62008CC0381
JÁN MAZÁK
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2009. szeptember 24. (
1
)
C-381/08. sz. ügy
Car Trim GmbH
kontra
KeySafety Systems Srl
„Joghatóság polgári és kereskedelmi ügyekben — 44/2001/EK rendelet — Az 5. cikk 1. pontjának b) alpontja — Szerződés vagy szerződéses igény esetén irányadó joghatóság — A kötelezettség teljesítési helyének meghatározása — Az »áru értékesítése« és a »szolgáltatás nyújtása« közötti elhatárolás szempontjai”
I – Bevezetés, az alapügy tényállása és a kérdést előterjesztő bíróság előtti eljárás
1.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Bundesgerichtshof (szövetségi bíróság [Németország]) (a továbbiakban: kérdést előterjesztő bíróság) terjesztette a Bíróság elé. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22-i 44/2001/EK tanácsi rendelet (
2
) (a továbbiakban: 44/2001 rendelet) 5. cikke 1. pontja b) alpontjának értelmezésére vonatkoznak.
2.
A kérdést előterjesztő bíróság a Bíróság válasza alapján azt kívánja eldönteni, hogy a német bíróságok rendelkeznek-e joghatósággal a Car Trim GmbH, Plauenben (Németország) letelepedett vállalkozás (a továbbiakban: az alapügy felperese) által a KeySafety Systems SRL, Villastonéban (Olaszország) letelepedett vállalkozás (a továbbiakban: az alapügy alperese) ellen indított kártérítési kereset elbírálására.
3.
Az alapügy alperese 2001 júliusától 2003 decemberéig az alapügy felperesének jogelődjétől vásárolt légzsákrendszerekhez való összeszerelendő alkotóelemeket, az ehhez szükséges alkatrészeket és alapanyagokat pedig túlnyomórészt beszállítóktól szerezték be. Ezen alkotóelemek gyártására és szállítására, amelyeket az alapügy felperese a szerződés értelmében megrendelés esetén saját költségén szállított az alapügy alperesének colleferrói gyárába (Olaszország), a felek öt, meghatározott gépjárműtípusra vonatkozó keretszerződést kötöttek.
4.
Az alapügy alperese a szerződéseket 2003 év végére felmondta, aminek következtében az alapügy felperese – szerződésszegésnek tekintve a felmondásokat – kártérítést követelt, amelyet az akkori gyártási hely szerint illetékes Landgericht Chemnitz előtt érvényesített. A Landgericht Chemnitz a keresetet a német bíróságok joghatóságának hiányában elfogadhatatlanként elutasította. Az Oberlandesgericht Dresden az alapügy felperesének ez ellen irányuló fellebbezését elutasította. Ezt követően az alapügy felperese a fellebbviteli bíróság által jóváhagyott felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő a kérdést előterjesztő bíróságnál.
II – A jogi háttér
5.
A 44/2001 rendelet (2) preambulumbekezdése szerint:
„A joghatóságra és a határozatok elismerésére vonatkozó nemzeti jogszabályok között fennálló egyes különbségek akadályozzák a belső piac megfelelő működését. A polgári és kereskedelmi ügyekben az e rendelet hatálya alá tartozó tagállamok határozatainak gyors és egyszerű elismerése és végrehajtása céljából elengedhetetlenül szükségesek a joghatósági összeütközésre vonatkozó szabályok egységesítésére és az alaki követelmények egyszerűsítésére irányuló rendelkezések.”
6.
A 44/2001 rendelet (11) preambulumbekezdése értelmében:
„A joghatósági szabályoknak nagymértékben kiszámíthatóknak kell lenniük, és azt az elvet kell követniük, hogy a joghatóságot általában az alperes lakóhelye alapozza meg, és a joghatóságnak ezen az alapon mindenkor megállapíthatónak kell lennie, kivéve egyes pontosan meghatározott eseteket, amelyekben a per tárgya vagy a felek szerződéses szabadsága eltérő joghatósági okot kíván meg. […]”
7.
