62018CC0001
NILS WAHL
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2019. január 24. (
1
)
C‑1/18. sz. ügy
SIA „Oribalt Rīga”, korábban SIA „Oriola Rīga”,
másik fél az eljárásban:
Valsts ieņēmumu dienests
(az Augstākā tiesa [legfelsőbb bíróság, Lettország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„2913/92/EGK rendelet – Közösségi Vámkódex – Vámérték – Gyógyszerek – A 30. cikk (2) bekezdésének b) pontja – A »hasonló áruk« fogalma – Figyelembe veendő tényezők – A 30. cikk (2) bekezdésének c) pontja – Az egységáron alapuló következtetéses módszer – 90 napos határidő – Árengedmények”
1.
Az importált áruk vámértékének meghatározása során elsősorban az „ügyleti érték” módszerét alkalmazzák. E módszer segítségével a vám (és az import utáni hozzáadottérték‑adó [héa]) összegét az eladó részére az Európai Unióba irányuló export időpontjában ténylegesen fizetett vagy fizetendő ár alapján határozzák meg.
2.
Ugyanakkor ez a módszer csak akkor alkalmazható, ha a szóban forgó árukat illetően már megkötötték az adásvételi szerződést a vámáru‑nyilatkozat megtételének időpontjában. Más esetekben, mint a bizományi értékesítésnél, nem lehet használni az ügyleti érték módszerét. Az uniós jog öt másik „tartalék” módszert ír elő ilyen körülmények esetén, amelyeket a vonatkozó jogszabályban (
2
)meghatározott sorrendben kell egymást követően alkalmazni.
3.
E módszerek alkalmazása nem mindig könnyű. A vámérték kiszámításánál számos részletet kell figyelembe venni. Ezenfelül e részleteket egységesen kell alkalmazni az egész Európai Unióban, az importőrök részéről a forum shopping elkerülése érdekében.
4.
A jelen ügyben az Augstākā tiesa (legfelsőbb bíróság, Lettország) által előzetes döntéshozatal céljából előterjesztett kérdések a vámérték Vámkódex 30. cikkének (2) bekezdésében előírt alternatív vámérték‑megállapítási módszereknek megfelelő kiszámítása szempontjából releváns tényezőkre vonatkoznak, az importált gyógyszerek vámérték‑megállapításának sajátos összefüggésében. A gyógyszerek jelentős értékére figyelemmel a megállapított vámérték az alkalmazott vámérték‑megállapítási módszertől függően jelentős eltérést eredményezhet a vámokat, illetve az import utáni héát illetően.
I. Jogi háttér
A.
A Vámkódex
5.
A korábbi Vámkódex, és különösen annak 3. fejezete („Az áruk vámértéke”) alkalmazandó a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő jogvitára.
6.
Az áruk vámértékéről szóló 29. cikk (1) bekezdése a következőket mondja ki:
„Az importált áru vámértéke az ügyleti érték, vagyis [az Európai Unió] vámterületére irányuló kivitel céljából történő eladáskor az áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő, szükség esetén a 32. és 33. cikknek megfelelően kiigazított ár […]
[…]”
7.
A 30. cikk továbbá a következőket rögzíti:
„(1)   Ha a vámérték a 29. cikk alapján nem határozható meg, akkor a (2) bekezdés a), b), c) és d) pontját kell alkalmazni – ebben a sorrendben – addig az első olyan pontig, amely szerint a vámérték meghatározható, figyelembe véve ugyanakkor, hogy a c) és d) pont alkalmazásának sorrendje a nyilatkozattevő kérelmére felcserélhető; a bekezdés sorrendben következő pontjának rendelkezései csak akkor alkalmazhatók, ha a vámérték nem határozható meg az adott pont szerint.
(2)   Az e cikk alapján meghatározott vámérték:
a)
[az Európai Unióba] irányuló exportra eladott és az áru értékelésével azonos vagy közel azonos időpontban exportált azonos áru ügyleti értéke;
b)
[az Európai Unióba] irányuló exportra eladott és az áru értékelésével azonos vagy közel azonos időpontban exportált hasonló áru ügyleti értéke;
c)
azon az egységáron alapuló érték, amelyen az importált árukkal azonos vagy (
3
) hasonló importált árut a legnagyobb összmennyiségben értékesítették [az Európai Unión] belül az eladókkal kapcsolatban nem lévő személyek számára;
d)
a számított érték, amely az alábbiak összegéből áll:
–
az anyagok, illetve a gyártás vagy az importált áru előállításában alkalmazott más feldolgozás költsége vagy értéke,
–
az értékelendő áruval azonos típusú vagy fajtájú, az exportálás országában [az Európai Unióba] irányuló exportra előállított áru eladásánál rendszerint jelentkező nyereség és általános költségek,
–
a 32. cikk (1) bekezdésének e) pontjában említett tételek költsége vagy értéke.
[…]”
8.
A hatodik, egyben utolsó értékelési módszert tartalmazó 31. cikk (1) bekezdése a következőket rögzíti:
„Ha az importált áru vámértéke a 29. vagy 30. cikk alapján nem határozható meg, azt [az Európai Unióban] rendelkezésre álló adatok alapján, az alábbi elvekkel és általános rendelkezésekkel összhangban lévő indokolt eszközök segítségével kell meghatározni:
[…]
–
e fejezet rendelkezései.”
B.
A végrehajtási rendelet
9.
A végrehajtási rendelet 142. cikke (1) bekezdésének d) pontja szerint a „hasonló áruk”„olyan, ugyanabban az országban előállított áruk, amelyek bár nem minden tekintetben egyeznek meg, de hasonló tulajdonságokkal rendelkeznek, és hasonló összetevő anyagokból állnak, ami lehetővé teszi, hogy megfeleljenek ugyanazon funkcióknak, és a kereskedelemben egymást kölcsönösen helyettesítsék; az áruk hasonlóságának megállapításakor a figyelembe veendő tényezők közé tartozik azok minősége, megítélése, és az, hogy rendelkeznek‑e védjeggyel”.
10.
