidler fra Faellesskabet til de lokale myndigheder paa De Kanariske OEer i forbindelse med opfoerelsen af to elektricitetsvaerker, og om at oplyse, hvornaar udbetalingen af disse midler var planlagt.
9 Ved skrivelse af 13. april 1993 foreslog generaldirektoeren for GD XVI Greenpeace at "laese beslutning K (91) 440" som ifoelge generaldirektoeren indeholdt "naermere oplysninger om de saerlige betingelser, som Unelco skulle opfylde for at opnaa faellesskabsstoette, og finansieringsplanen".
10 Ved skrivelse af 17. maj 1993 anmodede Greenpeace Kommissionen om at tilsende foreningen alle oplysninger vedroerende foranstaltninger, som Kommissionen havde truffet i forbindelse med opfoerelsen af to elektricitetsvaerker paa De Kanariske OEer i medfoer af artikel 7 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2052/88 af 24. juni 1988 om strukturfondenes opgaver og effektivitet samt om samordningen af deres interventioner indbyrdes saavel som med interventionerne fra Den Europaeiske Investeringsbank og de oevrige eksisterende finansielle instrumenter (EFT L 185, s. 9, herefter "forordning nr. 2052/88"), hvori det bestemmes, at "aktioner, der finansieres af strukturfondene, EIB eller et andet eksisterende finansielt instrument, skal vaere i overensstemmelse med traktaterne og de retsakter, der er udstedt i henhold til disse, samt med Faellesskabets politikker, herunder dem, der vedroerer konkurrencereglerne, reglerne for indgaaelse af offentlige kontrakter og bestemmelserne om miljoebeskyttelse".
11 Ved skrivelse af 23. juni 1993 svarede generaldirektoeren for GD XVI Greenpeace foelgende: "I regret to say that I am unable to supply this information since it concerns the internal decision making procedures of the Commission ... but I can assure you that the Commission' s decision was taken only after full consultation between the various services of the concerned." ["Jeg beklager at maatte meddele, at jeg ikke er i stand til at videregive oplysninger herom, idet det vedroerer Kommissionens interne beslutningsproces ... men jeg kan oplyse, at Kommissionens beslutning foerst blev truffet efter udfoerlig hoering af de forskellige beroerte tjenestegrene."]
12 Den 29. oktober 1993 blev der i Kommissionen i Bruxelles afholdt et moede mellem Greenpeace og GD XVI om Feders finansiering af opfoerelsen af elektricitetsvaerker paa Gran Canaria og Tenerife.
13 Den 21. december 1993 anlagde sagsoegerne sag, der blev registreret ved Retten som nr. T-585/93, med paastand om annullation af den beslutning, som sagsoegerne haevdede, at Kommissionen havde truffet om at udbetale yderligere 12 mio. ECU til den spanske regering som godtgoerelse for udgifter afholdt til opfoerelse af to elektricitetsvaerker paa De Kanariske OEer (Gran Canaria og Tenerife) ud over den foerste rate paa 28 953 000 ECU. Beslutningen var ifoelge sagsoegerne vedtaget mellem den 7. marts 1991, hvor beslutning K (91) 440 blev vedtaget, og den 29. oktober 1993, hvor Kommissionen under ovennaevnte moede med Greenpeace naegtede at videregive naermere oplysninger om finansieringen af opfoerelsen af to elektricitetsvaerker paa De Kanariske OEer til foreningen, men dog bekraeftede, at der allerede var udbetalt et samlet beloeb paa 40 mio. ECU til den spanske regering i forbindelse med gennemfoerelsen af beslutning K (91) 440.
14 Ved saerskilt dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 22. februar 1994 rejste Kommissionen formalitetsindsigelse i medfoer af procesreglementets artikel 114. Sagsoegerne afgav indlaeg vedroerende formaliteten den 10. maj 1994.
15 Den 30. marts 1994 indgav Kongeriget Spanien begaering om intervention til stoette for Kommissionens paastande. Ved kendelse af 8. juni 1994 tillod formanden for Rettens Anden Afdeling Kongeriget Spanien at intervenere til stoette for Kommissionens paastande. Intervenienten indgav skriftligt indlaeg den 13. juli 1994. Sagsoegerne fremsatte bemaerkninger til den spanske regerings indlaeg den 27. september 1994.
16 Ved beslutning af 25. juli 1994 henviste Retten sagen til behandling i en afdeling bestaaende af tre dommere.
Parternes paastande
17 Sagsoegerne har nedlagt foelgende paastande:
° Sagsoegtes beslutning vedtaget mellem den 7. marts 1991 og den 29. oktober 1993 om at udbetale 12 mio. ECU eller andre beloeb i samme stoerrelsesorden til Kongeriget Spanien i medfoer af beslutning K (91) 440 som godtgoerelse af udgifter, som Kongeriget Spanien har afholdt til opfoerelse af to elektricitetsvaerker (paa Gran Canaria og Tenerife), annulleres.
° Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
18 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande i formalitetsindsigelsen:
° Sagen afvises.
