61990CJ0345_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 23. november 1990 har Europa-Parlamentet i henhold til artikel 49 i EOEF-statutten og de tilsvarende bestemmelser i EKSF- og Euratom-statutterne for Domstolen ivaerksat appel til proevelse af dom, afsagt af Retten i Foerste Instans den 20. september 1990 (sag T-37/89, Hanning mod Europa-Parlamentet, Sml. II, s. 463), hvorved Retten for det foerste annullerede Parlamentets afgoerelse om at se bort fra resultaterne af udvaelgelsesproeve PE/41/A og ivaerksaette en ny udvaelgelsesproeve, samt Europa-Parlamentets stiltiende afvisning af Hanning' s klage af 17. juni 1988 over denne afgoerelse, og for det andet paalagde Europa-Parlamentet at betale sagens omkostninger.
2 Retten har i sin dom (praemis 1-12) konstateret, at Parlamentet den 5. december 1986 offentliggjorde en meddelelse om almindelig udvaelgelsesproeve PE/41/A (EFT C 311, s. 13) paa grundlag af kvalifikationsbeviser og proever. Dette skete med henblik paa ansaettelse af en engelsksproget kontorchef i loenklasse A3 ved Informationskontoret i London.
3 To ansoegere, Spence og Waters, som er tjenestemaend ved Parlamentet, og som havde faaet afslag paa at deltage, fordi de ikke havde indsendt den dokumentation, der kraevedes i henhold til meddelelsen om udvaelgelsesproeven, fik efter at have indgivet en klage adgang til at deltage i proeven under henvisning til, at den manglende dokumentation fremgik af deres personlige aktmappe, som forvaltes af ansaettelsesmyndigheden.
4 Efter proevens afholdelse blev Hanning med 72 point opfoert som den foerste paa egnethedslisten. De tre andre ansoegere paa listen var: Beck (69 point), Spence og Waters (med hver 63 point). Ifoelge pointopgoerelsen havde en femte ansoeger, Tate, med 58 point opnaaet det minimumsantal, som kraevedes for at blive opfoert paa listen. Da listen kun kunne omfatte fire ansoegere, var Tate ikke blevet opfoert herpaa.
5 Efter at Hanning havde faaet meddelelse om, at han var opfoert paa egnethedslisten, og paa Parlamentets anmodning havde gennemgaaet laegeundersoegelsen forud for ansaettelsen, blev han ved skrivelse af 6. april 1988, underskrevet af chefen for Personaleafdelingen, underrettet om, at Parlamentets formand "havde konstateret visse uregelmaessigheder i proceduren" under udvaelgelsesproeven, "og ansaa det for rigtigt ikke at foretage en udnaevnelse, men afholde en ny udvaelgelsesproeve paa grundlag af kvalifikationsbeviser og proever".
6 Hanning indgav den 17. juni 1988 - i medfoer af artikel 90, stk. 2, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten") - en klage over denne afgoerelse til Parlamentets formand.
7 Parlamentet offentliggjorde den 30. marts 1988 en meddelelse om afholdelse af en ny almindelig udvaelgelsesproeve PE/41a/A med henblik paa at besaette den samme stilling (EFT C 82, s. 17). Sagsoegeren deltog i denne udvaelgelsesproeve. Paa egnethedslisten, som blev udarbejdet efter proeven, var foelgende fire ansoegere opfoert: Bond med 80,5 point, Hanning med 73 point, Holdsworth med 72 point og Wood med 70,5 point. Tate befandt sig med 66 point endnu engang paa femtepladsen. Udvaelgelsesproeven foerte til udnaevnelse af Bond.
8 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 29. juni 1988, der ved Domstolens kendelse af 15. november 1989 blev hjemvist til Retten i medfoer af artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans, har Hanning nedlagt paastand om annullation af Parlamentets formands afgoerelse, der er indeholdt i skrivelse af 6. april 1988, om at han anerkendes at have krav paa at blive udnaevnt paa grundlag af udvaelgelsesproeve PE/41/A, samt at han tilkendes en 1 BFR i erstatning for sit ikke-oekonomiske og personlige tab og fuld erstatning for det oekonomiske tab.
