62023TJ0102
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (első tanács)
2025. április 30. (
*1
)
„Közös kül‑ és biztonságpolitika – Az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedések – A pénzeszközök befagyasztása – Olyan személyek, szervezetek és szervek jegyzéke, akikre, illetve amelyekre a pénzeszközök és gazdasági erőforrások befagyasztása alkalmazandó – A felperes nevének jegyzékbe vétele és a jegyzékben való fenntartása – A »kapcsolat« fogalma – A 2014/145/KKBP határozat 2. cikke (1) bekezdésének befejező fordulata – A 269/2014/EU rendelet 3. cikke (1) bekezdésének befejező fordulata – Indokolási kötelezettség – Védelemhez való jog – Értékelési hiba – Arányosság – Jogellenességi kifogás”
A T‑102/23. sz. ügyben,
az SBK Art OOO (székhelye: Moszkva [Oroszország], képviselik: G. Lansky és P. Goeth ügyvédek)
felperes
az Európai Unió Tanácsa (képviseli: A. Boggio‑Tomasaz, meghatalmazotti minőségben, segítője: B. Maingain ügyvéd)
alperes ellen,
támogatja:
a Horvát Köztársaság (képviseli: G. Vidović Mesarek, meghatalmazotti minőségben),
a Holland Királyság (képviselik: M. Bulterman, A. Hanje és C. Schillemans, meghatalmazotti minőségben),
az Európai Bizottság (képviselik: M. Carpus Carcea, C. Georgieva és L. Puccio, meghatalmazotti minőségben)
beavatkozó felek,
A TÖRVÉNYSZÉK (első tanács),
tagjai: R. Mastroianni elnök, M. Brkan (előadó) és Tóth T. bírák,
hivatalvezető: I. Kurme tanácsos,
tekintettel a 2024. február 27‑i SBK Art kontra Tanács végzésre (T‑102/23 R, nem tették közzé),
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára, különösen:
–
a Törvényszék Hivatalához 2023. február 26‑án benyújtott keresetlevélre,
–
a Törvényszék Hivatalához 2023. április 13‑án benyújtott kiigazítási beadványra,
–
a 2023. június 29‑i határozatra, amely megengedte a Holland Királyságnak, hogy a Tanács támogatása végett beavatkozzon,
–
az első tanács elnökének 2023. július 27‑i végzésére, amely megengedte a Bizottságnak, hogy a Tanács támogatása végett beavatkozzon,
–
az első tanács elnökének 2023. szeptember 8‑i végzésére, amely megengedte a Horvát Köztársaságnak, hogy a Tanács támogatása végett beavatkozzon,
–
a Törvényszék Hivatalához 2023. november 24‑én benyújtott kiigazítási beadványra,
–
az első tanács elnökének a felperes Horvát Köztársasággal szembeni bizalmas kezelés iránti kérelmére vonatkozó, 2023. december 13‑i végzésére,
–
a Törvényszék Hivatalához 2024. április 18‑án benyújtott kiigazítási beadványra,
–
az első tanács elnökének 2024. október 14‑i azon határozatára, amely szerint nem csatolják az ügyiratokhoz a Törvényszék Hivatalához 2024. október 9‑én benyújtott kiigazítási beadványt,
–
a felperesnek az Európai Unió Bírósága alapokmánya 45. cikke második bekezdésének alkalmazására irányuló 2024. október 18‑i levelére,
–
a felperesnek a Törvényszék Hivatalához 2024. október 18‑án benyújtott és az ügyiratokhoz csatolt dokumentumaira,
–
a felperesnek a Törvényszék Hivatalához 2024. november 5‑én benyújtott és az ügyiratokhoz csatolt dokumentumaira,
tekintettel a 2024. november 6‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott keresetével a felperes SBK Art OOO először az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekről szóló 2014/145/KKBP határozat módosításáról szóló, 2022. december 16‑i (KKBP) 2022/2477 tanácsi határozat (HL 2022. L 322 I, 466. o.) és az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekről szóló 269/2014/EU rendelet végrehajtásáról szóló, 2022. december 16‑i (EU) 2022/2476 tanácsi végrehajtási rendelet (HL 2022. L 322 I, 318. o.) (a továbbiakban együtt: eredeti jogi aktusok) megsemmisítését, másodszor az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekről szóló 2014/145/KKBP határozat módosításáról szóló 2023. március 13‑i (KKBP) 2023/572 tanácsi határozat (HL 2023. L 75 I, 134. o.) és az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekről szóló 269/2014/EU rendelet végrehajtásáról szóló, 2023. március 13‑i (EU) 2023/571 tanácsi végrehajtási rendelet (HL 2023. L 75 I, 1. o.) (a továbbiakban együtt: a jegyzékben való fenntartásról szóló 2023. márciusi jogi aktusok) megsemmisítését, harmadszor az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekről szóló 2014/145/KKBP határozat módosításáról szóló, 2023. szeptember 13‑i (KKBP) 2023/1767 tanácsi határozat (HL 2023. L 226., 104. o.) és az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekről szóló 269/2014/EU rendelet végrehajtásáról szóló, 2023. szeptember 13‑i (EU) 2023/1765 tanácsi végrehajtási rendelet (HL 2023. L 226., 3. o.) (a továbbiakban együtt: a jegyzékben való fenntartásról szóló 2023. szeptemberi jogi aktusok) megsemmisítését, negyedszer az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekről szóló 2014/145/KKBP határozat módosításáról szóló, 2024. március 12‑i (KKBP) 2024/847 tanácsi határozat (HL L, 2024/847) és az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekről szóló 269/2014/EU rendelet végrehajtásáról szóló 2024. március 12‑i (EU) 2024/849 tanácsi végrehajtási rendelet (HL L, 2024/849) (a továbbiakban együtt: a jegyzékben való fenntartásról szóló 2024. márciusi jogi aktusok) megsemmisítését kéri annyiban, amennyiben e jogi aktusok összessége (a továbbiakban együtt: megtámadott jogi aktusok) a felperest érintik.
A jogvita előzményei és a kereset előterjesztését követő tényállás
2
A felperes orosz jog szerinti korlátolt felelősségű társaság.
3
A jelen ügy az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatt az Európai Unió által hozott korlátozó intézkedések összefüggésébe illeszkedik.
4
2014. március 17‑én az Európai Unió Tanácsa az EUSZ 29. cikk alapján elfogadta az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatt korlátozó intézkedésekről szóló 2014/145/KKBP határozatot (HL 2014. L 78., 16. o.; helyesbítés: HL 2014. L 263., 35. o.). Ugyanezen a napon a Tanács az EUMSZ 215. cikk alapján elfogadta az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekről szóló 269/2014/EU rendeletet (HL 2014. L 78., 6. o.; helyesbítések: HL 2014. L 121., 60. o.; HL 2014. L 294., 50. o.).
5
2022. február 25‑én az ukrajnai helyzet súlyosságára tekintettel a Tanács elfogadta egyrészt a 2014/145/KKBP határozat módosításáról szóló (KKBP) 2022/329 határozatot (HL 2022. L 50., 1. o.), másrészt a 269/2014 rendelet módosításáról szóló (EU) 2022/330 rendeletet (HL 2022. L 51., 1. o.) többek között azon kritériumok módosítása érdekében, amelyek alapján természetes vagy jogi személyek, szervezetek vagy szervek a szóban forgó korlátozó intézkedések hatálya alá vonhatók.
6
A 2022/329 határozattal módosított 2014/145 határozat 2. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Be kell fagyasztani az alábbiakhoz tartozó vagy a tulajdonukat képező, általuk birtokolt vagy ellenőrzött valamennyi pénzeszközt és gazdasági erőforrást:
[…]
f)
a Krím annektálásáért és Ukrajna destabilizálásáért felelős Oroszországi Föderáció kormánya részére anyagi vagy pénzügyi támogatást nyújtó, illetve általa előnyökhöz jutó természetes vagy jogi személyek, szervezetek vagy szervek; vagy
g)
a Krím annektálásáért és Ukrajna destabilizálásáért felelős Oroszországi Föderáció kormányának jelentős bevételi forrást biztosító gazdasági ágazatokban tevékenykedő vezető üzletemberek, illetve jogi személyek, szervezetek vagy szervek,
valamint a velük kapcsolatban álló természetes vagy jogi személyek, szervezetek vagy szervek, a mellékletben felsoroltak szerint.”
7
A pénzeszközök e befagyasztásának részletes szabályait a 2022/329 határozattal módosított 2014/145 határozat 2. cikkének következő bekezdései határozzák meg.
8
A 269/2014 rendeletnek a 2022/330 rendelettel módosított változata előírta a pénzeszközök befagyasztására vonatkozó intézkedések elfogadását, és e befagyasztás részletes szabályait a 2022/329 határozattal módosított 2014/145 határozattal lényegében azonos feltételekkel határozza meg. E rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a)–g) pontja ugyanis lényegében átveszi az említett határozat 2. cikke (1) bekezdésének a)–g) pontját.
A felperes nevének a vitatott jegyzékekbe való első felvétele
9
2022. július 21‑én a Tanács elfogadta a 2014/145 határozat módosításáról szóló (KKBP) 2022/1272 határozatot (HL 2022. L 193., 219. o.) és a 269/2014 rendelet végrehajtásáról szóló (EU) 2022/1270 végrehajtási rendeletet (HL 2022. L 193., 133. o.), amelyekkel felvette a Sberbank társaságot a 2022/329 határozattal módosított 2014/145 határozat mellékletében és a 2022/330 rendelettel módosított 269/2014 rendelet I. mellékletében szereplő jegyzékbe (a továbbiakban: vitatott jegyzékek).
10
2022. december 16‑án a Tanács elfogadta az eredeti jogi aktusokat, amelyekkel felvette a felperes nevét a vitatott jegyzékekbe a következő indokok alapján:
„[A felperes] a Sberbankhoz kapcsolódó oroszországi föderációbeli vállalat. [A felperes] a Sberbank leányvállalataként, annak jegyzékbe vétele előtt hozták létre abból a célból, hogy birtokolja a Sberbanknak a Fortenova csoportban való részesedéseit. Az SBK ART LLC feletti tényleges ellenőrzést továbbra is a Sberbank gyakorolja, annak ellenére, hogy az előbbi részvényeit állítólag egy egyesült arab emírségekbeli üzletemberre ruházták át.
[A felperes] ezért kapcsolatban áll a Sberbankkal, amelyet olyan szervezetként vettek jegyzékbe, amely az Oroszországi Föderáció kormánya részére pénzügyi támogatást nyújt, valamint annak jelentős bevételi forrást biztosító gazdasági ágazatban tevékenykedik”.
11
A Tanács 2022. december 19‑én közzétette az Európai Unió Hivatalos Lapjában a 2022/2477 határozattal módosított 2014/145 határozatban és a 2022/2476 végrehajtási rendelettel végrehajtott 269/2014 rendeletben előírt korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személyek, szervezetek és szervek részére szóló értesítést (HL 2022. C 481 I, 1. o.). Ez az értesítés egyebek mellett rámutatott arra, hogy az érintett személyek kérvényezhetik a Tanácsnál annak a határozatnak a felülvizsgálatát, amellyel a nevüket felvették a vitatott jegyzékekbe, és a kérvényhez csatolniuk kell az igazoló dokumentumokat.
12
2022. december 21‑i levelében a felperes kérte a Tanácstól azon iratok közlését, amelyek alapján nevét felvették a vitatott jegyzékekbe.
13
2023. január 11‑én a Tanács közölte a felperessel a 2022. december 15‑i WK 17709/2022 INIT hivatkozási számú ügyiratokban szereplő információkat (a továbbiakban: első WK ügyiratok), amelyek a felperesre vonatkozó bizonyítékokat tartalmaznak.
A felperes nevének a vitatott jegyzékekben 2023. szeptember 15‑ig való fenntartása
14
2023. február 6‑án a Tanács megküldte a felperesnek a 2023. január 25‑i, WK 17709/2022 ADD 1 referenciaszámú ügyiratot (a továbbiakban: második WK ügyirat) és a 2023. január 30‑i WK 1325/23 INIT hivatkozási számú ügyiratot (a továbbiakban: harmadik WK ügyirat).
15
2023. március 9‑i levelében a felperes a nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételének felülvizsgálata iránti kérelmet nyújtott be a Tanácshoz.
16
2023. március 13‑án a Tanács elfogadta a jegyzékben való fenntartásról szóló 2023. márciusi jogi aktusokat, amelyek a fenti 10. pontban kifejtettekkel azonos okokból 2023. szeptember 15‑ig meghosszabbították a felperessel szemben hozott korlátozó intézkedéseket.
17
2023. április 13‑i levelében a felperes egy második felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Tanácshoz.
A felperes nevének a vitatott jegyzékekben 2024. március 15‑ig való fenntartása
18
2023. szeptember 13‑án a Tanács elfogadta a jegyzékben való fenntartásról szóló 2023. szeptemberi jogi aktusokat, amelyek a fenti 10. pontban kifejtettekkel azonos okokból 2024. március 15‑ig meghosszabbították a felperessel szemben hozott korlátozó intézkedéseket.
19
2023. szeptember 15‑i levelében a Tanács tájékoztatta a felperest azon határozatáról, hogy fenntartja a nevét a vitatott jegyzékekben.
20
2023. szeptember 22‑i levelében a felperes egy harmadik felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Tanácshoz.
A felperes nevének a vitatott jegyzékekben 2024. szeptember 15‑ig való fenntartása
21
2024. március 12‑én a Tanács elfogadta a jegyzékben való fenntartásról szóló 2024. márciusi jogi aktusokat, amelyek a fenti 10. pontban kifejtettekkel azonos okokból 2024. szeptember 15‑ig meghosszabbították a felperessel szemben hozott korlátozó intézkedéseket.
22
2024. március 13‑i levelében a Tanács elutasította a felperes 2023. szeptember 25‑én beérkezett, felülvizsgálat iránti kérelmét azzal az indokkal, hogy a felperes észrevételei nem kérdőjelezik meg azon értékelését, amely szerint a felperes nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételére vonatkozó határozatot megfelelő indokok igazolják, és közölte vele a nevének a vitatott jegyzékekben való fenntartásáról szóló határozatot.
A felperes nevének a vitatott jegyzékekben 2025. március 15‑ig való fenntartása
23
2024. szeptember 12‑én a Tanács elfogadta a 2014/145 határozat módosításáról szóló (KKBP) 2024/2456 határozatot (HL L 2024/2456) és a 269/2014/EU rendelet végrehajtásáról szóló (EU) 2024/2455 végrehajtási rendeletet (HL L 2024/2455) (a továbbiakban együttesen: a jegyzékben való fenntartásról szóló 2024. szeptemberi jogi aktusok), amelyek a fenti 10. pontban kifejtettekkel azonos okokból 2025. március 15‑ig meghosszabbították a felperessel szemben hozott korlátozó intézkedéseket.
A felek kérelmei
24
A felperes beadványainak utolsó változatában azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
semmisítse meg a megtámadott jogi aktusokat a rá vonatkozó részükben;
–
kötelezze a Tanácsot a költségek viselésére.
25
A Tanács, amelyet a Horvát Köztársaság, a Holland Királyság és az Európai Bizottság támogat, azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el keresetet;
–
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
A kereset elfogadhatóságáról, amennyiben az a 2023/1765 végrehajtási rendeletre vonatkozik
26
A második kiigazítási beadványra vonatkozó észrevételeiben a Bizottság által támogatott Tanács azt állítja, hogy e beadvány elfogadhatatlan annyiban, amennyiben a 2023/1765 végrehajtási rendelet megsemmisítésére irányul. A Tanács szerint az említett rendelettel bevezetett módosítások nem érintik a felperes nevének a vitatott jegyzékekbe történő felvételét, tehát nem érintik őt sem közvetlenül, sem közvetve.
27
A felperes arra hivatkozik, hogy noha a 2023/1765 végrehajtási rendelet technikailag nem módosítja nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételét, e rendelet azzal a hatással jár, hogy hallgatólagosan megerősíti a korábbi felvételt, és különösen megerősíti a rá vonatkozó jegyzékbe vételi indokokat.
