61996CC0192_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1 Nederlandenes Raad van State har forelagt en raekke spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets forordning (EOEF) nr. 259/93 af 1. februar 1993 om overvaagning af og kontrol med overfoersel af affald inden for, til og fra Det Europaeiske Faellesskab (»affaldsforordningen« eller blot »forordningen«) (1) og Raadets direktiv 75/442/EOEF af 15. juli 1975 om affald (»affaldsdirektivet« eller blot »direktivet«) (2). Herved er problemet navnlig, i hvilket omfang overfoersel af affald, der var fritaget for anmeldelseskravet ved graenseoverskridelse, som fastsat i forordningen, maa indeholde forskellige stoffer; om transport af affald til oplagring med henblik paa videretransport til en virksomhed, hvor nyttiggoerelsen skal foretages, er fritaget for anmeldelseskravet; og om den kompetente bestemmelsesmyndighed har kompetence til at beordre returnering af affald, som er blevet ulovligt transporteret.
Affaldsforordningen
2 Affaldsforordningen blev den 1. februar 1993 vedtaget i henhold til traktatens artikel 130 S med anvendelse fra den 6. maj 1994 (3). Deri fastsaettes bl.a. en ordning med forudgaaende anmeldelse af overfoersel af affald mellem medlemsstaterne. Der gaelder forskellige regelsaet vedroerende affald til bortskaffelse og affald til nyttiggoerelse. Forudgaaende anmeldelse er dog generelt paakraevet i begge tilfaelde.
3 Overfoersler af affald til bortskaffelse eller nyttiggoerelse skal anmeldes til de kompetente myndigheder i det omraade, hvor overfoerslen modtages (»den kompetente bestemmelsesmyndighed« (4)). Kopier af anmeldelsen skal sendes til den kompetente myndighed i det omraade, hvorfra overfoerslen udgaar (»den kompetente afsendelsesmyndighed« (5)), til den kompetente myndighed i det omraade, gennem hvilken overfoerslen er i transit (»den kompetente transitmyndighed« (6)), og til modtageren (7).
4 Med hensyn til affald til bortskaffelse skal der indhentes tilladelse fra den kompetente bestemmelsesmyndighed, som kun maa give en saadan tilladelse, hvis hverken den selv eller de oevrige kompetente myndigheder har indvendinger imod den (8). I tilfaelde af affald til nyttiggoerelse kan tilladelsen derimod saedvanligvis vaere stiltiende (9).
5 Der sondres i forordningen mellem en »groen affaldsliste« (bilag II), en »orange affaldsliste« (bilag III), og en »roed affaldsliste« (bilag IV) (10). Om affald, der er opfoert paa den groenne liste (»groent affald«), hedder det generelt, at det »under normale omstaendigheder ikke skulle udgoere nogen fare for miljoeet, hvis det nyttiggoeres paa korrekt vis« (11), og det fritages derfor generelt for anmeldelseskravet i forordningen, saafremt det overfoeres til en anden medlemsstat til nyttiggoerelse (12). Hver affaldsliste er opdelt i generelle kategorier med alfabetisk nummerering (»generelle kategorier«) (f.eks. generel kategori GH i den groenne affaldsliste, der har overskriften »Affald af haard plast« (13)). Hver generel kategori er herefter opdelt i flere specifikke underkategorier af affald, som er anfoert i numerisk raekkefoelge (»underkategorier«) (f.eks. underkategori GH 011 ex 3915 10, med overskriften: »Affald, afklip og skrot af plast af ethylen polymerer« (14)).
6 Det indledende afsnit i bilag II (som indeholder den groenne affaldsliste) lyder saaledes: »Uanset om affald er medtaget paa denne liste eller ej, maa affald af denne art ikke transporteres som hoerende under den groenne liste, hvis det er forurenet med andre materialer i en saadan udstraekning, at a) risici i forbindelse med affaldet er oeget tilstraekkeligt til, at det boer medtages paa den gule eller den roede liste eller b) genvinding af affaldet paa en miljoemaessigt forsvarlig maade hindres«.
7 Dette afsnit blev indsat i bilag II ved Kommissionens beslutning 94/721 (15) af 21. oktober 1994. Da den nederlandske regering anfoerer, at det paagaeldende affald blev opdaget i Nederlandene i foraaret 1995, er det nok sandsynligt, at den bestemmelse, der finder anvendelse, blev indsat i forordningen foer overfoerslen af det paagaeldende affald.
8 Endelig er det relevant at bemaerke forordningens artikel 26. I artikel 26, stk. 1, litra a), er bestemt, at overfoersel af affald, der foretages »uden anmeldelse til alle de beroerte kompetente myndigheder i overensstemmelse med denne forordning« betragtes som ulovlig overfoersel.
9 Artikel 26, stk. 2, har foelgende ordlyd:
»Saafremt anmelderen er ansvarlig for en saadan ulovlig overfoersel, soerger den kompetente afsendelsesmyndighed for, at det paagaeldende affald:
a) af anmelderen eller om noedvendigt af myndigheden selv returneres til afsendelsesstaten eller, hvis dette ikke er muligt
b)
bortskaffes eller nyttiggoeres paa en miljoemaessigt forsvarlig maade,
inden for en frist paa tredive dage efter det tidspunkt, hvor den kompetente myndighed har faaet underretning om den ulovlige overfoersel, eller inden for en anden frist, som de beroerte kompetente myndigheder maatte blive enige om.
I saa fald skal der foretages en ny anmeldelse. Ingen afsendelsesmedlemsstat eller transitmedlemsstat kan modsaette sig returneringen af dette affald, hvis den kompetente bestemmelsesmyndighed fremsaetter en behoerigt begrundet anmodning derom med en redegoerelse for grunden dertil.«
Sagens faktiske omstaendigheder
10 Beside BV (herefter »Beside«) erhvervede forskelligt affald i Tyskland og transporterede det fra Tyskland til lokaliteter i Zutphen, Nederlandene, hvor det blev oplagret i afventning af, at det blev solgt og leveret til producenter af plastprodukter, som hovedsagelig er etableret i Fjernoesten. Overfoersel af affald fra én medlemsstat til en anden skal saedvanligvis anmeldes til de paagaeldende kompetente myndigheder i henhold til affaldsforordningen. Som det imidlertid er anfoert i ovenstaaende (16), kraever overfoersel af affald, der i forordningen er anfoert som groent affald, i almindelighed ingen anmeldelse, saafremt affaldet er bestemt til nyttiggoerelse og ikke til bortskaffelse.
11 Beside og dets direktoer I.M. Besselsen (»appellanterne«) fastholder, at affaldet er bestemt til anvendelse som raamateriale til produktion af forskellige typer af plastvarer, og at det boer betragtes som nyttiggoerelse som omhandlet i forordningen (17). Ifoelge Nederlandenes Raad van State har appellanterne kun antydet, at det var bestemt hertil. Appellanterne fastholder endvidere, at det paagaeldende affald var anfoert paa den groenne affaldsliste i forordningens bilag II.
