61983CJ0249_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 28 . oktober 1983, indgaaet til Domstolen den 10 . november 1983, har Arbeidsrechtbank, Antwerpen, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt fire praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 3, stk . 1, og artikel 4, stk . 1, 2 og 4, i Raadets forordning nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet ( EFT 1971 II, s . 366 ), og af artikel 7, stk . 2, i Raadets forordning nr . 1612/68 af 15 . oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet ( EFT 1968 II, s . 467 ).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en tvist mellem Openbaar Centrum voor Maatschappelijk Welzijn, Kalmthout, og Vera Hoeckx, der er sagsoeger i hovedsagen, og som er foedt i Kalmthout og nederlandsk statsborger, idet sagsoegeren paastaar sig berettiget til ydelser under den saakaldte »eksistensminimums« -ordning ( herefter benaevnt minimex ), der blev indfoert ved den belgiske lov af 7 . august 1974 ( Moniteur belge af 18 . september 1974, s . 11363 ).
3 Hoeckx, der boede i Belgien og modtog arbejdsloeshedsydelser, flyttede i juni 1981 til Frankrig, hvor hun fortsatte med at oppebaere arbejdsloeshedsydelser . Efter at vaere vendt tilbage til Belgien i januar 1982 fik hun efter ansoegning tildelt minimex . Efter at hun paa ny var flyttet til Frankrig den 28 . maj 1982 ophoerte udbetalingen heraf . Efter atter at vaere flyttet tilbage til Belgien indgav hun den 19 . april 1983 en ny ansoegning om minimex, idet hun ikke laengere kunne opnaa arbejdsloeshedsydelser .
4 Ved afgoerelse af 28 . april 1983 afslog Raad voor Maatschappelijk Welzijn, Kalmthout, ansoegningen . Den 9 . maj 1983 anlagde sagsoegeren i hovedsagen sag ved Arbeidsrechtbank, Antwerpen, til proevelse af denne afgoerelse .
5 Arbeidsrechtbank har bemaerket, at afslaget er meddelt paa grundlag af artikel 1 i kongelig anordning af 8 . januar 1976 ( Moniteur belge af 13 . januar 1976 ), hvorefter statsborgere fra lande tilhoerende Det europaeiske oekonomiske Faellesskab har ret til minimex, idet det dog bl.a . er en forudsaetning, at de »faktisk har haft bopael i Belgien i mindst de fem aar forud for tildelingen af bistand i form af et eksistensminimum«, og retten finder, at det afgoerende i hovedsagen er, om sagsoegeren skal eller kan naegtes minimex alene med den begrundelse, at hun i loebet af de seneste fem aar foer ansoegningen i perioder har boet i Frankrig . Ifoelge det af den nationale ret oplyste gaelder bopaelsbetingelsen i artikel 1 i den kongelige anordning udelukkende statsborgere fra andre medlemsstater, idet det naevnte krav ikke stilles over for belgiske statsborgere . Dette er baggrunden for, at den nationale ret har forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal :
1 ) »Omfattes ' retten til eksistensminimum ', jfr . lov af 7 . august 1974, af det saglige anvendelsesomraade for Raadets forordning nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 ( artikel 4, stk . 1 og 2 ), eller er der tale om ' social forsorg ' ( i artikel 4, stk . 4 ' s betydning)?
2 ) Er artikel 1 i kongelig anordning af 8 . januar 1976 om eksistensminimum i strid med traktaten og med forordning nr . 1408/71 ( naermere bestemt artikel 3, stk . 1, om ligebehandling ), for saa vidt det i denne artikel 1 bestemmes, at for at vaere berettiget til bistand i form af et eksistensminimum skal statsborgere i Det europaeiske oekonomiske Faellesskabs medlemsstater have haft faktisk ophold i Belgien i en periode af mindst fem aar forud for tidspunktet for tildeling af bistand i form af eksistensminimum, medens dette krav ikke gaelder for belgiske statsborgere?
3 ) Er et ' eksistensminimum ' som fastlagt i lov af 7 . august 1974 en ' social fordel ', jfr . Raadets forordning nr . 1612/68 af 15 . oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet?
4 ) Subsidiaert, er det i overensstemmelse med ovennaevnte forordninger, at der ved afgoerelsen af, om statsborgere i de lande, der er medlemmer af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, opfylder kravet om opholdssted som betingelse for retten til eksistensminimum, kun medregnes perioder med opholdssted i Belgien, eller skal perioder med opholdssted i en anden medlemsstat inden for Det europaeiske Faellesskab ligestilles med perioder i Belgien?«
6 Det forenede Kongeriges regering og Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber har indgivet skriftlige indlaeg . Kommissionen har endvidere afgivet indlaeg under den mundtlige forhandling .