28
Egyébiránt a felperes azzal érvel, hogy a Tanács köteles megvizsgálni a helyzetét minden olyan esetben, amikor felülvizsgálja nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételét. Mivel a 2023/1765 végrehajtási rendelet nem tesz eleget ennek a kötelezettségnek, ez a jogai megsértésének minősül, és az említett rendelet őt közvetlenül és személyében érinti.
29
A 2023/1765 végrehajtási rendelettel szemben benyújtott kereset elfogadhatóságának értékelését tehát a Tanács azon kötelezettségére tekintettel kell elvégezni, hogy a 2022/330 rendelettel módosított 269/2014 rendelet 14. cikkének (4) bekezdése alapján időszakosan felülvizsgálja az ugyanezen rendelet I. mellékletében szereplő jegyzéket. E tekintetben meg kell állapítani, hogy a felülvizsgálatokat követően elfogadott végrehajtási rendeletek, mint például a 2023/1765 végrehajtási rendelet, megemlítik a vitatott jegyzékeknek az e felülvizsgálatot követő módosításait és törlését, így e végrehajtási rendeletek értelmében a nem módosított vagy törölt felvételeket meghosszabbítják (lásd analógia útján: 2021. április 28‑iSharif kontra Tanács ítélet, T‑540/19, nem tették közzé, EU:T:2021:220, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
30
Az ítélkezési gyakorlat szerint, még abban az esetben is, ha az érintett személyt nem említi az azon jegyzéket módosító későbbi jogi aktus, amelybe a nevét felvették, és még ha e későbbi jogi aktus nem is módosítja azon indokokat, amelyek miatt e személy nevét eredetileg felvették a jegyzékbe, az ilyen jogi aktust úgy kell értelmezni, mint amely a Tanács arra vonatkozó szándékának megnyilvánulását képezi, hogy az érintett személy nevét az említett jegyzékben fenntartsa, azzal a következménnyel, hogy fenntartja e személy pénzeszközeinek a befagyasztását, mivel a Tanács köteles ezt a jegyzéket rendszeres időközönként megvizsgálni (lásd: 2024. szeptember 11‑iNSD kontra Tanács ítélet, T‑494/18, EU:T:2024:607, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
31
Ezenkívül a 2022/330 rendelettel módosított 269/2014 rendelet 14. cikke (3) bekezdésének megfelelően, amennyiben észrevételt tesznek vagy új érdemi bizonyítékot nyújtanak be, a Tanácsnak felül kell vizsgálnia az adott személy vitatott jegyzékekbe való felvételére vonatkozó határozatát. A második kiigazítási beadványból kitűnik, hogy a Tanács 2023. szeptember 15‑i levelében jelezte a felperesnek, hogy úgy határozott, a jegyzékben való fenntartásról szóló 2023. szeptemberi jogi aktusok elfogadásával fenntartja a vele szemben hozott korlátozó intézkedéseket. Ennélfogva meg kell állapítani, hogy e jogi aktusok a felperes helyzetének felülvizsgálatából erednek.
32
A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy a jelen kereset elfogadható, amennyiben az a 2023/1765 végrehajtási rendelet felperest érintő részében történő megsemmisítésére irányul.
A további bizonyítékok előterjesztéséről
33
A Törvényszék Hivatalánál 2024. október 18‑án nyilvántartásba vett levelében a felperes a Törvényszék eljárási szabályzata 85. cikkének (3) bekezdésére hivatkozva 19 további dokumentumot nyújtott be. Három további bizonyítékcsoportot terjeszt elő. Az első csoport arra az állításra vonatkozik, amely szerint őt kizárták a Fortenova Groupból. A második csoport annak bizonyítására irányul, hogy a Sberbank nem ellenőrzi a felperest, a harmadik csoport pedig a felperesnek egy emirátusi befektető részére történő átruházására vonatkozik.
34
2024. november 5‑i levelében a felperes ismét az eljárási szabályzat 85. cikkének (3) bekezdésére hivatkozva két további dokumentumot nyújtott be.
35
E bizonyítékok összessége késedelmes benyújtásának igazolásául a felperes egyrészt a jegyzékben való fenntartásról szóló 2024. márciusi jogi aktusokra vonatkozó kiigazítási beadvány benyújtása óta bekövetkezett jelentős és közelmúltbeli fejleményekre, valamint arra az állításra hivatkozik, amely szerint a Fortenova Groupból kizárásra került, másrészt pedig arra, hogy a Tanács érveire válaszolni kell.
36
A Tanács, amelyet a Horvát Köztársaság és a Bizottság támogat, a tárgyaláson elkésettség miatt vitatta a fenti 33. és 34. pontban említett új bizonyítékok elfogadhatóságát.
37
Emlékeztetni kell arra, hogy az eljárási szabályzat 85. cikkének (1) és (3) bekezdése szerint az eljárás szóbeli szakaszának befejezését megelőzően a bizonyítékokat az első beadványváltás keretében kell előterjeszteni, és a felperes és az alperes kivételesen további bizonyítékokat terjeszthet elő vagy ajánlhat fel, feltéve hogy a késedelmes előterjesztés vagy felajánlás igazolt.
38
Az eljárási szabályzat 85. cikkének (3) bekezdése nem az említett szabályzat 85. cikkének (1) bekezdésében kifejtett általános szabálytól való olyan egyszerű eltérésnek minősül, mint e cikk (2) bekezdése, hanem kivételt képez az eljárási szabályzat 85. cikkének (1) bekezdése szerinti főszabály és a 85. cikk (2) bekezdése szerinti eltérés alól, mivel az említett szabályzat (3) bekezdésben biztosított lehetőség e rendelkezésnek maga a szövege értelmében csak kivételesen áll fenn, az alkalmazása tehát feltételezi a rendkívüli körülmények fennállásának bizonyítását (lásd: 2023. november 23‑iRyanair és Airport Marketing Services ítélet, C‑758/21 P, EU:C:2023:917, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
39
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a felperes a megsemmisítés alátámasztásául nem mutatott rá kifejezetten, hogy mely jogi aktusokra vonatkozóan nyújtott be az eljárási szabályzat 85. cikkének (3) bekezdése alapján bizonyítékot. Mindazonáltal, tekintettel a felperes beadványaira, meg kell vizsgálni, hogy e bizonyítékok tekinthetők‑e úgy, hogy azokat elkésve nyújtották be a jegyzékben való fenntartásról szóló 2024. márciusi jogi aktusok kiigazítására irányuló beadványok benyújtásához képest.
40
A felperesnek a Fortenova Groupból való állítólagos kizárására vonatkozó dokumentumok első csoportját illetően meg kell állapítani egyrészt, hogy a felperes benyújtott egy keltezés nélküli tájékoztatót az általános befektetési feltételekről, egy keltezés nélküli jegyzési megállapodást, valamint a korlátozó intézkedésekkel kapcsolatban gyakran feltett kérdésekre vonatkozó, 2022. április 8‑i bizottsági dokumentum kivonatát (J.3, J.4 és J.8 sz. melléklet). Mivel e dokumentumokon nem szerepel keltezés, vagy e dokumentumok a jegyzékben való fenntartásról szóló, 2024. márciusi jogi aktusokra vonatkozó kiigazítási beadvány benyújtását megelőző keltezésűek, azokat elkésettnek kell tekinteni. Márpedig, mivel a felperes a Fortenova Groupon belüli kizárásával kapcsolatos jelentős és közelmúltbeli fejleményekre történő hivatkozásra szorítkozott, anélkül hogy bizonyította volna a rendkívüli körülmények fennállását, azokat az eljárási szabályzat 85. cikkének (1) és (3) bekezdése értelmében mint elfogadhatatlanokat el kell utasítani (lásd ebben az értelemben: 2017. október 12‑iMoravia Consulting kontra EUIPO ítélet) – Citizen Systems Europe [SDC‑554S], T‑316/16, EU:T:2017:717, 63. pont). Másrészt a felperes bemutatja a 2024. július 2‑án benyújtott C‑465/24. sz. ügyben benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem összefoglalóját, az Open Pass AG 2024. augusztus 8‑i ajánlatának összefoglalóját, a Bizottság 2024. június 11‑i összefonódás‑ellenőrzési bejelentését, számos 2024. júliusi és augusztusi e‑mailt, valamint a Fortenova Group mezőgazdasági üzletágának átruházásáról szóló, 2024. augusztus 2‑i dokumentumot (J.1 és J.2, valamint J.5–J.7 sz. melléklet).
41
Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi aktus jogszerűségét az aktus meghozatalának időpontjában fennálló ténybeli és jogi elemek függvényében kell elbírálni (lásd ebben az értelemben: 2015. szeptember 3‑iInuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Bizottság ítélet, C‑398/13 P, EU:C:2015:535, 22. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2015. szeptember 4‑iNIOC és társai kontra Tanács ítélet, T‑577/12, nem tették közzé, EU:T:2015:596, 112. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
42
Márpedig az említett dokumentumok a megtámadott jogi aktusoknál későbbi ténybeli elemekre hivatkoznak, amely aktusokat 2022. december 16‑án, 2023. március 13‑án, 2023. szeptember 13‑án és 2024. március 12‑én fogadtak el. E jogi aktusok jogszerűségének értékelése céljából tehát kizárt azok figyelembevétele. Így anélkül, hogy határozni kellene a bizonyítékok felajánlásának elfogadhatóságáról, meg kell állapítani, hogy mivel e dokumentumok nem befolyásolják a megtámadott jogi aktusok jogszerűségének vizsgálatát, e bizonyítékfelajánlás a jelen jogvita keretében nem releváns.
43
A Sberbank felperes feletti ellenőrzésének hiányára vonatkozó bizonyítékok második csoportját illetően meg kell állapítani, hogy a Sberbank 2022‑ben vagy 2023‑ban megjelent újságcikkeket nyújt be (J.9–J.12 sz. melléklet). Márpedig meg kell állapítani, hogy ezek az újságcikkek már szerepeltek a felperesnek a Horvát Köztársaság beavatkozási beadványára vonatkozó észrevételeinek mellékletében (ezen észrevételek 3., 4., 8. és 9. sz. melléklete), és azok elfogadhatóak voltak, amennyiben e tagállam beavatkozási beadványára kívántak reagálni. Következésképpen nem szükséges e bizonyítékok elfogadhatóságával kapcsolatban az eljárási szabályzat 85. cikkének (3) bekezdésére tekintettel határozni.
44
A felperes ezenkívül benyújtja a Fortenova Group egyik részvényesével készült interjú fordítását (J.13 sz. melléklet). Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy keltezés nélküli dokumentumról van szó, amelyet az eljárási szabályzat 85. cikkének (3) bekezdése értelmében elkésettnek kell tekinteni. Márpedig a felperes a 2024. október 18‑i levélben annak jelzésére szorítkozott, hogy e dokumentum a jelen ügyben releváns. Következésképpen elmulasztotta e bizonyíték késedelmes előterjesztésének igazolását, amelyet az eljárási szabályzat 85. cikkének (3) bekezdése alapján mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
45
A bizonyítékok harmadik csoportját illetően, amely a felperesnek egy emirátusi befektetőre történő átruházására vonatkozik, meg kell állapítani, hogy egy, az említett befektető által 2022. október 31-én kiállított meghatalmazásról, 2022. október 31‑én kelt fizetési bizonylatokról, a 2022. február 24‑i és 2022. május 31‑i adásvételi szerződésekről és módosító záradékokról, a felperesnek a követelés engedményezéséhez való, dátum nélküli hozzájárulásáról, a követelés engedményezéséről szóló, 2022. október 31‑i értesítésről és az ugyanezen a napon kelt, a követelés engedményezéséről szóló megállapodás szerinti kifizetést megerősítő dokumentumról van szó (J.14–J.19 sz. melléklet). Mivel e dokumentumokon nem szerepel keltezés, vagy azok a jegyzékben való fenntartásról szóló 2024. márciusi jogi aktusokra vonatkozó kiigazítási beadvány benyújtását megelőző keltezésűek, azokat elkésettnek kell tekinteni. Márpedig késedelmes benyújtásuk igazolásául a felperes mindössze a Tanács észrevételeire való válaszadás szükségességére hivatkozott. Meg kell állapítani, hogy a felperes nem fejtette ki azokat az okokat, amelyek miatt azokat nem állt módjában korábban benyújtani. Következésképpen e bizonyítékokat mint elfogadhatatlanokat el kell utasítani.
46
A felperes által 2024. november 5‑én benyújtott dokumentumokat illetően meg kell állapítani, hogy az Agrokor társaság értékének 2018. június 8‑i becsléséről és egy 2019. január 11‑i, ugyanezen társaságra vonatkozó cikkről van szó. Mivel e dokumentumok a jegyzékben való fenntartásról szóló 2024. márciusi jogi aktusokra vonatkozó kiigazítási beadvány benyújtását megelőzően keletkeztek, azokat elkésettnek kell tekinteni. A felperes annak kijelentésére szorítkozik, hogy e dokumentumokhoz csak a közelmúltban fért hozzá a Fortenova Groupból történő állítólagos kizárásával kapcsolatos fejlemények miatt. Márpedig meg kell állapítani, hogy a felperes már a keresetlevélben az Agrokor társaság szerkezetátalakítására hivatkozik, amely a Fortenova Group létrehozásához vezetett. Következésképpen a felperes nem fejtette ki azokat az okokat, amelyek miatt nem állt módjában legkésőbb a jegyzékben való fenntartásról szóló 2024. márciusi jogi aktusokra vonatkozó kiigazítási beadvány keretében benyújtani az Agrokorra vonatkozó dokumentumokat, ekként nem igazolta azok késedelmes benyújtását.
47
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a felperes az eljárási szabályzat 85. cikkének (3) bekezdése értelmében nem igazolta e további bizonyítékok késedelmes előterjesztését, amelyeket tehát, mint elfogadhatatlan bizonyítékokat, el kell utasítani.
48
Következésképpen a felperes nem hivatkozhat az eljárási szabályzat 85. cikkének (3) bekezdésére e további bizonyítékok előterjesztése érdekében, mivel azok részben elfogadhatatlanok, részben pedig nincsenek hatással a megtámadott jogi aktusok jogszerűségére.
Az Európai Unió Bírósága alapokmányának 45. cikke alkalmazása iránt 2024. október 18‑án benyújtott kérelemről
49
2024. október 9‑én a felperes külön beadványban az eljárási szabályzat 86. cikkének (1) bekezdése alapján kiigazítási beadványt nyújtott be a Törvényszék Hivatalához, amelyben a jegyzékben való fenntartásról szóló 2024. szeptemberi jogi aktusoknak az őt érintő részükben történő megsemmisítését kérte.
50
Az eljárási szabályzatnak a Törvényszék eljárási szabályzatának 2024. szeptember 1‑jén hatályba lépett 2024. augusztus 12‑i módosításaiból eredő változata (HL L 2024/2095) 86. cikkének (1) bekezdése alapján, ha a megsemmisíteni kért jogi aktus helyébe azonos tárgyú másik jogi aktus lép, vagy azt módosítja, a felperes legkésőbb két héttel a tárgyalás határnapjának kitűzéséről szóló határozat kézbesítését követően, illetve a Törvényszék azon határozatának kézbesítését megelőzően, hogy az eljárás szóbeli szakaszának mellőzésével határoz, ezen új körülmény figyelembevétele érdekében kiigazíthatja a keresetlevelet.
51
Az eljárási szabályzat 246. cikkének (3) bekezdése értelmében a 86. cikk (1) bekezdésében foglalt rendelkezés csak akkor alkalmazandó, ha az EUMSZ 86. cikk (2) bekezdésében említett határidő, vagyis az EUMSZ 263. cikk hatodik bekezdése szerinti keresetindítási határidő 2024. szeptember 1‑jét követően kezdődik.
52
Márpedig meg kell állapítani egyrészt azt, hogy a keresetlevél kiigazításának tárgyát képező jogi aktusokat 2024. szeptember 12‑én fogadták el és másnap tették közzé a Hivatalos Lapban, ami azt jelenti, hogy az EUMSZ 263. cikk hatodik bekezdésében előírt keresetindítási határidő 2024. szeptember 1‑jét követően kezdődött, így a jelen ügyben alkalmazhatóvá tette az eljárási szabályzat 86. cikkének (1) bekezdését, másrészt pedig azt, hogy a tárgyalásra szóló idézést 2024. szeptember 18‑án kézbesítették a felperesnek. Következésképpen a jegyzékben való fenntartásról szóló 2024. szeptemberi jogi aktusok megsemmisítése iránti kiigazítási beadvány benyújtására nyitva álló határidő 2024. október 2‑án lejárt.
