62022CJ0151
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
2023. szeptember 21. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség – Közös menekültügyi politika – A menekült jogállás nyújtásának feltételei – 2011/95/EU irányelv – A 10. cikk (1) bekezdésének e) pontja és (2) bekezdése – Üldöztetési okok – »Politikai vélemény« – Fogalom – A fogadó tagállamban kialakult politikai vélemény – 4. cikk – A politikai vélemény miatti üldöztetéstől való megalapozott félelem értékelése”
A C‑151/22. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Raad van State (államtanács, Hollandia) a Bírósághoz 2022. március 2‑án érkezett, 2022. február 16‑i határozatával terjesztett elő az
S,
A
és
a Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
között,
az ENSZ Menekültügyi Főbiztosának Hivatala
(UNHCR)
részvételével folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
tagjai: K. Jürimäe tanácselnök, M. Safjan, N. Piçarra (előadó), N. Jääskinen és M. Gavalec bírák,
főtanácsnok: J. Richard de la Tour,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
S képviseletében M. M. J. van Zantvoort advocate,
–
az ENSZ Menekültügyi Főbiztosának Hivatala (UNHCR) képviseletében C. J. Ullersma advocate,
–
a holland kormány képviseletében M. K. Bulterman és A. Hanje, meghatalmazotti minőségben,
–
a német kormány képviseletében J. Möller és A. Hoesch, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében A. Azéma és F. Wilman, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésére, az egységes menekült‑ vagy kiegészítő védelmet biztosító jogállásra, valamint a nyújtott védelem tartalmára vonatkozó szabályokról szóló, 2011. december 13‑i 2011/95/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2011. L 337., 9. o.; helyesbítések: HL 2017. L 167., 58. o.; HL 2019. L 19., 20. o.) 10. cikke (1) bekezdése e) pontjának az értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet az egyrészt S., másrészt A. és a Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (biztonsági és igazságügyi államtitkár, Hollandia; a továbbiakban: államtitkár) között az S., illetve A. menekültkénti elismerésének az államtitkár általi megtagadása tárgyában folyamatban lévő két jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
A nemzetközi jog
3
A menekültek helyzetére vonatkozó, New Yorkban, 1967. január 31‑én létrejött és 1967. október 4‑én hatályba lépett jegyzőkönyvvel kiegészített, a menekültek helyzetére vonatkozó, Genfben, 1951. július 28‑án aláírt és 1954. április 22‑én hatályba lépett egyezmény (Recueil des traités des Nations unies [1954], 189. kötet, 150. o., 2545. sz.; kihirdette: az 1989. évi 15. tvr.; a továbbiakban: Genfi Egyezmény) 1. cikke A. pontja (2) bekezdésének első albekezdése értelmében a „menekült” kifejezés minden olyan személyre alkalmazandó, aki „faji, vallási okok, nemzeti hovatartozása, illetve meghatározott társadalmi csoporthoz való tartozása, avagy politikai meggyőződése miatti üldözéstől való megalapozott félelme miatt az állampolgársága szerinti országon kívül tartózkodik, és nem tudja, vagy az üldözéstől való félelmében nem kívánja annak az országnak a védelmét igénybe venni”.
Az uniós jog
4
A 2011/95 irányelv (4), (12) és (16) preambulumbekezdése kimondja:
„(4)
A [menekültek helyzetére vonatkozó, Genfben, 1951. július 28‑án aláírt] egyezmény és a jegyzőkönyv a menekültek védelmét szolgáló nemzetközi jogi rendszer sarokkövét képezi.
[…]
(12)
Ezen irányelv legfőbb célja egyrészről annak biztosítása, hogy valamennyi tagállamban azonos feltételeket alkalmazzanak a nemzetközi védelemre valóban rászorulók beazonosítására, másrészről annak elősegítése, hogy e személyek valamennyi tagállamban hozzáférhessenek az ellátások egy minimális szintjéhez.
[…]
(16)
Ez az irányelv tiszteletben tartja az alapvető jogokat, és szem előtt tartja különösen az Európai Unió Alapjogi Chartája által elismert elveket. Így biztosítani kívánja különösen az emberi méltóság, valamint a menedékkérők és az őket kísérő családtagjaik menedékhez való jogának teljes körű tiszteletben tartását, valamint elő kívánja mozdítani e Charta 1., 7., 11., 14., 15., 16., 18., 21., 24., 34. és 35. cikke alkalmazását, ezért ennek megfelelően kell végrehajtani.”
