61989CC0117_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Bundessozialgericht har anmodet Domstolen om en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af artikel 73, stk . 1, og artikel 76 i forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 ( 1 ), som aendret og ajourfoert ved forordning ( EOEF ) nr . 2001/83 ( 2 ). Disse bestemmelser er affattet saaledes :
"Artikel 73
Arbejdstagere
1 . En arbejdstager, der er omfattet af lovgivningen i en anden medlemsstat end Frankrig, har for de af sine familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, ret til familieydelser efter lovgivningen i den foerstnaevnte stat, som om de paagaeldende var bosat paa dennes omraade ."
"Artikel 76
Prioritetsregler i tilfaelde af samtidig ret til familieydelser eller boernetilskud i medfoer af artiklerne 73 eller 74 og i kraft af erhvervsudoevelse i det land, hvor familiemedlemmerne er bosat
Retten til familieydelser eller boernetilskud i medfoer af bestemmelserne i artikel 73 eller 74 stilles i bero, saafremt der i kraft af erhvervsudoevelse ogsaa kan kraeves udbetalt familieydelser eller boernetilskud efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerne er bosat ."
Sagens faktiske omstaendigheder
2 . K . J . Kracht er arbejdstager og omfattet af ordningen efter den tyske Bundeskindergeldgesetz ( lov om boernetilskud ). Hans aegtefaelle er bosat i Italien med faellesboernene Marco og Lukas Oliver . Hun er ansat i en bank i Milano .
Begge boern gik i skole i Milano . Marco har studeret uden afbrydelse fra september 1983 til oktober 1987, hvilket den forelaeggende ret har lagt til grund . Lukas Oliver afbroed sine studier i 1985, men begyndte dog atter at studere i september 1986 .
Indtil den 31 . december 1983 oppebar fru Kracht boernetilskud for begge soenner i henhold til italiensk lovgivning . Fra denne dato har hun ikke laengere oppebaaret ydelser fra den kompetente italienske institution for nogen af de to boern, eftersom hun ikke har opfyldt formaliteterne med henblik paa den fortsatte udbetaling af ydelser . Da Lukas Oliver i september 1986 genoptog sine studier - og ( saaledes forstaar jeg forelaeggelseskendelsen ) dermed atter opfyldte de materielle betingelser baade i tysk og italiensk lovgivning - indgav fru Kracht ikke for denne soen en ny ansoegning om boernetilskud til den kompetente italienske institution, hvilket hun heller ikke gjorde for Marco .
3 . Fru Krachts adfaerd skal ses i sammenhaeng med den ansoegning om boernetilskud for begge soenner, som hr . Kracht havde indgivet til Bundesanstalt fuer Arbeit . Denne ansoegning blev afvist af Bundesanstalt . Kracht anlagde herefter sag ved Sozialgericht Oldenburg, der annullerede afgoerelsen om afvisning og tilpligtede Bundesanstalt, 1 ) at betale boernetilskud for begge soenner indtil udgangen af 1983 med fradrag af de ydelser, der blev udbetalt af den italienske institution, og 2 ) at udbetale fulde boernetilskud for Marco fra den 1 . januar 1984 og for Lukas Oliver fra den 1 . januar 1984 til den 30 . januar 1985 samt paa ny fra september 1986 . Bundesanstalt har ikke anket den foerste del af den foernaevnte afgoerelse fra Sozialgericht og heller ikke den del af afgoerelsen, hvorved den doemtes til at betale boernetilskud for Lukas Oliver fra den 1 . januar 1984 til den 30 . juni 1985 . Bundesanstalt har derimod anket den del af afgoerelsen, hvorved den doemtes til at betale boernetilskud for Marco fra den 1 . januar 1984 og for Lukas Oliver fra september 1986, og har derfor foerst indbragt sagen for Landessozialgericht Niedersachsen og derefter for Bundessozialgericht . Sidstnaevnte retsinstans har forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
"1 ) Stilles retten til ydelser i henhold til artikel 73 i forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 i bero i medfoer af samme forordnings artikel 76, saafremt der ikke laengere kan kraeves udbetalt familieydelser eller boernetilskud i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerne er bosat, og dette alene skyldes, at der ikke ansoeges om ydelser?