53
Mivel a kiigazítási beadványt az eljárási szabályzat 86. cikkének (1) bekezdésében előírt határidő lejártát követően, az első tanács elnökének 2024. október 14‑i határozatával nyújtották be a Törvényszék Hivatalához, a Törvényszék úgy határozott, hogy azt nem csatolja az ügyiratokhoz, amiről a felperest a Hivatal ugyanezen a napon levélben tájékoztatta.
54
2024. október 18‑i levelében a felperes az Európai Unió Bírósága alapokmányának 45. cikke alapján kérelmet terjesztett elő. A tárgyaláson ezzel kapcsolatban feltett kérdésre válaszolva a felperes pontosította, hogy e kérelem arra irányul, hogy a Törvényszék az Európai Unió Bírósága alapokmányának 45. cikke alapján nyilvánítsa elfogadhatónak a késedelmesen előterjesztett kiigazítási beadványt. A felperes azt állítja, hogy előre nem látható körülmények fennállása megakadályozta őt abban, hogy az említett kiigazítási beadványt a módosított eljárási szabályzat 86. cikkének (1) bekezdésében előírt határidőn belül benyújtsa. Azt állítja ugyanis, hogy az a körülmény, hogy az eljárási szabályzat módosításait az ítélkezési szünet alatt, állítólagosan félreérthető információkkal tették közzé az EUR‑Lex weboldalon, olyan helyzetet teremtett, amelyben számára előre nem volt látható, hogy egy jól ismert és hosszú határidőt a Törvényszék néhány héten belül előzetes figyelmeztetés vagy bejelentés nélkül felvált.
55
A Tanács, amelyet a Horvát Köztársaság és a Bizottság támogat, vitatja a felperes érveit.
56
E tekintetben az állandó ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy csak egészen kivételes esetben, az Európai Unió Bírósága alapokmánya 45. cikkének második bekezdése szerinti előre nem látható körülmények vagy vis maior fennállásakor lehet eltérni az eljárási határidőkre vonatkozó uniós szabályoktól, mivel ezeknek a rendelkezéseknek a szigorú alkalmazása felel meg a jogbiztonság követelményének, illetve annak a feltételnek, hogy a bírósági eljárásban ne érvényesülhessen hátrányos megkülönböztetés, sem önkényes bánásmód (lásd: 2016. december 14‑iSV Capital kontra EBH ítélet, C‑577/15 P, EU:C:2016:947, 56. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
57
Emlékeztetni kell arra, hogy az Európai Unió Bírósága alapokmányának 45. cikke az említett alapokmány 53. cikke értelmében alkalmazandó a Törvényszék előtti eljárásra.
58
A Bíróság kimondta, hogy a „vis maior” és az „előre nem látható körülmény” fogalma egyfelől a felperes ellenőrzési körén kívül eső, rendkívüli körülményekre vonatkozó objektív elemet foglal magában, másfelől pedig egy ahhoz kötődő szubjektív elemet, hogy e fél köteles védekezni a rendkívüli esemény következményei ellen, megtéve ennek során – anélkül, hogy túlzott áldozatot hozna – a megfelelő intézkedéseket. A felperesnek gondosan kell ügyelnie különösen a megindított eljárás lefolyására, és többek között gondot kell fordítania a megállapított határidők betartására (1994. december 15‑iBayer kontra Bizottság ítélet, C‑195/91 P, EU:C:1994:412, 32. pont).
59
Az „előre nem látható körülmény” és a „vis maior” fogalma tehát nem vonatkozik arra az esetre, amikor egy gondos és körültekintő személynek objektíve módjában állt volna megakadályozni a keresetindítási határidő túllépését (lásd: 2020. június 11‑iGMPO kontra Bizottság végzés, C‑575/19 P, nem tették közzé, EU:C:2020:448, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
60
Végül emlékeztetni kell arra, hogy az Európai Unió Bírósága alapokmánya 45. cikkének második bekezdése szerint az előre nem látható körülményekre vagy vis maiorra hivatkozó félnek kell bizonyítania annak fennállását.
61
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a felperes által hivatkozott körülmények arra vonatkoznak, hogy csak későn szerzett tudomást az eljárási szabályzat módosításairól, egyrészt az ítélkezési szünet ideje alatt történő közzétételük, másrészt az eljárási szabályzatnak az EUR‑Lex weboldalán történt kétértelmű bemutatása miatt, amely nem tüntette fel egyértelműen e módosításokat.
62
Mindazonáltal, amint arra a Tanács helyesen rámutat, meg kell állapítani, hogy az eljárási szabályzat módosításait 2024. augusztus 12‑én tették közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában a hatálybalépés 2024. szeptember 1‑jében megjelölt időpontjával. Egyébiránt az Európai Unió Bírósága 2024. augusztus 30‑án sajtóközleményt adott ki, és az eljárási szabályzat egységes szerkezetbe foglalt változata 2024. szeptember 1‑jétől elérhető volt a Bíróság honlapján, az eljárási szabályzat ezen egységes szerkezetbe foglalt változatára mutató link pedig szerepelt a 2024. szeptember 18‑i levélben, amelyben a Hivatal a feleket a tárgyalásra idézte.
63
Valamely uniós intézmény jogi aktusára akkor lehet hivatkozni a természetes és jogi személyekkel szemben, ha ez utóbbiaknak a Hivatalos Lapban való szabályszerű közzététel révén lehetőségük volt annak megismerésére (lásd ebben az értelemben: 2007. december 11‑iSkoma‑Lux ítélet, C‑161/06, EU:C:2007:773, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Az említett közzétételt követően ugyanis senki nem hivatkozhat arra, hogy nem ismeri a Hivatalos Lap tartalmát.
64
Következésképpen a felperes nem bizonyította előre nem látható körülmények vagy vis maior fennállását, amely az Európai Unió Bírósága alapokmánya 45. cikkének második bekezdése alapján lehetővé tenné a szóban forgó határidőtől való eltérést.
65
A fentiekből az következik, hogy a felperesnek az Európai Unió Bírósága alapokmányának 45. cikke alapján benyújtott kérelmét mint megalapozatlant el kell utasítani.
Az ügy érdeméről
66
Keresete alátámasztása érdekében a felperes lényegében öt jogalapra hivatkozik, amelyek a 2022/329 határozattal módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdése utolsó fordulatának és a 2022/330 rendelettel módosított 269/2014 rendelet 3. cikke (1) bekezdése utolsó fordulatának jogellenességére vonatkozó kifogáson, a meghallgatáshoz való jog megsértésén, értékelési hibán, az arányosság elvének megsértésén és az indokolási kötelezettség megsértésén alapulnak.
A kapcsolat kritériumával kapcsolatos jogellenességi kifogásról
67
A felperes az EUMSZ 277. cikk alapján jogellenességi kifogást hoz fel a 2022/329 határozattal módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének utolsó fordulatával és a 2022/330 rendelettel módosított 269/2014 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének utolsó fordulatával szemben, amelyek azokra a személyekre vonatkoznak, akik kapcsolatban állnak a 2022/329 határozattal módosított 2014/145 határozat 2. cikkének (1) bekezdése és a 2022/330 rendelettel módosított 269/2014 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése szerinti korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személyekkel (a továbbiakban: a kapcsolat kritériuma).
68
A felperes azzal érvel, hogy a kapcsolat kritériuma nem felel meg az EUSZ 21. és EUMSZ 215. cikk célkitűzéseinek, mivel lehetővé teszi a Tanács számára, hogy a vitatott jegyzékekbe olyan személyek nevét vegye fel, akik semmilyen kapcsolatban nem állnak a szóban forgó korlátozó intézkedésekkel érintett rezsimmel. A felperes a jogbiztonság elvének megsértésére hivatkozik. Pontosabban vitatja a kapcsolat kritériumának tág meghatározását, amely korlátlan és önkényes mérlegelési jogkört biztosít a Tanács számára, és lehetővé teszi számára, hogy bárkit felvegyen a vitatott jegyzékekbe.
69
Válaszában a felperes először is azzal érvel, hogy neve felvételének önkényes jellege abból ered, hogy egyrészt csak egyetlen másik szervezet szerepel a vitatott jegyzékekben egy másik szervezettel kapcsolatban álló szervezetként, másrészt pedig abból, hogy abban az esetben, ha őt továbbra is a Sberbank ellenőrzi, amint azt a Tanács állítja, nevének a vitatott jegyzékekbe való felvétele nem szükséges.
70
A felperes kijelenti továbbá, hogy már nem áll a Sberbank ellenőrzése alatt.
71
A Tanács – a Bizottság támogatásával – vitatja a felperes érveit.
72
Az EUMSZ 277. cikk értelmében az Unió intézményei, szervei, vagy hivatalai által elfogadott általános hatállyal bíró jogi aktusokra vonatkozó jogvitában bármelyik fél élhet az EUMSZ 263. cikk második bekezdésében meghatározott eszközökkel annak érdekében, hogy az Európai Unió Bírósága előtt a szóban forgó jogi aktus alkalmazhatatlanságára hivatkozzon.
73
Az EUMSZ 277. cikk azt az alapelvet fejezi ki, amely bármely fél számára biztosítja azt a jogot, hogy az általa keresettel megtámadható jogi aktus megsemmisítése érdekében járulékos módon a megtámadott aktus jogi alapját képező korábbi intézményi aktusok érvényességét vitassa, ha ez a fél nem rendelkezett azzal a joggal, hogy ezen jogi aktusok ellen az EUMSZ 263. cikk alapján közvetlen keresetet nyújtson be, és a következményeket tehát anélkül viseli, hogy lehetősége lett volna a megsemmisítésüket kérni. Annak az általános jogi aktusnak, amelynek jogellenessége felmerül, a jogorvoslat tárgyát képező ügyben közvetlenül vagy közvetve alkalmazhatónak kell lennie, továbbá a megtámadott egyedi határozat és a szóban forgó általános jogi aktus között közvetlen jogi kapcsolatnak kell fennállnia (lásd: 2017. február 17‑iIslamic Republic of Iran Shipping Lines és társai kontra Tanács ítélet, T‑14/14 és T‑87/14, EU:T:2017:102, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
74
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós bíróságoknak az EUM‑Szerződés alapján biztosított hatáskörüknek megfelelően biztosítaniuk kell valamennyi uniós jogi aktus jogszerűségének az uniós jogrend szerves részét képező alapvető jogokra tekintettel történő, főszabály szerint teljes felülvizsgálatát, amely magában foglalja többek között a védelemhez való jog és a hatékony bírói jogvédelemhez való jog tiszteletben tartását (lásd ebben az értelemben: 2008. szeptember 3‑iKadi és Al Barakaat International Foundation kontra Tanács és Bizottság ítélet, C‑402/05 P és C‑415/05 P, EU:C:2008:461, 326. pont; 2013. július 18‑iBizottság és társai kontra Kadi ítélet, C‑584/10 P, C‑593/10 P és C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 97. és 98. pont).
75
A Tanács azonban széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik a korlátozó intézkedések elfogadásának jogi kritériumai és részletes szabályai általános és elvont meghatározását illetően (lásd ebben az értelemben: 2015. április 21‑iAnbouba kontra Tanács ítélet, C‑605/13 P, EU:C:2015:248, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Következésképpen az e kritériumokat és módokat meghatározó, olyan általános hatályú szabályok, mint a megtámadott jogi aktusoknak a jelen jogalappal érintett és vitatott kritériumokat előíró rendelkezései, korlátozott bírósági felülvizsgálat tárgyát képezik, amely az eljárási és indokolási szabályok betartásának, a tények tárgyi pontosságának, a téves jogalkalmazás hiányának, valamint a tények értékelése során elkövetett nyilvánvaló hiba és a hatáskörrel való visszaélés hiányának az ellenőrzésére korlátozódik (lásd: 2023. november 15‑iOT kontra Tanács ítélet, T‑193/22, EU:T:2023:716, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
76
A felperes szerint a kapcsolat kritériuma nem felel meg az EUSZ 21. és EUMSZ 215. cikknek, és sérti a jogbiztonság elvét.
77
Először is, a jogbiztonság elve azt jelenti, hogy az uniós jogszabálynak világosnak és pontosnak kell lennie, és alkalmazásának a jogalanyok számára előre láthatónak kell lennie (lásd: 2023. november 15‑iOT kontra Tanács ítélet, T‑193/22, EU:T:2023:716, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
78
E tekintetben megállapítást nyert, hogy a kapcsolat kritériuma korlátozza a Tanács mérlegelési jogkörét azáltal, hogy olyan objektív kritériumokat vezet be, amelyek biztosítják az uniós jog által megkövetelt előreláthatósági szintet és a jogbiztonság elvének tiszteletben tartását (2023. szeptember 6‑iPumpyanskiy kontra Tanács ítélet, T‑291/22, nem tették közzé, EU:T:2023:499, 126. pont).
79
Másodszor meg kell jegyezni, hogy a felperes az EUMSZ 215. cikk megsértésére alapított jogalapot hoz fel, amennyiben nem áll fenn elégséges kapcsolat a korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személyek és a szóban forgó harmadik ország között, és többek között a 2012. március 13‑iTay Za kontra Tanács ítéletre (C‑376/10 P, EU:C:2012:138, 64. és 68. pont) hivatkozik. Meg kell azonban állapítani, hogy a felperes által hivatkozott ítélkezési gyakorlat nem az EUMSZ 215. cikkre, hanem az EK 60. és EK 301. cikkre vonatkozik.
80
E tekintetben az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a Lisszaboni Szerződés 2009. december 1‑jei hatálybalépése után az elsődleges jogban végbement változásokat követően a tőkemozgásokra és a fizetési műveletekre vonatkozó korlátozó intézkedésekkel kapcsolatos EK 60. cikk és az egy vagy több harmadik országgal fennálló gazdasági kapcsolatok részbeni vagy teljes megszakításával vagy korlátozásával kapcsolatos EK 301. cikk tartalmát az EUMSZ 215. cikk tükrözi. Az EUMSZ 215. cikk (2) bekezdése lehetővé teszi a Tanácsnak, hogy egyes természetes és jogi személyekkel, csoportokkal vagy nem állami, illetve államisággal nem rendelkező entitásokkal szemben korlátozó intézkedéseket, azaz olyan intézkedéseket fogadjon el, amelyek esetében – a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését megelőzően – az EK 308. cikket is fel kell venni jogalapok közé, ha címzettjeik semmiféle kapcsolatban nem álltak harmadik ország politikai rendszerével (2012. július 19‑iParlament kontra Tanács ítélet, C‑130/10, EU:C:2012:472, 51. és 53. pont).
81
Ebből az következik, hogy a felperesnek az EUMSZ 215. cikk megsértésére alapított érvét el kell utasítani.
82
Harmadszor meg kell állapítani, hogy a kapcsolat kritériuma nem követeli meg, hogy az e kritériummal érintett személy közvetlen kapcsolatban álljon az ukrajnai helyzettel (lásd ebben az értelemben: 2024. szeptember 11‑iEzubov kontra Tanács ítélet, T‑741/22, nem tették közzé, EU:T:2024:605, 120. pont).
83
A korlátozó intézkedések ilyen helyzetben történő előírásának lehetőségét az a nem elhanyagolható kockázat magyarázza, hogy a korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személy ezen intézkedések megkerülése érdekében kihasználja a vele kapcsolatban álló személyekkel fennálló kapcsolatát annak érdekében, hogy nyomást gyakoroljon ez utóbbiakra (lásd: 2024. szeptember 11‑iEzubov kontra Tanács ítélet, T‑741/22, nem tették közzé, EU:T:2024:605, 121. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
84
Következésképpen ez a kritérium hozzájárul a korlátozó intézkedések hatékonyságának biztosításához, és ezáltal ahhoz, hogy nyomást gyakoroljanak az orosz hatóságokra annak érdekében, hogy véget vessenek az Ukrajnát destabilizáló intézkedéseiknek és politikáiknak, valamint az Oroszországgal szembeni katonai agressziónak.