° Sagsoegerne tilpligtes at betale sagsoegtes sagsomkostninger.
19 Intervenienten har nedlagt foelgende paastande:
° Sagen afvises.
° Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.
20 Sagsoegerne har i deres indlaeg vedroerende formalitetsindsigelsen nedlagt foelgende paastande:
° Kommissionen anmodes om at fremlaegge alle gyldige bilag omfattet af artikel 38, stk. 2, i Kommissionens forordning nr. 86/610/EOEF, Euratom, EKSF af 11. december 1986 om gennemfoerelsesbestemmelser til visse bestemmelser i finansforordningen af 21. december 1977 (EFT L 360, s. 1, herefter "forordning nr. 86/610") vedroerende udbetalingen af midler i henhold til beslutning K (91) 440.
° Kommissionen anmodes om paa udtoemmende maade at angive de naermere omstaendigheder ved udbetalingen af midler i medfoer af beslutning K (91) 440, herunder datoen for indgaaelsen af forpligtelsen, fastsaettelsen, anvisningen og betalingen af hvert beloeb, der er udbetalt i medfoer af beslutning K (91) 440, samt stoerrelsen af de udbetalte beloeb.
° Formalitetsindsigelsen tages ikke til foelge.
° Sagsoegte tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med formalitetsindsigelsen, og Kongeriget Spanien tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med dets intervention.
Parternes anbringender og argumenter
21 Kommissionen har fremfoert to anbringender til stoette for, at sagen skal afvises, hvoraf det foerste vedroerer karakteren af den anfaegtede retsakt og det andet sagsoegernes manglende retlige interesse i soegsmaalet.
Afvisning paa grund af den anfaegtede retsakts karakter
22 Kommissionen har gjort gaeldende, at der ikke under den gaeldende procedure ved gennemfoerelsen af beslutning K (91) 440 kan vedtages en retsakt i form af en beslutning, som kan anfaegtes under et annullationssoegsmaal i medfoer af EF-traktatens artikel 173, idet en beslutning om finansiering fra Feder ikke gennemfoeres ved formelle retsakter. Ifoelge Kommissionen fremgaar det af en gennemgang af bestemmelserne i finansforordningen af 21. december 1977 vedroerende De Europaeiske Faellesskabers almindelige budget (EFT L 356, s. 1, herefter "finansforordningen"), senest aendret ved Raadets forordning (Euratom, EKSF, EOEF) nr. 610/90 af 13. marts 1990 (EFT L 70, s. 1), at naar der er truffet en beslutning om finansiering fra Feder, anses de retlige betingelser for, at der er opstaaet en forpligtelse til udbetaling, for at vaere opfyldt. Betalingen af en del af stoetten fra Feder er saaledes kun den rent administrative foelge af den oprindelige forpligtende beslutning, dvs. beslutning K (91) 440 i den foreliggende sag.
23 Kommissionen har gjort gaeldende, at sagsoegerne ikke paa denne maade blot kan nedlaegge paastand om annullation af betalingen, der er sket i overensstemmelse med finansforordningens artikel 51, uden at anfaegte lovligheden af den oprindelige forpligtende beslutning, dvs. beslutning K (91) 440. Det foelger efter Kommissionens opfattelse heraf, at eftersom sagsoegerne ikke inden fristens udloeb har anfaegtet beslutning K (91) 440, skal sagen afvises, medmindre Retten finder, at gennemfoerelsen af beslutning K (91) 440 om finansiering udgoer en beslutning i den i traktatens artikel 173 anvendte betydning.
24 Sagsoegerne goer gaeldende, at hvis man anlaegger en materiel i stedet for en formel vurdering af, om en retsakt udgoer en beslutning i den i traktatens artikel 173 anvendte betydning (Rettens dom af 28.10.1993, sag T-83/92, Zunis Holding m.fl. mod Kommissionen Sml. II, s. 1169), skal de fire etaper, som udbetalingen af faellesskabsmidler i finansforordningen opdeles i, nemlig indgaaelse af forpligtelsen (artikel 36-39), udgiftens fastsaettelse (artikel 40, 41 og 42), udgiftens anvisning (artikel 43-50) og udgiftens betaling (artikel 51, 52 og 53), anses for at vaere retsakter, der kan underkastes retslig proevelse i medfoer af traktatens artikel 173. Sagsoegerne har endvidere anfoert, at det foelger af artikel 1 i beslutning K (91) 440, at beslutningen om at godkende indgaaelsen af udgiftsforpligtelserne for det foelgende regnskabsaar ikke er automatisk, men dels afhaenger af finansieringsplanen for finansoperationen, dels af, hvor langt projektet er fremskredet.
25 Endvidere har sagsoegerne anfoert, at Kommissionen i forbindelse med gennemfoerelsen af beslutning K (91) 440 baade havde en forpligtelse til at foretage en opfoelgning af, at Kongeriget Spanien fulgte Faellesskabets politik paa miljoeomraadet, saerligt direktiv 85/337, og til at naegte at udbetale flere midler, hvis denne politik ikke blev fulgt. Sagsoegerne er derfor af den opfattelse, at for saa vidt som Kommissionen vidste eller burde have vidst, at anvendelsen af disse midler i den foreliggende sag var i strid med Faellesskabets politik paa miljoeomraadet, var den i medfoer af beslutning K (91) 440 forpligtet til at afslaa at udbetale de mellem 11 og 12 mio. ECU.
