62023CJ0753
DOMSTOLENS DOM (Tiende Afdeling)
27. februar 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – område med frihed, sikkerhed og retfærdighed – midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning af fordrevne personer – direktiv 2001/55/EF – artikel 8 og 11 – gennemførelsesafgørelse (EU) 2022/382 – flere på hinanden følgende ansøgninger om opholdstilladelse med henblik på tildeling af midlertidig beskyttelse i flere medlemsstater – behandling af den senere ansøgning – ret til effektive retsmidler«
I sag C-753/23 [Krasiliva] (
i
),
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Nejvyšší správní soud (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Den Tjekkiske Republik) ved afgørelse af 30. november 2023, indgået til Domstolen den 7. december 2023, i sagen
A.N.
mod
Ministerstvo vnitra,
har
DOMSTOLEN (Tiende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, D. Gratsias, formand for Fjerde Afdeling, I. Jarukaitis, og dommer Z. Csehi (refererende dommer),
generaladvokat: M. Szpunar,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
den tjekkiske regering ved M. Smolek, A. Edelmannová og J. Vláčil, som befuldmægtigede,
–
den græske regering ved G. Karipsiadis og T. Papadopoulou, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved A. Azéma, A. Katsimerou og M. Salyková, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 8, stk. 1, og artikel 11 i Rådets direktiv 2001/55/EF af 20. juli 2001 om minimumsstandarder for midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning af fordrevne personer og om foranstaltninger, der skal fremme en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne af indsatsen med hensyn til modtagelsen af disse personer og følgerne heraf (EFT 2001, L 212, s. 12), samt artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«).
2
Denne anmodning er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem A.N. og Ministerstvo vnitra (indenrigsministeriet, Den Tjekkiske Republik) vedrørende tildeling af opholdstilladelse inden for rammerne af den midlertidige beskyttelse, der er fastsat ved direktiv 2001/55.
Retsforskrifter
EU-retten
Direktiv 2001/55
3
Artikel 1 i direktiv 2001/55 bestemmer:
»Formålet med dette direktiv er at indføre minimumsstandarder for midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning af fordrevne personer fra tredjelande, der ikke kan vende tilbage til deres hjemland, og at fremme en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne af indsatsen med hensyn til at modtage disse personer og bære følgerne heraf.«
4
Dette direktivs artikel 5, stk. 1-3, foreskriver:
»1.   Massetilstrømning af fordrevne personer konstateres ved en afgørelse truffet af Rådet [for Den Europæiske Union] med kvalificeret flertal på forslag af [Europa-Kommissionen], der også behandler enhver anmodning fra en medlemsstat om, at den skal forelægge Rådet et forslag.
2.   Kommissionens forslag skal mindst indeholde:
a)
en beskrivelse af de specifikke persongrupper, som den midlertidige beskyttelse finder anvendelse på
b)
datoen for iværksættelsen af den midlertidige beskyttelse
c)
et skøn over omfanget af bevægelserne af fordrevne personer.
3.   Rådets afgørelse har den virkning, at der i overensstemmelse med direktivets bestemmelser indføres midlertidig beskyttelse i samtlige medlemsstater for de fordrevne personer, der er omhandlet i afgørelsen. Afgørelsen skal mindst indeholde:
a)
en beskrivelse af de specifikke persongrupper, som den midlertidige beskyttelse finder anvendelse på
b)
datoen for iværksættelsen af den midlertidige beskyttelse
c)
oplysninger fra medlemsstaterne om deres modtagelseskapacitet
d)
oplysninger fra Kommissionen, [De Forenede Nationers Højkommissariat for Flygtninge (UNHCR)] og andre relevante internationale organisationer.«
5
Nævnte direktivs artikel 8 er affattet som følger:
»1.   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at personer med midlertidig beskyttelse har opholdstilladelse under hele beskyttelsens varighed. Med henblik herpå udstedes der dokumenter eller anden tilsvarende dokumentation.
