61992CC0352_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1. Denne sag drejer sig om en anmodning fra den tyske Finanzgericht Duesseldorf (herefter benaevnt "Finanzgericht") om en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen og gyldigheden af artikel 12, stk. 2, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1371/84 af 16. maj 1984 (1) ° i sin oprindelige version og som aendret og omnummereret til stk. 4 ved forordning (EOEF) nr. 3005/85 af 29. oktober 1985 (2) ° samt om fortolkningen og gyldigheden af artikel 15, stk. 4, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 (3). De stillede spoergsmaal er opstaaet under en sag mellem mejeriet Milchwerke Koeln/Wuppertal eG (herefter benaevnt "sagsoegeren") og Hauptzollamt Koeln-Rheinau (herefter benaevnt "Hauptzollamt").
Sagens baggrund
2. For at holde vaeksten i maelkeproduktionen under kontrol blev der ved Raadets forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 (4) indsat en artikel 5c i Raadets forordning (EOEF) nr. 804/68 af 27. juni 1968 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (5). Denne artikel 5c bestemmer bl.a., at:
"I fem paa hinanden foelgende tidsrum, hvert paa 12 maaneder, indfoeres der fra den 1. april 1984 en tillaegsafgift, som skal erlaegges af producenterne eller opkoeberne (6) af komaelk."
3. Dette er baggrunden for sagens faktiske omstaendigheder. Sagsoegeren er indtraadt i alle den med sagsoegeren sammenlagte Milchversorgung Rheinland eG' s rettigheder og forpligtelser (herefter benaevnt "Rheinland"), som opkoeber maelk af ca. 6 000 tilsluttede malkekvaegholdere, som ligeledes er dens andelshavere. Foer sammenlaegningen har en prokurist, D., i Rheinland forsaetligt ladet et stort antal leverancereferencemaengder, der skulle tildeles disse maelkeproducenter, beregne forkert, saaledes at disse maelkeproducenter skulle betale lavere tillaegsafgift, og Rheinland kunne forarbejde mere maelk.
Efter en revision, der begyndte i slutningen af 1988, kom det for dagen, at der i i alt 309 tilfaelde var beregnet urigtige referencemaengder. Der blev indledt en strafferetlig efterforskning mod prokurist D. og andre af Rheinland' s ansvarlige. Endvidere annullerede Hauptzollamt alle de producenters referencemaengder, for hvem disse maengder var blevet fastsat for hoejt, og erstattede dem med nye referencemaengder med tilbagevirkende gyldighed (7).
4. Hauptzollamt afkraevede ved detaljerede afgiftsafgoerelser af 12. og 14. juni 1991 sagsoegeren i alt 5 975 480,49 DM i endnu skyldige tillaegsafgifter.
Den 31. december 1991 indbragte sagsoegeren Hauptzollamt' s afgoerelse for Finanzgericht, som har forelagt Domstolen en raekke praejudicielle spoergsmaal. Foer jeg gaar over til at behandle disse spoergsmaal, oensker jeg imidlertid at give en noget mere detaljeret oversigt over de gaeldende bestemmelser.
Relevante retsregler
Raadets forordninger
5. Artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 bestemmer ikke blot, at der indfoeres en tillaegsafgift paa komaelk (jf. ovenfor, afsnit 2), men ligeledes, at hver af medlemsstaterne skal opkraeve denne afgift paa sit omraade efter en af to i artiklen opstillede formler. Tyskland har valgt formel A, ifoelge hvilken tillaegsafgiften alene gaelder for producenter af maelk:
"Formel A
° Enhver maelkeproducent skal erlaegge en afgift for de maengder maelk og/eller maelkeaekvivalenter, som han har leveret til en opkoeber, og som i det paagaeldende mejeriaar overstiger en referencemaengde, som naermere skal fastsaettes."
Formel B, hvorefter tillaegsafgiften gaelder for opkoebere af maelk, er ikke inddraget i sagen.