Afvisning paa grund af sagsoegernes manglende retlige interesse i soegsmaalet
26 Kommissionen har gjort gaeldende, at sagsoegerne ikke er umiddelbart og individuelt beroert af den anfaegtede beslutning. Kommissionen har anfoert, at eftersom den anfaegtede beslutning kun vedroerer betalingen af en rate af Feder-finansieringen, kan retsstillingen for sagsoegerne, hvis interesse alene er beskyttelsen af miljoeet, ikke have vaeret umiddelbart beroert deraf. Sagsoegerne kan saaledes ikke paastaa, at de er beroert af den anfaegtede beslutning paa en tilsvarende maade som den spanske regering, der er adressat for beslutningen. Endvidere er sagsoegerne ikke individuelt beroert af den anfaegtede beslutning, idet beslutningen kun vedroerer forholdet mellem Kommissionen og Spanien og saaledes ikke tillaegger tredjemand nogen rettigheder eller paalaegger tredjemand nogen forpligtelser.
27 Kommissionen bestrider endvidere, at den anden sagsoeger, Domingo Viera González, og den femte sagsoeger, Aurora González González, har retlig interesse i soegsmaalet, blot fordi de har indgivet klage til Kommissionen. Kommissionen har endvidere anfoert, at de retlige regler om Kommissionens forhold til medlemsstaterne paa dette omraade, i henhold til hvilke den anfaegtede beslutning er vedtaget, ikke tillaegger borgerne en individuel rettighed, og at borgerne saaledes ikke har retlig interesse i soegsmaalet, hverken for saa vidt angaar soegsmaal i medfoer af artikel 173 og 175 eller soegsmaal i medfoer af EF-traktatens artikel 169.
28 Endelig er Kommissionen af den opfattelse, at naervaerende sag ikke skulle have vaeret anlagt ved Faellesskabets retsinstanser, men ved de nationale retsinstanser, som efter Kommissionens opfattelse er de eneste, der kan afgoere, om tilladelsen til at opfoere de to elektricitetsvaerker paa De Kanariske OEer er lovlig i henhold til direktiv 85/337.
29 Sagsoegerne er af den opfattelse, at de er umiddelbart beroert, idet den anfaegtede beslutning ikke overlader den spanske regering noget skoen med hensyn til anvendelsen af midlerne fra Feder (Domstolens dom af 23.11.1971, sag 62/70, Bock mod Kommissionen, Sml. 1971, s. 239, org. ref.: Rec. s. 897, og af 17.1.1985, sag 11/82, Piraiki-Patraiki m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 207).
30 Til stoette for, at de skulle vaere individuelt beroert, har sagsoegerne principalt gjort gaeldende, at enhver, som har lidt eller risikerer at lide en skade eller et tab paa grund af en faellesskabsforanstaltning, der paavirker miljoeet, har retlig interesse i henhold til traktatens artikel 173, og subsidiaert, at enhver, som har lidt eller risikerer at lide en skade eller et "saerligt" tab paa grund af en faellesskabsforanstaltning, der paavirker miljoeet, har retlig interesse.
31 Sagsoegerne har endvidere anfoert, at kravet om, at sagsoegeren for at vaere berettiget til at anlaegge sag skal godtgoere at vaere beroert paa en tilsvarende maade som adressaten for en beslutning, ikke har stoette i Domstolens praksis paa omraadet, og paaberaaber sig retspraksis paa statsstoetteomraadet, hvorefter konkurrenterne til stoettemodtagere har retlig interesse i medfoer af traktatens artikel 173, selv om deres interesser ikke er beroert paa tilsvarende maade som adressaten for en beslutning, som er den paagaeldende medlemsstat (Domstolens dom af 19.5.1993, sag C-198/91, Cook mod Kommissionen, Sml. I, s. 2487).
32 Sagsoegerne har anmodet Retten om at anlaegge en friere synsvinkel paa spoergsmaalet og anerkende, at deres retlige interesse i soegsmaalet i den foreliggende sag ikke kan vaere afhaengig af en rent oekonomisk interesse, men af deres interesse i at beskytte miljoeet, og saaledes fravige det udgangspunkt, som Retten hidtil har fulgt i sager vedroerende rent oekonomiske interesser.