2.   Uanset varigheden af de opholdstilladelser, der er omhandlet i stk. 1, må den behandling, medlemsstaterne giver personer med midlertidig beskyttelse, ikke være mindre gunstig end den, der er fastsat i artikel 9 til 16.
3.   Medlemsstaterne letter i givet fald udstedelsen af de nødvendige visa, herunder transitvisa, til personer, der får tilladelse til indrejse på deres område med henblik på midlertidig beskyttelse. Formaliteterne skal på grund af nødsituationen reduceres til et minimum. Visa bør være gratis, eller omkostningerne ved dem bør begrænses til et minimum.«
6
Samme direktivs artikel 11 foreskriver:
»En medlemsstat skal tilbagetage en person, der har midlertidig beskyttelse på dens område, hvis den pågældende uden tilladelse forbliver på eller forsøger at indrejse på en anden medlemsstats område i den periode, der er omfattet af den rådsafgørelse, der er omhandlet i artikel 5. Medlemsstaterne kan på grundlag af en bilateral aftale beslutte ikke at anvende denne artikel.«
7
Artikel 28 i direktiv 2001/55 foreskriver de tilfælde, hvor medlemsstaterne kan udelukke en person, der er omfattet af dette direktiv, fra midlertidig beskyttelse som omhandlet i sidstnævnte direktiv.
8
Nævnte direktivs artikel 29 har følgende ordlyd:
»Personer, som af en medlemsstat er blevet udelukket fra midlertidig beskyttelse eller familiesammenføring, har ret til domstolsprøvelse i den pågældende medlemsstat.«
Gennemførelsesafgørelse (EU) 2022/382
9
Følgende anføres i 15. og 16. betragtning til Rådets gennemførelsesafgørelse (EU) 2022/382 af 4. marts 2022 om konstatering af massetilstrømning af fordrevne personer fra Ukraine som omhandlet i artikel 5 i direktiv 2001/55/EF og deraf følgende indførelse af midlertidig beskyttelse (EUT 2022, L 71, s. 1):
»(15)
Det bemærkes, at medlemsstaterne i en erklæring er blevet enige om, at de ikke vil anvende artikel 11 i direktiv [2001/55].
(16)
I den nuværende situation er midlertidig beskyttelse det bedst egnede instrument. I lyset af den ekstraordinære og exceptionelle situation, herunder Den Russiske Føderations militære invasion af Ukraine samt omfanget af massetilstrømningen af fordrevne personer, bør midlertidig beskyttelse give dem mulighed for at nyde harmoniserede rettigheder i hele [Den Europæiske Union], der sikrer dem et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau. Indførelse af midlertidig beskyttelse forventes også at være til gavn for medlemsstaterne, eftersom rettighederne forbundet med midlertidig beskyttelse mindsker de fordrevne personers behov for straks at søge international beskyttelse og dermed risikoen for at overbebyrde deres asylsystemer, idet formaliteterne reduceres til et minimum på grund af den akutte situation. Ukrainske statsborgere har desuden ret til at bevæge sig frit inden for Unionen som visumfritagne rejsende i en periode på 90 dage efter at være blevet tilladt indrejse på Unionens område. På det grundlag kan de vælge, i hvilken medlemsstat de ønsker at nyde de rettigheder, der er knyttet til midlertidig beskyttelse, og slutte sig til deres familie og venner fordelt på de betydelige diasporanetværk, der i øjeblikket findes i hele Unionen. Dette vil i praksis lette en ligelig fordeling af indsatsen blandt medlemsstaterne og vil dermed mindske presset på de nationale modtagelsessystemer. Når en medlemsstat har udstedt en opholdstilladelse i overensstemmelse med direktiv [2001/55], bør den person, der nyder midlertidig beskyttelse, selv om vedkommende har ret til at rejse inden for Unionen i 90 dage inden for en periode på 180 dage, kun kunne gøre brug af de rettigheder, der følger af midlertidig beskyttelse, i den medlemsstat, der har udstedt opholdstilladelsen. Dette bør ikke berøre en medlemsstats mulighed for til enhver tid at beslutte at udstede en opholdstilladelse til personer, der nyder midlertidig beskyttelse i henhold til denne afgørelse.«
