61996CJ0114_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-114/96,
angaaende en anmodning, som Tribunal de police de Luxembourg i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag
Ministère Public
mod
René Kieffer og Romain Thill,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen og gyldigheden af Raadets forordning (EOEF) nr. 3330/91 af 7. november 1991 om statistikker over udveksling af goder mellem medlemsstater (EFT L 316, s. 1),
har
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, G.F. Mancini (refererende dommer), og dommerne J.L. Murray og P.J.G. Kapteyn,
generaladvokat: M.B. Elmer
justitssekretaer: assisterende justitssekretaer H. von Holstein,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
- René Kieffer og Romain Thill ved advokat Marc Thewes, Luxembourg, og saerlig rettergangsfuldmaegtig Alain Schumacher
- den luxembourgske regering ved afdelingschef Nicolas Schmit, Afdelingen for OEkonomiske Forbindelser og Samarbejde, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtiget
- Raadet for Den Europaeiske Union ved juridisk konsulent Christina Giorgi, og Frédéric Anton, Raadets Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede
- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent Juergen Grunwald, bistaaet af Jean-Francis Pasquier, national tjenestemand, som er midlertidigt udstationeret ved Den Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der er afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 16. januar 1997 af René Kieffer og Romain Thill ved advokat Marc Thewes, af den luxembourgske regering ved advokat Alain Lorang, Luxembourg, af Raadet ved Frédéric Anton og af Kommissionen ved Juergen Grunwald,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 27. februar 1997,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 2. april 1996, indgaaet til Domstolen den 9. april s.aa., har Tribunal de police de Luxembourg i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen og gyldigheden af Raadets forordning (EOEF) nr. 3330/91 af 7. november 1991 om statistikker over udveksling af goder mellem medlemsstater (EFT L 316, s. 1, herefter »forordningen«).
2 Spoergsmaalene er opstaaet under en straffesag, som Ministère Public (Anklagemyndigheden) har rejst mod René Kieffer og Romain Thill, som er tiltalt for i 1993 og 1994 at have undladt at afgive de statistiske oplysninger, som de er forpligtet til efter forordningen.
Forordningen
3 Forordningens artikel 3, stk. 1, foerste afsnit, bestemmer, at »alle varebevaegelser fra en medlemsstat til en anden er omfattet af statistikkerne over udveksling af goder mellem medlemsstater.« Med henblik herpaa indfoeres der ved forordningens artikel 6 et permanent system til indsamling af statistiske oplysninger, som benaevnes »Intrastat-systemet«.
4 Ifoelge forordningens artikel 5, stk. 1, er privatpersoner fritaget for de forpligtelser, som udarbejdelsen af de i artikel 4 omhandlede statistikker ville indebaere. Artikel 5, stk. 2, foerste punktum, bestemmer saaledes:
»Denne fritagelse gaelder ligeledes for de oplysningspligtige, der som momspligtige i en given medlemsstat er omfattet af en af de saerordninger, der er fastsat i artikel 24 og 25 i direktiv 77/388/EOEF.«
5 Ifoelge forordningens artikel 8, stk. 1, paahviler oplysningspligten i forbindelse med Intrastat-systemet enhver fysisk eller juridisk person, som medvirker i en udveksling af goder mellem medlemsstater.
6 De statistiske oplysninger, som kraeves i forbindelse med Intrastat-systemet, skal ifoelge artikel 13, stk. 1, indberettes i form af periodiske angivelser, som den oplysningspligtige fremsender til de kompetente nationale myndigheder inden for den frist og paa de betingelser, som Kommissionen fastsaetter i henhold til forvaltningskomitéproceduren. Ifoelge artikel 14 kan den oplysningspligtige, som ikke opfylder sine forpligtelser efter forordningen, paalaegges sanktioner, som medlemsstaterne fastsaetter i henhold til deres nationale bestemmelser paa dette omraade.
