61983CJ0119_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret paa Domstolens justitskontor den 29 . juni 1983 har Edmund Appelbaum, der er tjenestemand i Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, anlagt sag mod Kommissionen, hvori han i det vaesentlige har nedlagt paastand om annullation af Kommissionens beslutning af 30 . juni 1982, i medfoer af hvilken sagsoegeren med virkning fra 1 . juli 1982 blev udnaevnt til tjenestemand paa proeve i loenklasse B 2, loentrin 3, af beslutningen af 16 . maj 1983, hvor han blev udnaevnt til fastansat tjenestemand i samme loenklasse og paa samme loentrin, samt om at det konstateres, at Kommissionen er forpligtet til at indplacere ham i loenklasse B 1, paa 5 . loentrin eller i hvert fald paa 4 . loentrin .
Sagens forhistorie
2 Den 1 . marts 1968 blev sagsoegeren i henhold til en saerkontrakt ansat hos Den europaeiske sammenslutning for Samarbejde ( herefter benaevnt ESS ), en ikkekommerciel international organisation, som er oprettet i henhold til belgisk ret, og som ved den belgiske kongelige anordning af 15 . september 1964 ( Moniteur belge af 3.10.1964, s . 10536 ) fik tillagt status som juridisk person .
3 Artikel 1 i vedtaegterne for ESS bestemmer, at organisationen skal fremme »samarbejdet mellem De europaeiske Faellesskaber og udviklingslandene samt territorier og oversoeiske departementer, der er associeret med disse Faellesskaber...« . Vedtaegternes artikel 3, stk . 2, bestemmer, at ESS »i medfoer af sine vedtaegter og aftaler indgaaet mellem organisationen og Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber soerger for ansaettelse, udsendelse og forvaltning af personale, som skal varetage opgaver af samarbejdsmaessig art eller udfoere videnskabelig og teknisk kontrol, og organisationen forvalter endvidere legater, der er stillet til raadighed af Faellesskabet« . Mens medlemmerne af ESS ' bestyrelse alle var tjenestemaend ved Kommissionen, maatte organisationens direktoer og vice-direktoer ikke vaere i aktiv tjeneste ved en af De europaeiske Faellesskabers institutioner ( vedtaegternes artikel 25 ).
4 De aftaler, der er indgaaet den 13 . juli 1965 og den 4 . juni 1974 mellem ESS og Kommissionen, og som der henvises til i artikel 3 i ESS ' vedtaegter, overlader det bl.a . til ESS »at ansaette og forvalte delegerede fra Kommissionen og kontraktansatte, der skal gennemfoere de foranstaltninger, der finansieres af Den europaeiske Udviklingsfond eller af Kommissionens midler« ( artikel 1 i aftalen af 13 . juli 1965 ). Kommissionen giver ESS befoejelse til »at ansaette det personale i dens hovedsaede, der er noedvendigt for organisationens forvaltning«, at foretage udvaelgelsen af personalet og at udforme ansaettelsesvilkaarene ( artikel 2 og 3 i samme aftale ). I oevrigt fremgaar det af disse aftaler, at ESS i det vaesentlige er undergivet Kommissionens vejledning og kontrol .
5 Med hensyn til forvaltningen af ESS ' indtaegter og udgifter, bestemmer ESS ' finansprotokol, som blev vedtaget den 10 . december 1965 af organisationens bestyrelse, at ESS ' udgifter finansieres ved Den europaeiske Udviklingsfonds bevillinger . Udgiftsoverslaget godkendes hvert aar af Kommissionen .
6 Organisationens bestyrelse har ligeledes vedtaget en protokol, der regulerer organisationens forvaltning . Protokollens artikler 28-37 indeholder regler for det personale, der arbejder med kontrol, bistand og teknisk samarbejde . I henhold til artikel 28 »udarbejdes de anmodninger om ansaettelse, somKommissionen retter til organisationen, i den konkrete tjenestegren og videresendes til direktionen...« . Ifoelge protokollens artikel 31 skal forbindelseskontoret mellem Kommissionen og ESS meddele ESS, hvilke ansoegere man oensker indkaldt, samt angive den foreloebige indplacering, som Kommissionen har accepteret . Selv om Kommissionen skal godkende ansoegeren ( artikel 33 ), udfaerdiges ansaettelsesbrevet i medfoer af protokollen og retningslinjer, som er udarbejdet af Kommissionen .
