61987CJ0051_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 18 . februar 1987, har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i henhold til EOEF-Traktatens artikel 173, stk . 1, anlagt sag med paastand om annullation af Raadets forordning nr . 3924/86 af 16 . december 1986 om anvendelse af generelle toldpraeferencer i 1987 for visse industrivarer med oprindelse i udviklingslande og af Raadets forordning nr . 3925/86 af 16 . december 1986 om anvendelse af generelle toldpraeferencer i 1987 for tekstilvarer med oprindelse i udviklingslande ( EFT L 373, s . 1 og 68 ).
2 Det vaesentlige i ordningen med generelle toldpraeferencer bestaar i, at toldsatserne i Den Faelles Toldtarif suspenderes . I henhold til de to omtvistede forordninger foretages suspensionen paa grundlag af faellesskabskontingenter, der fordeles mellem medlemsstaterne paa grundlag af faste fordelingsnoegler efter generelle oekonomiske kriterier . Ifoelge ovennaevnte forordning om visse industrivarer udgoer den foerste del af kvoterne kun 80% af hele kontingentet . Den anden del paa 20% udgoer en reserve, der senere skal daekke behovet i de medlemsstater, som har opbrugt deres oprindelige kvote . Forordningen om tekstilvarer foreskriver kun faste kvoter uden reserve .
3 Kommissionen har til stoette for sin paastand anfoert, at Traktaten er tilsidesat, navnlig artiklerne 9 og 113, idet de omtvistede forordninger indeholder bestemmelser, der er uforenelige med Toldunionens principper, herunder navnlig princippet om toldsystemets enhed over for tredjelande .
4 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
5 Det bemaerkes foerst, at Faellesskabets grundlag i henhold til Traktatens artikel 9, stk . 1, er en toldunion, som omfatter al vareudveksling, og som indebaerer forbud mod told ved indfoersel fra og ved udfoersel til andre medlemsstater, samt indfoerelsen af en faelles toldtarif over for tredjelande . Traktatens artikel 113, stk . 1, bestemmer : "Efter udloebet af overgangsperioden laegges ensartede principper til grund for den faelles handelspolitik, navnlig vedroerende toldaendringer ...". Domstolen har allerede fastslaaet, at forordninger om anvendelse af generelle toldpraeferencer falder ind under den faelles handelspolitik ( dom af 26 . marts 1987, Kommissionen mod Raadet, 45/86, Sml . s . 1493 ).
6 Det bemaerkes videre, at Domstolen i dom af 13 . december 1973 ( Diamantarbeiders mod Indiamex, 37 og 38/73, Sml . s . 1609 ) har udtalt, at det tarifmaessige faellesskab sigter mod at gennemfoere en udligning af de toldbyrder, som de fra tredjelande importerede produkter underkastes ved Faellesskabets graenser, for derved at undgaa omgaaelser i samhandelen mellem disse lande samt enhver fordrejning af den interne frihandel eller af konkurrencevilkaarene, og at definitionen af de ensartede principper for den faelles handelspolitik, som selve Den Faelles Toldtarif, indebaerer afskaffelsen af de nationale skatte - og handelsmaessige forskelle, som paavirker samhandelen med tredjelande .
7 Det maa noedvendigvis fastslaas, at en ordning med nationale kvoter ikke kan formindske disse forskelle, men at den tvaertimod kan fremkalde forvridninger og omlaegning af samhandelen .
8 Det maa dog anerkendes, at paa den faelles handelspolitiks nuvaerende udviklingstrin kan en saadan ordning vaere forenelig med Traktatens artikler 9 og 113, naar opdelingen i nationale kvoter er begrundet i tvingende omstaendigheder af administrativ, teknisk eller oekonomisk karakter, der stiller sig hindrende i vejen for en faellesskabsforvaltning af kontingentet . Selv om Raadet her har visse skoensbefoejelser, er de ikke desto mindre undergivet domstolskontrol .
9 For at vaere forenelig med de naevnte traktatbestemmelser skal ordningen med opdeling af et kontingent i nationale kvoter yderligere vaere opbygget saaledes, at den, naar det samlede faellesskabskontingent endnu ikke er fuldt udnyttet, hindrer, at der kun kan importeres varer til en medlemsstat, som har opbrugt sin kvote, saafremt der svares fuld told af varerne, eller de indfoeres via en anden medlemsstat, hvis kvote endnu ikke er udtoemt . Et saadant resultat er nemlig i strid med den faelles karakter af toldtariffen og handelspolitikken .
10 Det bemaerkes endelig, at ifoelge Domstolens praksis er en opdeling af et kontingent i nationale kvoter betinget af, at der ikke herved opstilles hindringer for den frie bevaegelighed af de varer, som er omfattet af faellesskabskontingentet, efter at de er bragt i fri omsaetning paa en medlemsstats omraade, ligesom alle de interesserede erhvervsdrivende i den enkelte medlemsstat skal have adgang til den kvote, medlemsstaten har faaet tildelt ( dom af 23 . januar 1980, Grosoli, 35/79, Sml . s . 177, dom af 13 . december 1983, Kommissionen mod Raadet, 218/82, Sml . s . 4063, og dom af 7 . oktober 1985, Migliorini, 199/84 Sml . s . 3325 ).
11 Ud fra disse betragtninger skal der tages stilling til, om de anfaegtede forordninger er forenelige med Traktatens artikler 9 og 113 .