12 Minister van Volkshuisvesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer (det nederlandske Ministerium for Boliganliggender, Fysisk Planlaegning og Miljoe, herefter »ministeriet«) gjorde indsigelse mod overfoersel af affaldet med den begrundelse, at overfoerslen skulle have vaeret anmeldt i henhold til affaldsforordningen. Appellanterne goer derimod gaeldende, at anmeldelsen ikke var noedvendig i henhold til forordningen, da affaldet var anfoert paa den groenne affaldsliste og var bestemt til nyttiggoerelse.
13 Oprindelig var der tale om to slags affald: Plastaffald i form af pulver, afklip og film, samt affald som indstaevnte benaevner »plastemballage fra husholdninger«. Sagen er imidlertid nu begraenset til plastemballage fra husholdninger, da ministeriet frafaldt indvendingerne med hensyn til foerstnaevnte affaldstype. Som naevnt ovenfor er affald af haard plast optaget paa den groenne affaldsliste som generel kategori GH.
14 Ministeriets indsigelser var baseret paa en undersoegelse af affaldet foretaget af Rijksinstituut voor Volksgezondheid en Milieuhygiëne (Det Nederlandske Institut for Offentlig Sundhed og Miljoehygiejne), som viste, at affaldet ikke udelukkende bestod af plast, og at andelen af plast varierede fra balle til balle, nemlig fra 58,3% til 92,3%. Det blev konstateret, at ballerne tillige indeholdt papir og pap, metaller, trae og andre materialer, der ikke var plast, som f.eks. glas og tekstil, af hvilke stoffer de fleste forekommer paa den groenne liste. I en af ballerne blev der imidlertid fundet seks skarpe skud. Det fremgaar, at for stoerstedelens vedkommende bestod affaldet derfor af en blanding af affald, der hver isaer var anfoert paa den groenne liste, sammen med en mindre maengde andet materiale. Paa grundlag heraf fandt ministeriet, at affaldet ikke kunne anses for affald af haard plast, som anfoert i den generelle kategori GH paa den groenne liste i forordningens bilag II. Ministeriet fandt derimod, at affaldet burde henfoeres under »husholdningsaffald« i kode AD 160 paa den »orange liste« i forordningens bilag III. (Kode AD 160 er en af en raekke koder inden for den generelle kategori AD, der har overskriften »Affald, som kan indeholde enten uorganiske eller organiske bestanddele«, paa den orange liste) (18). I betragtning heraf er det normalt, at der skulle have vaeret indgivet anmeldelse om overfoerslen af dette affald. Ministeriet sluttede, at affaldet derfor var »ulovligt affald« som omhandlet i forordningens artikel 26 (19), og at det skulle returneres til Tyskland.
15 Ved skrivelse af 21. april 1995 meddelte ministeriet appellanterne, at det havde besluttet at give et administrativt paabud med hensyn til overfoerslen af affald, saaledes at affaldet skulle sendes tilbage til oprindelsesstedet, men hvorefter der samtidig blev givet appellanterne mulighed for selv at sende affaldet tilbage. Appellanterne indgav klage over disse afgoerelser med en faelles liste over indsigelser, som blev indsendt til ministeriet. Ved to separate afgoerelser af 29. juni 1995 afviste ministeriet appellanternes klager. Appellanterne indbragte i faellesskab disse afgoerelser for Nederlandenes Raad van State. Som anfoert ovenfor goer appellanterne gaeldende, at overfoerslen af affaldet ikke kraevede anmeldelse i henhold til forordningen. De anfoerer endvidere, at returneringen af affaldet i hvert fald ikke var hensigtsmaessig.
De praejudicielle spoergsmaal
16 Nederlandenes Raad van State har anmodet Domstolen om besvarelse af foelgende spoergsmaal:
»1) Skal begrebet 'husholdningsaffald' i kode AD 160 i bilag III til Raadets forordning (EOEF) nr. 259/93 af 1. februar 1993 om overvaagning af og kontrol med overfoersel af affald inden for, til og fra Det Europaeiske Faellesskab (EFT L 30, s. 1), med senere aendringer, fortolkes saaledes, at det ogsaa omfatter affald, som for stoerstedelen bestaar af det i forordningens bilag II naevnte affald af haard plast, men derudover af forskellige andre i dette bilag naevnte affaldsstoffer samt af en ringe maengde stoffer, der ikke er naevnt i dette bilag?
2) a) Saafremt det foerste spoergsmaal skal besvares bekraeftende, skal udtrykket 'oplagring af materialer med henblik paa en af de i dette bilag omhandlede bortskaffelsesformer' i bilag II B til Raadets direktiv 75/442/EOEF af 15. juli 1975 om affald (EFT L 194, s. 47), med senere aendringer, fortolkes saaledes, at det ikke blot omfatter det tilfaelde, at oplagring sker i den virksomhed, hvor en af de oevrige i dette bilag naevnte bortskaffelsesformer benyttes, men ogsaa ved oplagring i afventning af transport til en saadan virksomhed, uanset om denne virksomhed er beliggende i eller uden for Faellesskabet?
b) Saafremt foerste del af dette spoergsmaal skal besvares bekraeftende, hvilke omstaendigheder skal der da mindst foreligge, naar der ikke er sket anmeldelse, for at det kan antages, at der faktisk er tale om nyttiggoerelse?
3) Saafremt spoergsmaal 1 og 2 a) skal besvares bekraeftende, skal det da udledes af forordningens artikel 26, stk. 2, tredje punktum, at i de tilfaelde, som denne bestemmelse vedroerer, er ogsaa den kompetente bestemmelsesmyndighed forpligtet eller kompetent til at goere, hvad den kompetente afsendelsesmyndighed skal goere i henhold til denne bestemmelses foerste punktum?«
17 Der er afgivet indlaeg af den nederlandske, tyske, danske og finske regering samt af Kommissionen. Under den mundtlige forhandling var den nederlandske og den danske regering samt Kommissionen repraesenteret.
Det foerste spoergsmaal
18 Med det foerste spoergsmaal oensker Nederlandenes Raad van State naermere bestemt oplyst, om plastaffald til nyttiggoerelse, der er anfoert paa den groenne affaldsliste (men oprindelig anfoert paa den orange affaldsliste som »husholdningsaffald«) kan overfoeres som groent affald og derfor er fritaget for anmeldelsespligten, saafremt det er blandet op med a) forskelligt andet affald, som er anfoert paa den groenne liste, og b) en mindre maengde materialer, der ikke er anfoert paa den groenne liste.
19 Nederlandenes Raad van State finder, at udtrykket »husholdningsaffald« skal forstaas saaledes, at det omfatter affald, der stammer fra husholdninger, og som ikke er blevet sorteret. Den nationale retsinstans er dog i tvivl om, hvorvidt den afgoerende faktor ved henfoeringen af affald skal vaere den omstaendighed, at en betydelig del af affaldet, saa vidt det kan ses, ikke er blevet sorteret, eller den omstaendighed, at de fleste af materialerne i det paagaeldende parti hver isaer er anfoert paa den groenne affaldsliste.
20 Den nederlandske regering goer gaeldende, at eftersom affaldets oprindelse er husholdningsaffald, og dette affald er anfoert paa den orange affaldsliste, skal det fortsat henfoeres herunder, selv om det er blevet sorteret. Kommissionen er uenig i den nederlandske regerings argument om, at det er affaldets oprindelse, der er afgoerende for subsumptionen. Efter Kommissionens opfattelse taeller kun arten af affald, og husholdningsaffald burde kunne omdannes til groent affald ved hjaelp af sortering, da separationen ellers ville blive modvirket.