2 ) Stilles retten til ydelser i henhold til artikel 73 i forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 i bero i medfoer af samme forordnings artikel 76, saafremt der ikke laengere kan kraeves udbetalt familieydelser eller boernetilskud i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerne er bosat, og dette alene skyldes, at der fra et vilkaarligt valgt tidspunkt ikke laengere stilles krav om ydelserne?"
Hvad angaar den forelaeggende rets konstateringer og indlaeggene for Domstolen, skal jeg henvise til retsmoederapporten .
Domstolens praksis
4 . I dommene i sagerne Salzano ( 3 ) og Ferraioli ( 4 ) har Domstolen undersoegt situationen for en familie, hvor aegtefaellerne arbejdede i forskellige medlemsstater, og hvor boernene boede hos moderen . I begge de naevnte sager havde aegtefaellen ikke indgivet ansoegning om boernetilskud til den kompetente institution i bopaelsstaten . I dommen i sagen Ferraioli - der paa dette punkt naesten ordret gentager ordlyden af domskonklusionen i sagen Salzano - statuerede Domstolen :
"Retten til boernetilskud, der kan kraeves udbetalt i medfoer af artikel 73 i forordning nr . 1408/71 i den medlemsstat, hvor en af foraeldrene har beskaeftigelse, stilles ikke i bero i henhold til forordningens artikel 76, naar den anden af foraeldrene bor med boernene i en anden medlemstat og dér udoever et erhverv, dog uden at modtage boernetilskud for boernene, fordi alle betingelserne efter denne medlemsstats lovgivning for, at de naevnte tilskud faktisk kan udbetales, ikke er opfyldt ".
I praemis 14 i samme dom i sagen Ferraioli har Domstolen, ligesom i praemisserne 7-10 i dommen i sagen Salzano, fastslaaet, at der ved "betingelserne for, at de naevnte tilskud faktisk kan udbetales", menes saavel de materielle som de formelle betingelser, som ogsaa omfatter betingelsen om, at der skal vaere indgivet forudgaaende ansoegning om udbetaling af de naevnte ydelser ( 5 ). Ifoelge Domstolens praksis kan boernetilskud derfor kun "kraeves udbetalt" i artikel 76' s forstand i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerne er bosat, naar de ikke faktisk udbetales, fordi der ikke er blevet indgivet forudgaaende ansoegning .
Det foerste spoergsmaal
5 . Bundessozialgericht oensker med det foerste spoergsmaal oplyst, om retten til boernetilskud i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor en af foraeldrene er beskaeftiget, i det foreliggende tilfaelde tysk lovgivning, skal stilles i bero, naar der ikke laengere kan kraeves udbetalt ydelser i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerne er bosat, i det foreliggende tilfaelde italiensk lovgivning, fordi der i denne medlemsstat ikke ( laengere ) ansoeges om ydelser . Dette spoergsmaal skyldes aabenbart den omstaendighed, at fru Kracht ikke har ansoegt om boernetilskud hos den kompetente italienske institution for Lukas Oliver for perioden fra september 1986, da han atter begyndte at studere, selv om hun vidste, at der tilkom hende ydelser fra den italienske institution, eftersom hun allerede tidligere havde ansoegt om og oppebaaret saadanne ydelser .
I forhold til den situation, som Domstolen tog stilling i sagerne Salzano og Ferraioli, ser jeg kun en eneste forskel, nemlig at der i de naevnte sager aldrig var blevet indgivet ansoegning i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerne var bosat, mens der i den foreliggende sag i foerste omgang var blevet ansoegt om ydelser i denne medlemsstat, hvorefter der i det foelgende ikke laengere blev indgivet ansoegning herom . Denne forskel er irrelevant . I begge tilfaelde - altsaa baade naar der ikke ansoeges om tilskud, og naar der indgives fornyet ansoegning herom - er alle betingelserne i lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerne er bosat, for faktisk at oppebaere ydelser, ikke blevet opfyldt, hvorfor der ifoelge Domstolens praksis ikke eksisterer nogen grund til suspension af ydelser, som skal udbetales i henhold til artikel 73 i forordning nr . 1408/71 i den medlemsstat, hvor en af foraeldrene arbejder .