10
Denne gennemførelsesafgørelses artikel 1 bestemmer:
»Det konstateres hermed, at der er tale om massetilstrømning til Unionen af fordrevne personer, der har måttet forlade Ukraine som følge af en væbnet konflikt.«
11
Den nævnte gennemførelsesafgørelses artikel 2, stk. 1, litra a), har følgende ordlyd:
»Denne afgørelse finder anvendelse på følgende kategorier af personer, der den 24. februar 2022 eller senere er blevet fordrevet fra Ukraine som følge af de russiske væbnede styrkers militære invasion, der begyndte på nævnte dato:
a)
ukrainske statsborgere med bopæl i Ukraine inden den 24. februar 2022[.]«
Tjekkisk ret
Lov nr. 221/2003 om midlertidig beskyttelse af udlændinge
12
Direktiv 2001/55 blev gennemført i tjekkisk ret ved zákon č. 221/2003 Sb., o dočasné ochraně cizinců (lov om midlertidig beskyttelse af udlændinge).
13
Denne lovs § 1 med overskriften »Genstand« foreskriver:
»1.   Nærværende lov regulerer:
a)
betingelserne for indrejse og ophold for udenlandske statsborgere på Republikken Tjekkiets område (herefter »området«) med henblik på tildeling af midlertidig beskyttelse, samt for deres udrejse fra området
b)
proceduren for tildeling og fratagelse af opholdstilladelse med henblik på tildeling af midlertidig beskyttelse på området (herefter »opholdstilladelse med henblik på midlertidig beskyttelse«).
[...]«
»Ukraineloven«
14
Zákon č. 65/2022 Sb., o některých opatřeních v souvislosti s ozbrojeným konfliktem na území Ukrajiny vyvolaným invazi vojsk Ruské federace (lov nr. 65/2022 om visse foranstaltninger i forbindelse med den væbnede konflikt på Ukraines område forårsaget af invasionen af Den Russiske Føderations tropper) i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (herefter »Ukraineloven«), bestemmer i § 2, at der »ved »midlertidig beskyttelse« forstås retten til at opholde sig på Den Tjekkiske Republiks område i henhold til lov [nr. 221/2003] om midlertidig beskyttelse af udlændinge […]«.
15
Ukrainelovens § 4 med overskriften »Procedure for midlertidig beskyttelse« foreskriver i stk. 3:
»Medmindre andet er fastsat i denne lov, er tildeling af midlertidig beskyttelse i henhold til denne lov omfattet af lov [nr. 221/2003] om midlertidig beskyttelse af udlændinge.«
16
Ukrainelovens § 5, stk. 1 og 2, har følgende ordlyd:
»1.   En ansøgning om midlertidig beskyttelse afvises, hvis
a)
den ikke er indgivet personligt
b)
den er indgivet af en udenlandsk statsborger, der ikke er omfattet af § 3
c)
den indgives af en udenlandsk statsborger, der har ansøgt om midlertidig eller international beskyttelse i en anden EU-medlemsstat
d)
den indgives af en udenlandsk statsborger, der er omfattet af midlertidig eller international beskyttelse i en anden EU-medlemsstat, eller
e)
den indgives af en udenlandsk statsborger, der er unionsborger eller statsborger i en stat, der er bundet af en international traktat indgået med Unionen, som giver den pågældende en ret til fri bevægelighed svarende til den, der gælder for unionsborgere, eller statsborger i en stat, der er bundet af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde [af 2. maj 1992 (EFT 1994, L 1, s. 3)].
