61996CJ0400_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-400/96,
angaaende en anmodning, som Tribunal correctionnel de Charleroi (Belgien) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende straffesag mod
Jean Harpegnies
at opnaa en praejudiciel afgoerelse om fortolkningen af EF-traktatens artikel 30,
har
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, H. Ragnemalm, og dommerne G.F. Mancini, J.L. Murray (refererende dommer), G. Hirsch og K.M. Ioannou,
generaladvokat: s. Alber
justitssekretaer: R. Grass,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
- Det Forenede Kongeriges regering ved Lindsey Nicoll, Treasury Solicitor's Department, som befuldmaegtiget, bistaaet af barrister Helen Davies
- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent Hendrik van Lier, som befuldmaegtiget_$
paa grundlag af den refererende dommers rapport,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 19. februar 1998,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved dom afsagt den 21. oktober 1996, indgaaet til Domstolen den 17. december 1996, har Tribunal correctionnel de Charleroi i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikel 30.
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en straffesag, hvorunder Jean Harpegnies, der er landmand, er tiltalt for at have markedsfoert plantebeskyttelsesmidler, der ikke forinden var godkendt, og for at have fremstillet, indfoert eller emballeret plantebeskyttelsesmidler uden forudgaaende godkendelse fra landbrugsministeren. Harpegnies er endvidere tiltalt for til egen fordel uretmaessigt at have tilintetgjort eller bortskaffet 210 l ukrudtsbekaempelsesmiddel af maerket »Printagal«, 700 g ukrudtsbekaempelsesmiddel af maerket »Allie«, samt 4 tomme 5-liters dunke, der havde indeholdt ukrudtsbekaempelsesmidlet »Madit Dispersion«.
3 Raadets direktiv 91/414/EOEF af 15. juli 1991 om markedsfoering af plantebeskyttelsesmidler (EFT L 230, s. 1, herefter »direktivet«), der er blevet aendret flere gange, har navnlig til formaal at indfoere ensartede regler vedroerende forudsaetningerne og procedurerne for godkendelse af plantebeskyttelsesmidler og at beskytte mennesker, dyr og miljoeet mod de risici og farer, der kan vaere foelgen af en ukontrolleret anvendelse af disse midler. Direktivet har desuden til formaal at fjerne hindringer for den frie handel med plantebeskyttelsesmidler.
4 Direktivets artikel 2, stk. 1, indeholder foelgende bestemmelse:
»I dette direktiv forstaas ved:
1. 'Plantebeskyttelsesmidler'
Virksomme stoffer og praeparater, som indeholder et eller flere aktive stoffer i den form, i hvilken de leveres til brugeren, og som er bestemt til:
1.1. at beskytte planter eller planteprodukter mod alle skadegoerere eller at forebygge saadanne skadegoereres angreb, for saa vidt saadanne stoffer eller praeparater ikke er defineret i nedenstaaende bestemmelser
1.2. at oeve indflydelse paa planters livsprocesser paa anden maade end som ernaering (f.eks. vaekstregulerende midler)
1.3. at bevare planteprodukter, for saa vidt der ikke findes saerlige bestemmelser fra Raadet eller Kommissionen om konserveringsmidler for saadanne stoffer eller praeparater
1.4. at oedelaegge uoenskede planter, eller
1.5. at oedelaegge plantedele, at bremse eller forebygge uoensket vaekst af planter«.
5 I direktivets artikel 3, stk. 1, hedder det: »Medlemsstaterne fastsaetter, at plantebeskyttelsesmidler kun kan markedsfoeres og anvendes paa deres omraade, hvis de er officielt godkendt i overensstemmelse med dette direktiv ...«.
6 I direktivets artikel 4 er det bestemt, hvilke betingelser plantebeskyttelsesmidler skal opfylde for at kunne godkendes. En af disse betingelser er, at et middels aktive stoffer er anfoert i bilag I til direktivet. Intet stof er til dags dato blevet anfoert i dette bilag.
7 Direktivets artikel 8, stk. 1, indeholder bestemmelser om overgangsforanstaltninger og undtagelser fra bestemmelsen i artikel 4.
8 Procedurerne ifoelge henholdsvis direktivets artikel 4 og artikel 8 tager begge kun sigte paa den foerste ansoegning om godkendelse af et plantebeskyttelsesmiddel, der endnu ikke er blevet godkendt i den medlemsstat, hvor der ansoeges om godkendelse af det.
