62015FJ0048_SUM
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM (enedommer)
18. juli 2016
Sag F-48/15
SD
mod
Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
»Personalesag – tjenestemænd – bedømmelse – bedømmelsesåret 2013 – bedømmelsesrapport – åbenbart urigtigt skøn – genopretningsplan – akt, der indeholder et klagepunkt – formaliteten«
Angående:
Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratomtraktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder SD i det væsentlige har nedlagt påstand om annullation dels af hendes bedømmelsesrapport for perioden fra den 1. januar til den 31. december 2013, dels af den »genoprettelsesplan«, der blev vedtaget på grundlag af denne rapport, og påstand om, at Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO eller herefter »kontoret«) tilpligtes som erstatning for det ikke-økonomiske tab, der angiveligt er lidt, at betale hende en godtgørelse på et passende beløb, der, med forbehold for en forhøjelse eller nedsættelse under sagen, er opgjort til 10000 EUR.
Udfald:
EUIPO frifindes. SD bærer sine egne omkostninger og betaler de af EUIPO afholdte omkostninger.
Sammendrag
Tjenestemænd – bedømmelse – bedømmelsesrapport – bedømmernes skønsbeføjelse – domstolsprøvelse – grænser – åbenbart urigtigt skøn – begreb
(Tjenestemandsvedtægten art. 43)
Tjenestemandssager – akt, der indeholder et klagepunkt – begreb – genopretningsplan, som har til formål at forbedre arbejdspræstationerne og som er udfærdiget i tæt sammenhæng med bedømmelsesrapporten – udelukket
(Tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 2, og art. 91, stk. 1)
På området for bedømmelse af fortjenester råder bedømmerne over et vidt skøn, og følgelig skal Unionens retsinstansers domstolskontrol begrænse sig til en undersøgelse af, at der ikke foreligger en faktisk fejl, et åbenbart urigtigt skøn eller magtfordrejning.
En fejl kan navnlig kun betegnes som åbenbar, når den let kan opdages på baggrund af de kriterier, som lovgiver har underlagt udøvelsen af beslutningsbeføjelsen. Følgelig skal de beviser, som det i denne forbindelse påhviler sagsøgeren at fremskaffe, være tilstrækkelige til at gøre den bedømmelse af de faktiske forhold, der er indeholdt i den anfægtede bedømmelsesrapport, usandsynlig. Med andre ord skal klagepunktet om, at der er anlagt et åbenbart urigtigt skøn, forkastes, såfremt – uanset de beviser, sagsøgeren har fremført – det anfægtede skøn under alle omstændigheder kan anses for at være korrekt.
(jf. præmis 35 og 36)
Henvisning til:
Personaleretten: dom af 10. november 2009, N mod Parlamentet, F-93/08, EU:F:2009:151, præmis 58, og af 18. marts 2015, Rajala mod KHIM, F-24/14, EU:F:2015:10, præmis 41-43 og den deri nævnte retspraksis
En retsakt så som en genopretningsplan til forbedring af arbejdspræstationerne, er udfærdiges i tæt sammenhæng med bedømmelsesrapporten, er ved sit indhold og formål ikke en selvstændig retsakt, som kan frigøres fra bedømmelsen af den pågældende tjenestemands fortjenester, medmindre det godtgøres, at den blev vedtaget med et andet formål end at forbedre sidstnævntes arbejdspræstationer og således berører dennes vedtægtsmæssige rettigheder eller stilling.
Når Personaleretten har konstateret, at bedømmelsesrapporten ikke er behæftet med en ulovlighed, kan den genopretningsplan, som er udfærdiget i tæt sammenhæng med den nævnte rapport, herefter ikke som sådan kvalificeres som en bebyrdende retsakt og kan heller ikke være genstand for hverken en klage eller et annullationssøgsmål.
(jf. præmis 57, 58 og 61)
Henvisning til:
Den Europæiske Unions Ret: dom af 3. december 2015, Sesma Merino mod KHIM, T-127/14 P, EU:T:2015:927, præmis 35