A 44/2001 rendelet (12) preambulumbekezdése kimondja, hogy:
„Az alperes lakóhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani az igazságszolgáltatás megbízható működésének előmozdítása érdekében [helyesen: Az alperes lakóhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagy az igazságszolgáltatás megfelelő működésének elősegítésére irányuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani].”
8.
A joghatóságra vonatkozó szabályok a 44/2001 rendelet II. fejezetében találhatók.
9.
A 44/2001 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése – amely az említett II. fejezet „Általános rendelkezések” című 1. szakaszában található – az alábbiak szerint rendelkezik:
„E rendelet rendelkezéseire is figyelemmel valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy, állampolgárságára való tekintet nélkül, az adott tagállam bíróságai előtt perelhető.”
10.
A 44/2001 rendelet 5. cikke – amely a rendelet II. fejezetének „Különös joghatóság” című 2. szakaszában található – szerint:
„Valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy más tagállamban perelhető:
1)
a)
ha az eljárás tárgya egy szerződés vagy egy szerződéses igény, akkor a kötelezettség teljesítésének helye szerinti bíróság előtt [helyesen: szerződéses jogviszonyokban azon hely szerint illetékes bíróság előtt, ahol a kérelem alapjául szolgáló kötelezettséget teljesítették, vagy teljesíteni kell];
b)
e rendelkezés értelmében, eltérő megállapodás hiányában a kötelezettség teljesítésének helye [helyesen: a kérelem alapjául szolgáló kötelezettség teljesítésének helye]:
—
ingó dolog [helyesen: áru] értékesítése esetén a tagállam területén az a hely, ahol a szerződés alapján az adott dolgot leszállították, vagy le kellett volna szállítani,
—
szolgáltatás nyújtása esetén a tagállam területén az a hely, ahol a szerződés szerint a szolgáltatást nyújtották, vagy kellett volna nyújtani;
c)
amennyiben a b) pont nem alkalmazható, az a) pontot kell alkalmazni;
[…]”
III – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
11.
A kérdést előterjesztő bíróság az eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából a következő két kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell-e értelmezni a 44/2001 rendelet 5. cikke 1. pontjának b) alpontját, hogy a gyártandó vagy előállítandó áru szállítására vonatkozó szerződések a vevőnek az előállítandó áru beszerzésére, megmunkálására és szállítására irányuló határozott előírásai – ideértve a gyártási minőség biztosítására, a szállítás megbízhatóságára és a megrendelés zökkenőmentes adminisztratív lebonyolításra vonatkozó előírásokat is – ellenére áru értékesítésének (első francia bekezdés), és nem szolgáltatás nyújtásának (második francia bekezdés) minősül? Milyen kritériumok irányadóak az elhatárolásra?
2)
Amennyiben áru értékesítéséből kell kiindulni, akkor azt a helyet, ahol a szerződés alapján az értékesített dolgokat leszállították, vagy le kellett volna szállítani, távértékesítés esetében a vevő részére történő fizikai átadás helye, vagy az a hely határozza meg, ahol a dolgokat az első fuvarozónak a vevőhöz történő eljuttatás céljából átadják?”
12.
Az alapügy alperese, a német kormány, a cseh kormány és az Egyesült Királyság Kormánya, valamint az Európai Közösségek Bizottsága terjesztett elő írásbeli észrevételeket.
IV – Elemzés
A – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
13.
A kérdést előterjesztő bíróság az első előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésével arra vár választ, hogy az áru szállítására vonatkozó szerződéseket, amelyek alapján az árut a vevő speciális előírásai szerint kell gyártani, előállítani, valamint szállítani, „áru értékesítésének” vagy „szolgáltatás nyújtásának” kell-e minősíteni a 44/2001 rendelet 5. cikke 1. pontjának b) alpontja alapján. Arra is választ vár továbbá, hogy milyen kritériumok irányadók az „áru értékesítése” és a „szolgáltatás nyújtása” elhatárolása tekintetében a 44/2001 rendelet alapján.
14.