85
Ebből az következik, hogy a kapcsolódás kritériuma és a szóban forgó korlátozó intézkedések megfelelnek az EUSZ 21. cikk (2) bekezdésének c) pontjában említett azon célkitűzésnek, hogy az Egyesült Nemzetek San Franciscóban (Egyesült Államok) 1945. június 26‑án aláírt Alapokmányának céljaival és elveivel összhangban megőrizzék a békét, megelőzzék a konfliktusok kialakulását, és erősítsék a nemzetközi biztonságot (lásd ebben az értelemben: 2023. november 15‑iOT kontra Tanács ítélet, T‑193/22, EU:T:2023:716, 46. pont).
86
Következésképpen el kell utasítani a felperesnek az ukrajnai helyzet és a szóban forgó korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó természetes személyek szerepe közötti kapcsolat megszűnésére vonatkozó érvét.
87
Egyébiránt el kell utasítani a felperes azon érvét, amely szerint nevének a vitatott jegyzékekbe való felvétele önkényes, mivel csak egyetlen másik olyan szervezet létezik, amelyre a szóban forgó korlátozó intézkedések vonatkoznak a kapcsolat kritériuma alapján. Az ilyen érv ugyanis a kapcsolat kritériumának alkalmazására, nem pedig annak meghatározására vonatkozik.
88
Ezenkívül a felperes azon érve, amely szerint már nem áll a Sberbank ellenőrzése alatt, a jegyzékbe való felvétel indokai megalapozottságának kérdésére vonatkozik, és nem érinti a neve vitatott jegyzékekbe való felvételének jogalapját képező kritérium jogszerűségének kérdését.
89
Ebből az következik, hogy a felperes által felhozott jogellenességi kifogást el kell utasítani.
Az első, az indokolási kötelezettség megsértésére alapított jogalapról
90
A felperes azzal érvel, hogy a Tanács, az EUMSZ 296. cikk második bekezdését és az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 41. cikke (2) bekezdésének c) pontját megsértve, nem nyújtott elegendő vagy megfelelő indokolást nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételéhez.
91
Először is, a felperes azt állítja, hogy a megtámadott jogi aktusok kontextusa nem tette lehetővé számára a vele szemben hozott intézkedés tartalmának megértését. Álláspontja szerint nem láthatta előre, hogy a Tanács azt állítja, hogy „a Sberbank ellenőrzése alatt áll”, miközben a Sberbank eladta egy új tulajdonosnak.
92
Másodszor, a felperes azt állítja, hogy nem fejtették ki azt az állítást, amely szerint továbbra is a Sberbank tényleges ellenőrzése alatt áll, függetlenül attól, hogy az hamis, holott a Tanácsnak érdemi lehetősége volt arra, hogy pontosabb indokolást adjon.
93
Harmadszor, válaszában a felperes hozzáteszi, hogy az indokolás nem teszi lehetővé számára a nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételére és az azokon való fenntartására vonatkozó pontos indokok megértését. Mivel a 2022/2477 határozat (3) preambulumbekezdéséből eredő kontextus az Oroszországi Föderáció által ukrán polgári lakosság ellen elkövetett rakéta‑ és dróntámadásokon alapul, a Tanács nem ad észszerű magyarázatot arra, hogy a felperes hogyan lenne ugyanabban a helyzetben, mint az e támadásokért felelős személyek.
94
A Tanács – a Bizottság támogatásával – vitatja a felperes érveit.
95
Emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 296. cikkben megkövetelt indokolásnak világosan és egyértelműen tükröznie kell a jogi aktust elfogadó intézmény érvelését oly módon, hogy lehetővé tegye az érdekeltek számára az elfogadott intézkedések igazolásának megismerését, illetve a hatáskörrel rendelkező bíróság számára felülvizsgálatának gyakorlását (2012. november 15‑iTanács kontra Bamba ítélet, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, 50. pont; lásd még: 2021. április 22‑iTanács kontra PKK ítélet, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
96
Az EUMSZ 296. cikkben megkövetelt indokolásnak a szóban forgó jogi aktus jellegéhez és elfogadásának körülményeihez kell igazodnia. Az indokolási követelményt az eset összes körülményére, így különösen a jogi aktus tartalmára, a felhívott indokok jellegére és a címzettek vagy a jogi aktus által közvetlenül és személyükben érintett egyéb személyek magyarázathoz fűződő érdekére tekintettel kell vizsgálni. Nem követelmény konkrétan az, hogy az indokolás az összes releváns ténybeli és jogi elemet tartalmazza, és az sem, hogy részletesen válaszoljon az érdekelt által az ugyanezen jogi aktus elfogadását megelőzően a vele folytatott konzultáció során megfogalmazott megfontolásokra, minthogy az indokolás megfelelőségét nemcsak a szövegére, hanem a körülményeire, valamint az adott tárgyra vonatkozó jogszabályok összességére figyelemmel is meg kell vizsgálni. Következésképpen valamely sérelmet okozó aktus indokolása akkor megfelelő, ha az érdekelt előtt ismert összefüggésben került sor az elfogadására, amely lehetővé teszi a vele szemben hozott intézkedés tartalmának megértését (2012. november 15‑iTanács kontra Bamba ítélet, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, 53. és 54. pont; lásd még: 2021. április 22‑iTanács kontra PKK ítélet, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
97
Ezenkívül az ítélkezési gyakorlat pontosította, hogy a korlátozó intézkedést előíró tanácsi jogi aktus indokolásának nemcsak ezen intézkedés jogalapját kell meghatároznia, hanem azokat az egyedi és konkrét okokat is, amelyek miatt a Tanács mérlegelési jogköre gyakorlása során úgy ítélte meg, hogy az érintettel szemben ilyen intézkedést kell hozni (lásd: 2022. július 27‑iRT France kontra Tanács ítélet, T‑125/22, EU:T:2022:483, 105. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
98
Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy az EUMSZ 296. cikkben előírt indokolási kötelezettség olyan lényeges formai követelménynek minősül, amelyet külön kell választani az indokolás megalapozottságának kérdésétől, amely a vitatott jogi aktus érdemi jogszerűségére vonatkozik (lásd ebben az értelemben: 1998. április 2‑iBizottság kontra Sytraval és Brink’s France ítélet, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, 67. pont). Valamely határozat indokolása ugyanis azon indokok egyértelmű kifejezéséből áll, amelyeken e határozat alapszik. Ha ezen indokok hibában szenvednek, az a határozat érdemi jogszerűségét érintheti, de annak indokolását nem, amely megfelelő lehet annak ellenére, hogy hibás indokokat fejt ki (2008. július 10‑iBertelsmann és Sony Corporation of America kontra Impala ítélet, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, 181. pont).
99
A jelen ügyben először is meg kell állapítani, hogy azt az általános összefüggést, amely a Tanácsot a szóban forgó korlátozó intézkedések elfogadására vezette, egyértelműen kifejtik a megtámadott jogi aktusok preambulumbekezdései, amelyek többek között az Oroszországi Föderáció által Ukrajnával szemben provokáció nélkül indított, indokolatlan katonai agresszióra utalnak. E preambulumbekezdések ugyancsak egyértelműen megjelölik a jogalapokat – nevezetesen az EUSZ 29. és EUMSZ 215. cikket –, amelyek alapján az említett jogi aktusokat elfogadták.
100
Másodszor, a felperessel szemben hozott megtámadott jogi aktusok indokolását a fenti 10. pontban kifejtett indokok adják. A felperes állításával ellentétben meg kell állapítani, hogy az indokolás szövegére tekintettel kellően egyértelmű és pontos ahhoz, hogy lehetővé tegye számára azon okok megértését, amelyek miatt a nevét felvették a vitatott jegyzékekbe, majd fenntartották abban. Ezen indokolásból különösen az következik, hogy a Tanács az eredeti jogi aktusokban, valamint a jegyzékben való fenntartásról szóló 2023. márciusi, 2023. szeptemberi és 2024. márciusi jogi aktusokban felvette a felperes nevét a vitatott jegyzékekben, és fenntartotta abban a kapcsolat kritériuma alapján.
101
Az indokolásból ugyanis egyértelműen kitűnik, hogy a felperes nevét azzal az indokkal vették fel a vitatott jegyzékekbe, hogy „kapcsolatban áll a Sberbankkal”, mivel a felperes feletti tényleges ellenőrzést továbbra is a Sberbank gyakorolja, annak ellenére, hogy az előbbi részvényeit állítólag egy egyesült arab emírségekbeli üzletemberre ruházták át. Az „állítólag […] ruházták át” kifejezés használatával az indokolás egyértelműen nyilvánvalóvá teszi, hogy a Tanács megkérdőjelezi a felperesnek egy emirátusi üzletember részére történt eladását.
102
Harmadszor el kell utasítani a felperes azon érveit, amelyek szerint a Tanács nem fejtette ki kellőképpen, hogy milyen módon maradt a Sberbank ellenőrzése alatt, amely állítás téves. Mivel ugyanis ezek az érvek a vitatott jegyzékekbe való felvétel indokaiban szereplő állítások megalapozottságát érintik, valójában értékelési hibára, nem pedig az indokolási kötelezettség megsértésére vonatkoznak, és azokat a harmadik jogalap keretében kell megvizsgálni.
103
Negyedszer, a felperes által a válaszban felhozott azon érvet is el kell utasítani, amely szerint a Tanács semmilyen észszerű magyarázatot nem nyújtott arra vonatkozóan, hogy helyzete miként azonos az ukrajnai dróntámadásokért „felelős személyek” helyzetével. Ugyanis, jóllehet az eredeti jogi aktusok (3) preambulumbekezdése az Oroszországi Föderáció által Ukrajnában a polgári lakosság, valamint polgári javak és infrastruktúrák ellen elkövetett rakéta‑ és dróntámadásokra hivatkozik, meg kell állapítani, hogy e preambulumbekezdés azt az általános hátteret írja le, amelybe az eredeti jogi aktusok illeszkednek, csakúgy mint ugyanezen jogi aktusok (4) preambulumbekezdése, amely az ukrajnai helyzet súlyosságára utal. Márpedig a felperes állításával ellentétben az eredeti jogi aktusok nem arra irányulnak, hogy őt az e támadásokért felelős személyekkel azonos helyzetbe hozzák.
104
Ennélfogva a megtámadott jogi aktusok indokolásából az következik, hogy a Tanács azokat az egyedi és konkrét okokat, amelyek a felperes nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételére, majd azokban való fenntartására vezették, kellően egyértelműen megjelöli ahhoz, hogy a felperes megérthesse azokat, és hogy a Törvényszék e tekintetben gyakorolhassa felülvizsgálati jogkörét.
105
A fenti megfontolásokból az következik, hogy az indokolási kötelezettség megsértésére alapított jogalapot el kell utasítani.
A meghallgatáshoz való jog megsértésére alapított jogalapról
106
A keresetlevélben a felperes a Charta 41. cikkének megsértésére, és különösen a meghallgatáshoz való jog megsértésére hivatkozik. Álláspontja szerint a Tanácsnak konzultálnia kellett volna vele az eredeti jogi aktusok elfogadása előtt, mivel nem volt szükség meglepetésszerű hatás előidézésére. E tekintetben először is azt állítja, hogy a Fortenova Group tulajdonában lévő pénzügyi eszközök még tulajdonosváltás esetén is az Unióban található eszközök maradtak, és így nem állt fenn annak a kockázata, hogy a pénzügyi eszközöket az Unión kívülre helyezik, és azok kikerülnek a 2022/330 rendelettel módosított 269/2014 rendelet hatálya alól.
107
Másodszor a felperes arra hivatkozik, hogy a Fortenova Group már befagyasztotta a pénzügyi eszközöket, amikor a felperes a Sberbank tulajdonában volt. A felperes szerint tehát nem lett volna hátrányos, és nem járt volna semmilyen módon a vagyoni eszközök Unión kívülre történő vitelével, ha lehetősége lett volna arra, hogy nevének a vitatott jegyzékekbe való első felvételét megelőzően benyújtsa észrevételeit.
108
A jegyzékben való fenntartásról szóló 2023. szeptemberi jogi aktusokra vonatkozó kiigazítási beadványában a felperes azt állítja, hogy a valamely személy nevének a vitatott jegyzékekben való fenntartásáról szóló határozatot meg kell előznie a terhelő bizonyítékok közlésének, valamint az érintett személy számára biztosított azon lehetőségnek, hogy meghallgassák. Márpedig a Tanács nem vette fel vele a kapcsolatot a nevének a vitatott jegyzékekben való fenntartását megelőzően.
109
Ugyanez vonatkozik a jegyzékben való fenntartásról szóló, 2024. márciusi jogi aktusokra is, amelyeket a Tanács az időszakos felülvizsgálatra vonatkozó kötelezettségének megsértésével fogadott el.
110
A Tanács – a Bizottság támogatásával – vitatja a felperes érveit.
111
Emlékeztetni kell arra, hogy Charta 41. cikkének (2) bekezdésében előírt, bármely eljárásban fennálló, meghallgatáshoz való jog, amely a védelemhez való jog tiszteletben tartásának szerves részét képezi, mindenkinek biztosítja azt a lehetőséget, hogy hasznos és hatékony módon ismertethesse az álláspontját a közigazgatási eljárás során és az olyan határozat elfogadása előtt, amely az érdekeit hátrányosan érintheti (lásd: 2022. július 27‑iRT France kontra Tanács ítélet, T‑125/22, EU:T:2022:483, 75. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
112
A valamely személy nevének a korlátozó intézkedésekre vonatkozó jogi aktus mellékletében szereplő jegyzékbe történő felvételére vonatkozó határozat elfogadására irányuló eljárás keretében a védelemhez való jog tiszteletben tartása megköveteli, hogy az Unió illetékes hatósága közölje az érintett személlyel azokat a vele szemben felhozott indokokat és információkat, amelyekre e hatóság a határozatát alapítani szándékozik. E közlés alkalmával az Unió illetékes hatóságának lehetővé kell tennie e személy számára, hogy hasznosan ismertethesse a vele szemben felhozott indokokkal kapcsolatos álláspontját (lásd ebben az értelemben: 2013. július 18‑iBizottság és társai kontra Kadi ítélet, C‑584/10 P, C‑593/10 P és C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 111. és 112. pont).
113
A Charta 52. cikkének (1) bekezdése mindazonáltal elismeri az általa kimondott jogok gyakorlásának korlátozásait, amennyiben az érintett korlátozás tiszteletben tartja a szóban forgó alapvető jog lényeges tartalmát, továbbá az arányosság elvére figyelemmel az elengedhetetlen és ténylegesen az Unió által elismert általános érdekű célkitűzéseket szolgálja (lásd: 2013. július 18‑iBizottság és társai kontra Kadi ítélet, C‑584/10 P, C‑593/10 P és C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 101. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
114
E tekintetben a Bíróság több alkalommal kimondta, hogy a védelemhez való jogra korlátozások vagy eltérések vonatkozhatnak, különösen a közös kül‑ és biztonságpolitika (KKBP) keretében elfogadott korlátozó intézkedések területén (lásd ebben az értelemben: 2011. december 21‑iFranciaország kontra People’s Mojahedin Organization of Iran ítélet, C‑27/09 P, EU:C:2011:853, 67. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
115
Ezen túlmenően a védelemhez való jog megsértését az adott ügy egyedi körülményei alapján kell értékelni, különösen a szóban forgó jogi aktus jellegére, elfogadásának körülményeire, valamint az adott tárgyra vonatkozó jogszabályokra figyelemmel (lásd: 2013. július 18‑iBizottság és társai kontra Kadi ítélet, C‑584/10 P, C‑593/10 P és C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 102. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
116
Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy az uniós bíróság különbséget tesz egyrészt valamely személy nevének a szóban forgó jegyzékekbe való eredeti felvétele, másrészt pedig e személy nevének az említett jegyzékben való fenntartása között (lásd ebben az értelemben: 2015. április 30‑iAl‑Chihabi kontra Tanács ítélet, T‑593/11, EU:T:2015:249, 40. pont).
117
A felperes érveit az ítélkezési gyakorlatban kialakított ezen elvek fényében kell elemezni.