5
Ezen irányelv 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában az alábbi fogalommeghatározások alkalmazandók:
[…]
d)
»menekült«: harmadik ország olyan állampolgára, aki faji, illetőleg vallási okok, nemzeti hovatartozása, politikai meggyőződése avagy meghatározott társadalmi csoporthoz való tartozása miatti üldöztetéstől való megalapozott félelme miatt az állampolgársága szerinti országon kívül tartózkodik, és nem tudja, vagy az üldöztetéstől való félelmében nem kívánja annak az országnak a védelmét igénybe venni; vagy olyan hontalan személy, aki korábbi szokásos tartózkodási helyén kívül tartózkodva a fenti okoknál fogva nem tud, vagy az üldöztetéstől való félelmében nem akar oda visszatérni, és akire a 12. cikk nem vonatkozik;
e)
»menekültjogállás«: egy harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy valamely tagállam által menekültként történő elismerése;
[…]
h)
»nemzetközi védelem iránti kérelem«: egy harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy által valamely tagállamnál előterjesztett olyan védelem iránti kérelem, amely a menekültjogállás, illetve a kiegészítő védelmi jogállás kérelmezéseként értelmezhető, és amely kapcsán a kérelmező nem kéri kifejezetten egy más jellegű, ezen irányelv hatálya alá nem tartozó olyan védelem biztosítását, amelynek megadását külön kell kérelmezni;
i)
»kérelmező«: olyan harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy, aki nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be, amelynek tárgyában még nem hoztak jogerős határozatot;
[…]”
6
Az említett irányelvnek „A tények és körülmények értékelése” című 4. cikkének (3)–(5) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(3)   A nemzetközi védelem iránti kérelem értékelése egyedi alapon, a következők figyelembevételével történik:
a)
a kérelemre vonatkozó határozat meghozatalának időpontjában a származási országra vonatkozó valamennyi releváns tény, ideértve a származási ország törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseit [helyesen: törvényi és rendeleti rendelkezéseit], valamint azok alkalmazási módját is;
b)
a kérelmező releváns nyilatkozatai és az általa bemutatott dokumentumok, ideértve az arra vonatkozó információkat is, hogy a kérelmező üldöztetésnek […] ki volt‑e téve, illetve, hogy [ennek] veszélye fennáll‑e;
c)
a kérelmező egyéni helyzete és személyes körülményei, ideértve az olyan tényezőket is, mint a háttér, nem és életkor, annak megállapítása érdekében, hogy a személyes körülményeit figyelembe véve a vele szemben elkövetett cselekmények vagy azon cselekmények, amelyeket vele szemben elkövethetnek, üldöztetésnek […] minősülnek‑e;
d)
azon kérdés megválaszolása, hogy a kérelmező a származási ország elhagyása után végzett‑e olyan tevékenységet, amelynek kizárólagos vagy legfőbb célja a nemzetközi védelem iránti kérelem benyújtásához szükséges feltételek megteremtése volt, annak megállapítása érdekében, hogy e tevékenysége miatt az említett országba való visszatérése esetén a kérelmező vonatkozásában üldöztetés […] veszélye fennállna‑e;
[…]
(4)   Azon tény, hogy a kérelmező korábban már üldöztetésnek […] volt kitéve, illetve vele szemben ilyen üldöztetés […] közvetlen veszélye állt fenn, komoly alátámasztásául szolgál a kérelmező üldöztetéstől való megalapozott félelmének, […] kivéve, amennyiben alapos okból feltételezhető, hogy a kérelmezőt nem fogják újból üldözni […].
(5)   Amennyiben a tagállamok alkalmazzák az (1) bekezdés első mondatában említett elvet [helyesen: Amennyiben a tagállamok azon elvet alkalmazzák], amely szerint a kérelmezőnek meg kell indokolnia a nemzetközi védelem iránti kérelmét, és amennyiben a kérelmező állításait nem támasztják alá dokumentumok vagy egyéb bizonyítékok, úgy ezen állításokat nem kell bizonyítani [helyesen: amennyiben a kérelmező állításainak bizonyos részeit nem támasztják alá dokumentumok vagy egyéb bizonyítékok, úgy ezeket nem kell bizonyítani], amennyiben:
a)
a kérelmező láthatóan mindent megtett kérelmének alátámasztása érdekében;
b)
a kérelmező átadta a rendelkezésére álló valamennyi bizonyítékot [helyesen: valamennyi releváns bizonyítékot], és az egyéb jelentős, de hiányzó bizonyítékok vonatkozásában kielégítő magyarázatot adott;
c)
megállapítható, hogy a kérelmező állításai logikailag összefüggőek és hihetőek, és nem mondanak ellent a kérelmével kapcsolatban ismert [helyesen: és releváns] általános és egyedi információknak;
[…]
e)
általánosságban megállapítható a kérelmező szavahihetősége.”
7
Ugyanezen irányelv 6. cikke értelmében:
„Az üldöztetés, illetve a súlyos sérelem forrásai az alábbiak lehetnek:
a)
az állam;
b)
az államot vagy az államterület egy jelentős részét ellenőrzésük alatt tartó felek vagy szervezetek;
[…]”
8
A 2011/95 irányelv 9. cikke meghatározza azokat a feltételeket, amelyek teljesülése esetén valamely cselekmény a Genfi Egyezmény 1. cikkének A. pontja értelmében vett „üldöztetésnek” minősül. Ebből a célból nem kimerítő felsorolást ad az üldöztetés lehetséges formáiról, valamint előírja, hogy e cselekmények és az irányelv 10. cikkében említett okok között összefüggésnek kell lennie.
9
Ezen irányelv „Üldöztetési okok” című 10. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az üldöztetési okok értékelésekor a tagállamok a következőket veszik figyelembe:
[…]
b)
a vallás fogalma magában foglalja különösen a teista, nem teista és ateista meggyőződéseket, magánjellegű, illetve nyilvános vallási szertartásokon akár egyedül, akár másokkal való részvételt, illetve az ilyen szertartásokon történő részvételtől való tartózkodást, más vallásos jellegű tevékenységeket vagy véleménynyilvánítást, illetve bármilyen vallásos hiten alapuló, illetve e hit által megkövetelt személyes vagy közösségi magatartásformát;
[…]
d)
valamely csoport különösen akkor minősül meghatározott társadalmi csoportnak, ha:
–
a csoport tagjai veleszületett jellemzőkkel vagy meg nem változtatható közös háttérrel rendelkeznek vagy olyan közös meggyőződésük, illetve jellemzőik vannak, amelyek olyannyira alapvetők az identitás, illetve lelkiismeret szempontjából, hogy az érintett személyeket nem lehetne azok feladására kényszeríteni, illetve
[…]
e)
a politikai vélemény fogalma különösen azt foglalja magában, hogy a kérelmező egy olyan ügyben, amely a 6. cikkben említett potenciális üldözőt, annak politikáját vagy eljárását érinti, meghatározott véleményt, gondolatokat vagy meggyőződést képvisel, függetlenül attól, hogy a kérelmező az adott vélemény, gondolatok vagy meggyőződés alapján cselekedett‑e.
