61991TJ0070_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Det juridiske grundlag og sagens faktiske omstaendigheder
1 Artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten") bestemmer, at en tjenestemand, der indtraeder i Faellesskabernes tjeneste, "ved sin fastansaettelse" kan foranledige tidligere optjente alderspensionsrettigheder betalt til Faellesskaberne med henblik paa, at disse medregnes i Faellesskabernes pensionsordning.
2 De naermere regler for udoevelsen af denne ret er fastsat i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser, der blev udstedt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "Kommissionen") i 1969, og som senere er aendret flere gange. For saa vidt angaar det for denne sag relevante, har Kommissionen beskrevet udviklingen i bestemmelsernes formulering paa foelgende maade:
"I den udgave, der traadte i kraft den 1. juli 1969, og som blev offentliggjort i Personaleposten nr. 77 den 29. juli 1969, havde artikel 1, stk. 2 og 3, foelgende ordlyd:
' Anmodningen skal fremsaettes skriftligt inden for 6 maaneder efter meddelelsen om tjenestemandens fastansaettelse, idet der ellers indtraeder praeklusion.
For tjenestemaend, der er fastansat foer disse bestemmelsers ikrafttraeden, loeber fristen fra ikrafttraedelsen.'
...
Udtrykket 'idet der ellers indtraeder praeklusion', som indgik i den foerste udgave af de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser, blev imidlertid udeladt af teksten i en ny udgave, der blev udstedt den 4. februar 1972. Denne udeladelse havde til formaal at give tjenestemanden mulighed for at paaberaabe sig udefra kommende, ham utilregnelige aarsager.
Endelig blev der i 1977 vedtaget (og offentliggjort i Personaleposten den 19.10.1977) en ny version af de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser til artikel 11, stk. 2, som fortsat er gaeldende. Artikel 1 i denne version lyder saaledes:
' En tjenestemand, der efter fratraeden af tjenesten hos en administration, en national eller international organisation eller virksomhed, indtraeder i Faellesskabernes tjeneste, kan ved sin fastansaettelse foranledige betalt foelgende beloeb til Faellesskaberne:
° den aktuarmaessige modvaerdi af den pensionsrettigheder, han har erhvervet ... eller
° en fastansat tilbagekoebsvaerdi, som denne administrations, organisations eller virksomheds pensionskasse skylder ham ...
Anmodningen om overfoersel af pensionsrettigheder skal fremsaettes inden for en frist, der efter omstaendighederne regnes fra
° meddelelsen om tjenestemandens fastansaettelse, eller
° tidspunktet, hvor overfoerslen er mulig, eller
° ikrafttraedelsen af de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser.
Det seneste af ovennaevnte tidspunkter finder anvendelse.'
Indfoerelsen af en tredje dato, fra hvilken fristen regnes, dvs. datoen, da overfoersel bliver mulig, var begrundet i, at ivaerksaettelsen af overfoersler kraever enten en aftale med de kompetente, nationale organer eller gennemfoerelse af tilsvarende nationale lovgivningsmaessige foranstaltninger. Det forekom saaledes rimeligt at give tjenestemanden mulighed for at vurdere sin interesse i at fremsaette anmodning om overfoersel efter at have faaet kendskab til aftalens indhold eller til lovteksten."
3 Sagsoegeren, der er fransk statsborger, og hvis modersmaal er fransk, indtraadte i Kommissionens tjeneste den 1. oktober 1986. Den 1. juli 1987 blev han fastansat, og den 1. marts 1989 blev han forflyttet fra Bruxelles til Luxembourg. Foer sin ansaettelse i Kommissionen havde sagsoegeren vaeret ansat i forskellige virksomheder i Storhertugdoemmet Luxembourg, og han havde gennem flere aar betalt bidrag til den luxembourgske pensionskasse.
4 I medfoer af afsnit I, artikel 24, stk. 1, i luxembourgsk lov af 22. december 1989, der havde til formaal at koordinere pensionsordningerne samt at aendre forskellige bestemmelser inden for det sociale omraade (Memorial, 1989, s. 1704), og som traadte i kraft den 1. januar 1990, indfoertes en ny frist paa 1 aar fra lovens ikrafttraeden for "alle fastansatte personer i en international organisation", der tidligere havde betalt bidrag til en luxembourgsk pensionsordning, til at fremsaette anmodning om overfoersel af deres bidrag til organisationens pensionsordning.