– Az eredeti jogi aktusokról
118
A korlátozó intézkedések területén emlékeztetni kell arra, hogy az eredeti határozat esetében a Tanács nem köteles előzetesen közölni az érintett személlyel vagy szervezettel azokat az indokokat, amelyekre ezen intézmény alapítani kívánja e személy vagy szervezet nevének a vitatott jegyzékekbe történő felvételét. A hatékonyság veszélyeztetésének elkerülése érdekében az ilyen intézkedésnek ugyanis jellegénél fogva meglepetésszerűnek és azonnal alkalmazandónak kell lennie. Ilyen esetben főszabály szerint elég, hogy az intézmény közölje az érintett személlyel vagy szervezettel az indokokat, és a határozat elfogadásával egyidejűleg vagy azt követően azonnal lehetővé tegye a meghallgatáshoz való jog gyakorlását (lásd ebben az értelemben: 2011. december 21‑iFranciaország kontra People’s Mojahedin Organization of Iran ítélet, C‑27/09 P, EU:C:2011:853, 61. pont; 2009. október 14‑iBank Melli Iran kontra Tanács ítélet, T‑390/08, EU:T:2009:401, 92. és 93. pont).
119
Ezenkívül hangsúlyozni kell, hogy sem a 2022/329 határozattal módosított 2014/145 határozat és a 2022/330 rendelettel módosított 269/2014 rendelet releváns rendelkezései, sem pedig a védelemhez való jog tiszteletben tartásának általános elve védelemhez való jog tiszteletben tartásának általános elve nem biztosítja az érdekeltek számára a meghallgatáshoz való jogot, elegendő annak lehetősége, hogy az észrevételeiket írásban előterjesszék (lásd analógia útján: 2023. november 15‑iOT kontra Tanács ítélet, T‑193/22, EU:T:2023:716, 97. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
120
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a felperes nevét első alkalommal az eredeti jogi aktusok vették fel a vitatott jegyzékekbe. Amint az a fenti 11. pontból kitűnik, a felperes neve vitatott jegyzékekbe való felvétele indokainak közlése a Hivatalos Lapban 2022. december 19‑én közzétett értesítés útján történt.
121
A fenti 118. pontban felidézett ítélkezési gyakorlat alapján a Tanács a jelen ügy körülményei között nem volt köteles beszerezni a felperes észrevételeit az első jogi aktusok elfogadását megelőzően.
122
Ezt a következtetést nem kérdőjelezik meg a felperes azon érvei, amelyek szerint a meglepetésszerű hatás nem volt szükséges, tekintettel arra a körülményre, hogy a pénzeszközeit már befagyasztották.
123
A jelen ügyben ugyanis, noha a felperes Fortenova Groupon belüli pénzeszközeit már azelőtt befagyasztották, hogy nevét felvették volna a vitatott jegyzékekbe a Sberbank nevének felvételét követően, azt is figyelembe kell venni, hogy a szóban forgó ügylet egyik következménye éppen a felperes pénzeszközeinek felszabadítása volt. A tárgyaláson ugyanis a felperes elismerte, hogy a Fortenova Groupban lévő pénzeszközeit azon 2022. október 31‑i ügyletet követően fel kellett volna szabadítani, amellyel a Sberbank eladta őt egy emirátusi befektetőnek. Ezt megerősíti az emirátusi befektető által a Fortenova Groupnak küldött, 2022. november 20‑i elektronikus levél is, amelyet az első WK ügyiratok a „További bizonyítékok” részben tartalmazott, amelyben pontosításra került, hogy ebben az időpontban a felperes már nem állt a korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó szervezet ellenőrzése alatt, és lényegében azt kérte, hogy a Fortenova Group jövőbeli találkozóin részt vehessen és gyakorolhassa szavazati jogait. Így, még ha maga a Tanács nem is ismerte el ezt az értékesítést, nem lehetett biztos abban, hogy ez minden olyan gazdasági szereplőre vonatkozik, amelynek végre kellett hajtania a pénzeszközök szóban forgó befagyasztását. A pénzeszközök felszabadításának kockázatára tekintettel a Tanács helyesen állapította meg, hogy a jelen ügyben a korlátozó intézkedések hatékonyságának biztosítása érdekében meglepetésszerű hatásra van szükség.
124
A fentiekből az következik, hogy a Tanács nem sértette meg a felperes meghallgatáshoz való jogát az eredeti jogi aktusok elfogadása során.
– A jegyzékben való fenntartásról szóló 2023. szeptemberi jogi aktusokról
125
Ami a korlátozó intézkedések által már érintett személlyel szembeni korlátozó intézkedések fenntartásáról szóló határozatot illeti, a Tanács köteles közölni e személlyel a határozatának megalapozásához rendelkezésére álló bizonyítékokat, és lehetővé kell tennie számára, hogy e határozat elfogadása előtt megfelelően ismertethesse az álláspontját a vele szemben felhozott indokokkal kapcsolatban. E kettős eljárási kötelezettség tiszteletben tartásának meg kell előznie e határozat elfogadását (lásd ebben az értelemben: 2011. december 21‑iFranciaország kontra People’s Mojahedin Organization of Iran ítélet, C‑27/09 P, EU:C:2011:853, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2013. július 18‑iBizottság és társai kontra Kadi ítélet, C‑584/10 P, C‑593/10 P és C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 111–113. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
126
Meg kell azonban állapítani, hogy az ezen intézkedésekkel már érintett személyekkel szembeni korlátozó intézkedéseket fenntartó jogi aktusok elfogadását megelőző meghallgatáshoz való jog akkor kötelező, ha a Tanács e személyekkel szemben új bizonyítékokat vett figyelembe, nem pedig akkor, ha az ilyen fenntartás ugyanazon indokokon alapul, mint amelyek a szóban forgó korlátozó intézkedéseket előíró eredeti jogi aktus elfogadását igazolták (2016. július 28‑iTomana és társai kontra Tanács és Bizottság ítélet, C‑330/15 P, nem tették közzé, EU:C:2016:601, 67. pont; 2023. június 7‑iShakutin kontra Tanács ítélet, T‑141/21, nem tették közzé, EU:T:2023:303, 74. pont.
127
Amennyiben az érintett személy vagy szervezet nevének a korlátozó intézkedésekkel érintett személyek vagy szervezetek jegyzékében való fenntartása ugyanazokon az indokokon alapul, mint amelyek az eredeti jogi aktus elfogadását igazolták, anélkül hogy vele szemben új bizonyítékokat vettek volna fel, a Tanács a meghallgatáshoz való jogának tiszteletben tartása érdekében nem köteles arra, hogy újból közölje vele a terhelő bizonyítékokat (2022. június 22‑iHaswani kontra Tanács ítélet, T‑479/21, nem tették közzé, EU:T:2022:383, 85. pont; lásd még ebben az értelemben: 2016. április 7‑iCentral Bank of Iran kontra Tanács ítélet, C‑266/15 P, EU:C:2016:208, 32. és 33. pont.
128
A jelen ügyben a Tanács 2023. szeptember 15‑i levelében tájékoztatta a felperest nevének a vitatott jegyzékekben való fenntartásáról. E tekintetben, mivel a jegyzékben való fenntartásról szóló 2023. szeptemberi jogi aktusok indokolása a felperest illetően nem változott, és a Tanács nem terjesztett elő új terhelő bizonyítékokat azon alapdokumentumok kiegészítése érdekében, amelyeken nevének a vitatott jegyzékben való fenntartása alapult, a Tanács saját kezdeményezésére és a felperes erre irányuló kérelme nélkül nem volt köteles arra, hogy újból közölje vele a terhelő bizonyítékokat, és lehetőséget biztosítson számára észrevételei előterjesztésére.
129
Következésképpen a második jogalapot a jegyzékben való fenntartásról szóló 2023. szeptemberi jogi aktusokat illetően el kell utasítani.
– A jegyzékben való fenntartásról szóló 2024. márciusi jogi aktusokról
130
Amint az a fenti 21. pontból kitűnik, a felperes nevét a jegyzékben való fenntartásról szóló 2024. márciusi jogi aktusok változatlan indokok alapján tartották fenn a vitatott jegyzékekben. Ezenkívül meg kell jegyezni, hogy e jogi aktusok elfogadásához a Tanács semmilyen új terhelő bizonyítékra nem támaszkodott. Következésképpen a fenti 125–127. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a Tanács a felperes meghallgatáshoz való jogának tiszteletben tartása érdekében nem volt köteles arra, hogy újból közölje vele a vele szemben felhozott ugyanazon terhelő bizonyítékokat, és a jegyzékekben való fenntartásról szóló 2024. márciusi jogi aktusok elfogadását megelőzően meghallgassa őt.
131
Ezenkívül, a felperes állításával ellentétben, az a tény, hogy a Tanács nem hallgatta meg a felperest nevének a vitatott jegyzékekben való fenntartását megelőzően a fenti 125–127. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően, nem minősülhet a Tanács felülvizsgálati kötelezettsége megsértésének.
132
A fenti megfontolások összességére tekintettel a meghallgatáshoz való jog megsértésére alapított jogalapot el kell utasítani.
Az értékelési hibára alapított jogalapról
– Előzetes megfontolások
133
Elöljáróban, bár kétségtelenül igaz, hogy a Tanács bizonyos mérlegelési jogkörrel rendelkezik annak esetről esetre történő megállapítására, hogy a szóban forgó korlátozó intézkedések alapjául szolgáló jogi feltételek teljesültek‑e, az uniós bíróságoknak biztosítaniuk kell valamennyi uniós jogi aktus jogszerűségének főszabály szerint teljes felülvizsgálatát (lásd ebben az értelemben: 2014. július 3‑iNational Iranian Tanker Company kontra Tanács ítélet, T‑565/12, EU:T:2014:608, 54. és 55. pont; 2022. október 26‑iOvsyannikov kontra Tanács ítélet, T‑714/20, nem tették közzé, EU:T:2022:674, 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
134
Egyébiránt emlékeztetni kell arra, hogy a Charta 47. cikkében biztosított bírósági felülvizsgálat hatékonysága többek között azt is megköveteli, hogy az uniós bíróság meggyőződjön arról, hogy annak a határozatnak, amellyel korlátozó intézkedéseket fogadtak el vagy tartottak fenn, és amely az érintett személy vagy szervezet tekintetében egyedi hatállyal rendelkezik, kellően biztos a ténybeli alapja. Ez magában foglalja az említett határozat alapjául szolgáló indokolásban hivatkozott tények ellenőrzését, így a bírósági felülvizsgálat nem a hivatkozott okok absztrakt valószínűségének értékelésére korlátozódik, hanem arra irányul, hogy ezen okok – vagy legalább azok közül egy, ugyanezen határozat alátámasztására önmagában elengedőnek tekintett ok – megalapozottak‑e (lásd ebben az értelemben: 2013. július 18‑iBizottság és társai kontra Kadi ítélet, C‑584/10 P, C‑593/10 P és C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 119. pont; 2014. november 5-iMayaleh kontra Tanács ítélet, T‑307/12, és T-408/13, EU:T:2014:926, 128. pont).
135
Egy ilyen értékelést a bizonyítékok és az információk nem elszigetelt módon, hanem azon összefüggésben történő vizsgálatával kell elvégezni, amelybe azok illeszkednek. A Tanács ugyanis akkor tesz eleget a rá háruló bizonyítási tehernek, ha az uniós bíróság előtt kellően konkrét, pontosan meghatározott és egybevágó valószínűsítő körülmények olyan együttesét mutatja be, amely lehetővé teszi a pénzeszközeinek befagyasztására vonatkozó intézkedéssel érintett személy és a megdönteni kívánt rezsim vagy – általánosságban – a leküzdeni kívánt helyzetek közötti elégséges kapcsolat fennállásának megállapítását (lásd: 2017. július 20‑iBadica és Kardiam kontra Tanács ítélet, T‑619/15, EU:T:2017:532, 99. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
136
Vitatás esetében az Unió illetékes hatóságának kell az érintett személlyel szemben felhozott indokok megalapozottságát bizonyítani, és nem az érintett személynek kell az említett indokok megalapozottságának hiányára vonatkozó negatív bizonyítékot szolgáltatni. Fontos, hogy a szolgáltatott információk vagy bizonyítékok alátámasszák az érintett személlyel szemben felhozott indokokat (2013. július 18‑iBizottság és társai kontra Kadi ítélet, C‑584/10 P, C‑593/10 P és C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 121. és 122. pont; 2014. július 3‑iNational Iranian Tanker Company kontra Tanács ítélet, T‑565/12, EU:T:2014:608, 57. pont).
137
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a szóban forgó intézkedések összefüggéseit figyelembe kell venni, és a Tanácstól megkövetelhető bizonyítási szintet ki kell igazítani az objektív bizonyítékokhoz és információkhoz való hozzáférés nehézsége miatt (lásd: 2022. június 1‑jei Prigozhin kontra Tanács ítélet, T‑723/20, nem tették közzé, EU:T:2022:317, 102. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
138
Ezenfelül meg kell állapítani, hogy az uniós bíróság tevékenységét a bizonyítékok szabad mérlegelésének elve szabályozza, és a benyújtott bizonyítékok jelentősége értékelésének egyetlen kritériuma a bizonyítékok hitelessége. E tekintetben valamely dokumentum bizonyító erejének értékelésekor ellenőrizni kell az abban szereplő információ valószínűségét, és figyelembe kell venni többek között a dokumentum eredetét, készítésének körülményeit, címzettjét, és meg kell vizsgálni, hogy a tartalma alapján értelmesnek és megbízhatónak tűnik‑e (lásd: 2018. május 31‑iKaddour kontra Tanács ítélet, T‑461/16, EU:T:2018:316, 107. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
139
Ezenkívül emlékeztetni kell arra, hogy a korlátozó intézkedések biztosítási jellegűek, természetüknél fogva ideiglenesek, és azok érvényessége mindig a meghozataluk alapját képező ténybeli és jogi körülmények további fennállásának, valamint a hozzájuk kapcsolódó célkitűzés elérése érdekében való fenntartásuk szükségességének a függvénye. Következésképpen e korlátozó intézkedések időszakos felülvizsgálatakor a Tanácsnak el kell végeznie a helyzet naprakész értékelését, és el kell készítenie az ilyen intézkedések hatásának mérlegét annak megállapítása érdekében, hogy ezen intézkedések lehetővé tették‑e az érintett személyek és szervezetek nevének a vitatott jegyzékekbe való első felvételével megvalósítani kívánt célok elérését, vagy az említett személyek és szervezetek tekintetében még mindig ugyanazon következtetés vonható le (2020. február 12‑iAmisi Kumba kontra Tanács ítélet, T‑163/18, EU:T:2020:57, 58. és 59. pont).
140
Végül emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi aktus jogszerűségét az aktus meghozatalának időpontjában fennálló ténybeli és jogi elemek függvényében kell elbírálni (lásd: 2015. szeptember 3‑iInuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Bizottság ítélet, C‑398/13 P, EU:C:2015:535, 22. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2015. szeptember 4‑iNIOC és társai kontra Tanács ítélet, T‑577/12, nem tették közzé, EU:T:2015:596, 112. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
141
E megfontolások fényében kell megvizsgálni, hogy a Tanács értékelési hibákat követett‑e el, amikor úgy határozott, hogy felveszi a felperes nevét a vitatott jegyzékekbe, majd azokban fenntartja azt.
142
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a felperes nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételének, majd az azokon való fenntartásának igazolása érdekében a Tanács az első WK ügyiratokban, illetve a második és a harmadik WK ügyiratokban szereplő bizonyítékokra támaszkodott.
143
Az első WK ügyiratok a következő bizonyítékokat tartalmazzák:
–
a rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság, Hollandia) 2022. szeptember 6‑i ítélete (1. sz. irat),
–
a Kroll Issuer Services Ltd‑től származó, 2022. április 5‑i dokumentum (2. sz. irat);
–
a Fortenova Group weboldaláról készült képernyőkép (3. sz. irat);
–
a jogi személyek orosz egységes nemzeti nyilvántartásából származó, 2022. szeptember 14‑i kivonat (4. sz. irat);
–
a jogi személyek orosz egységes nemzeti nyilvántartásából származó, 2022. november 3‑i kivonat (5. sz. irat);
–
a Reuters hírügynökség 2022. november 3‑i cikke (6. sz. irat);
–
az Euractiv 2022. november 8‑i újságcikke (7. sz. irat);
–
a Bloomberg News 2022. november 21‑i újságcikke (8. sz. irat);
–
a Fortenova Group honlapjának 2021. március 12‑i sajtóközleménye (9. sz. irat);
–
a Fortenova Group internetes oldaláról készült képernyőkép (10. sz. irat);
–
a GFC Media group internetes oldaláról készült képernyőkép (11. sz. irat);
–
a Večernji list hírlap 2022. november 8‑i cikke (12. sz. irat).