2.   I tilfælde af afvisning afvises den udenlandske statsborgers ansøgning af indenrigsministeriet eller politiet i Den Tjekkiske Republik, som meddeler vedkommende afvisningsgrunden, idet enhver domstolsprøvelse er udelukket.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
17
Den 15. juli 2022 indrejste A.N., der er ukrainsk statsborger, på Unionens område. Den 19. juli 2022 indgav hun en ansøgning om midlertidig beskyttelse i Tyskland. To måneder senere, den 20. september 2022, indgav hun en tilsvarende ansøgning i Den Tjekkiske Republik. Indenrigsministeriet afviste sidstnævnte ansøgning bl.a. med den begrundelse, at A.N. havde ansøgt om eller opnået midlertidig beskyttelse i en anden medlemsstat.
18
A.N. anlagde sag til prøvelse af dette afslag ved Městský soud v Praze (byretten i Prag, Den Tjekkiske Republik). Sidstnævnte fastslog for det første, at den havde kompetence til at behandle dette søgsmål, uafhængigt af den omstændighed, at den relevante nationale lovgivning udelukkede muligheden for domstolsprøvelse af en afgørelse om afvisning af en ansøgning om tildeling af midlertidig beskyttelse. Denne retsinstans fandt, at retten til et sådant retsmiddel fremgik af artikel 29 i direktiv 2001/55, sammenholdt med chartrets artikel 47.
19
For det andet konstaterede den dels, at selv om A.N. havde indgivet en ansøgning om midlertidig beskyttelse i Tyskland, var hun endnu ikke blevet tildelt denne beskyttelse, dels at direktiv 2001/55 ikke foreskrev, at en sådan ansøgning kunne afslås med den begrundelse, at der tidligere var blevet indgivet en ansøgning om midlertidig beskyttelse i en anden medlemsstat. Ifølge den forelæggende ret er grundene til udelukkelse af en person fra midlertidig beskyttelse nemlig udtømmende fastsat i artikel 28 i direktiv 2001/55, således at den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning ikke er i overensstemmelse med EU-retten. Af disse grunde gav Městský soud v Praze (byretten i Prag) A.N. medhold i søgsmålet, annullerede indenrigsministeriets afgørelse og hjemviste sagen til indenrigsministeriet.
20
Indenrigsministeriet har iværksat kassationsanke til prøvelse af denne dom ved Nejvyšší správní soud (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Den Tjekkiske Republik), som er den forelæggende ret. Det har gjort gældende, at i det tilfælde, hvor en person har ansøgt om midlertidig beskyttelse i en medlemsstat, tilkommer det denne medlemsstat at træffe afgørelse om denne ansøgning. Det er nemlig ikke muligt at opnå denne beskyttelse i flere medlemsstater. Ifølge indenrigsministeriet er den i hovedsagen omhandlede situation ikke omfattet af anvendelsesområdet for artikel 28 i direktiv 2001/55. Den bestemmelse i national ret, hvorefter en ansøgning som A.N.s skal afvises, finder anvendelse på situationer, der ikke er omfattet af dette direktiv.
21
På denne baggrund har Nejvyšší správní soud (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Er artikel 8, stk. 1, i [direktiv 2001/55], også under hensyntagen til medlemsstaternes aftale om ikke at anvende direktivets artikel 11, til hinder for bestemmelser i national ret, hvorefter en ansøgning om udstedelse af opholdstilladelse med henblik på midlertidig beskyttelse afvises, hvis udlændingen har ansøgt om opholdstilladelse i en anden medlemsstat, eller hvis den pågældende allerede har fået udstedt en opholdstilladelse i en anden medlemsstat?