6. Paa samme dato som forordning (EOEF) nr. 856/84, altsaa den 31. marts 1984, udstedte Raadet forordning (EOEF) nr. 857/84 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (8). Artikel 9, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 857/84 loed oprindelig saaledes:
"Ved anvendelsen af formel A og B opkraeves afgiften:
a) som foreloebige kvartalsvise afgifter, der beregnes paa grundlag af den maengde maelk eller maelkeaekvivalent, som, for hver afgiftspligtig, i det paagaeldende kvartal overstiger den sammenlagte referencemaengde, beregnet pr. udgangen af det tilsvarende kvartal i det referencekalenderaar, som medlemsstaten har valgt
b) ved fastsaettelsen af en endelig opgoerelse for hver afgiftspligtig efter udgangen af den paagaeldende periode paa 12 maaneder paa grundlag af den faktiske overskridelse af den aarlige referencemaengde i samme periode."
Fra den 27. maj 1985 har der vaeret en ny version gaeldende af artikel 9, stk. 1, som er udstedt ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1305/85 af 23. maj 1985 (9). Den nye bestemmelse lyder saaledes:
"Ved anvendelsen af formel A og B opkraeves afgiften ved aarlige betalinger. Med henblik herpaa fastsaettes der for hver afgiftspligtig en opgoerelse efter udloebet af den paagaeldende tolvmaanedersperiode paa grundlag af den faktiske overskridelse i samme periode af den afgiftspligtiges aarlige referencemaengde. Der udfaerdiges halvaarlige midlertidige erklaeringer efter naermere fastsatte bestemmelser."
Artikel 9, stk. 2, foerste afsnit, i forordning nr. 857/84 blev ikke aendret (10). Bestemmelsen lyder saaledes:
"Ved anvendelse af formel A opkraeves afgiften af opkoeberen hos vedkommende producent."
Kommissionens forordninger
7. Ved artikel 11 i forordning (EOEF) nr. 857/84 har Raadet overladt det til Kommissionen at fastsaette yderligere gennemfoerelsesbestemmelser for tillaegsafgiften. De praejudicielle spoergsmaal vedroerer tre forordninger, som Kommissionen har udstedt i henhold til denne bestemmelse. Som sagt drejer det sig om forordningerne (EOEF) nr. 1371/84, (EOEF) nr. 3005/85 og (EOEF) nr. 1546/88.
I sin oprindelige version bestemte artikel 12, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 1371/84 bl.a.:
"De i stk. 1 omhandlede opkoebere skal inden for 45 dage efter udgangen af hvert kvartal betale det afgiftsbeloeb, de eventuelt skylder, til det kompetente organ. (...)"
Da man ved forordning nr. 1305/85 (se ovenfor, afsnit 6) gik over fra kvartalsvise til aarlige afgifter, maatte denne bestemmelse tilpasses. Dette skete ved artikel 1, punkt 7, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3005/85 af 29. oktober 1985. Den nye bestemmelse, nu stk. 4, i den saaledes aendrede artikel 12 i forordning (EOEF) nr. 1371/84, bestemte bl.a.:
"De i stk. 1, 2 og 3 omhandlede opkoebere indbetaler senest 60 dage efter udgangen af hver periode paa 12 maaneder det kompetente organ det afgiftsbeloeb, de eventuelt skylder. (...)"
I mellemtiden er forordning (EOEF) nr. 1371/84 ophaevet i sin helhed og erstattet af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 (11). Artikel 15, stk. 4, i den nye retsakt svarer ordret til den lige citerede version paa naer en forlaengelse af den i bestemmelsen naevnte frist paa 60 dage til tre maaneder:
"De i stk. 1, 2 og 3 omhandlede opkoebere indbetaler senest tre maaneder efter udgangen af hver periode paa 12 maaneder til det kompetente organ det afgiftsbeloeb, de eventuelt skylder. (...)"
Tysk ret
8. Skoent de praejudicielle spoergsmaal strengt taget ikke vedroerer tysk ret, vil jeg dog ogsaa naevne den i Tyskland gaeldende "Milch-Garantimengen-Verordnung (MGVO)" af 25. maj 1984 (12). Artikel 3 i denne MGVO, som i mellemtiden er aendret flere gange (13), indeholder det tyske valg af formel A. Artikel 4, stk. 1, i MGVO bestemmer, at opkoebere af maelk skal beregne referencemaengder for producenter, som leverer dem maelk, og ifoelge hvilken naermere fremgangsmaade dette skal ske. I artikel 11, stk. 1 og 2, bestemmes, paa hvilken maade opkoebere skal indeholde tillaegsafgiften paa koebsprisen, som skal baeres af producenterne, henholdsvis hvorledes de skal indbetale de saaledes indeholdte beloeb til del kompetente myndigheder.