5 Den 29. marts 1990 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse paa fransk i en saerudgave af Meddelelser fra administrationen, faelles for institutionerne. I meddelelsen gjorde Kommissionen opmaerksom paa indfoerelsen af en "ny frist paa et aar fra den 1. januar 1990 til den 31. december 1990" for i medfoer af den nye luxembourgske lov at fremsaette anmodning om overfoersel af pensionsrettigheder, der var optjent i en luxembourgsk pensionsordning, til Faellesskabernes pensionsordning. Kommissionen praeciserede i oevrigt:
"(Denne anmodning medfoerer paa ingen maade en forpligtelse til at overfoere pensionsrettigheder. Den endelige afgoerelse herom traeffer ansoegeren, naar han eller hun har modtaget den beregning, der angiver antallet af pensionsgivende tjenesteaar, som kan godskrives inden for Faellesskabernes pensionsordning.)
Ifoelge de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser til artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtaegten, som er blevet offentliggjort i den saerlige interinstitutionelle udgave af Personaleposten den 19. oktober 1977, goeres tjenestemaend opmaerksom paa en
PRAEKLUSIONSFRIST PAA SEKS MAANEDER
FRA DEN 1. APRIL 1990 TIL DEN 30. SEPTEMBER 1990
...
efter at have modtaget anmodningerne forelaegger personaleadministrationen beregningerne for ansoegerne med henblik paa godkendelse."
6 Det blev i oevrigt angivet, at oversaettelse af meddelelsen til Faellesskabets oevrige otte sprog ville blive offentliggjort senere. Dette skete den 29. juni 1990.
7 Den 19. november 1990 fremsatte sagsoegeren anmodning om overfoersel af sine pensionsrettigheder. Anmodningen blev fremsendt i form af en formular paa italiensk, der var et uddrag af saerudgaven af Meddelelser fra administrationen af 29. juni 1990. I en medfoelgende skrivelse, der var dateret den 9. oktober 1990, anfoerte sagsoegeren bl.a.: "Anmodningens sene fremsendelse skyldes delvis problemer med posten som foelge af min forflyttelse fra Bruxelles til Luxembourg den 1. marts 1990." Sagsoegeren har under naervaerende sag oplyst, at han ikke var bekendt med meddelelsen i saerudgaven af Meddelelser fra administrationen af 29. marts 1990, men foerst ved offentliggoerelsen den 29. juni 1990 fik kendskab til, at der eksisterede en ny frist for indgivelse af anmodning om overfoersel af pensionsrettigheder optjent under den luxembourgske ordning.
8 Ved skrivelse af 13. december 1990, som sagsoegeren modtog den 4. januar 1991, besvarede administrationen anmodningen saaledes:
"Den 9. oktober 1990 har De tilkendegivet Deres interesse for en eventuel overfoersel af Deres nationale pensionsrettigheder til De Europaeiske Faellesskaber.
I de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende den i overskriften naevnte artikel er imidlertid bestemt, at anmodningen skal vaere fremsat skriftligt inden for en frist paa seks maaneder, der efter omstaendighederne regnes fra:
° meddelelsen om tjenestemandens fastansaettelse, eller
° tidspunktet hvor overfoerslen er mulig, eller
° ikrafttraedelsen af de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser.
Det seneste af ovennaevnte tidspunkter finder anvendelse.
I Deres tilfaelde skulle anmodningen have vaeret fremsat inden den 30. september 1990, hvilket er den i Meddelelser fra administrationen af 29. marts 1990 fastsatte praeklusionsfrist.
Som foelge heraf beklager jeg at maatte meddele Dem, at jeg ikke kan behandle Deres anmodning om anvendelse af artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtaegten."
9 Den 4. april 1991 indgav ansoegeren klage over dette afslag. Kommissionen har ikke besvaret klagen inden for den i vedtaegtens artikel 90, stk. 2, andet led, fastsatte frist paa fire maaneder.