144
Az első WK ügyiratok több, a „További bizonyítékok” cím alá csoportosított dokumentumot is tartalmaznak, amelyek a következő dokumentumokat foglalják magukban:
–
egy emirátusi befektető és a Fortenova Group között a rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság) előtt folyamatban lévő jogvita keretében benyújtott beadványok, valamint azok mellékletei, nevezetesen a horvát kül‑ és európai ügyek minisztériumának 2022. november 25‑i levele, a jogi személyek orosz egységes nemzeti nyilvántartásából származó, a felperesre vonatkozó, 2022. október 31‑i kivonat, a Sberbank javára az emirátusi befektető által használt célzott alap által 2022. október 31‑én teljesített kifizetés bizonylata, a jogi személyek orosz egységes nemzeti nyilvántartásából származó, e célzott alapra vonatkozó, 2022. november 22‑i kivonat, az emirátusi befektető 2022. november 22‑i nyilatkozata, a Fortenova Group felperesnek címzett 2022. november 22‑i levele, a Fortenova Group TopCo 2021. évi éves jelentése;
–
az emirátusi befektetőnek a Fortenova Group STAK‑nak címzett, 2022. november 20‑i e‑mailje;
–
egy ügyvédi iroda 2022. december 14‑i, a Fortenova Groupnak címzett feljegyzése és annak mellékletei, köztük a felperesnek az SBC Aktiv és az SBK Uranium, valamint egy emirátusi befektető között létrejött átruházási szerződése, az emirátusi befektető és az ügylet megkötéséhez használt célzott alap közötti kölcsönszerződés, a jogi személyek orosz egységes nemzeti nyilvántartásából származó, a felperesre vonatkozó, 2022. október 31‑i és 2022. november 15‑i kivonatok, a Sberbank és az emirátusi befektető között létrejött, a követelés engedményezéséről szóló, 2022. október 31‑i megállapodás, az emirátusi befektető által a Sberbank részére 2022. október 31‑én teljesített kifizetés bizonylata, a jogi személyek orosz egységes nemzeti nyilvántartásából származó, e célzott alapra vonatkozó, 2022. november 8‑i és 2022. november 24‑i kivonatok, az emirátusi befektető által a Sberbanknak küldött, a kötelezettség harmadik fél által történő végrehajtásáról szóló értesítés.
145
A második WK ügyirat kizárólag a Gerechtshof Amsterdam (amszterdami fellebbviteli bíróság, Hollandia) 2022. december 29‑i ítéletét tartalmazza.
146
A harmadik WK ügyirat kizárólag egy minősített bizonyíték összefoglalóját tartalmazza, amely a következőképpen szól: „Hivatalos cégnyilvántartásokon alapuló bizonyíték, amely megerősíti, hogy az SBK Art LLC az Oroszországi Föderáció kormányának ellenőrzése alatt álló leányvállalat”.
– A Tanács által előterjesztett bizonyítékok megbízhatóságáról
147
A felperes vitatja az első WK ügyiratokban szereplő azon bizonyítékok megbízhatóságát, amelyekre a Tanács nevének a vitatott jegyzékekbe való felvétele érdekében támaszkodott, mivel úgy véli, hogy azok megbízhatatlan forrásokból, nevezetesen az interneten közzétett, rossz minőségű újságcikkekből és blogból származnak. A felperes különösen azt állítja, hogy az első WK ügyiratok sorában szereplő médiacikkek csupán a Fortenova Croatia elnök‑vezérigazgatójának hivatalos nyilatkozatait veszik át. Ezenkívül a felperes megkérdőjelezi az olyan ügyvédi irodától származó dokumentum bizonyító erejét, amely nem rendelkezik információval többek között a szerzőjére vonatkozóan, és amelyet a Fortenova Group érdekében készítettek.
148
A Tanács vitatja a fellebbező érveit. Azzal érvel, hogy nem szorítkozott újságcikkekre, hanem hivatalos dokumentumokból és a holland bíróságok előtti bírósági eljárásokból származó bizonyítékokat is összegyűjtött.
149
Emlékeztetni kell arra, hogy a harmadik országokban fennálló vizsgálati hatáskörök hiányában az uniós hatóságok értékelésének ténylegesen nyilvánosan hozzáférhető információforrásokon, jelentéseken, újságcikkeken, titkosszolgálati jelentéseken vagy más hasonló információforrásokon kell alapulnia. Márpedig az ítélkezési gyakorlat szerint az újságcikkek akkor használhatók bizonyos tények fennállásának alátámasztására, ha kellően konkrétak, pontosak és egybevágnak az azokban leírt tényeket illetően. E tekintetben túlzás és aránytalan lenne megkövetelni a Tanácstól, hogy maga folytasson helyszíni vizsgálatokat a számos médium által közvetített tények valóságtartalmával kapcsolatban (lásd: 2022. június 1‑jei Prigozhin kontra Tanács ítélet, T‑723/20, nem tették közzé, EU:T:2022:317, 59. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
150
Előzetesen meg kell jegyezni, hogy a felperes vitatja a kizárólag az első WK ügyiratokban szereplő bizonyítékok megbízhatóságát.
151
Mindenekelőtt el kell utasítani a felperes azon állítását, amely szerint nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételéhez a Tanács kizárólag rossz minőségű újságcikkekre és blogokra támaszkodik. Meg kell ugyanis állapítani, hogy a sajtócikkek különböző eredetű digitális információforrásokból származnak, mint például a Reuters (6. sz. irat), az Euractiv (7. sz. irat) vagy a Bloomberg News (8. sz. irat). A Tanács által benyújtott bizonyítékok megbízhatóságát illetően emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a fenti 149. pontban kiemelésre került – a harmadik országokban fennálló vizsgálati hatáskörök hiányában az uniós hatóságok értékelésének nyilvánosan hozzáférhető információforrásokon, jelentéseken, újságcikkeken vagy más hasonló információforrásokon kell alapulnia. A felperes ezenkívül semmilyen más olyan bizonyítékot nem terjeszt elő, amely alkalmas lenne az említett bizonyítékok megbízhatóságának megkérdőjelezésére.
152
Ezt követően a felperes arra hivatkozik, hogy az újságcikkek csupán átveszik a Fortenova Group képviselőjének nyilatkozatait. E tekintetben az első WK ügyiratok 6. sz. iratát, amely a Reuters egyik cikke, és a 7. sz. iratot illetően, amely az Euractiv egyik cikke, meg kell állapítani, hogy azok nem utalnak a Fortenova Group képviselőjének nyilatkozataira. A 8. sz. iratot illetően, amely a Bloomberg News egyik cikke, meg kell állapítani, hogy e publikáció ténylegesen a Fortenova Group képviselőjének kijelentéseit idézi, és a Sberbank képviselőjének kijelentéseire is utal. Mindazonáltal önmagában az a tény, hogy egy újságcikk idézi valamely társaság képviselőjének kijelentéseit, nem alkalmas arra, hogy megkérdőjelezze e bizonyíték bizonyító erejét, amely bizonyíték más információkat is tartalmaz. Ezenkívül meg kell állapítani, hogy a felperes semmilyen bizonyítékot nem terjesztett elő az azokban foglalt nyilatkozatok és információk téves jellegének bizonyítására.
153
A fentiekre tekintettel, és mivel a felperes nem terjesztett elő olyan bizonyítékot, amely kétségbe vonhatná a Tanács által felhasznált források megbízhatóságát, el kell ismerni, hogy azok a fenti 138. pontban felidézett ítélkezési gyakorlat értelmében hitelesek és megbízhatóak.
154
Végül az olyan ügyvédi irodától származó dokumentumot illetően, amely a Tanács által az első WK ügyiratok „További bizonyítékok” című részéhez csatolt iratok részét képezi, a Tanácshoz hasonlóan meg kell állapítani, hogy ez a Fortenova Group kérésére készített jogi vélemény csekély bizonyító erővel rendelkezik.
– A kapcsolat kritériumának a felperesre történő alkalmazásáról
155
A felperes lényegében azzal érvel, hogy a Tanács nem terjeszt elő olyan konkrét, pontos és egybevágó bizonyítékokat, amelyek lehetővé tennék, hogy elegendő ténybeli alapot képezzenek nevének a vitatott jegyzékekbe a kapcsolat kritériuma címén történő felvételének alátámasztására. A felperes vitatja, hogy a Sberbank továbbra is ellenőrzést gyakorolna felette, és azt állítja, hogy a Tanács nem bizonyította az ilyen tényleges ellenőrzést. Először is a felperes vitatja a jegyzékbevételi indokok azon részét, amely szerint a Sberbank állítólagosan eladta őt, azt állítva, hogy az ilyen értékesítés az orosz jog hatálya alá tartozik, és hogy a Tanács nem bizonyította, hogy arra nem került sor.
156
Másodszor a felperes vitatja, hogy az a tény, hogy a Fortenova Group egyik tisztségviselője, aki szintén a Sberbank alkalmazásában állt, a Sberbank általi eladását követően is munkakörében maradt, bizonyítja a Sberbank ellenőrzését, annál is inkább, mivel a Fortenova Groupon belüli eszközeit és szavazati jogait befagyasztották, és nem tették lehetővé számára e tisztségviselő leváltását.
157
Harmadszor, a felperes vitatja az első WK ügyiratokban található, egy ügyvédi iroda dokumentumában szereplő elemzést, amely arra a következtetésre jut, hogy nem rendelkezik elegendő információval ahhoz, hogy állást foglaljon a Sberbank általi értékesítésének az uniós joggal való összeegyeztethetőségéről és ezen értékesítés körülményeiről. A felperes azt állítja, hogy az értékesítés körülményei, valamint az ügyletnek egy orosz bank által nyújtott kölcsön révén történő finanszírozása nem volt szokatlan.
158
Negyedszer, a felperes arra hivatkozik, hogy az első WK ügyiratokban szereplő bizonyítékok nem teszik lehetővé annak megállapítását, hogy a Sberbank az eredeti jogi aktusok elfogadásának napján ellenőrizte őt.
159
A felperes különösen az első WK ügyiratok horvát kül‑ és európai ügyek minisztériumától származó egyik dokumentumát vitatja, amely szerint továbbra is a Sberbank ellenőrzése alatt áll, többek között amiatt, hogy eladásának engedélyezése iránti kérelmet nem nyújtottak be a horvát hatóságokhoz. A felperes arra hivatkozik, hogy e hatóságoknak nem kellett engedélyezniük ezt az értékesítést, mivel nem alkalmazandó a 269/2014 rendelet 17. cikkének e) pontja, amely szerint e rendeletet „a teljes egészében vagy részben az Unión belül üzleti tevékenységet folytató bármely jogi személyre, szervezetre vagy szervre” kell alkalmazni.
160
Válaszában a felperes egyrészt hozzáteszi, hogy megalapozatlan a Tanács azon álláspontja, amely megkérdőjelezi azon ügylet érvényességét, amellyel a Sberbank eladta őt egy emirátusi befektetőnek. A felperes arra hivatkozik ugyanis, hogy ez az ügylet, amely egy orosz eladót (a Sberbankot), egy orosz eszközt (magát a felperest) és egy emirátusi vevőt érint, nem tartozik a 269/2014 rendelet 17. cikkének hatálya alá. A felperes szerint a Sberbank szabadon értékesíthette azt a 269/2014 rendelet 6b. cikkének (2b) bekezdésében előírt eltérés alkalmazása nélkül.
161
Másrészt a felperes vitatja a Tanácsnak a megkerülésre vonatkozó érvét, mivel egy Unión kívül külföldi eszközökre vonatkozó és külföldi vevővel kötött ügylet nem minősülhet a 269/2014 rendelet 9. cikke értelmében vett megkerülésnek.
162
A felperes a jegyzékben való fenntartásról szóló 2023. szeptemberi és 2024. márciusi jogi aktusokra vonatkozó kiigazítási beadványokban megismétli azt az érvet, amely szerint a Tanács nem terjesztett elő olyan bizonyítékot, amely meggyőzően alátámasztaná a felperes és a Sberbank közötti kapcsolatot.
163
A Tanács, amelyet a Horvát Köztársaság, a Holland Királyság és a Bizottság támogat, vitatja a felperes érveit.
164
Meg kell állapítani, hogy a megtámadott jogi aktusok indokai a 2022/329 határozattal módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének befejező fordulatában és a 2022/330 rendelettel módosított 269/2014 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének befejező fordulatában előírt „kapcsolat” kritériumán alapulnak.
165
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy bár a „kapcsolat” fogalmát gyakran használják a Tanács korlátozó intézkedésekre vonatkozó jogi aktusaiban, e fogalom mint olyan nincs meghatározva, és jelentése a szóban forgó összefüggésektől és körülményektől függ. Mindemellett az ilyen fogalom úgy tekinthető, mint amely olyan természetes vagy jogi személyekre vonatkozik, akiket vagy amelyeket általános jelleggel közös érdekek fűznek össze, anélkül azonban, hogy gazdasági tevékenységen keresztüli kapcsolatra lenne szükség, e kapcsolatok azonban nem alapulhatnak kizárólag családi köteléken (2023. október 25‑iQF kontra Tanács ítélet, T‑386/22, nem tették közzé, EU:T:2023:670, 54. pont; lásd még ebben az értelemben: 2023. március 8‑iPrigozhina kontra Tanács ítélet, T‑212/22, nem tették közzé, EU:T:2023:104, 93., 103. és 104. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
166
A kapcsolat kritériuma tehát értelmezhető úgy, hogy az minden olyan természetes vagy jogi személyre vagy szervezetre vonatkozik, amely a fenti 165. pontban meghatározottak szerint kapcsolatban áll olyan személlyel, aki vagy amely a 2022/329 határozattal és a 2022/330 rendelettel módosított 269/2014 rendeletben előírt jegyzékbe vételi kritériumok egyike alapján korlátozó intézkedések hatálya alá tartozik.
167
Ezenkívül ha valamely szervezet a 2022/329 határozattal módosított 2014/145 határozatban és a 2022/330 rendelettel módosított 269/2014 rendeletben előírt jegyzékbe vételi kritériumok valamelyike alapján korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó szervezet tulajdonában vagy ellenőrzése alatt áll, az e két szervezet közötti tőke‑ vagy ellenőrzési kapcsolat nyilvánvalóan a fenti 165. pontban leírt értelemben vett kapcsolatnak minősül, mivel fennáll annak a nem elhanyagolható kockázata, hogy a szóban forgó anyavállalat nyomást gyakorol a tulajdonában álló szervezetre, vagy ellenőrzi azt az őt érintő intézkedések hatásának megkerülése céljából (lásd analógia útján: 2015. szeptember 4‑iNIOC és társai kontra Tanács ítélet, T‑577/12, nem tették közzé, EU:T:2015:596, 114. pont).
168
Emlékeztetni kell arra, hogy azok az indokok, amelyek miatt a felperes nevét felvették a vitatott jegyzékekbe, a fenti 10. pontban szerepelnek, és azok a fenntartásról szóló 2023. márciusi, 2023. szeptemberi és 2024. márciusi jogi aktusokban változatlanok maradtak. Ebből lényegében az következik, hogy a felperes nevét a Sberbankkal kapcsolatban álló szervezetként vették fel majd tartották fenn a vitatott jegyzékekben, mint a Sberbank leányvállalata, amelyet kifejezetten a Sberbank Fortenova Groupban fennálló részesedéseinek birtoklása céljából hoztak létre, valamint azért, hogy a Sberbank tényleges ellenőrzést gyakoroljon a felperes felett, annak ellenére, hogy a részvényeit állítólagosan az Egyesült Arab Emírségek egyik üzletemberére ruházta át.
169
Ebben az összefüggésben meg kell vizsgálni, hogy a Tanács által a megtámadott jogi aktusok elfogadása érdekében benyújtott bizonyítékok eleget tesznek‑e a rá háruló bizonyítási tehernek, és kellően konkrét, pontos és egybevágó valószínűsítő körülmények együttesének minősülnek‑e ahhoz, hogy alátámasszák a felperes nevének a vitatott jegyzékekbe a kapcsolati kritérium alapján történő felvételére vonatkozó indokokat.