9 Retten har anfoert, at Hanning til stoette for annullationspaastanden har gjort fem anbringender gaeldende: For det foerste, at Parlamentet har tilsidesat vedtaegtens artikel 33; for det andet, at Parlamentet har tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning; for det tredje, at det ikke har overholdt betingelserne for at tilbagekalde en forvaltningsakt, og for det fjerde, at det har begaaet magtfordrejning. Endelig har han gjort gaeldende, at afgoerelsens begrundelse var utilstraekkelig og forkert.
10 Efter at have afvist den af Parlamentet fremsatte formalitetsindsigelse mod Hanning' s soegsmaal (den appellerede doms praemis 23) har Retten gennemgaaet parternes argumentation vedroerende de fire foerste anbringender og besluttet at tage stilling til anbringendet om den anfaegtede afgoerelses begrundelse (praemis 37 og 38).
11 Retten har fastslaaet, at den anfaegtede afgoerelse var utilstraekkeligt begrundet (praemis 40). Men den har derefter undersoegt, om de af Parlamentet under retsforhandlingerne afgivne forklaringer kunne afhjaelpe denne formelle mangel og indebaere en lovlig begrundelse for den anfaegtede afgoerelse (praemis 41-44).
12 Retten har foerst afvist den af Parlamentet i svarskriftet fremsatte begrundelse, hvorefter ansaettelsesmyndigheden frit kunne afslutte en ansaettelsesprocedure, idet den konstaterede, at ansaettelsesmyndigheden i henhold til Domstolens retspraksis (dom af 9.2.1984, forenede sager 316/82 og 40/83, Kohler mod Revisionsretten, Sml. s. 641), selv om den ikke er forpligtet til at besaette en ledig stilling, kun kan afslutte en ansaettelsesprocedure, saafremt der findes ganske vaesentlige grunde herfor, som skal fremgaa klart og fuldstaendigt (praemis 45-48).
13 Retten har dernaest gennemgaaet de grunde, der er indeholdt i Parlamentets Juridiske Tjenestes notat af 9. februar 1988 om de klager, som var indgivet over proceduren under udvaelgelsesproeve PE/41/A, og som Parlamentet fremlagde i duplikken som vaerende begrundelserne for den anfaegtede afgoerelse.
14 Retten har for det foerste konstateret, at notatet med rette fastslog, at Spence og Waters ulovligt havde faaet adgang til udvaelgelsesproeven, da de ikke havde indsendt al den dokumentation, der kraevedes i meddelelsen om udvaelgelsesproeven (praemis 50-55).
15 Retten har for det andet i modsaetning til notatet fastslaaet, at ingen af klagerne mod afviklingen af udvaelgelsesproeve PE/41/A maatte antages at skulle tages til foelge, og de kunne saaledes ikke retligt begrunde Parlamentets annullation af udvaelgelsesproeven (praemis 56-67).
16 Retten har for det tredje konstateret, at Parlamentet i lyset af dommene af 23. oktober 1986 (sag 321/85, Schwiering mod Revisionsretten, Sml. s. 3199, og forenede sager 322/85 og 323/85, Hoyer mod Revisionsretten, Sml. s. 3215) havde foretaget en vurdering af, hvilken betydning det kunne have for udvaelgelsesproeven, at Tate ikke var blevet optaget paa egnethedslisten, fordi to ansoegere var blevet opfoert ulovligt, og at Parlamentet havde udledt heraf, at det kunne annullere udvaelgelsesproeven (praemis 68 og 69).