A 151. cikk továbbá kimondja:
„(1)   A Vámkódex 30. cikke (2) bekezdésének b) pontja (hasonló áruk ügyleti értéke) alkalmazásakor a vámértéket olyan hasonló áruk ügyleti értéke alapján kell megállapítani, amelyeket ugyanazon a kereskedelmi szinten és lényegében ugyanakkora mennyiségben adtak el, mint az értékelendő árukat. Ha ilyen eladás nem található, olyan hasonló áruk ügyleti értékét kell alapul venni, amelyeket más kereskedelmi szinten és/vagy más mennyiségben adtak el, kiigazítva azt az eltérő kereskedelmi szintből és/vagy mennyiségből adódó eltérésekkel, feltéve hogy ezek a kiigazítások olyan bemutatott bizonyítékon alapulnak, amelyekből – függetlenül attól, hogy a kiigazítás értéknövekedést vagy értékcsökkenést eredményez – egyértelműen megállapítható a kiigazítás indokoltsága és pontossága.
[…]
(4)   E cikk alkalmazásakor a más személy által előállított áruk ügyleti értékét csak akkor kell figyelembe venni, ha az (1) bekezdés szerint nem található ügyleti érték olyan hasonló árukra, amelyek előállítója ugyanaz a személy, mint az értékelendő áruk előállítója.
[…]”
11.
A 152. cikk (1) bekezdése szerint:
„a)
Ha az importált árukat vagy azonos vagy hasonló importált árukat ugyanolyan állapotban értékesítik [az Európai Unióban], mint amilyenben azokat importálták, az importált áruknak a Vámkódex 30. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerint meghatározott vámértéke azon az egységáron alapul, amelyen az importált árukat vagy azonos vagy hasonló importált árukat a legnagyobb összmennyiségben, az értékelendő áruk behozatalával azonos vagy közel azonos időben olyan személyeknek értékesítenek, akik függetlenek azoktól, akiktől ilyen árukat vásárolnak, a következők levonásával:
i.
a szokásosan fizetett vagy megállapodás szerint fizetendő jutalékok, vagy a szokásos nyereség és általános költségek fedezésére szolgáló kiegészítések (a szóban forgó áruk közvetlen vagy közvetett marketingköltségeit is beleértve), amelyek [az Európai Unióban] az azonos osztályú vagy fajtájú importált áruk eladásával kapcsolatosak;
ii.
[az Európai Unióban] felmerülő szokásos szállítási és biztosítási, valamint járulékos költségek;
iii.
[az Európai Unióban] az áruk behozatala vagy eladása kapcsán fizetendő behozatali vámok és egyéb díjak.
[…]
b)
Ha sem az importált árukat, sem az azonos vagy hasonló importált árukat nem értékesítik az értékelendő áruk behozatalával azonos vagy közel azonos időben, az importált áruk – e cikk szerint meghatározott, egyébként az (1) bekezdés a) pontjának hatálya alá eső – vámértéke azon az egységáron alapul, amelyen az importált árukat vagy azonos vagy hasonló importált árukat [az Európai Unióban] az értékelendő áruk importját követő legkorábbi időpontban, de a behozataltól számított 90. nap lejárta előtt olyan állapotban értékesítik, mint amilyenben azokat importálták.”
12.
A 152. cikk (3) bekezdése további kimondja, hogy „az az egységár, amelyen az importált árukat a legnagyobb összmennyiségben értékesítik, azt az árat jelenti, amelyen – a behozatalt követően az első olyan kereskedelmi szinten, amelyen ilyen eladások történnek – a legnagyobb számban értékesítettek egységeket olyan személyeknek, akik függetlenek azoktól, akiktől ilyen árukat vásárolnak”.
II. A tényállás, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
13.
2005‑ben a SIA Oribalt Rīga (korábban SIA Oriola Rīga, a továbbiakban: Oribalt Rīga) és a Ranbaxy Laboratories Ltd indiai társaság (a továbbiakban: Ranbaxy Laboratories) bizományi szerződést kötött. A szerződés alapján az Oribalt Rīga köteles volt bizományi szolgáltatásokat nyújtani Lettországban a Ranbaxy Laboratories részére, beleértve az áruk számára raktártér rendelkezésre bocsátását, valamint a Ranbaxy Laboratories lettországi, litvániai és észtországi ügyfelei megrendeléseinek feldolgozására irányuló szolgáltatásnyújtást.
14.
A bizományi szerződés alapján az Oribalt Rīga szabad forgalomba hozatal céljából árukat (gyógyszereket) importált Lettországba. A vámeljárás során az Oribalt Rīga a vámokmányokban magát címzettként és nyilatkozattevőként is feltüntette. Az importált áruk vámértékét a Vámkódex 29. cikkének (1) bekezdésében foglalt üzleti érték meghatározásának módszerével számította ki, ehhez a Ranbaxy Laboratories által vámcélokra kiállított és a vámhatóságnak bemutatott pro forma számlákat használt. A pro forma számlákon feltüntette az importált áru jellegét, az árucikket, a piaci egységárat és a teljes árat.
15.
Az importált árukat az Oribalt Rīga tárolta, de a tulajdonjog csak az ügyfelek részére történő értékesítéskor változott meg. A Ranbaxy Laboratories határozta meg azt, hogy kinek a részére történik az importált áruk értékesítése, valamint az értékesítés módjait, az eladási árat és az alkalmazandó árengedményeket is. Ebben az összefüggésben az Oribalt Rīga töltötte ki a számlákat a termékek azon vételárával, amelyet a Ranbaxy Laboratories a hiteles pro forma megrendelésekben közölt vele.
16.
A bizományi szerződés előírta, hogy először a korábbi lejárati időponttal rendelkező árukat kell értékesíteni. Ezért az importálás és az áruk értékesítése között néhány hónap is eltelhetett. Ennek okán a szóban forgó áruknak az értékesítés időpontja szerinti értéke eltérhetett a behozatal időpontja szerinti bejelentett értéktől. Az áruk tényleges eladási árát befolyásolták a Ranbaxy Laboratories által az ügyfelek részére adott árengedmények is.
17.
Az áruk értékesítését követően a Ranbaxy Laboratories az értékesített áruk után új számlákat állított ki az Oribalt Rīga részére.
18.