Det andet spoergsmaal
6 . Bundessozialgericht oensker med det andet spoergsmaal oplyst, om retten til boernetilskud i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor en af foraeldrene arbejder, i det foreliggende tilfaelde tysk lovgivning, skal stilles i bero, saafremt der ikke laengere kan kraeves udbetalt ydelser i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerne er bosat, i det foreliggende tilfaelde italiensk lovgivning, fordi der fra et vilkaarligt valgt tidspunkt ikke laengere stilles krav om ydelserne . Med dette andet spoergsmaal oensker den nationale domstol klart at henlede opmaerksomheden paa den omstaendighed, at udbetalingen af boernetilskud i Italien udelukkende afhang af fru Krachts adfaerd, idet hun har ophoert med at opfylde de formaliteter, der gaelder for udbetaling, fra et vilkaarligt valgt tidspunkt . I 1983 opfyldte hun disse formaliteter, for saa vidt angaar boernetilskuddene for Marco, men hun gjorde det ikke laengere fra 1984 .
Det fremgaar ikke klart, hvilke formaliteter det drejer sig om . Den forelaeggende ret har antydet, at fru Kracht har frafaldet sin oprindelige ansoegning om boernetilskud . Den italienske regering har henvist til, at boernetilskud i Italien skal goeres til genstand for en fornyet aarlig ansoegning . Kommissionen har endelig anfoert, at den italienske lovgivning siden 1984 foreskriver indtaegtsgraenser, ved hvis overskridelse der sker bortfald af retten til boernetilskud . Fru Kracht - saafremt det antages, at hun har opfyldt de nye materielle betingelser for udbetaling ( i modsat fald finder tysk lovgivning utvivlsomt anvendelse ) - har undladt at fremlaegge det bevisdokument for indtaegter, som er foreskrevet med hensyn til denne betingelse . Ifoelge min opfattelse kommer det ikke an paa denne meningsforskel . Domstolen har i den ovennaevnte praksis ikke sondret efter arten eller raekkevidden af de formaliteter, der skal opfyldes .
Den omstaendighed, at den italienske institution har indstillet udbetalingen paa grund af fru Krachts valg om ikke at opfylde formaliteterne fra et bestemt tidspunkt, som hun selv har valgt, er efter min mening ligeledes uden betydning . Den fortolkning, som Domstolen har foretaget af artikel 76 i forordning nr . 1408/71 - hvorefter tilskuddene kun skal udbetales i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerne er bosat, saafremt de formelle betingelser, herunder indgivelse af en ansoegning om tilskud, er opfyldt - indebaerer noedvendigvis, at aegtefaellerne har mulighed for at vaelge den kompetente myndighed . Dette valg skal endvidere betragtes i lyset af Domstolens faste praksis, hvorefter ydelser i en af foraeldrenes beskaeftigelsesstat kun stilles i bero indtil det beloeb, der er foreskrevet i lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerne er bosat ( 6 ). AEgtefaellerne kan saaledes frit indgive to ansoegninger - hvoraf den ene indgives til institutionen i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerne er bosat, og den anden, for saa vidt angaar restbeloebet, til institutionen i en af foraeldrenes beskaeftigelsesmedlemsstat - eller ansoege sidstnaevnte institution om de samlede tilskud .
AEndringen af artikel 76 i forordning nr . 1408/71
7 . Der er under den mundtlige forhandling blevet henvist til, at Raadet ved forordning ( EOEF ) nr . 3427/89 af 30 . oktober 1989 ( 7 ) har aendret artikel 76 i forordning nr . 1408/71 paa foelgende maade :
"Prioritetsregler i tilfaelde af samtidig ret til familieydelser i medfoer af lovgivningen i den kompetente stat og i medfoer af lovgivningen i den medlemsstat, hvor familiemedlemmerner er bosat
1 . Naar der i medfoer af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerne er bosat, kan udbetales familieydelser, stilles retten til familieydelser, der i medfoer af lovgivningen i en anden medlemsstat i samme periode kan udbetales til det samme familiemedlem som foelge af udoevelse af erhvervsvirksomhed, i paakommende tilfaelde i overensstemmelse med artikel 73 eller 74, i bero i et omfang svarende til det beloeb, der er fastsat i lovgivningen i foerstnaevnte medlemsstat .
2 . Naar der ikke er indgivet ansoegning om ydelser i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerne er bosat, kan den kompetente institution i den anden medlemsstat anvende bestemmelserne i stk . 1, som om der var blevet tilkendt ydelser i foerstnaevnte medlemsstat ".