170
A jelen ügyben azt illetően, hogy a felperes a Sberbank leányvállalata, a Sberbank Fortenova Groupban fennálló részesedéseinek birtoklása érdekében, a felek között nem vitatott, hogy a Sberbank a felperes 100%‑os tulajdonosa volt leányvállalatain, az SBK Uraniumon és az SBC Aktivon keresztül, amikor a 2022/1272 határozat és a 2022/1270 végrehajtási rendelet felvette a Sberbank nevét a vitatott jegyzékekbe. Ezenkívül a felperes nem vitatja, hogy 2021. december 10‑én célzott alapként hozták létre annak érdekében, hogy a Sberbanknak a Fortenova Groupban, vagyis a Hollandiában található Fortenova Group TopCo társaságban meglévő betéti okiratainak és átváltható kötvényeinek a tulajdonosa legyen. A felperes azt sem vitatja, hogy 2022. április 5‑én a Sberbank átruházta számára az említett letéti okiratokat és átváltható kötvényeket.
171
Márpedig 2022. július 21‑én a Tanács elfogadta a 2022/1272 határozatot és a 2022/1270 végrehajtási rendeletet, amelyekkel a 108‑as számon felvette a Sberbank nevét a vitatott jegyzékekbe. A 269/2014 rendelet 2. cikke alapján a Sberbank nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételének időpontjában, azaz 2022. július 21‑én befagyasztották az Unióban a Sberbank tulajdonában, birtokában vagy ellenőrzése alatt álló valamennyi pénzeszközt és gazdasági erőforrást, és sem közvetlenül, sem közvetve nem lehetett a Sberbank rendelkezésére bocsátani semmilyen pénzeszközt vagy gazdasági erőforrást, amely magában foglalta többek között a Hollandiában található Fortenova Group TopCo‑ban a felperes közvetítésével közvetetten birtokolt betéti okiratokat és átváltható kötvényeket. Ezenkívül az e betéti okiratokhoz és átváltható kötvényekhez kapcsolódó szavazati jogok és részesedések gyakorlását ugyanezen időponttól kezdődően befagyasztották, mivel azok a 269/2014 rendelet 1. cikkének d) pontja értelmében vett gazdasági erőforrásoknak minősültek.
172
Következésképpen a felperes egyetlen célja az volt, hogy célzott alapként rendelkezzen a Sberbank betéti okirataival és átváltható kötvényeivel a Hollandiában található Fortenova Group TopCo‑ban, amely betéti okiratokat és átváltható kötvényeket a Sberbank nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételét követően befagyasztották.
173
A felperes nem vitatja, hogy a Hollandiában található Fortenova Group TopCo‑ban általa birtokolt betéti okiratokat és átváltható kötvényeket a Sberbank nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételétől kezdve befagyasztották. A felperes ugyanakkor azt állítja, hogy 2022. október 31‑től fogva nem volt többé a Sberbank leányvállalata, amikor is a Sberbanknak a tulajdonában álló leányvállalatai, vagyis az SBK Uranium és az SBC Aktiv egy emirátusi befektetőnek értékesítette őt, és arra hivatkozik, hogy következésképpen nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételének időpontjában, azaz 2022. december 16‑án, valamint a jegyzékben való fenntartásról szóló 2023. márciusi, 2023. szeptemberi és 2024. márciusi jogi aktusok elfogadásának időpontjában már nem volt a Sberbank leányvállalata.
174
Ami ezt az értékesítést illeti, az első WK ügyiratok tartalmazzák a felperes engedményezési okiratát, amelyet az SBK Uranium és az SBC Aktiv, valamint egy emirátusi befektető írt alá, továbbá a Sberbank és ezen emirátusi befektető között létrejött adásvételi szerződést, amelynek tárgya a Sberbanknak a Fortenova Group TopCo‑ban tulajdonolt betéti okiratoknak és átváltható kötvényeknek a felperesre 2022. április 5‑én történő átruházását követően fennálló követelése. Az első WK ügyiratok között szerepel továbbá a felperes megszerzéséhez az emirátusi befektető által használt célzott alap és egy orosz bank között létrejött kölcsönszerződés, valamint az e bank által e célzott alap részére 2022. október 31‑én teljesített átutalás, továbbá az említett célzott alap által ugyanezen időpontban a Sberbankba e követelés megfizetése céljából teljesített átutalás bizonylata.
175
A Tanács, amelyet a Horvát Köztársaság, a Holland Királyság és a Bizottság támogat, úgy véli, hogy ezen értékesítésnek nincs hatása az Unióban, mivel azt nem engedélyezte egy illetékes nemzeti hatóság a 269/2014 rendelet 6b. cikkének (2b) bekezdésében előírt eltéréssel összhangban.
176
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a fenti 171. pontból kitűnik, hogy a Sberbank nevének a vitatott jegyzékekbe való 2022. július 21‑i felvételét követően a felperes által az Unióban található Fortenova Group TopCo‑ban tulajdonolt betéti okiratokat és átváltható kötvényeket a 269/2014 rendelet 2. cikke alapján befagyasztották.
177
A 269/2014 rendelet 1. cikkének f) pontja a „pénzeszközök befagyasztása” fogalmat akként határozza meg, hogy az „a pénzeszközök bármilyen mozgásának, átutalásának, módosításának, felhasználásának, az azokhoz való hozzáférésnek, illetve bármiféle olyan kezelésének a megakadályozása, amely bármilyen változást eredményezne a pénzeszközök mennyisége, összege, elhelyezkedése, tulajdonlása, birtoklása, jellege, rendeltetése tekintetében, vagy más olyan változást okozna, amely lehetővé tenné a pénzeszközök felhasználását, ideértve a portfóliókezelést is”.
178
Következésképpen, amint az a 269/2014 rendelet 1. cikke f) pontjának a jelen ügyben való alkalmazásából következik, a felperes birtokában lévő betéti okiratok és átváltható kötvények a Sberbank nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételének időpontjától, azaz 2022. július 21‑től már nem képezhették olyan mozgás, átutalás, módosítás, felhasználás vagy hozzáférés tárgyát, amely változást eredményezett volna többek között tulajdonlásuk, birtoklásuk tekintetében, vagy bármely más olyan változást okozott volna, amely lehetővé tette volna azok felhasználását.
179
A felperes által birtokolt, említett betéti okiratok és átváltható kötvények felszabadításával kapcsolatos egyedüli lehetőség vagy a Sberbank nevének a vitatott jegyzékekből való törlése, vagy a 269/2014 rendeletben előírt eltérések valamelyikének alkalmazása.
180
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a Sberbank nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételének időpontjában a Tanács a 2022/1272 határozat útján a 2022/329 határozattal módosított 2014/145 határozat 2. cikkének (15) bekezdésébe beiktatott egy, kifejezetten a 108. számon nyilvántartásba vett Sberbankra vonatkozó eltérést, amely bizonyos feltételek mellett előírta a befagyasztott pénzeszközök vagy gazdasági erőforrások felszabadítását. Ezenkívül a 2022/330 rendelettel módosított 269/2014 rendelet 6b. cikkének (2b) bekezdése ugyanazt az eltérést tartalmazza, amelynek szövege megegyezik a 2022/329 határozattal módosított 2014/145 határozat 2. cikke (15) bekezdésének szövegével.
181
Emlékeztetni kell arra, hogy a felperes betéti okiratokkal és átváltható kötvényekkel rendelkezik a hollandiai Fortenova Group TopCo‑ban. Ezenkívül a felek között nem vitatott, hogy sem az illetékes holland nemzeti hatóságtól, sem pedig valamely tagállam más nemzeti hatóságától nem kértek engedélyt a felperesnek az emirátusi befektető részére történő átruházására vonatkozóan. Ezt egyébként megerősítik az első WK ügyiratok 7., 8. és 9. sz. bizonyítékai, azaz a Reuters, az Euractiv, illetve a Bloomberg News által publikált cikkek, amelyek szerint a felperesnek a Sberbank által az emirátusi befektető részére történő átruházása nem képezte a horvát vagy holland hatóságokhoz benyújtott engedély iránti kérelem tárgyát.
182
A felperes szerint a 269/2014 rendelet 6b. cikkének (2b) bekezdése csak akkor alkalmazandó, ha az ügylet a 269/2014 rendelet 17. cikkének hatálya alá tartozik, ami a jelen ügyben nem áll fenn, mivel a szóban forgó ügylet egy orosz szervezet, vagyis a felperes tulajdonjogának az orosz joggal összhangban történő átruházására vonatkozott, és olyan természetes vagy jogi személyeket érintett, akik vagy amelyek nem uniós állampolgárok, és nem az Unióban rendelkeznek székhellyel.
183
Először is meg kell határozni, hogy a 269/2014 rendelet alkalmazandó volt‑e arra az ügyletre, amellyel a Sberbank a leányvállalatain, az SBC Aktivon és az SBK Uraniumon keresztül átruházta a felperest az emirátusi befektetőre.
184
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 269/2014 rendelet 17. cikkének a) pontja úgy rendelkezik, hogy e rendeletet „az Unió területén, a légterét is ideértve” kell alkalmazni.
185
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a szóban forgó ügyletre a Sberbank – az SBC Aktiv és az SBK Uranium oroszországi székhelyű leányvállalatain keresztül – és egy emirátusi befektető között került sor egy oroszországi székhelyű társaság, nevezetesen a felperes eladására vonatkozóan. Mindazonáltal, amint az az első WK ügyiratok 1. sz. iratából kitűnik, a felperest kizárólag abból a célból hozták létre célzott alapként, hogy a Sberbanknak a Fortenova Groupban fennálló érdekeltségeivel, vagyis a Hollandiában található Fortenova Group TopCo betéti okirataival és átváltható kötvényeivel rendelkezzen, amelyeket 2022. április 5‑én ruháztak át a felperesre. Következésképpen, bár a felperes oroszországi székhelyű társaság, egy, az Unióban székhellyel rendelkező társaság átváltható betétei és kötvényei formájában az Unióban található pénzeszközökkel rendelkezik.
186
Tekintettel arra, hogy a felperesnek a Sberbank által az emirátusi befektető részére történő átruházása azzal a következménnyel jár, hogy a 269/2014 rendelet 17. cikkének a) pontja alapján átruházzák ezen, az Unió területén található pénzeszközöket, e rendeletet alkalmazni kellett a felperesnek a Sberbank által az emirátusi befektetőre történt átruházására.
187
Másodszor meg kell határozni, hogy a 269/2014 rendelet 6b. cikkének (2b) bekezdésében előírt eltérés alkalmazandó volt‑e arra a szóban forgó ügyletre, amellyel a felperest eladták az emirátusi befektetőnek.
188
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit, hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az részét képezi (lásd: 2021. április 29‑iX [Európai elfogatóparancs – Ne bis in idem] ítélet, C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, 69. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
189
Emlékeztetni kell arra, hogy a 269/2014 rendelet 6b. cikke (2b) bekezdése akként rendelkezik, hogy „[a] A 2. cikktől eltérve, valamely tagállam illetékes hatóságai – az általuk megfelelőnek ítélt feltételek mellett – engedélyezhetik egyes befagyasztott pénzeszközök vagy gazdasági erőforrások felszabadítását, vagy egyes pénzeszközöknek vagy gazdasági erőforrásoknak az I. mellékletben a 108. bejegyzési szám alatt jegyzékbe vett szervezet számára történő rendelkezésre bocsátását, annak megállapítását követően, hogy a pénzeszközök vagy gazdasági erőforrások szükségesek ahhoz, hogy az említett szervezetnek az Unióban székhellyel rendelkező jogi személyben, szervezetben vagy szervben közvetlenül vagy közvetve meglévő tulajdonosi jogainak a folyamatban levő eladása vagy átruházása 2022. október 31‑ig lezáruljon.”
190
Először is, a 269/2014 rendelet 6b. cikke (2b) bekezdésének szövegéből kitűnik, hogy ez az eltérés a Sberbanknak egy, az Unióban székhellyel rendelkező jogi személyben, szervezetben vagy szervben közvetlenül vagy közvetve fennálló tulajdonosi jogainak értékesítésére alkalmazandó.
191
E tekintetben el kell utasítani a felperes azon érvét, amely szerint ez az eltérés nem alkalmazható a szóban forgó ügyletre, mivel ezen ügylet tárgya egy oroszországi székhelyű társaság, vagyis ő maga volt, és nem érintett az Unióban található eszközöket. Amint ugyanis a fenti 170. pontból kitűnik, a Sberbank nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételének időpontjában a Sberbank 100%‑os részesedéssel rendelkezett a felperesben leányvállalatain, az SBK Uraniumon és az SBC Aktivon keresztül, a felperes pedig betéti okiratokkal és átváltható kötvényekkel rendelkezett a Hollandiában található Fortenova Group TopCo tőkéjében. Következésképpen ezek a betéti okiratok és átváltható kötvények egy, az Unióban székhellyel rendelkező jogi személy, nevezetesen a hollandiai székhelyű Fortenova Group Topco társaságban közvetetten a Sberbank tulajdonában álló tulajdonjogoknak minősültek.
192
Másodszor, a 269/2014 rendelet 6b. cikke (2b) bekezdésének rendszertani értelmezését illetően meg kell állapítani, hogy az e rendelkezésben előírt eltérés eltérést jelent a 269/2014 rendelet 2. cikkétől, amely a természetes vagy jogi személyekhez, szervezetekhez vagy szervekhez, vagy a velük kapcsolatban álló természetes vagy jogi személyekhez, szervezetekhez vagy szervekhez tartozó pénzeszközök és gazdasági erőforrások befagyasztását írja elő. A 269/2014 rendelet 6b. cikkének (2b) bekezdésében előírthoz hasonló, a felszabadításra vonatkozó engedély hiányában a 269/2014 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése alapján befagyasztott pénzeszközök és gazdasági erőforrások nem szabadíthatók fel, és nem képezhetik tulajdonátruházás tárgyát.
193
Harmadszor, e következtetést megerősíti a 269/2014 rendelet által követett cél. Az e rendeletben előírt eltérések – mint például a 6b. cikk (2b) bekezdésében előírt eltérés – célja az egyértelmű körülírása azoknak az eseteknek, amelyekben a vitatott jegyzékekben szereplő szervezetek engedélyt kérhetnek az illetékes nemzeti hatóságoktól a befagyasztott eszközök értékesítésére, ekként a korlátozó intézkedések hatékonyságának biztosítása. Következésképpen ez az eltérés ilyen módon ezen, a szóban forgó korlátozó intézkedésekre irányadó szabályozás célkitűzéseinek keretébe illeszkedik, amely szabályozás a helyzet súlyosságára tekintettel annak szükségességével kapcsolatos célokat követ, hogy az orosz hatóságokra maximális nyomást gyakoroljanak annak érdekében, hogy azok véget vessenek az Ukrajnát destabilizáló intézkedéseiknek és politikáiknak, valamint az ezen országgal szembeni katonai agressziónak.
194
Így a felperes által a Fortenova Groupban birtokolt, az Unióban található pénzeszközökhöz hasonló befagyasztott pénzeszközök tulajdonjogát a vitatott jegyzékekbe felvett természetes vagy jogi személyek nem ruházhatják át más, az Unión kívüli személyekre anélkül, hogy a 269/2014 rendelet 6b. cikkének (2b) bekezdésében előírthoz hasonló eltérést alkalmaznának.
195
Márpedig a felperes Sberbank általi értékesítése, amelynek egyetlen célja betéti okiratok és átváltható kötvények birtoklása az Unióban található Fortenova Group TopCo‑ban, azzal a következménnyel jár, hogy a Sberbank nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételét követően felszabadítsák és átruházzák a befagyasztott eszközöket.
196
Következésképpen, a felperes állításával ellentétben, a 269/2014 rendelet 6b. cikkének (2b) bekezdése alkalmazandó volt a felperes emirátusi befektető részére történő értékesítésére, így az illetékes holland hatóságtól engedélyt kellett kérni és beszerezni a szóban forgó ügylet végrehajtásához.
197
Ha ugyanis az ilyen ügyletet elismernék az Unióban a 269/2014 rendeletben előírt eltérés alapján az illetékes nemzeti hatóság engedélyének hiányában, az nullára csökkentené a Sberbankra vonatkozó korlátozó intézkedések hatásait.