7 Den oplysningspligtige er i forordningens artikel 20, stk. 5, defineret som den fysiske eller juridiske person, som:
»a) har hjemsted i afsendelsesmedlemsstaten, og:
- har indgaaet den aftale, dog ikke transportaftale, der har foert til varernes afsendelse, eller, hvis en saadan aftale ikke foreligger
- afsender varerne eller lader varerne afsende, eller, hvis dette ikke er tilfaeldet
- er i besiddelse af de varer, der afsendes
b) har hjemsted i modtagermedlemsstaten, og:
- har indgaaet den aftale, dog ikke transportaftale, der har foert til varernes levering, eller, hvis en saadan aftale ikke foreligger
- modtager varerne eller lader varerne afsende, eller, hvis dette ikke er tilfaeldet
- er i besiddelse af de varer, der leveres«.
8 Forordningens artikel 21 bestemmer, at varerne, med forbehold af artikel 34, skal betegnes saaledes, at de med lethed kan klassificeres noejagtigt inden for den mest detaljerede underopdeling, som de henhoerer under i den gaeldende udgave af Den Kombinerede Nomenklatur, og at det ottecifrede kodenummer, der svarer til den naevnte opdeling i Den Kombinerede Nomenklatur, ligeledes skal anfoeres for hver vareart. Dette skal ske i det medium, der anvendes til overfoersel af statistiske oplysninger til de kompetente tjenestegrene.
9 Artikel 23, stk. 1 og 2, lyder saaledes:
»1. For hver vareart skal foelgende data anfoeres i det statistiske informationsmedium i forbindelse med overfoersel af oplysninger til de kompetente tjenestegrene:
a) i modtagermedlemsstaten: den medlemsstat, hvorfra varerne kommer i henhold til artikel 24, stk. 1
b) i afsendelsesmedlemsstaten: bestemmelsesmedlemsstaten for varerne i henhold til artikel 24, stk. 2
c) varernes maengde i nettovaegt og supplerende enheder
d) varernes vaerdi
e) transaktionens art
f) leveringsbetingelser
g) forventet transportform.
2. Medlemsstaterne kan ikke forskrive, at der i det statistiske informationsmedium skal anfoeres andre oplysninger end de i stk. 1 anfoerte, dog med undtagelse af foelgende oplysninger:
a) i modtagermedlemsstaten: oprindelsesland; denne oplysning kan dog kun kraeves inden for rammerne af faellesskabsretten
b) i afsendelsesmedlemsstaten: oprindelsesomraade; i modtagermedlemsstaten: bestemmelsesomraade
c) i afsendelsesmedlemsstaten: lastehavn eller -lufthavn; i modtagermedlemsstaten: lossehavn eller -lufthavn
d) i afsendelsesmedlemsstaten og i modtagermedlemsstaten: den formodede omladningshavn eller -lufthavn, der er beliggende i en anden medlemsstat, saafremt denne udarbejder en transitstatistik
e) i givet fald den statistiske ordning.«
10 De statistiske taerskler er i forordningens artikel 28, stk. 1, defineret som de graenser udtrykt i vaerdi, under hvilke de forpligtelser, som paahviler de paagaeldende oplysningspligtige, enten suspenderes eller lempes. Fritagelsestaersklerne er de taerskler, som gaelder for de i artikel 5, stk. 2, naevnte oplysningspligtige.