7 Med henblik paa gennemfoerelse af organisationens formaal, som er at fremme det oekonomiske samarbejde mellem De europaeiske Faellesskaber og udviklingslande, raader ESS over tre kategorier af ansatte, som organisationen selv administrerer : personalet paa hovedsaedet, det oversoeiske personale og det personale, som ESS ansaetter ved saerkontrakt . Disse sidste stilles til raadighed for generaldirektorat VIII »udvikling« i Kommissionen .
8 Saerkontrakten mellem sagsoegeren og ESS er indgaaet for et aar med mulighed for forlaengelse, hvilket hidtil er sket . Efter belgisk ret er sagsoegeren saaledes ansat for en periode af ubestemt varighed .
9 Sagsoegerens arbejdskontrakt med ESS findes i to dokumenter med titlen »almindelige saerkontraktsregler II for visse ansatte med saerlige opgaver vedroerende projekter finansieret af Den europaeiske Udviklingsfond« og »saerligesaerkontraktsbestemmelser II« . Sidstnaevnte bestemmelser indeholder bl.a . ansaettelsesdato, kontraktens varighed og grundloennen .
10 Ved en beslutning, som ESS ' bestyrelse traf den 4 . november 1976 blev loenningsreglementet for de ansatte i henhold til saerkontrakter og for de ansatte paa hovedsaedet aendret saaledes, at disse to kategorier af ansatte i loenningsmaessig henseende blev ligestillet med Kommissionens tjenestemaend .
11 Sagsoegeren har dog siden den 1 . september 1977 vaeret stillet til raadighed for Kommissionen, hvor han i generaldirektorat VIII har besat en stilling som sektionsleder, beskaeftiget med teknisk forvaltning af visse projekter vedroerende transport over land i visse afrikanske lande . Disse projekter er finansieret af Faellesskabet .
12 I Raadets forordning nr . 3245/81 af 26 . oktober 1981 om oprettelse af et europaeisk samarbejdsagentur ( EFT L 328, s . 1 ) udtales det, at der, for at lette Kommissionens udfoerelse af det finansielle og faglige samarbejde med udviklingslandene boer oprettes et europaeisk samarbejdsagentur, der udoever sin virksomhed inden for Faellesskabets rammer og i henhold til faellesskabsretten, og at dette agentur skal overtage de opgaver, der hidtil har vaeret udfoert af ESS . I forordningens artikel 14 bestemmes, at de »generelle ansaettelses- og arbejdsvilkaar ... for det ... omhandlede personale samt de ansatte paa agenturets hjemsted fastsaettes paa grundlag af specifikke bestemmelser, som Kommissionen fastsaetter...« . Da disse specifikke bestemmelser imidlertid endnu ikke er vedtaget, kan agenturet ikke paabegynde sin virksomhed, og ESS er endnu ikke blevet oploest .
13 Under henvisning til oprettelsen af Det europaeiske Samarbejdsagentur ved forordning nr . 3245/81, og til at det herved var noedvendigt at skabe en loesning for de 56 ansatte paa ESS ' hjemsted udstedte Raadet forordning nr . 3332/82 af 3 . december 1982 om saerlige overgangsforanstaltninger med henblik paa ansaettelse som tjenestemaend i De europaeiske Faellesskaber af 56 ansatte ved Den europaeiske sammenslutning for Samarbejde ( EFT L 352, s . 5 ). Forordningens artikel 1 bestemmer, at personale, der var ansat ved sammenslutningen pr . 1 . januar 1982, kan ansaettes som tjenestemaend paa proeve ved Kommissionen . Artikel 3 bestemmer, at »uanset artikel 31 og 32 i tjenestemandsvedtaegten, vil tjenestemanden, der ansaettes i medfoer af denne forordning, blive indplaceret i en loenklasse og paa et loentrin, der fastsaettes i forhold til aekvivalensskalaen i bilaget« til forordningen . I artiklen anfoeres naermere, at »ancienniteten inden for den enkelte loenklasse regnes fra den dag, hvor den paagaeldende ansaettes som tjenestemand paa proeve . Inden for det enkelte loentrin tillaegges tjenestemanden den anciennitet, han havde erhvervet inden for sammenslutningen«, dvs . ESS .
14 I denne sammenhaeng og for at muliggoere en fastansaettelse af 32 ansatte, der havde saerkontrakter med ESS, tillagde de bevilgende myndigheder for regnskabsaaret 1981 Kommissionen 32 faste stillinger, heraf én B 1 . Europa-Parlamentet havde herved understreget, at det drejede sig om faste stillinger for de ansatte, som i over seks aar havde arbejdet i generaldirektorat VIII og udfoert samme opgaver som deres fastansatte kolleger i Kommissionen .
