62020CV0001(01)
DOMSTOLENS UDTALELSE 1/20 (Fjerde Afdeling)
16. juni 2022
»Artikel 218, stk. 11, TEUF – anmodning om udtalelse – forslag til den moderniserede energichartertraktat – artikel 26 – tvistbilæggelsesordning – formaliteten«
I udtalelsessag 1/20,
angående en anmodning om udtalelse i medfør af artikel 218, stk. 11, TEUF, indgivet den 2. december 2020 af Kongeriget Belgien,
har
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, C. Lycourgos, og dommerne S. Rodin, J.-C. Bonichot, L.S. Rossi (refererende dommer) og O. Spineanu-Matei,
generaladvokat: M. Szpunar,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
den belgiske regering ved S. Baeyens, J.-C. Halleux, C. Pochet og M. Van Regemorter, som befuldmægtigede,
–
den tjekkiske regering ved K. Najmanová, H. Pešková, M. Smolek og J. Vláčil, som befuldmægtigede,
–
den tyske regering ved D. Klebs og J. Möller, som befuldmægtigede,
–
den græske regering ved K. Boskovits og G. Karipsiadis, som befuldmægtigede,
–
den spanske regering ved S. Centeno Huerta, A. Gavela Llopis og J. Ruiz Sánchez, som befuldmægtigede,
–
den franske regering ved A. Daniel og W. Zemamta, som befuldmægtigede,
–
den kroatiske regering ved G. Vidović Mesarek, som befuldmægtiget,
–
den italienske regering ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, bistået af avvocato dello Stato P. Garofoli,
–
den litauiske regering ved K. Dieninis og R. Dzikovič, som befuldmægtigede,
–
den ungarske regering ved M.Z. Fehér og K. Szíjjártó, som befuldmægtigede,
–
den nederlandske regering ved M.K. Bulterman og J.M. Hoogveld, som befuldmægtigede,
–
den polske regering ved B. Majczyna, som befuldmægtiget,
–
den slovenske regering ved N. Pintar Gosenca, som befuldmægtiget,
–
den slovakiske regering ved B. Ricziová, som befuldmægtiget,
–
Rådet for Den Europæiske Union ved B. Driessen og A. Lo Monaco, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved L. Armati, O. Beynet, F. Erlbacher, M. Kellerbauer, T. Maxian Rusche og R. Vidal Puig, som befuldmægtigede,
og efter at have hørt generaladvokaten,
afgivet følgende
Udtalelse
1
Den anmodning om udtalelse, som Kongeriget Belgien har indgivet til Domstolen, er affattet som følger:
»Er forslaget til den moderniserede energichartertraktat foreneligt med traktaterne, og særligt med artikel 19 TEU og artikel 344 TEUF,
–
for så vidt angår den nævnte aftales artikel 26, såfremt denne bestemmelse kan fortolkes således, at den giver mulighed for anvendelse af tvistbilæggelsesordningen inden for Den Europæiske Union?
–
for så vidt som denne aftale – såfremt artikel 26 heri skal fortolkes således, at den giver mulighed for anvendelse af tvistbilæggelsesordningen inden for Den Europæiske Union – ikke forudser en udtrykkelig særregel eller en eksplicit frakoblingsklausul, herunder i definitionerne af investering og investor i den påtænkte aftales artikel 1, hvoraf det fremgår, at den almindelige ordning i denne artikel 26 ikke finder anvendelse mellem medlemsstaterne?«
Retsforskrifter
2
Energichartertraktaten, der blev undertegnet i Lissabon den 17. december 1994 (EFT 1994, L 380, s. 24, herefter »ECT«), blev godkendt på De Europæiske Fællesskabers vegne ved Rådets og Kommissionens afgørelse 98/181/EF, EKSF, Euratom af 23. september 1997 om De Europæiske Fællesskabers indgåelse af energichartertraktaten og energicharterprotokollen om energieffektivitet og de hermed forbundne miljøaspekter (EFT 1998, L 69, s. 1). Den består af en præambel og otte dele, herunder del I med overskriften »Definitioner og formål«, som omfatter denne traktats artikel 1 og 2, og del V med overskriften »Bilæggelse af tvister«, som omfatter den nævnte traktats artikel 26-28.