(2)   Annak értékelésekor, hogy a kérelmező üldöztetéstől való félelme megalapozott‑e, nincs jelentősége annak, hogy a kérelmező ténylegesen rendelkezik‑e az üldöztetés alapjául szolgáló faji, vallási, nemzetiségi, társadalmi vagy politikai jellemzőkkel, amennyiben üldözője úgy tekinti, hogy rendelkezik e jellemzőkkel.”
10
Az említett irányelv „A menekültként való elismerés” című 13. cikkének szövege a következő:
„A tagállamok olyan harmadik országbeli állampolgárt vagy hontalan személyt ismernek el menekültként, aki megfelel a II. és III. fejezetben előírt feltételeknek.”
A holland jog
11
A 2001. március 2‑i Vreemdelingencirculaire 2000 (a külföldiek jogállásáról szóló 2000. évi körlevél, Stcrt. 2001., 64. sz.) C2 fejezete 3.2. bekezdésének alapügyre alkalmazandó szövegváltozata a következőképpen rendelkezik:
„[…]
Politikai vélemény
Az a körülmény, hogy a külföldi a származási országában nem tudja ugyanúgy kifejezni politikai véleményét, mint Hollandiában, nem ad kellő alapot arra, hogy a külföldi számára menedékjogon alapuló ideiglenes tartózkodási engedélyt adjanak […].
A menedékjogon alapuló ideiglenes tartózkodási engedély iránti kérelem elbírálása során az [Immigratie‑ en Naturalisatiedienst (IND) (bevándorlási és honosítási szolgálat)] mindenképpen figyelembe veszi az alábbiakat is:
a.
alapvető politikai véleményről van‑e szó. Az IND azt értékeli, hogy a külföldi számára ez a politikai vélemény különösen fontos‑e identitása vagy lelkiismereti meggyőződése megőrzése szempontjából;
b.
politikai véleménye kinyilvánításának módja, függetlenül attól, hogy e tevékenységekre a származási országban, Hollandiában vagy máshol került‑e sor, valamint hogy visszatérését követően milyen módon kívánja politikai véleményét kinyilvánítani (illetve annak kinyilvánítását folytatni);
c.
szembesült‑e korábban problémákkal a hatóságok részéről politikai véleménye miatt;
d.
a 2000. december 18‑i Voorschrift Vreemdelingen 2000 (a külföldiekről szóló 2000. évi rendelet, Stcrt. 2001., 10. sz.) 3.36. cikke szerinti üldöztetéshez vezet‑e politikai véleménye kinyilvánításának módja, vagy az, ahogyan politikai véleményét visszatérése esetén ki kívánja nyilvánítani, és
e.
valószínűsíthető‑e, hogy politikai véleményének korábbi kinyilvánítása a hatóságok tudomására jutott.
Alapvető politikai vélemény esetén, ha a (külföldi által tervezett) tevékenységek ezen alapvető politikai véleményhez kapcsolódnak, az IND nem ír elő azokkal kapcsolatban korlátozást. Ha nem alapvető politikai véleményről van szó, az IND korlátozást ír elő.
Az IND vizsgálja, hogy a származási országába való visszatérése esetén alapvető politikai véleményhez kapcsolódó megnyilvánulásai vagy cselekményei miatt a külföldivel szemben foganatosítandó intézkedések és szankciók kellően súlyos következményekkel járnak‑e ahhoz, hogy üldöztetésről lehessen beszélni.
Az IND a nem alapvető politikai vélemény esetében is értékeli, hogy a külföldi politikai tevékenységei vagy politikai véleménynyilvánításai származási országában, Hollandiában vagy máshol a hatóságok tudomására jutottak‑e vagy a tudomására fognak‑e jutni, és hogy ennélfogva kellően igazolt‑e a külföldinek tulajdonított politikai vélemény miatti üldöztetéstől való megalapozott félelem elismerése.
[…]”
Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az első alapeljárás
12
S, aki szudáni állampolgárságú nő, 2012. január 21‑én érkezett Hollandiába. Az államtitkárhoz benyújtott menedékjog iránti negyedik kérelmében előadta, hogy a származási országába való visszatérése esetén a szudáni hatóságok általi üldöztetésnek lenne kitéve hollandiai politikai tevékenysége miatt, amelyet egyrészt a „szabadság és változás erői” szövetséghez tartozó, és a 2019‑ben lezajlott szudáni forradalmat koordináló Oumma párt, másrészt a Darfur Vereniging Nederland (Dárfúr érdekében működő hollandiai egyesület) javára végzett.
13
S azt állította továbbá, hogy több mint tíz, a szudáni kormánnyal szemben Hollandiában szervezett rendezvényen vett részt, amelyeken a szudáni rezsimmel szembeni szlogeneket skandált, emellett más nőket tájékoztatott az Oumma párt tevékenységeiről, ösztönözve őket arra, hogy vegyenek részt ezeken a rendezvényeken, továbbá Facebook‑ és Twitter‑fiókjaiban bírálta a szudáni kormányt.
14
S egyik menedékjog iránti kérelmében sem állította, hogy amikor még Szudánban tartózkodott, politikai véleményt nyilvánított volna, ami miatt ezen ország elhagyására kényszerült. Azt sem állította, hogy a távozását követően kifejezett politikai véleménye a szudáni hatóságok tudomására jutott.
15
2019. augusztus 30‑i határozatával az államtitkár elutasította az S által benyújtott, menedékjogon alapuló ideiglenes tartózkodási engedély iránti kérelmet, mivel úgy ítélte meg, hogy bár a Hollandiában folytatott tevékenységeire vonatkozó nyilatkozatai hihetők, e tevékenységek nem a védelmet esetlegesen megalapozó politikai véleményből fakadtak. Az államtitkár szerint S nem azonosította egyértelműen e véleményt, emellett nem utalt arra, hogy az számára alapvető jelentőséggel bírna, és nem jelölte meg azt sem, hogy az említett vélemény alapján milyen konkrét tevékenységeket szándékozik végezni a jövőben.