17 Retten har derefter i praemis 70 ff. i dommen anfoert:
"70. Det bemaerkes, at dette sagsforhold afviger fra Schwiering-sagen og Hoyer-sagen. I naevnte sager var proceduren i forbindelse med udvaelgelsesproeven retsstridig, fordi udvaelgelseskomitéen med urette havde naegtet visse ansoegere adgang til proeven, mens uregelmaessigheden ved proceduren under udvaelgelsesproeve PE/41/A skyldes, at to ansoegere, som burde have vaeret afvist, fejlagtigt fik adgang. Selv om det er korrekt, at proceduren i forbindelse med en udvaelgelsesproeve principielt i sin helhed bliver retsstridig, naar en ansoeger uretmaessigt er blevet afvist fra proeverne, goer det samme sig ikke gaeldende, saafremt en eller flere ansoegere fejlagtigt har faaet adgang. Under de omstaendigheder staar ansaettelsesmyndigheden over for en udvaelgelsesprocedure og en egnethedsliste, hvor de retsstridige dele kan udskilles fra de lovformelige. I den foreliggende sag bestod det ulovlige forhold alene i, at ansoegerne Spence og Waters deltog i proeven, og at de blev opfoert paa egnethedslisten. De oevrige ansoegere deltog gyldigt i udvaelgelsesproeven, og deres placering blev ikke paavirket af, at to ansoegere retsstridigt havde faaet adgang og dermed deltog ulovligt.
71. Hvis man overfoerer Domstolens afgoerelser i dommene af 23. oktober 1986 (sag 321/85, Schwiering, og forenede sager 322/85 og 323/85, Hoyer, naevnt ovenfor) paa naervaerende sag, hvor udvaelgelsesproceduren er delvis mangelfuld, kan det udledes, at ansaettelsesmyndigheden ikke var bundet af udvaelgelseskomitéens afgoerelser, for saa vidt som de var ulovlige. Det indebaerer dog ikke, at den derfor var afskaaret fra overhovedet at udnaevne en ansoeger paa grundlag af udvaelgelsesproeven. Ansaettelsesmyndighedens pligt til at traeffe lovlige afgoerelser afskar den blot fra at udnaevne Spence eller Waters, som paa grund af uregelmaessigheder ved udvaelgelsesproeven ikke burde have vaeret opfoert paa egnethedslisten. Derimod maatte det paahvile ansaettelsesmyndigheden at overveje muligheden af at udnaevne sagsoegeren, som lovligt var opfoert paa listen. Det tilfoejes, at ansaettelsesmyndigheden tilsvarende havde pligt til at overveje en eventuel udnaevnelse af Beck, som heller ikke var ulovligt opfoert paa listen.
72. I den situation var ansaettelsesmyndigheden bundet af Domstolens praksis i henhold til den naevnte dom af 9. februar 1984 (forenede sager 316/82 og 40/83, Kohler). Ud fra denne praksis paahvilede det ansaettelsesmyndigheden at overveje muligheden for at besaette den ledige stilling med en af de bestaaede ansoegere, som korrekt var opfoert paa listen, foerend den saa bort fra udvaelgelsesproevens resultater. For det foerste skulle den derfor undersoege muligheden for at udnaevne sagsoegeren, der var opfoert som den foerste paa egnethedslisten (jf. dom af 15.12.1966, sag 62/85, Serio mod Kommissionen for Det Europaeiske Atomenergifaellesskab, Sml. 1965-1968, s. 329; dom af 18.12.1986, sag 246/84, Kotsonis mod Raadet, Sml. s. 3988, jf. s. 4005 f.). Selv om det i disse domme anerkendes, at ansaettelsesmyndigheden er berettiget til at fravige den noejagtige raekkefoelge, der er et resultat af udvaelgelsesproeven, ud fra motiver, som det paahviler den at vurdere og begrunde for Domstolen, skal det understreges, at den skal have grunde, der er i tjenestens interesse, for at udnaevne en anden ansoeger end den, som er opfoert foerst paa listen. Selv om ansaettelsesmyndigheden havde kunnet fastslaa, at der foruden uregelmaessighederne ved udvaelgelsesproeven forelaa andre grunde af tjenstlig interesse, som var til hinder for at udnaevne sagsoegeren, burde den ifoelge samme praksis stadig have undersoegt muligheden for at udnaevne Beck.