11 Ifoelge artikel 28, stk. 4, foerste og andet afsnit, fritager tilpasningstaersklerne de oplysningspligtige for de i artikel 13, stk. 1, naevnte angivelser; de oplysningspligtige opfylder i saa henseende deres forpligtelser med den periodiske skatteangivelse, som de skal foretage som momspligtige. Tilpasningstaersklerne fastsaettes af medlemsstaterne paa hoejere niveauer end fritagelsestaersklerne. Ifoelge artikel 28, stk. 5, giver forenklingstaersklerne de oplysningspligtige mulighed for i de erklaeringer, som de afgiver i henhold til artikel 13, stk. 1, ud over det ottecifrede kodenummer, der svarer til underopdelingen i Den Kombinerede Nomenklatur, og som identificerer varearten, kun at angive den medlemsstat, hvorfra varerne kommer, eller bestemmelsesmedlemsstaten samt varernes vaerdi. Ifoelge artikel 28, stk. 6, foerste afsnit, udtrykkes tilpasnings- og forenklingstaerskler i aarlige vaerdier af transaktioner inden for Faellesskabet.
12 Ifoelge artikel 28, stk. 6, tredje afsnit, finder tilpasnings- og forenklingstaersklerne saerskilt anvendelse paa erhvervsdrivende i EF-samhandelen ved henholdsvis afsendelse og modtagelse.
13 Forenklingstaersklerne er i artikel 28, stk. 8, fastsat til 100 000 ECU ved afsendelsen og 100 000 ECU ved modtagelsen. Kommissionen kan haeve forenklingstaersklernes niveau i overensstemmelse med forvaltningskomitéproceduren.
14 Ifoelge forordningens artikel 28, stk. 9, kan medlemsstaterne fastsaette deres tilpasnings- og forenklingstaerskler paa hoejere niveauer. Ifoelge artikel 28, stk. 10, kan Kommissionen - i tilfaelde af, at medlemsstaternes anvendelse af tilpasnings- og forenklingstaersklerne forringer kvaliteten af statistikken over handelen mellem medlemsstaterne, under hensyntagen til medlemsstaternes egne oplysninger, eller foroeger de oplysningspligtiges indberetningsbyrde, i en saadan grad, at forordningens maalsaetninger beroeres - fastsaette bestemmelser til genetablering af grundlaget for opretholdelse af denne kvalitet eller denne lempelse.
15 Endelig bestemmer forordningens artikel 34 saaledes:
»1. Saavel hvad angaar de varer, for hvilke Intrastat-systemet finder anvendelse, som andre varer, kan Kommissionen i henhold til artikel 30 med det formaal at lette de oplysningspligtiges arbejde, indfoere forenklede procedurer for indsamling af oplysninger, og, i saerdeleshed, skabe forudsaetninger for oeget brug af automatisk databehandling og af elektronisk fremsendelse af oplysningerne.
2. Medlemsstaterne kan for at tage hensyn til deres saerlige administrative struktur indfoere andre forenklede procedurer end de i stk. 1 omhandlede, forudsat at de oplysningspligtige selv kan vaelge, hvilke af disse procedurer de vil foelge«.
Den nationale lovgivning
16 Ifoelge artikel 7 i den luxembourgske lov af 9. juli 1962 om oprettelse af et centralt organ for statistik og oekonomisk analyse kan der paalaegges boede, hvis oplysningspligten efter forordningen ikke efterkommes. Stoerrelsen af denne boede er blevet forhoejet flere gange, senest ved artikel IX i lov af 13. juni 1994 om ordningen for idoemmelse af straf. Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at stoerrelsen af den paalagte boede for oejeblikket udgoer mellem 10 001 og 100 000 LFR.
17 Denne boede idoemmes enhver fysisk person, som naegter at afgive erklaering, og denne strafferetlige domfaeldelse indfoeres i strafferegistrets bulletin nr. 1 og 2, hvorved der gives meddelelse derom saavel til de judicielle myndigheder som til de forvaltningsgrene og offentligretlige juridiske personer, som er naevnt i arrêté ministériel af 22. november 1977, der fastsaetter listen over de forvaltningsgrene og offentligretlige juridiske personer, der kan kraeve strafferegistrets bulletin nr. 2 tilsendt. Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at undladelsen af at betale boeden kan medfoere frihedsstraf, som kriminalretterne kan idoemme som forvandlingsstraf.