2)
Har en person, der, i henhold til [direktiv 2001/55], nyder godt af midlertidig beskyttelse, ret til et effektivt retsmiddel for en domstol i henhold til [chartrets artikel 47] ved en medlemsstats manglende udstedelse af opholdstilladelse i henhold til [dette direktivs] artikel 8, stk. 1?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første spørgsmål
22
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 8, stk. 1, i direktiv 2001/55 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en person, der nyder midlertidig beskyttelse som omhandlet i gennemførelsesafgørelse 2022/382, nægtes en opholdstilladelse som omhandlet i denne bestemmelse, når denne person allerede har ansøgt om en sådan opholdstilladelse i en anden medlemsstat. Den forelæggende ret er i denne sammenhæng desuden i tvivl om rækkevidden af den aftale, som medlemsstaterne indgik i forbindelse med vedtagelsen af gennemførelsesafgørelse 2022/382, om ikke at anvende artikel 11 i direktiv 2001/55.
23
I henhold til artikel 8, stk. 1, i direktiv 2001/55 træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at personer med midlertidig beskyttelse har opholdstilladelse under hele beskyttelsens varighed. Denne bestemmelse foreskriver derudover, at dokumenter eller anden tilsvarende dokumentation skal udstedes med henblik på dette.
24
Som anført i artikel 1 i direktiv 2001/55 har dette direktiv til formål at indføre minimumsstandarder for midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning af fordrevne personer fra tredjelande, der ikke kan vende tilbage til deres hjemland, og at fremme en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne af indsatsen med hensyn til at modtage disse personer og bære følgerne heraf (dom af 19.12.2024, Kaduna, C-244/24 og C-290/24, EU:C:2024:1038, præmis 81).
25
I henhold til artikel 5 i direktiv 2001/55 konstateres massetilstrømning af fordrevne personer ved en afgørelse truffet af Rådet med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen. Denne afgørelse er bl.a. baseret på en gennemgang af situationen og omfanget af bevægelserne af fordrevne personer samt på vurderingen af, om det er hensigtsmæssigt at indføre midlertidig beskyttelse, idet der tages hensyn til mulighederne for nødhjælp og foranstaltninger på stedet eller disses utilstrækkelighed. Den nævnte afgørelse medfører, at midlertidig beskyttelse gennemføres i alle medlemsstaterne i forhold til de specifikke grupper af personer, der er beskrevet i samme afgørelse, fra den dato, der er fastsat i denne afgørelse (dom af 19.12.2024, Kaduna, C-244/24 og C-290/24, EU:C:2024:1038, præmis 83).
26
På grundlag af artikel 5 i direktiv 2001/55 vedtog Rådet den 4. marts 2022 gennemførelsesafgørelse 2022/382, hvori det blev fastslået, at der forelå en massetilstrømning af fordrevne personer fra Ukraine. Denne gennemførelsesafgørelses ikrafttræden samme dag medførte således, at der fra denne dato blev indført en obligatorisk midlertidig beskyttelse til fordel for de personkategorier, der identificeres i nævnte gennemførelsesafgørelses artikel 2, bl.a. ukrainske statsborgerne, der var bosiddende i Ukraine før den 24. februar 2022 (jf. i denne retning dom af 19.12.2024, Kaduna, C-244/24 og C-290/24, EU:C:2024:1038, præmis 84).
27
Det fremgår derudover af 16. betragtning til gennemførelsesafgørelse 2022/382, at ukrainske statsborgere har ret til at bevæge sig frit inden for Unionen som visumfritagne rejsende i en periode på 90 dage efter at være blevet tilladt indrejse på Unionens område og kan vælge, i hvilken medlemsstat de ønsker at nyde de rettigheder, der er knyttet til midlertidig beskyttelse.
28
Henset til ovenstående betragtninger skal det fastslås, at personer, der er omfattet af de kategorier, der er omfattet af artikel 2 i gennemførelsesafgørelse 2022/382, har ret til at henvende sig til myndighederne i en medlemsstat efter deres valg med henblik på at opnå opholdstilladelse som omhandlet i artikel 8, stk. 1, i direktiv 2001/55.