21 Men Kommissionen anfoerer alligevel, at kun ensartede affaldspartier, der henhoerer under den samme kategori i forordningens bilag II, kan transporteres som groent affald. Den stoettes i den henseende af den danske regering. Under den mundtlige forhandling forklarede den danske regering, at efter dens opfattelse var et ensartet parti groent affald et parti affald, der henhoerte under den samme underkategori i bilag II. Den tyske regering anfoerer, at blandede partier af affald kan tillades, men kun saafremt blandingen ikke giver anledning til nogen af de situationer, der er anfoert i det indledende afsnit i forordningens bilag II, og de forskellige typer groent affald henhoerer under den samme generelle kategori i bilag II. Den finske regering har samme opfattelse.
22 I forordningens bilag II (som indeholder den groenne affaldsliste) er i det indledende afsnit bestemt, at for at kunne transporteres som groent affald maa affaldet ikke vaere »forurenet med andre materialer« i en saadan udstraekning, at risici i forbindelse med affaldet er oeget tilstraekkeligt til, at det boer medtages paa den orange eller den roede liste eller genvinding af affaldet paa en miljoemaessigt forsvarlig maade hindres (20). Det kunne opfattes saaledes, at det betyder, at nogle affaldsblandinger er acceptable (selv om det er uklart, om det, der menes, var forurening med ikke-groent affald, forurening med en anden type groent affald eller forurening med begge dele).
23 Kommissionen goer derimod gaeldende, at bestemmelsen kun har til formaal at omfatte mindre maengder af forurening, og at hvert affaldsparti i princippet skulle vaere homogent. Den nederlandske og den danske regering anfoerer ligeledes, at det, den paagaeldende bestemmelse tager sigte paa, simpelt hen er blandinger, som er uloeseligt forbundet med de paagaeldende materialer, som f.eks. metalhaefteklammer paa papir eller papiretiketter paa glasflasker.
24 Der er fremsat forskellige argumenter til stoette for den opfattelse, at blandede partier af groent affald er uacceptable. Kommissionen anfoerer, at affaldets art skal vaere tydelig med henblik paa transporten, oplagringen og nyttiggoerelsesprocessen, saaledes at miljoeproblemer begraenses (21). Den danske regering anfoerer i lignende vendinger, at saafremt det ikke er noedvendigt at sortere groent affald forud for overfoerslen, kan det ikke garanteres, at de forskellige typer groent affald bliver sorteret inden nyttiggoerelsen, og det ville vaere lettere at camouflere forekomsten af roedt og orange affald blandt det groenne affald.
25 Endvidere anfoerer den danske regering, at naar Kommissionen under et moede den 6. juni 1996 gav udtryk for den opfattelse, at forskellige typer af groent affald ikke kunne blandes sammen, forklarede den, at den var kommet til den konklusion, fordi den groenne affaldsliste allerede omfattede bestemte blandinger af groent affald som individuelle punkter paa listen.
26 Den danske regering henviser endvidere til OECD-Raadets beslutning af 30 marts 1992 (22), hvortil der henvises i forordningen (23). I bilag I, afsnit III, stk. 1, i denne beslutning, hvori er anfoert en liste over groent affald, er det fastslaaet, at alene stoffer specificeret under en hovedkategori, og ikke selve hovedkategorierne, indgaar som led i den groenne liste.
27 Endnu et argument fra den danske regering er, at eksporten af en blanding af groent affald, formentlig til nyttiggoerelse, ville kunne medfoere bortskaffelse saavel som nyttiggoerelse, saafremt affaldet forbraendes, da anvendelse hovedsagelig som braendstof eller anden energiskabende proces er kvalificeret som en nyttiggoerelsesproces, men at nogle stoffer ved forbraending ikke genererer tilstraekkelig energi til, at de kan henfoeres herunder. For eksempel kan et parti affald, der indeholder baade trae og metal, medfoere, at traeet nyttiggoeres, men at metallet bortskaffes, da dette ikke producerer ret megen energi.
28 Den nederlandske regering anfoerer, at forskelligartetheden inden for de forskellige plastmaterialer i det paagaeldende affald goer, at direkte nyttiggoerelse af det omhandlede affald naeppe kan gennemfoeres, og at der - selv om nyttiggoerelse teknisk set var mulig - er saa stor variation, at den nyttiggjorte maengde ville vaere for lille til at goere en nyttiggoerelse berettiget. I den henseende henviser den nederlandske regering til det i forordningens artikel 7, stk. 4, litra a), femte led, naevnte indsigelsesgrundlag, der giver de kompetente myndigheder ret til at goere indsigelse mod en overfoersel af affald til nyttiggoerelse, hvis forholdet mellem det affald, der kan nyttiggoeres, og det affald, som ikke kan nyttiggoeres, den skoennede vaerdi af de materialer, der endelig nyttiggoeres, eller udgifterne til nyttiggoerelsen og udgifterne til bortskaffelse af den del, der ikke kan nyttiggoeres, ikke begrunder nyttiggoerelsen ud fra oekonomiske og miljoemaessige betragtninger.
29 Efter min opfattelse er det den korrekte fremgangsmaade at overveje betydningen af udtrykket »husholdningsaffald«. Tre ting kan slaas fast. For det foerste kan et saadant affald indeholde et betydeligt antal forskellige typer affald. Et bestemt parti af affaldet kan indeholde saerdeles mange forskellige stoffer eller kun nogle enkelte. Endvidere er der mulighed for, at det kun indeholder groent affald eller er en blanding af groent affald med andre affaldstyper. Husholdningsaffald er illustreret ved det store antal stoffer, som er anfoert under overskriften »Husholdningsaffald og lignende handels-, industri- og institutionsaffald, herunder separat indsamlede fraktioner« i Kommissionens beslutning 94/3 (24). I denne beslutning blev der under henvisning til affaldsdirektivets artikel 1, litra a) (25), fastsat en liste over affald, benaevnt »det europaeiske affaldskatalog«. Formaalet hermed var at skabe en faelles terminologi for hele Faellesskabet med henblik paa at effektivisere landenes affaldshaandteringsaktiviteter (26). Overskriften »Husholdningsaffald og lignende ...« omfatter saa forskellige produkter som organisk komposterbart koekkenaffald, toej, syrer, batterier, aerosoler osv.
30 For det andet er jeg enig med Kommissionen i, at husholdningsaffald skal kunne omklassificeres, naar foerst det er blevet korrekt sorteret. Naar det er blevet sorteret, burde det afgoerende kriterium vaere affaldets sammensaetning.
31 For det tredje boer et usorteret parti af saadant affald ikke kunne klassificeres som groent affald, simpelt hen fordi ingen af de stoffer, der indgaar i det paagaeldende parti, tilfaeldigvis er anfoert paa den orange eller den roede liste. Selv om det blev konstateret, at alt eller naesten alt i et bestemt affaldsparti bestod af stoffer paa den groenne liste, ville det ikke vaere tilstraekkeligt til at fritage forsendelsen for kravet om anmeldelse. Affaldet skal vaere korrekt sorteret i de rigtige kategorier for at undgaa klassificering paa den orange liste som »husholdningsaffald«. Det er relevant i den forbindelse at notere fodnote 19 i OECD-beslutning af 30. marts 1992 (27). I Basel-konventionen (28) er husholdningsaffald defineret som »andet affald« i stedet for farligt affald, og det kontrolleres, naar der sker en graenseoverskridende overfoersel. I fodnoten udledes det deraf, at beslutningen fastsatte bestemmelser om, at »alt husholdningsaffald (og ikke kun det affald, som udgoer en risiko), skal vaere undergivet procedurerne i afsnit IV (orange affaldsliste)«.