33 Sagsoegerne har til stoette herfor paaberaabt sig Faellesskabets politik og retspraksis paa miljoebeskyttelsesomraadet, de internationale forpligtelser, Faellesskabet har paataget sig paa omraadet, medlemsstaternes og tredjelandes lovgivning og praksis, herunder saerligt lovgivning og praksis i De Forenede Stater, og har bilagt staevningen en rapport udarbejdet i 1992 af Institute for Applied Ecology med titlen "Access to Justice, Final Report". Ifoelge sagsoegerne fremgaar det af rapporten, at borgere, der godtgoer at have en tilstraekkelig interesse, i alle medlemsstaterne ved domstolene kan anfaegte administrative afgoerelser, der kan have vaeret truffet i strid med de miljoemaessige regler. Endvidere anerkender de fleste medlemsstater tillige, at der tilkommer miljoebeskyttelsesforeninger, der er tilstraekkeligt repraesentative for deres medlemmers interesser, eller som har gennemgaaet en anerkendelses- og registreringsprocedure, en mulighed for at anlaegge saadanne sager.
34 Sagsoegerne goer paa dette grundlag gaeldende, at de hver isaer har lidt en personlig og saerlig skade som foelge af Kommissionens handlinger og undladelser, og at de saaledes, naar det drejer sig om en miljoesag, opfylder betingelserne for retlig interesse i henhold til traktatens artikel 173.
35 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at opfoerelsen af elektricitetsvaerket paa Gran Canaria saaledes vil skade
° sagsoegeren Domingo Viera Gonzàlez, som er lokal indbygger og sekretaer for sammenslutningen af fiskere i Castillo del Romeral, idet opfoerelsen af elektricitetsvaerket vil skade de lokale fiskeres eksistensgrundlag
° sagsoegeren Pablo Guedes García, som er lokal indbygger og landmand, idet opfoerelsen af elektricitetsvaerket vil skade eksistensgrundlaget for de lokale landmaend og paavirke det paagaeldende omraade, som giver den stoerste tomathoest paa De Kanariske OEer
° sagsoegeren José Ignacio Trojaola Chavez, som er ansat i turistbranchen, idet opfoerelsen af elektricitetsvaerket vil skade befolkningens sundhed, turistbranchen, fiskerne og landmaendene
° sagsoegeren Aurora González González, som er formand for beboerforeningen Aurora Sánchez Bolanos, idet opfoerelsen af elektricitetsvaerket vil have skadelige virkninger paa de lokale indbyggeres livskvalitet
° sagsoegeren Pedro Melián Castro, som er lokal indbygger og taxachauffoer, idet opfoerelsen af elektricitetsvaerket vil skade miljoeet og turismen
° sagsoegeren Caridad Sánchez Artiles, som er lokal indbygger og laege, idet opfoerelsen af elektricitetsvaerket vil faa skadelige virkninger paa indbyggernes sundhed
° sagsoegeren José Juan Melián Melián, som er lokal indbygger og leder af boernehaven i Castillo del Romeral, idet opfoerelsen af elektricitetsvaerket vil skade miljoeet og faa skadelige virkninger paa boernenes uddannelse.
36 Opfoerelsen af elektricitetsvaerket paa Tenerife vil ifoelge sagsoegerne skade
° sagsoegeren Carmen Guadalupe Gómez Castro, som er lokal indbygger, der har koebt et hus i omraadet af helbredsgrunde, fordi hun lider af alvorligt aandedraetsbesvaer, idet opfoerelsen af elektricitetsvaerket vil skade hendes helbred
° sagsoegeren Clara Donate Hernández, som er lokal indbygger og landmand, idet opfoerelsen af elektricitetsvaerket vil skade hendes helbred og driften af hendes landbrug
° sagsoegeren Balbina Martín Espínola, idet opfoerelsen af elektricitetsvaerket vil skade hendes helbred
° sagsoegeren José Hernández Morín, medlem af fagforeningen for De Kanariske OEer, idet opfoerelsen af elektricitetsvaerket vil faa skadelige virkninger for eksistensgrundlaget for de ansatte i turistbranchen
° sagsoegeren Germán Peña Hernández, der er lokal indbygger og repraesentant for beboerforeningen i Los Abrigos de Granadilla de Abona, idet opfoerelsen af elektricitetsvaerket vil faa skadelige virkninger paa indbyggernes helbred og paavirke eksistensgrundlaget for de ansatte i turistbranchen og landbruget
° sagsoegeren Antonio Cabrera Expósito, der er lokal indbygger og kommunal miljoekonsulent i Granadilla, idet opfoerelsen af elektricitetsvaerket vil have skadelige virkninger paa miljoeet, turismen, landbruget og sundheden
° sagsoegeren Valentín Hernández Vaquero, der er ansvarlig for afdelingen for forebyggende medicin ved en lokal sundhedsplejeinstitution, idet opfoerelsen af elektricitetsvaerket vil have skadelige virkninger paa de lokale indbyggeres helbred
° sagsoegeren Peter Reinhard, der er lokal indbygger, idet opfoerelsen af elektricitetsvaerket vil have skadelige virkninger paa udoevelsen af wind-surfing, som er grunden til, at han har bosat sig paa Tenerife
° sagsoegeren Julio González Domínguez, som er ornitolog, idet opfoerelsen af elektricitetsvaerket vil faa en skadelig virkning paa flora og fauna, herunder saerligt de lokale fuglearter.
