62020TJ0223_RES
Sag T-223/20
Orion Oyj
mod
Europa-Kommissionen
Rettens dom (Tiende Udvidede Afdeling) af 13. november 2024
»Humanmedicinske lægemidler – generiske lægemidler – afgørelse om tilladelse til markedsføring af det humanmedicinske lægemiddel Dexmedetomidine Accord – dexmedetomidin – et lægemiddels egnethed som referencelægemiddel – artikel 10, stk. 1 og 2, i direktiv 2001/83/EF«
Tilnærmelse af lovgivningerne – humanmedicinske lægemidler – markedsføringstilladelse – forenklet procedure – generisk lægemiddel af et referencelægemiddel – fritagelse for forpligtelsen til at forelægge resultater af farmaceutiske, prækliniske og kliniske forsøg – ansøgning om godkendelse af et generisk lægemiddel – den myndighed, der skal behandle en sådan ansøgnings mulighed for at indhente al relevant dokumentation hos den myndighed, der har godkendt referencelægemidlet – undersøgelse af et lægemiddels egnethed som referencelægemiddel – Kommissionens kompetence – pligt til at undersøge denne egnethed – betingelse – oplysninger vedrørende lægemidlet, der kan så tvivl om den nævnte egnethed
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 1; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 726/2004, art. 6, stk. 1; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83, art. 10, stk. 1 og 2)
(jf. præmis 70-82)
Tilnærmelse af lovgivningerne – humanmedicinske lægemidler – markedsføringstilladelse – forenklet procedure – generisk lægemiddel af et referencelægemiddel – myndigheden, der skal behandle en ansøgning om godkendelse af et generisk lægemiddel, har allerede analyseret de kliniske undersøgelser i referencelægemidlets ansøgning om godkendelse – kliniske data, der gør det muligt at danne sig en tilstrækkeligt begrundet og videnskabeligt underbygget mening om forholdet mellem fordele og risici ved referencelægemidlet – ingen supplerende kliniske undersøgelser i dossieret vedrørende referencelægemidlet – indicier, der rejser tvivl om, hvorvidt godkendelsen af referencelægemidlet er baseret på de nævnte data
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 726/2004; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83)
(jf. præmis 101 og 106-109)
Resumé
Retten besvarede med sin dom det ikke tidligere behandlede spørgsmål om Europa-Kommissionens kompetence og forpligtelse til i forbindelse med analysen af en ansøgning om markedsføringstilladelse for et generisk lægemiddel at undersøge, om et lægemiddel, for hvilket der er udstedt en markedsføringstilladelse af en national myndighed, kan godkendes som referencelægemiddel i det tilfælde, hvor de oplysninger, som indehaveren af sidstnævnte lægemiddel har fremlagt for Kommissionen, kan rejse tvivl om dets egnethed som referencelægemiddel.
Orion Oyj er en medicinalvirksomhed, der har udviklet aktivstoffet dexmedetomidinhydrochlorid. I 1994 meddelte Orion Oyj selskabet Abbott Inc. (herefter »Abbott«) en eksklusiv licens til at fremstille og markedsføre dexmedetomidinhydrochlorid i »alle lande og områder i verden med undtagelse af Finland, Sverige, Norge, Danmark og Island«. I 1998 indgav Abbott en ansøgning om markedsføringstilladelse til Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) (
1
) under navnet Precedex. EMA’s Udvalg for Humanmedicinske Lægemidler (herefter »CHMP«) (
2
) gav imidlertid udtryk for alvorlige betænkeligheder med hensyn til, om visse kliniske forsøg, som Abbott havde fremlagt, var tilstrækkelige. Sidstnævnte trak derfor den nævnte ansøgning tilbage på grund af de yderligere udgifter til kliniske forsøg, som CHMP havde krævet, og ansøgte om forskellige markedsføringstilladelser i flere europæiske lande, herunder Den Tjekkiske Republik. Ifølge Orion var de kliniske data, der blev fremlagt til støtte for ansøgningen om markedsføringstilladelse til Státní ústav pro Kontrolu léčiv (SUKL, det nationale institut for kontrol med lægemidler, Den Tjekkiske Republik), identiske med dem, der var blevet indgivet til EMA, idet Abbott ikke havde foretaget supplerende undersøgelser. Efterfølgende opnåede Abbott den 23. oktober 2002 en markedsføringstilladelse for Precedex fra SUKL.