32 For den foreliggende sag er det tilstraekkeligt at sige, at husholdningsaffald ikke mister sin karakter af husholdningsaffald, foer det er blevet korrekt sorteret, og at de materialer, der er blevet identificeret i den foreliggende sag er saa forskelligartede (29), at det ikke er sandsynligt, at der har fundet en tilstraekkelig sortering sted. Derfor boer den afgoerende faktor - naar Raad van State's saerlige tvivlspunkter i den begrundende del af forelaeggelseskendelsen skal besvares - vaere, om affaldet var blevet korrekt sorteret, og ikke, om de fleste af de paagaeldende stoffer er naevnt specifikt paa den groenne affaldsliste.
33 Det kan imidlertid vaere hensigtsmaessigt at komme med yderligere en bemaerkning. Saafremt affald er blevet sorteret korrekt, kan hvert sorteret parti groent affald godt vaere omfattet af en enkelt generel kategori i bilag II. Saafremt det imidlertid var meningen, saaledes som Kommissionen og adskillige medlemsstater haevder, at groent affald, der er omfattet af en generel kategori (eller maaske endda en underkategori), aldrig boer blandes med affald, som er omfattet af en anden generel kategori (eller underkategori) (medmindre blandingen er uloeseligt forbundet med de paagaeldende stoffer, som f.eks. papiretiketter paa glasflasker), er det af retssikkerhedsmaessige grunde oenskeligt, at lovgivningen aendres, saa dette klart fremgaar.
34 I besvarelse af det foerste spoergsmaal naar jeg ganske enkelt til den konklusion, at udtrykket »husholdningsaffald«, som anfoert under AD 160 i bilag III til affaldsforordningen, med senere aendringer, boer fortolkes saaledes, at det tillige omfatter affald, der hovedsagelig bestaar af affald af haard plast, som er anfoert i forordningens bilag II, men tillige af forskelligt andet affald, der er anfoert i bilag II, samt en mindre maengde stoffer, som ikke er anfoert deri, saafremt det paagaeldende affald ikke er blevet sorteret korrekt i de relevante kategorier.
Spoergsmaal 2, punkt a)
35 Formaalet med det andet spoergsmaal er at faa oplyst, om affaldet, selv om affaldssammensaetningen ikke giver anledning til fritagelse for den i forordningen fastsatte anmeldelsespligt, kunne blive fritaget paa grundlag af, at det ikke direkte var bestemt hverken til nyttiggoerelse eller til bortskaffelse, men til oplagring i afventning af transport til et anlaeg eller virksomhed, der skulle nyttiggoere affaldet. Det ser ud til at vaere meningen, at naar forordningen kun har fastsat bestemmelser for anmeldelse af overfoersel af affald til nyttiggoerelse og affald til bortskaffelse, kan det haevdes, at overfoersel af affald til oplagring i afventning af transport til et andet anlaeg hverken udgoer overfoersel af affald til nyttiggoerelse eller overfoersel af affald til bortskaffelse, og at der derfor ikke skal ske nogen anmeldelse.
36 Oplagring er imidlertid udtrykkeligt omfattet af definitionerne for saavel bortskaffelses- som nyttiggoerelsesformer. Forordningen henviser til definitioner for bortskaffelse og nyttiggoerelse i direktivet (30). Direktivet omfatter som bortskaffelsesformer oplagring i afventning af enhver anden af de i bilag II A anfoerte bortskaffelsesformer, med undtagelse af midlertidig oplagring i afventning af indsamling paa det sted, hvor det er produceret. Paa samme maade omfatter direktivet som en nyttiggoerelsesform oplagring af affald i afventning af en af de oevrige nyttiggoerelsesformer, der er anfoert i bilag II B, med undtagelse af midlertidig oplagring i afventning af indsamling paa det sted, hvor det blev produceret.
37 I bilag II A og II B er det ikke specificeret, at oplagringen af affald for at udgoere bortskaffelse eller nyttiggoerelse skal ske paa det anlaeg, hvor de oevrige foranstaltninger, som der i disse bilag henvises til, skal foretages. Den eneste undtagelse er i forbindelse med oplagring paa det sted, hvor affaldet er blevet produceret, og i forbindelse med hvilken der saaledes ikke finder nogen overfoersel af affaldet sted af betydning. Endvidere fastsaetter forordningens artikel 6, stk. 2, udtrykkeligt foelgende: »Anmeldelsen skal omfatte alle overfoerslens eventuelle mellemtrin fra afsendelsesstedet indtil den endelige bestemmelse.« Det lyder fornuftigt, da det ikke kun er nyttiggoerelsen eller bortskaffelsen af affald, der kan vaere til skade for miljoeet eller menneskers sundhed, men tillige selve transporten af dette affald. Dette siger sig selv. Det illustreres ogsaa af kravet til anmelderne af affaldet om at skaffe oplysninger med hensyn til de forholdsregler, der skal traeffes for at garantere en sikker transport (31), og de kompetente myndigheders kompetence til at fastsaette betingelser med hensyn til transport af affald inden for deres omraade (32). Derfor slutter jeg, at det er uden betydning, om oplagringen af et bestemt parti affald skal ske det sted, hvor den endelige nyttiggoerelse skal finde sted, eller paa et andet sted: der skal i begge tilfaelde ske anmeldelse af overfoerslen.
38 Jeg kommer ligeledes til den konklusion, at eftersom ovennaevnte definitioner vedroerende bortskaffelse og nyttiggoerelse ikke indeholder nogen geografisk begraensning, og eksport fra Faellesskabet er omfattet af forordningen, er det uden betydning, om nyttiggoerelsen efter oplagringen skal ske i eller uden for Faellesskabet.
39 Det er efter min opfattelse tilstraekkeligt til at besvare de af den nationale retsinstans forelagte spoergsmaal. Alligevel vil jeg ganske kort gaa ind paa endnu et spoergsmaal, som er rejst i forelaeggelseskendelsens tekst, og som er blevet kommenteret af Kommissionen, nemlig om anmeldelse er noedvendig, saafremt det endnu ikke vides, hvad der skal ske med det affald, der skal oplagres. Jeg tror ikke, at det kan bestrides, at affaldet kunne vaere bestemt til nogle formaal, som ikke er omfattet af den bortskaffelse og nyttiggoerelse, der er omhandlet i direktivets bilag II A og II B. Det er klart, at maalet med forordningen var at daekke enhver transport af affald, selv om overfoerslen af noget affald er fritaget for anmeldelsespligten. Som Kommissionen har anfoert, ville det, saafremt forordningen blev fortolket saaledes, at den fritog affald, hvis endelige skaebne endnu ikke var blevet bestemt, fra at blive anmeldt, foere til det absurde resultat, at affaldstransportoerer, som endnu ikke havde besluttet, hvad der skulle ske med affaldet, inden transporten ville vaere friere stillet med hensyn til planlaegningen af en saadan transport end transportoerer, som havde afgjort, hvad der skulle ske med affaldet, trods det, at der kan goeres flere indvendinger mod den foerstnaevnte situation. Det skal ligeledes bemaerkes, at en saadan fortolkning kunne afholde transportoererne fra at traeffe - eller at indroemme at de har truffet - beslutning om, hvad der endeligt skal ske med det affald, der skal transporteres. Det er derfor klart, at kravet om anmeldelse i henhold til forordningen for saa vidt angaar en bestemt overfoersel af affald ikke kan omgaas med den begrundelse, at det endnu ikke er bestemt, hvad der skal ske med det paagaeldende parti.