16
2020. május 20‑i ítéletével a rechtbank Den Haag (hágai bíróság, Hollandia) helyt adott S keresetének, és megsemmisítette e határozatot, megállapítva, hogy az érintett kellően bizonyította, hogy a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontja szerinti „politikai véleménnyel” rendelkezik. E bíróság szerint azt, hogy e vélemény megalapozza‑e a védelmet, az ENSZ Menekültügyi Főbiztosának Hivatala (UNHCR) által kiadott, a menekültek helyzetéről szóló 1951. évi Egyezményen és az 1967. évi Jegyzőkönyvön alapuló, a menekült státusz meghatározására szolgáló eljárásról és az azzal kapcsolatos követelményekről szóló kézikönyv, valamint a nemzetközi védelemre vonatkozó irányelvek 2019. februári újraszerkesztett változatának (HCR/1P/4/FRE/REV.4, a továbbiakban: Kézikönyv) 80., 82. és 86. pontja alapján kell vizsgálni. Az említett bíróság megállapította továbbá, hogy a külföldiek jogállásáról szóló 2000. évi körlevélben meghatározott azon követelmény, amely szerint a politikai véleménynek „alapvetőnek” kell lennie, nem egyértelmű, és összemosódik a valláson alapuló üldöztetési okra alkalmazandó követelményekkel.
17
Az államtitkár fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Raad van State‑hoz (államtanács, Hollandia), arra hivatkozva, hogy az elsőfokú bíróság tévesen állapította meg, hogy a politikai véleményen, illetve a vallási meggyőződésen alapuló üldöztetési okok eltérő jellegűek. Mind a kettő értékelése során azt kell ugyanis vizsgálni, hogy a kérelmező által állított vélemény vagy meggyőződés olyan mértékben meghatározó‑e az identitása vagy lelkiismereti meggyőződése szempontjából, hogy nem követelhető meg, hogy azt a származási országába való visszatérése esetén feladja vagy leplezze.
18
S, aki csatlakozó fellebbezést nyújtott be a jelen ítélet 16. pontjában említett 2020. május 20‑i ítélettel szemben, az elsőfokú bíróság ítéletének azt a megállapítását kifogásolta, hogy a menekült jogállás megszerzéséhez a kérelmező által teljesítendő feltételek értékelése a politikai vélemény fontosságától és intenzitásától függ. Sem a 2011/95 irányelv, sem a Kézikönyv nem írja elő, hogy e véleménynek „alapvetőnek” kell lennie ahhoz, hogy védelmet alapozzon meg.
A második alapeljárás
19
A, aki szudáni állampolgárságú férfi, 2011. július 20‑án utazott be Hollandiába. Menedékjog iránti második kérelmében előadta, hogy a származási országába való visszatérése esetén a szudáni hatóságok üldöznék őt a szudáni politikai helyzetről Hollandiában kifejtett kritikus nézetei és a nyugat‑dárfúri al‑Gimir törzs jogainak támogatására irányuló kezdeményezései miatt.
20
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az A által a menedékjog iránti első kérelmében szolgáltatott bizonyítékokat, amelyek azon állításának alátámasztására irányultak, hogy Szudánból való távozása előtt egy ellenzéki politikai párthoz való csatlakozásának gyanúja miatt őrizetbe vették és megkínozták, nem tekintették hihetőnek. A egyébként csupán a menedékjog iránti ezen első kérelem elutasítását követően vált Hollandiában politikailag aktívvá.
21
Az államtitkár 2020. június 18‑i határozatával elutasította az A által benyújtott menedékjogon alapuló ideiglenes tartózkodási engedély iránti kérelmet, és beutazási tilalmat rendelt el vele szemben azzal az indokkal, hogy A nem igazolta kellően, hogy Hollandiában folytatott tevékenységei alapvető politikai véleményéből fakadtak.
22
2020. augusztus 28‑i ítéletével a rechtbank Den Haag (hágai bíróság) elutasította az államtitkár határozata ellen A által benyújtott keresetet. E bíróság ítéletében megállapította, hogy az államtitkár megalapozottan tekintette nem hihetőnek azt a feltételezést, hogy az A által Hollandiában folytatott politikai tevékenységek alapvető politikai véleményből fakadtak. Az említett bíróság rámutatott, hogy A nem jelölte meg sem az állítólagos részvételével zajló rendezvények témáját, sem pedig az e rendezvényeken való részvétellel általa elérni kívánt célt.
23
A fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben, amelyben azt kifogásolta, hogy az elsőfokú bíróság nem állapította meg többek között a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontja szerinti „politikai vélemény” fogalommal kapcsolatos egységes államtitkári határozathozatali gyakorlat hiányát. Egyébként is, sem ezen irányelvből, sem a Kézikönyvből nem következik, hogy e véleménynek „alapvetőnek” kell lennie ahhoz, hogy védelmet alapozzon meg.
24
E két jogvita kapcsán a Raad van State (államtanács) különösen arra keresi a választ, hogy a szóban forgó vélemény „intenzitásának” el kell‑e érnie egy „bizonyos szintet” ahhoz, hogy a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontja szerinti „politikai vélemény” fogalma alá tartozzon abban az esetben, ha a kérelmező még nem vonta magára a származási országa potenciális üldözőinek – számára negatív következményekkel járó – figyelmét. E bíróság arra is választ keres, hogy ez a körülmény a nemzetközi védelem iránti kérelem megalapozottságának vizsgálata körében releváns‑e, és ha igen, milyen mértékben.
