61981CJ0285_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens justitskontor den 3 . november 1981 har videnskabelig tjenestemand ved Det faelles Forskningscenter ( FFC ) i Ispra J.-J . Geist anlagt sag mod Kommissionen med foelgende paastande :
1 . Geist paastaar annullation :
, af det ham den 5 . december 1980 tilstillede paalaeg om at genoptage arbejdet ved anlaegget i Ispra,
‚af den ham den 12 . januar 1981 tilstillede meddelelse om, at udbetalingen af hans loen indstilles pr . 1 . januar 1981,
‚af det ham ved skrivelse af 21 . januar 1981 meddelte afslag paa hans ansoegning om at opholde sig i Nederlandene under sin sygdom .
2.Geist har desuden paastaaet Kommissionen tilpligtet :
‚at betale ham forfaldne loenbeloeb, eller, med forbehold af endelig opgoerelse under sagen, 1 million belgiske francs med renter efter Domstolens naermere bestemmelse og i forhold til det enkelte beloebs forfaldstid,
‚at godtgoere sagsoegeren udgifter afholdt til betaling af den laege, han udpegede til at deltage i invaliditetsudvalgets arbejde i 1978, samt egne udgifter forbundet med at moede for udvalget .
2 Geist blev den 1 . april 1962 ansat ved FFC i Petten ( Nederlandene ) som »ansvarlig for hydrauliske undersoegelser« og i 1963 udnaevnt til chef for »Hydrodynamik og maaling« . Den 1 . januar 1966 blev Geist forfremmet til loenklasse A 5 efter i en periode at have vaeret udstationeret i USA . Efter den af Raadet den 15 . juni 1965 besluttede aendring i forskningsprogrammerne fra 1962, under hvilke Geist arbejdede inden for sit speciale, blev han noedsaget til at paatage sig nye arbejdsopgaver, som bestemtes af institutionen . Da man efter den nye aendring i forskningsprogrammerne, som Raadet besluttede den 22 . august 1975, ikke laengere kunne udnytte Geist ' s kvalifikationer ved anlaegget i Petten, besluttede FFC ' s generaldirektoer den 10 . december 1975 at forflytte Geist pr . 1 . marts 1976 til afdelingen »Termisk udveksling og fluidmekanik« i FFC i Ispra .
3 Geist anlagde sag mod Kommissionen med paastand om annullation af afgoerelsen om forflyttelse, men Domstolen frifandt Kommissionen ved dom af 14 . juli 1977 ( sag 61/76, Sml . 1977, s . 1419 ).
4 Geist ' s rent faktiske arbejde ved anlaegget i Ispra strakte sig imidlertid kun over perioden fra 8 . marts til 22 . juni 1976, og den nye placering indebar i hans oejne gradvis begraensede befoejelser, hvortil kom, at dette indtraf paa et
tidspunkt, hvor han havde problemer i sit privatliv . Han blev syg og fremlagde laegeattester, ifoelge hvilke hans helbredstilstand hindrede ham i at arbejde i Italien .
5 Efter at Geist havde vaeret fravaerende i mere end et aar, forelagde administrationen ved FFC i Ispra imidlertid i september 1977 sagen for et invaliditetsudvalg i henhold til vedtaegtens artikel 59, stk . 3 . Udvalget afgav en udtalelse den 26 . juli 1978, ifoelge hvilken Geist blev anset for arbejdsdygtig . Formanden for invaliditetsudvalget anfoerte imidlertid tillige, at Kommissionens tjenestegrene skulle soege at loese problemet om hans omskoling .
6 En raekke placeringsmuligheder, blandt andet ved Kommissionen i Bruxelles, var herefter paa tale, men kunne ikke realiseres .
7 Paa grund af dels de manglende muligheder for en placering i Bruxelles, dels sagsoegerens lange fravaer, kraevede generaldirektoeren ved FFC i juni 1980 en laegeundersoegelse af Geist . Efter denne undersoegelse, og i modsaetning til opfattelsen hos sagsoegerens egne laeger, udtalte dr . De Geyter, der allerede var blevet konsulteret i 1978, ved skrivelse af 15 . november 1980 til chefen for Kommissionen laegetjeneste, at »Geist ' s fravaer fra arbejdet ikke er laegeligt begrundet«, og bekraeftede, at det resultat, som invaliditetsudvalget kom til i 1978, stadig havde gyldighed .