A gyártandó vagy előállítandó áru szállítására vonatkozó szerződéseket az írásbeli észrevételt előterjesztő felek egyhangúlag áru értékesítésére irányuló szerződésként minősítették, a vevőnek az ezen áruk beszerzésére, megmunkálására és szállítására irányuló határozott előírásai – ideértve a gyártási minőség biztosítására, a szállítás megbízhatóságára és a megrendelés zökkenőmentes adminisztratív lebonyolításra vonatkozó előírásokat is – ellenére. A Bizottság hozzátette, hogy nem ez a helyzet akkor, ha a megrendelőnek magának kell a gyártáshoz vagy előállításhoz szükséges alapanyagok jelentős részét biztosítania.
15.
A német kormány és az Egyesült Királyság Kormánya egyaránt megvizsgálták az „áru értékesítése” és a „szolgáltatás nyújtása” elhatárolása tekintetében irányadó kritériumokat. A német kormány szerint olyan gazdasági kritériumokról van szó, amelyek alapján azt kell megvizsgálni, hogy milyen kötelezettségek jellemzik a szerződést. Az Egyesült Királyság Kormánya szerint a meghatározó jellemző az a tény, hogy az eladó szolgáltatása az áru szállítására és a tulajdonjog átruházására irányul.
16.
Álláspontom szerint az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés többféleképpen értelmezhető. Irányulhat arra, hogy a Bíróság általános jelleggel határozza meg az „áru értékesítése” és a „szolgáltatás nyújtása” elhatárolása tekintetében irányadó kritériumokat, vagy hogy ezeket csak az alapeljárás tárgya tekintetében határozza meg, vagy hogy a konkrét ügyben vonjon le következtetéseket az „áru értékesítése” és a „szolgáltatás nyújtása” közti általános elhatárolás alapján.
17.
Emlékeztetni kell arra, hogy a 44/2001 rendelet 5. cikke 1. pontja b) alpontjának megfogalmazása önmagában nem teszi lehetővé a feltett kérdés megválaszolását, mivel nem határozza meg az „áru értékesítése” és a „szolgáltatás nyújtása” fogalmakat. A Bíróság ebben a vonatkozásban arra emlékeztetett, hogy a 44/2001 rendelet kidolgozására, céljaira és rendszerére kell támaszkodni (
3
). Véleményem szerint nem szükséges a rendelet kidolgozásához, céljaihoz és rendszeréhez visszanyúlni. Valójában elegendő a Bíróság legutóbbi ítélkezési gyakorlatára visszautalni (
4
).
18.
A közösségi jog és a Bíróság ítélkezési gyakorlata által szolgáltatott tényezők nem elegendők az „áru értékesítése” és a „szolgáltatás nyújtása” közti általános elhatárolás kritériumainak megállapításához. Ezért, amint az a Falco Privatstiftung és Rabitsch ügyben 2009. április 23-án hozott ítélet 33. pontjából következik (
5
), a 44/2001 rendeletben használt „szolgáltatás” fogalomnak önálló jelentése van, amely független ennek a fogalomnak az EK 50. cikk vagy a 44/2001 rendeleten kívüli másodlagos közösségi jog alapján történő értelmezésétől. Véleményem szerint hasonló megállapítást lehet tenni az „áru” fogalmát illetően. Következésképpen, a Bíróságnak a belső piac alapvető szabadságai tekintetében a „szolgáltatás” és az „áru” fogalmának értelmezésére irányuló ítélkezési gyakorlata nem alkalmazható a 44/2001 rendelettel összefüggésben.
19.
Ez idáig a Bíróság csak részleges negatív fogalmát határozta meg a 44/2001 rendelet szerinti „szolgáltatás nyújtására irányuló szerződésnek”, annak meghatározásával, hogy az említett fogalom nem vonatkozik arra a szerződésre, amelynek keretében valamely szellemi tulajdonjog jogosultja ellenszolgáltatás fejében átengedi a szerződő partnerének a használati jogot (
6
). Mindazonáltal ebből semmilyen általános következtetés nem vonható le.
20.