15 Ved fastansaettelsen af disse ansatte anvendte Kommissionen de almindelige regler for EF ' s ansatte, dvs . tjenestemandsvedtaegten for De europaeiske Faellesskaber . Alle ansatte med saerkontrakter modtog en opsigelsesskrivelsefra ESS, og Kommissionen tilboed dem samtidig en kontrakt med status som midlertidig ansat . Den 16 . juli 1981 blev der offentliggjort en meddelelse om ledige stillinger med 32 nye faste stillinger i Kommissionen, og Kommissionen paabegyndte afholdelsen af interne udvaelgelsesproever, som de naevnte ansatte deltog i, herunder sagsoegeren, og som de fleste bestod, bl.a . ogsaa Appelbaum . Imidlertid foretog Kommissionen en raekke ansaettelser efter den saerlige procedure i vedtaegtens artikel 29, stk . 2 .
16 Saaledes blev sagsoegeren den 25 . juni 1981 tilbudt en kontrakt om ansaettelse med status som midlertidigt ansat, hvilket sagsoegeren accepterede . Kontrakten traadte i kraft den 1 . juli 1981 og loeb et aar og angik den stilling, han allerede havde besat siden den 1 . september 1977 . Sagsoegeren havde i ESS haft loenklasse IV/8 hvilket svarede til B 1, 4 . loentrin i Kommissionen . Ved den anfaegtede beslutning af 30 . juni 1982, som fik virkning fra 1 . juli 1982, blev sagsoegeren udnaevnt til tjenestemand paa proeve i loenklasse B 2, paa 3 . loentrin . Denne beslutning blev truffet under henvisning til bl.a . vedtaegtens artikel 1, 2, 29, stk . 2, og artikel 31, 32 og 34 .
17 Sagsoegeren mente, at han herved var blevet udsat for forskelsbehandling, og han har i sin klage af 14 . december 1982 over sin udnaevnelse som tjenestemand paa proeve samt i naervaerende sag gjort gaeldende, at han er berettiget til indplacering i loenklasse B 1, loentrin 5, eller i hvert fald loentrin 4, dvs . en indplacering, som svarer til den, han havde i ESS . I mellemtiden er sagsoegeren ved beslutning af 16 . maj 1983 blevet fastansat efter proevetidens udloeb med indplacering i loenklasse B 2, 3 . loentrin med virkning fra 1 . april 1983 .
18 Det skal bemaerkes, at de ansatte paa hjemstedet, som blev ansat i Kommissionen under fravigelse af de almindelige tjenestemandsregler, er blevet udnaevnt til tjenestemaend paa proeve i Kommissionen, for de flestes vedkommende med virkning fra den 1 . januar 1983 .
Sagens genstand
19 Sagsoegeren har til stoette for sin paastand alene fremsat et anbringende, som er opdelt i tre underled, alle gaaende ud paa en kraenkelse af forbudet mod forskelsbehandling . I denne sammenhaeng har sagsoegeren bl.a . anfoert, at der ikke er nogen grund til, at ansatte efter saerkontrakterne skulle behandles anderledes end de 56 ansatte paa ESS ' hjemsted, som havde faaet tildelt den samme loenklasse og samme loentrin, som de tidligere havde i ESS .
20 Kommissionen har anerkendt, at fastansaettelsen af de ansatte med saerkontrakter og de ansatte paa hjemstedet ( under ét ) havde samme formaal, nemlig at overfoere ESS ' personale til Kommissionen . De forskellige midler, der var blevet anvendt med henblik paa dette formaal, havde imidlertid givet mere afvigende resultater, end Kommissionen havde forestillet sig .
21 Kommissionen har ikke desto mindre gjort gaeldende, at der ikke er sket nogen forskelsbehandling, idet man ikke kan sammenligne situationen for de ansatte paa hjemstedet med situationen for de ansatte med saerkontrakter, eftersom Raadet alene for de ansatte paa hjemstedets vedkommende havde indfoert undtagelser fra vedtaegten . I oevrigt kan Kommissionen ikke selv, naar der ikke foreligger nogen forordning med regler som for de ansatte ved hjemstedet, vedtage saadanne afvigelser fra de almindelige regler for saa vidt angaar de ansatte paa saerkontrakter . Bevillingen for 1981 til at oprette 32 faste stillinger kanikke fortolkes som tilladelse til at overtraede vedtaegten .