37 Med hensyn til spoergsmaalet, om de sagsoegere, som er foreninger (Greenpeace, TEA, CIC), har retlig interesse, har sagsoegerne anfoert, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det kun er i tilfaelde, hvor saadanne organisationers medlemmer ikke selv er individuelt beroert af den anfaegtede faellesskabsforanstaltning, at de ikke har retlig interesse i soegsmaalet. Det foelger heraf, at naar et eller flere medlemmer af en forening er berettigede til at anlaegge sag med paastand om annullation, boer den forening, der varetager deres interesser, ligeledes vaere berettiget dertil.
38 Sagsoegerne er af den opfattelse, at disse to betingelser er opfyldt i den foreliggende sag af den foerste, den attende og den nittende sagsoeger, dvs. foreningerne Greenpeace, TEA og CIC. De har anfoert, at Greenpeace, Nederlandene, har status som juridisk person og ifoelge artikel 2 i sine vedtaegter arbejder for "naturbevarelse". Endvidere har Greenpeace Spain, der i Spanien er ansvarlig for gennemfoerelsen af Greenpeace' s maal paa lokalt niveau (jf. praemis 7), blandt sine 61 828 medlemmer 1 266 indbyggere paa De Kanariske OEer, hvoraf et stort antal er individuelt beroert af den anfaegtede beslutning. Med hensyn til TEA, der er en miljoebeskyttelsesforening paa Tenerife, fremgaar det bl.a. af artikel 2 i foreningens vedtaegter, at den har til formaal at fremme, stoette og begunstige forskning i naturen og miljoeet generelt, og mange af dens 154 medlemmer er tillige individuelt beroert af den anfaegtede retsakt. Endelig har CIC, som er en forening paa Gran Canaria med status som juridisk person, til formaal at beskytte og forsvare historiske, kulturelle, naturmaessige, landskabsmaessige, oekologiske og miljoemaessige vaerdier.
39 Sagsoegerne har subsidiaert gjort gaeldende, at organisationer, som repraesenterer miljoebeskyttelse, skal anses for at vaere individuelt beroert paa grund af den saerligt vigtige rolle, de indtager i forbindelse med domstolskontrol, idet de paa ordnet og samordnet maade varetager de almene interesser, som er faelles for et stort antal personer (forslag til afgoerelse fremsat af generaladvokat Lenz forud for dom af 30.6.1988 i sag 297/86, CIDA m.fl. mod Raadet, Sml. s. 3531, paa s. 3540, punkt 15).
40 Sagsoegerne har endvidere bestridt rigtigheden af Kommissionens argument om, at naervaerende sag har en subsidiaer karakter i forhold til sagen for den spanske ret, og anfoert, at der med naervaerende sag skal sikres domstolskontrol af Kommissionens retsakter, der er vedtaget i strid med de gaeldende faellesskabsregler og ikke kun af de retsakter, der er udstedt af de spanske myndigheder.
41 Endelig har sagsoegerne anfoert, at Kommissionens argument ° hvorefter spoergsmaalet, om annullationssoegsmaalet skal antages til realitetsbehandling, afhaenger af, om den anfaegtede retsakt har skabt individuelle rettigheder for sagsoegerne ° ikke har stoette hverken i ordlyden af traktatens artikel 173 eller i faellesskabsretspraksis.
42 Intervenienten, den spanske regering, har vedroerende spoergsmaalet om sagsoegernes retlige interesse i soegsmaalet sondret mellem den retlige interesse for de sagsoegere, der er foreninger, nemlig Greenpeace, TEA og CIC, og den retlige interesse for de sagsoegere, der er fysiske personer.
43 Med hensyn til spoergsmaalet, om de sagsoegere, der er foreninger, har retlig interesse, anfoerer regeringen, at ingen af dem paa grund af den anfaegtede beslutning er i en situation, der giver dem saadanne saerlige kendetegn, at de kan sidestilles med adressaten for den anfaegtede beslutning, og at en forening eller organisation, hvis formaal er at varetage en gruppe borgeres faelles interesser, ifoelge Domstolens praksis ikke kan anses for umiddelbart og individuelt beroert af en retsakt, som paavirker denne gruppes interesser i almindelighed (dom af 14.12.1962, forenede sager 16/62 og 17/62, Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes m.fl. mod Raadet, Sml. 1954-1964, s. 359, org. ref.: Rec. s. 901).
44 Med hensyn til spoergsmaalet, om de sagsoegere, der er fysiske personer, har retlig interesse, anfoerer den spanske regering, at ingen af disse har gjort gaeldende at have oekonomiske interesser i vedtagelsen af den omtvistede beslutning, saaledes at deres situation vil kunne sidestilles med Kongeriget Spaniens. Endvidere er den omstaendighed, at enkelte af sagsoegerne har indgivet klage til Kommissionen i forbindelse med naervaerende sag, ikke tilstraekkeligt til, at de har retlig interesse i soegsmaalet, eftersom Kommissionen ifoelge fast retspraksis ikke er forpligtet til at indlede traktatbrudsprocedure mod en medlemsstat (Domstolens dom af 17.5.1990, sag C-87/89, Sonito m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1981, praemis 6).
