62012CD0334_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag C-334/12 RX,
angående et forslag om fornyet prøvelse fremsat den 6. juli 2012 af førstegeneraladvokaten i henhold til artikel 62 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol,
har
DOMSTOLEN (særlig afdeling i henhold til procesreglementets artikel 123b)
sammensat af præsidenten, V. Skouris, og afdelingsformændene A. Tizzano, J.N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts (refererende dommer) og J.-C. Bonichot,
truffet følgende
Beslutning
Dommens præmisser
1. Førstegeneraladvokatens forslag om fornyet prøvelse vedrører dom af 19. juni 2012 i sagen Arango Jaramillo m.fl. mod EIB (sag T-234/11 P, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), afsagt af Den Europæiske Unions Ret (Appelafdelingen), hvorved Retten forkastede den af Arango Jaramillo og 34 andre ansatte i Den Europæiske Investeringsbank (EIB) (herefter under ét »appellanterne«) iværksatte appel til prøvelse af den af Retten for EU-personalesager (Første Afdeling) afsagte kendelse af 4. februar 2011 i sagen Arango Jaramillo m.fl. mod EIB (sag F-34/10, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), hvorved Personaleretten med henvisning til, at sagen var for sent anlagt, afviste det af appellanterne anlagte søgsmål med påstand dels om annullation af sagsøgernes lønsedler for februar 2010, for så vidt som disse afspejlede EIB’s afgørelser om at forhøje sagsøgernes bidrag til pensionsordningen, dels om, at EIB tilpligtedes at betale erstatning.
Sagens baggrund
2. Det fremgår af dommen i sagen Arango Jaramillo m.fl. mod EIB, at lønsedlerne til de ansatte i EIB siden den 1. januar 2007 ikke længere trykkes i den traditionelle papirudgave, men udfærdiges elektronisk. Lønsedlerne indlægges herefter hver måned i EIB’s edb-system »Peoplesoft« og er således tilgængelige for den enkelte ansatte via dennes arbejdscomputer.
3. Lørdag den 13. februar 2010 blev lønsedlerne for februar 2010 indlagt i edb-systemet »Peoplesoft«. Disse lønsedler viste en forhøjelse af bidragene til pensionsordningen i forhold til lønsedlerne for januar 2010. Denne stigning skete som følge af de af EIB trufne afgørelser i forbindelse med en ændring af pensionsordningen for bankens ansatte.
4. Den 26. maj 2010 anlagde appellanterne sag ved Retten for EU-personalesager med påstand dels om annullation af deres lønsedler for februar 2010, dels om, at EIB tilpligtedes at betale en symbolsk erstatning på én euro for lidt ikke-økonomisk skade.
5. Ved særskilt dokument indleveret til Personalerettens Justitskontor nedlagde EIB påstand om, at sagen blev afvist, uden at Personaleretten indledte behandlingen af sagens realitet.
6. Ved kendelse i sagen Arango Jaramillo m.fl. mod EIB afviste Personaleretten sagen. Personaleretten fastslog nærmere bestemt, at fristen for at anlægge dette søgsmål begyndte at løbe mandag den 15. februar 2010 og udløb mandag den 25. maj 2010, henset til den faste frist under hensyn til afstanden på ti dage, således at det af appellanterne iværksatte søgsmål, som først indgik elektronisk til Personalerettens Justitskontor den 26. maj 2010 kl. 00:00, skulle anses for at være anlagt for sent og følgelig afvises.
7. Appellanterne appellerede denne kendelse til Den Europæiske Unions Ret, som forkastede appellen ved førnævnte dom i sagen Arango Jaramillo m.fl. mod EIB.
8. I nævnte doms præmis 22-25 henviste Den Europæiske Unions Ret nærmere bestemt til retspraksis, hvorefter sådanne søgsmål i mangel af bestemmelser om fastsættelse af de søgsmålsfrister, der finder anvendelse på tvister mellem EIB og bankens ansatte, skal anlægges inden for en rimelig frist. Retten fandt, at den frist på tre måneder, der er fastsat i artikel 91, stk. 3, i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union vedrørende tvister mellem Den Europæiske Unions institutioner og disses tjenestemænd eller øvrige ansatte, udgør en »relevant reference«, for så vidt som disse tvister efter deres art er beslægtet med de interne tvister mellem EIB og bankens ansatte vedrørende EIB’s retsakter, der går imod de ansatte, og som disse påstår annulleret, og fastslog i denne doms præmis 27, idet den baserede sig på visse af sine tidligere domme, at overholdelsen af en sådan frist principielt skal anses for rimelig.
9. I nævnte præmis 27 udledte Den Europæiske Unions Ret heraf »modsætningsvis […], at et søgsmål anlagt af en ansat i EIB efter udløbet af en frist på tre måneder, forlænget med den faste frist under hensyn til afstanden på ti dage, principielt ikke skal anses for at være anlagt inden for en frist, som er rimelig«. Retten tilføjede, at en sådan fortolkning er lovlig, »eftersom kun en streng overholdelse af procesreglerne om fastsættelse af en præklusiv frist er i overensstemmelse med hensynet til retssikkerheden og nødvendigheden af at undgå enhver forskelsbehandling eller vilkårlighed i retsplejen«.
