61982CJ0148_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indleveret til Domstolens justitskontor den 12 . maj 1982, har Renaud, der er forhenvaerende tjenestemand i loenklasse A 2 ved Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning af 8 . juli 1981 om at fritage ham for hans stilling og af beslutningen om ikke at give ham en anden stilling svarende til hans loenklasse og kategori, samt annullation af de beslutninger, hvorved Kommissionen, efter at sagsoegeren var blevet fritaget for sin stilling, besatte de ledige stillinger inden for samme kategori og samme loenklasse som hans tidligere stilling ; sagsoegerens subsidiaere paastande vedroerer navnlig stillingen som direktoer for direktorat D i GD I »Forbindelser med tredjelande« .
2 Sagsoegeren blev den 1 . september 1977 ansat i Kommissionens tjeneste som tjenestemand i loenklasse A 2 i en stilling som ledende konsulent ved GD XVII »Energi« . Hans sagsomraade vedroerte navnlig internationale energiproblemer samt bi- og multilaterale forhandlinger .
3 Ved skrivelse af 4 . maj 1981 meddelte Kommissionens formand sagsoegeren, at man paataenkte at fritage ham for hans stilling i medfoer af tjenestemandsvedtaegtens artikel 50 . Efter at have givet ham lejlighed til at fremsaette sine
bemaerkninger, besluttede Kommissionen den 8 . juli 1981 at fritage ham for hans stilling af tjenestlige grunde med virkning fra den 1 . november 1981 . Da sagsoegeren ikke fik tildelt en anden stilling i samme loenklasse inden for sin kategori, fik han udbetalt den i artikel 50 omhandlede godtgoerelse .
4 Til stoette for sit krav om annullation har Renaud gjort gaeldende, at beslutningen om fritagelse for stillingen ikke var tilstraekkeligt begrundet og desuden behaeftet med magtfordrejning . Begrundelsen var alt for generelt affattet og helt uden konkret indhold . Beslutningen blev ifoelge hans opfattelse truffet som led i en generel anvendelse af vedtaegtens artikel 50, som havde til formaal, i forbindelse med nybesaettelse af nogle af Kommissionens mandater, at lette udskiftninger af visse hoejtstaaende tjenestemaend, saaledes som det er praksis efter det amerikanske »spoil system«, hvor et praesidentskifte medfoerer udskiftning af en raekke hoejtstaaende embedsmaend . I den foreliggende sag blev beslutningen netop truffet paa et tidspunkt, hvor kommissionsmedlemmernes mandater blev fornyet eller nybesat .
5 Efter Domstolens praksis ( dom af 11 . 5 . 1978 i sag Oslizok mod Kommissionen, sag 34/77, Sml ., s . 1099 ) tilkommer der Kommissionen en vid skoensbefoejelse med hensyn til at fritage tjenestemaend i loenklasse A 1 og A 2 for deres stilling . En saadan befoejelse forudsaetter en vidtgaaende beslutningsfrihed, saavel med hensyn til tjenestens objektive krav som bedoemmelsen af tjenestemaendenes individuelle egenskaber, men samtidig en omhyggelig undersoegelse af sagens omstaendigheder .
6 Domstolen har endvidere statueret, at institutionerne alt efter deres behov kan indrette og aendre organisationen af deres tjenestegrene .
7 De grunde, som Kommissionen har paaberaabt sig i skrivelsen af 4 . maj 1980 og i den anfaegtede beslutning, har relation til de retningslinjer, som den vedtog under sit moede den 26 . marts 1980, og som navnlig blev truffet paa grundlag af Spierenburg- og Ortoli-rapporterne . Ifoelge Kommissionen kom disse aendrede retningslinjer navnlig til at ramme de hoejere stillinger og indebar, at et vist antal stillinger som ledende konsulent herunder sagsoegerens, blev nedlagt .
8 Saaledes fremgaar det af de dokumenter, som er offentliggjort af Kommissionen, at der paa grundlag af Kommissionens droeftelser i september 1978 blev nedsat et udvalg i januar 1979, som skulle undersoege Kommissionens struktur og funktion . Udvalget var sammensat af fem uafhaengige personer . Formand var ambassadoer Dirk Spierenburg, der er forhenvaerende naestformand for Den Hoeje Myndighed ved EKSF og forhenvaerende fast repraesentant for Nederlandene . Gruppen afgav rapport den 24 . september 1979 . Den blev gjort til genstand for megen omtale i pressen og blev ogsaa behandlet i Europa-Parlamentet . I rapportens tredje del anbefales visse aendringer i Kommissionens organisatoriske opbygning og administrative politik, og der foreslaas en indskraenkning af antallet af administrative basisenheder . Under et moede i oktober 1979 besluttede Kommissionen at foretage en saadan indskraenkning . Efter dette moede afgav Kommissionens formand, Jenkins, en erklaering til pressen . Kommissionen nedsatte ogsaa en arbejdsgruppe under formandskab af Ortoli, som afgav rapport i marts 1980 .