73. I undersoegelsen af muligheden for at udnaevne sagsoegeren eller Beck burde Parlamentet lade Tate' s resultater indgaa, som ved en fejl ikke var blevet opfoert paa egnethedslisten alene af den grund, at udvaelgelsesproeven var behaeftet med uregelmaessigheder. Vedtaegtens artikel 30, som kun tillader udnaevnelse af en ansoeger opfoert paa egnethedslisten, var ikke til hinder for eventuelt at udnaevne Tate efter en saadan undersoegelse. Ansaettelsesmyndigheden kunne derfor gyldigt sammenligne Tate - den femte ansoeger, som havde opnaaet mindsteantallet af point - med sagsoegeren og Beck ved en undersoegelse af de tjenstlige grunde, som kunne vaere til hinder for at udnaevne de to ansoegere, oeverst paa listen. Da ansaettelsesmyndigheden ikke foretog en saadan undersoegelse, har den ikke udoevet sit skoen paa lovlig maade.
74. Det er kun for det tilfaelde, at Parlamentet gyldigt havde afgjort, at der forelaa tjenstlige grunde for at udnaevne Tate, at vedtaegtens artikel 30 ville have vaeret til hinder for en saadan afgoerelse. Hvis Parlamentet, efter at have forkastet udnaevnelsen af sagsoegeren og Beck ved en korrekt begrundet afgoerelse, havde villet udnaevne Tate, havde dette vaeret umuligt paa grund af uregelmaessighederne ved udvaelgelsesproceduren. Idet muligheden for at udnaevne sagsoegeren eller Beck ikke er blevet undersoegt, er den anfaegtede afgoerelse foelgelig behaeftet med en retlig mangel."
18 Sammenfattende har Retten fastslaaet, at da Parlamentet ikke kunne henvise til en vaesentlig grund som grundlag for at afslutte udvaelgelsesproceduren, var den anfaegtede afgoerelse ikke korrekt begrundet, og at den som foelge heraf burde annulleres (praemis 75).
19 Parlamentet har til stoette for paastanden om ophaevelse af Rettens dom gjort ét anbringende gaeldende, hvorefter Retten har tilsidesat ansaettelsesmyndighedens rettigheder og pligter vedroerende udvaelgelsesproever. Parlamentet har paa den ene side anfoert, at Retten har tilsidesat princippet om, at ansaettelsesmyndigheden ikke kan foretage udnaevnelser paa grundlag af en egnethedsliste, der er ulovligt opstillet. I denne sag var egnethedslisten, hvorpaa der var optaget to ansoegere, som ulovligt havde faaet adgang til proeven, hvilket Retten har fastslaaet, efter Parlamentets opfattelse behaeftet med alvorlige mangler og kunne ikke danne grundlag for at udnaevne Hanning. Parlamentet har paa den anden side anfoert, at Retten - ved at paalaegge ansaettelsesmyndigheden at vaelge en ansoeger fra en egnethedsliste, der omfatter faerre ansoegere, end udvaelgelseskomitéen havde besluttet, for at tage hensyn til de ulovligheder, som listen er behaeftet med - har underkendt det skoen, som ansaettelsesmyndigheden har ved valget af den ansoeger, der skal udnaevnes, og Retten har slet og ret sat sin egen vurdering i stedet for ansaettelsesmyndighedens.
20 Hanning, som har anfoert, at Retten indirekte har villet paatale, at den anfaegtede afgoerelse var behaeftet med magtfordrejning, har gjort gaeldende, at den anfaegtede dom er i fuld overensstemmelse med tjenestemandsvedtaegten og Domstolens praksis. Han har for det foerste gjort gaeldende, at de konstaterede uregelmaessigheder ikke medfoerer, at egnethedslisten er behaeftet med en mangel, som er tilstraekkelig grov til at medfoere, at udvaelgelsesproeven annulleres. Han har dernaest gjort gaeldende, at Retten - ved at anfoere, at Parlamentet var forpligtet til successivt at undersoege muligheden for at udnaevne de ansoegere, som lovligt var opfoert paa listen, og derefter at overveje den ansoegers kvalifikationer, som var den foerste, der ikke var opfoert paa listen, foerend det saa bort fra resultaterne af udvaelgelsesproeven - har begraenset sig til at anvise Parlamentet de regler, der skal foelges ved opfyldelse af Rettens dom uden at gribe ind i dets skoen.