2010‑ben és 2011‑ben a Valsts ieņēmumu dienests (adóhatóság, Lettország; a továbbiakban: VID) vám‑ és egyéb adóellenőrzéseket végzett az Oribalt Rīgánál a 2008 és 2010 közötti időszakra vonatkozóan. Ezt követően a VID meghozta a kérdést előterjesztő bíróság előtt megtámadott határozatot, amely arra kötelezte az Oribalt Rīgát, hogy további befizetéseket teljesítsen (héa, késedelmi pótlék és bírság) a vizsgálati időszakban importált áruk után.
19.
A megtámadott határozat kimondta, hogy a vitatott áruk értékét a Vámkódex 30. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerint kellett volna meghatározni az azokon a számlákon feltüntetett, értékesítésre vonatkozó információk alapján (áru jellege, árucikk, egységár és teljes ár), amelyeket a Ranbaxy Laboratories azt követően állított ki az Oribalt Rīga részére, hogy az árukat a Ranbaxy Laboratories ügyfelei részére értékesítették. A megtámadott határozat azt is kimondta, hogy az említett számlákon szereplő vitatott áruk eladási árát azon árengedmények nélkül kellett figyelembe venni, amelyet a Ranbaxy Laboratories az ügyfeleinek nyújtott.
20.
Az Administratīvā rajona tiesa (körzeti közigazgatási bíróság, Lettország) elutasította az Oribalt Rīga megtámadott határozat megsemmisítésére irányuló kérelmét. Az Oribalt Rīga ezen ítélettel szemben benyújtott fellebbezését az Administratīvā apgabaltiesa (regionális közigazgatási bíróság, Lettország) elutasította. Az Oribalt Rīga ezért további jogorvoslattal élt a kérdést előterjesztő bíróság előtt.
21.
Az Augstākā tiesa (legfelsőbb bíróság), mivel kétségei voltak a releváns uniós jogi rendelkezések helyes értelmezését illetően, úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Amennyiben az importált áruk esetén gyógyszerekről van szó, az importált áruk vámértékének a [Vámkódex] 30. cikke (2) bekezdésének b) pontja és a [végrehajtási rendelet] 151. cikkének (4) bekezdése szerinti kiszámítása során figyelembe kell‑e venni, hogy hasonló áruknak minősülnek azok a gyógyszerek, amelyek hatóanyaga és annak mennyisége azonos (illetve hasonló), vagy a hasonló áruk azonosításához a szóban forgó importált gyógyszer és gyártója piaci helyzetét is figyelembe kell‑e venni, azaz a népszerűséget és a keresletet?
2)
Az importált áruk vámértékének a [Vámkódex] 30. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerinti kiszámítása során rugalmasan alkalmazható‑e a [végrehajtási rendelet] 152. cikke (1) bekezdésének b) pontjában meghatározott kilencven napos határidő?
3)
Ha az említett kilencven napos határidő rugalmasan alkalmazható, az értékelendő áruk importálásához közelebb eső időpontban létrejövő azon ügyletekre vonatkozó adatoknak kell‑e elsőbbséget biztosítani, amelyek tárgyát az egységár megállapításhoz elegendő mennyiségben értékesített azonos vagy hasonló áruk képezik, vagy ellenkezőleg, olyan ügyletekre vonatkozó adatokat kell‑e előnyben részesíteni, amelyek kevésbé közeliek, de tárgyukat konkrétan az importált áruk képezik?
4)
Az importált áruk vámértékének a [Vámkódex] 30. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerinti kiszámítása során alkalmazni kell‑e az áruk értékesítésének valós árát meghatározó adott árengedményeket?”
22.
A jelen eljárásban az Oribalt Rīga, a lett kormány és az Európai Bizottság terjesztettek elő írásbeli észrevételeket. Minden fél tett szóbeli észrevételt a 2018. november 29‑i tárgyaláson.
III. Elemzés
23.
Bár első ránézésre az Augstākā tiesa (legfelsőbb bíróság) által előterjesztett kérdések technikai jellegűnek tűnhetnek, azok valójában a vámérték‑megállapítás alapvető elveit érintik.
24.
Ezért hasznos először röviden áttekinteni a Vámkódexben szereplő vámérték‑megállapítást megalapozó megfontolásokat. Ezt követően az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseket vizsgálom meg.
A.
Előzetes megjegyzések
25.
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a vámérték megállapítására vonatkozó uniós szabályozás méltányos, egységes és semleges rendszer létrehozására irányul, amely kizárja az önkényes és fiktív vámértékek alkalmazását. A vámértéknek tehát, amennyire lehetséges, tükröznie kell a behozott áru valós gazdasági értékét, ennélfogva figyelembe kell vennie ezen áru valamennyi elemét, ami gazdasági értékkel rendelkezik. (
4
)
26.
Ez az elv a Vámkódex 29. cikkében is megjelenik. A 29. cikk rendelkezik az importált áruk vámértékének az ügyleti értékükön alapuló megállapításáról. Az „ügyleti értéken alapuló módszer” az Európai Unió vámterületére irányuló kivitel céljából történő eladáskor az áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árat veszi figyelembe.
27.
Annak érdekében, hogy tükrözze az importált áruk valós gazdasági értékét, az ügyleti értékhez hozzá kell adni bizonyos tételeket, mint az áruk csomagolásához vagy az Európai Unió területére szállításához kapcsolódó költségeket, a vevő részére ingyenesen biztosított szolgáltatásokat és anyagokat, illetve a jogdíjakat és licencdíjakat. (
5
) Olyan értékesítéseknél, amelyeknél a vevő és az eladó kapcsolatban állnak egymással, és e kapcsolat hatással lehetett az importált áruk árára, további befizetés válhat szükségessé a vámértéknek a hasonló jellegű áruk értékéhez való közelítése érdekében, ezáltal biztosítva a méltányos értékelést.
28.