Tvistens forhistorie
18 De tiltalte i hovedsagen, som er direktoererne for anpartsselskabet Établissements Kieffer & Thill, driver en automobilforretning i Luxembourg, hvortil er knyttet et vaerksted for reparation af biler, og de foretager endvidere koeb og salg af beskadigede og brugte biler, samt reservedele og alle former for tilbehoer til biler.
19 De er tiltalt for at have tilsidesat forpligtelsen efter forordningen til at angive oplysninger om selskabets ind- og udfoersler.
20 Kieffer og Thill har erkendt, at omsaetningen i det selskab, som de er direktoerer for, overskrider forenklingstaersklen, som i Luxembourg er fastsat til 10 000 000 LFR, hvorfor de efter forordningen er forpligtet til hver maaned at afgive en detaljeret erklaering, hvori samtlige forsendelser af varer til en anden medlemsstat er angivet.
21 De anfoerer imidlertid, at de for at opfylde denne forpligtelse er noedt til enten at ansaette personale specielt til dette formaal eller at lade det udfoere af andre, hvilket i begge tilfaelde vil paafoere dem supplerende omkostninger. For det andet anfoerer de, at disse supplerende omkostninger i det mindste indirekte vil haemme selskabets bestraebelser paa at foroege sin eksport ud over den aarlige taerskel, som er fastsat for forpligtelsen til at udfaerdige denne erklaering. Endelig vil denne hindring ifoelge de tiltalte i hovedsagen virke som en tilskyndelse til at afsaette varerne paa det indenlandske marked.
22 Den forelaeggende ret er af den opfattelse, at den detaljerede erklaering, som kraeves afgivet efter forordningen, udgoer en supplerende forpligtelse, som ikke paahviler erhvervsdrivende, der udelukkende driver virksomhed paa det indenlandske marked. Desuden har den anfoert, at forpligtelsen til at afgive denne erklaering og den heraf foelgende foroegelse af de byrder, som paahviler de paagaeldende virksomheder, kan have en afskraekkende virkning for saadanne smaa og mellemstore virksomheder, som er etableret i Luxembourg, og hvis aktiviteter paa grund af Luxembourgs ringe stoerrelse ikke er begraenset til det nationale omraade.
23 Under disse forhold har den forelaeggende ret fundet, at det boer efterproeves, om en saadan hindring er velbegrundet i betragtning af de ved forordningen tilstraebte formaal, og om disse formaal ikke kunne opfyldes ved anvendelsen af mindre indgribende foranstaltninger. Den har derfor besluttet at udsaette afgoerelsen i sagen og at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»1 Maa der ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3330/91 af 7. november 1991 antages at vaere indfoert en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion for udvekslingen af goder mellem medlemsstaterne, som er forbudt efter EOEF-traktatens artikel 30-34, for saa vidt som det ved forordningen paalaegges medlemsstaterne at indhente en detaljeret erklaering fra enhver virksomhed, hvis omsaetning ligger over de fastsatte fritagelses-, tilpasnings- eller forenklingstaerskler, om alle virksomhedens ind- og udfoersler inden for EF?