8 Ved skrivelse af 5 . december 1980 fastslog generaldirektoeren for FFC, at Geist var arbejdsdygtig, og at der ikke syntes at foreligge stillingsmuligheder i Bruxelles, hvorfor han bad Geist genoptage arbejdet i Ispra . Under henvisning til en attest fra sin egen laege undlod Geist af efterkomme denne opfordring, og han ansoegte ved skrivelse af 22 . december 1980 chefen for laegetjenesten ved Ispra om tilladelse til med sin familie at opholde sig i Nederlandene, saa laenge han var syg .
9 Ved skrivelse af 12 . januar 1981 fra chefen for »Administration og personale« i Ispra, Hannaert, fik Geist, under henvisning til, at dr . De Geyter ved sin erklaering af november 1980 havde bedoemt ham som arbejdsdygtig, meddelelse om, at han var ulovligt fravaerende, og at hans loenudbetaling var blevet indstillet pr . 1 . januar 1981 i henhold til tjenestemandsvedtaegtens artikel 60 . Ved skrivelse af 21 . januar 1981 meddeltes det Geist, at der ikke kunne gives tilladelse til, at han opholdt sig i Nederlandene .
10 Ved skrivelse af 11 . februar 1981 paaklagede Geist bl.a . afgoerelsen af 5 . december 1980, hvorved han blev paalagt at genoptage arbejdet i Ispra, ligesom han klagede over afgoerelsen af 12 . januar 1981 om indstilling af loenudbetalingen . I samme skrivelse kraevede Geist betaling af honorarer og udgifter til laege samt godtgoerelse af sine egne udgifter i forbindelse med invaliditetssagen . Denne klage blev afvist af Kommissionen den 27 . juli 1981 .
Den vedroerende afgoerelsen af 5 . december 1980 nedlagte paastand
11 Ifoelge Geist hviler denne afgoerelse, i hvis begrundelse indgaar, at han har afslaaet de stillinger, som er blevet ham tilbudt uden for Ispra, paa et urigtigt faktisk grundlag . Ved ikke at tage tilboerligt hensyn til den forpligtelse, man havde paataget sig til at finde ham en stilling uden for FFC i Ispra, tilsidesaetter afgoerelsen tillige omsorgspligten i henhold til vedtaegtens artikel 24, samt den berettigede forventning, som boer kendetegne forholdet mellem administrationen og dens tjenestemaend .
12 Det bemaerkes for det foerste, at den anfaegtede afgoerelse ikke som haevdet af Geist var begrundet med, at han havde afslaaet alle stillingstilbud . Selv om generaldirektoeren for FFC anfoerte, at Geist havde afslaaet den foerste stilling, saa udtaler han derefter kun, at Geist ' s forbehold og reserverede holdning havde faaet den ansvarlige direktoer til at traekke tilbudet om den anden stilling tilbage . Der er hverken i de i sagen fremlagte bilag eller i forhandlingerne for Domstolen stoette for, at disse bemaerkninger skulle vaere urigtige . Den
anfaegtede afgoerelse kan saaledes ikke anses som truffet paa et urigtigt faktisk grundlag, hvorfor det foerste anbringende maa forkastes .
13 Det bemaerkes for det andet, at Domstolen i dommen af 14 . juli 1977 ( Sml . 1977, s . 1419 ) har fastslaaet, at Geist ' s placering ved FFC i Ispra blev besluttet af grunde, som ikke laa uden for tjenestens interesse, og at den nye stilling, som han udnaevntes til, svarede bedre til hans kvalifikationer og ikke indebar nogen degradering . Domstolen fastslog endvidere i samme dom, at Faellesskabets tjenestemaend maa taale de familiemaessige ulemper og oekonomiske gener, som en forflyttelse foerer med sig .