40 I besvarelse af spoergsmaal 2, punkt a), foreslaar jeg derfor, at henvisningen til oplagring af stoffer i affaldsdirektivets bilag II B, med senere aendringer, boer fortolkes saaledes, at den ikke alene daekker oplagring i den virksomhed, hvor en af de oevrige i dette bilag naevnte bortskaffelsesformer benyttes, men ogsaa ved oplagring i afventning af transport til en saadan virksomhed (med undtagelse af midlertidig oplagring i afventning af indsamling, paa det sted, hvor affaldet er produceret), uanset om denne virksomhed er beliggende i eller uden for Faellesskabet.
Spoergsmaal 2, punkt b)
41 I den anden del af spoergsmaal 2 stiller Raad van State spoergsmaal om, hvilken dokumentation der mindst skal foreligge, for at det kan antages, at affald, der ikke er blevet anmeldt, er bestemt til nyttiggoerelse. Den nationale ret oensker svar paa dette spoergsmaal, saafremt spoergsmaal 2, punkt a), besvares bekraeftende, og jeg har foreslaaet, at dette svar er bekraeftende. Men som Kommissionen anfoerer, er spoergsmaal 2, punkt b), kun relevant, saafremt det paagaeldende affald fra besvarelsen af spoergsmaal 1 anses for at vaere groent affald, da det kun er groent affald til nyttiggoerelse, der generelt er fritaget for forordningens anmeldelseskrav. Saafremt affaldet ikke er groent affald, burde overfoerslen af det i alle tilfaelde vaere anmeldt, uanset om det var bestemt til nyttiggoerelse eller til bortskaffelse. Da jeg har foreslaaet ikke at betragte affaldet som groent affald, finder jeg det saaledes unoedvendigt at besvare spoergsmaal 2, punkt b). Saafremt affaldet faar en anden klassifikation, og da det i princippet er den nationale ret, der skal bestemme, om dens spoergsmaal er noedvendige, skoenner jeg det dog rettest at besvare den anden del af spoergsmaal 2.
42 Den eneste bestemmelse i forordningen vedroerende de noedvendige oplysninger for saa vidt angaar groent affald til nyttiggoerelse er artikel 11, stk. 1 (33). Artikel 11, stk. 1, bestemmer, at for at goere det muligt at spore overfoersler til nyttiggoerelse af affald, der er opfoert i bilag II (dvs. groent affald), skal saadanne overfoersler vaere ledsaget af foelgende oplysninger, som skal vaere underskrevet af indehaveren:
a) indehaverens navn og adresse
b) den saedvanlige handelsmaessige beskrivelse af affaldet
c) maengden af affaldet
d) modtagerens navn og adresse
e) nyttiggoerelsesformer som anfoert i bilag II B til affaldsdirektivet og
f) den forventede dato for overfoerslen.
43 Imidlertid bestemmer forordningen for saa vidt angaar affald til nyttiggoerelse, som skal anmeldes i henhold til forordningen, at anmelderen skal indgaa en kontrakt med modtageren om nyttiggoerelse af affaldet og skal forelaegge en kopi af kontrakten for den kompetente myndighed, saafremt det forlanges. Hvis affaldet overfoeres mellem to anlaeg henhoerende under samme juridiske enhed, kan kontrakten erstattes med en erklaering fra den paagaeldende enhed (34).
44 Endvidere bestemmer forordningens artikel 6, stk. 4, at anmelderen skal udfylde ledsagedokumentet og paa anmodning af de kompetente myndigheder forelaegge yderligere oplysninger og dokumentation, og i artikel 6, stk. 5, er det bestemt, at ledsagedokumentet skal indeholde oplysninger navnlig om visse forhold. For saa vidt det er relevant, omfatter disse oplysninger foelgende:
- Oprindelse, sammensaetning og maengde af det affald, der skal nyttiggoeres, herunder producentens identitet, samt en detaljeret fortegnelse over affaldet, hvis det er af forskellig oprindelse, og de oprindelige producenters identitet, hvis den kendes
- modtagerens identitet, nyttiggoerelsescentrets beliggenhed samt type og gyldighedsperiode for den godkendelse, i henhold til hvilken centret drives
- de nyttiggoerelsesformer, som er naevnt i bilag II B i affaldsdirektivet
- den fastlagte metode til bortskaffelse af restaffald, efter at nyttiggoerelsen har fundet sted
- maengden af nyttiggjort materiale i forhold til maengden af restaffald og
- den anslaaede vaerdi af det nyttiggjorte materiale.
45 Alle de i punkt 42, 43 og 44 naevnte oplysninger kan tjene som praktiske retningslinjer for transportoerer af affald med hensyn til, hvad de kompetente myndigheder eventuelt kraever i form af dokumentation for, at en naermere angivet overfoersel er bestemt til nyttiggoerelse. Som Kommissionen finder jeg det imidlertid vanskeligt at bestemme i almindelighed, praecis hvilken dokumentation der er noedvendig, da hvert tilfaelde er afhaengig af den konkrete sag. Forordningen erkender ganske vist behovet for fleksibilitet, eftersom den tillader de kompetente myndigheder at anmode om yderligere oplysninger og dokumentation (artikel 6, stk. 4).
46
Det kan derfor kun fastslaas, at de oplysninger og den dokumentation, der fremlaegges, skal vaere tilstraekkelig til over for den paagaeldende kompetente myndighed at godtgoere, at overfoerslen faktisk sker med henblik paa nyttiggoerelse. De kompetente myndigheder boer have adgang til at kraeve oplysninger eller dokumentation ud over det, der specificeres i forordningen, navnlig i betragtning af deres pligt til under visse omstaendigheder at sikre, at det affald, som er overfoert ulovligt, returneres eller bortskaffes eller nyttiggoeres paa en miljoemaessigt forsvarlig maade (jf. forordningens artikel 26). Artikel 11, stk. 1, giver sig ikke ud for at vaere udtoemmende med hensyn til, hvilken dokumentation der maatte blive forlangt med hensyn til groent affald til nyttiggoerelse. Deri er kun anfoert de oplysninger, som skal ledsage saadanne overfoersler for at »goere det muligt« at spore dem. Mens der kunne vaere fare for, at en kompetent myndighed uden rimelig grund afviser at vaere overbevist om, at en given overfoersel er bestemt til nyttiggoerelse, er det ikke hensigtsmaessigt i forvejen at soege at skabe saadanne problemer ved at fastlaegge strenge kriterier med hensyn til, hvad der er noedvendigt og tilstraekkeligt som dokumentation.
