61983CJ0298_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 29 . december 1983, har Comité des industries cinématographiques des Communautés européennes ( herefter benaevnt CICCE ) i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173, stk . 2, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutninger af 12 . juli og 28 . oktober 1983 om at henlaegge en sag, der var blevet indledt paa grundlag af en klage fremsat af CICCE i medfoer af artikel 3 i Raadets forordning nr . 17 af 6 . februar 1962 ( EFT 1959-1962, s . 81 ).
2 I den paagaeldende klage havde CICCE rejst indsigelse mod den prispolitik, der foeres af de tre franske fjernsynsselskaber, dvs . Société nationale de la télévision française 1 ( TF1 ), Société nationale de la télévision en couleur Antenne 2 ( A2 ) og Société nationale des programmes France Région ( FR3 ). CICCE gjorde gaeldende, at selskaberne ved at fastsaette meget lave priser i forbindelse med koeb af rettigheder til at udsende biograffilm i fjernsynet overtraadte EOEF-traktatens artikel 86 .
3 CICCE anfoerte, at de franske fjernsynsselskaber i kraft af det monopol med hensyn til TV-spredning, som de har i Frankrig, indtager en dominerende stilling paa faellesmarkedet eller i hvert fald en vaesentlig del heraf, jfr . artikel 86 . CICCE anfoerte endvidere, at den anfaegtede politik fra fjernsynsselskabernes side paavirker samhandelen mellem medlemsstaterne, for saa vidt de af selskaberne udsendte programmer ved antennemodtagelse eller gennem kabelnet modtages i de medlemsstater, der graenser op til Frankrig .
4 Til stoette for, at fjernsynsselskaberne som haevdet maatte antages at misbruge deres stilling, henviste CICCE i klagen til foelgende forhold :
, den omstaendighed, at selskaberne anvender en meget lille del, omkring 3,3%, af deres budgetmidler til koeb af udsendelsesrettigheder til film, skoent film indtager foerstepladsen for fjernsynet, saavel hvad angaar seertal som med hensyn til den pris, der kan forlanges for at overlade sendetid til reklameindslag, idet prisen for sendetid er hoejest forud for udsendelsen af en film ;
, den omstaendighed, at den af selskaberne betalte gennemsnitspris for erhvervelse af udsendelsesrettighederne til en film ( 250 000 FF ) er mindre end selskabernes produktionsomkostninger for en fjernsynsfilm ( indtil 2 000 000 FF );
, udtalelsen af 28 . juni 1979 fra den franske Commission de la Concurrence, hvori det fastslaas, at fjernsynsselskaberne har overtraadt artikel 50, sidste afsnit, i den franske bekendtgoerelse nr . 45-1483 om forbud mod misbrug af en dominerende stilling ;
, talrige tilkendegivelser i beretninger fra parlamentariske udvalg til overvaagning af radio- og TV-spredning og visse erklaeringer fra medlemmer af den franske regering, hvorefter den af fjernsynsselskaberne betalte gennemsnitspris for erhvervelse af udsendelsesrettigheder til film maa anses for meget lav, og hvorefter der boer indfoeres en ordning med rimelige mindstepriser .
5 I forbindelse med behandlingen af sagen anmodede Kommissionen i medfoer af artikel 11 i forordning nr . 17 ved skrivelse af 9 . februar 1982 CICCE om forskellige oplysninger, bl.a . oplysninger om produktionsomkostningerne for biograffilm og om disses afskrivningstid, om hvorledes denne afskrivning fordeler sig mellem forevisning i biografer, udsendelse i fjernsynet og indtaegter ved salg af videokassetter og i forbindelse med eksport, samt oplysninger om de gennemsnitspriser, der i de andre medlemsstater betales af henholdsvis biografer og fjernsynsselskaber for forevisningsrettigheder til biograffilm .