2 Udgoer forpligtelsen til at afgive de kraevede oplysninger i medfoer af Intrastat-ordningen saavel i de eksporterede varers oprindelses- som bestemmelsesland - en forpligtelse, der i henhold til luxembourgsk ret er sanktioneret med straf i tilfaelde af en naegtelse af at indsende de kraevede oplysninger til det centrale organ for statistik og oekonomisk analyse - en tvangsforanstaltning over for de erhvervsdrivende, som maa anses for uberettiget, og som staar i misforhold til det almene formaal, der forfoelges, hvorfor forpligtelsen strider mod EOEF-traktatens artikel 3 B, stk. 3, som indsat ved artikel G, nr. 5, i traktaten om Den Europaeiske Union, der blev undertegnet i Maastricht den 7. februar 1992?«
De praejudicielle spoergsmaal
24 Med disse praejudicielle spoergsmaal oensker den forelaeggende ret i det vaesentlige oplyst, om forordningen er ugyldig, for saa vidt som den paalaegger medlemsstaterne at indhente en detaljeret erklaering fra enhver virksomhed, hvis omsaetning ligger over de fastsatte fritagelses-, tilpasnings- eller forenklingstaerskler, om alle virksomhedens ind- og udfoersler inden for EF. Dels kan de forpligtelser, der herved er paalagt virksomhederne, udgoere en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion, der er forbudt efter EF-traktatens artikel 30 og 34. Dels kan forpligtelsen til at afgive de kraevede oplysninger i medfoer af Intrastat-systemet saavel i den stat, hvor de eksporterede varer har oprindelse, som i bestemmelsesstaten, udgoere en byrde for de erhvervsdrivende, som maa anses for uberettiget, og som staar i misforhold til det almene formaal, der forfoelges, og som derfor er i strid med proportionalitetsprincippet.
25 Hvad angaar det foerst led af spoergsmaalet goer de tiltalte i hovedsagen gaeldende, at forordningen paatvinger virksomhederne yderligere omkostninger og byrder, da de for hver enkelt transaktion, uanset dennes vaerdi, er forpligtet til at skaffe sig en raekke komplicerede oplysninger, saasom det ottecifrede kodenummer i Den Kombinerede Nomenklatur. Desuden anfoerer de, at oplysningspligten er mere indgribende, end det er noedvendigt, paa grund af de detaljerede oplysninger, der skal vaere indeholdt i erklaeringen, og fordi oplysningspligten gaelder saavel i forsendelses- som i bestemmelsesmedlemsstaten.
26 Heroverfor har den luxembourgske regering samt Raadet og Kommissionen fremhaevet, at det er af betydning for det indre marked at have et tilstraekkeligt praecist kendskab til varebevaegelserne inden for Faellesskabet. Endvidere anfoerer de, at de restriktive virkninger, som forpligtelsen til at afgive erklaeringen eventuelt kan have for de frie varebevaegelser, er for indirekte og usikre til, at de kan hindre samhandelen inden for Faellesskabet. Den nye ordning for indsamling af oplysninger, som blev indfoert ved forordningen, medfoerte nemlig faerre byrder for virksomhederne end den gamle ordning og en raekke klare fordele for dem.
27 I den forbindelse er der grund til at fremhaeve, at forbuddet mod kvantitative restriktioner og foranstaltninger med tilsvarende virkning ifoelge Domstolens faste praksis ikke blot gaelder for nationale foranstaltninger, men ogsaa for foranstaltninger, der udgaar fra faellesskabsinstitutionerne (jf. bl.a. dom af 17.5.1984, sag 15/83, Denkavit Nederland, Sml. s. 2171, praemis 15, og af 9.8.1994, sag C-51/93, Meyhui, Sml. I, s. 3879, praemis 11).
28 Det er ubestridt, at oplysningspligten paa grund af de detaljerede oplysninger, der skal vaere indeholdt i erklaeringen, og den omstaendighed, at pligten gaelder saavel i forsendelses- som i bestemmelsesmedlemsstaten, har restriktive virkninger for de frie varebevaegelser.
29 Forordningens formaal er imidlertid, som det fremgaar af den foerste betragtning, at gennemfoere det indre marked ved at tilvejebringe et tilfredsstillende niveau for indhentning af oplysninger om udveksling af goder mellem medlemsstater ved en fremgangsmaade, som ikke indebaerer nogen kontrol ved graenserne mellem medlemsstaterne. Endvidere fremgaar det af forordningens tredje betragtning, at visse af Faellesskabets politikker skal kunne bygge paa et talmateriale, som giver det mest aktuelle, noejagtige og mest detaljerede billede af det indre marked.