47 Den nationale ret oensker imidlertid at vide noget om, hvilken dokumentation der i det mindste boer vaere til stede. Den forestiller sig derfor ikke en situation, hvor en kompetent myndighed kraever for megen dokumentation, men derimod en situation, hvori den kraever for lidt. Af hensyn til forordningens miljoebeskyttelsesformaal maa de kompetente myndigheder ikke vaere for eftergivende med hensyn til bevisstandarden. Efter min opfattelse er de informationer, der mindst kraeves med hensyn til ikke-anmeldelsespligtigt groent affald til nyttiggoerelse normalt de oplysninger, som er anfoert i artikel 11. Med disse oplysninger kan der foretages yderligere undersoegelser og forespoergsler, og alene den omstaendighed, at der i artikel 11 ikke er anfoert yderligere oplysninger, antyder, at det maa antages, at disse oplysninger i normale tilfaelde kan findes tilstraekkelige. Hvis der er tvivl om oplysningernes rigtighed, vil den kompetente myndighed dog have pligt til at kontrollere oplysningerne og, om noedvendigt, kraeve yderligere fyldestgoerende oplysninger eller dokumentation.
48 Med hensyn til overfoersel af groent affald til oplagring, skal der - eftersom oplagring kun kan kvalificeres som en nyttiggoerelsesform, saafremt det er oplagring med henblik paa nyttiggoerelse (35) - vaere bevis ikke alene for hensigten til at oplagre affaldet, men tillige for den endelige nyttiggoerelsesproces. Dette gaelder ogsaa, selv om den endelige nyttiggoerelse skal finde sted uden for Faellesskabet, fordi de kompetente myndigheder har forpligtelser i henhold til forordningen med hensyn til udfoersel af affald fra Faellesskabet (36).
49 Som svar paa spoergsmaal 2, punkt b), foreslaar jeg derfor, at den information, som normalt mindst boer kraeves af den kompetente myndighed for at fastslaa, at groent affald er bestemt til nyttiggoerelse, er de oplysninger, der er anfoert i forordningens artikel 11, stk. 1. Myndigheden har imidlertid ret til eller kan blive tvunget til at kraeve eventuelle yderligere oplysninger eller dokumentation, som kan vaere paakraevede for at godtgoere, at affaldet er bestemt til nyttiggoerelse.
Spoergsmaal 3
50 Med det tredje spoergsmaal anmoder Nederlandenes Raad van State om en naermere afgraensning af den kompetente myndigheds pligt og kompetence til at returnere ulovligt overfoert affald til afsendelsesstaten.
51 Overfoersler af affald, der ikke er blevet anmeldt til alle de paagaeldende kompetente myndigheder, anses for ulovlig overfoersel i henhold til forordningens artikel 26, stk. 1, litra a) (37). Det goeres derfor gaeldende, at overfoerslen af det omhandlede affald i den foreliggende sag er ulovlig, idet den ikke var anmeldt. Pligten til at foretage anmeldelse paahviler - ikke overraskende - anmelderen af affaldet (forordningens artikel 3, stk. 1, og artikel 6, stk. 1). »Anmelderen« af affaldet er udfoerligt defineret i forordningens artikel 2, litra g). Denne definition omfatter under visse omstaendigheder »den person, der er i besiddelse af eller lovligt kontrollerer dette affald (indehaver)«. Nederlandenes Raad van State anfoerer, at i den foreliggende sag var Beside indehaveren af affaldet i forordningens betydning, og at det, saafremt anmeldelse var paakraevet, burde have vaeret Beside, der anmeldte overfoerslen af affaldet i medfoer af forordningen.
52 Da den paastaaede ulovlighed i den foreliggende sag er anmelderens ansvar, finder forordningens artikel 26, stk. 2, anvendelse. Som anfoert ovenfor (38) er det i artikel 26, stk. 2, bestemt, at saafremt anmelderen er ansvarlig for en ulovlig overfoersel, soerger den kompetente afsendelsesmyndighed for, at det paagaeldende affald enten a) af anmelderen eller om noedvendigt af myndigheden selv returneres til afsendelsesstaten eller, hvis dette ikke er muligt, b) bortskaffes eller nyttiggoeres paa en miljoemaessigt forsvarlig maade.
53 Det er navnlig vigtigt at vaere opmaerksom paa, at artikel 26, stk. 2, andet og tredje punktum, foreskriver foelgende:
»I saa fald skal der foretages en ny anmeldelse. Ingen afsendelsesmedlemsstat eller transitmedlemsstat kan modsaette sig returneringen af dette affald, hvis den kompetente bestemmelsesmyndighed fremsaetter en behoerigt begrundet anmodning derom med en redegoerelse for grunden dertil.«
54 Ministeriet goer gaeldende, at det af tredje punktum kan udledes, at den kompetente bestemmelsesmyndighed har pligt til eller kompetence til at goere det, som den kompetente afsendelsesmyndighed har pligt til at goere i henhold til bestemmelsens foerste punktum.
55 Nederlandenes Raad van State oensker oplysning om, hvorvidt den omstaendighed, at det i artikel 26, stk. 2, andet punktum, er bestemt, at returnering af affaldet skal anmeldes, betyder, at henvisningen i artikel 26, stk. 2, tredje punktum, til afsendelsesmedlemsstaten i virkeligheden er en henvisning til den stat, der var bestemmelsesmedlemsstaten i forhold til den oprindelige, ulovlige overfoersel. Denne fortolkning er baseret paa den omstaendighed, at ved returnering af affaldet, handler bestemmelsesmedlemsstaten i forhold til den oprindelige overfoersel som afsendelsesstat. Ud fra denne synsvinkel vil forpligtelsen i tredje punktum, der paahviler »afsendelsesmedlemsstaten« til ikke at modsaette sig returneringen af affaldet, vaere en henvisning til den stat, som var bestemmelsesmedlemsstaten for saa vidt angaar den oprindelige overfoersel. Nederlandenes Raad van State goer gaeldende, at det heraf maa foelge, at ministeriet ikke kunne paaberaabe sig artikel 26, stk. 2, tredje punktum, som hjemmel til at beordre returnering af affaldet til Tyskland.
56 Det forekommer mig imidlertid klart, saaledes som den nederlandske regering har anfoert, at formaalet med artikel 26, stk. 2, er at sikre, at medlemsstaterne ikke lukker oejnene for ulovlige overfoersler fra deres omraade, ved at forpligte dem til at tage disse overfoersler tilbage, naar ulovligheden er anmelderens ansvar. Endvidere ville det, som Nederlandenes Raad van State anfoerer, vaere maerkeligt, hvis der med henvisningen til den kompetente afsendelsesmyndighed i en saetning og henvisningen til den kompetente bestemmelsesmyndighed i en anden saetning i samme forskrift blev henvist til samme myndighed (39). Derfor paahviler forpligtelsen i artikel 26, stk. 2, tredje punktum, til ikke at modsaette sig returneringen af ulovligt affald, som er anmelderens ansvar, efter min opfattelse den medlemsstat, hvorfra affaldet oprindeligt blev overfoert.