Det foerste og det andet praejudicielle spoergsmaal
9. Jeg vil behandle Finanzgericht' s foerste og andet spoergsmaal under ét. Disse spoergsmaal lyder saaledes:
"1) Skal opkoeberen ved anvendelse af formel A i artikel 5c, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 804/68 ifoelge artikel 12, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 1371/84, som denne oprindelig var affattet, som afgiftspligtig betale en tillaegsafgift, der er opstaaet paa grund af nedsaettelse med tilbagevirkende gyldighed af referencemaengder, naar opkoeberens medarbejdere har foretaget den ukorrekte, for hoeje fastsaettelse af referencemaengderne og saaledes har foraarsaget, at tillaegsafgiften ikke blev betalt i fuldt omfang?
2) Skal opkoeberen under saadanne betingelser som naevnes i spoergsmaal 1) betale tillaegsafgiften i henhold til artikel 12, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 1371/84, som affattet ved forordning (EOEF) nr. 3005/85, og artikel 15, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 1546/88?"
Med disse spoergsmaal oensker Finanzgericht med andre ord oplyst, om det i et tilfaelde som det foreliggende alene er producenterne, der kan afkraeves betaling af en tillaegsafgift paa maelk, som med urette ikke er opkraevet, eller ogsaa opkoeberne.
Kan ogsaa opkoeberen vaere afgiftspligtig?
10. De opfattelser, der er fremfoert i denne sag, kan sammenfattes saaledes. Ifoelge sagsoegeren, Kommissionen og Finanzgericht kan visse beloeb alene afkraeves maelkeproducenterne og ikke en opkoeber. Formel A forpligter alene en opkoeber som sagsoegeren til at indbetale den fra producenterne faktisk modtagne tillaegsafgift til Hauptzollamt, hvilket aabenbart er sket. Der er derimod ingen hjemmel for at kraeve, at sagsoegeren skal betale en saadan tillaegsafgift, selv hvis det kan bebrejdes denne, at der kunne inddrives for lidt i tillaegsafgift.
Under henvisning til artikel 9, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 (jf. ovenfor, afsnit 5) har Hauptzollamt erklaeret sig enig i, at tillaegsafgiften i henhold til formel A i princippet skal betales af maelkeproducenten. Alligevel er Hauptzollamt, hvilket fremgaar af forelaeggelseskendelsen (14), af den opfattelse, at ogsaa en opkoeber af maelk under visse omstaendigheder kan vaere forpligtet til at betale tillaegsafgift i henhold til denne formel. Hauptzollamt har herved henvist til de af Kommissionen udstedte gennemfoerelsesforordninger, naermere bestemt til artikel 12, stk. 2 (artikel 12, stk. 4, i den aendrede version), i forordning (EOEF) nr. 1371/84 og artikel 15, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 1546/88. Ifoelge disse artikler vil opkoebere af maelk ifoelge Hauptzollamt normalt faktisk kunne begraense sig til at indbetale den fra maelkeproducenterne opkraevede tillaegsafgift til de kompetente myndigheder. Naar det imidlertid maa tilskrives deres egen fejl, at der blev opkraevet for lidt i tillaegsafgift, maa de naevnte artikler forpligte dem til selv at efterbetale det for lidt opkraevede.
11. Hauptzollamt' s opfattelse kan ikke overbevise mig. I de naevnte artikler i Kommissionens forordninger kan der efter min opfattelse ikke findes hjemmel for at statuere, at ogsaa en opkoeber af maelk kan vaere forpligtet til at betale tillaegsafgift i henhold til formel A.