Mivel az ügyleti értéken alapuló módszer a lehető legközelebbről tükrözi az importált áruk valós gazdasági értékét, ez a vámérték‑megállapítás alapértelmezett módszere. (
6
) Mindazonáltal a Vámkódex 30. és 31. cikke tartalmazza a vámérték‑megállapítás további módszereit, amennyiben nem lehet megállapítani a tényleges ügyleti értéket. A 30. cikkben szereplő négy értékelési módszer tehát olyan „másodlagos” értékelési módszernek minősül, amely egyértelmű szabályok alapján határozza meg a vámértéket. A 31. cikk ugyanakkor olyan végső esetben alkalmazandó értékelési módszert tartalmaz, amely csak akkor alkalmazható, ha más módszer nem kivitelezhető, és amely rugalmasabban alkalmazza a vámérték‑megállapításra vonatkozó szabályozási keretet.
29.
Összességében a Vámkódex értékelési módszerei szigorú hierarchikus rendben állnak, és alárendelve kapcsolódnak egymáshoz. Ennélfogva azokat egymást követően kell alkalmazni. Csak akkor lehet a Vámkódex által kialakított sorrendben közvetlenül következő módszert alkalmazni, ha a vámérték nem határozható meg egy adott módszer alkalmazásával. (
7
)
30.
A Vámkódex 30. és 31. cikkében található kiegészítő értékelési módszereket tehát akkor alkalmazzák, ha a tényleges ügyleti érték vagy nem létezik, mivel az értékelendő árukat még nem értékesítették az Európai Unión belüli vevő részére, vagy ha az ügyleti érték hitelessége nem ellenőrizhető.
31.
E körülmények között más értékelési módszereket kell alkalmazni az olyan méltányos vámérték meghatározása érdekében, amely a lehető legnagyobb mértékben tükrözi az importált áruknak az import időpontjában vagy az ezen időpont körül fennálló valós gazdasági értékét az. Az uniós jogalkotó felismerte, hogy az áruk jellegétől függően az érték jelentősen változhat az idő múlásával.
32.
A kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügyben az ügyleti értéken alapuló módszer nem alkalmazható, mivel az árukat bizományban értékesítik, és a tulajdonjog csak az Unió belső piacára történő importot követően változik meg. Az alapeljárás felei között ugyanakkor vitatott, hogy melyik, a Vámkódex 30. cikkében szereplő alternatív értékelési módszert kell alkalmazni a konkrét esetben.
33.
Míg az Oribalt Rīga szerint az importált árukat olyan azonos vagy hasonló áruk ügyleti értéke alapján kell értékelni, amelyeket az értékelendő áruval azonos vagy közel azonos időpontban értékesítenek az Európai Unióba irányuló exportra, (
8
) a VID álláspontja az, hogy az árukat azon egységár alapján kell értékelni, amelyen az importált árukat esetlegesen értékesítik, azonban a Ranbaxy Laboratories ügyfelei részére nyújtott árengedmények figyelembevétele nélkül. (
9
)
34.
Konkrétan a Vámkódex 30. cikkének (2) bekezdésében szereplő különböző értékelési módszerek végrehajtása eredményez vitát a felek között. Ennélfogva végső soron a kérdést előterjesztő bíróságnak kell eldöntenie, hogy melyik módszert kell alkalmazni az importált áruk értékelésére, és hogy miként kell alkalmazni e módszert.
35.
Ennek érdekében került sor az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések Bíróság elé terjesztésére. A továbbiakban ezeket vizsgálom.
B.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről: a gyógyszerek vámértékének a Vámkódex 30. cikke (2) bekezdésének b) pontja alapján történő meghatározásánál figyelembe veendő tényezők
36.
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy mely tényezőket kell figyelembe venni a 30. cikk (2) bekezdésének b) pontjában szereplő következtetéses módszer gyógyszerekre való alkalmazása során a megfelelő „hasonló áruk” kiválasztásánál.
37.
A kérdés központi jelentőségű a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügy szempontjából, mivel a VID arra hivatkozik, hogy az importált áruk nem értékelhetők a 30. cikk (2) bekezdésének b) pontja alapján, mert a lett vámhatóságok nem rendelkeznek az annak értékeléséhez szükséges tudással és információkkal, hogy a más eladók által gyártott gyógyszerek valóban hasonlók‑e a Ranbaxy Laboratories által gyártott árukhoz.
38.
A Vámkódex 30. cikke (2) bekezdése b) pontjának értelmezéséhez a végrehajtási rendelet nyújt iránymutatást, amely szerint a „hasonló áruk”„olyan, ugyanabban az országban előállított áruk, amelyek bár nem minden tekintetben egyeznek meg, de hasonló tulajdonságokkal rendelkeznek, és hasonló összetevő anyagokból állnak, ami lehetővé teszi, hogy megfeleljenek ugyanazon funkcióknak, és a kereskedelemben egymást kölcsönösen helyettesítsék; az áruk hasonlóságának megállapításakor a figyelembe veendő tényezők közé tartozik azok minősége, megítélése, és az, hogy rendelkeznek‑e védjeggyel”. (
10
)
39.
Amint azt a Bizottság megállapította, e rendelkezésből kitűnik, hogy a hasonló áruk korábban megállapított vámértékén alapuló vámérték‑megállapítás esetén a figyelembe veendő fő megfontolások azok a tulajdonságok és összetevő anyagok, amelyek lehetővé teszik, hogy az áruk megfeleljenek ugyanazon funkcióknak, és a kereskedelemben egymást kölcsönösen helyettesítsék. A további figyelembe veendő tényezők közé tartozik az áruk minősége, hírneve, és az, hogy rendelkeznek‑e védjeggyel.
40.
A meghatározás e formájában tág és az értékelendő áruk részletes értékelésén alapul annak érdekében, hogy széles körben, az áruk minden típusára alkalmazni lehessen. A meghatározásból egyértelmű, hogy az értékelés során kifejezetten figyelembe veendőként említett tényezők példaként szerepelnek.
41.
A meghatározás ugyanakkor tartalmazza a Vámkódexben szereplő vámérték‑meghatározást megalapozó elvet, vagyis hogy olyan vámértéket kell meghatározni, amely tükrözi az importált áruk valós gazdasági értékét, és figyelembe veszi az ilyen áruk minden, gazdasági értékkel rendelkező elemét. (
11
)
42.