25
E körülmények között határozott úgy a Raad van State (államtanács) a két alapeljárásban, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a [2011/95] irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontját, hogy azok a kérelmezők is hivatkozhatnak a politikai véleményen alapuló üldöztetési okra, akik csupán azt állítják, hogy meghatározott politikai véleményt képviselnek és/vagy nyilvánítanak ki, anélkül, hogy az üldöztetés forrását jelentő valamely szereplő negatív következményekkel járó figyelmét magukra vonták volna akár a származási országukban való tartózkodás alatt, akár a fogadó államban való tartózkodás óta?
2)
Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén, és következésképpen ha már a politikai meggyőződés is politikai véleménynek tekinthető, milyen jelentőséget kell tulajdonítani e politikai vélemény, gondolatok vagy meggyőződés intenzitásának, valamint a külföldi ebből fakadó tevékenységei fontosságának a menedékjog iránti kérelem vizsgálata és értékelése, vagyis annak vizsgálata során, hogy mennyire reális a kérelmező üldöztetéstől való állítólagos félelme?
3)
Az első kérdésre adandó nemleges válasz esetén az jelenti‑e a mércét, hogy e politikai meggyőződésnek mélyen kell gyökereznie, ha pedig nem, akkor milyen mércét kell alapul venni, és hogyan kell azt alkalmazni?
4)
Ha az jelenti a mércét, hogy e politikai véleménynek mélyen kell gyökereznie, akkor elvárható‑e az olyan kérelmezőtől, aki nem bizonyítja, hogy mélyen gyökerező politikai véleményt képvisel, hogy tartózkodjon politikai véleménye kinyilvánításától a származási országába való visszatérést követően annak érdekében, hogy ne keltse fel az üldöztetés forrását jelentő valamely szereplő negatív következményekkel járó figyelmét?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első, a harmadik és a negyedik kérdésről
26
Első, harmadik és negyedik kérdésével, amelyeket célszerű együtt vizsgálni, az előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontját és (2) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy ahhoz, hogy az olyan kérelmező véleménye, gondolatai vagy meggyőződése, aki még nem vonta magára a származási országában a potenciális üldözők negatív következményekkel járó figyelmét, a „politikai vélemény” fogalma alá tartozzon, elegendő e kérelmezőnek az ilyen vélemény, gondolatok vagy meggyőződés meglétére vagy ezek kifejezésére vonatkozó állítása.
27
A 10. cikk (1) bekezdésének e) pontja értelmében a „politikai vélemény fogalma különösen azt foglalja magában, hogy a kérelmező egy olyan ügyben, amely a 6. cikkben említett potenciális üldözőt, annak politikáját vagy eljárását érinti, meghatározott véleményt, gondolatokat vagy meggyőződést képvisel, függetlenül attól, hogy a kérelmező az adott vélemény, gondolatok vagy meggyőződés alapján cselekedett‑e”. Ezen irányelv 10. cikkének (2) bekezdése alapján „[a]nnak értékelésekor, hogy a kérelmező üldöztetéstől való félelme megalapozott‑e, nincs jelentősége annak, hogy a kérelmező ténylegesen rendelkezik‑e az üldöztetés alapjául szolgáló […] politikai jellemzőkkel, amennyiben üldözője úgy tekinti, hogy rendelkezik e jellemzőkkel”.
28
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós jog egységes alkalmazásának követelményéből és az egyenlőség elvéből az következik, hogy a jelentésének és hatályának meghatározása érdekében a tagállami jogokra kifejezett utalást nem tartalmazó uniós jogi rendelkezést az Európai Unió egészében önállóan és egységesen kell értelmezni. Ennek során figyelembe kell venni nemcsak annak kifejezéseit, hanem a rendelkezés összefüggéseit és a kérdéses szabályozás célját is (1984. január 18‑iEkro ítélet, 327/82, EU:C:1984:11, 11. pont; 2022. június 2‑iT. N. és N. N. [Az örökséget visszautasító nyilatkozat] ítélet, C‑617/20, EU:C:2022:426, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
29
Először is, már a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdése e) pontjának és (2) bekezdésének a szövegéből kitűnik, hogy a „politikai vélemény” fogalmát tágan kell értelmezni. Ez következik mindenekelőtt az e fogalom azonosítását lehetővé tevő fogalmi elemek nem kimerítő felsorolásából, amire a „különösen” határozószó alkalmazásából lehet következtetni. E rendelkezés továbbá nem csupán a potenciális üldözőt, annak „politikáját” vagy „eljárását” érintő ügyhöz kapcsolódó meghatározott véleményt említi, hanem az ilyen „gondolatokat” és „meggyőződést” is, anélkül hogy a kérelmezőnek szükségképpen az adott vélemény, gondolatok vagy meggyőződés alapján kellene cselekednie. Végül, a kérelmező személyes indokai helyett a hangsúly azon van, hogy a potenciális üldözők e véleményt, gondolatokat vagy meggyőződést politikai jellegűnek tartják‑e (lásd ebben az értelemben: 2023. január 12‑iMigracijos departamentas [Politikai véleményen alapuló üldöztetési okok] ítélet, C‑280/21, EU:C:2023:13, 26. pont).
30
Ebből következik, hogy a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdése e) pontjának és (2) bekezdésének szövege – függetlenül az érintett nyelvi változattól – semmilyen módon nem utal arra, hogy ahhoz, hogy a kérelmező állítása szerint általa elfogadott vagy kifejezett vélemény, gondolat vagy meggyőződés az e rendelkezések szerinti „politikai vélemény” fogalma alá tartozzon, annak el kell érnie e kérelmező esetében a meggyőződés egy adott szintjét, sőt, olyan mélyen kell gyökereznie benne, hogy a származási országába való visszatérése esetén az ottani potenciális üldözők negatív következményekkel járó figyelme felkeltésének elkerülése érdekében sem lenne képes tartózkodni attól, hogy azt kinyilvánítsa.