For at godtgoere dette er det hensigtsmaessigt i den ved faellesskabsforordningerne indfoerte ordning vedroerende tillaegsafgifter at sondre mellem begreberne afgifts- og betalingspligtige. Hvad angaar udpegningen af afgiftspligtige, er grundbestemmelsen i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 som citeret ovenfor krystalklar. Artiklen indfoerer en tillaegsafgift, "som skal erlaegges af producenterne eller opkoeberne af komaelk" (min fremhaevelse). Ved anvendelse af formel A gaelder tillaegsafgiften for producenter, ved anvendelse af formel B gaelder den for opkoebere. Som sagt har Tyskland valgt formel A.
Hvad angaar udpegningen af betalingspligtige, er de gaeldende bestemmelser i faellesskabsretten lige saa klare. Artikel 9, stk. 2, i Raadets gennemfoerelsesforordning (EOEF) nr. 857/84 bestemmer nemlig udtrykkeligt, at ved anvendelse af formel A opkraeves afgiften af opkoeberen hos vedkommende producent, mens artikel 12, stk. 2 ° senere artikel 12, stk. 4 ° i forordning (EOEF) nr. 1371/84 og artikel 15, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 1546/88 forpligter opkoeberen til at indbetale de saaledes opkraevede beloeb til de kompetente organer. Det maa udledes af sidstnaevnte bestemmelser, at opkoebere af maelk i henhold til formel A, igen i modsaetning til ordningen under formel B (15), ikke selv er afgiftspligtige, men udelukkende betalingspligtige.
12. Lad os nu se paa disse artikler i de af Kommissionen udstedte gennemfoerelsesforordninger, hvoraf Hauptzollamt udleder, at opkoebere af maelk ogsaa i henhold til formel A under visse omstaendigheder kan vaere afgiftspligtige. Ud over den ovenfor naevnte artikel 12, stk. 2, i den oprindelige version, artikel 12, stk. 4, i den aendrede version af forordning (EOEF) nr. 1371/84 og artikel 15, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 1546/88 naevner Hauptzollamt desuden artikel 12, stk. 4, i den oprindelige version af forordning (EOEF) nr. 1371/84. Denne bestemmelse lyder saaledes:
"Hvis den i artikel 9, stk. 1, litra b), i forordning (EOEF) nr. 857/84 omhandlede endelige afgoerelse viser, at der er en forskel mellem summen af de foreloebige afgifter for hvert kvartal og det afgiftsbeloeb, der rent faktisk skal betales, tilbagebetaler det kompetente organ eller i givet fald den afgiftspligtige forskellen inden den 1. juli, som foelger efter afslutningen af den paagaeldende periode paa 12 maaneder." (16)
13. Hauptzollamt har ikke anfoert noget argument til stoette for den opfattelse, at disse artikler ikke alene goer opkoeberne til betalingspligtige, men ogsaa under visse omstaendigheder ° f.eks. som foelge af en svigagtig handling, der kan tilregnes dem ° til afgiftspligtige. Heller ikke jeg finder noget saadant argument. Tvaertimod, de citerede passus indeholder kun en bekraeftelse af den opkraevnings- og viderebetalingsopgave, som er paalagt opkoeberne ved artikel 9, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 (jf. ovenfor, afsnit 6).
Finanzgericht har i oevrigt med rette anfoert, at den af Hauptzollamt haevdede fortolkning rejser saerlige problemer. De i afsnit 12 naevnte artikler vil nemlig i saa fald fastsaette en sanktion for opkoebere, som ikke overholder deres forpligtelser, uden at angive, under hvilke betingelser (f.eks. alene ved forsaet eller ogsaa i tilfaelde af uagtsomhed?) denne sanktion finder anvendelse.