198
E tekintetben meg kell állapítani, hogy ezen értékesítésre a 269/2014 rendelet 6b. cikke (2b) bekezdésének megfelelően nem adott előzetes engedélyt az illetékes nemzeti hatóság. Márpedig ilyen engedély hiányában ezen értékesítés az uniós jog szempontjából nem fejthet ki hatást a korlátozó intézkedésekre. A Tanács tehát helyesen minősítette ezt az értékesítést „állítólagos átruházásnak” a felperes nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételére vonatkozó indokolásban.
199
Ebből következik, hogy a felperes által az Unióban a Fortenova Group TopCo‑ban birtokolt és a Sberbank nevének a vitatott jegyzékekbe való felvétele óta befagyasztott betéti okiratoknak, valamint átváltható kötvényeknek a Sberbank által az illetékes nemzeti hatóság engedélye nélkül, egy emirátusi befektető részére történő átruházása ellentétes a 269/2014 rendelet rendelkezéseivel, következésképpen azt az uniós jogban hatástalannak kell tekinteni.
200
Következésképpen az uniós jog szempontjából a felperesnek egy emirátusi befektető részére történő állítólagos értékesítése nem változtatta meg a felperes helyzetét az eredeti jogi aktusok és a jegyzékben való fenntartásról szóló, 2023. márciusi, 2023. szeptemberi és 2024. márciusi jogi aktusok elfogadásának időpontjában a Sberbank nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételének időpontjában fennálló helyzetéhez képest. A felperes ugyanis továbbra is rendelkezett betéti okiratokkal és átváltható kötvényekkel a Fortenova Group TopCo‑ban, amelyeket a Sberbank nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételét követően befagyasztottak, és amelyeket ezen időponttól kezdve már nem módosíthattak, illetve amelyek tulajdonjogát nem ruházhattak át anélkül, hogy az illetékes nemzeti hatóság engedélyezte volna e pénzeszközök felszabadítását.
201
Ebből következik, hogy az a tény, hogy a felperes továbbra is birtokolja a Hollandiában található Fortenova Group TopCo‑ban azokat a betéti okiratokat és átváltható kötvényeket, amelyeket a Sberbank nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételét követően befagyasztottak, a Sberbankhoz fűződő közös érdekek fennállását bizonyítja.
202
E körülmények összességére tekintettel meg kell állapítani, hogy a Tanács kellően konkrét, pontos és egybevágó valószínűsítő körülmények olyan csoportját terjesztette elő, amely alkalmas annak bizonyítására, hogy a felperes az eredeti jogi aktusok és a jegyzékben való fenntartásról szóló 2023. márciusi, 2023. szeptemberi és 2024. márciusi jogi aktusok időpontjában a kapcsolat kritériuma értelmében a Sberbankkal kapcsolatban álló jogi személy volt, mivel továbbra is rendelkezett a Sberbank érdekeltségeivel a Fortenova Groupban.
203
Az ítélkezési gyakorlat szerint, ami a korlátozó intézkedések elfogadásáról szóló határozatok jogszerűségének felülvizsgálatát illeti, tekintettel ezen intézkedések megelőző jellegére, amennyiben az uniós bíróság úgy véli, hogy az említett indokok legalább egyike kellően pontos és konkrét, alá van támasztva, valamint hogy önmagában elegendő alapot képez e határozat alátámasztásához, az a körülmény, hogy a többi indok nem ilyen, nem igazolhatja az említett határozat megsemmisítését (lásd: 2013. november 28‑iTanács kontra Manufacturing Support & Procurement Kala Naft ítélet, C‑348/12 P, EU:C:2013:776, 72. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
204
Ennélfogva az arra alapított indok megalapozottsága, hogy a felperes a Sberbank leányvállalata, amely a Fortenova Group TopCo‑ban betéti okiratokkal és átváltható kötvényekkel rendelkezik, önmagában igazolja a második jogalap elutasítását, anélkül hogy meg kellene vizsgálni a Sberbank által a felperes felett továbbra is gyakorolt tényleges ellenőrzésre alapított többi indok megalapozottságát.
205
Következésképpen a mérlegelési hibára alapított jogalapot el kell utasítani.
Az arányosság elvének megsértésére alapított jogalapról
206
A felperes arra hivatkozik, hogy a megtámadott jogi aktusok nem járulnak hozzá az Unió célkitűzéseinek megvalósításához. A felperes szerint neve vitatott jegyzékekbe való felvételének és az azokban való fenntartásának nem az a célja, hogy az Oroszországi Föderáció számára növelje a háború költségeit, hanem valójában más, a Horvát Köztársaságnak a Fortenova Groupban fennálló gazdasági érdekeihez kapcsolódó célkitűzésekre irányul, amely társaságot a felperes stratégiai szempontból jelentősnek tart.
207
A felperes azt állítja, hogy nevének a vitatott jegyzékekbe való felvétele és az azokban való fenntartása felesleges és aránytalan. Álláspontja szerint, mivel a Sberbank nevének a vitatott jegyzékekbe való felvétele valamennyi leányvállalata Unióban található vagyonának befagyasztásával járt, nem volt szükség további szankció kiszabására, ha – amint azt a Tanács állítja – a Sberbank soha nem veszítette el a felette gyakorolt felügyeletet.
208
Egyébiránt a felperes arra hivatkozik, hogy a Fortenova Group köteles volt eljárni a Sberbankra vonatkozó korlátozó intézkedéseket követően. Akkor is befagyasztották volna a szóban forgó pénzügyi eszközöket, ha a Fortenova Group arra a következtetésre jutott volna, hogy az emirátusi befektető nem a saját nevében vásárolta meg a felperes részvényeit, még akkor is, ha a Tanács nem vette volna fel a felperes nevét a vitatott jegyzékekbe.
209
A Tanács, amelyet a Holland Királyság és a Bizottság támogat, vitatja a felperes érveit.
210
Az arányosság elve, amely az uniós jog általános elvei közé tartozik, és amelyet EUSZ 5. cikk (4) bekezdése rögzít, megköveteli, hogy az uniós jog valamely rendelkezése által alkalmazott eszközök alkalmasak legyenek az érintett szabályozással kitűzött jogszerű célok megvalósítására, és ne menjenek túl az azok eléréséhez szükséges mértéken (2012. november 15‑iAl‑Aqsa kontra Tanács és Hollandia kontra Al‑Aqsa ítélet, C‑539/10 P és C‑550/10 P, EU:C:2012:711, 122. pont).
211
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a felperesnek a Sberbankhoz kapcsolódó jogi személyként való megjelölése a KKBP egyik célkitűzését követi. A korlátozó intézkedéseknek a vitatott jegyzékekbe felvett természetes vagy jogi személyekkel, szervezetekkel vagy szervekkel kapcsolatban álló szervezetekkel szembeni, a 2022/329 határozattal módosított 2014/145 határozatban előírt kritériumok egyike alapján történő elfogadása ugyanis megfelel az EUSZ 21. cikk (2) bekezdésének c) pontjában foglalt, a béke megőrzésére, a konfliktusok megelőzésére és a nemzetközi biztonság megerősítésére irányuló célkitűzésnek, összhangban az Egyesült Nemzetek Alapokmányának céljaival és elveivel. Ebből következik, hogy a felperest érintő korlátozó intézkedések által követett célkitűzések fényében az említett intézkedések önmagukban nem lehetnek nem megfelelőek (lásd ebben az értelemben és analógia útján: 2020. december 2‑iKalai kontra Tanács ítélet, T‑178/19, nem tették közzé, EU:T:2020:580, 171. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
212
A jelen ügy körülményei között azt is meg kell állapítani, hogy a 2022/329 határozat (2)–(10) preambulumbekezdésében a Tanács az ukrajnai helyzet folyamatos romlására hivatkozott, amely 2022. február 24‑én az Oroszországi Föderáció Ukrajnával szembeni agressziójához vezetett, amely ezen állam területi integritásának, szuverenitásának és függetlenségének nyilvánvaló megsértésével valósult meg. Így a Tanács az ukrajnai helyzet súlyosbodása miatt – amelyet az Oroszországi Föderáció által folytatott agressziós háború kitörése jellemzett – vélte úgy, hogy a kitűzött célok elérése érdekében ki kell terjesztenie a korlátozó intézkedésekkel érintett személyek és szervezetek körét. Márpedig ezen, a jogok sérelmének az intézkedések hatékonysága szerinti fokozatos jellegén alapuló megközelítésből következik, hogy az intézkedések arányossága megállapítható (lásd analógia útján: 2013. november 28‑iTanács kontra Manufacturing Support & Procurement Kala Naft ítélet, C‑348/12 P, EU:C:2013:776, 126. pont; 2017. január 25‑iAlmaz‑Antey Air and Space Defence kontra Tanács ítélet, T‑255/15, nem tették közzé, EU:T:2017:25, 104. pont).
213
Ezenkívül a Tanács azáltal, hogy a 2022/329 határozattal módosított 2014/145 határozat 2. cikkének (1) bekezdésében előírt kritériumok egyike alapján a vitatott jegyzékekbe felvett személyekkel kapcsolatban álló természetes vagy jogi személyekre, szervezetekre vagy szervekre is hivatkozott, jogosan bízhatott abban, hogy az Oroszországi Föderáció intézkedései megszűnnek, vagy hogy azok költségesebbek lesznek azok számára, akik azokat kezdeményezték, az Ukrajna területi integritása, szuverenitása és függetlensége nyilvánvaló megsértésének abbahagyása érdekében (lásd ebben az értelemben: 2018. szeptember 13‑iRosneft és társai kontra Tanács ítélet, T‑715/14, nem tették közzé, EU:T:2018:544, 157. pont). Ennélfogva a felperes állításával ellentétben kapcsolat áll fenn nevének a vitatott jegyzékekbe való felvétele és a korlátozó intézkedések által követett cél között.
214
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a korlátozó intézkedések rendszerét létrehozó uniós jogi aktus által követett célok jelentősége igazolhatja az egyes gazdasági szereplőket érő, akár jelentős negatív következményeket, ideértve azokat is, akiknek semmilyen felelősségük nincs az érintett intézkedések elfogadásához vezető helyzetet illetően (lásd analógia útján: 2008. szeptember 3‑iKadi és Al Barakaat International Foundation kontra Tanács és Bizottság ítélet, C‑402/05 P és C‑415/05 P, EU:C:2008:461, 361. pont; 2017. március 28‑iRosneft ítélet, C‑72/15, EU:C:2017:236, 150. pont).
215
A felperes nevének a vitatott jegyzékekbe a Sberbankkal kapcsolatban álló jogi személyként való felvétele és az abból eredő korlátozó intézkedések ugyancsak szükségesek az EUSZ 21. cikkben említett célok eléréséhez és végrehajtásához, mivel az olyan alternatív és kevésbé korlátozó intézkedések, mint az előzetes engedélyezési rendszer vagy a folyósított pénzeszközök felhasználásának utólagos igazolására vonatkozó kötelezettség, nem teszik lehetővé a kitűzött cél ugyanolyan hatékony elérését, különös tekintettel az előírt korlátozások megkerülésének lehetőségére (lásd ebben az értelemben: 2016. január 21‑iMakhlouf kontra Tanács ítélet, T‑443/13, nem tették közzé, EU:T:2016:27, 112. pont; 2017. január 25‑iAlmaz‑Antey Air and Space Defence kontra Tanács ítélet, T‑255/15, nem tették közzé, EU:T:2017:25, 106. pont). Ezenkívül a felperes nem bizonyította, hogy kevésbé korlátozó alternatív intézkedések ugyanolyan hatékonyan lehetővé tették volna e célok elérését.
216
Egyébiránt meg kell állapítani, hogy a 2022/329 határozattal módosított 2014/145 határozat és a 2022/330 rendelettel módosított 269/2014 rendelet lehetővé teszi különleges engedélyek nyújtását a pénzeszközök, egyéb vagyoni értékek vagy egyéb gazdasági erőforrások felszabadítására, valamint az érintett személyek vagy szervezetek neve vitatott jegyzékekbe való felvételének időszakos felülvizsgálatát annak érdekében, hogy lehetővé tegyék az említett jegyzékekben való szereplés kritériumainak már nem megfelelő személyek és szervezetek törlését.
217
Ami a felperes azon érvét illeti, amely szerint nevének a vitatott jegyzékekbe való felvétele felesleges, mivel a tulajdonában lévő vagyoni eszközöket a Sberbank nevének felvételét követően már befagyasztották, először is meg kell állapítani, hogy a szankcionált személyekkel kapcsolatban álló természetes vagy jogi személyek, szervezetek vagy szervek vitatott jegyzékekbe való felvételének lehetősége a 2022/329 határozattal módosított 2014/145 határozat 2. cikkének (1) bekezdéséből és a 2022/330 rendelettel módosított 269/2014 rendelet 3. cikkének (1) bekezdéséből következik.
218
Másodszor, az ilyen jegyzékbe vétel a korlátozó intézkedések megkerülése kockázatának elkerülésére is irányulhat. Amint ugyanis az az ítélkezési gyakorlatból következik, amikor valamely jogalany pénzeszközeit befagyasztják, nem elhanyagolható mértékű veszély áll fenn arra, hogy az nyomást gyakorol a tulajdonában vagy ellenőrzése alatt álló jogalanyokra a rá vonatkozó intézkedések hatásának megkerülése érdekében, ily módon e jogalanyok pénzeszközeinek befagyasztása szükséges és megfelelő az elfogadott intézkedések hatékonyságának biztosítása, és annak garantálása érdekében, hogy ezen intézkedéseket ne kerüljék meg (lásd ebben az értelemben: 2012. március 13‑iMelli Bank kontra Tanács ítélet, C‑380/09 P, EU:C:2012:137, 58. pont; 2016. szeptember 22‑iNIOC és társai kontra Tanács ítélet, C‑595/15 P, nem tették közzé, EU:C:2016:721, 89. pont).
219
Így, a felperes megállapításával ellentétben, a nevét a vitatott jegyzékekbe felvevő és azokban fenntartó megtámadott jogi aktusok elfogadása nem volt felesleges, még akkor sem, ha a felperes Unióban birtokolt pénzeszközeit már befagyasztották a Sberbank nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételét követően. E tekintetben többek között az emirátusi befektető által a Fortenova Groupnak küldött, 2022. november 20‑i elektronikus levélből, amely az első WK ügyiratok „További bizonyítékok” című részében szerepel, kitűnik, hogy e befektető úgy vélte, hogy ebben az időpontban a felperes már nem állt a korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó szervezet ellenőrzése alatt, és kérte, hogy részt vehessen a Fortenova Group jövőbeli találkozóin és gyakorolhassa szavazati jogait.
220
Egyébiránt el kell utasítani a felperes azon érvét is, amely szerint nevének jegyzékbe vétele a Horvát Köztársaság érdekeinek védelmére szolgáló eszköz. A 2022/329 határozattal módosított 2014/145 határozat 3. cikkének (1) bekezdése ugyanis előírja, hogy „[a] Tanács valamely tagállam javaslata alapján egyhangúlag határoz a mellékletben szereplő jegyzék létrehozásáról és módosításáról”. Így nem a Horvát Köztársaság, hanem az egyhangúlag eljáró Tanács hozta meg azt a határozatot, hogy az Unió KKBP céljainak elérése érdekében felveszi a felperes nevét a vitatott jegyzékekbe.
221
Ebből az következik, hogy az arányosság elvének megsértésére alapított jogalapot, és ennélfogva a keresetet teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
222
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
223
Továbbá az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján az eljárásba beavatkozó tagállamok és intézmények maguk viselik költségeiket.
224
A jelen ügyben, mivel a felperes pervesztes lett, a Tanács kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségeinek viselésén kívül a Tanács költségeinek viselésére, ideértve az ideiglenes intézkedés iránti eljárással összefüggésben felmerült költségeket is. A Horvát Köztársaság, a Holland Királyság és az Európai Bizottság maguk viselik saját költségeiket.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (első tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)
Az SBK Art OOO maga viseli saját költségeit, valamint az Európai Unió Tanácsa részéről felmerült költségeket, ideértve az ideiglenes intézkedés iránti eljárás költségeit is.
3)
A Horvát Köztársaság, a Holland Királyság és az Európai Bizottság maguk viselik saját költségeiket.
Mastroianni
Brkan
Tóth
Kihirdetve Luxembourgban, a 2025. április 30‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.