Véleményem szerint a kért elhatárolást általános jelleggel nem szükséges megítélni. Figyelemmel a gazdasági élet sokoldalúságára, az általános elhatárolás objektíve nem lehetséges. Amennyiben az eljárásjog anyagi tartalommal bíró fogalmakat használ – mint a jelen ügyben az „áru” és a „szolgáltatás” –, akkor nyilvánvaló, hogy ezen fogalmak értelmezését és egyiknek a másiktól való elhatárolását esetről esetre a közösségi anyagi jogban kell megkeresni, figyelemmel különösen arra, hogy ezen fogalmakat milyen céllal használják.
21.
Ez az alapvetés jelenti a kiindulópontot az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre adandó válaszunkhoz. Megállapítható, hogy csak az alapügy sajátosságaira tekintettel lehet választ adni.
22.
Emlékeztetni kell e tekintetben arra, hogy az alapügy felperese az alapügy alperesével öt keretszerződést kötött légzsákrendszerekhez tartozó alkotóelemek szállítására vonatkozóan. Kétségtelen, hogy az alapügy alperese, aki a vevői pozícióban volt, bizonyos feltételeket támasztott az alkotóelemek minőségét illetően. Mindazonáltal, ez nem változtat azon a tényen, hogy a szóban forgó szerződések végső célja a meghatározott tulajdonságokkal rendelkező áru szállítása.
23.
Még ha az Oberlandesgericht Dresden – az alapügyben eljáró fellebbviteli bíróság – álláspontjához hasonlóan el is ismerjük, hogy az alapügy felperesének szerződéses kötelezettségei között szerepeltek olyan kötelezettségek, amelyek a szolgáltatásnyújtás fogalmának megfelelnek, például a beszállítóktól beszerzett anyagoknak az alperes igényeinek megfelelő méretre vágása és megmunkálása, ezek csak járulékos kötelezettségeknek minősülnek. Márpedig a Bíróság már korábban elfogadta azt az alapelvet – amelyre az alapügy alperese is hivatkozik az írásbeli észrevételeiben –, miszerint a járulékos kötelezettség a főkötelezettséghez igazodik (
7
).
24.
Ebből az következik, hogy a kérdéses szerződésekben az alapvető kötelezettség a légzsákrendszerek alkotóelemeinek szállítása volt, következésképpen az alapügy felperese és alperese közötti szerződéses kapcsolatot, annak tartalmát és következményeit a 44/2001 rendelet 5. cikke 1. pontja b) alpontjának első francia bekezdése szerint kell megítélni.
25.
Végül, ha az alapügy felperese és alperese közötti szerződéseket a belső piac alapvető szabadságainak kritériumai szerint vizsgáljuk, vitathatatlan, hogy azok az áruk szabad mozgása, és nem a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapelvéhez kapcsolódnak.
26.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy a 44/2001 rendelet 5. cikke 1. pontjának b) alpontját úgy kell értelmezni, hogy a gyártandó vagy előállítandó áru szállítására vonatkozó szerződések áru értékesítésének minősülnek a vevőnek az ezen áru beszerzésére, megmunkálására és szállítására irányuló határozott előírásai – ideértve a gyártási minőség biztosítására vonatkozó előírásokat is – ellenére.
B – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről
27.
A kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésével lényegében a 44/2001 rendelet 5. cikke 1. pontja b) alpontjának első francia bekezdésében szereplő „a tagállam területén az a hely, ahol a szerződés alapján az adott dolgot leszállították, vagy le kellett volna szállítani” fordulat értelmezését kéri a Bíróságtól távértékesítés esetén a kötelezettség teljesítési helyének meghatározása érdekében, ami a szerződéses jogviszonyokban a joghatósággal rendelkező bíróság meghatározásához szükséges kapcsolóelvet jelenti.
28.
Az alapügy alperese, csakúgy mint a német és a cseh kormány lényegében egyetértenek abban, hogy azt a helyet, ahol a szerződés alapján az árut leszállították, vagy le kellett volna szállítani, távértékesítés esetében a vevő részére történő fizikai átadás helye határozza meg.
29.
Az Egyesült Királyság Kormánya és a Bizottság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésre adandó válaszjavaslatukban az adásvételi szerződéstípust részletesebben határozzák meg.
30.