21 Hvad naermere angaar retsforhandlingernes forloeb og parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
22 Domstolen har i de ovennaevnte domme af 23. oktober 1986, Schwiering mod Revisionsretten, praemis 11 og 12, og Hoyer mod Revisionsretten, praemis 12 og 13, fastslaaet, at selv om ansaettelsesmyndigheden ikke er befoejet til at annullere eller aendre en beslutning truffet af en udvaelgelseskomité, maa de afgoerelser, som den traeffer under udoevelsen af sine egne befoejelser, imidlertid ikke vaere behaeftet med retlige mangler. Ansaettelsesmyndigheden kan foelgelig ikke vaere bundet af udvaelgelseskomitéernes ulovlige beslutninger, for saa vidt dens egne beslutninger herved bliver ulovlige.
23 Det fremgaar af de ovenfor anfoerte betragtninger, at Retten i den appellerede dom paa den ene side har konstateret, at Spence og Waters ulovligt havde faaet adgang til proeven og derfor ulovligt var opfoert paa egnethedslisten, og paa den anden side, at Tate, den ansoeger, der havde opnaaet det i meddelelsen om udvaelgelsesproeven kraevede antal minimumspoint, ikke var blevet opfoert paa egnethedslisten, der allerede omfattede fire ansoegere, der var det maksimale antal i henhold til meddelelsen om udvaelgelsesproeven, heraf de to ansoegere, der var ulovligt opfoert. Retten har dog fundet, at Parlamentet, foer det kunne annullere udvaelgelsesproeven, forinden burde undersoege, om det ikke kunne vaelge en af de ansoegere, der lovligt var opfoert paa egnethedslisten, og sammenligne Tate' s kvalifikationer med de to sidstnaevntes kvalifikationer.
24 Parlamentet kan med rette goere gaeldende, at Retten ikke med denne begrundelse lovligt kunne traeffe den paagaeldende afgoerelse.
25 For det foerste har opfoerelsen paa egnethedslisten, der var begraenset til hoejst fire navne, af de to ansoegere, som med urette har faaet adgang til proeven, og som ikke burde figurere paa listen, ulovligt frataget Tate, som havde opnaaet det noedvendige antal point til at kunne blive optaget paa listen, muligheden for at blive opfoert paa listen af udvaelgelseskomitéen og derefter muligheden for at blive valgt af Parlamentet til den stilling, der skulle besaettes.
26 I modsaetning til hvad Retten i dommens praemis 73 har anfoert, havde Parlamentet ikke taget og kunne heller ikke - uden ulovligt at saette sin egen kompetence i stedet for udvaelgelseskomitéens - tage Tate' s ansoegning i betragtning, naar denne ikke var opfoert paa egnethedslisten og derfor ikke kunne udnaevnes.
27 For det andet foelger det af vedtaegtens artikel 27-30, at formaalet med en egnethedsliste, som er opstillet af udvaelgelseskomitéen, er at give ansaettelsesmyndigheden mulighed for at vaelge den ansoeger, som den anser for bedst egnet til at udfoere de opgaver, der er forbundet med den stilling, der skal besaettes.
28 Ansaettelsesmyndigheden er med henblik herpaa berettiget til at fravige den raekkefoelge, hvori ansoegerne er opfoert paa den af udvaelgelseskomitéen opstillede egnethedsliste, ud fra motiver, som det paahviler den at vurdere og begrunde for Faellesskabets retsinstanser, dog paa betingelse af, at den ikke udhuler selve udvaelgelsesbegrebet ved uden vaegtig grund helt at se bort fra resultatet af udvaelgelsesproeven (dom af 18.12.1986, sag 246/84, Kotsonis mod Raadet, Sml. s. 3989, praemis 9).
29 Det er i oevrigt for at lette ansaettelsesmyndighedens beslutning, at artikel 5, stk. 5, i bilag III til vedtaegten bestemmer, at udvaelgelseskomitéen saa vidt muligt skal opstille en liste, hvor antallet af ansoegere er mindst dobbelt saa stort som antallet af de stillinger, der skal besaettes. I den foreliggende sag fremgik det endog udtrykkeligt af meddelelsen om udvaelgelsesproeven, at egnethedslisten kun kunne omfatte indtil fire ansoegere.