7 Det forenede Kongeriges regering har gjort gaeldende, at det navnlig er af betydning, hvorvidt der ifoelge loven af 17 . august 1974 skal foretages en individuel bedoemmelse i hvert tilfaelde, og om dette i givet fald maa anses som et afgoerende kendetegn ved den paagaeldende ordning . Ifoelge Domstolens dom af 22 . juni 1972 ( 1/72, Frilli, Sml . s . 109 ) er en saadan individuel bedoemmelse afgoerende for, om en ordning falder ind under begrebet social forsorg . Den britiske regering anfoerer, at der ikke i forbindelse med den foreliggende ordning synes at skulle foretages en saadan individuel bedoemmelse, idet enhver, hvis indkomst ikke overstiger et bestemt beloeb, har ret til minimex . Denne ret til bistand har imidlertid ingen tilknytning til nogen af de i forordning nr . 1408/71 opregnede forhold, idet enhver myndig ansoeger, hvis indkomst er lavere end den i loven fastsatte graense, har ret til den paagaeldende ydelse . Af sidstnaevnte aarsag goeres det gaeldende, at ydelsen falder ind under begrebet social forsorg .
8 Kommissionen har for det foerste gjort gaeldende, at det supplerende bopaelskrav, der ikke gaelder belgiske statsborgere, er i umiddelbar modstrid med det ligebehandlingsprincip, som gaelder paa omraader, der er omfattet af reglerne om fri bevaegelighed for personer . Det anfoeres endvidere, at selv om kravet blev udvidet til ogsaa at omfatte belgiske statsborgere, ville det fortsat indebaere en indirekte forskelsbehandling, idet kravet ville vaere vanskeligere at opfylde for statsborgere fra de andre medlemsstater . For det andet goeres det gaeldende, at den paagaeldende belgiske lovgivning adskiller sig fra de ordninger, om hvilke Domstolen allerede har fastslaaet, at de er omfattet af de i artikel 4, stk . 1, i forordning nr . 1408/71 opregnede sociale sikringsgrene . Bistand i form af et eksistensminimum er uden tilknytning til bestemte sociale begivenheder, idet formaalet med ordningen er at sikre de svagest stillede et samfundsmaessigt eksistensminimum, hvorfor denne form for bistand klart er omfattet af begrebet social fordel i artikel 7 i forordning nr . 1612/68 . Dette begreb kan ikke fortolkes indskraenkende, og det omfatter enhver fordel, uanset om den har tilknytning til en arbejdskontrakt, jfr . navnlig dommen af 14 . januar 1982 ( 65/81, Reina, Sml . s . 33 ).
Det foerste spoergsmaal
9 Formaalet med det foerste spoergsmaal er at faa klarlagt, om sociale ydelser, der har til formaal at sikre enhver et eksistensminimum, som omhandlet i den belgiske lov af 7 . august 1974, er omfattet af det saglige anvendelsesomraade for forordning nr . 1408/71, jfr . dennes artikel 4, stk . 1 og 2 .
10 Det bemaerkes, at forordningen ifoelge artikel 4, stk . 1, finder anvendelse paa de lovgivninger om sociale sikringsgrene i medlemsstaterne, der er opregnet i litra a)-h ) i dette stykke, hvorimod det fremgaar af artikel 4, stk . 4, at bl.a . »social og sundhedsmaessig forsorg« ikke er omfattet af forordningen .
11 Domstolen har gentagne gange fastslaaet, at det er de grundlaeggende kendetegn ved den paagaeldende ydelse, navnlig dens formaal, den og de vilkaar, hvorunder den gives, der er afgoerende for, om den er omfattet af forordning nr . 1408/71 eller falder uden for dennes anvendelsesomraade, idet det er uden betydning, om ydelsen i den paagaeldende nationale lovgivning betegnes som en social sikringsydelse eller som noget andet .
12 Det kan ikke udelukkes, at nogle ordninger har et saadant personelt anvendelsesomraade og formaal, og at der gaelder saadanne betingelser for at vaere omfattet af dem, at de paa én gang har kendetegn, der er karakteristiske for begge de to naevnte former for social bistand, og derfor ikke entydigt falder ind under et enkelt af de hertil svarende begreber, men det bemaerkes herved, at en ordning for at kunne anses for omfattet af begrebet social sikring i forordning nr . 1408/71 under alle omstaendigheder skal opfylde bl.a . den betingelse at vedroere en af de sociale begivenheder, der udtrykkeligt er opregnet i forordningens artikel 4, stk . 1 . Heraf foelger, at denne opregning er udtoemmende, hvorfor en social sikringsgren, der ikke er naevnt i opregningen, ikke kan anses for omfattet af det naevnte begreb, selv om de ydelsesberettigede har et retligt krav paa ydelsen .