3
ECT’s artikel 1 med overskriften »Definitioner« fastlægger, hvad der i denne traktat forstås ved en række begreber, herunder »investering« og »investor«, der er omfattet af denne artikels nr. 6) og 7).
4
ECT’s artikel 26 med overskriften »Bilæggelse af tvister mellem en investor og en kontraherende part« bestemmer:
»1.   Tvister mellem en kontraherende part og en investor fra en anden kontraherende part vedrørende en investering foretaget af sidstnævnte på den førstnævntes område og vedrørende en påstået misligholdelse fra den førnævnte parts side af en forpligtelse i henhold til del III skal om muligt afgøres i mindelighed.
2.   Kan sådanne tvister ikke afgøres efter bestemmelserne i stk. 1 inden tre måneder efter den dato, hvor en af parterne i tvisten har anmodet om mindelig afgørelse, kan den i tvisten deltagende investor vælge at henvise tvisten til bilæggelse:
a)
for den tvistende kontraherende parts domstol eller forvaltningsdomstol
b)
i overensstemmelse med en tidligere fastsat, anvendelig bilæggelsesprocedure, eller
c)
i overensstemmelse med stk. 3 til 8.
3.   a) Udelukkende med forbehold af litra b) og c) giver alle de kontraherende parter hermed deres ubetingede samtykke til, at en tvist henvises til international voldgift eller forligsmægling i overensstemmelse med denne artikel.
[…]
4.   Vælger en investor at henvise tvisten til afgørelse i henhold til stk. 2, litra c), skal vedkommende yderligere give skriftligt samtykke til, at tvisten henvises til:
a)
i)
Det Internationale Center til Bilæggelse af Investeringstvister, oprettet i henhold til konventionen om bilæggelse af investeringstvister mellem stater og statsborgere fra andre stater, åbnet for undertegnelse i Washington den 18. marts 1965 (i det følgende benævnt »ICSID-konventionen«), hvis både investorens kontraherende part og den tvistende kontraherende part er parter i ICSID-konventionen; eller
ii)
Det Internationale Center til Bilæggelse af Investeringsattester, oprettet i henhold til den i nr. i) nævnte konvention, på grundlag af reglerne for den supplerende ordning for centrets sekretariats administration af procedurerne (i det følgende benævnt »reglerne for den supplerende ordning«), hvis investorens kontraherende part eller den tvistende kontraherende part, men ikke begge, er part i ICSID-konventionen; eller
b)
en enkelt voldgiftsmand eller en ad hoc-voldgiftsdomstol etableret i henhold til voldgiftsreglerne i De Forenede Nationers Kommission for International Handelsret (i det følgende benævnt »UNCITRAL«); eller
c)
en voldgiftsprocedure under Stockholms handelskammers voldgiftsinstitut.
[…]«
5
ECT’s artikel 34 med overskriften »Energicharterkonferencen« bestemmer i stk. 1:
»De kontraherende parter mødes regelmæssigt i Energicharterkonferencen (i det følgende benævnt »Charterkonferencen«), hvortil hver kontraherende part kan sende en repræsentant. Ordinære møder afholdes med mellemrum, der fastsættes af Charterkonferencen.«
Den påtænkte aftale
6
ECT er ikke i nævneværdig grad blevet ændret, siden den trådte i kraft den 16. april 1998, hvorfor energichartrets sekretariat har foreslået at modernisere den. Efter at have diskuteret dette vedtog Charterkonferencen den 27. november 2018 en liste over forskellige områder, der var åbne for drøftelser, med henblik på at indlede forhandlinger om modernisering (herefter »listen over områder til forhandling«).