Ennek ellenére a Bizottság válasza lényegében megegyezik az alapügy alperese, a német és a cseh kormány által javasolt válaszokkal. A Bizottság szerint az olyan értékesítés esetén, ami áruszállítást foglal magában, és ahol ezeket az árukat az eladónak a vevőhöz történő eljuttatás céljából át kell adnia az első fuvarozónak („szállítással történő adásvétel”), a szállítás helyét annak függvényében kell meghatározni, hogy a szerződés alapján a leszállított áru feletti tényleges rendelkezési jogot a vevő hol szerezte meg, vagy hol kellett volna megszereznie (értékesített áru rendeltetési helye).
31.
Az Egyesült Királyság Kormánya szerint a szállítás helyének meghatározásához a szerződésben foglalt feltételekre kell támaszkodni. Ha az eladó alapvető kötelezettsége az áru szállítására és (adott esetben) azoknak a dokumentumoknak az átadására vonatkozik, amelyek alapján a tulajdonjog a vevőre átszáll, a szállítás helye – ellenkező szerződéses rendelkezés hiányában – az a hely, ahol az árukat a fuvarozónak a vevőhöz történő eljuttatás céljából, vagy ez utóbbi utasításainak megfelelően átadják.
32.
Mindenekelőtt figyelemmel kell lenni arra a tényre, hogy a „távértékesítés” fogalma a nemzeti jogból származik, és ezért a különböző tagállamok jogrendszereiben különböző tartalommal bírhat. Következésképpen, úgy gondolom, hogy nem lenne megfelelő, ha a Bíróság „a tagállam területén az a hely, ahol a szerződés alapján az adott dolgot leszállították, vagy le kellett volna szállítani” fordulatot speciálisan a távértékesítés vonatkozásában értelmezné. A Bíróság az említett fordulatot csak általánosságban az adásvételi szerződés vonatkozásában értelmezheti.
33.
„A tagállam területén az a hely, ahol a szerződés alapján az adott dolgot leszállították, vagy le kellett volna szállítani” fordulatot az alábbi tényekre tekintettel kell értelmezni.
34.
Először is, a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a 44/2001 rendelet célja a jogbiztonság szavatolása, amelynek lényege az Európai Közösségben letelepedett személyek jogi védelmének megerősítése, lehetővé téve egyúttal a felperesnek, hogy könnyen azonosíthassa, mely bíróság előtt indíthat keresetet, illetve hogy az alperes ésszerűen kiszámíthassa, mely bíróság előtt perelhető (
8
). Ebből az következik, hogy a jelen ügyben kért értelmezésnek biztosítani kell az eladó és a vevő érdekei közötti egyensúly biztosítását.
35.
Másodszor, a szerződések esetén a 44/2001 rendelet 5. cikkének 1. pontjában foglalt, az alperes lakóhelye szerinti bíróság általános joghatósági szabályát kiegészítő különös joghatósági szabály célja a közeliség biztosítása, és azt a szerződés és az arról határozó bíróság közötti szoros kapcsolóelv indokolja (
9
).
36.
Harmadszor, ami az áru értékesítésére irányuló szerződésekből eredő kötelezettségek teljesítésének helyét illeti, a 44/2001 rendelet 5. cikke 1. pontja b) alpontjának első francia bekezdése önállóan határozza meg e kapcsolóelvet a joghatósági szabályok egységesítése és a kiszámíthatóság céljának előmozdítása érdekében (
10
).
37.
A fentiekből az következik, hogy a kért értelmezést a közeliség és a kiszámíthatóság céljainak tükrében és a jogbiztonság követelményének megfelelően kell megadni.
38.
Véleményem szerint ezeknek a követelményeknek „a tagállam területén az a hely, ahol a szerződés alapján az adott dolgot leszállították, vagy le kellett volna szállítani” fordulatnak az az értelmezése felel meg a leginkább, miszerint ez a hely az, ahol az árut a vevő részére fizikailag átadták, vagy át kellett volna adni. A szállítási helynek ez az értelmezése felel meg leginkább a 44/2001 rendelet 5. cikke 1. pontjának b) alpontja szerinti különös joghatósági szabály jellegének.