29
Det følger heraf, at når en person, der nyder midlertidig beskyttelse, i en første medlemsstat har ansøgt om opholdstilladelse på grundlag af artikel 8, stk. 1, i direktiv 2001/55, men endnu ikke har opnået en sådan, og den pågældende person derefter tager til en anden medlemsstat og indgiver en tilsvarende ansøgning dér, kan den sidstnævnte medlemsstat ikke afvise denne sidste ansøgning alene med den begrundelse, at der allerede er indgivet en ansøgning i den første medlemsstat. Det tilkommer således denne sidstnævnte medlemsstat at undersøge, om den ansøgning, der er indgivet for denne, er begrundet.
30
Det står imidlertid myndighederne i en medlemsstat frit for i forbindelse med behandlingen af en sådan ansøgning at efterprøve, om de personer, der ansøger om en opholdstilladelse som omhandlet i artikel 8, stk. 1, i direktiv 2001/55, henhører under de kategorier af personer, der er omhandlet i artikel 2 i gennemførelsesafgørelse 2022/382 og nyder midlertidig beskyttelse, og om de allerede har fået opholdstilladelse i en anden medlemsstat.
31
Eftersom den forelæggende ret ligeledes er i tvivl om, hvilken betydning den erklæring fra medlemsstaterne, der er nævnt i 15. betragtning til gennemførelsesafgørelse 2022/382, om ikke at anvende artikel 11 i direktiv 2001/55 har for besvarelsen af det første spørgsmål, skal det i øvrigt bemærkes, at en medlemsstat i henhold til denne artikel skal tilbagetage en person, der har midlertidig beskyttelse på dens område, hvis den pågældende uden tilladelse forbliver på eller forsøger at indrejse på en anden medlemsstats område i den periode, der er omfattet af den midlertidige beskyttelse.
32
Som det fremgår af den erklæring fra medlemsstaterne, der er nævnt i nærværende doms foregående præmis, finder denne artikel imidlertid ikke anvendelse på personer med midlertidig beskyttelse, der er omfattet af anvendelsesområdet for gennemførelsesafgørelse 2022/382. Det fremgår i øvrigt af 16. betragtning til gennemførelsesafgørelse 2022/382, at ukrainske statsborgere har ret til at bevæge sig frit inden for Unionen som visumfritagne rejsende i en periode på 90 dage efter at være blevet tilladt indrejse på Unionens område og bl.a. kan vælge, i hvilken medlemsstat de ønsker at nyde de rettigheder, der er knyttet til midlertidig beskyttelse. Samme artikel er derfor ikke relevant for besvarelsen af det første spørgsmål.
33
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det første spørgsmål besvares med, at artikel 8, stk. 1, i direktiv 2001/55 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en person, der nyder midlertidig beskyttelse som omhandlet i gennemførelsesafgørelse 2022/382, nægtes opholdstilladelse, når denne person allerede har ansøgt om, men endnu ikke har opnået en sådan opholdstilladelse i en anden medlemsstat.
Det andet spørgsmål
34
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 8, stk. 1, i direktiv 2001/55, sammenholdt med chartrets artikel 47, skal fortolkes således, at en person med midlertidig beskyttelse i henhold til dette direktiv har ret til effektive retsmidler ved en domstol til prøvelse af en afgørelse om afvisning af en ansøgning om opholdstilladelse som omhandlet i denne artikel 8.
35
Det følger af fast retspraksis, at anerkendelsen i en given sag af den ret til effektive retsmidler, der er fastsat i chartrets artikel 47, forudsætter, at den person, som påberåber sig den, gør rettigheder eller friheder, som er sikret ved EU-retten, gældende (jf. i denne retning dom af 29.7.2024, protectus, C-185/23, EU:C:2024:657, præmis 71).