14. Saafremt de naevnte artikler, som er de af Kommissionen udstedte gennemfoerelsesbestemmelser, skal fortolkes paa den af Hauptzollamt foreslaaede maade, saa er de i oevrigt i strid med den udtrykkelige ordlyd af artikel 5c i grundforordning (EOEF) nr. 804/68. Ifoelge denne artikel (citeret i afsnit 2) skal tillaegsafgiften efter formel A "erlaegges af" producenterne af komaelk. Det er fast retspraksis, at naar der kan opstaa spoergsmaal om fortolkning af en gennemfoerelsesforordning, skal den fortolkes i overensstemmelse med den grundforordning, som den er udstedt i henhold til (17). Se som et nyere eksempel ogsaa den den 24. juni 1993 afsagte dom i sagen Dr. Tretter:
"Det fremgaar af Domstolens praksis, at naar en bestemmelse i den afledte faellesskabsret kraever en fortolkning, skal den saa vidt muligt fortolkes saaledes, at den bringes i overensstemmelse med traktaten (jf. bl.a. dom af 13.12.1983, sag 218/82, Kommissionen mod Raadet, Sml. s. 4063, praemis 15). En gennemfoerelsesforordning skal ligeledes saa vidt muligt fortolkes i overensstemmelse med grundforordningen (jf. herved dom af 10.3.1971, sag 38/70, Tradax, Sml. 1971, s. 27, org. ref.: Rec. s. 145, praemis 10)." (18)
15. Jeg foreslaar derfor at besvare de foerste to praejudicielle spoergsmaal saaledes, at artikel 12 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1371/84 af 16. maj 1984 ° saavel i stk. 2 i den oprindelige version som i stk. 4 i den aendrede version ° og artikel 15, stk. 4, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 skal fortolkes saaledes, at en opkoeber af maelk i henhold til den i artikel 5c, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 804/68 naevnte formel A ikke kan anses for afgiftspligtig, selv ikke, naar der som foelge af en tilbagevirkende nedsaettelse af referencemaengder, som maa tilskrives en ansvarspaadragende adfaerd fra opkoeberen, dennes medarbejdere eller befuldmaegtigede, endnu skal betales et beloeb i tillaegsafgift paa maelk.
Den forpligtelse til bekaempelse af svig, som paalaegges medlemsstaterne i henhold til faellesskabsretten
16. Af dette resultat ville man kunne udlede, at der paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin ikke er mulighed for sanktioner mod de manipulationer, som er gennemfoert hos Rheinland. En saadan konstatering bidrager ikke til en effektiv bekaempelse af svig paa landbrugsomraadet. Ogsaa Hauptzollamt henviser hertil:
"Saafremt der kun skulle betales det beloeb, sagsoegeren har indeholdt i betalingen for maelken, ville sagsoegeren til syvende og sidst kunne bestemme efter eget forgodtbefindende, hvilke afgifter der skulle betales, selv hvis opkoeberen som her havde foretaget manipulationer. (...) Sagsoegeren er nemlig selv ansvarlig for denne situation og kan ikke forvente, at foelgerne af sagsoegerens handlinger nu i fuldt omfang skal baeres af de beroerte maelkeproducenter eller af det offentlige." (19)
I Domstolens praksis anses noedvendigheden af effektivt at bekaempe svig da ogsaa for overordentlig vigtig, og afgjort i landbrugssektoren, hvor enorme beloeb af faellesskabsmidler gaar tabt som foelge af svig. I dommen af 21. september 1989 i sag 68/88, Kommissionen mod Graekenland, har Domstolen i forbindelse med straffe- eller disciplinaerretlig forfoelgning af bedragere da ogsaa statueret foelgende:
"I henhold til Kommissionen indebaerer traktatens artikel 5, at medlemsstaterne skal straffe personer, som overtraeder faellesskabsretten, paa samme maade, som disse personer straffes for overtraedelse af national lovgivning. Den Hellenske Republik har tilsidesat disse forpligtelser, idet den har undladt at indlede strafferetlig eller disciplinaer forfoelgning i henhold til national lovgivning mod de personer, der har begaaet de svigagtige transaktioner, og mod dem, som har medvirket hertil og daekket over dem.
Hertil bemaerkes, at medlemsstaterne, naar der ikke findes en saerlig bestemmelse i en faellesskabsforordning, der fastsaetter en sanktion for overtraedelser, eller naar der i forordningen med hensyn hertil henvises til nationale administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 5 skal traeffe alle foranstaltninger, som er egnede til at sikre faellesskabsrettens gennemslagskraft.
Sanktionsvalget tilkommer medlemsstaterne, men disse skal navnlig drage omsorg for, at overtraedelse af faellesskabsretten sanktioneres efter samme materielle og processuelle regler, som efter national ret gaelder for overtraedelser af samme art og grovhed, og sanktionen skal under alle omstaendigheder vaere effektiv, staa i rimeligt forhold til overtraedelsen og have en afskraekkende virkning.