Ennek megfelelően a vámhatóságoknak elsősorban azt kell mérlegelniük, hogy az összehasonlított áruk ugyanazon funkcióknak felelnek‑e meg, és a kereskedelemben egymást kölcsönösen helyettesítik‑e. Az értékelés céljából figyelembe veendő minden más tényező a konkrét értékelendő áruk függvénye, és figyelembe kell venni az ilyen áruk minden olyan elemét, amely kihathat azok gazdasági értékére.
43.
Ha a vámhatóság nem rendelkezik az értékelés elvégzéséhez szükséges szakértelemmel és információkkal az értékelendő árukat illetően, több eljárási lehetőség is van: i. a vámhatóság bármely, általa a Vámkódex 30. és 31. cikkében szereplő valamely értékelési eljárás alapján a vámérték megállapításához szükségesnek ítélt további dokumentumot és információt kérhet a nyilatkozattevőtől; (
12
) ii. a vámhatóság az árukereskedelemmel kapcsolatos műveletekben közvetve vagy közvetlenül részt vevő személyektől bármilyen dokumentumot vagy információt kérhet; (
13
) iii. a vámhatóság közigazgatási segítségnyújtást kérhet az uniós tagállamok más vámhatóságaitól a szükséges információk beszerzése céljából; (
14
) vagy iv. a vámhatóság a nyilatkozattevő költségére elemzéseket vagy szakértői jelentéseket kérhet az értékelendő árukra vonatkozóan. (
15
)
44.
Az értékelés során szolgáltatott minden bizalmas információ szakmai titoktartási kötelezettség alá tartozik, és azt az illetékes hatóságok nem hozhatják nyilvánosságra az információt szolgáltató személy vagy hatóság kifejezett engedélye nélkül. (
16
) A nyilatkozattevő tehát nem hivatkozhat a kért információ bizalmas jellegére annak érdekében, hogy mentesüljön az információ szolgáltatásának kötelezettsége alól.
45.
A vámhatóságoknak, amennyire lehetséges, olyan hasonló áruk ügyleti értékére kell támaszkodniuk, amelyeket ugyanazon a kereskedelmi szinten és lényegében ugyanakkora mennyiségben adtak el, mint az értékelendő árukat. Ha ilyen eladás nem található, eltérő feltételek szerinti értékesítéseket lehet igénybe venni. E körülmények között a megváltozott tényezőknek megfelelően kiigazításokat kell tenni. Fontos, hogy ilyen kiigazításokat csak akkor lehet tenni, ha azok olyan bemutatott bizonyítékon alapulnak, amelyekből egyértelműen megállapítható a kiigazítás indokoltsága és pontossága. Ilyen objektív mérték hiányában a vámértéknek a 30. cikk (2) bekezdésének b) pontja szerinti meghatározása nem megfelelő. (
17
)
46.
A Vámkódex értékelésre vonatkozó rendelkezéseinek szigorú hierarchikus jellegére figyelemmel a vámhatóságok kötelesek biztosítani, hogy az elsőként említett rendelkezés szerinti értékelés élvezzen elsőbbséget a Vámkódexben később említett módszerekhez képest.
47.
Ezenfelül a megfelelő ügyintézéshez való jog, mivel az uniós jog alapelvét képezi, azt követeli meg, hogy a vámhatóság indokolja minden határozatát, beleértve az értékelési módszer kiválasztását is. Így e határozatok címzettjének lehetősége van jogai lehető legjobb feltételek mellett történő védelmére, és az ügy teljes ismeretében annak eldöntésére, hogy hasznos‑e megtámadni ezeket a határozatokat. Emellett e kötelezettség ahhoz is szükséges, hogy a bíróságok számára lehetővé tegye az említett határozatok jogszerűségére vonatkozó felülvizsgálat gyakorlását. (
18
)
48.
Amennyiben a Vámkódex 30. cikke (2) bekezdésének a) pontjában szereplő értékelési módszer alkalmazása szintén vitatott a felek között, ugyanezen megfontolások érvényesek.
49.
Ennek megfelelően, ha az Oribalt Rīga azonos árukat (vagyis lényegileg azonos, de eltérő sorozatszámú árukat) a szóban forgó árukkal azonos vagy közel azonos időben importálna, és ezeket az árukat a Vámkódex 29. cikkének megfelelően ügyleti értékük alapján értékelnék, úgy a szóban forgó árukat szükségképpen a 30. cikk (2) bekezdésének a) pontja alapján értékelnék. Amennyiben nem importálnak ilyen azonos árukat, akkor a 30. cikk (2) bekezdésének b) pontját kell alkalmazni, és a vámértéket a hasonló áruk ügyleti értéke alapján kell meghatározni.
50.
Amennyiben a Vámkódex 30. cikke (2) bekezdésének b) pontjában szereplő értékelési módszer alkalmazandó, álláspontom szerint nem lehet túl nehéz hasonló árukat találni a generikus gyógyszerek esetében. Amennyiben vannak ugyanazon országban gyártott olyan más generikus gyógyszerek, amelyeket ugyanazon, védjeggyel ellátott gyógyszer egyenértékű helyettesítőjének tekintenek, mint az értékelendő árukat, és amelyeket ügyleti értékük alapján értékelnek, ezen más importált gyógyszerek a 30. cikk (2) bekezdése b) pontjának alkalmazásában hasonló áruknak tekintendők.
51.
Ennélfogva azt javaslom a Bíróságnak, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre azt a választ adja, hogy amennyiben az importált áruk vámértékét, azok jellegétől függetlenül a Vámkódex 30. cikke (2) bekezdésének b) pontja és a végrehajtási rendelet 151. cikkének (4) bekezdése szerint határozzák meg, akkor a hasonló áruk azonosítása érdekében a vámhatóságoknak elsősorban azt kell mérlegelniük, hogy az összehasonlított áruk ugyanazon funkcióknak felelnek‑e meg, és a kereskedelemben egymást kölcsönösen helyettesítik‑e. Ennek érdekében a szóban forgó áruk sajátos jellegétől függő részletes értékelést kell végezni, figyelembe véve az ilyen áruk minden olyan elemét, amely kihathat azok gazdasági értékére.
