61972J0017
DOMSTOLENS DOM
AF 8. NOVEMBER 1972
Gesellschaft für Getreidehandel AG
mod Einfuhr- und Vorratsstelle fur Getreide und Futtermittel
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hessisches Finanzgericht)
»Pris franco grænse«
Sag 17/72
Processprog: Tysk
Angående:
En anmodning om en præjudiciel afgørelse vedrørende gyldigheden af en beslutning fra Kommissionen om fastsættelse af prisen franco grænse pr. 28. januar 1966 for import af fransk majs til Forbundsrepublikken Tyskland til 508,86 FF pr. ton.
Domskonklusion :
Prøvelsen af det stillede spørgsmål har intet frembragt, der kan anfægte gyldigheden af Kommissionens beslutning af 21. januar 1966 om fastsættelse af prisen franco grænse for import af fransk majs til Forbundsrepublikken Tyskland til 508,86 FF pr. ton.
Generaladvokatens forslag til afgørelse:
Der er ikke under sagen oplyst omstændigheder, som kan rejse tvivl om gyldigheden af Kommissionens beslutning om fastsættelse af prisen franco grænse pr. 28. januar 1966 for import af fransk majs til Forbundsrepublikken Tyskland til 508,86 FF pr. ton.
Sammendrag
1.
Landbrug — fœlles markedsordning — korn — pris franco grœnse — beregning
(Kommissionens forordning nr. 89, artiklerne 2 og 4)
2.
Landbrug — fœlles markedsordning — korn — importafgift — sats — fastsattelse — vekselkursernes indvirkning — udsving — grœnser — overskridelse — tegn på alvorligforstyrrelse — fravœr
(Kommissionens forordning nr. 67)
1.
Prisen franco grænse skal ikke beregnes på grundlag af en eksportørs faktiske omkostninger ved en bestemt transaktion men udfindes ved en gennemsnitlig beregning af de omkostninger, som enhver eksportør unundgåeligt må bære indtil grænsen.
2.
Ikke ethvert udsving i vekselkurserne ud over de i Kommissionens forordning nr. 67 fastsatte grænser, inden for hvilke der ikke sker nogen ændring i importafgiftssatserne, er tilstrækkeligt til at udgøre et tegn på en alvorlig forstyrrelse, der kan skade effektiviteten af mekanismen for de fælles markedsordninger eller iværksættelsen af den fælles landbrugspolitik og begrunde, at Kommissionen anvender artikel 2, stk. 2 i Rådets forordning nr. 129.