Endvidere skal de nationale myndigheder vaere lige saa agtpaagivende ved overtraedelser af faellesskabsretten, som de er ved gennemfoerelsen af tilsvarende national lovgivning." (20)
17. Det turde fremgaa af denne retspraksis, at faellesskabsretten paalaegger medlemsstaterne en klar forpligtelse til effektivt at soerge for at straffe og retsforfoelge svigagtige handlemaader, som bevirker, at indtaegter, der er bestemt for Faellesskabet, gaar tabt, og at Faellesskabet derved forarmes. Denne strafforfoelgning skal ske paa samme betingelser som for tilsvarende og lige saa grove overtraedelser af national ret, og forfoelgning af overtraedelser af faellesskabsretten skal gennemfoeres lige saa energisk som forfoelgning af tilsvarende nationale overtraedelser (21).
Medlemsstaternes forpligtelse til i henhold til EF-traktatens artikel 5 at traeffe alle foranstaltninger, som er egnede til at sikre en effektiv gennemfoerelse af faellesskabsretten, gaelder i oevrigt ikke alene den straffe- og disciplinaerretlige sanktionering og forfoelgning af svigagtige handlinger, men ligeledes fremsaettelse af alle krav af administrativ, skatte- og afgiftsmaessig eller civilretlig art til inddrivelse eller efteropkraevning af skatter eller afgifter, som er unddraget paa svigagtig maade, eller til opnaaelse af erstatning.
18. Den naevnte forpligtelse til at traeffe alle passende foranstaltninger foelger i oevrigt ikke alene af EF-traktatens artikel 56, men ogsaa, og i saerdeleshed, af artikel 8 i Raadets forordning (EOEF) nr. 729/70 af 21. april 1970 (22) som er grundforordningen vedroerende finansiering af den faelles landbrugspolitik. Den "tillaegsafgift paa maelk, der omhandles i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68", gaelder nemlig som en "intervention til regulering af landbrugsmarkederne" som omhandlet i denne forordnings artikel 3, stk. 1. Artikel 8 i forordning (EOEF) nr. 729/70 paalaegger medlemsstaterne foelgende forpligtelser med hensyn til effektiv bekaempelse af bedrageri:
"1) Medlemsstaterne traeffer i overensstemmelse med de nationale administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser de fornoedne foranstaltninger for
° at sikre sig, at de af fonden finansierede foranstaltninger virkelig er blevet gennemfoert, og at de er blevet gennemfoert paa behoerig maade
° at forhindre og forfoelge uregelmaessigheder
° at gennemfoere tilbagebetaling af beloeb, der er udbetalt med urette paa grund af uregelmaessigheder eller forsoemmelser.
Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet med henblik herpaa, isaer det stadium, administrations- eller retssagerne befinder sig paa.
2) Tilbagebetales de naevnte beloeb ikke fuldt ud, baerer Faellesskabet de finansielle foelger af uregelmaessighederne eller forsoemmelserne; dette gaelder ikke for uregelmaessigheder eller forsoemmelser, som medlemsstaternes myndigheder eller organer kan goeres ansvarlige for. (...)"
19. At der efter tysk ret allerede blev truffet foranstaltninger i anledning af prokurists D.' s svigagtige handlinger, turde fremgaa af den omstaendighed, at en raekke personer blev strafforfulgt. Derudover kan jeg forestille mig, at sagsoegeren, og ikke alene prokurist D., efter tysk ret kan goeres civilretligt ansvarlig, saafremt det maatte fremgaa, at D.' s manipulationer kan tilregnes sagsoegeren, eller at individuelle producenter, som Hauptzollamt efterfoelgende maatte afkraeve den ikke-betalte tillaegsafgift, kan rejse regreskrav mod sagsoegeren.