C.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második és harmadik kérdésről: a végrehajtási rendelet 152. cikkének (1) bekezdésében szereplő 90 napos határidő
52.
Második és harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy a hasonló áruk vonatkozásában megállapított, a végrehajtási rendelet 152. cikkének (1) bekezdésében szereplő 90 napos referencia‑határidő rugalmasan alkalmazandó‑e annak érdekében, hogy figyelembe vegyék a 90 napos határidőn túl importált „hasonlóbb” árukat.
53.
A végrehajtási rendelet 152. cikkének (1) bekezdése b) pontjának szövege alapján egyértelmű, hogy a 90 napos határidő szigorú korlátot jelent. Ellenkező esetben az uniós jogalkotó beillesztett volna egy olyan kifejezést e szövegbe, mint például a „hozzávetőleg”. Ez az értelmezés a vámérték‑megállapítás elvén alapul, vagyis hogy olyan vámértéket kell meghatározni, amely tükrözi az áruknak a belső piacra való lépésük időpontjában vagy közel ebben az időpontban fennálló valós gazdasági értékét. A 152. cikk (1) bekezdésének b) pontjában hivatkozott 90 napos határidő kivétel ezen elv alól, és szűken kell értelmezni. Ennélfogva a 90 nap a vámhatóságok rendelkezésére álló maximális mozgásteret tükrözi az áruk Vámkódex 30. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerinti értékelése során.
54.
A kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügyben a VID rugalmasan alkalmazta a 152. cikk (1) bekezdésének b) pontjában hivatkozott határidőt az Oribalt Rīga által importált áruk vámértékének a 30. cikk (2) bekezdésének c) pontja szerinti meghatározása során. E tekintetben mind a kérdést előterjesztő bíróság, mind a lett kormány hivatkozik a végrehajtási rendelet 23. mellékletében található értelmező megjegyzésekre. A vonatkozó megjegyzésben az szerepel, hogy a 152. cikk (1) bekezdésében szereplő „90 napos” követelmény rugalmasan alkalmazható, ha a vámértéket a Vámkódex 31. cikkének (1) bekezdése alapján határozzák meg. A VID tehát kiterjesztette ezt az értelmezést a Vámkódex 30. cikke (2) bekezdésének c) pontjára.
55.
A Vámkódex 31. cikke a Vámkódexben szereplő értékelési módszerek szigorú hierarchiájában említett utolsó rendelkezés. Ki kell emelni tehát, hogy az importált áruk 31. cikknek megfelelő értékelése a vámérték‑megállapítás olyan maradványmódszerét jelenti, amelyet csak végső eszközként lehet használni, amennyiben az importált áruk vámértéke nem határozható meg a 29. vagy 30. cikk alapján.
56.
E körülmények között a 31. cikk lehetővé teszi a Vámkódex 29. és 30. cikkében hivatkozott értékelési módszerek rugalmas alkalmazását. Ugyanakkor a vámérték‑meghatározásra vonatkozó rendelkezések szigorú hierarchiájára figyelemmel a vámhatóságoknak először azt kell megállapítaniuk, hogy a 29. cikken, valamint a 30. cikk (2) bekezdésének a)–d) pontján alapuló értékelés nem lehetséges.
57.
A végrehajtási rendelet 152. cikkének (1) bekezdésében szereplő 90 napos határidő bármely más értelmezése feleslegessé tenné a Vámkódex 31. cikkét, és megfosztaná e rendelkezést a hatékony érvényesülésétől.
58.
Ebből következően a végrehajtási rendelet 152. cikkének (1) bekezdésében szereplő 90 napos határidőt szigorúan kell alkalmazni.
59.
Ennélfogva azt javaslom a Bíróságnak, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második és harmadik kérdésre azt a választ adja, hogy amennyiben az importált áruk vámértékét a Vámkódex 30. cikke (2) bekezdésének c) pontja alapján határozzák meg, a végrehajtási rendelet 152. cikkének (1) bekezdésében szereplő 90 napos határidőt szigorúan kell alkalmazni.
D.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett negyedik kérdésről: árengedmények
60.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett negyedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy a vámérték Vámkódex 30. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerinti meghatározásánál figyelembe kell‑e venni az importált áruk azon árát meghatározó, adott árengedményeket, amelyeken azokat ténylegesen értékesítették.
61.
A 30. cikk (2) bekezdésének c) pontja az importált áruk értékének azon egységár (vagy listaár) alapján történő meghatározásáról rendelkezik, amelyen az importált árukat vagy azonos vagy hasonló importált árukat a legnagyobb összmennyiségben értékesítették az Európai Unión belül az eladókkal kapcsolatban nem lévő személyek számára.
62.
Ezzel kapcsolatban további iránymutatást nyújt a végrehajtási rendelet 152. cikke. Ennek megfelelően az importált áruk, illetve az importtal azonos vagy közel azonos időben értékesített azonos vagy hasonló importált áruk egységára alapján végzik el a Vámkódex 30. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerinti értékelést. (
19
) A rendelkezés továbbá kimondja, hogy az „egységár” arra az árra vonatkozik, amelyen – a behozatalt követően az első olyan kereskedelmi szinten, amelyen ilyen eladások történnek – a legnagyobb számban értékesítettek egységeket olyan személyeknek, akik függetlenek azoktól, akiktől ilyen árukat vásárolnak. (
20
)
63.
A 30. cikke (2) bekezdésének c) pontjában szereplő értékelési módszer fontos szempontokból különbözik a Vámkódex 29. cikkében szereplő elsődleges értékelési módszertől.
64.
A 29. cikk az importált áruk valós gazdasági értékét érintő egyes elemek alapján kiigazított tényleges ügyleti érték alapján határozza meg a vámértéket. (
21
) Az árengedmények figyelembe vehetők a vámérték meghatározásánál, amennyiben azok az importált árukra vonatkoznak, és amennyiben az árengedményre vonatkozó érvényes szerződéses jogosultság áll fenn a vámáru‑nyilatkozat megtételének időpontjában. (
22
)
65.
Másfelől a 30. és 31. cikkben szereplő értékelési módszerek olyan vámértéket határoznak meg, amely az importált áruk gazdasági értékéhez való közelítésnek, vagy inkább ezen érték becslésének minősül. (
23
) Az importált áruk valós gazdasági értékéhez képest egy bizonyos hibahatár tehát elkerülhetetlen.