9 Artikel 4 i den belgiske kongelige anordning af 5. juni 1975 om opbevaring af, handel med og anvendelse af pesticider og plantebeskyttelsesmidler indeholder et forbud mod at markedsfoere, erhverve, tilbyde, udstille eller udbyde til salg, besidde, tilberede, transportere, saelge, videregive mod eller uden betaling, indfoere eller anvende plantebeskyttelsesmidler, der ikke forinden er godkendt af den minister, som landbruget henhoerer under. Overtraedelse af dette forbud straffes i medfoer af artikel 8, stk. 1, i den kongelige anordning af 5. juni 1975 og artikel 8, stk. 1-5, i lov af 11. juli 1969 om pesticider og raavarer til anvendelse i landbrug, havebrug, skovbrug og husdyravl med boede og/eller faengsel.
10 Paa baggrund heraf har den forelaeggende ret besluttet at udsaette sagen og anmode Domstolen om en praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal:
»Er kravet i belgisk lovgivning, hvorefter det yderligere forlanges, at plantebeskyttelsesmidler, der er markedsfoert i en anden medlemsstat, skal vaere godkendt af de belgiske myndigheder, i strid med reglerne om frie varebevaegelser inden for Faellesskabet ifoelge EOEF-traktatens artikel 30?«
11 Indledningsvis bemaerkes det, at i henhold til fast retspraksis kan Domstolen ikke inden for rammerne af traktatens artikel 177 traeffe afgoerelse om, hvorvidt en national bestemmelse er forenelig med faellesskabsretten. Domstolen kan imidlertid af spoergsmaalets ordlyd, saaledes som det er formuleret af den nationale retsinstans, og under hensyn til de af retten meddelte oplysninger, udlede de elementer, der angaar fortolkning af faellesskabsretten, saaledes at den nationale retsinstans kan traeffe afgoerelse vedroerende de retsspoergsmaal, som er indbragt for den (jf. bl.a. dom af 3.3.1994, forenede sager C-332/92, C-333/92 og C-335/92, Eurico Italia m.fl., Sml. I, s. 711, praemis 19, og af 15.1.1998, sag C-15/96, Schoenning-Kougebetopoulou, Sml. I, s. 47, praemis 9).
12 Det kan saaledes fastslaas, at den forelaeggende ret med sit spoergsmaal naermere bestemt oensker oplyst, om traktatens artikel 30 er til hinder for bestemmelser i en medlemsstat, der stiller krav om godkendelse af et plantebeskyttelsesmiddel, foer det markedsfoeres i den paagaeldende stat, naar midlet allerede er blevet godkendt af de kompetente myndigheder i en anden medlemsstat.
13 Indledningsvis bemaerkes det, at de i det forelagte spoergsmaal omhandlede produkter ikke er blevet praecist beskrevet af den forelaeggende ret. Det fremgaar af hovedsagen, at der er tale om produkter af forskellige maerker.
14 Det Forenede Kongeriges regering har anfoert, at de i hovedsagen omhandlede varer er pesticider, og at de saaledes er omfattet af direktivet.
15 Kommissionen har omvendt anfoert, at de i hovedsagen omhandlede varer for saa vidt som forelaeggelsesdommen henviser til kongelig anordning af 5. juni 1975, der ogsaa var omhandlet i Brandsma-sagen (dom af 27.6.1996, sag C-293/94, Sml. I, s. 3159), der ifoelge Kommissionens opfattelse bestemt drejede sig om betingelserne for markedsfoering af plantebeskyttelsesmidler til anvendelse uden for landbruget, ligeledes er plantebeskyttelsesmidler, der som saadanne ikke henhoerer under direktivets anvendelsesomraade.
16 Baade Det Forenede Kongerige og Kommissionen naar - selv om de som udgangspunkt har bedoemt sagens faktiske omstaendigheder og deres retsvirkninger forskelligt - til det resultat, at en opretholdelse af kravet om forudgaaende godkendelse er forenelig med faellesskabsretten.
17 Det bemaerkes i den forbindelse, at bestemmelserne i kongelig anordning af 5. juni 1975 om forudgaaende godkendelse af plantebeskyttelsesmidler oprindelig anvendtes uden forskel paa plantebeskyttelsesmidler til anvendelse i landbruget og plantebeskyttelsesmidler til anvendelse uden for landbruget.
18 Efter at direktivet senere er blevet gennemfoert i medlemsstaternes lovgivning, omfattes pesticider - dvs. plantebeskyttelsesmidler til anvendelse i landbruget - af bestemmelserne i den harmoniserede lovgivning i Faellesskabet. Disse produkter omfattes af definitionen af plantebeskyttelsesmidler i direktivets artikel 2, stk. 1, som gengivet i praemis 5 i naervaerende dom.