7
Denne liste omfatter følgende områder:
–
præinvestering
–
definition af »charter«
–
definition af »økonomisk aktivitet i energisektoren«
–
definition af »investor«
–
definition af »investering«
–
retten til at regulere
–
definition af en retfærdig og rimelig behandling
–
klausul om mestbegunstigelsesbehandling
–
afklaring af begrebet »størst mulig beskyttelse og sikkerhed«
–
definition af indirekte ekspropriering
–
erstatning for tab
–
paraplyklausul
–
nægtelse af fordele
–
overførsler i tilknytning til investeringer
–
bagatelagtige klager
–
gennemsigtighed
–
sikkerhed for omkostninger
–
værdiansættelse af skader
–
tredjepartsfinansiering
–
bæredygtig udvikling og virksomheders sociale ansvar
–
definition af transit
–
adgang til infrastruktur (herunder nægtelse af adgang og tilgængelig kapacitet)
–
definition af og principper for prisfastsættelse
–
den regionale organisation for økonomisk integration (REIO)
–
forældede bestemmelser.
8
Den 6. november 2019 nedsatte Charterkonferencen moderniseringsgruppen og bemyndigede den til at indlede forhandlinger om moderniseringen af ECT med henblik på en hurtig afslutning af processen. Denne konference har præciseret, at forhandlingerne vil omfatte listen over områder til forhandling og de politiske alternativer, som de kontraherende parter har foreslået.
9
Den første fulde forhandlingsrunde blev afholdt den 6.-9. juli 2020, mens den anden runde og den tredje runde blev afholdt henholdsvis den 8.-11. september 2020 og den 3.-6. november 2020.
10
Rådet for Den Europæiske Union gav den 15. juli 2019 Europa-Kommissionen bemyndigelse til at indlede forhandlinger om moderniseringen af ECT og vedtog de tilhørende forhandlingsdirektiver. I oktober 2019 foreslog Den Europæiske Union politiske alternativer med henblik på moderniseringen og fremsatte dernæst i maj 2020 en række ændringsforslag til ECT.
11
Blandt de politiske alternativer og ændringsforslag, som Unionen har fremsat, kan nævnes et forslag til ændring af ECT’s artikel 26 med sigte på at genbekræfte Unionens forpligtelse vedrørende en strukturel reform af tvistbilæggelsesordningerne mellem investorer og stater på internationalt plan.
12
Energichartrets sekretariat har sammen med flere kontraherende parter imidlertid erindret om, at aftalen mellem parterne om moderniseringen af ECT kun vedrører listen over områder til forhandling. Det er således blevet aftalt, at ethvert område ud over dem, der er omfattet af denne liste, skal være genstand for konsensus mellem de kontraherende parter.
13
I forbindelse med den anden forhandlingsrunde fremlagde Unionen forslag til reform af tvistbilæggelsesordningerne mellem investorer og stater angående de områder, som ikke er omfattet af den nævnte liste. Der blev imidlertid ikke opnået konsensus om at drøfte disse forslag.
14
Forhandlingerne om REIO’erne, som er et af områderne på denne liste, var på dagsordenen for den tredje forhandlingsrunde. I forbindelse med denne runde har Republikken Kasakhstan foreslået at udbrede ikke-anvendelsen af visse af ECT’s bestemmelser blandt medlemmerne af en REIO og følgelig at ændre ECT’s artikel 26 således, at det udtrykkeligt fastsættes, at bestemmelserne om bilæggelse af investeringstvister ikke finder anvendelse blandt medlemmerne af en REIO.
15
Kommissionen havde imidlertid ikke bemyndigelse til at støtte dette forslag. Unionen har nemlig ikke anmodet om optagelse af REIO’er på listen over områder til forhandling, og det fremgår af Rådets forhandlingsdirektiver, at »Den Europæiske Union [ikke støtter] ændringen af bestemmelsen vedrørende REIO i arbejdet med at modernisere ECT«.
Retsforhandlingerne for Domstolen
16
Den 2. december 2020 indgav Kongeriget Belgien den foreliggende anmodning om udtalelse.
17
Den 8. oktober 2021 spurgte den refererende dommer og generaladvokaten i medfør af artikel 62, stk. 1, i Domstolens procesreglement Kongeriget Belgien, om det i betragtning af dom af 2. september 2021, Republikken Moldova (C-741/19, EU:C:2021:655), navnlig præmis 40-66, ønskede at opretholde sin anmodning om udtalelse.