Jeg vil i denne forbindelse bemaerke, at det tilkommer de kompetente nationale forvaltningsmyndigheder og domstole til opfyldelse af de overfor (afsnit 17 og 18) naevnte faellesskabsretlige forpligtelser at bringe de procedurer og regler, der staar til raadighed efter national ret, i anvendelse i videst muligt omfang. Inden for disse rammer skal de goere alt for at muliggoere gennemfoerelsen af kravet om tilbagebetaling over for sagsoegeren, dennes medarbejdere eller prokurister, af midler, der, uanset af hvilke grunde, ikke kan kraeves tilbagebetalt af de individuelle producenter, f.eks. fordi disse sidstnaevnte er blevet insolvente eller kan paaberaabe sig et princip om beskyttelse af den berettigede forventning. At et saadant direkte krav ikke foelger af de konkrete, i de praejudicielle spoergsmaal naevnte forordningsartikler, kan nemlig ikke vaere til hinder for, at medlemsstaterne er forpligtet til i overensstemmelse med de ovenfor naevnte faellesskabsretlige forpligtelser at stoette muligheden for at fremsaette et saadant krav paa bestemmelser i national ret.
Det tredje praejudicielle spoergsmaal
20. Finanzgericht' s tredje praejudicielle spoergsmaal lyder saaledes:
"Saafremt spoergsmaal 1) og 2) besvares bekraeftende: Er artikel 12, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 1371/84 og artikel 15, stk. 4 i forordning (EOEF) nr. 1546/88 gyldige, for saa vidt de ved anvendelse af formel A i artikel 5c, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 804/68 ogsaa udpeger opkoeberen som afgiftspligtig?"
Den forelaeggende ret selv anfoerer, at det tredje praejudicielle spoergsmaal kun har interesse, for saa vidt de foerste to spoergsmaal besvares bekraeftende. Dette kan der, som det maatte fremgaa af det foregaaende, efter min opfattelse ikke vaere tale om. Saafremt Domstolen ikke maatte vaere enig med mig, saa vil jeg henvise til, hvad jeg sagde ovenfor i afsnit 14. Der anfoerte jeg allerede, at de i det tredje praejudicielle spoergsmaal naevnte bestemmelser, saafremt de skal fortolkes paa den af Hauptzollamt foreslaaede maade, ville komme i strid med artikel 5c i grundforordning (EOEF) nr. 804/68. Paa grundlag af den dér citerede retspraksis (23) ville dette betyde, at de paagaeldende bestemmelser er ugyldige, for saa vidt de ved anvendelse af formel A ved hjaelp af en sanktion goer opkoeberen afgiftspligtig.
Ligesom sagsoegeren, Kommissionen og Finanzgericht foreslaar jeg da ogsaa Domstolen i givet fald at besvare det tredje praejudicielle spoergsmaal benaegtende.
Forslag til afgoerelse
21. Sammenfattende foreslaar jeg Domstolen at besvare de af Finanzgericht stillede spoergsmaal saaledes:
"Artikel 12, stk. 2, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1371/84 af 16. maj 1984 ° i sin oprindelige version og som aendret og omnummereret til artikel 12, stk. 4, ved forordning (EOEF) nr. 3005/85 af 29. oktober 1985 ° og artikel 15, stk. 4, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 skal fortolkes saaledes, at en opkoeber af maelk i henhold til den i artikel 5c, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 804/68 naevnte formel A ikke kan anses for afgiftspligtig, end ikke, naar der som foelge af en tilbagevirkende nedsaettelse af referencemaengderne, som kan tilskrives opkoeberen, dennes medarbejderes eller befuldmaegtigedes ansvarspaadragende adfaerd, endnu skyldes et beloeb i tillaegsafgift paa maelk."
(*) Originalsprog: nederlandsk.
(1) - Forordning om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 (EFT 1984 L 132, s. 11).
(2) - Forordning om tiende aendring af forordning (EOEF) nr. 1371/84 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 for maelk og mejeriprodukter (EFT 1985 L 288, s. 10).
(3) - Forordning om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 (EFT 1988 L 139, s. 12).
(4) - Forordning om aendring af forordning (EOEF) nr. 804/68 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT 1984 L 90, s. 10).
(5) - EFT 1968 I, s. 169.
(6) - Begreberne producent og opkoeber defineres i artikel 12, litra c), henholdsvis litra e) i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31.3.1984, jf. nedenfor, fodnote 8.