10. I præmis 30 i dommen i sagen Arango Jaramillo m.fl. mod EIB forkastede Den Europæiske Unions Ret appellanternes indsigelse om, at Personaleretten havde erstattet anvendelsen af princippet om overholdelse af en rimelig frist, som i sagens natur er fleksibelt og åbent over for en konkret afvejning af de involverede interesser, med en streng og generel overholdelse af en fast frist på tre måneder. Retten fandt bl.a., at Personaleretten havde indskrænket sig til at anvende en retsregel, som »hviler på en generel formodning om, at fristen på tre måneder principielt er tilstrækkelig til at gøre det muligt for EIB’s ansatte at vurdere lovligheden af EIB’s retsakter, der går dem imod, og til, i givet fald, at forberede deres søgsmål«, uden at denne retsregel »pålægger […] Unionens retsinstanser, som har til opgave at anvende denne, at tage hensyn til omstændighederne i den enkelte sag og bl.a. at foretage en konkret afvejning af de involverede interesser«.
11. I nævnte doms præmis 39 henviste Den Europæiske Unions Ret endvidere til, at »en streng anvendelse af procesregler, som fastsætter en præklusiv frist«, navnlig opfylder kravet om retssikkerhed.
Bedømmelse
12. Indledningsvis bemærkes, at selv om det er blevet fastslået, at der i mangel af et holdepunkt i EIB’s personalevedtægt skulle henvises til begrebet »rimelig frist« med hensyn til søgsmålsfristen i tvister mellem EIB og dens ansatte (jf. i denne retning Rettens dom af 6.3.2001, sag T-192/99, Dunnett m.fl. mod EIB, Sml. II, s. 813, præmis 51-58), har EIB ikke indtil videre vedtaget nogen bestemmelser herom.
13. Efter denne indledende præcisering konstateres, at der er en alvorlig risiko for, at EU-rettens ensartede anvendelse eller sammenhæng kan påvirkes derved, at det fremgår af dommen i sagen Arango Jaramillo m.fl. mod EIB, at fristen på tre måneder og ti dage, som principielt skal anses for rimelig med henblik på, at en ansat i EIB kan anlægge et annullationssøgsmål til prøvelse af en EIB-retsakt, som går imod den pågældende, er en frist, hvis overskridelse medfører, at sagen er anlagt for sent og følgelig skal afvises, uden at Unionens retsinstanser skal tage hensyn til de særlige omstændigheder, der gør sig gældende i det konkrete tilfælde.
14. Denne alvorlige risiko følger af to grunde, som berettiger en fornyet prøvelse af dommen i sagen Arango Jaramillo m.fl. mod EIB.
15. For det første må det afgøres, om Den Europæiske Unions Ret ved at antage, at Personaleretten ikke ved bedømmelsen af, hvorvidt den frist, inden for hvilken der af ansatte i EIB er anlagt et annullationssøgsmål til prøvelse af en retsakt udstedt af EIB, er rimelig, er forpligtet til at tage hensyn til de særlige omstændigheder, der gør sig gældende i det konkrete tilfælde, på grundlag af en modsætningsslutning har foretaget en fortolkning, der er i overensstemmelse med retspraksis, hvorefter den rimelige karakter af en frist, som ikke er fastsat i den primære eller den afledte EU-ret, skal vurderes ud fra de særlige omstændigheder, der kendetegner hver enkelt sag (jf. bl.a. dom af 15.10.2002, forenede sager C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P – C-252/99 P og C-254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 8375, præmis 187 og 192, og af 7.4.2011, sag C-321/09 P, Grækenland mod Kommissionen, præmis 33 og 34).
16. For det andet må det afgøres, om den af Den Europæiske Unions Ret anlagte fortolkning ved at knytte en præklusiv virkning til overskridelsen af en frist, som ikke er fastsat i den primære eller den afledte EU-ret, for anlæggelse af et søgsmål, kan krænke adgangen til effektive retsmidler for en domstol, som fastsat i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
17. I tilfælde af, at det følger af de foretagne konstateringer, at dommen i sagen Arango Jaramillo m.fl. mod EIB er behæftet med en retlig fejl, skal det undersøges, om og, i givet fald, i hvilket omfang nævnte dom påvirker EU-rettens ensartede anvendelse eller sammenhæng.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser beslutter Domstolen (særlig afdeling i henhold til procesreglementets artikel 123b):
1) Der foretages en fornyet prøvelse af dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret (Appelafdelingen) den 19. juni 2012 i sagen Arango Jaramillo m.fl. mod EIB (sag T-234/11 P).
2) Den fornyede prøvelse vedrører spørgsmålene om, hvorvidt dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 19. juni 2012 i sagen Arango Jaramillo m.fl. mod EIB (sag T-234/11 P) påvirker EU-rettens ensartede anvendelse eller sammenhæng derved, at Retten som appelinstans har fortolket begrebet »rimelig frist« i forbindelse med et annullationssøgsmål anlagt af ansatte i Den Europæiske Investeringsbank til prøvelse af en af sidstnævnte udstedt retsakt, som går imod dem, som en frist, hvis overskridelse medfører, at sagen er anlagt for sent og følgelig skal afvises, uden at Unionens retsinstanser skal tage hensyn til de særlige omstændigheder, der gør sig gældende i det konkrete tilfælde, og om denne fortolkning af begrebet »rimelig frist« vil kunne krænke adgangen til effektive retsmidler for en domstol, som fastsat i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
3) De berørte, der er omhandlet i artikel 23 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, og parterne i sagen for Den Europæiske Unions Ret anmodes om at afgive deres skriftlige bemærkninger om disse spørgsmål til Den Europæiske Unions Domstol inden for en frist på en måned fra forkyndelsen af denne beslutning.