Den nye affattelse af artikel 76, stk . 1, bekraefter saaledes den fortolkning, der skal anlaegges af naevnte bestemmelse i henhold til Domstolens foernaevnte praksis, nemlig at ydelserne kun stilles i bero i den medlemsstat, hvor en af foraeldrene er beskaeftiget, med det beloeb, der udbetales i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerne er bosat, og ikke for saa vidt angaar det restbeloeb, som overstiger naevnte beloeb .
Derimod aendrer det nye stykke 2 i artikel 76 raekkevidden af den paagaeldende bestemmelse, saaledes som den er blevet fortolket af Domstolen i sagerne Salzano og Ferraioli . For fremtiden er mangelen paa en forudgaaende ansoegning i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerne er bosat, ikke laengere tilstraekkeligt til at kraeve fulde ydelser i den medlemsstat, hvor en af foraeldrene er beskaeftiget .
Under den mundtlige forhandling har den tyske regerings befuldmaegtigede gjort sig til talsmand for den opfattelse, at den nye bestemmelse allerede finder anvendelse, da den egentlig blot bekraefter, hvorledes artikel 76 i den tidligere affattelse skulle forstaas . Denne opfattelse forekommer mig klart i strid med artikel 3 i forordning nr . 3427/89, hvorefter artikel 76 i den aendrede affattelse foerst skal anvendes fra den 1 . maj 1990, og dette, skoent alle forordningens oevrige bestemmelser erklaeres anvendelige fra den 15 . januar 1986, dvs . datoen for Domstolens dom i Pinna-sagen ( 8 ), hvortil der henvises i praeamblen til den naevnte forordning . Det foelger heraf, at Raadet faktisk har aendret raekkevidden af artikel 76 for fremtiden, og at dens tidligere affattelse, som fortolket af Domstolen, skal finde anvendelse indtil udgangen af april 1990 .
Sammenfatning
8 . Sammenfattende skal jeg foreslaa Domstolen at besvare de praejudicielle spoergsmaal saaledes :
"Suspensionen af de boernetilskud, der skal udbetales i medfoer af artikel 73 i forordning ( EOEF ) nr . 1408/71, som aendret og ajourfoert ved forordning ( EOEF ) nr . 2001/83, i den medlemsstat, hvor en af foraeldrene har beskaeftigelse, skal ifoelge forordningens artikel 76 ikke ske, naar den anden af foraeldrene er bosat med boernene i en anden medlemsstat, og dér udoever erhvervsmaessig beskaeftigelse, uden dog at oppebaere boernetilskud for boernene som foelge af den omstaendighed, at ikke alle betingelserne for den faktiske udbetaling af tilskud er opfyldt i henhold til lovgivningen i denne medlemsstat, og navnlig ikke, fordi der ikke eller ikke laengere er indgivet en ansoegning herom ."
(*) Originalsprog : nederlandsk .
( 1 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet ( EFT 1971 II, s . 366 ).
( 2 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2001/83 af 2 . juni 1983 om aendring og ajourfoering af forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, og forordning ( EOEF ) nr . 574/72 om regler til gennemfoerelse af forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 ( EFT L 230 af 22.8.1983, s . 6, bilag I ).
( 3 ) Domstolens dom af 13 . november 1984, Salzano ( 191/83, Sml . s . 3741 ).
( 4 ) Domstolens dom af 23 . april 1986, Ferraioli ( 153/84, Sml . s . 1401 ).
( 5 ) Domstolen havde tidligere i en dom af 20 . december 1978, Ragazzoni ( 134/77, Sml . s . 963 ), fastslaaet, at den i artikel 76 i forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 omhandlede suspension kun skal anvendes, naar aegtefaellen i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerne er bosat, opfylder "alle betingelserne ifoelge denne stats interne lovgivning for at kunne udoeve den naevnte ret" ( praemis 9, det understregede ord er ikke understreget i originalteksten ), men Domstolen havde dog ikke praeciseret, om der herved mentes baade de materielle og de formelle betingelser .
( 6 ) Jfr . bl.a . Domstolens besvarelse af det andet spoergsmaal i den foernaevnte Ferraioli-sag .
( 7 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 3427/89 af 30 . oktober 1989 om aendring af forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, og forordning ( EOEF ) nr . 574/72 om regler til gennemfoerelse af forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 ( EFT L 331 af 16.11.1989, s . 1 ).
( 8 ) Domstolens dom af 15 . januar 1986, Pinna ( 41/84, Sml . s . 1 ).