39.
Ez az értelmezés a közeliség kritériumának tiszteletben tartásán felül kielégíti a kiszámíthatóság követelményét is, mivel biztosítja mind a felperes, mind az alperes számára, hogy könnyen beazonosíthassák, hogy melyik bírósághoz kell fordulni adott esetben.
40.
A javasolt értelmezés az áru vevő részére történő fizikai átadásának a helyét az áru szállítási helye meghatározásának kritériumává teszi, anélkül hogy az egyes tagállamok nemzeti jogára utalna. Ez a kritérium könnyen azonosítható és könnyen igazolható, és így lehetővé teszi a joghatósággal rendelkező bíróság nehézségek nélküli beazonosítását.
41.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy a 44/2001 rendelet 5. cikke 1. pontja b) alpontjának első francia bekezdésében foglalt „a tagállam területén az a hely, ahol a szerződés alapján az adott dolgot leszállították, vagy le kellett volna szállítani” fordulatot úgy kell értelmezni, hogy ez az a hely, ahol az árut a vevő részére fizikailag átadták, vagy át kellett volna adni.
V – Végkövetkeztetések
42.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt indítványozom, hogy a Bíróság az Bundesgerichtshof előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseire a következő választ adja:
1)
A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22-i 44/2001/EK tanácsi rendelet 5. cikke 1. pontjának b) alpontját úgy kell értelmezni, hogy a gyártandó vagy előállítandó áru szállítására vonatkozó szerződések áru értékesítésének minősülnek a vevőnek az előállítandó áru beszerzésére, megmunkálására és szállítására irányuló határozott előírásai – ideértve a gyártási minőség biztosítására vonatkozó előírásokat is – ellenére.
2)
A 44/2001 rendelet 5. cikke 1. pontja b) alpontjának első francia bekezdésében foglalt »a tagállam területén az a hely, ahol a szerződés alapján az adott dolgot leszállították, vagy le kellett volna szállítani« fordulatot úgy kell értelmezni, hogy ez az a hely, ahol az árut a vevő részére fizikailag átadták, vagy át kellett volna adni.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	HL L 12., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 42. o.
(
3
)	Lásd a C-386/05. sz. Color Drack ügyben 2007. május 3-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-3699. o.,) 18. pontja, a C-533/07. sz., Falco Privatstiftung és Rabitsch ügyben hozott ítélet (EBHT 2009., I-3327. o.) 20. pontja és a C-204/08. sz. Rehder-ügyben hozott ítélet (EBHT 2009., I-6073. o.) 31. pontja.
(
4
)	Lásd a Falco Privatstiftung és Rabitsch ügyben 2009. április 23-án hozott ítélet (hivatkozás a 3. lábjegyzetben) 21–27. pontját.
(
5
)	Hivatkozás a 3. lábjegyzetben.
(
6
)	Lásd a Falco Privatstiftung és Rabitsch ügyben 2009. április 23-án hozott ítélet (hivatkozás a 3. lábjegyzetben,) 44. pontját.
(
7
)	Lásd a 266/85. sz. Shenavai-ügyben 1987. január 15-én hozott ítélet (EBHT 1987., 239. o,). 19. pontját.
(
8
)	Lásd a C-103/05. sz. Reisch Montage ügyben 2006. július 13-án hozott ítélet (EBHT 2006., I-6827. o.) 24. és 25. pontját, a Color Drack ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 3. lábjegyzetben) 20. pontját, valamint a Falco Privatstiftung és Rabitsch ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 3. lábjegyzetben) 22. pontját.
(
9
)	Lásd a Color Drack ügyben 2007. május 3-án hozott ítélet (hivatkozás a 3. lábjegyzetben,) 22. pontját és a Rehder-ügyben hozott ítéletet (hivatkozás a 3. lábjegyzetben,) 32. pontját.
(
10
)	Lásd a Color Drack ügyben 2007. május 3-án hozott ítélet (hivatkozás a 3. lábjegyzetben,) 24. és 26. pontját, valamint a Rehder-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 3. lábjegyzetben) 33. pontját.