57 Som foelge heraf er jeg af den opfattelse, at artikel 26, stk. 2, andet og tredje punktum, betyder, at returnering af affald til afsendelsesmedlemsstaten (dvs. den medlemsstat, hvorfra affaldet oprindeligt blev afsendt) ikke ensidigt kan foretages af bestemmelsesmedlemsstaten (dvs. den medlemsstat, hvor affaldet ankom) uden forudgaaende anmeldelse til afsendelsesmedlemsstaten, men afsendelsesmedlemsstaten kan ikke modsaette sig returneringen af affaldet, saafremt anmodningen fra bestemmelsesmedlemsstaten er behoerigt begrundet (40). (Afsendelsesmedlemsstaten kunne imidlertid formentlig modsaette sig returnering af affald, saafremt det var umuligt for anmelderen eller den kompetente afsendelsesmyndighed at tage affaldet tilbage, fordi artikel 26, stk. 2, foerste punktum, under saadanne omstaendigheder simpelt hen tvinger afsendelsesmedlemsstaten til at soerge for, at affaldet bortskaffes paa en miljoemaessigt forsvarlig maade).
58 Selv om afsendelsesmedlemsstaten har pligt til at sikre returnering eller miljoemaessigt forsvarlig bortskaffelse eller nyttiggoerelse af affaldet, kan denne stat have brug for hjaelp fra bestemmelsesmedlemsstaten. Det foelger efter min opfattelse af artikel 26's formaal og opbygning (41), sammenholdt med den generelle forpligtelse til at samarbejde i traktatens artikel 5, at bestemmelsesmedlemsstaten har pligt til at hjaelpe afsendelsesmedlemsstaten til at opfylde sine forpligtelser i henhold til artikel 26, stk. 2.
59 Det fremgaar imidlertid ikke klart af ordlyden af artikel 26, stk. 2, om bestemmelsesmedlemsstaten kan beordre returnering af affald, hvis afsendelsesmedlemsstaten efter at vaere blevet behoerigt underrettet ikke er villig til at acceptere, at det sendes tilbage. Den finske og den nederlandske regering anfoerer, at bestemmelsesmedlemsstaten boer have en uafhaengig bemyndigelse til at returnere affaldet under forudsaetning af, at den foerst har sendt en anmodning. Til stoette for denne opfattelse henviser de til »Kontaktorganernes faellesvedtagelse«, der blev udarbejdet efter moeder den 7. november 1995 og 6. juni 1996 (42). Denne faellesvedtagelse drejer sig imidlertid om spoergsmaalet, hvorvidt den kompetente bestemmelsesmyndighed kan »paalaegge« den kompetente afsendelsesmyndighed at tage affald retur, der ikke var anmeldt, fordi det blev overfoert som groent affald til nyttiggoerelse, men som efter den kompetente bestemmelsesmyndigheds mening ikke er groent affald, og faellesvedtagelsen ser ud til at tage som forudsaetning, at afsendelses- og bestemmelsesmedlemsstaterne vil naa til enighed om returneringen af affaldet. Endvidere anfoerer Kommissionen, at bestemmelsesmedlemsstaten ikke boer have en uafhaengig bemyndigelse til at returnere affald, fordi affaldet i saa fald, hvis afsendelsesmedlemsstaten ikke er enig, kunne blive henkastet ved graensen. Den tyske regering er ligeledes af den opfattelse, at bestemmelsesmedlemsstaten ikke kan returnere affald, uden at afsendelsesmedlemsstaten er indforstaaet med det.
60 Da det imidlertid ikke i den foreliggende sag er blevet anfoert, at afsendelsesmedlemsstaten har naegtet at acceptere returneringen af affaldet, er det unoedvendigt at omtale denne situation. Det kan dog alligevel bemaerkes, at i henhold til affaldsdirektivets artikel 4 paahviler det medlemsstaterne at traeffe de fornoedne foranstaltninger til at forbyde »henkastning, dumpning og ukontrolleret bortskaffelse af affald« og til at sikre, at affald nyttiggoeres eller bortskaffes, uden at menneskets sundhed bringes i fare og uden at skade miljoeet.
61 Som svar paa det tredje spoergsmaal konkluderer jeg derfor, at den kompetente bestemmelsesmyndighed ikke alene har ret, men ogsaa pligt til at hjaelpe den kompetente afsendelsesmyndighed med at opfylde dens forpligtelser i medfoer af forordningens artikel 26, stk. 2, og at afsendelsesmedlemsstaten ikke har ret til at modsaette sig returnering af affaldet, forudsat at returneringen ikke er umulig, og at den har modtaget en behoerigt begrundet anmodning om returneringen fra den kompetente bestemmelsesmyndighed.
Forslag til afgoerelse
62 Jeg er saaledes af den opfattelse, at de af Nederlandenes Raad van State indgivne spoergsmaal boer besvares saaledes:
»1) Udtrykket 'husholdningsaffald' i kode AD 160 i bilag III til Raadets forordning (EOEF) nr. 259/93 om overvaagning af og kontrol med overfoersel af affald inden for, til og fra Det Europaeiske Faellesskab, som senere aendret, boer fortolkes saaledes, at det tillige omfatter affald hovedsagelig bestaaende af affald af haard plast, som er anfoert i forordningens bilag II, men tillige af forskellige andre typer affald, der er anfoert i bilag II, samt en mindre maengde materialer, som ikke er anfoert heri, saafremt det paagaeldende affald ikke er blevet korrekt sorteret i de paagaeldende kategorier.
2) a) Henvisningen til oplagring af materialer i bilag II B til Raadets direktiv 75/442/EOEF om affald, med senere aendringer, skal fortolkes saaledes, at den ikke blot omfatter oplagring i den virksomhed, hvor de oevrige i dette bilag omhandlede former for bortskaffelse eller nyttiggoerelse skal foretages, men ogsaa oplagring forud for transport til en saadan virksomhed (med undtagelse af midlertidig oplagring forud for indsamling paa det sted, hvor affaldet er produceret), uanset om denne virksomhed er beliggende i eller uden for Faellesskabet.
b) De oplysninger, som den kompetente myndighed normalt mindst skal kraeve for at fastslaa, at groent affald er bestemt til nyttiggoerelse, udgoer de oplysninger, der er opregnet i forordningens artikel 11, stk. 1. Myndigheden har imidlertid ret til eller kan blive tvunget til om noedvendigt at kraeve yderligere oplysninger eller dokumentation for, at affaldet er bestemt til nyttiggoerelse.
3) Den kompetente bestemmelsesmyndighed har ikke alene ret, men ogsaa pligt til at hjaelpe den kompetente afsendelsesmyndighed med at opfylde sine forpligtelser i medfoer af forordningens artikel 26, stk. 2. Afsendelsesmedlemsstaten er ikke berettiget til at modsaette sig returnering af affaldet, forudsat at returneringen ikke er umulig, og at den har modtaget en behoerigt begrundet anmodning om returneringen fra den kompetente bestemmelsesmyndighed.«
(1) - EFT L 30, s. 1.