14 Det fremgaar endvidere af sagens akter, at selv om Kommissionen har bestaebt sig paa at tage hensyn til Geist ' s personlige oensker og finde ham en anden stilling, har den paa intet tidspunkt tilbagekaldt afgoerelsen om at forflytte ham til Ispra, og den har ikke paataget sig nogen forpligtelse til at dispensere fra kravet til Geist om at genoptage arbejdet, indtil en ny forflyttelse maatte foreligge . Det er tillige godtgjort, at Geist fra juli 1978 ikke gyldigt har kunnet paaberaabe sig laegelige aarsager som begrundelse for sit fravaer, og at Kommissionen ikke desto mindre har ventet indtil december 1980 med det skriftlige paakrav om, at han skulle genoptage arbejdet .
15 Paa denne baggrund kan det ikke antages, at generaldirektoeren for FFC ved at paalaegge Geist omgaaende at genoptage arbejdet har tilsidesat omsorgspligten eller forventningsprincippet, hvorfor foerste anbringendes andet led maa forkastes .
16 Den vedroerende afgoerelsen af 5 . december 1980 nedlagte paastand kan saaledes ikke tages til foelge .
17 Heraf foelger, at den paastand, der er nedlagt vedroerende afslaget paa ansoegningen af 22 . december 1980 om tilladelse til at opholde sig uden for Ispra i sygdomsperioden, heller ikke kan tages til foelge .
Den vedroerende afgoerelsen af 12 . januar 1981 nedlagte paastand
18 Til stoette for denne paastand har Geist for det foerste gjort gaeldende, at den anfaegtede afgoerelse, der er ensbetydende med en sanktion, kun kan traeffes af Kommissionen eller generaldirektoeren for FFC, og ikke af chefen for »Administration og personale« ved anlaegget i Ispra .
19 Tjenestemandsvedtaegtens artikel 60 har foelgende ordlyd :
»Bortset fra sygdoms- eller ulykkestilfaelde kan tjenestemanden ikke udeblive fra tjenesten uden forudgaaende samtykke fra sin foresatte . Med forbehold af eventuelle disciplinaerretlige bestemmelser fradrages enhver ubefoejet udeblivelse, der behoerigt er konstateret, i den paagaeldendes aarlige ferie . Hvis tjenestemandens aarlige ferie er opbrugt, mister han retten til sit vederlag i en periode af tilsvarende laengde .
Saafremt en tjenestemand oensker at tilbringe sin sygeorlov paa et andet sted end sit tjenestested, skal han forinden indhente anaesttelsesmyndighedens samtykke« .
20 Det bemaerkes, at det fremgaar af disse bestemmelser, at selv om der ifoelge artikel 60, stk . 2, kraeves medvirken af ansaettelsesmyndigheden ved tilladelse til, at en tjenestemand tilbringer sin sygeorlov paa et andet sted end sit tjenestested, angiver artikel 60, stk . 1, ikke, hvilken myndighed der har kompetence til at beslutte indstilling af loenudbetaling til en tjenestemand, der er ulovligt fravaerende, og hvis ret til aarlig ferie er opbrugt .
21 Der kan ikke gives Geist medhold i, at afgoerelsen om at indstille loenudbetalingen udgoer en disciplinaer sanktion, hvilket ville kraeve Kommissionens medvirken, eller et skridt, der kan sidestilles dermed . Det foelger af de naevnte bestemmelser, at en tjenestemand, som med rette findes at vaere ulovligt fravaerende, og hvis aarlige ferie er opbrugt, mister retten til vederlag . Det maa paa denne baggrund antages, at den myndighed, der er kompetent til at
konstatere det ulovlige fravaer og at traeffe beslutning om at indstille loenudbetaling, er den samme som den i artikel 60, stk . 2, naevnte, hvilket vil sige ansaettelsesmyndigheden .
22 Det fremgaar af sagens akter, at generaldirektoeren for FFC ved afgoerelse af 20 . november 1979 besluttede, at den kompetence, der i vedtaegtens artikel 60, stk . 2, er tillagt ansaettelsesmyndigheden vedroerende ansatte i Geist ' s tjenestegruppe, tilknyttet anlaegget i Ispra, skulle udoeves af direktoeren for anlaegget, der samtidig var bemyndiget til at videredelegere sin kompetence til anlaeggets chef for »Personale og administration« . Heraf foelger, at den anfaegtede afgoerelse, med hvilken chefen for »Personale og administration« ved Ispra i henhold til befoejelser delegeret fra anlaeggets direktoer fastslog, at Geist var ulovligt fravaerende, og besluttede, at loenudbetalinger skulle indstilles, er blevet truffet af en kompetent myndighed . Foelgelig maa Geist ' s foerste anbringende forkasts .