I 2002 tilbagegav Abbott en del af sin eksklusive licens til Orion, nemlig licensen vedrørende fremstilling og markedsføring af Precedex i de stater, som på dette tidspunkt var medlemmer af Unionen.
I 2004 overdrog Abbott efter Den Tjekkiske Republiks tiltrædelse af Unionen den resterende del af den eksklusive licens til selskabet Hospira Inc., som i 2008 returnerede den til Orion. Sidstnævnte anmodede derefter om tilbagekaldelse af den tjekkiske markedsføringstilladelse for Precedex, som havde haft virkning fra den 30. juli 2010.
I 2005 ansøgte Orion ligeledes om markedsføringstilladelse for et lægemiddel benævnt Dexdor, hvis aktive stof er dexmedetomidinhydrochlorid. Denne markedsføringstilladelse blev udstedt til Orion af Kommissionen i 2011.
I 2018 indgav Accord Healthcare en ansøgning til EMA om markedsføringstilladelse for Dexmedetomidine Accord – dexmedetomidin, der er en generisk udgave af referencelægemidlerne Precedex, i forhold til hvilket SUKL havde udstedt markedsføringstilladelse i 2002 og af Dextor, i forhold til hvilket Kommissionen havde udstedt markedsføringstilladelse i 2011 (
3
). Efter at Kommissionen havde udstedt markedsføringstilladelse for det nævnte lægemiddel i 2020, gjorde Orion krav om annullation heraf (
4
).
Rettens bemærkninger
Retten udtalte sig for det første om Kommissionens kompetence til at undersøge Precedex’ egnethed som referencelægemiddel og dens forpligtelse hertil. I denne henseende mindede Retten om, at intet lægemiddel må markedsføres, uden at den kompetente myndighed har udstedt en markedsføringstilladelse (
5
), og at der er fastlagt en forkortet procedure for udstedelse af en tilladelse for en generisk udgave af et referencelægemiddel (
6
). Denne procedure fritager ansøgeren om markedsføringstilladelse for det generiske lægemiddel fra at fremlægge resultaterne af farmaceutiske, prækliniske og kliniske forsøg med det formål at spare den tid og de omkostninger, som kræves til at indsamle disse oplysninger, og for at opnå, at afprøvning på mennesker eller dyr ikke gentages, medmindre det er bydende nødvendigt. Den forkortede procedure opbløder således på ingen måde de krav til sikkerhed og effektivitet, som de lægemidler, der godkendes i Unionen, skal opfylde. Den nævnte procedure er således kun til rådighed, når alle oplysninger og al dokumentation, der påviser referencelægemidlets sikkerhed og effekt, er og forbliver tilgængelige for den kompetente myndighed, der skal behandle ansøgningen om markedsføringstilladelse for det generiske lægemiddel.
I øvrigt kan Kommissionen og medlemsstaternes kompetente myndigheder, der er underlagt de samme harmoniserede regler, antage, at der forud for en af disses udstedelse af en markedsføringstilladelse er foretaget en grundig undersøgelse af resultaterne af de farmaceutiske, prækliniske og kliniske forsøg, således at der er sikret en pålidelig vurdering af forholdet mellem fordele og risici ved lægemidlet i overensstemmelse med de materielle krav, der følger af EU-retten. Kommissionen kunne derfor principielt basere sig på den bekræftelse, som den havde anmodet SUKL om, og hvorefter den tjekkiske markedsføringstilladelse for Precedex rent faktisk var blevet udstedt.
