62003CJ0082_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-82/03,
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
ved A. Aresu, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg,
sagsøger,
mod
Den Italienske Republik
ved I.M. Braguglia, som befuldmægtiget, bistået af avvocati dello Stato A. Cingolo og P. Gentili, og med valgt adresse i Luxembourg,
sagsøgt,
angående en påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 10 EF, da den ikke har samarbejdet loyalt med Kommissionen i en sag vedrørende arbejdstagernes sundhed og sikkerhed,
har
DOMSTOLEN (Anden Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne C. Gulmann, J.N. Cunha Rodrigues, F. Macken og N. Colneric (refererende dommer),
generaladvokat: M. Poiares Maduro
justitssekretær: R. Grass,
på grundlag af den refererende dommers rapport,
efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den
1. april 2004,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1. Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 25. februar 2003 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i medfør af artikel 226 EF anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 10 EF, da den ikke har samarbejdet loyalt med Kommissionen i en sag vedrørende arbejdstagernes sundhed og sikkerhed.
2. Artikel 10 EF bestemmer:
»Medlemsstaterne træffer alle almindelige eller særlige foranstaltninger, som er egnede til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, som følger af denne traktat, eller af retsakter [ved]taget af Fællesskabets institutioner. De letter Fællesskabet gennemførelsen af dets opgaver.
De afholder sig fra at træffe foranstaltninger, der er egnede til at bringe virkeliggørelsen af denne traktats målsætning i fare.«
Den administrative procedure
3. I 2000 modtog Kommissionen en klage fra en erhvervsdrivende vedrørende gennemførelsen i den italienske retsorden af Rådets direktiv 89/655/EØF af 30. november 1989 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes brug af arbejdsudstyr under arbejdet (andet særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, direktiv 89/391/EØF) (EFT L 393, s. 13). Ifølge klageren var sikkerhedskravene ifølge punkt 2.5, 2.8, 2.14, 2.16 og 2.19 i bilag I til direktiv 89/655, ikke blevet overholdt i et anlæg til rensning af spildevand.
4. Den 3. august 2000 tilstillede Kommissionen Den Italienske Republik en skrivelse, hvori den anmodede om oplysninger vedrørende de påtalte forhold med henblik på, at der kunne foretages en nærmere undersøgelse af situationen.
5. Da de italienske myndigheder ikke svarede på denne første skrivelse, tilstillede Kommissionen den 19. marts 2001 samme medlemsstat en ny skrivelse med anmodning om oplysninger, men også denne forblev ubesvaret.
6. Det fremgår af de nævnte skrivelser, at overtrædelserne ifølge den af Kommissionen modtagne klage angår et »rensningsanlæg beliggende i Mandello del Lario en Lombardie«.
7. Da Kommissionen fandt, at navnlig undladelsen fra de italienske myndigheders side af at svare indebærer, at den italienske regering ikke har samarbejdet loyalt efter betydningen i artikel 10 EF, indledte den proceduren efter artikel 226 EF. Efter at have givet Den Italienske Republik lejlighed til at fremsætte sine bemærkninger fremsatte Kommissionen den 18. juli 2002 en begrundet udtalelse, hvori den opfordrede medlemsstaten til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme udtalelsen inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af denne.
8. Da Kommissionen ikke modtog noget svar fra de italienske myndigheder, har den anlagt denne sag.
Søgsmålet
Parternes argumenter
9. Kommissionen har gjort gældende, at den har måttet konstatere, at de italienske myndigheder ikke har samarbejdet, da disse trods adskillige henvendelser fra Kommissionens side ikke har givet nogen oplysning vedrørende de forhold, som klageren havde gjort opmærksom på. På grund af den vedholdende tavshed fra den italienske regerings side har det været umuligt at finde ud af, hvorledes forholdene faktisk er, hvilket er uomgængeligt nødvendigt for at kunne foretage en detaljeret undersøgelse af klagen. Undladelsen af at samarbejde er ikke i overensstemmelse med ånden eller bogstavet i den pligt til loyalt samarbejde, der påhviler medlemsstaterne i medfør af artikel 10 EF.
10. Den italienske regering har gjort gældende, at sagen ikke kan antages til realitetsbehandling, og at den under alle omstændigheder er ugrundet.
11. Regeringen gør gældende, at stævningen ikke indeholder en fremstilling af sagens faktiske omstændigheder i det mindstemål, som absolut må kræves med henblik på varetagelsen af kontradiktionsretten og sagens følgende materielle pådømmelse. Hverken i stævningen eller i nogen af de dokumenter, der er fremlagt som bilag hertil, gives der nogen oplysning om betegnelsen på og forholdene omkring det anlæg, som er klagens genstand.
12. Heraf følger der en objektiv vanskelighed for de italienske myndigheder i deres forsøg på at identificere de organer, som har kompetence til at udøve tilsyn på området for beskyttelsen af arbejdstagerne med henblik på hurtigt at udøve den tilsigtede kontrol. Ansvaret for blokeringen af sagen påhviler udelukkende Kommissionen.
Domstolens bemærkninger
13. Sagen kan antages til realitetsbehandling, i det omfang stævningen opfylder kravene i artikel 21, stk. 1, i Domstolens statut og i procesreglementets artikel 38, stk. 1, navnlig hvad angår fastlæggelsen af sagens genstand og den korte fremstilling af de påberåbte anbringender. Der foreligger et klagepunkt om tilsidesættelse af artikel 10 EF, idet sagsøgte ikke har afgivet nogen oplysninger vedrørende de forhold, der er påtalt i en klage og første gang fremsat i skrivelsen af 3. august 2000. Den Italienske Republik var udmærket i stand til at udøve sin ret til kontradiktion vedrørende dette klagepunkt.
14. Søgsmålet er tillige begrundet..
15. Det fremgår af artikel 10 EF, at medlemsstaterne er forpligtet til at medvirke loyalt til enhver undersøgelse, der iværksættes af Kommissionen i henhold til artikel 226 EF, og at meddele den alle de oplysninger, som den anmoder om i denne forbindelse (jf. bl.a. dom af 11.12.1985, sag 192/84, Kommissionen mod Grækenland, Sml. s. 3967, præmis 19, og af 6.3.2003, sag C-478/01, Kommissionen mod Luxembourg, Sml. I, s. 2351, præmis 24).
16. Imidlertid har Den Italienske Republik ikke, selv efter adskillige opfordringer, meddelt de ønskede oplysninger.
17. Angivelsen af den lokalitet, der er genstand for klagen, fremgår klart i de skrivelser, Kommissionen har tilstillet sagsøgte inden påbegyndelsen af den administrative procedure, og som den henviser til i åbningsskrivelsen af 23. oktober 2001 og i den begrundede udtalelse af 18. juli 2002. Følgelig havde de italienske myndigheder rådighed over samtlige faktiske forhold, således at de kunne besvare Kommissionens anmodning.
18. Det må følgelig fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 10 EF, da den ikke loyalt har samarbejdet med Kommissionen i en sag vedrørende arbejdstagernes sundhed og sikkerhed i et rensningsanlæg placeret i Mandello del Lario en Lombardie (Italien).
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
19. I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges den part, der taber sagen, at betale sagens omkostninger, såfremt der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger, og denne har tabt sagen, bør Den Italienske Republik pålægges at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Anden Afdeling)
1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 10 EF, da den ikke loyalt har samarbejdet med Kommissionen i en sag vedrørende arbejdstagernes sundhed og sikkerhed i et rensningsanlæg placeret i Mandello del Lario en Lombardie (Italien).
2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.