31
Másodszor, a „politikai vélemény” fogalmának ilyen tág értelmezését megerősíti a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontja és (2) bekezdése szerinti „politikai vélemény” fogalom általános szabályozási környezete is. A Kézikönyvben – amit a Genfi Egyezmény által az UNHCR‑re bízott feladatokra tekintettel fennálló különös relevanciája folytán figyelembe kell venni (lásd ebben az értelemben: 2019. május 23‑iBilali ítélet, C‑720/17, EU:C:2019:448, 57. pont) – szerepelnek ugyanis azok az irányelvek, amelyek hangsúlyozzák, hogy a „politikai vélemény” fogalma magában foglalhat minden olyan véleményt vagy tárgykört, amely az állami apparátust, a kormányt, a társadalmat vagy egy szakpolitikát érint, függetlenül attól, hogy a kérelmezőnél milyen intenzitással jelenik meg, vagy hogy milyen mélyen gyökerezik benne. (lásd ebben az értelemben: 2023. január 12‑iMigracijos departamentas [Politikai véleményen alapuló üldöztetési okok] ítélet, C‑280/21, EU:C:2023:13, 27. pont).
32
A 2011/95 irányelv különös összefüggéseit illetően emlékeztetni kell arra, hogy a „politikai vélemény” a Genfi Egyezmény 1. cikke A. pontja 2. pontjának első bekezdésével összhangban a 2011/95 irányelv 10. cikkében felsorolt öt „üldöztetési ok” egyikét képezi, a többi pedig a faj, a vallás, a nemzetiség és a meghatározott társadalmi csoporthoz tartozás. Ezen „üldöztetési okok” mindegyikét – önálló és különálló fogalomként – autonóm módon meghatározzák az e 10. cikk (1) bekezdésének öt pontjában foglalt definíciók.
33
Az előterjesztő bíróság kérdéseire tekintettel meg kell állapítani különösen azt, hogy egyrészt az e 10. cikk (1) bekezdésének b) és e) pontjában foglalt „vallással”, illetve „politikai véleménnyel” kapcsolatos üldöztetési ok – amint azt a 2011/95 irányelv (16) preambulumbekezdése kimondja – különböző alapvető jogok alkalmazásának előmozdításához kapcsolódik, amelyek tartalma és hatálya eltérő. Az első esetben az Alapjogi Charta 10. cikkének (1) bekezdésében garantált gondolat‑, lelkiismeret‑ és vallásszabadságról van szó. A második esetben a Charta 11. cikkében biztosított véleménynyilvánítás szabadságáról van szó, amely magában foglalja a véleményalkotás szabadságát, valamint az információk és eszmék megismerésének és közlésének szabadságát anélkül, hogy ebbe hatósági szerv beavatkozhatna, továbbá országhatárokra való tekintet nélkül. Ebből következően e két „üldöztetési okot” főszabály szerint nem lehet e különbség figyelembevétele nélkül értékelni.
34
Másrészt hangsúlyozni kell, hogy kizárólag a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének d) pontjában foglalt „meghatározott társadalmi csoporthoz tartozáshoz” kapcsolódó üldöztetési ok kapcsán történik utalás „olyan közös meggyőződés[re], illetve jellemző[kre], amelyek olyannyira alapvetők az identitás, illetve lelkiismeret szempontjából, hogy az érintett személyeket nem lehetne azok feladására kényszeríteni”. Az ezen irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontja és (2) bekezdése szerinti „politikai vélemény” fogalom meghatározásának részeként előírt ilyen kötelező fogalmi elem tehát indokolatlanul szűkítené az e fogalomnak tulajdonítandó hatályt.
35
Harmadszor, az e rendelkezések szerinti „politikai vélemény” fogalom tág értelmezését megerősíti az említett irányelv célja is, nevezetesen – amint azt a (12) preambulumbekezdése megfogalmazza – a nemzetközi védelemre valóban rászorulók azonos feltételek alapján történő beazonosítása.
36
Valójában, amint arra az UNHCR írásbeli észrevételeiben rámutatott, még ha a kérelmező által hivatkozott politikai vélemény mögött nincs is egy bizonyos mélységű meggyőződés, vagy az akár még csak nem is „alapvető” vagy mélyen gyökerező e kérelmező esetében, akkor is lehetséges, hogy – figyelembe véve a kérelmező személyes helyzetét és az adott ország általános körülményeit – e személy, származási országába való visszatérése esetén, az üldöztetés tényleges veszélyének lenne kitéve politikai véleménye, vagy olyan vélemény miatt, amelyet ezen országban a potenciális üldözők neki tulajdonítanak. Ebből a szempontból csak a „politikai vélemény” mint üldöztetési ok fogalmának tág értelmezése alkalmas arra, hogy biztosítsa az előző pontban említett célt.
37
A fenti indokok összességére tekintettel az első, harmadik és negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontját és (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy ahhoz, hogy az olyan kérelmező véleménye, gondolatai vagy meggyőződése, aki még nem vonta magára a származási országában a potenciális üldözők negatív következményekkel járó figyelmét, a „politikai vélemény” fogalma alá tartozzon, elegendő e kérelmezőnek az ilyen vélemény, gondolatok vagy meggyőződés meglétére vagy ezek kifejezésére vonatkozó állítása. Ez nem érinti annak értékelését, hogy megalapozott‑e a kérelmező ilyen politikai vélemény miatti üldöztetéstől való félelme.