(2) - EFT L 194, s. 39. Alle de relevante bestemmelser i direktiv 75/442 blev aendret ved Raadets direktiv 91/156/EOEF af 18.3.1991 om aendring af direktiv 75/442 om affald, EFT L 78, s. 32. Bilag II A og II B, som blev tilfoejet ved direktiv 91/156, blev aendret ved Kommissionens beslutning 96/350/EF af 24.5.1996 om tilpasning af bilag II A og II B til Raadets direktiv 75/442/EOEF om affald, EFT L 135, s. 32.
(3) - Artikel 44.
(4) - Se forordningens artikel 2, litra d), vedroerende den noejagtige definition af dette begreb.
(5) - Se forordningens artikel 2, litra c), vedroerende den noejagtige definition af dette begreb.
(6) - Se forordningens artikel 2, litra e), vedroerende den noejagtige definition af dette begreb.
(7) - Artikel 3, stk. 1, med hensyn til affald til bortskaffelse; artikel 6, stk. 1, med hensyn til affald til nyttiggoerelse.
(8) - Artikel 4, stk. 2, litra a).
(9) - Artikel 8, stk. 1. I tilfaelde af at det drejer sig om affald til nyttiggoerelse, som er opfoert paa den »roede affaldsliste« i bilag IV, skal der foreligge skriftligt samtykke, inden overfoerslen paabegyndes: artikel 10.
(10) - Bilagene til forordningen blev aendret ved Kommissionens beslutning 94/721/EF af 21.10.1994 om tilpasning i medfoer af artikel 42, stk. 3, af bilag II, III og IV til Raadets forordning (EOEF) nr. 259/93 om overvaagning af og kontrol med overfoersel af affald inden for, til og fra Det Europaeiske Faellesskab, EFT L 288, s. 36, og Kommissionens beslutning 96/660/EF af 14.11.1996, om tilpasning i medfoer af artikel 42, stk. 3, af bilag II til Raadets forordning (EOEF) nr. 259/93, EFT L 304, s. 15.
(11) - Forordningens 14. betragtning.
(12) - Artikel 1, stk. 3, litra a).
(13) - Oprindelig generel kategori D; senere aendret ved Kommissionens beslutning 94/721, anfoert i fodnote 10.
(14) - Oprindelig under kategori D 3915 10; senere aendret ved Kommissionens beslutning 94/721, naevnt i fodnote 10.
(15) - Anfoert i fodnote 10.
(16) - I punkt 5.
(17) - Artikel 2, litra k).
(18) - Bilag III i den oprindelige affattelse omhandlede »husholdningsaffald«, der var anfoert som affald paa den orange liste, der »foerst og fremmest skal revideres af OECD's Revisionsordning«. Henfoeringen af »husholdningsaffald« til »AD 160« paa den orange affaldsliste blev gennemfoert ved Kommissionens beslutning 94/721 af 21.10.1994, som er naevnt i fodnote 10.
(19) - Bestemmelsen er citeret i punkt 8 og 9.
(20) - Bestemmelsens fulde ordlyd er citeret i ovenstaaende punkt 6.
(21) - Jf. artikel 2, stk. 2, i Raadets direktiv 91/689/EOEF af 12.12.1991 om farligt affald, som forpligter medlemsstaterne til at traeffe de noedvendige foranstaltninger til - med de i artikel 2, stk. 3, fastsatte begraensede undtagelser - at kraeve, at anlaeg og virksomheder, der varetager bortskaffelse, nyttiggoerelse, indsamling eller transport af farligt affald, »ikke blander forskellige kategorier farligt affald eller blander farligt affald med ikke-farligt affald«, EFT L 377, s. 20.
(22) - OECD-Raadets beslutning om kontrol med graenseoverskridende overfoersler af affald til nyttiggoerelse, C(92)39/endel.
(23) - Tredje betragtning.
(24) - Af 20.12.1993, EFT 1994 L 5, s. 15.
(25) - Anfoert i fodnote 2.
(26) - Se punkt 5 i indledningen.
(27) - Naevnt i fodnote 22.
(28) - Konvention om kontrol med graenseoverskridende overfoersel af farligt affald og bortskaffelsen heraf, som paa Faellesskabets vegne blev godkendt ved Raadets afgoerelse 93/98/EOEF af 1.2.1993, EFT L 39, s. 1. Konventionsteksten er vedhaeftet som bilag til Raadets afgoerelse. Med affaldsforordningen gennemfoertes konventionen i Faellesskabet.
(29) - Jf. punkt 14.
(30) - Jf. artikel 2, litra k) og i) i forordningen, og artikel 1, litra e) og f) samt bilag II A og II B til direktivet. De relevante bestemmelser i disse bilag er blevet aendret paa grundlag af de faktiske omstaendigheder i den foreliggende sag, dog ikke indholdsmaessigt, ved Kommissionens afgoerelse 96/350, anfoert i fodnote 2.
(31) - Artikel 3, stk. 5, for saa vidt angaar affald til bortskaffelse, og artikel 6, stk. 5, for saa vidt angaar affald til nyttiggoerelse.
(32) - Artikel 4, stk. 2, litra d), med hensyn til affald til bortskaffelse, og artikel 7, stk. 3, med hensyn til affald til nyttiggoerelse.
(33) - Jf. artikel 1, stk. 3, litra a).
(34) - Artikel 6, stk. 6.
(35) - Jf. ovenstaaende punkt 36.
(36) - Afsnit IV i forordningen.
(37) - Citeret i ovenstaaende punkt 8.
(38) - I punkt 9.
(39) - Sammenlign med artikel 9, stk. 2, i konventionen om kontrol med graenseoverskridende overfoersel af farligt affald og bortskaffelsen heraf (»Basel-konventionen«), der indeholder en tilsvarende bestemmelse som forordningens artikel 26, stk. 2. Det fastsaettes simpelt hen, at »de beroerte parter vil hverken modsaette sig, modvirke eller laegge hindringer i vejen for en returnering af dette affald til udfoerselsstaten«. (I fjerde betragtning til Raadets afgoerelse 93/98/EOEF af 1.2.1993, hvormed konventionen blev godkendt paa Faellesskabets vegne, er anfoert, at sigtet med affaldsforordningen »er bl.a. at bringe den gaeldende faellesskabsordning for overvaagning af og kontrol med overfoersel af affald i overensstemmelse med kravene i Basel-konventionen og i fjerde AVS/EOEF-konvention«. Der er ligeledes en henvisning til Basel-konventionen i foerste betragtning til forordningen).
(40) - Med hensyn til ordlyden af artikel 26, stk. 2, sidste punktum, er det ikke helt klart, hvad en »redegoerelse for grunden dertil« tilfoejer til »en behoerigt begrundet anmodning«.
(41) - Jf. navnlig henvisningen til samarbejde mellem de kompetente myndigheder i artikel 26, stk. 3 og 4.
(42) - »Sheet Information Paper, Regulation (EEC) No 259/93 on Shipments of Waste, Subject: Illegal traffic«, AMP D(96) (bilag til den finske regerings indlaeg). Kontaktorganer udpeges af medlemsstaterne og Kommissionen i henhold til forordningens artikel 37, stk. 1. I artikel 37, stk. 2, er bestemt, at hvis medlemsstaterne anmoder derom, eller hvis det paa anden maade er hensigtsmaessigt, skal Kommissionen regelmaessigt moedes med kontaktorganerne for sammen med dem at undersoege de spoergsmaal, som gennemfoerelsen af denne forordning giver anledning til.