19 Forskellige andre plantebeskyttelsesmidler til anvendelse uden for landbruget, herunder visse saakaldte biocidholdige produkter, omfattes ikke af direktivet.
20 Europa-Parlamentets og Raadets direktiv 98/8/EF af 16. februar 1998 om markedsfoering af biocidholdige produkter (EFT L 123, s. 1) var endnu ikke blevet vedtaget, dengang de begivenheder, der har givet anledning til hovedsagen, udspillede sig, og det var derfor de kompetente myndigheder i hver medlemsstat, der skulle udforme bestemmelserne om indfoersel og godkendelse af disse produkter paa deres omraade.
21 Da der savnes noejagtige oplysninger om, hvilken type produkt det i hovedsagen omhandlede produkt tilhoerer, maa spoergsmaalet besvares ud fra den antagelse, at tvisten i hovedsagen vedroerer saavel pesticider som biocidholdige produkter.
22 Herefter maa spoergsmaalet opdeles i to led. For det foerste maa det undersoeges, om det efter direktivet er paakraevet, at der indhentes godkendelse i henhold til artikel 4 eller 8 hos den kompetente myndighed i hver medlemsstat, hvor et pesticid, der omfattes af direktivets anvendelsesomraade, markedsfoeres, naar dette produkt allerede er blevet godkendt af de kompetente myndigheder i en anden medlemsstat. Det maa dernaest undersoeges, om traktatens artikel 30 er til hinder for bestemmelser i en medlemsstat, hvorefter et biocidholdigt produkt skal godkendes, foer det markedsfoeres i denne stat, selv om produktet allerede er godkendt i en anden medlemsstat.
23 Hvad foerst pesticider angaar bemaerkes det, at direktivet, der finder anvendelse paa disse produkter, bl.a. navnlig har til formaal at indfoere ensartede regler vedroerende forudsaetningerne og procedurerne for godkendelse af plantebeskyttelsesmidler.
24 For at virkeliggoere dette maal skal medlemsstaterne i henhold til direktivets artikel 3, stk. 1, soerge for, at plantebeskyttelsesmidler, der omfattes af direktivet, kun kan markedsfoeres og anvendes paa deres omraade, hvis de er officielt godkendt af den i den forbindelse kompetente myndighed. Bestemmelserne om saadan godkendelse findes navnlig i direktivets artikel 4, hvorefter medlemsstaterne skal drage omsorg for, at plantebeskyttelsesmidler kun kan godkendes, naar visse betingelser er opfyldt.
25 Selv om direktivets artikel 8 indeholder overgangs- og undtagelsesbestemmelser, skal den i direktivet foreskrevne godkendelse ogsaa indhentes for et pesticid, som allerede i overensstemmelse med direktivets bestemmelser er godkendt af den kompetente myndighed i en anden medlemsstat.
26 Det forelagte spoergsmaals foerste led skal derfor besvares med, at der i direktivet stilles krav om, at der indhentes godkendelse i henhold til artikel 4 eller 8 hos den kompetente myndighed i hver medlemsstat, hvor et af direktivet omfattet pesticid markedsfoeres.
27 Hvad dernaest angaar biocidholdige produkter, som direktivet ikke finder anvendelse paa, bemaerkes det, at der hverken for produktion eller markedsfoering af saadanne produkter er sket en harmonisering paa faellesskabsplan.
28 Spoergsmaalet om, hvorvidt bestemmelser som dem, der er omhandlet i hovedsagen, er i overensstemmelse med faellesskabsretten, skal derfor undersoeges paa baggrund af traktatens artikel 30.
29 Efter traktatens artikel 30 er kvantitative indfoerselsrestriktioner saavel som alle foranstaltninger med tilsvarende virkning forbudt i samhandelen mellem medlemsstaterne. Ifoelge fast retspraksis maa enhver af medlemsstaternes bestemmelser for handelen, som direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt, kan hindre samhandelen i Faellesskabet, betragtes som en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion. Dog er efter traktatens artikel 36 bestemmelsen i artikel 30 ikke til hinder for saadanne forbud eller restriktioner vedroerende indfoersel, som er begrundet i hensynet til bl.a. beskyttelse af menneskers sundhed, saafremt disse forbud eller restriktioner hverken udgoer et middel til vilkaarlig forskelsbehandling eller en skjult begraensning af samhandelen mellem medlemsstaterne.