36
Som det i det væsentlige fremgår af nærværende doms præmis 23-26, medfører den afgørelse, Rådet har truffet i henhold til artikel 5 i direktiv 2001/55, i denne henseende at midlertidig beskyttelse gennemføres i alle medlemsstaterne i forhold til de specifikke grupper af personer, der er beskrevet i samme afgørelse, fra den dato, der er fastsat i denne afgørelse. I henhold til dette direktivs artikel 8, stk. 1, skal medlemsstaterne træffe de nødvendige foranstaltninger for, at disse personer kan have opholdstilladelse under hele denne beskyttelses varighed, og med henblik herpå udstede dokumenter eller anden tilsvarende dokumentation til dem. De nævnte personers ret til at få opholdstilladelse og til at få udstedt dokumentation herfor udgør derfor en ret, der er sikret ved Unionens retsorden.
37
Chartrets artikel 47 kræver følgelig, at en afgørelse om afvisning af en ansøgning om opholdstilladelse i henhold til artikel 8, stk. 1, i direktiv 2001/55 indgivet af en person med midlertidig beskyttelse som omhandlet i dette direktiv skal kunne gøres til genstand for effektive retsmidler ved en domstol.
38
Det bemærkes i denne sammenhæng, at chartrets artikel 47 udgør en bekræftelse af princippet om effektiv domstolsbeskyttelse. Denne artikel er imidlertid i sig selv tilstrækkelig og skal ikke præciseres ved bestemmelser i EU-retten eller i national ret for at tillægge private en ret, der som sådan kan påberåbes. Det kan derfor ikke forholde sig anderledes med hensyn til artikel 8, stk. 1, i direktiv 2001/55 (jf. analogt dom af 4.10.2024, Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C-406/22, EU:C:2024:841, præmis 86 og den deri nævnte retspraksis).
39
Denne fortolkning drages i øvrigt på ingen måde i tvivl af den omstændighed, at artikel 29 i direktiv 2001/55 udtrykkeligt kun fastsætter adgang til domstolsprøvelse i den pågældende medlemsstat for personer, der er udelukket fra midlertidig beskyttelse eller familiesammenføring i en medlemsstat. Som det fremgår af de i nærværende doms præmis 35-38 anførte betragtninger, kan det nemlig ikke modsætningsvis udledes af denne artikel, at det kun er disse personer, der skal have adgang til sådanne retsmidler.
40
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det andet spørgsmål besvares med, at artikel 8, stk. 1, i direktiv 2001/55, sammenholdt med chartrets artikel 47, skal fortolkes således, at en person med midlertidig beskyttelse i henhold til dette direktiv har ret til effektive retsmidler ved en domstol til prøvelse af en afgørelse om afvisning af en ansøgning om opholdstilladelse som omhandlet i denne artikel 8.
Sagsomkostninger
41
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tiende Afdeling) for ret:
1)
Artikel 8, stk. 1, i Rådets direktiv 2001/55/EF af 20. juli 2001 om minimumsstandarder for midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning af fordrevne personer og om foranstaltninger, der skal fremme en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne af indsatsen med hensyn til modtagelsen af disse personer og følgerne heraf,
skal fortolkes således, at
denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en person, der nyder midlertidig beskyttelse som omhandlet i Rådets gennemførelsesafgørelse (EU) 2022/382 af 4. marts 2022 om konstatering af massetilstrømning af fordrevne personer fra Ukraine som omhandlet i artikel 5 i direktiv 2001/55/EF og deraf følgende indførelse af midlertidig beskyttelse, nægtes opholdstilladelse, når denne person allerede har ansøgt om, men endnu ikke har opnået en sådan opholdstilladelse i en anden medlemsstat.
2)
Artikel 8, stk. 1, i direktiv 2001/55, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,
skal fortolkes således, at
en person med midlertidig beskyttelse i henhold til dette direktiv har ret til effektive retsmidler ved en domstol til prøvelse af en afgørelse om afvisning af en ansøgning om opholdstilladelse som omhandlet i denne artikel 8.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tjekkisk.
(
i
) – Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.