6 Ved skrivelse af 16 . marts 1982 gav CICCE Kommissionen detaljerede svar paa disse spoergsmaal, idet man bl.a . gav oplysninger om de gennemsnitspriser, der i 1977 blev betalt for udsendelsesrettigheder til biograffilm af fjernsynsselskaberne i visse andre medlemsstater end Frankrig ( Italien, Nederlandene og Forbundsrepublikken Tyskland ).
7 Efter at have indhentet andre oplysninger meddelte Kommissionen CICCE ved skrivelse af 12 . juli 1983 fra generaldirektoeren for konkurrence, at det maatte afhaenge af forholdet mellem priserne og den oekonomiske vaerdi af den paagaeldende ydelse, om fjernsynsselskaberne maatte antages at have gjort sig skyldig i et misbrug i form af urimelig prisfastsaettelse i forbindelse med koeb af udsendelsesrettigheder til film . Kommissionen anfoerte i denne forbindelse, at den oekonomiske vaerdi »er meget svingende, og at den bl.a . afhaenger af a ) filmens kunstneriske kvaliteter, b ) filmens stoerre eller mindre succes i biograferne, c ) antallet af potentielle seere, d ) filmens alder, e ) udsendelsesrettighedernes varighed osv.« . Kommissionen bemaerkede, at det i betragtning af de meget forskelligartede forhold, der kan goere sig gaeldende, ikke paa grundlag af en samlet vurdering af alle de paagaeldende film er muligt at udlede, at der er sket et misbrug, idet noget saadant i givet fald maa konstateres i forbindelse med enkelte film .
8 Kommissionen anfoerte endvidere, at det ikke var muligt at foretage en sammenligning mellem produktionsomkostningerne for en film og den pris, som et fjernsynsselskab betaler for udsendelsesrettighederne til den samme film, idet afskrivningen af en film ikke alene sker gennem salg af rettigheder til at udsende den i fjernsynet, men ogsaa gennem forevisning i biografer, eksport og indtaegter i forbindelse med anvendelsen af ny teknik . Kommissionen anfoerte desuden, at man ikke kan sammenligne den pris, som et fjernsynsselskab betaler for udsendelsesrettighederne til en film, med produktionsomkostningerne for en af selskabet produceret fjernsynsfilm . En fjernsynsfilm forbliver det producerende fjernsynsselskabs ejendom, hvorimod forholdet i forbindelse med en biograffilm er det, at fjernsynsselskabet blot erhverver rettigheder til at udsende filmen en eller flere gange . Biograffilm kan saaledes fortsat udnyttes kommercielt gennem forevisning i biografer, udsendelse i fjernsynet, eksport samt i forbindelse med videokassetter og videoplader .
9 Kommissionen fandt paa denne baggrund, at klagen fra CICCE ikke gav grundlag for at fastslaa, at der som haevdet forelaa et misbrug, hvorfor den meddelte, at den agtede at henlaegge sagen . Samtidig meddelte Kommissionen, at CICCE skriftligt kunne fremsaette sine eventuelle bemaerkninger, jfr . artikel 6 i Kommissionens forordning nr . 99/63 af 25 . juli 1963 ( EFT 1963-1964, s . 42 ).
10 Ved skrivelse af 29 . august 1983 fra sammenslutningens formand gjorde CICCE gaeldende, at Kommissionens opfattelse maatte bero paa en misforstaaelse . Ved skrivelse af 13 . september 1983 fra sammenslutningens advokat anfoerte CICCE, at den franske Commission de la Concurrence havde fastslaaet, at fjernsynsselskaberne misbrugte deres stilling, hvorfor dette forhold var ubestrideligt . Man opfordrede Kommissionen til at goere brug af sine undersoegelsesbefoejelser til at indhente mere fuldstaendige oplysninger, navnlig om de priser, som de paagaeldende selskaber havde betalt for hver enkelt film . Naar oplysninger om disse priser var fremkommet, ville man over for Kommissionen kunne godtgoere, at den for hver enkelt film betalte pris maatte anses for alt for lav .