18
Ved skrivelse af 10. november 2021 meddelte Kongeriget Belgien Domstolen, at det agtede at opretholde sin anmodning.
Formaliteten vedrørende anmodningen om udtalelse
Kongeriget Belgiens anbringender
19
Kongeriget Belgien har gjort gældende, at dets anmodning om udtalelse vedrører foreneligheden med traktaterne af ECT’s artikel 26, som denne fremgår af forslaget til den moderniserede ECT (herefter »den moderniserede ECT’s artikel 26«), og den deri indeholdte tvistbilæggelsesordning, såfremt denne bestemmelse anses for at kunne finde anvendelse på tvister mellem en investor i en medlemsstat og en anden medlemsstat (herefter »tvister inden for EU«) og på begreberne »investering« og »investor«, som de fremgår af forslaget til ændring af ECT’s artikel 1.
20
I denne henseende har Kongeriget Belgien præciseret, at det formoder, at ECT’s artikel 26 forbliver uændret, eftersom der ikke for nuværende er konsensus om en eventuel ændring af denne artikel.
21
Ifølge Kongeriget Belgien kan den foreliggende anmodning om udtalelse ikke desto mindre antages til realitetsbehandling, for så vidt som den vedrører en »aftale«, denne aftale er »påtænkt«, og anmodningen ikke er førtidig.
22
Kongeriget Belgien har indledningsvis gjort gældende, at forslaget til den moderniserede ECT er en forpligtelse indgået med bindende virkning af folkeretssubjekter, hvorfor det udgør en »aftale« som omhandlet i artikel 218, stk. 11, TEUF. Navnlig fratager det ikke forslaget dets karakter af »aftale«, at det ikke formelt er en ny traktat, men udgør en ændring af en tidligere traktat. Det fremgår nemlig af retspraksis, herunder udtalelse 1/03 (Den nye Luganokonvention) af 7. februar 2006 (EU:C:2006:81), at Domstolen allerede har været stillet over for en ændring af en eksisterende traktat, uden at dette medførte tvivl om, hvorvidt anmodningen om udtalelse om den nye traktat, som påtænktes indgået, kunne antages til realitetsbehandling.
23
Endvidere har Kongeriget Belgien gjort gældende, at forslaget til den moderniserede ECT er en aftale, der er »påtænkt« som omhandlet i Domstolens praksis. I denne henseende har Kongeriget Belgien for det første gjort gældende, at dette forslag endnu ikke er vedtaget, hvorfor udtalelsesprocedurens forebyggende karakter er overholdt. Det har for det andet gjort gældende, at den omstændighed, at Rådet i sin afgørelse om at godkende indledningen af forhandlingerne, herunder forhandlingsdirektiverne, ikke har berørt anvendeligheden på tvister inden for EU af ECT i almindelighed og af tvistbilæggelsesordningen i dens artikel 26 i særdeleshed, ikke påvirker spørgsmålet om, hvorvidt den foreliggende anmodning om udtalelse kan antages til realitetsbehandling. Det følger nemlig af retspraksis, navnlig fra dom af 5. november 2002, Kommissionen mod Danmark (C-467/98, EU:C:2002:625, præmis 39), at parterne i forbindelse med en genforhandling af en aftale i dens helhed bekræfter de forpligtelser, der følger af den oprindelige aftale, og som ikke indgår i genforhandlingen eller kun ændres marginalt. Genstanden for de aktuelle genforhandlinger af ECT er således traktaten i dens helhed, hvilket indebærer, at dens artikel 26 skal bekræftes. Under alle omstændigheder vedrører den foreliggende anmodning om udtalelse tillige definitionen af »investor« og »investering«, der fremgår af ECT’s artikel 1, og som udtrykkeligt er omfattet af en ændring i overensstemmelse med listen over områder til forhandling.