66.
A Vámkódex 3. fejezetében rögzített szigorú hierarchikus szerkezet ugyanis azt támasztja alá, hogy az uniós jogalkotó úgy vélte, hogy egyes értékelési módszerek az importált áruk értékét érintően jobb becsléseket biztosítanak, mint mások. Ebből következően, minél tovább kell haladnia a vámhatóságnak a rendelkezések hierarchiájában a vámérték meghatározása érdekében, annál távolabb kerülhet a vámérték az importált áruk valós gazdasági értékétől. (
24
)
67.
A Vámkódex 30. cikke (2) bekezdése c) pontjának megfelelően meghatározott vámérték e szempontból még inkább eltávolodik azon valós gazdasági értéktől, mint amely a 30. cikk (2) bekezdésének a) vagy b) pontjából adódna. Nem csak arról van szó, hogy a 30. cikk (2) bekezdésének c) pontjában szereplő értékelési módszer a meghatározáshoz konkrét kereskedelmi ügylet helyett absztrakt egységárat használ. Ez az értékelési módszer emellett a vámértéket a behozatalt követő első kereskedelmi szinten történő eladások egységárára alapítja. A 29. cikk, valamint a 30. cikk (2) bekezdésének a) és b) pontja ezzel szemben az áruk származási országában az Európai Unió vámterületére irányuló kivitel céljából történő eladásakor fennálló ügyleti értékre hivatkozik.
68.
Mindazonáltal a vámérték 30. cikk (2) bekezdésének c) pontja szerinti meghatározása során a hibahatár csökkentése érdekében az uniós jogalkotó előírta bizonyos intézkedések szükségességét a Vámkódexben.
69.
Például annak érdekében, hogy figyelembe vegyék az egyrészt a kivitel céljából harmadik országban történt értékesítés és másrészt az Európai Unión belül történt értékesítés közötti esetleges különbséget, (
25
) a 30. cikk (2) bekezdése c) pontjának megfelelően meghatározott vámérték vonatkozásában bizonyos levonásokat érvényesítenek.
70.
Ennélfogva a vámérték céljait szolgáló levonásokra sor kerülhet i. a szokásosan fizetett vagy megállapodás szerint fizetendő jutalékok, vagy a szokásos nyereség és általános költségek fedezésére szolgáló kiegészítések céljából (az áruk marketingköltségeit is beleértve), amelyek az Európai Unióban az azonos osztályú vagy fajtájú importált áruk eladásával kapcsolatosak; ii. az Európai Unióban felmerülő szokásos szállítási és biztosítási, valamint járulékos költségek vonatkozásában; és iii. az az Európai Unióban az áruk behozatala vagy eladása kapcsán fizetendő behozatali vámok és egyéb díjak tekintetében. (
26
)
71.
E levonások, amint az egyértelmű a rendelkezés szövegéből, kimerítő listát alkotnak, és nem pusztán tájékoztató jellegűek. Ezenfelül a 3. fejezet általános szerkezetéből az következik, hogy a 152. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett levonások az exportra értékesített és az importot követően értékesített áruk értéke között fennálló potenciális különbség kiegyenlítését célozzák. Ennélfogva az Oribalt Rīga érvelésével ellentétben a 152. cikk (1) bekezdésének a) pontjában hivatkozott levonások nem értelmezhetők úgy, mint amelyek kiterjednek a Ranbaxy Laboratories ügyfelei részére biztosítottakhoz hasonló kereskedelmi jellegű árengedményekre.
72.
Ezenfelül annak előírásával, hogy a legnagyobb összmennyiségben értékesített áruk egységárát kell használni a 30. cikk (2) bekezdésének c) pontja szerinti értékelés során, e rendelkezés már figyelembe vesz bizonyos mennyiségi árengedményeket. (
27
) Ha e mennyiségi árengedmények mellett az egyedi ügyfelek részére biztosított árengedményeket is figyelembe vennék, akkor az importált árukat valójában alulértékelnék.
73.
Végül az alternatív értékelési módszerek alkalmazására gyakran olyan körülmények között van szükség, amikor az importőrök nem tudják szolgáltatni vagy nem szolgáltatják az ügyleti érték kiszámításához szükséges információkat és dokumentumokat. Az uniós vámhatóságoknak nincs lehetőségük arra, hogy harmadik országbeli kereskedőket ilyen információk szolgáltatására kényszerítsenek. Az, hogy csak a 29. cikk szerinti értékelése céljából veszik figyelembe az árengedményeket, és csak abban az esetben, ha ezeket az árengedményeket a szükséges dokumentumokkal bizonyították, számomra az ilyen információk szolgáltatására irányuló jogszerű ösztönzésnek tűnik.
74.
Tulajdonképpen úgy vélem, hogy amikor úgy érvel, hogy a Vámkódex 30. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerint meghatározott vámértéknek figyelembe kell vennie az áruk azon árát meghatározó, adott árengedményeket, amelyeken azokat ténylegesen értékesítették, mivel azok az importált áruk valós gazdasági értékét érintő elemet jelentenek, az Oribalt Rīga egyszerűen összekeveri a két különböző, a Vámkódex 29. cikkében és 30. cikke (2) bekezdésének c) pontjában szereplő értékelési módszert.
75.
Ennélfogva azt javaslom a Bíróságnak, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett negyedik kérdésre azt a választ adja, hogy az importált áruk azon árát meghatározó, adott árengedményeket, amelyeken azokat ténylegesen értékesítették, nem lehet figyelembe venni az importált áruk vámértékének a Vámkódex 30. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerinti meghatározása során.
IV. Végkövetkeztetések
76.