Rettens bemaerkninger
45 I medfoer af procesreglementets artikel 114, stk. 3, forhandles der mundtligt om formalitetsindsigelsen, medmindre Retten bestemmer andet. Retten finder, at den foreliggende sag er tilstraekkeligt oplyst i sagens akter, og det bestemmes derfor, at der ikke afholdes mundtlig forhandling.
46 Det skal foerst undersoeges, om sagsoegerne har retlig interesse i soegsmaalet, inden det undersoeges, om den af sagsoegerne anfaegtede retsakt er en beslutning i den i traktatens artikel 173 anvendte betydning.
47 Retten finder, at det foerst skal undersoeges, om de sagsoegende enkeltpersoner har retlig interesse i soegsmaalet, og siden, om de sagsoegende foreninger har retlig interesse.
Spoergsmaalet, om de sagsoegende enkeltpersoner har retlig interesse i soegsmaalet
48 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens faste praksis, at personer, der ikke er adressater for en beslutning, kun vil kunne paastaa, at de beroeres individuelt, hvis denne beslutning rammer dem paa grund af visse egenskaber, som er saerlige for dem, eller paa grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem paa lignende maade som adressaten (Domstolens dom af 15.7.1963, sag 25/62, Plaumann mod Kommissionen, Sml. 1954-1964, s. 411, org. ref.: Rec. s. 197, af 14.7.1983, sag 231/82, Spijker mod Kommissionen, Sml. s. 2559, af 21.5.1987, sag 97/85, Deutsche Lebensmittelwerke m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2265, ovennaevnte dom i sagen Cook mod Kommissionen, og dom af 15.6.1993, sag C-225/91, Matra mod Kommissionen, Sml. I, s. 3203; Rettens domme af 19.5.1994, sag T-2/93, Air France mod Kommissionen, Sml. II, s. 323, og sag T-465/93, Consorzio gruppo di azione locale "Murgia Messapica" mod Kommissionen, Sml. II, s. 361).
49 Inden det undersoeges, om de betingelser, der er opstillet i ovennaevnte retspraksis, er opfyldt i den foreliggende sag, skal det undersoeges, om sagsoegernes argumentation kan tages til foelge, hvori de har anfoert, at Retten ved undersoegelsen af, hvorvidt sagen kan antages til realitetsbehandling, skal frigoere sig fra den omtalte retspraksis, i henhold til hvilken sagsoegende tredjemaend skal godtgoere, at de beroeres af den anfaegtede retsakt paa lignende maade som adressaten for beslutningen, og i stedet alene laegge vaegt paa, at de sagsoegende tredjemaend har lidt eller kan lide tab eller skade som foelge af de oedelaeggende konsekvenser for miljoeet, der forvoldes paa grund af faellesskabsinstitutionernes ulovlige adfaerd. I denne forbindelse har sagsoegerne som omtalt ovenfor (jf. praemis 30 og 32) anfoert, at deres interesser, der beroeres af den anfaegtede beslutning, ikke er af oekonomisk art, som det har vaeret tilfaeldet i naesten alle domme, der er afsagt i medfoer af traktatens artikel 173, men af en hel anden art, der vedroerer miljoeet og beskyttelsen af sundheden.
50 Det bemaerkes, at selv om ovennaevnte retspraksis bestaar af domme, der for de flestes vedkommende er afsagt i sager, der i princippet vedroerer interesser af oekonomisk art, forholder det sig dog stadig saaledes, at det vaesentlige kriterium, som er anvendt i denne retspraksis ° nemlig i korthed, at der samlet kan siges at foreligge tilstraekkelige omstaendigheder til, at en sagsoegende tredjemand kan paastaa at vaere beroert af den anfaegtede beslutning paa en maade, der adskiller ham fra alle andre ° stadig finder anvendelse, uanset om de af sagsoegernes interesser, der er beroert, er af oekonomisk eller anden art.
51 Det kriterium, som sagsoegerne paastaar skal anvendes, nemlig alene om der foreligger et aktuelt eller fremtidigt tab, kan ikke i sig selv vaere tilstraekkeligt til at begrunde den retlige interesse i soegsmaalet for en sagsoeger, naar et saadant tab paa en almen og abstrakt maade kan beroere en stort antal borgere, som ikke paa forhaand naermere kan fastlaegges, saaledes at de individualiseres paa lignende maade som adressaten for en beslutning i overensstemmelse med ovennaevnte retspraksis. Dette resultat beroeres ikke af, at retlig interesse ifoelge retspraksis paa miljoebeskyttelsesomraadet i flere stater kan afhaenge af, at der blot er en "tilstraekkelig" interesse hos sagsoegerne, saaledes som sagsoegerne har anfoert (jf. praemis 33), thi retlig interesse i henhold til traktatens artikel 173, stk. 4, er betinget af den samtidige opfyldelse af betingelserne om, at sagsoegeren er umiddelbart og individuelt beroert af den anfaegtede beslutning (jf. praemis 48).
52 Det foelger heraf, at sagsoegernes argumentation, hvorefter deres retlige interesse i den foreliggende sag skal bedoemmes ud fra andre kriterier end dem, der allerede er fastlagt i retspraksis, ikke kan tages til foelge.