24
Endelig er den foreliggende anmodning om udtalelse ikke førtidig. Navnlig er såvel indholdet af de omhandlede bestemmelser i den påtænkte aftale som den kontekst, hvori forhandlingerne af denne aftale indgår, tilstrækkelig kendt til, at Domstolen kan give en fyldestgørende besvarelse af denne anmodning. For det første er det af Unionen og dens medlemsstater fremsatte ændringsforslag nemlig nået tilstrækkelig langt til, at det kan konstateres, at det ikke indeholder nogen afklaring med hensyn til anvendeligheden af den moderniserede ECT’s artikel 26 på tvister inden for EU. For det andet har der i løbet af den anden forhandlingsrunde ikke tegnet sig nogen konsensus med hensyn til, hvorvidt alle Unionens forslag skal indgå i den moderniserede ECT. Selv om Republikken Kasakhstan under den tredje forhandlingsrunde har fremlagt et forslag, der sigter mod at afklare det eksisterende retsforhold mellem de REIO’er, der er parter i ECT, og disses medlemmer, giver Kommissionens forhandlingsmandat med henblik på denne traktat den for det tredje ikke mulighed for at forhandle om dette forslag. Under disse omstændigheder vil den moderniserede ECT ifølge Kongeriget Belgien ikke indeholde nogen afklaring med hensyn til anvendeligheden af artikel 26 heri på tvister inden for EU, hvilket kunne tolkes som en bekræftelse af den nuværende situation.
Sammenfatning af de væsentligste anbringender for Domstolen
25
Alle de medlemsstater, der har deltaget i den skriftlige forhandling, undtagen Ungarn, er sammen med Kommissionen af den opfattelse, at den foreliggende anmodning om udtalelse kan antages til realitetsbehandling. Nogle af disse stater, bl.a. Den Tjekkiske Republik og Republikken Slovenien, har fremhævet, at Domstolens stillingtagen er nødvendig for at fjerne enhver tvivl om fortolkningen af ECT’s artikel 26. Der er nemlig for det første ikke enighed blandt medlemsstaterne om at fortolke denne artikel således, at den ikke finder anvendelse på tvister inden for EU. Dernæst vedrører de fleste voldgiftsprocedurer, der indledes på grundlag af denne artikel, netop tvister inden for EU. Endelig har voldgiftsdommerne i disse procedurer konsekvent nægtet at erklære, at de ikke har kompetence, selv efter afsigelsen af dom af 6. marts 2018, Achmea (C-284/16, EU:C:2018:158).
26
Forbundsrepublikken Tyskland har anført, at hvis det med henblik på at konkludere, at en anmodning om udtalelse ikke kan antages til realitetsbehandling, var tilstrækkeligt, at denne anmodning vedrørte en bestemmelse, hvis indhold ikke var berørt af aftalen om ændring, ville dette allerede under behandlingen af spørgsmålet om en sådan anmodnings antagelse til realitetsbehandling afføde en række vanskelige spørgsmål om afgrænsning mellem de »gamle« og de »nye« bestemmelser i den pågældende aftale.
27
Den Franske Republik har gjort gældende, at anmodningen om udtalelse ikke kan afvises med den begrundelse, at den vedrører en allerede indgået aftale. Domstolen har nemlig for det første fået en forespørgsel om fraværet af en bestemmelse, der udtrykkeligt udelukker tvister inden for EU fra den ordning, der er fastsat i den moderniserede ECT’s artikel 26. Fraværet af en sådan bestemmelse i denne aftale kan give anledning til, at der sker en tilsidesættelse af EU-retten, idet andre af denne aftales bestemmelser uden denne særlige bestemmelse kan være i strid med EU-retten. For det andet vedrører den foreliggende anmodning om udtalelse genforhandlingen af en aftale i dens helhed, eftersom alle ECT’s væsentlige dele er genstand for genforhandlingen. Det er i øvrigt muligt, at forslaget til den moderniserede ECT i sidste ende munder ud i en fuld ny aftale til erstatning for den nugældende ECT. Unionen skal således bekræfte sine forpligtelser vedrørende ECT i dens helhed, idet forslaget til den moderniserede ECT dermed udgør en påtænkt aftale, navnlig for så vidt angår den indeholdte tvistbilæggelsesordning, og ikke en indgået aftale.