23 Geist har for det andet gjort gaeldende, at administrationen ikke lovligt har kunnet fastslaa, at han var ulovligt fravaerende, saaledes at loenudbetalingen kunne indstilles . Han goer herved gaeldende, dels at der var blevet fremlagt laegeattester, ifoelge hvilke hans helbredstilstand hindrede ham i at genoptage arbejdet, dels at det, inden administrationen ensidigt traf en afgoerelse i tilfaelde af tvivl om gyldigheden af disse attester, maatte paahvilke den enten at underkaste kam en laegelig kontrolundersoegelse i medfoer af vedtaegtens artikel 59, st . 1, eller at forelaegge sagen for et invaliditetsudvalg i medfoer af artikel 59, stk . 3 .
24 Det skal herved bemaerkes, at dr . De Geyter med kendskab til erklaeringen fra Geist ' s behandlende laege af 13 . november 1980 og efter personligt at have undersoegt Geist, den 15 . november 1980 konkluderede, at Geist ' s fravaer fra arbejdet ikke var laegeligt begrundet, men skyldtes, at der ikke var fundet nogen loesning paa den mangeaarige tvist mellem tjenestemanden og administrationen . Der foreligger intet i sagen til stoette for, at denne laegeundersoegelse ikke er blevet gennemfoert med fornoeden omhu . Foelgelig tilkom
det generaldirektoeren for FFC, som sket i skrivelsen af 5 . deember 1980, at opfordre Geist til omgaaende at genoptage arbejdet i Ispra .
25 Det er rigtigt, at Geist ' s egen laege efter dette paakrav, den 14 . december 1980 sendte chefen for laegetjenesten i Ispra en skrivelse, hvorefter Geist paa hans anbefaling »ikke rejser til Ispra, da han ikke er i stand til at arbejde dér« . Skrivelsen indeholdt saaledes kun en vurdering, som dr . De Geyter allerede havde kendskab til, og anfoerte ingen praecis medicinsk diagnose, ligesom den ikke omtalte nye forhold, der skulle have paavirket Geist ' s helbred efter laegeundersoegelsen den 15 . november 1980 . Chefen for »Administration og personale« i Ispra var derfor berettiget til at anse denne skrivelse for utilstraekkelig baade til at berettige Geist til at vaere fravaerende, og til at indicere, at der burde foretages en ny laegeundersoegelse eller ske forelaeggelse for et invaliditetsudvalg . I det omfang sagsoegeren herudover paaberaaber sig, at der er fremlagt diverse andre laegeattester efter oktober 1981, vil disse dokumenter, som er udstedt senere end den anfaegtede afgoerelse, under alle omstaendigheder vaere uden betydning for dennes lovlighed .
26 Under disse omstaendigheder maa baade anbringenderne og paastanden vedroerende afgoerelsen af 12 . januar 1981 om indstilling af loenudbetalingen til Geist forkastes .
27 Heraf foelger, at paastanden om, at Kommissionen tilpligtes at betale Geist den siden 1 . januar 1981 udeblevne loen, maa forkastes .
Paastanden om at tilpligte Kommissionen at betale Geist samtlige omkostninger i forbindelse med invaliditetsudvalgets arbejde i 1978
28 Under den mundtlige forhandling har Geist oplyst, at han efter sagens anlaeg har modtaget de fra Kommissionen kraevede beloeb . Da paastandens genstand herved er bortfaldet, er paakendelse ufornoeden .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
29 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at betale omkostningerne .
30 Geist har tabt sagen .
31 I henhold til procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne imidlertid selv de udgifter, de har afholdt i sager anlagt af de ansatte ved Faellesskaberne .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( tredje afdeling )
1 . Sagsoegte frifindes .
2 . Hver part baerer sine omkostninger .