13 Om minimex-ordningen fremgaar det af sagen dels, at de ydelsesberettigede har et retligt krav paa ydelsen, dels at denne ret tilkommer enhver, hvis indtaegter anses for utilstraekkelige, og som ikke »ved egen indsats eller paa anden maade kan skaffe sig saadanne« ( artikel 1, stk . 1, i lov af 7 . august 1974 ), saaledes at det afgoerende kriterium i forbindelse med ordningen er, om vedkommende befinder sig i en trangssituation, idet der ikke stilles noget krav om beskaeftigelsesperioder, bidragsbetaling eller tilknytning til nogen ordning vedroerende social sikring, der har til formaal at afboede foelgerne af nogen bestemt form for social begivenhed . Den ydel sesberettigede skal blot godtgoere, »at han er villig til at tage arbejde«, medmindre dette er umuligt paa grund af afgoerende helbredsmaessige eller sociale hensyn . Den paagaeldende skal endvidere have udtoemt sine muligheder, hvad angaar sociale sikringsydelser, og hvis bistandskontoret skoenner det noedvendigt, underholdsbidrag ( lovens artikel 6, stk . 1 og 2 ).
14 Heraf foelger, at en ydelse som den omhandlede, der tilkommer enhver, ikke falder ind under nogen af de i artikel 4, stk . 1, i forordning nr . 1408/71 opregnede sociale sikringsgrene, idet den saaledes ikke kan anses som en social sikringsydelse i den konkrete betydning i forordningen .
15 Det foerste spoergsmaal maa derfor besvares med, at en social ydelse under en ordning, der som ordningen efter den belgiske lov af 7 . august 1974 har til formaal at sikre enhver et eksistensminimum, ikke er omfattet af det saglige anvendelsesomraade for Raadets forordning nr . 1408/71 af 14 . juni 1971, jfr . forordningens artikel 4, stk . 1 og 2 .
Det andet spoergsmaal
16 For saa vidt formaalet med det andet spoergsmaal er at faa klarlagt, om det er uforeneligt med forordning nr . 1408/71, og naermere bestemt med artikel 3, stk . 1, at kraeve af modtagerne af en social ydelse under en ordning, der har til formaal at sikre enhver et eksistensminimum, at vedkommende faktisk har haft bopael paa den paagaeldende medlemsstats omraade i et bestemt tidsrum, naar dette krav ikke stilles over for medlemsstatens egne statsborgere, maa spoergsmaalet anses for bortfaldet . For saa vidt det soeges klarlagt, om et saadant krav er uforeneligt med EOEF-traktaten, findes det andet spoergsmaal at burde behandles i forening med det tredje .
Det tredje spoergsmaal
17 Formaalet med det tredje spoergsmaal er at faa klarlagt, om sociale ydelser under en ordning, der som ordningen efter den belgiske lov af 7 . august 1974 har til formaal at sikre enhver et eksistensminimum, er omfattet af begrebet social fordel i Raadets forordning nr . 1612/68 af 15 . oktober 1968 . I forbindelse med dette spoergsmaal boer der ske en undersoegelse af den anden del af det andet spoergsmaal, nemlig om tildelingen af en saadan bistand i form af et eksistensminimum kan goeres betinget af, at modtageren faktisk har haft bopael paa den paagaeldende medlemsstats omraade i et bestemt tidsrum, for saa vidt et saadant krav ikke stilles over for medlemsstatens egne statsborgere .
18 Ved besvarelsen af det tredje spoergsmaal maa det i foerste raekke undersoeges, om en social ydelse under en ordning, der som den omhandlede gaelder enhver, er omfattet af begrebet social fordel i forordning nr . 1612/68 .
19 Artikel 7, stk . 1 og 2, i denne forordning lyder saaledes :
1 ) En arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat, maa ikke paa grund af sin nationalitet behandles anderledes paa de oevrige medlemsstaters omraade end indenlandske arbejdstagere med hensyn til beskaeftigelses- og arbejdsvilkaar, navnlig for saa vidt angaar afloenning, afskedigelse og, i tilfaelde af arbejdsloeshed, genoptagelse af beskaeftigelse i faget eller genansaettelse .
2 ) Arbejdstageren nyder samme sociale og skattemaessige fordele som indenlandske arbejdstagere .