28
Kommissionen har anført, at det ikke kan udelukkes, at spørgsmålet om tvistbilæggelsesordningens anvendelighed på tvister inden for EU er rejst i forbindelse med de områder, der er til forhandling, og som er tæt forbundet med de spørgsmål, der er rejst i den foreliggende anmodning om udtalelse. Endvidere vil indgåelsen af den moderniserede ECT uden ændring af dens artikel 26, eller uden at fortolkningen heraf fastlægges ved et folkeretligt instrument, der gør den bindende for voldgiftsretterne, kunne fortolkes af voldgiftsretterne således, at Unionen og medlemsstaterne i en ny international aftale bekræfter, at den moderniserede ECT’s artikel 26 kan finde anvendelse på tvister inden for EU.
29
Kommissionen har i denne sammenhæng mindet om, at en anmodning om udtalelse, hvis anvendelsesområde er forholdsvis bredt, kan udspringe af en institutions eller en medlemsstats legitime ønske om at få klarhed over rækkevidden af henholdsvis Unionens og medlemsstaternes kompetencer, inden de undertegner og indgår den påtænkte aftale. Hvis ECT’s artikel 26 ikke ændres, kan det tolkes som en accept af, at medlemsstaterne direkte kan ifalde internationalt ansvar på et område, der falder ind under Unionens enekompetence. Dette ville udgøre en tilsidesættelse af den forpligtelse, der påhviler medlemsstaterne, til på deres respektive område at sikre anvendelsen og overholdelsen af EU-retten, idet de derved kan udøve en national kompetence, der har forrang for Unionens kompetencer og Domstolens beføjelser som fastlagt i henholdsvis artikel 19 TEU og artikel 344 TEUF.
30
Kommissionen har anført, at Domstolens udtalelse vil være bindende for institutionerne og medlemsstaterne under de igangværende forhandlinger om den moderniserede ECT. Alt efter denne udtalelses indhold skal Domstolens fortolkning udmøntes i en aftale mellem medlemsstaterne og Unionen om fortolkningen af den moderniserede ECT’s artikel 26 eller i en traktat mellem medlemsstaterne og Unionen om ændring af den moderniserede ECT’s artikel 26, eller også skal Rådet efter henstilling fra Kommissionen udvide rækkevidden af forhandlingsmandatet.
31
Ungarn er derimod af den opfattelse, at den foreliggende anmodning om udtalelse skal afvises. Denne medlemsstat har anført, at Domstolen for at kunne udtale sig om foreneligheden med traktaterne af en påtænkt aftales bestemmelser nødvendigvis skal være i besiddelse af tilstrækkelige oplysninger om indholdet af den nævnte aftale. I det foreliggende tilfælde er hverken den fulde eller delvise ordlyd af forslaget til den moderniserede ECT imidlertid til rådighed, og det er ikke muligt af de dokumenter og oplysninger, der er tilgængelige i øjeblikket, eller på det stadium, som de igangværende forhandlinger er nået til, at udlede udfaldet af disse forhandlinger. For det første er forhandlingerne nemlig stadig i den indledende fase, idet den medlemsstat, som har indgivet den foreliggende anmodning om udtalelse, i øvrigt kun har vedlagt ordlyden af den nugældende ECT. For det andet er listen over områder til forhandling ikke udtømmende og kan suppleres. For det tredje er de kontraherende parters kommentarer til de politiske alternativer dem, der blev fremsat inden den officielle første forhandlingsrunde.
32
Også Rådet nærer tvivl om, hvorvidt den foreliggende anmodning om udtalelse kan antages til realitetsbehandling, især på grund af usikkerheden om indholdet af den påtænkte aftale og den eventuelle ændring af ECT’s artikel 26, fraværet af konsekvenser af en eventuel negativ udtalelse fra Domstolen og det forhold, at retspraksis fra dom af 5. november 2002, Kommissionen mod Danmark (C-467/98, EU:C:2002:625), ikke er relevant i det foreliggende tilfælde, idet denne retspraksis blev udviklet i forbindelse med et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 258 TEUF.
33
Rådet har imidlertid ikke anfægtet relevansen af de begrundelser, som Kongeriget Belgien har givet for, at den foreliggende anmodning om udtalelse kan antages til realitetsbehandling, og det er Rådets vurdering, at det ikke kan udelukkes, at forhandlingerne i sidste ende også vil omfatte ECT’s artikel 26. I så fald skal Kommissionen ifølge Rådets forhandlingsdirektiver sørge for, at resultatet er i overensstemmelse med EU-retten.
Domstolens stillingtagen
34
I henhold til artikel 218, stk. 11, TEUF kan en medlemsstat, Europa-Parlamentet, Rådet eller Kommissionen indhente udtalelse fra Domstolen om en påtænkt aftales forenelighed med traktaterne.
35
Det fremgår af Domstolens faste praksis, at denne bestemmelse har til formål at forhindre de problemer, der ville opstå, hvis det ad rettens vej blev gjort gældende, at Unionens bindende internationale aftaler var uforenelige med traktaterne. En retsafgørelse, der efter indgåelsen af en international aftale, som binder Unionen, eventuelt fastslår, at denne aftale er uforenelig med traktaternes bestemmelser, enten på grund af dens indhold eller på grund af den ved dens indgåelse fulgte fremgangsmåde, vil nemlig uundgåeligt skabe alvorlige vanskeligheder ikke alene internt i Unionen, men også for internationale forbindelser, og fremkalde fare for, at alle berørte parter, herunder tredjelande, bliver skadet (udtalelse 1/19 (Istanbulkonventionen) af 6.10.2021, EU:C:2021:832, præmis 193 og den deri nævnte retspraksis).
36
Muligheden for i medfør af artikel 218, stk. 11, TEUF at indgive en anmodning om udtalelse kræver ganske vist ikke som forudsætning en endelig aftale mellem de berørte institutioner (udtalelse 1/19 (Istanbulkonventionen) af 6.10.2021, EU:C:2021:832, præmis 204 og den deri nævnte retspraksis).
37
Heraf følger, at Domstolen kan forelægges en anmodning om udtalelse, så snart formålet med den påtænkte aftale er kendt, selv når der endnu kan komme flere mulige løsninger på tale, og der endnu er visse uoverensstemmelser vedrørende formuleringen af de omhandlede tekster (udtalelse 1/09 (Aftale om indførelse af en fælles patentdomstolsordning) af 8.3.2011, EU:C:2011:123, præmis 53).
38
Dette gælder i særdeleshed, når anmodningen om udtalelse alene vedrører spørgsmålet om, hvorvidt Unionen har kompetence til at indgå en påtænkt aftale (jf. i denne retning udtalelse 2/94 (Fællesskabets tiltrædelse af konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder) af 28.3.1996, EU:C:1996:140, præmis 13-18).
39
Det er imidlertid nødvendigt, eftersom anmodningen om udtalelse vedrører spørgsmålet om denne aftales forenelighed med traktaterne, at Domstolen råder over tilstrækkelige oplysninger om selve indholdet af den nævnte aftale (udtalelse 2/94 (Fællesskabets tiltrædelse af konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder) af 28.3.1996, EU:C:1996:140, præmis 19, og udtalelse 2/13 (Unionens tiltrædelse af EMRK) af 18.12.2014, EU:C:2014:2454, præmis 147).
40
For det første vedrører den foreliggende anmodning om udtalelse ikke Unionens kompetence til at indgå den moderniserede ECT, men foreneligheden heraf, og navnlig af dens artikel 26, med traktaterne.
41
For det andet har Kongeriget Belgien selv erkendt, at der på tidspunktet for indgivelsen af den foreliggende anmodning om udtalelse ikke fandtes noget dokument, der indeholdt ordlyden af den moderniserede udgave af ECT eller af dens artikel 26.
42
Ifølge Kongeriget Belgien bør denne omstændighed ikke påvirke formaliteten vedrørende denne anmodning om udtalelse, eftersom det på dette stadium af forhandlingerne er velkendt, at der ikke er påtænkt nogen ændring af artikel 26 i den moderniserede udgave af ECT. Forhandlingerne om moderniseringen af ECT blev nemlig alene indledt i henseende til områderne på listen over områder til forhandling, hvorpå den tvistbilæggelsesordning, der er omfattet af denne artikel, ikke figurerer.
