62018CJ0022_RES
Sag C-22/18
TopFit eVogDaniele Biffi
mod
Deutscher Leichtathletikverband eV
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Karlsruhe)
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 13. juni 2019
»Præjudiciel forelæggelse – unionsborgerskab – artikel 18 TEUF, artikel 21 TEUF og artikel 165 TEUF – et sportsforbunds reglement – deltagelse i det nationale mesterskab for en amatøratletikudøver, der er statsborger i en anden medlemsstat – forskelsbehandling på grundlag af nationalitet – begrænsning af den frie bevægelighed«
Unionsborgerskab – traktatens bestemmelser – personelt anvendelsesområde – en anden medlemsstats borger, der udøver amatørkonkurrencesport i værtsmedlemsstaten – omfattet
(Art. 18 TEUF, 21 TEUF og 165 TEUF)
(jf. præmis 27-35)
Uddannelse, erhvervsuddannelse, ungdom og sport – traktatens bestemmelser – anerkendelse af amatørsportens samfundsmæssige betydning i Unionen – integrationsfremmende faktor i værtsmedlemsstatens samfund
(jf. præmis 33)
Unionsborgerskab – traktatens bestemmelser – anvendelsesområde – et sportsforbunds reglement – omfattet
(art. 3-6 TEUF, art. 18 TEUF og art. 21 TEUF)
(jf. præmis 36-40, 52 og 53)
Unionsborgerskab – ligebehandling – forskelsbehandling på grundlag af nationalitet – retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område – et sportsforbunds reglement, som begrænser deltagelse i en medlemsstats nationale mesterskab for en amatøratletikudøver, der er statsborger i en anden medlemsstat – restriktion – berettigelse – proportionalitet – den nationale rets vurdering
(Art. 18 TEUF, art. 21 TEUF og art. 165 TEUF)
(jf. præmis 44, 46-50, 52-54, 59, 60, 63, 66 og 67 samt domskonkl.)
Resumé
Delvis udelukkelse af borgere fra andre medlemsstater fra de tyske amatøratletikmesterskaber for seniorer kan være i strid med EU-retten
I dommen i sagen TopFit og Biffi (sag C-22/18), afsagt den 13. juni 2019, fortolkede Domstolen artikel 18 TEUF, artikel 21 TEUF og artikel 165 TEUF i forbindelse med en tvist mellem en italiensk amatøratletikudøver og det nationale tyske atletikforbund vedrørende betingelserne for statsborgere fra andre medlemsstaters deltagelse i tyske amatørsportsmesterskaber for seniorer.
Ifølge Domstolen skal disse bestemmelser fortolkes således, at de er til hinder for et nationalt sportsforbunds reglement, hvorefter en unionsborger, der er statsborger i en anden medlemsstat, og som i adskillige år har haft bopæl i den medlemsstat, hvor dette forbund er etableret, og hvor den pågældende dyrker løb som amatør i kategorien seniorer, ikke kan deltage i disse discipliner i de nationale mesterskaber på lige fod med indenlandske statsborgere eller kun kan deltage heri »uden for placering« eller »uden placering« uden at kunne kvalificere sig til finalen og uden at kunne opnå titlen som national mester, medmindre dette reglement er begrundet i objektive hensyn, der står i forhold til det lovligt forfulgte formål, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.
Domstolen fastslog nemlig indledningsvis, at en unionsborger såsom amatøratletikudøveren i det foreliggende tilfælde, som benyttede sig af sin ret til fri bevægelighed, lovligt kunne påberåbe sig artikel 18 TEUF og artikel 21 TEUF i forbindelse med, at den pågældende udøver amatørkonkurrencesport i værtsmedlemsstatens samfund. I denne henseende bemærkede Domstolen bl.a. sportens rolle som en integrationsfremmende faktor i værtsmedlemsstatens samfund, der afspejles ved artikel 165 TEUF.
Herefter fastslog Domstolen, at et nationalt sportsforbunds regler, der regulerer unionsborgeres adgang til sportskonkurrencer, er underlagt traktatens regler, herunder artikel 18 TEUF og artikel 21 TEUF. I denne forbindelse bemærkede Domstolen, at den i traktaten fastsatte respekt for de grundlæggende frihedsrettigheder og det i traktaten fastsatte forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet tillige gælder bestemmelser, der ikke henhører under den offentlige ret, og med hvilke det tilsigtes at regulere lønarbejde eller udveksling af tjenesteydelser kollektivt. Dette princip finder ligeledes anvendelse, når en gruppe eller organisation har visse beføjelser over for private og kan pålægge dem vilkår, som skader udøvelsen af de grundlæggende friheder, der er sikret ved traktaten.
Endelig konkluderede Domstolen, at der i det foreliggende tilfælde forelå forskelsbehandling, der kunne begrænse retten til fri bevægelighed for den pågældende amatøratletikudøver som omhandlet i artikel 21 TEUF, for så vidt som han, selv om han opfyldte betingelserne vedrørende de påkrævede sportspræstationer, og selv om han i mindst ét år havde haft ret til at deltage i sportskonkurrencer for en klub, som er medlem af det nationale atletikforbund, på grund af sin nationalitet kunne blive nægtet adgang til at deltage i et nationalt amatørmesterskab i kortdistanceløb for seniorer eller kun få delvis adgang til at deltage heri. Domstolen tilføjede, at et sportsforbunds reglement, som det i hovedsagen omhandlede, ligeledes kunne føre til, at atletikudøvere fra en anden medlemsstat end Forbundsrepublikken Tyskland ville få mindre opbakning fra de sportsklubber, som de er medlemmer af, end indenlandske atletikudøvere, idet det vil være mindre interessant for disse klubber at investere i en atletikudøver, som ikke kan deltage i de nationale mesterskaber, hvorfor atletikudøvere, der er statsborgere i andre medlemsstater, vil have sværere ved at integrere sig i den sportsklub, som de er medlemmer af, og følgelig i deres værtsmedlemsstats samfund.
Ifølge Domstolen kan en restriktion for unionsborgernes ret til at færdes frit kun være begrundet, såfremt den er støttet på objektive hensyn og står i rimeligt forhold til det formål, der lovligt forfølges med den pågældende lovgivning, hvilket det påhviler den nationale ret at vurdere. Det forekommer faktisk rimeligt at forbeholde nationale statsborgere tildelingen af titlen som national mester i en bestemt sportsdisciplin, idet dette nationale element kan anses for et kendetegn for titlen som national mester. Det er imidlertid vigtigt, at de restriktioner, der følger af forfølgelsen af det nævnte mål, er forenelige med proportionalitetsprincippet, idet dette mål ikke begrunder en hvilken som helst restriktion for fremmede statsborgeres deltagelse i de nationale mesterskaber. Det tilkommer den nationale ret at efterprøve, om der eventuelt foreligger andre begrundelser, under hensyn til det af bestemmelserne i artikel 21, stk. 1, TEUF og artikel 165 TEUF følgende formål om at åbne yderligere op for konkurrencerne og om vigtigheden af at integrere de bosiddende – navnlig dem, der har været bosiddende i lang tid i værtsmedlemsstaten. Det synes under alle omstændigheder uforholdsmæssigt fuldstændigt at nægte en fremmed atletikudøver at deltage i et nationalt mesterskab på grundlag af den pågældendes nationalitet, når der foreligger en mekanisme vedrørende en sådan atletikudøvers deltagelse i et sådant mesterskab, i det mindste med hensyn til de indledende runder og/eller uden for placering.