22 Kommisionen har endnu en gang understreget, at den situation, som de ansatte paa ESS ' hjemsted befandt sig i, var anderledes, end den de ansatte paa saerkontrakter befandt sig i . For det foerste blev de bevilgende myndigheders beslutning om at oprette de faste stillinger for de saerkontraktansattes vedkommende truffet ca . 1 1/2 aar foer udstedelsen af forordning nr . 3332/82, der fraveg tjenestemandsvedtaegten . Da denne forordning traadte i kraft var man allerede i gang med at fastansaette de ansatte paa saerkontrakter . Den anden faktor, som viser at situationen var forskellig, var, at de ansatte paa saerkontrakter havde haft andre opgaver hos ESS end de ansatte paa hjemstedet . Disse sidste havde arbejdet med forvaltning af personale og materiale, mens de saerkontraktansatte i hvert fald fra 1980 havde arbejdet i Kommissionen . Derfor var deres kontrakter med ESS da ogsaa blevet anderledes udformet .
23 Kommissionen har understreget, at anvendelsen af vedtaegten paa de saerkontraktansatte under en vis hensyntagen til deres faglige erfaring medfoerte det resultat, at nogle herved blev bedre indplaceret, mens andre blev ringere indplaceret . Det er dog Kommissionens opfattelse, at projektets formaal, at naa et i det store og hele afbalanceret resultat, i alt vaesentligt er blevet naaet .
24 Foerend der tages stilling til anbringendet om forskelsbehandling, bemaerkes, at Domstolen i dom af d.d . i de forenede sager Salerno, Ane, Boissin, 87, 130/77 og den bilagte 22/83 har udtalt, at ESS er en international organnisation, der er omfattet af belgisk ret, og altsaa ikke kan betragtes som en forvaltningsenhed under Kommisionen eller som en »juridisk fiktion« . Heraf foelger, at Kommissionens ansaettelse og udnaevnelse af ESS ' saerkontraktansatte maa betragtes paa samme maade som en normal ekstern ansaettelse ved institutionerne . Der kan derfor ikke foreligge nogen retsstridighed, naar vedtaegtens herfor gaeldende regler anvendes i denne anledning .
25 Med hensyn til anbringendet om forskelsbehandling, er det aabenbart og heller ikke bestridt, at sagsoegeren har faaet en daarligere indplacering end han havde i ESS, og som han ville have faaet, hvis han havde tilhoert kategorien af ansatte paa ESS ' hjemsted . Eftersom vedtaegtens artikel 5, stk . 3, bestemmer, at »tjenestemaend, der tilhoerer samme kategori eller samme tjenestegruppe, er undergivet de samme ansaettelsesvilkaar...«, en bestemmelse, som Domstolen har tillagt en saerlig betydning i tjenestemandsretten ( dom af 13.12.1984, Lux mod Revisionsretten, 129 og 274/82, Sml . 1984, s . 4127 ) er problemet, om den retlige og faktiske stilling, som sagsoegeren befandt sig i, da han blev ansat, kunne retfaerdiggoere en saadan forskelsbehandling i forhold til ansaettelsen af de ansatte ved ESS ' hjemsted .
26 Kommissionen har herved anfoert, at paa det tidspunkt, da sagsoegeren blev ansat, dvs . den 1 . juli 1981, forelaa der ingen forordningsbestemmelse, der gjorde det muligt at goere undtagelse fra vedtaegten, hvilket foerst blev muligt ved ikrafttraedelsen af forordning nr . 3332/82 den 15 . december 1982 . Denne omstaendighed er efter Kommissionens opfattelse tilstraekkelig til at begrunde forskelsbehandlingen .
27 Herved maa det imidlertid bemaerkes, at for det foerste foelger det af Kommissionens eget udsagn, at ansaettelsen af de saerkontraktansatte og de ansatte paa hjemstedet havde samme formaal, nemlig at tilvejebringe en loesning paa de problemer, der var opstaaet for de ansatte hos ESS, som i aarevis havde arbejdet i Kommissionen .
28 For det andet var sagsoegerens udnaevnelse til tjenestemand og hans indplacering endnu ikke blevet definitiv, da forordning nr . 3332/82 indeholdende undtagelse fra vedtaegtens artikel 31 og 32 traadte i kraft, idet sagsoegeren foerst blev fastansat som tjenestemand den 1 . april 1983 .