30 Naar ansoegere er ulovligt opfoert paa en egnethedsliste, bl.a. fordi de ulovligt har faaet adgang til at deltage i proeven, kan ansaettelsesmyndigheden ikke udnaevne dem, og dens valgmuligheder beskaeres i samme omfang. Ansaettelsesmyndighedens skoen bliver saaledes begraenset paa ulovlig maade.
31 I den foreliggende sag er ansaettelsesmyndighedens valgmulighed begraenset til halvdelen, idet to ansoegere ud af de fire, som udvaelgelseskomitéen har opfoert paa egnethedslisten, ikke kan udnaevnes.
32 Det foelger af det foregaaende, at udvaelgelsesproceduren var behaeftet med uregelmaessigheder, og at Parlamentet lovligt kunne annullere den.
33 Ved paa det grundlag, der er anfoert ovenfor i praemis 17 og sammenfattet i praemis 23, at fastslaa, at Parlamentets afgoerelse ikke var lovligt begrundet, har Retten gjort sig skyldig i en retlig vildfarelse.
34 Punkt 1 i domskonklusionen i den appellerede dom vil derfor vaere at ophaeve.
35 I artikel 54, stk. 1, i EOEF-statutten for Domstolen bestemmes foelgende: "Giver Domstolen appellanten medhold, ophaever den den af Retten trufne afgoerelse. Domstolen kan i denne forbindelse enten selv traeffe endelig afgoerelse, hvis sagen er moden til paakendelse, eller hjemvise den til Retten til afgoerelse."
36 Som fastslaaet ovenfor i praemis 32 var udvaelgelsesproceduren ulovlig i sin helhed, og Parlamentet kunne lovligt annullere den.
37 Da Parlamentet med foeje har kunnet annullere udvaelgelsesproeven, kan de anbringender, som Hanning har gjort gaeldende for Retten med henblik paa annullation af denne afgoerelse, ikke tages til foelge.
38 Under disse omstaendigheder er der grundlag for at tage endelig stilling til sagen, jf. artikel 54, stk. 1, i EOEF-statutten for Domstolen og at frifinde Europa-Parlamentet for den af Hanning i staevningen nedlagte paastand om annullation af dels den af Europa-Parlamentets formand den 19. februar 1988 trufne afgoerelse om at se bort fra resultaterne af udvaelgelsesproeve PE/41/A og ivaerksaette en ny udvaelgelsesproeve, dels Europa-Parlamentets stiltiende afvisning af Hanning' s klage af 17. juni 1988 over denne afgoerelse.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
39 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, doemmes den tabende part til at afholde sagens omkostninger.
40 Det maa for det foerste konstateres, at der ikke kan gives medhold i den af Hanning for Retten fremsatte annullationspaastand, saaledes som det er anfoert ovenfor i praemis 38, og for det andet, at punkt 2 i domskonklusionen i Rettens dom, hvorved sagsoegte i oevrigt frifindes for de af Hanning nedlagte paastande, ikke er blevet appelleret. Hanning vil derfor vaere at betragte som den tabende part.
41 Det foelger imidlertid af artikel 122, jf. artikel 70, i procesreglementet, at institutionerne selv baerer deres egne omkostninger, naar appellen er ivaerksat af institutionerne.
42 Der er derfor grundlag for at paalaegge hver part at baere sine egne omkostninger baade for Domstolen og for Retten og at ophaeve punkt 3 i domskonklusionen i Rettens dom.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling)
1) Punkt 1 og 3 i domskonklusionen i den af Retten i Foerste Instans den 20. september 1990 afsagte dom (sag T-37/89, Hanning mod Parlamentet, Sml. II, s. 463), ophaeves.
2) Europa-Parlamentet frifindes for den af Hanning i staevningen nedlagte paastand om annullation af dels den af Europa-Parlamentets formand den 19. februar 1988 trufne afgoerelse om at se bort fra resultaterne af udvaelgelsesproeve PE/41/A og ivaerksaette en ny udvaelgelsesproeve, dels Europa-Parlamentets stiltiende afvisning af Hanning' s klage af 17. juni 1988 over denne afgoerelse.
3) Hver part baerer sine egne omkostninger baade for Domstolen og for Retten.