11 Ved skrivelse af 28 . oktober 1983 fra generaldirektoeren for konkurrence meddelte Kommissionen, at der ikke ved de af CICCE fremsatte bemaerkninger var fremkommet nye oplysninger af faktisk eller retlig art, der kunne foranledige Kommissionen til at aendre den tidligere meddelte stillingtagen . Kommissionen fremhaevede i denne forbindelse navnlig, at den af CICCE anfoerte udtalelse fra den franske Commission de la Concurrence »er afgivet paa grundlag af fransk lovgivning, der hviler paa andre forudsaetninger end EOEF-traktatens artikel 86« . Kommissionen meddelte paa denne baggrund CICCE, at den havde besluttet at henlaegge sagen .
12 CICCE har anlagt denne sag til proevelse af beslutningen af 28 . oktober 1983 om at henlaegge den omhandlede administrative sag samt af skrivelsen af 12 . juli 1983 .
13 Ved skrivelse af 13 . juli 1984 har Domstolen anmodet parterne om at fremlaegge oplysninger om det gennemsnitlige seertal, der er blevet registreret i Frankrig og i de andre medlemsstater i forbindelse med udsendelse af biograffilm i fjernsynet i de seneste seks maaneder forud for fremsaettelsen af klagen fra CICCE, samt oplysninger om den gennemsnitspris, som saavel offentlige som private fjernsynsselskaber i Frankrig og i de oevrige medlemsstater har betalt for udsendelsesrettigheder til biograffilm i samme tidsrum . CICCE har ikke efterkommet denne anmodning . Kommissionen har fremlagt de oenskede oplysninger, for saa vidt angaar Frankrig, men har meddelt, at den ikke er i besiddelse af oplysninger om forholdene i de oevrige medlemsstater .
14 I den naevnte skrivelse af 13 . juli 1984 har Domstolen endvidere anmodet Kommissionen om at fremlaegge en liste over de priser, som i hvert enkelt tilfaelde er blevet betalt af de franske fjernsynsselskaber i forbindelse med udsendelse af film i fjernsynet i de seneste seks maaneder forud for fremsaettelsen af klagen fra CICCE . Kommissionen har efterkommet denne anmodning .
Formaliteten vedroerende visse af soegsmaalsgrundene
15 Kommissionen har ikke rejst indsigelse mod, at den af CICCE anlagte sag antages til realitetsbehandling, men har gjort gaeldende, at visse af de i staevningen anfoerte soegsmaalsgrunde ikke kan tages i betragtning .
16 Kommissionen har i denne forbindelse gjort gaeldende, at naar en person, der har fremsat en klage i medfoer af artikel 3, stk . 2, i forordning nr . 17, senere anlaegger sag ved Domstolen til annullation af en beslutning fra Kommissionen om at henlaegge den paagaeldende administrative sag, kan soegsmaalsadgangen ikke gaa ud over en proevelse af, om Kommissionens beslutning er blevet truffet under behoerig hensyntagen til de bemaerkninger, som naevnte person i medfoer af artikel 6 i forordning nr . 99/63 er blevet givet lejlighed til at fremsaette . Kommissionen anfoerer paa denne baggrund, at kun soegsmaalsgrunde, der er omfattet af disse bemaerkninger, kan tages i betragtning under en sag anlagt af klageren til proevelse af beslutningen om at henlaegge den administrative sag .
17 Kommissionen goer paa dette grundlag gaeldende, at de soegsmaalsgrunde, der ikke er omfattet af de af CICCE i medfoer af artikel 6 i forordning nr . 99/63 fremsatte bemaerkninger, ikke kan tages i betragtning, selv om de maatte vaere anfoert i den af sammenslutningen fremsatte klage .
18 Om dette spoergsmaal bemaerkes indledningsvis, at det er Domstolens opgave i denne sag at efterproeve lovligheden af Kommissionens beslutning om at henlaegge den administrative sag, der var blevet indledt paa grundlag af klagen fra CICCE . Denne proevelse maa navnlig ske i lyset af de faktiske og retlige omstaendigheder, som CICCE har fremfoert for Kommissionen, og som Kommissionen, jfr . dommen af 11 . oktober 1983 ( Demo-Studio, 210/81, Sml . s . 3045 ), var forpligtet til at foretage en vurdering af med henblik paa at bedoemme, om der maatte antages at vaere sket en overtraedelse af traktatens konkurrenceregler .
19 I denne forbindelse boer Domstolen inddrage samtlige de faktiske og retlige omstaendigheder, som Kommissionen har taget i betragtning ved den omtvistede beslutning om at henlaegge den administrative sag, hvad enten de paagaeldende forhold har vaeret anfoert i klagen fra CICCE eller i de af sammenslutningen fremsatte bemaerkninger .
20 Det foelger heraf, at der ikke i forbindelse med vurderingen af, hvilke soegsmaalsgrunde i sagen der vil kunne tages i betragtning, kan sondres mellem soegsmaalsgrunde, der kun kan anses for omfattet af klagen fra CICCE, og soegsmaalsgrunde, der vedroerer forhold, som er udtrykkeligt anfoert i de af CICCE i medfoer af artikel 6 i forordning nr . 99/63 fremsatte bemaerkninger . Kommissionens indsigelse om, at visse af soegsmaalsgrundene ikke kan tages i betragtning, kan herefter ikke tages til foelge .
Realiteten
21 Det bemaerkes indledningsvis, at der ved den i sagen anfaegtede beslutning ikke tages stilling til, om der er sket en overtraedelse af traktatens artikel 86, idet beslutningen vedroerer en indledende fase i den paagaeldende procedure, hvorved der er sket en vurdering af de argumenter og bevisligheder, som CICCE havde fremlagt for at godtgoere, at de priser, som fjernsynsselskaberne har betalt for udsendelsesrettigheder til biograffilm, ikke er rimelige, jfr . traktatens artikel 86, stk . 2, litra a ).
22 I skrivelsen af 12 . juli 1983 fastslog Kommissionen, at »naar en virksomhed, der har en dominerende stilling, gennemtvinger koebspriser, der maa anses for urimelige, kan dette udgoere et misbrug i strid med traktatens artikel 86«, men det tilfoejedes, at det maa afhaenge af forholdet mellem den paagaeldende pris og den oekonomiske vaerdi af den praesterede ydelse, hvorved det anfoertes, at der, for saa vidt angaar koeb af udsendelsesrettigheder til film, paa grund af de meget forskelligartede forhold, der kan goere sig gaeldende ved vurderingen af en films vaerdi, ikke kan findes en maalestok, som er anvendelig paa enhver film . Kommissionen anfoerte herefter, at et eventuelt misbrug i givet fald maa godtgoeres og konstateres i forbindelse med bestemte film og ikke som anfoert i klagen fra CICCE i forbindelse med en samlet vurdering med hensyn til de film, hvortil fjernsynsselskaberne har koebt udsendelsesrettighederne, idet alle film er forskellige, hvorfor det i givet fald i hvert enkelt tilfaelde maa undersoeges, om der maa antages at vaere sket en overtraedelse af artikel 86 .
23 CICCE har gjort gaeldende, at det er forkert, naar Kommissionen haevder, at et misbrug noedvendigvis skal godtgoeres i forbindelse med bestemte film . Det anfoeres, at der maa kunne konstateres et generelt misbrug gennem en fast praksis fra de franske selskabers side, og at det forhold i denne forbindelse maa vaere tilstraekkeligt, at en meget lille andel af selskabernes budgetmidler anvendes til koeb af udsendelsesrettigheder til film, samt at den pris, der gennemsnitligt betales herfor, er meget lav .
24 Om dette spoergsmaal bemaerkes, at det ikke findes at kunne bebrejdes Kommissionen, at den besluttede at henlaegge den paagaeldende sag, fordi den fandt, at det paastaaede misbrug i givet fald maatte godtgoeres at vaere sket i konkrete tilfaelde i forbindelse med bestemte film, og at der ikke paa baggrund af oplysninger om en gennemsnitspris beregnet paa grundlag af samtlige de film, som fjernsynsselskaberne har erhvervet udsendelsesrettighederne til, kunne drages nogen saadan slutning .