Retsforhandlingerne og parternes paastande
10 Ved staevning indgivet til Rettens Justitskontor den 3. oktober 1991 har sagsoegeren paastaaet Kommissionens afgoerelse af 13. december 1990 annulleret.
11 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
12 Den skriftlige forhandling er forloebet forskriftsmaessigt og blev afsluttet den 17. februar 1992.
13 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
° Kommissionens afgoerelse om at afslaa anmodningen om overfoersel af sagsoegerens pensionsrettigheder optjent i det luxembourgske nationale pensionssystem til Faellesskabets pensionssystem annulleres.
° Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:
° Frifindelse.
° Afgoerelsen om sagens omkostninger traeffes efter de herom gaeldende regler.
Realiteten
14 Til stoette for sine paastande har sagsoegeren fremfoert tre anbringender. Sagsoegeren har for det foerste anfoert, at der er sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 25 og 110 samt af de principper, der gaelder for interne forskrifter. Dernaest har sagsoegeren anfoert, at der er sket en tilsidesaettelse af artikel 11, stk. 2, i vedtaegtens bilag VIII og af de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser. Endelig har han gjort gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af lighedsgrundsaetningen og af god forvaltningsskik samt af omsorgspligten.
15 Retten finder det hensigtsmaessigt foerst at tage stilling til anbringendet om den paastaaede tilsidesaettelse af artikel 11, stk. 2, i vedtaegtens bilag VIII og de hertil knyttede almindelige gennemfoerelsesbestemmelser.
Parternes argumenter
16 Sagsoegeren har bestridt sagsoegtes ret til at fastsaette en "praeklusionsfrist" i den omtvistede meddelelse. Han har herved henvist til, at Kommissionen i 1972 besluttede at udelade udtrykket "idet der ellers indtraeder praeklusion" i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser. Han henviser endvidere til generaladvokat Lenz' forslag til afgoerelse i sagen Gritzmann-Martignoni mod Kommissionen (Domstolens dom af 29.6.1988, sag 124/87, Sml. s. 3491; forslag til afgoerelse, s. 3499, punkt 29).
17 Ifoelge sagsoegeren har chefen i afdelingen for "Pensioner og Relationer til Tidligere Medarbejdere" ikke kunnet fastsaette, at der skal indtraede praeklusion, naar artikel 11, stk. 2, i vedtaegtens bilag VIII ikke selv indeholder nogen praeklusionsfrist. Sagsoegeren har ogsaa vedroerende dette punkt henvist til generaladvokat Lenz' forslag til afgoerelse i den ovenfor anfoerte sag, Gritzmann-Martignoni.
18 Kommissionen har heroverfor anfoert, at fjernelsen af udtrykket "praeklusionsfrist" i 1972 ikke er til hinder for, at der i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser fastsaettes en frist, som skal respekteres af de tjenestemaend, der anmoder om overfoersel af pensionsrettigheder, som de har optjent i de forskellige nationale pensionssystemer. Kommissionen har begrundet fastsaettelsen af en saadan frist saaledes:
Artikel 11, stk. 2, i bilag VIII "fastslaar tjenestemandens ret til at lade sine nationale pensionsrettigheder overfoere til Faellesskabet paa tidspunktet for sin fastansaettelse.
En bogstavsfortolkning af ovennaevnte bestemmelse ville foere til, at tjenestemanden herefter skulle traeffe beslutning om eventuel overfoersel paa selve datoen for sin fastansaettelse eller ved meddelelsen herom.
Den manglende fleksibilitet, der er forbundet med en saadan forskrift, har foranlediget Kommissionen til i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser at indfoere en frist (paa seks maaneder), der kan give tjenestemanden en reel mulighed for overvejelse, uden at man herved fjerner sig fra formaalet med den paagaeldende vedtaegtsbestemmelse.
...
Til den ovennaevnte begrundelse boer foejes, at der ved fastsaettelsen af en frist for fremsaettelse af anmodning om overfoersel af pensionsrettigheder ogsaa tilgodeses andre hensyn:
° Formaalet med artikel 11, stk. 2, er at sikre muligheden for en sammenhaeng paa pensionsomraadet mellem de nationale og Faellesskabets sociale sikringsordninger, og dette kan alene anses for muligt, naar overfoerslen sker umiddelbart.