A második kérdésről
38
Az EUMSZ 267. cikkben meghatározott együttműködési eljárás keretében a Bíróságot fel lehet kérni arra, hogy a nemzeti bíróság részére az uniós jognak az előtte folyamatban lévő ügy elbírálásához hasznos valamennyi értelmezési szempontját megadja, függetlenül attól, hogy a nemzeti bíróság kérdései megfogalmazásában utalt‑e azokra, vagy sem. A Bíróságnak kell a nemzeti bíróság által szolgáltatott információk összessége, és különösen az előzetes döntéshozatalra utaló határozat indokolása alapján meghatározni e jog azon rendelkezéseit, amelyeknek az értelmezése az alapjogvita tárgyára figyelemmel szükséges (lásd ebben az értelemben: 1990. december 12‑iSARPP ítélet, C‑241/89, EU:C:1990:459, 8. pont; 2022. augusztus 1‑jei TL [A tolmács és fordítás hiánya] ítélet, C‑242/22 PPU, EU:C:2022:611, 37. pont).
39
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság a második kérdésben nem hivatkozik egyetlen konkrét rendelkezésre sem. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből ugyanakkor kitűnik, hogy e bíróság a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontjában foglalt üldöztetési ok vizsgálatához szükséges szempontokat kívánja meghatározni. Ezt a vizsgálatot ezen irányelv – tények és körülmények értékelésére vonatkozó – 4. cikke, pontosabban e cikk (3)–(5) bekezdése rendelkezéseinek keretei között kell elvégezni.
40
Ilyen körülmények között meg kell állapítani, hogy az előterjesztő bíróság a második kérdésével lényegében arra vár választ, hogy a 2011/95 irányelv 4. cikkének (3)–(5) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy a kérelmező politikai véleménye miatti üldöztetéstől való félelme megalapozottságának értékelése céljából a hatáskörrel rendelkező tagállami hatóságoknak figyelembe kell venniük, hogy milyen mély az e vélemény mögötti meggyőződés, és különösen vizsgálniuk kell, hogy az említett vélemény a kérelmező esetében olyan mélyen gyökerezik‑e, hogy a származási országába való visszatérése esetén nem lenne képes tartózkodni annak kinyilvánításától, ezzel kitéve magát az említett irányelv 9. cikke szerinti üldöztetés veszélyének.
41
Ezzel összefüggésben mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy habár a 2011/95 irányelv 4. cikkének rendelkezései minden nemzetközi védelem iránti kérelemre alkalmazandók, az e kérelmek alátámasztása érdekében hivatkozott üldöztetési okoktól függetlenül, a hatáskörrel rendelkező hatóságoknak a nyilatkozatok és a dokumentumok vagy egyéb bizonyítékok értékelési módjait a nemzetközi védelem iránti kérelmek egyes kategóriáinak sajátosságaihoz kell igazítaniuk, tiszteletben tartva az Alapjogi Charta által biztosított jogokat (2018. január 25‑iF ítélet, C‑473/16, EU:C:2018:36, 36. pont).
42
A 2011/95 irányelv rendszerében a kérelmezőnek az ezen irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontja és (2) bekezdése szerinti „politikai véleménye” miatti üldöztetéstől való félelme megalapozottságát – az irányelv 4. cikkének (3) bekezdése alapján – egyedileg, esetről esetre kell értékelni. Ezen értékelés során a hatáskörrel rendelkező hatóságoknak azt kell meghatározniuk, hogy a megállapított körülmények olyan fenyegetettséget jelentenek‑e, hogy az érintett személy egyéni helyzetére tekintettel megalapozottan félhet üldözési cselekmények tényleges elszenvedésétől. Ez a vizsgálat, amelyet minden esetben körültekintően és óvatosan kell elvégezni, kizárólag a tényeknek és körülményeknek többek között az említett irányelv 4. cikke (3)–(5) bekezdésében foglalt szabályok szerinti konkrét értékelésén alapul (lásd ebben az értelemben: 2012. szeptember 5‑iY és Z ítélet, C‑71/11 és C‑99/11, EU:C:2012:518, 76. és 77. pont).
43
A 2011/95 irányelv 4. cikke (3) bekezdésének a)–e) pontja felsorolja, hogy e célból milyen tényezőket kell figyelembe venni, ezen belül többek között a kérelmező származási országára vonatkozó valamennyi, a kérelmére vonatkozó határozat meghozatalának időpontjában releváns tényt, az arra vonatkozó információkat és dokumentumokat, hogy a kérelmező ki volt‑e téve üldöztetésnek, illetve hogy ennek veszélye fennáll‑e, valamint a kérelmező egyéni helyzetét és személyes körülményeit. Az irányelv 4. cikkének (4) bekezdése rögzíti, hogy az a tény, hogy a kérelmező korábban már üldöztetésnek volt kitéve, illetve vele szemben ilyen üldöztetés közvetlen veszélye állt fenn, komoly alátámasztásául szolgál a kérelmező üldöztetéstől való megalapozott félelmének, kivéve, amennyiben alapos okból feltételezhető, hogy a kérelmezőt nem fogják újból üldözni.
44
Végül az említett irányelv 4. cikkének (5) bekezdése rögzíti azokat az együttes feltételeket, amelyek teljesülése esetén – amennyiben a kérelmező állításainak bizonyos részeit nem támasztják alá dokumentumok vagy egyéb bizonyítékok – ezen állításokat nem kell bizonyítani. E feltételek között szerepel, hogy a kérelmező állításai logikailag összefüggők és hihetők legyenek, valamint hogy a kérelmező általánosságban véve szavahihető legyen.