30 Det maa fastslaas, at en lovbestemmelse i en medlemsstat, hvorefter det er forbudt at markedsfoere, erhverve, tilbyde, fremvise eller saette til salg, have i sin besiddelse, fremstille, transportere, saelge, afhaende mod vederlag eller vederlagsfrit, indfoere eller anvende biocidholdige produkter, der ikke forinden er godkendt, udgoer en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indfoerselsrestriktion som omhandlet i traktatens artikel 30 (jf. den ovenfor naevnte Brandsma-dom, praemis 6).
31 Det maa derfor undersoeges, om en lovgivning som den i hovedsagen omhandlede kan vaere begrundet efter bestemmelserne i traktatens artikel 36.
32 Naar biocidholdige produkter anvendes til bekaempelse dels af organismer, der er skadelige for menneskers eller dyrs sundhed, dels af organismer, som kan beskadige naturlige eller fremstillede produkter, indeholder de noedvendigvis farlige stoffer (jf. Brandsma-dommen, praemis 11).
33 Naar der ikke paa faellesskabsplan er sket en harmonisering af bestemmelserne, kan medlemsstaterne ifoelge fast retspraksis frit fastlaegge det omfang, i hvilket de oensker at sikre beskyttelsen af menneskers sundhed og liv, og dermed kraeve en forudgaaende tilladelse til at markedsfoere saadanne produkter (jf. Brandsma-dommen, praemis 11).
34 Imidlertid er det efter proportionalitetsprincippet, som sidste punktum i traktatens artikel 36 er baseret paa, paakraevet, at medlemsstaternes adgang til at forbyde indfoersel af produkter fra andre medlemsstater ikke er mere omfattende end noedvendigt for at opnaa den beskyttelse, der retmaessigt er tilsigtet (jf. paa linje hermed dom af 14.7.1989, sag 174/82, Sandoz, Sml. s. 2445).
35 Domstolen har tidligere (dom af 17.12.1981, sag 272/80, Frans-Nederlandse Maatschappij voor Biologische Producten, Sml. s. 3277, praemis 14) fastslaaet, at medlemsstaternes myndigheder - selv om en medlemsstat frit kan underkaste et biocidholdigt produkt en ny undersoegelses- og godkendelsesprocedure, uanset at produktet allerede er godkendt i en anden medlemsstat - ikke desto mindre er forpligtet til at bidrage til en lempelse af kontrolforanstaltningerne i samhandelen inden for Faellesskabet og til at tage de tekniske eller kemiske analyser eller laboratorieforsoeg, der allerede er udfoert i en anden medlemsstat, i betragtning (jf. Brandsma-dommen, praemis 12).
36 Spoergsmaalets andet led skal derfor besvares med, at nationale bestemmelser, hvorefter det er forbudt at markedsfoere et biocidholdigt produkt, der ikke forinden er blevet godkendt af den kompetente myndighed, udgoer en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion i traktatens artikel 30's forstand, der er begrundet i henhold til traktatens artikel 36, selv om produktet allerede er blevet godkendt i en anden medlemsstat, medmindre der unoedvendigt stilles krav om tekniske eller kemiske analyser eller laboratorieforsoeg, og de samme analyser og forsoeg allerede er blevet gennemfoert i den naevnte anden medlemsstat, og indfoerselsmedlemsstatens kompetente myndigheder raader over eller efter anmodning kan faa raadighed over resultaterne.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
37 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongeriges regering og af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal correctionnel de Charleroi ved dom af 21. oktober 1996, for ret:
38 Raadets direktiv 91/414/EOEF af 15. juli 1991 om markedsfoering af plantebeskyttelsesmidler stiller krav om, at der indhentes godkendelse i henhold til artikel 4 eller 8 hos den kompetente myndighed i hver medlemsstat, hvor et af direktivet omfattet pesticid markedsfoeres.
39 Nationale bestemmelser, hvorefter det er forbudt at markedsfoere et biocidholdigt produkt, der ikke forinden er blevet godkendt af den kompetente myndighed, udgoer en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion i EF-traktatens artikel 30's forstand, der er begrundet i henhold til traktatens artikel 36, selv om produktet allerede er blevet godkendt i en anden medlemsstat, medmindre der unoedvendigt stilles krav om tekniske eller kemiske analyser eller laboratorieforsoeg, og de samme analyser og forsoeg allerede er blevet gennemfoert i den naevnte anden medlemsstat, og indfoerselsmedlemsstatens kompetente myndigheder raader over eller efter anmodning kan faa raadighed over resultaterne.$