43
De oplysninger, som er forelagt Domstolen, gør det imidlertid ikke muligt at lægge til grund, at ECT’s artikel 26 ikke bliver genstand for ændringer som følge af disse forhandlinger.
44
Selv om charterkonferencen ganske vist har udarbejdet en liste over områder til forhandling, og denne liste ikke omfatter den i ECT’s artikel 26 fastsatte tvistbilæggelsesordning, gælder det ikke desto mindre, at på datoen for indgivelsen af den foreliggende anmodning om udtalelse befandt forhandlingerne sig på et meget tidligt stadium, og Domstolen havde endnu ikke afsagt sin dom af 2. september 2021, Republikken Moldova (C-741/19, EU:C:2021:655). Det følger heraf, at der kunne være opnået, og endnu kan opnås, konsensus mellem de kontraherende parter om at optage det område, som denne artikel falder ind under, på den nævnte liste. Følgelig er udfaldet af de eventuelle forhandlinger om dette område ikke tilstrækkelig forudsigeligt, og det kan ikke kan udelukkes, at ECT’s artikel 26 bliver ændret.
45
Som Kongeriget Belgien selv har anført, er der for det andet indledt forhandlinger om definitionen af begreberne »investering« og »investor« som omhandlet i ECT’s artikel 1, og disse begreber er bestemmende for rækkevidden af den i ECT’s artikel 26 fastsatte tvistbilæggelsesordning. Ikke alene er der på dette stadium endnu ikke vedtaget nogen ændring af denne artikel 1, men den virkning, som de eventuelle ændringer af disse begreber kunne få for denne tvistbilæggelsesordning, kan i øvrigt heller ikke vurderes i mangel af enhver oplysning, der kunne gøre det muligt blot nogenlunde præcist at vide, hvilke regler der vil komme til at gælde for den nævnte ordning.
46
I lyset af disse usikkerhedsmomenter råder Domstolen ikke over tilstrækkelige oplysninger om indholdet af og nærmere bestemt anvendelsesområdet for den udgave af artikel 26, der vil være at finde i den moderniserede ECT, selv om det netop er dette anvendelsesområde, der er genstand for den foreliggende anmodning om udtalelse. Anmodningen forekommer derfor førtidig.
47
Det skal endelig tilføjes, at det for så vidt angår de i nærværende udtalelses præmis 25 nævnte hensigtsmæssighedshensyn, som skulle begrunde Domstolens stillingtagen i spørgsmålet om foreneligheden af ECT’s artikel 26 med traktaterne, blot skal fastslås, at sådanne hensyn for det første ikke har forbindelse med formålet med udtalelsesproceduren, jf. nærværende udtalelses præmis 35, idet denne bestemmelse allerede er gældende. For det andet og under alle omstændigheder har Domstolen allerede taget stilling til dette spørgsmål. Det følger nemlig klart af dom af 2. september 2021, Republikken Moldova (C-741/19, EU:C:2021:655), navnlig præmis 40-66, at iagttagelsen af princippet om EU-rettens autonomi, der er fastlagt i artikel 344 TEUF, kræver, at ECT’s artikel 26, stk. 2, litra c), fortolkes således, at denne bestemmelse ikke finder anvendelse på tvister mellem en medlemsstat og en investor fra en anden medlemsstat vedrørende sidstnævntes investering i førstnævnte medlemsstat.
48
Det følger af samtlige ovenstående betragtninger, at Domstolen ikke råder over tilstrækkelige oplysninger om selve indholdet af den påtænkte aftale, og at den foreliggende anmodning om udtalelse på grund af sin førtidige karakter derfor skal afvises.
Domstolen (Fjerde Afdeling) afgiver herefter følgende udtalelse:
Den af Kongeriget Belgien den 2. december 2020 indgivne anmodning om u dtalelse afvises.
Lycourgos Rodin Bonichot
Rossi Spineanu-Matei
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 16. juni 2022.
A. Calot Escobar C. Lycourgos
Justitssekretær Afdelingsformand for Fjerde Afdeling