25 Det bemaerkes herved, at det fremgaar af den af Kommissionen efter Domstolens anmodning fremlagte liste over de priser, der er blevet betalt for alle de film, som fjernsynsselskaberne har udsendt i de seneste seks maaneder forud for fremsaettelsen af klagen fra CICCE, at priserne ikke altid har vaeret af samme hoejde, men at de tvaertimod har svinget betydeligt alt efter, hvilke film der har vaeret tale om . Der findes paa denne baggrund ikke i sagen at kunne laegges afgoerende vaegt paa gennemsnitspriserne eller stoerrelsen af de budgetmidler, der anvendes til koeb af udsendelsesrettigheder til film, hvorfor det maa laegges til grund, at Kommissionen med foeje forlangte, at rigtigheden af det af CICCE paastaaede misbrug i givet fald maatte godtgoeres ved hjaelp af eller i det mindste bekraeftes ved eksempler vedroerende bestemte film .
26 Det bemaerkes herved, at det ikke kan aendre noget i denne slutning, at den franske Commission de la Concurrence i den foernaevnte udtalelse af 28 . juni 1979 under henvisning til tilsvarende forhold som de af CICCE anfoerte, f.eks . den ringe andel af fjernsynsselskabernes budgetmidler, der er afsat til koeb af udsendelsesrettigheder til film, og den meget lave gennemsnitspris, der i denne forbindelse betales, har fastslaaet, at de naevnte selskaber har gjort sig skyldig i et misbrug af en dominerende stilling, jfr . artikel 50, stk . 2, i den franske bekendtgoerelse nr . 45-1483 .
27 De lighedspunkter, der maatte vaere mellem konkurrenceregler i en medlemsstats lovgivning og reglerne i traktatens artikler 85 og 86, kan ikke paa nogen maade indskraenke de autonome befoejelser, som Kommissionen har i forbindelse med gennemfoerelsen af artiklerne 85 og 86, saaledes at Kommissionen skulle vaere forpligtet til at anlaegge den samme vurdering som de myndigheder, der varetager gennemfoerelsen af en saadan national lovgivning .
28 Hvad herefter angaar det spoergsmaal, om de franske fjernsynsselskaber i forbindelse med koeb af udsendelsesrettigheder til bestemte film maa antages at have gjort sig skyldig i et misbrug af en dominerende stilling, bemaerkes, at Kommissionen har fundet, at der ikke paa grundlag af klagen fra CICCE kunne konstateres noget saadant . Domstolen finder, at der hverken af sagens akter eller af retsforhandlingerne er fremgaaet noget til stoette for, at Kommissionen i denne forbindelse skulle have anlagt et fejlskoen .
29 Det maa herefter laegges til grund, at sagsoegeren ikke har godtgjort, at Kommissionens beslutning om at henlaegge den paagaeldende administrative sag er behaeftet med mangler, der kan begrunde en annullation . Det bemaerkes i denne forbindelse, at dette imidlertid ikke forhindrer, at Kommissionen om noedvendigt kan vende tilbage til sagen, saaledes som den gav udtryk for i skrivelsen af 12 . juli 1983, hvori det hedder, at Kommissionen agter at »foelge forholdene paa filmmarkedet i Frankrig, navnlig spoergsmaalet om anvendelsen af de vilkaar i fjernsynsselskabernes generelle koebsbetingelser fra 1983, der har saerlig betydning for forholdet mellem filmindustrien og fjernsynet« .
30 Kommissionen vil herefter vaere at frifinde for CICCE ' s paastand .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
31 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom .
32 Kommissionen har foerst i duplikken nedlagt paastand om, at CICCE tilpligtes at afholde sagens omkostninger . Da denne paastand derfor er nedlagt for sent, vil den ikke kunne tages i betragtning, hvorfor hver part boer baere sine omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Hver part baerer sine omkostninger .