12 For saa vidt angaar, for det foerste, forordningen om visse industrivarer, maa der laegges vaegt paa, at der ifoelge Kommissionen ikke laengere bestaar nogen hindring for en central forvaltning af kontingenterne paa faellesskabsniveau . Kommissionen havde i sit forslag til forordning anfoert, at det, da der var tale om faellesskabskontingenter, med henblik paa gennemfoerelsen af det indre marked ikke var hensigtsmaessigt at fordele kontingenterne mellem medlemsstaterne, samt at den foreslaaede nye forvaltningsmetode tvaertimod ville kunne forbedre udnyttelsen af kontingenterne, idet det herved blev muligt at daekke behovene, hvor de maatte opstaa .
13 Raadet fulgte imidlertid ikke forslaget, da det fandt, at det var noedvendigt at opdele faellesskabstoldkontingenterne i nationale kvoter . I betragtningerne til forordning nr . 3924/86 anfoerte Raadet : "en ordning for udnyttelse af disse kontingenter baseret paa en fordeling mellem medlemsstaterne forekommer at vaere i overensstemmelse med kontingenternes faellesskabskarakter med hensyn til ovennaevnte principper; ... anvendelsen af de almindeligvis benyttede fremgangsmaader med hensyn til fordeling af de faellesskabstoldkontingenter, som hidtil er blevet aabnet, kan ikke forenes med den fornoedne kontinuitet i anvendelsen af de paagaeldende toldpraeferencer; der boer derfor fortsat benyttes en fast fordelingsnoegle for de paagaeldende faellesskabstoldkontingenters fordeling mellem medlemsstaterne ".
14 Denne begrundelse, som i det vaesentlige er en gentagelse af syvende og ottende betragtning til den foerste forordning paa omraadet ( nr . 1308/71 af 21 . juni 1971, orig . ref . JO L 142, s . 1 ), indeholder ikke momenter, der kan berettige, at ordningen opretholdes uaendret ud over 15 aar .
15 Raadet har yderligere anfoert, at de omhandlede varer er saerlig "foelsomme", da de ikke er af samme betydning for de forskellige medlemsstater, hvilket kan foere til oekonomiske vanskeligheder . De nationale kvoter er derfor noedvendige, for at den enkelte medlemsstat paa forhaand kan vide, hvilke varemaengder der vil blive udbudt paa det indenlandske marked .
16 Indsigelsen kan ikke tages til foelge . En prognose, der stoettes paa nationale kvoter, maa nemlig noedvendigvis vaere behaeftet med usikkerhed, naar der, som Raadet selv anfoerer, herved maa tages forbehold med hensyn til reeksport fra andre medlemsstater .
17 Det bemaerkes endelig, at Raadet kun i almindelige vendinger har tilbagevist Kommissionens argument, hvorefter den kan garantere en effektiv forvaltning af kontingenterne, idet indfoerelsen af nye telekommunikationsmidler goer det muligt at fjerne hindringerne for en faellesskabforvaltning .
18 Det kan herefter fastslaas, at Raadet ikke har vaeret i stand til at begrunde opdelingen af kontingenterne i nationale kvoter . Foelgelig boer forordningen om visse industrivarer annulleres .
19 For saa vidt angaar, for det andet, forordningen om tekstilvarer, har Kommissionen ganske vist anerkendt, at visse oekonomiske og administrative vanskeligheder bevirker, at det er noedvendigt at foretage en opdeling i nationale kvoter, men at forordningen er i strid med Traktatens artikler 9 og 113, idet den ikke giver mulighed for at overfoere kvoter fra en medlemsstat til en anden .
20 Det bemaerkes i denne forbindelse, at det som ovenfor naevnt er en af de afgoerende betingelser for, at opdelingen af et kontingent i nationale kvoter er forenelig med Traktaten, at der i fordelingssystemet er indbygget en mekanisme, der, naar det samlede faellesskabskontingent endnu ikke er fuldt udnyttet, goer det muligt at hindre, at der kun kan indfoeres varer til en medlemsstat, som har opbrugt sin kvote, saafremt der svares fuld told af varerne, eller de importeres via en anden medlemsstat, hvis kvote endnu ikke er udtoemt .
21 Det maa herefter fastslaas, at forordningen om tekstilvarer ikke indeholder en mekanisme af denne art, men udelukkende foreskriver faste nationale kvoter . Ogsaa denne forordning boer derfor annulleres .
22 Ud fra de konkrete omstaendigheder i sagen og af retssikkerhedshensyn maa de annullerede forordningers virkninger i henhold til Traktatens artikel 174, stk . 2, dog betragtes som bestaaende .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
23 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at betale sagens omkostninger . Raadet har tabt sagen og boer derfor betale sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Raadets forordning nr . 3924/86 af 16 . december 1986 om anvendelse af generelle toldpraeferencer i 1987 for visse industrivarer med oprindelse i udviklingslande og Raadets forordning nr . 3925/86 af 16 . december 1986 om anvendelse af generelle toldpraeferencer i 1987 for tekstilvarer med oprindelse i udviklingslande ( EFT L 373, s . 1 og 68 ) annulleres .
2 ) De annullerede forordningers virkninger skal betragtes som bestaaende .
3 ) Raadet betaler sagens omkostninger .