(7) - Nogle producenter, som det ikke lykkedes under henvisning til saerlige omstaendigheder nu at opnaa en tilbagevirkende forhoejelse af deres referencemaengder, har indbragt denne afgoerelse fra Hauptzollamt for Finanzgericht. Det er imidlertid ikke disse sager ° i nogle af hvilke Finanzgericht ifoelge forelaeggelseskendelsen allerede har frifundet sagsoegte ° som har foert til de foreliggende praejudicielle spoergsmaal.
(8) - EFT L 90, s. 13.
(9) - Forordning om aendring af forordning (EOEF) nr. 857/84 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 137, s. 12).
(10) - Ved artikel 1, punkt 7, i forordning (EOEF) nr. 1305/85 blev der ganske vist tilfoejet et afsnit til artikel 9, stk. 2, men dette er ikke relevant for besvarelsen af de nu foreliggende praejudicielle spoergsmaal.
(11) - Allerede naevnt ovenfor i fodnote 3.
(12) - Bundesgesetzblatt (BGBl.) 1984 I, s. 720.
(13) - Ifoelge Kommissionen er den seneste aendring sket den 24.4.1991 (BGBl. 1991 I, s. 1034).
(14) - Hauptzollamt har hverken indgivet skriftlige eller mundtlige indlaeg for Domstolen.
(15) - Jf. artikel 10 i samme forordning (EOEF) nr. 857/84, som vedroerer formel B og udelukkende taler om den afgiftspligtige opkoeber .
(16) - I den ved forordning (EOEF) nr. 3005/85 aendrede version af artikel 12 i forordning (EOEF) nr. 1371/84 findes der ikke laengere tilsvarende bestemmelser. Dette er logisk i betragtning af, at overgangen fra kvartalsvise til aarlige afgifter har overfloediggjort den naevnte endelige opgoerelse.
(17) - Dom af 10.3.1971, sag 38/70, Deutsche Tradax, Sml. 1971, s. 27; org. ref.: Rec. s. 145, praemis 10, af 6.3.1979, sag 92/78, Simmenthal, Sml. s. 777, praemis 70 ff., og af 16.6.1987, sag 46/86, Romkes, Sml. s. 2671, praemis 16. Se som et nyere eksempel paa proevelse af en gennemfoerelsesforordning i forhold til en grundforordning: dom af 7.7.1993, sag C-217/91, Spanien mod Kommissionen, Sml. I, s. 3923, praemis 19-27.
(18) - Sag C-90/92, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser.
(19) - Forelaeggelseskendelsen, s. 7.
(20) - Sml. 1989, s. 2965, praemis 22-25. Senere bekraeftet i dom af 10.7.1990, sag C-326/88, Hansen, Sml. I, s. 2911, praemis 17, og kendelse af 13.7.1990, sag C-2/88 Imm., Zwartveld m.fl., Sml. I, s. 3365, praemis 17.
(21) - Ved traktaten om Den Europaeiske Union er dette princip i oevrigt udtrykkeligt indskrevet i den nye artikel 209 A i EF-traktaten. Se ogsaa punkt 5 i Unions-traktatens artikel K 1, hvorved medlemsstaterne forpligter sig til at betragte bekaempelse af svig paa internationalt plan som et spoergsmaal af faelles interesse med henblik paa et snaevrere samarbejde om retlige og indre anliggender.
(22) - Forordning om finansiering af den faelles landbrugspolitik (EFT 1970 I, s. 196). De foranstaltninger, der gaelder som interventioner som omhandlet i artikel 3, stk. 1, blev oprindelig opregnet i bilaget til Raadets forordning (EOEF) nr. 1883/78 af 2. august 1978 om de almindelige regler for finansiering af interventioner gennem Den Europaeiske Udvikling- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen (EFT L 216, s. 1). Ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1716/84 af 18. juni 1984 om aendring af forordning (EOEF) nr. 1883/78 (EFT L 163, s. 1) er dette bilag blevet udskiftet. Under X. Maelk og mejeriprodukter. C. Andre foranstaltninger naevnes tillaegsafgiften herefter som det foerste punkt.
(23) - Jf. ovenfor, fodnote 17.