9 De naevnte omstaendigheder viser, at reorganiseringen af Kommissionens tjenestegrene havde vaeret genstand for indgaaende droeftelser igennem laengere tid og ikke blot skyldtes nyudnaevnelsen af nogle kommissionsmedlemmer . Den omstaendighed, at et ret stort antal hoejtstaaende tjenestemaend blev fritaget for deres stilling paa samme tidspunkt som sagsoegeren, indebaerer ikke i sig selv magtfordrejning . Da sagsoegeren i saa henseende ikke har anfoert andre forhold, maa anbringendet om magtfordrejning derfor forkastes .
10 Endelig bemaerkes, at sagsoegeren har haft lejlighed til at forsvare sine interesser, idet han ved skrivelse af 4 . maj 1981 blev underrettet om de af Kommissionen paataenkte foranstaltninger . I denne skrivelse erklaerede Kommissionen, at den ikke laengere ansaa sagsoegerens stilling for noedvendig . Denne begrundelse var tilstraekkelig til, at sagsoegeren havde mulighed for at forsvare den interesse, som Kommissionen maatte have i at opretholde en stilling som ledende konsulent med henblik paa udfoerelsen af de opgaver, der hidtil havde vaeret knyttet til stillingen .
11 Foelgelig maa sagsoegte frifindes for paastanden om annullation af beslutningen, hvorved sagsoegeren blev fritaget for sin stilling .
12 Subsidiaert har sagsoegeren gjort indsigelse mod, at han ikke blev ansat i en anden stilling . Han mener, at han havde de noedvendige forudsaetninger for at beklaede stillingen som direktoer for direktorat I ved GD XVII »Energi« og desuden havde han indgivet ansoegning til stillingen som direktoer for direktorat D ved GD I »Forbindelser med tredjelande« . At han havde de fornoedne kvalifikationer til denne stilling fremgaar klart af hans ansoegning . Stillingen blev imidlertid besat ved forfremmelse af en tjenestemand i loenklasse A 3 . Efter sagsoegerens opfattelse har en tjenestemand i loenklasse A 2, som er fritaget for sin stilling, forret til en ledig stilling fremfor en tjenestemand i loenklasse A 3, saafremt han har de noedvendige kvalifikationer til stillingen .
13 Herom bemaerkes, at der tilkommer Kommissionen en vid skoensbefoejelse ved afgoerelse af, om en tjenestemand skal udnaevnes i en anden stilling i samme loenklasse . De tjenestemaend, som Kommissionen beslutter at fritage for deres stilling har ingen forret fremfor de oevrige tjenestemaend, der kan komme i betragtning hertil . De boer dog i rimeligt omfang have mulighed for at forsvare deres interesser .
14 Det fremgaar af sagens akter, at Kommissionen i rimeligt omfang gav sagsoegeren lejlighed til at forsvare sine interesser, idet den oplyste ham om, hvilke stillinger, der var blevet ledige, herunder stillingen som direktoer ved GD I og stillingen som direktoer ved GD XVII, hvorefter sagsoegeren indgav ansoegning til den foerste af de to naevnte stillinger . Ved besaettelse af denne stilling foretog Kommissionen en sammenligning af ansoegerne og besluttede paa dette grundlag at besaette den ledige stilling med en anden end sagsoegeren . Denne beslutning blev foelgelig truffet i overensstemmelse med de herom gaeldende bestemmelser i tjenestemandsvedtaegten . Hvad angaar stillingen i GD XVII fandt sagsoegeren det ikke selv formaalstjenligt at indgive ansoegning herom, hvorfor Kommissionen ikke behoevede at tage sagsoegeren i betragtning .
15 Heller ikke sagsoegerens subsidiaere paastand om annullation af beslutningen om ikke at tildele ham en anden stilling kan derfor tages til foelge . Foelgelig er der ej heller grundlag for at annullere de beslutninger om besaettelse af de ledige stillinger, som Kommissionen siden hen har truffet .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
16 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, idoemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger .
17 I sager med de ansatte maa institutionerne ifoelge procesreglementets artikel 70 imidlertid selv afholde deres egne udgifter .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( tredje afdeling )
1 . Sagsoegte frifindes .
2 . Hver part baerer sine omkostninger .