° Dernaest har fastsaettelsen af en frist til formaal at hindre eventuelle spekulationer og den forskelsbehandling, dette kan medfoere ...
° Endelig kraever hensynet til velordnet sagsbehandling et maksimum af forudseelighed i behandlingen af sagerne. Faellesskabets administration har indtil nu allerede behandlet naesten 7 000 anmodninger om overfoersel af nationale pensionsrettigheder. Det vil medfoere vanskeligheder, hvis administrationen til enhver tid maa acceptere forsinkede anmodninger, idet det vil forhindre en normal afvikling af sagsbehandlingen".
19 Ifoelge Kommissionen har Domstolen i ovennaevnte sag, Gritzmann-Martignoni, anerkendt, at der kan fastsaettes en saadan frist.
20 Kommissionen er af den opfattelse, at fastsaettelse af fristen, der loeb fra den 1. april til den 30. september 1990, er sket med respekt af de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser. Fravigelser fra denne frist kan ifoelge Kommissionen kun accepteres i tilfaelde af "force majeure", der beror paa forhold, som ikke kan tilregnes tjenestemanden. Sagsoegeren har imidlertid ikke paaberaabt sig saadanne omstaendigheder.
Rettens bemaerkninger
21 Det bemaerkes indledningsvis, at Kommissionen ° som erkendt af sagsoegeren ° var berettiget til at fastsaette generelle gennemfoerelsesbestemmelser med henblik paa anvendelsen af artikel 11, stk. 2, i vedtaegtens bilag VIII. Kommissionen har ikke overskredet graenserne for den kompetence, som den efter vedtaegtens bestemmelser har til at udstede gennemfoerelsesbestemmelser, ved at fortolke udtrykket "ved sin fastansaettelse" i den naevnte artikel 11, stk. 2, i bilag VIII saaledes, at der gives ansoegere et vist tidsrum, regnet fra deres fastansaettelse, til at overveje en eventuel anmodning om overfoersel, og ved at fastsaette denne periode til seks maaneder. Den saaledes fastsatte frist er rimelig og giver tilstraekkelig tid til overvejelse, naar bortses fra de saerlige tilfaelde, hvor ansoegeren befinder sig i en undtagelsessituation af grunde, der ikke kan tilregnes ham.
22 For at udfylde de huller i forbindelse med gennemfoerelsen af artikel 11 i vedtaegtens bilag VIII, som foelge af, at bestemmelsen ikke indeholder en udtrykkelig bestemmelse for det tilfaelde, at en medlemsstats lovgivning ikke indeholder bestemmelser, der muliggoer overfoersel af optjente pensionsrettigheder fra det nationale pensionssystem til Faellesskabets pensionssystem, eller for det tilfaelde, at der i en medlemsstats lovgivning efter en aendring i den nationale ordning fastsaettes en ny frist til at anmode om overfoersel, bestemmes i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser, at seksmaanedersfristen for fremsaettelse af anmodningen over for Faellesskabets administration skal regnes fra tidspunktet, "hvor overfoerslen er mulig". Retten kan heller ikke kritisere denne fortolkning, der paa ingen maade er indskraenkende, og som er i overensstemmelse med formaalet med den omhandlede vedtaegtsbestemmelse.
23 Retten konstaterer dernaest, at Kommissionen i den tidligere meddelelse, der blev offentliggjort den 29. marts 1990 i den saerlige faellesudgave af Meddelelser fra administrationen henledte tjenestemaendenes opmaerksomhed paa tilstedevaerelsen af en "praeklusionsfrist paa seks maaneder".