30 Som Domstolen tidligere har fastslaaet, kan hindringer for de frie varebevaegelser vaere berettiget, naar de er noedvendige for indsamling af rimeligt fuldstaendige og korrekte oplysninger om varebevaegelserne inden for Faellesskabet (jf. bl.a. dom af 25.10.1979, sag 159/78, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 3247, praemis 7).
31 Det formaal, som forfoelges med forordningen, og som er at gennemfoere det indre marked ved at tilvejebringe statistikker over udvekslingen af goder mellem medlemsstater, forekommer derfor berettiget. Desuden er de restriktive virkninger, som dette formaal medfoerer, rimeligt afpassede efter formaalet. Det maa dog endvidere undersoeges, om de restriktive virkninger er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.
32 Herom har Raadet for det foerste gjort gaeldende, at risikoen for supplerende omkostninger er begraenset, da virksomhederne raader over alle de relevante oplysninger paa det tidspunkt, hvor de foretager deres oekonomiske transaktioner. Desuden er de forskellige taerskler netop fastsat for at goere det muligt at tage hensyn til de oplysningspligtiges interesser. Endelig har virksomhederne gratis faaet stillet moderne edb-hjaelpemidler til raadighed, saasom, paa EF-niveau, det edb-program (IDEP/CN8), som er udviklet af Kommissionen.
33 Ifoelge Domstolens praksis er det ved afgoerelsen af, om en faellesskabsbestemmelse er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, afgoerende, om de midler, der bringes i anvendelse, er egnede til at virkeliggoere de tilstraebte maal og ikke gaar ud over, hvad der er noedvendigt for at virkeliggoere dette (dom af 9.11.1995, sag C-426/93, Tyskland mod Raadet, Sml. I, s. 3723, praemis 42).
34 Selv om den oplysningspligt, der foelger af forordningen, navnlig rammer den graenseoverskridende samhandel, og at det kraever tid og omkostninger at tilvejebringe erklaeringen med de noedvendige oplysninger, navnlig for de smaa og mellemstore virksomheder, staar de restriktive virkninger af oplysningspligten ikke uden videre i misforhold til det tilstraebte formaal.
35 For det foerste er der nemlig, selv om virksomhederne er forpligtet til at give oplysning om alle transaktioner, fastsat forskellige taerskler netop for at goere det muligt at tage hensyn til virksomhedernes interesser og for ikke at paalaegge dem en byrde, der er uforholdsmaessig stor i forhold til de resultater, som brugerne af statistikken med rette kan forvente.
36 For det andet har Faellesskabets institutioner, som navnlig Raadet har fremhaevet, gratis stillet moderne edb-hjaelpemidler til raadighed for virksomhederne, saasom edb-programmet IDEP/CN8.
37 Under hensyn til de anfoerte betragtninger findes den oplysningspligt, som er paalagt ved forordningen, ikke at gaa ud over, hvad der er noedvendigt for at virkeliggoere det med forordningen tilstraebte formaal. Dette maa saa meget mere antages, som faellesskabslovgiver har et skoen inden for rammerne af sine harmoniseringsbefoejelser, saaledes som Domstolen flere gange har fastslaaet (jf. bl.a. foernaevnte dom i sagen Meyhui, praemis 21).
38 Hvad angaar det andet led af den nationale rets spoergsmaal, fremgaar det af naervaerende doms praemis 33-37, at oplysningspligten efter forordningen staar i rimeligt forhold til det almene formaal, som forordningen tilstraeber.
39 Spoergsmaalet maa herefter besvares med, at gennemgangen af forordningen intet har frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
40 De udgifter, der er afholdt af den luxembourgske regering samt af Raadet for Den Europaeiske Union og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal de police de Luxembourg ved kendelse af 2. april 1996, for ret:
Gennemgangen af Raadets forordning (EOEF) nr. 3330/91 af 7. november 1991 om statistikker over udveksling af goder mellem medlemsstater har intet frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed.