62021TJ0164_RES
Sag T-164/21
QM
mod
Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde (Europol)
Rettens dom (Syvende Afdeling) af 9. november 2022
»Personalesag – midlertidigt ansatte – ikke-forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt for en tidsubegrænset periode – tjenestens interesse – retlig fejl – åbenbart urigtigt skøn – ret til at blive hørt – princippet om god forvaltning – omsorgspligt«
Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – ansættelse – forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt – administrationens skønsbeføjelse – ansatte i Europol – vedtagelse af et internt direktiv, der opstiller princippet om forlængelse på visse betingelser – selvpålagt begrænsning af institutionens skønsbeføjelse på området
[Ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 47, stk. 1, litra b); vedtægten for ansatte i Europol, art. 4, stk. 3]
(jf. præmis 82-89)
Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – ansættelse – forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt – administrationens skønsbeføjelse – domstolsprøvelse – grænser – åbenbart urigtigt skøn – begreb – bevisbyrde
[Ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 2, litra a), art. 8, stk. 1, og art. 47, litra b)]
(jf. præmis 114, 115 og 121-123)
Resumé
I januar 2020 indledte Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde (Europol) proceduren for forlængelse af kontrakten for sagsøgeren, QM, som var midlertidig ansat og leder af en afdeling i dette agentur, ved en tidsubegrænset kontrakt, i overensstemmelse med de regler, der finder anvendelse i Europol.
I maj 2020 underrettede den administrerende direktør, i vedkommendes egenskab af ansættelsesmyndighed (herefter »ansættelsesmyndigheden«), sagsøgeren om, at ansættelsesmyndigheden havde til hensigt ikke at forlænge hans kontrakt ved en tidsubegrænset kontrakt, idet det blev præciseret, at den fremtidige chef for den pågældende afdeling med henblik på at afspejle Europols fremtidige strategi skulle have supplerende kvalifikationer og kompetencer, som sagsøgeren ikke havde.
Samme måned besluttede ansættelsesmyndigheden ikke at forlænge sagsøgerens kontrakt ved en tidsubegrænset kontrakt med den begrundelse, at et operationelt behov for en chef af afdelingen med en supplerende ekspertise, i forhold til sagsøgerens stilling, imidlertid var blevet identificeret (herefter »den anfægtede afgørelse«).
Retten, for hvilken sagsøgeren anlagde et annullationssøgsmål til prøvelse af den anfægtede afgørelse, har fortolket Europol’s interne direktiv, hvori det kræves, at forlængelsen af en kontrakt for en tidsubegrænset periode overholder forskellige kriterier. I denne sammenhæng fastslog Retten, at et agentur, som Europol, der råder over et vidt skøn, når der er tale om at erstatte en tidsbegrænset kontrakt med en tidsubegrænset kontrakt, kan beslutte ikke at forlænge en ansættelseskontrakt i det tilfælde, hvor den ansattes kvalifikationer og kompetencer ikke længere svarer til de krav til den besatte stilling, som med rimelighed kan forudses i fremtiden, selv om denne stilling ikke vil blive nedlagt i fremtiden.
Rettens bemærkninger
Indledningsvis bemærkede Retten, at muligheden for at forlænge en kontrakt som midlertidigt ansat blot er en mulighed, der er overladt til den kompetente myndigheds skøn, idet institutionerne råder over et vidt skøn ved organisationen af deres tjenestegrene, alt efter de opgaver, som er overdraget dem, og – under hensyntagen til disse opgaver – ved placeringen af det personale, som de har til rådighed, på betingelse af, at denne placering sker i tjenestens interesse. Dette er så meget desto mere relevant, når der er tale om at erstatte en tidsbegrænset kontrakt med en tidsubegrænset kontrakt, som skaber en mere stabil og tidsmæssigt ubegrænset forbindelse mellem institutionen og den pågældende ansatte.
Når en administration ved et internt direktiv har vedtaget en specifik ordning, der navnlig har til formål at sikre gennemsigtighed i proceduren for forlængelse af kontrakter samt en korrekt anvendelse af visse processuelle betingelser, skal denne ordning imidlertid betragtes som en selvpålagt begrænsning af institutionens skønsbeføjelse, som administrationen kun kan fravige ved klart at angive de grunde, der kan begrunde denne ændring, idet den ellers ville tilsidesætte ligebehandlingsprincippet. Dette er nemlig tilfældet med Europol, som har fastsat en specifik ordning, der underlægger forlængelsen af kontrakter for en tidsubegrænset periode tre kumulative kriterier, nemlig, for det første, det fortsatte behov for stillingen eller funktionen, herunder i lyset af den forudsigelige fremtidige udvikling, for det andet, den ansattes kvalifikationer og kompetencer og disses relevans for den stilling eller funktion, der bestrides, og, for det tredje, den pågældende ansattes konstant høje indsats.
Retten undersøgte først, om Europols anvendelse af de to første kriterier og sidstnævntes konstatering af en uoverensstemmelse mellem sagsøgerens kvalifikationer og kompetencer og de forudsigelige fremtidige udviklinger var begrundet og sammenhængende.
I denne henseende fandt Retten for det første, at Europol i tjenestens interesse på ansvarlig vis skulle vurdere de fremtidige ændringer og de forudsigelige udviklinger, inden agenturet traf afgørelse om forlængelse af kontrakten. I denne henseende bemærkede Retten dels, at Europol, under hensyntagen til de talrige strategiske programmeringsdokumenter vedrørende Europols aktiviteter, var af den opfattelse, at den pågældende afdeling skulle udføre operationelle aktiviteter og ikke længere kun aktiviteter til støtte for de øvrige afdelingers operationelle aktiviteter, således at chefen for den pågældende afdeling skulle have supplerende kompetencer. Dels konstaterede Retten, at Europol, efter at have vurderet sagsøgerens kvalifikationer og kompetencer, under hensyntagen til sidstnævntes personlige aktmappe og dennes kommentarer, som blev fremlagt i forbindelse med proceduren for forlængelse af kontrakten, var af den opfattelse, at disse ikke svarede til den fremtidige påtænkte udvikling.
For det andet ville en anvendelse af kriterierne for forlængelse helt uafhængigt kunne føre til en situation, hvor Europol skulle forlænge en ansats kontrakt, selv om dennes kompetencer ikke ville svare til de krav til den ledige stilling, som med rimelighed kunne forudses i fremtiden, hvilket ville være åbenbart i strid med tjenestens interesse og med formålet med den fastsatte procedure.
Under disse omstændigheder og henset til ansættelsesmyndighedens vide skønsbeføjelse på området for forlængelse af tidsbegrænsede kontrakter ved tidsubegrænsede kontrakter, konkluderede Retten, at Europol ikke begik en retlig fejl ved anvendelsen af bedømmelseskriterierne på ansøgeren ved forlængelsen af kontrakten.
I øvrigt fremhævede Retten, at den anfægtede afgørelse ikke er baseret på en fremtidig omstrukturering af agenturet. Stillingen som chef for afdelingen blev således bevaret i Europols organigram, men med krav om yderligere kompetencer, eftersom kravene til stillingen, der svarer til nye kompetencer, var blevet omdefineret.
Endvidere fandt Retten, at Europol ikke havde anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved at antage, at sagsøgeren ikke havde de kvalifikationer og kompetencer, der svarede til Europols nye behov. Retten bemærkede ligeledes, at Europol hverken har bestridt sagsøgerens store indsats eller hans tilpasningsevne. Begrundelsen for, at sagsøgerens kontrakt ikke blev forlænget, er, at hans profil ikke passede til Europols fremtidige behov, dvs. henset til en supplerende ekspertise, der fremover kræves. Det følger heraf, at der var blevet identificeret nye supplerende behov og ekspertiseområder, og at sagsøgerens kompetencer ifølge Europol ikke var tilstrækkelige til at imødekomme disse. Sagsøgeren var desuden bekendt med organisationens nye behov, eftersom de klart var blevet identificeret i adskillige strategiske dokumenter, i hvis udarbejdelse sagsøgeren havde medvirket, og med hensyn til hvilke han havde haft mulighed for at beskrive de af hans færdigheder, der ikke var blevet gengivet i hans personlige aktmappe.
I lyset af disse betragtninger forkastede Retten søgsmålet i sin helhed.