20 Som Domstolen gentagne gange har fastslaaet, fremgaar det af en samlet vurdering af bestemmelserne i denne forordning samt af formaalet med denne, at de rettigheder, der i henhold til forordningen skal udstraekkes til ogsaa at gaelde arbejdstagere med statsborgerskab i andre medlemsstater, omfatter alle rettigheder, det vaere sig med eller uden tilknytning til en arbejdskontrakt, som tilkommer enhver indenlandsk arbejdstager, i det vaesentlige paa grund af hans objektive status som arbejdstager, eller allerede fordi han har bopael paa det nationale omraade, og hvis udstraekning til ogsaa at gaelde arbejdstagere med statsborgerskab i andre medlemsstater maa antages at kunne fremme disses mobilitet inden for Faellesskabet .
21 Domstolen har saaledes allerede fastslaaet, jfr . dommen af 12 . juli 1984 ( 261/83, Castelli, Sml . 1984, s . 3199 ), at begrebet social fordel i artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68 ogsaa omfatter ydelser, der i henhold til en lovgivning i en medlemsstat om garanteret indkomst til aeldre tildeles arbejdstageres slaegtninge i opstigende linje, som forsoerges af den paagaeldende .
22 Ydelser under en ordning om ret til et »eksistensminimum« findes herefter at vaere omfattet af begrebet social fordel i Raadets forordning nr . 1612/68, hvorfor en medlemsstat, hvori der gaelder en saadan ordning, ikke fra denne kan udelukke vandrende arbejdstagere med statsborgerskab i en anden medlemsstat, som har bopael paa den foerstnaevnte stats omraade, eller medlemmer af disses familier .
23 Hvad angaar spoergsmaalet, om der i forbindelse med en saadan social fordel lovligt kan opstilles et bopaelskrav, der udelukkende gaelder statsborgere fra andre medlemsstater, bemaerkes, at forbudet mod forskelsbehandling, som af Kommissionen med rette fremhaevet, er et grundlaeggende princip paa det omraade, der er omfattet af reglerne om fri bevaegelighed, og at der i forordning nr . 1612/68 i oevrigt henvises til dette princip . Princippet er knaesat i EOEF-traktatens artikel 48, stk . 2, og der er henvist til det i femte og sjette betragtning til forordning nr . 1612/68, i hvis artikel 7, stk . 2, det konkret er kommet til udtryk, idet det heri bestemmes, at arbejdstagere med statsborgerskab i en medlemsstat paa de oevrige medlemsstaters omraade skal nyde de »samme sociale og skattemaessige fordele som indenlandske arbejdstagere« .
24 Bopaelskravet er en supplerende betingelse for arbejdstagere med statsborgerskab i andre medlemsstater, idet et saadant krav ikke stilles over for indenlandske arbejdstagere . Der er derfor tale om en klar forskelsbehandling paa grundlag af arbejdstagernes nationalitet .
25 Det tredje spoergsmaal maa derfor besvares med, at en social ydelse under en ordning, der som ordningen efter den belgiske lov af 7 . august 1974 har til formaal at sikre enhver et eksistensminimum, er omfattet af begrebet social fordel i Raadets forordning nr . 1612/68 af 15 . oktober 1968 . Denne forordnings artikel 7, stk . 2, skal fortolkes saaledes, at det ikke kan stilles som en betingelse for at yde en saadan social fordel, at modtageren faktisk har haft bopael paa den paagaeldende medlemsstats omraade i et bestemt tidsrum, for saa vidt et saadant krav ikke stilles over for medlemsstatens egne statsborgere .
Det fjerde spoergsmaal
26 Da det fjerde spoergsmaal kun er stillet for det tilfaelde, at det andet spoergsmaal besvares benaegtende, maa det anses for bortfaldet .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
27 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( anden afdeling )
vedroerende de spoergsmaal, som er forelagt den af Arbeidsrechtbank, Antwerpen, ved dom, af 28 . oktober 1983, for ret :
1 ) En social ydelse under en ordning, der som ordningen efter den belgiske lov af 7 . august 1974 har til formaal at sikre enhver et eksistensminimum, er ikke omfattet af det saglige anvendelsesomraade for Raadets forordning nr . 1408/71 af 14 . juni 1971, jfr . forordningens artikel 4, stk . 1 og 2 .
2 ) En social ydelse under en ordning, der som ordningen efter den belgiske lov af 7 . august 1974 har til formaal at sikre enhver et eksistensminimum, er omfattet af begrebet social fordel i Raadets forordning nr . 1612/68 af 15 . oktober 1968 . Denne forordnings artikel 7, stk . 2, skal fortolkes saaledes, at det ikke kan stilles som en betingelse for at yde en saadan social fordel, at modtageren faktisk har haft bopael paa den paagaeldende medlemsstats omraade i et bestemt tidsrum, for saa vidt et saadant krav ikke stilles over for medlemsstatens egne statsborgere .