Det skal imidlertid bemærkes, at den myndighed, der skal behandle en ansøgning om markedsføringstilladelse for et generisk lægemiddel – i det foreliggende tilfælde Kommissionen – har mulighed for at anmode den myndighed, der har udstedt markedsføringstilladelsen for referencelægemidlet, om at videresende ikke blot en bekræftelse af, at referencelægemidlet er eller har været godkendt, men også anden relevant dokumentation. Kommissionen kan således anmode den kompetente myndighed, der har udstedt markedsføringstilladelsen for referencelægemidlet, om yderligere oplysninger og endog om at give den adgang til dossieret vedrørende denne markedsføringstilladelse, når den er i besiddelse af indicier, der rejser tvivl om, at den nævnte markedsføringstilladelse er baseret på et dossier, der påviser det nævnte lægemiddels sikkerhed og effekt.
Retten konkluderede derfor både på grundlag af artikel 10, stk. 1 og 2, i direktiv 2001/83 (
7
) og på grundlag af princippet om god forvaltningsskik, der er fastsat i artikel 41, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, at Kommissionen havde kompetence til at undersøge, om Precedex var egnet som referencelægemiddel, og var forpligtet hertil, såfremt de oplysninger, som indehaveren af referencelægemidlet havde fremlagt inden vedtagelsen af afgørelsen om markedsføringstilladelse for det generiske lægemiddel, kunne rejse tvivl om lægemidlets egnethed som referencelægemiddel.
For det andet undersøgte Retten indicier, der rejste tvivl om Precedex’ egnethed som referencelægemiddel. Den bemærkede i denne henseende, at den myndighed, der skal behandle ansøgningen om markedsføringstilladelse for referencelægemidlet, almindeligvis er den første til at vurdere de kliniske forsøg, hvorefter den kompetente myndighed, der skal behandle ansøgningen om markedsføringstilladelse for det generiske lægemiddel, anvender denne vurdering, idet rækkefølgen i denne sag imidlertid var omvendt. Navnlig havde CHMP, der i 2018 havde ansvaret for at behandle ansøgningen om markedsføringstilladelse for det generiske lægemiddel, dvs. Dexmedetomidine Accord, allerede i 2001 undersøgt de kliniske forsøg, der vedrørte ansøgningen om markedsføringstilladelse for referencelægemidlet, dvs. Precedex, og givet udtryk for alvorlige betænkeligheder med hensyn til disse forsøg, inden de var blevet forelagt SUKL.
Den eventuelle mangel på supplerende kliniske forsøg i dossieret vedrørende den tjekkiske markedsføringstilladelse for Precedex udgjorde således et indicium, som Kommissionen var i besiddelse af, og som rejste tvivl om, at den nævnte markedsføringstilladelse var baseret på kliniske data, der gjorde det muligt at danne sig en begrundet og videnskabeligt underbygget opfattelse om forholdet mellem fordele og risici ved det nævnte lægemiddel (
8
).
(
1
) – Dette agentur blev på tidspunktet for de faktiske omstændigheder benævnt Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering (EMEA).
(
2
) – Dette udvalg blev på tidspunktet for de faktiske omstændigheder benævnt Udvalget for Farmaceutiske Specialiteter (CPMP).
(
3
) – Ansøgningen blev indgivet i henhold til artikel 10, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6.11.2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (EFT 2001, L 311, s. 67).
(
4
) – Annullation i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 726/2004 af 31.3.2004 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk lægemiddelagentur (EUT 2004, L 136, s. 1).
(
5
) – Artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 726/2004 og samme forordnings artikel 6, stk. 1, samt artikel 6, stk. 1, i direktiv 2001/83.
(
6
) – Artikel 10 i direktiv 2001/83.
(
7
) – Direktiv 2001/83 anvendes på den centraliserede procedure på grundlag af artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 726/2004.
(
8
) – Artikel 8, stk. 3, i direktiv 2001/83, sammenholdt med bilag I til samme direktiv.