45
A fentiekből az következik, hogy a hatáskörrel rendelkező tagállami hatóságoknak el kell végezniük a kérelmező sajátos személyes helyzetére és származási országa általánosabb körülményeire vonatkozó valamennyi releváns körülmény kimerítő és alapos vizsgálatát, különösen azok politikai, jogi, igazságügyi, történelmi és szociokulturális vonatkozásait illetően, annak meghatározása érdekében, hogy az említett kérelmező megalapozottan fél‑e attól, hogy politikai véleménye, ezen belül azon vélemények miatt, amelyeket a származási országában potenciális üldözői neki tulajdoníthatnak, személyesen üldöztetésnek lenne kitéve (lásd ebben az értelemben: 2023. január 12‑iMigracijos departamentas [Politikai véleményen alapuló üldöztetési okok] ítélet, C‑280/21, EU:C:2023:13, 33. és 38. pont).
46
E tekintetben a kérelmező által hivatkozott politikai vélemény mögötti meggyőződés mélysége, valamint az e vélemény előmozdítására irányuló esetleges tevékenységek a kérelem 2011/95 irányelv 4. cikkének (3) bekezdése szerinti egyedi értékelése szempontjából releváns tényezőknek minősülnek. E tényezőket ugyanis figyelembe kell venni azon kockázat értékelése során, hogy fel tudták vagy fel tudják‑e kelteni a kérelmező származási országában a potenciális üldözők negatív következményekkel járó figyelmét, valamint hogy lehetséges‑e, hogy az ezen országba való visszatérés esetén üldözni fogják a kérelmezőt.
47
Már maga az a körülmény is, hogy a kérelmező a származási országban való tartózkodása során, vagy az ebből az országból való távozása óta az általa kifejtett politikai vélemény vagy az e vélemény előmozdítása érdekében esetlegesen folytatott tevékenység miatt már magára vonta az említett ország potenciális üldözőinek – számára negatív következményekkel járó – figyelmét, a 2011/95 irányelv 4. cikkének (3) bekezdésében előírt egyedi értékelés szempontjából releváns tényezőnek minősül.
48
Ebből következik, hogy abban az esetben, ha a kérelmező a származási országból való távozása óta kialakult vélemény, gondolatok vagy meggyőződés meglétét vagy ezek kifejezését állítja, anélkül hogy bizonyítaná, hogy magára vonta ezen országban a potenciális üldözők negatív következményekkel járó figyelmét, ami az általuk elszenvedett üldöztetéshez vezethet a származási országba való visszatérése esetén, a kérelem egyedi értékelésére kötelezett hatáskörrel rendelkező tagállami hatóságoknak ezen egyedi értékelés során figyelembe kell venniük többek között a kérelmező által hivatkozott politikai vélemény mögötti meggyőződés mélységét, valamint az általa e vélemény előmozdítása érdekében esetlegesen végzett tevékenységeket. E hatóságok ugyanakkor nem támaszthatnak olyan követelményt, hogy ez a politikai vélemény olyan mélyen gyökerezzen az említett kérelmezőben, hogy származási országába való visszatérése esetén az ottani potenciális üldözők negatív következményekkel járó figyelme felkeltésének elkerülése érdekében sem lenne képes tartózkodni annak kinyilvánításától, ami a 2011/95 irányelv 9. cikke szerinti üldöztetéshez vezethet.
49
A fentiekre tekintettel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2011/95 irányelv 4. cikkének (3)–(5) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a kérelmező politikai véleménye miatti üldöztetéstől való félelme megalapozottságának értékelése során a hatáskörrel rendelkező tagállami hatóságoknak figyelembe kell venniük, hogy e politikai vélemény – akár azon meggyőződés mélysége miatt, amellyel azt kifejezésre juttatják, akár az említett vélemény előmozdítása érdekében a kérelmező által folytatott esetleges tevékenység miatt – fel tudta vagy fel tudja‑e kelteni a kérelmező származási országában a potenciális üldözők negatív következményekkel járó figyelmét. Nincs ugyanakkor olyan követelmény, hogy ugyanez a vélemény olyan mélyen gyökerezzen a kérelmezőben, hogy a származási országába való visszatérése esetén ne legyen képes tartózkodni annak kinyilvánításától, ezzel az említett irányelv 9. cikke szerinti üldöztetés veszélyének téve ki magát.
A költségekről
50
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésére, az egységes menekült‑ vagy kiegészítő védelmet biztosító jogállásra, valamint a nyújtott védelem tartalmára vonatkozó szabályokról szóló, 2011. december 13‑i 2011/95/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontját és (2) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
ahhoz, hogy az olyan kérelmező véleménye, gondolatai vagy meggyőződése, aki még nem vonta magára a származási országában a potenciális üldözők negatív következményekkel járó figyelmét, a „politikai vélemény” fogalma alá tartozzon, elegendő e kérelmezőnek az ilyen vélemény, gondolatok vagy meggyőződés meglétére vagy ezek kifejezésére vonatkozó állítása. Ez nem érinti annak értékelését, hogy megalapozott‑e a kérelmező ilyen politikai vélemény miatti üldöztetéstől való félelme.
2)
A 2011/95 irányelv 4. cikkének (3)–(5) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
a kérelmező politikai véleménye miatti üldöztetéstől való félelme megalapozottságának értékelése során a hatáskörrel rendelkező tagállami hatóságoknak figyelembe kell venniük, hogy e politikai vélemény – akár azon meggyőződés mélysége miatt, amellyel azt kifejezésre juttatják, akár az említett vélemény előmozdítása érdekében a kérelmező által folytatott esetleges tevékenység miatt – fel tudta vagy fel tudja‑e kelteni a kérelmező származási országában a potenciális üldözők negatív következményekkel járó figyelmét. Nincs ugyanakkor olyan követelmény, hogy ugyanez a vélemény olyan mélyen gyökerezzen a kérelmezőben, hogy a származási országába való visszatérése esetén ne legyen képes tartózkodni annak kinyilvánításától, ezzel az említett irányelv 9. cikke szerinti üldöztetés veszélyének téve ki magát.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: holland.