53 Det skal derfor undersoeges, om sagsoegerne i den foreliggende sag er individuelt beroert af den anfaegtede beslutning paa grund af visse egenskaber, som er saerlige for dem, eller paa grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem paa lignende maade som adressaten.
54 Det bemaerkes for det foerste, at sagsoegerne er seksten borgere, som paaberaaber sig enten alene deres objektive egenskab af "lokal indbygger", "fisker", "landmand", eller deres egenskab af person, der er bekymret for de konsekvenser, som opfoerelsen af de to elektricitetsvaerker kan faa for den lokale turisme, for befolkningens helbred paa De Kanariske OEer og for miljoeet. Sagsoegerne har saaledes ikke paaberaabt sig en situation, der i det vaesentlige er forskellig fra situationen for alle andre personer, der bor eller udoever virksomhed i de paagaeldende omraader, idet den anfaegtede beslutning ° fordi den yder oekonomisk stoette til opfoerelsen af to elektricitetsvaerker paa Gran Canaria og Tenerife ° i forhold til dem er en foranstaltning, hvis virkninger paa en objektiv, almen og abstrakt maade kan beroere forskellige grupper af borgere og i realiteten enhver, som har bopael eller opholder sig i de paagaeldende omraader.
55 Sagsoegerne kan saaledes kun anses for at vaere beroert af den anfaegtede beslutning paa samme maade som enhver anden lokal indbygger, fisker, landmand eller turist, der ° aktuelt eller potentielt ° befinder sig i en tilsvarende situation (ovennaevnte dom i sagen Spijker mod Kommissionen, praemis 9, Rettens kendelse af 21.2.1995, sag T-117/94, Associazione agricoltori della provincia di Rovigo m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 455, praemis 25).
56 Det skal for det andet fastslaas, at den omstaendighed, at den anden, femte og sjette sagsoeger har indgivet klage til Kommissionen, heller ikke kan anses for at udgoere en saerlig omstaendighed, der individualiserer dem i forhold til alle andre, saaledes at de faar retlig interesse i henhold til traktatens artikel 173. Det bemaerkes hertil, at der for saa vidt angaar oekonomisk stoette fra Feder ikke er fastsat saerlige procedurer for at inddrage borgerne i vedtagelsen, gennemfoerelsen og opfoelgningen af beslutninger herom. Under disse omstaendigheder har en klager ikke retlig interesse i henhold til artikel 173, blot fordi han har indgivet klage og eventuelt har haft en brevveksling med Kommissionen. Ifoelge Domstolens praksis har den, der anmoder en institution om at indlede en undersoegelse over for tredjemand, men ikke om at traeffe en beslutning i forhold til ham selv, ikke ° selv om han kan anses for at have en indirekte interesse ° ganske samme retsstilling som en aktuel eller potentiel adressat for en retsakt, der kan annulleres i medfoer af traktatens artikel 173 (Domstolens dom af 10.6.1982, sag 246/81, Lord Bethell mod Kommissionen, Sml. s. 2277).
57 De af sagsoegerne paaberaabte omstaendigheder er herefter ikke tilstraekkelige til at adskille dem fra alle andre og derved individualisere dem paa lignende maade som adressaten.
58 Det foelger heraf, at sagen skal afvises, for saa vidt den er anlagt af de sagsoegere, som er enkeltpersoner.
Spoergsmaalet, om de sagsoegende foreninger har retlig interesse i soegsmaalet
59 Indledningsvis bemaerkes det for det foerste, at en forening, der er oprettet for at varetage en gruppe borgeres kollektive interesser, ifoelge fast retspraksis ikke kan anses for at vaere individuelt beroert ° i den i traktatens artikel 173, stk. 4, forudsatte betydning ° af en retsakt, der paavirker denne gruppes interesser generelt, og derfor ikke har kompetence til at anlaegge sag med paastand om annullation, naar foreningens medlemmer ikke kan goere det individuelt (Domstolens dom af 14.12.1962, forenede sager 19/62-22/62, Fédération nationale de la boucherie en gros et du commerce en gros des viandes m.fl. mod Raadet, Sml. 1954-1964, s. 371, org. ref.: Rec. s. 943, af 18.3.1975, sag 72/74, Union syndicale m.fl. mod Raadet, Sml. s. 401, Domstolens kendelse af 11.7.1979, sag 60/79, Producteurs de vins de table et vins de pays mod Kommissionen, Sml. s. 2429, Domstolens dom af 10.7.1986, sag 282/85, DEFI mod Kommissionen, Sml. s. 2469, Domstolens kendelse af 5.11.1986, sag 117/86, UFADE mod Raadet og Kommissionen, Sml. s. 3255, praemis 12, Rettens dom af 6.7.1995, forenede sager T-447/93, T-448/93 og T-449/93, AITEC m.fl. mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser, praemis 58 og 59). For det andet bemaerkes det, at saerlige omstaendigheder, saasom at en forening har medvirket under proceduren forud for vedtagelsen af en retsakt omfattet af traktatens artikel 173, kan berettige, at en sag, som er anlagt af en forening, hvis medlemmer ikke er umiddelbart og individuelt beroert af den omtvistede retsakt, antages til realitetsbehandling (Domstolens dom af 2.2.1988, forenede sager 67/85, 68/85 og 70/85, Van der Kooy m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 219, og af 24.3.1993, sag C-313/90, CIRFS m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1125).