A fenti megfontolások tükrében azt javaslom a Bíróságnak, hogy az Augstākā tiesa (legfelsőbb bíróság) által előterjesztett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
Amennyiben az importált áruk vámértékét, azok jellegétől függetlenül az importált áruk vámértékének a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet 30. cikke (2) bekezdésének b) pontja és a 2913/92 rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK bizottsági rendelet 151. cikkének (4) bekezdése szerint határozzák meg, akkor a hasonló áruk azonosítása érdekében a vámhatóságoknak elsősorban azt kell mérlegelniük, hogy az összehasonlított áruk ugyanazon funkcióknak felelnek‑e meg, és a kereskedelemben egymást kölcsönösen helyettesítik‑e. Ennek érdekében a szóban forgó áruk sajátos jellegétől függő részletes értékelést kell végezni, figyelembe véve az ilyen áruk minden olyan elemét, amely kihathat azok gazdasági értékére.
Amennyiben az importált áruk vámértékét a 2913/92 rendelet 30. cikke (2) bekezdésének c) pontja alapján határozzák meg, a 2454/93 rendelet 152. cikkének (1) bekezdésében szereplő 90 napos határidőt szigorúan kell alkalmazni.
Az importált áruk vámértékének a 2913/92 rendelet 30. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerinti meghatározása során nem lehet figyelembe venni az importált áruk azon árát meghatározó, adott árengedményeket, amelyeken azokat ténylegesen értékesítették.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (HL 1992. L 302., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o.; a továbbiakban: Vámkódex), az alapeljárás tényállására alkalmazandó változatában.
(
3
)	A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK bizottsági rendelettel (HL 1993. L 253., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 6. kötet, 3. o.; helyesbítés: magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 16. kötet, 133. o.; a továbbiakban: végrehajtási rendelet) és az annak 23. mellékletében szereplő értelmező megjegyzésekkel, illetve más nyelvi változatokkal való összevetés alapján egyértelmű, hogy elírás szerepel a Vámkódex angol nyelvi változatában.
(
4
)	Lásd: 2017. december 20‑iHamamatsu Photonics Deutschland ítélet, C‑529/16, EU:C:2017:984, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
5
)	Lásd a Vámkódex 32. cikkét. A vámértékben figyelembe nem vett tételeket illetően lásd még a Vámkódex 33. cikkét.
(
6
)	Lásd: 2017. december 20‑iHamamatsu Photonics Deutschland ítélet, C‑529/16, EU:C:2017:984, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
7
)	Lásd: 2017. november 9‑iLS Customs Services ítélet, C‑46/16, EU:C:2017:839, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
8
)	Lásd a Vámkódex 30. cikke (2) bekezdésének a) és b) pontját.
(
9
)	Lásd a Vámkódex 30. cikke (2) bekezdésének c) pontját.
(
10
)	Lásd a végrehajtási rendelet 142. cikke (1) bekezdésének d) pontját.
(
11
)	Lásd a fenti 25. pontot.
(
12
)	Lásd a végrehajtási rendelet 178. cikkét, valamint a Vámkódexbizottság által készített, a vámértékre vonatkozó magyarázó szövegek gyűjteményét (TAXUD/800/2002‑HU) (a továbbiakban: vámmagyarázatok), 31. o.
(
13
)	Lásd a Vámkódex 14. cikkét.
(
14
)	Lásd a tagállamok közigazgatási hatóságai közötti kölcsönös segítségnyújtásról, valamint a vám‑ és mezőgazdasági jogszabályok helyes alkalmazásának biztosítása érdekében e hatóságok és a Bizottság együttműködéséről szóló, 1997. március 13‑i 515/97/EK tanácsi rendelet (HL 1997. L 82., 1. o; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 8. kötet, 217. o.; helyesbítés: HL 2014. L 289., 23. o.) 4. cikkét.
(
15
)	Lásd a Vámkódex 11. cikkének (2) bekezdését.
(
16
)	Lásd a Vámkódex 15. cikkét.
(
17
)	Lásd a végrehajtási rendelet 151. cikkét és a végrehajtási rendelet 23. mellékletében található, vámértékre vonatkozó értelmező megjegyzéseket.
(
18
)	Lásd a Vámkódex 6. cikkének (3) bekezdését, illetve: 2017. november 9‑iLS Customs Services ítélet, C‑46/16, EU:C:2017:839, 39. és 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2016. június 16‑iEURO 2004. Hungary ítélet, C‑291/15, EU:C:2016:455, 35. pont
(
19
)	Lásd a végrehajtási rendelet 152. cikke (1) bekezdésének a) pontját.
(
20
)	Lásd a végrehajtási rendelet 152. cikkének (3) bekezdését.
(
21
)	Lásd a Vámkódex 29., 32. és 33. cikkét. Lásd még a fenti 24. pontot.
(
22
)	Lásd: vámmagyarázatok, 46. és 47. o. Lásd még a végrehajtási rendelet 145. cikkének (2) bekezdését és analógia útján: 2017. december 20‑iHamamatsu Photonics Deutschland ítélet, C‑529/16, EU:C:2017:984, 34. és 35. pont; 1990. június 6‑iUnifert ítélet, C‑11/89, EU:C:1990:237, 35. pont.
(
23
)	Lásd ebben az értelemben: 2008. február 28‑iCarboni e derivati ítélet, C‑263/06, EU:C:2008:128, 58. pont.
(
24
)	Ez is az oka annak, hogy még a 30. cikk (2) bekezdésének c) pontján belül is hierarchikusan alkalmazzák az értékelési módszert. Ennek megfelelően az értékelendő importált áruk egységára előnyt élvez az azonos vagy hasonló áruk egységára előtt a vámérték 30. cikk (2) bekezdésének c) pontja szerinti meghatározása céljából. A vámhatóságok csak akkor folyamodhatnak az azonos vagy hasonló áruk egységárához, ha az értékelendő áruk egységára nem egyértelmű vagy nem bizonyítható. Lásd ebben az értelemben: vámmagyarázatok, 76. o.
(
25
)	Az értékkülönbség különböző okokból állhat elő, mint például az áruk Európai Unióban történő szállításához kapcsolódó kockázatok átszállása vagy a piaci ár különbsége.
(
26
)	Lásd a végrehajtási rendelet 152. cikke (1) bekezdése a) pontjának i–iii. alpontját.
(
27
)	Lásd a végrehajtási rendelet 23. mellékletében található értelmező megjegyzésekben a 152. cikk (3) bekezdéséhez fűzött megjegyzéseket.