24 Med hensyn til karakteren af den i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser fastsatte frist bemaerkes foerst, at Domstolen i den tidligere naevnte dom i sagen Gritzmann-Martignoni, hvori Domstolen skulle tage stilling til anvendelse af de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser i 1977-versionen, der fortsat er gaeldende, udtrykkeligt lod spoergsmaalet om, "hvorvidt den frist, der er fastsat i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser, er praeklusiv ..." (praemis 11) staa aabent. I denne sag har administrationen imidlertid fastsat en "praeklusionsfrist" i den ovennaevnte meddelelse, selv om de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser, i medfoer at hvilke meddelelsen er udstedt, ikke indeholder en saadan, og selv om Kommissionen selv i 1972 ophaevede enhver henvisning til den praeklusionsfrist, som indtil da fandtes i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser. Ydermere bemaerkes, at Kommissionen saavel under den skriftlige forhandling som under den mundtlige forhandling har oplyst, at den uanset den i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser fastsatte almindelige frist ikke anser sig for afskaaret fra at tage hensyn til aarsager, der er uafhaengige af ansoegerens vilje, og som ikke kan tilregnes den paagaeldende, hvilket ikke ville kunne ske, saafremt der forelaa en praeklusionsfrist, som ansoegeren alene kan undtages fra i tilfaelde af force majeure.
25 Uden at det er noedvendigt at tage stilling til, hvorvidt Kommissionen kan fastsaette en praeklusionsfrist i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser, maa det fastslaas, at Kommissionens administration i hvert fald ikke var berettiget til, saaledes som den har gjort i meddelelsen af 29. marts 1990, i forbindelse med anvendelsen af de omhandlede regler at indfoere strengere betingelser, end det tillades af det juridiske grundlag, som de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser udgoer.
26 I sin afgoerelse af 13. december 1990, hvorved sagsoegerens anmodning blev afslaaet, og som blev truffet i henhold til de ovennaevnte regler og efter den omtvistede meddelelse, stoetter Kommissionen sig imidlertid udtrykkeligt og udelukkende paa tilstedevaerelsen af en "praeklusionsdato", der, som det er konstateret i praemis 25, savner hjemmel. Kommissionen har saaledes anset sig for bundet af praeklusionsfristen uden at undersoege, hvorvidt der forelaa aarsager, som var uafhaengige af ansoegerens vilje, og som kunne tjene som undskyldning for, at seksmaanedersfristen ikke blev overholdt. Det foelger heraf, at afgoerelsen er behaeftet med en retlig mangel.
27 Retten bemaerker i oevrigt, at det paahviler den af egen drift at rejse spoergsmaalet om tilsidesaettelse af den begrundelsespligt, der er fastsat i vedtaegtens artikel 25 (jf. senest Rettens dom af 28.1.1992, Speybrouk mod Parlamentet, sag T-45/90, praemis 89, Sml. II, s. 33).
28 Retten konstaterer paa dette tidspunkt, at selv om den skrivelse, der medfulgte sagsoegerens anmodning af 9. oktober 1990, oplyste, at "anmodningens sene fremkomst skyldes delvis problemer med posten som foelge af sagsoegerens forflyttelse fra Bruxelles til Luxembourg den 1. marts 1990", henviser afgoerelsen af 13. december 1990 alene til den paastaaede "praeklusionsdato" uden i oevrigt at komme ind paa, hvorvidt der forelaa de saerlige undskyldende aarsager til anmodningens sene indgivelse, som sagsoegeren anfoerte.
29 Retten konstaterer herefter, at Kommissionen ved at afslaa sagsoegerens anmodning udelukkende med henvisning til en praeklusionsfrist og uden at tage stilling til sagsoegerens undskyldning i skrivelsen af 9. oktober 1990 med hensyn til anmodningens forsinkelse har tilsidesat sin forpligtelse ifoelge vedtaegtens artikel 25, stk. 2, til at begrunde sin afgoerelse, hvorfor denne er behaeftet med en mangel i form af en utilstraekkelig begrundelse.
30 Da afgoerelsen saaledes baade er behaeftet med en retlig mangel og utilstraekkeligt begrundet, findes Kommissionen at have tilsidesat saavel vaesentlige formkrav som de omtalte almindelige gennemfoerelsesbestemmelser paa en saadan maade, at det paavirker lovligheden af dens afgoerelse af 13. december 1990. Som foelge heraf, og uden at der er grund til at tage stilling til parternes oevrige anbringender, boer afgoerelsen annulleres.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
31 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da Kommissionen har tabt sagen, paalaegges den at betale samtlige sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Tredje Afdeling)
1) Kommissionens afgoerelse af 13. december 1990 annulleres.
2) Kommissionen betaler sagens omkostninger.