60 De tre sagsoegende foreninger, nemlig Greenpeace, TEA og CIC, har gjort gaeldende, at de repraesenterer de almene interesser i miljoebeskyttelse for indbyggere paa Gran Canaria og Tenerife, og at deres medlemmer er beroert af den anfaegtede beslutning, uden dog at paaberaabe sig, at der skulle foreligge saerlige omstaendigheder, der kunne begrunde, at deres medlemmer har en individuel interesse frem for alle andre, der bor i disse omraader. Under disse omstaendigheder finder Retten, at den eventuelle paavirkning af de sagsoegende foreningers medlemmers retsstilling ikke kan adskille sig fra den paavirkning, som de enkeltpersoner, der er sagsoegere i naervaerende sag, har paaberaabt sig. Det foelger heraf, at naar Retten har fastslaaet (jf. praemis 58), at de enkeltpersoner, der er sagsoegere i naervaerende sag, ikke kan anses for at vaere individuelt beroert af den anfaegtede beslutning, kan medlemmerne af de sagsoegende foreninger i deres egenskab af lokale indbyggere paa Gran Canaria og Tenerife, heller ikke vaere det.
61 Eftersom en af de noedvendige betingelser for, at en sag anlagt af en forening i medfoer af traktatens artikel 173 kan antages til realitetsbehandling, ikke er opfyldt i den foreliggende sag, skal det undersoeges, om den brevveksling og den samtale, som en af de tre sagsoegende foreninger, Greenpeace, har haft med Kommissionen om finansieringen af projektet til opfoerelse af to elektricitetsvaerker paa De Kanariske OEer, udgoer saerlige omstaendigheder, der kan begrunde, at Greenpeace har retlig interesse i sin egenskab af forening, som omhandlet i ovennaevnte domme i sagen CIRFS m.fl. mod Kommissionen og i sagen Van der Kooy m.fl. mod Kommissionen.
62 Det bemaerkes, at Kommissionen i den foreliggende sag ikke som i CIRFS-sagen har indledt en procedure, hvori Greenpeace har deltaget, forud for vedtagelsen af den anfaegtede beslutning, og at Kommissionen heller ikke paa nogen anden maade har involveret Greenpeace med hensyn til vedtagelsen af grundbeslutningen K (91) 440 og/eller i den anfaegtede beslutning. Under disse omstaendigheder kan Greenpeace ikke paaberaabe sig en saerlig individuel interesse, der adskiller sig fra dens medlemmers, som begrundelse for, at foreningen skulle have retlig interesse (ovennaevnte domme i sagen CIRFS m.fl. mod Kommissionen og i sagen Van der Kooy m.fl. mod Kommissionen).
63 Det bemaerkes endvidere, at Greenpeace' s brevveksling med Kommissionen og den samtale, som foreningen efterfoelgende havde med Kommissionen, kun fandt sted i informationsoejemed, idet Kommissionen hverken er forpligtet til at raadfoere sig med eller hoere sagsoegerne i forbindelse med gennemfoerelsen af beslutning K (91) 440 (jf. praemis 56). Greenpeace kan derfor ikke paa grund af sine henvendelser til Kommissionen tillaegges retlig interesse i henhold til traktatens artikel 173, stk. 4.
64 Det foelger heraf, at hverken de sagsoegere, der er fysiske personer, eller de sagsoegere, der er foreninger, er individuelt beroert af den beslutning, som sagsoegerne har gjort gaeldende, at Kommissionen har vedtaget mellem den 7. marts 1991 og den 29. oktober 1993 om at udbetale Kongeriget Spanien mellem 11 og 12 mio. ECU fra Feder som godtgoerelse for udgifter afholdt til opfoerelse af to elektricitetsvaerker paa De Kanariske OEer (Gran Canaria og Tenerife).
65 Idet det er ufornoedent at undersoege, om der i sagen foreligger en beslutning, der kan anfaegtes under et soegsmaal i henhold til traktatens artikel 173, og om sagsoegerne er umiddelbart beroert af den anfaegtede beslutning, maa sagen afvises.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
66 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Sagsoegerne har tabt sagen og boer derfor tilpligtes at betale sagens omkostninger.
67 Ifoelge procesreglementets artikel 87, stk. 4, foerste afsnit, baerer medlemsstater, der er indtraadt i en sag, deres egne omkostninger. Kongeriget Spanien boer derfor baere sine egne omkostninger.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTEN (Foerste Afdeling)
1) Sagen afvises.
2) Sagsoegerne betaler sagens omkostninger in solidum.
3) Kongeriget Spanien baerer sine egne omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg, den 9. august 1995.