29 Den omstaendighed, at forordning nr . 3332/82 stillede de ansatte paa hjemstedet gunstigere end de saerkontraktansatte, beroede endelig paa, at Kommissionen selv ikke havde fremsat noget forslag for at udligne enhver forskelsbehandling i forhold til ESS ' ansatte . Tvaertimod fremgaar det af de forklaringer, der er afgivet for Domstolen, at Kommissionen haabede, at situationen »med visse justeringer i opadgaaende eller nedadgaaende retning« i det store og hele ville blive ens for de ansatte ved hjemstedet og de saerkontraktansatte . En saadan fremgangsmaade indebar noedvendigvis en forskelsbehandling af de ansatte, der som sagsoegeren, maatte se sig udsat for en »justering i nedadgaaende retning« .
30 Under disse omstaendigheder kan det af Kommissionen netop anfoerte anbringende ikke laegges til grund .
31 Med hensyn til Kommissionens anbringende om, at de ansatte paa ESS ' hovedsaede fundamentalt havde ganske anderledes arbejdsbetingelser end de saerkontraktansatte, maa det bemaerkes, at disse forskelle er rent formelle .
32 Det er ganske vist korrekt, at de saerkontraktansatte normalt blev ansat for en begraenset varighed, normalt for et aar, mens de ansatte paa hjemstedet var ansat paa ubestemt tid . I praksis blev saerkontrakterne imidlertid altid fornyet med den virkning, at der som foelge af belgisk ret blev tale om en kontrakt paa ubestemt tid . Selv om ansaettelsesvilkaarene for de to kategorier af ESS-personale var konkretiseret i forskellige dokumenter, havde de faelles loenningsordning i henhold til beslutningen af 4 . november 1976 fra ESS ' bestyrelse .
33 Dertil kommer, at efter Kommissionens forklaringer bestod der for de to kategorier af personale det faelles traek, at de begge arbejdede med oekonomisk og teknisk samarbejde med udviklingslandene, og selv om deres arbejdsopgaver var forskellige, var det ikke desto mindre Kommissionens opfattelse, at integrationen af de saerkontraktansatte, der allerede arbejdede i generaldirektoratet for udvikling havde forrang for ansaettelsen af de ansatte paa hjemstedet . Det er derfor saa meget desto mere uforstaaeligt, at de saerkontraktansatte ikke bevarede deres indplacering i loenklasse og loentrin som de ansatte paa hjemstedet, naar henses til, at de oven i koebet havde bevaret deres arbejde i Kommissionen .
34 Heraf foelger, at der ikke bestod nogen saadan vaesentlig forskel i arbejdsbetingelserne for de ansatte paa hjemstedet og de saerkontraktansatte, der kunne begrunde en forskelsbehandling .
35 Hvad endelig angaar Kommissionens anbringende om, at man ved besaettelsen af en fast stilling ikke kan fravige vedtaegtens bestemmelser, bemaerkes, at der netop var blevet oprettet en B 1-stilling, og at ansaettelsesmyndigheden ifoelge vedtaegtens artikel 31, stk . 2, litra b ), inden for visse graenser kan fravige den normale hovedregel om udnaevnelse i den laveste loenklasse . Det var derfor ikke absolut noedvendigt at aendre de eksisterende regler for at respektere forbudet mod forskelsbehandling . Den her omhandlede undtagelse ville i naervaerende tilfaelde vaere begrundet i noedvendigheden af at respektere lighedsprincippet og forbudet mod forskelsbehandling ved ansaettelsen af ESS ' ansatte .
36 Foelgelig boer Kommissionens afgoerelse af 16 . maj 1983 annulleres og sagen hjemvises til Kommissionen, der efter traktatens artikel 176 traeffer de fornoedne foranstaltninger til opfyldelse af naervaerende dom .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
37 Efter procesreglementets artikel 69, stk . 2, skal den part, der ikke faar medhold, afholde sagens omkostninger . Da Kommissionen ikke har faaet medhold, boer den afholde omkostningerne .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( anden afdeling )
1 ) Kommissionens beslutninger af 30 . juni 1982 og af 16 . maj 1983 om udnaevnelse af sagsoegeren til henholdsvis tjenestemand paa proeve og til fastansat tjenestemand annulleres for saa vidt angaar indplaceringen i loenklasse og paa loentrin .
2 ) Sagen hjemvises til Kommissionen til fornyet afgoerelse .
3 ) Kommissionen afholder sagens omkostninger .