Ideiglenes változat
LAILA MEDINA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. április 23.(1)
C‑14/24. P. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
Bulgarian Energy Holding EAD,
Bulgartransgaz EAD,
Bulgargaz EAD
„ Fellebbezés – Verseny – Erőfölénnyel való visszaélés – A földgáz belső piaca – Az EUMSZ 102. cikkbe ütköző jogsértést megállapító határozat – A hozzáférés biztosításának megtagadása – A Bronner ügyben kialakított ítélkezési gyakorlat – Potenciális versenytárs – Egységes és folyamatos jogsértés – A védelemhez való jog ”
I.      Bevezetés
1.        Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 102. cikkének alkalmazására vonatkozó eljárásban (AT.39849 – BEH gáz ügy) 2018. december 17‑én hozott C(2018) 8806 final bizottsági határozattal (a továbbiakban: megtámadott határozat) az Európai Bizottság megállapította, hogy a Bulgarian Energy Holding EAD (a továbbiakban: BEH) a teljes egészében a tulajdonában álló leányvállalataival, a Bulgartransgaz EAD‑val és a Bulgargaz EAD‑val együtt (a továbbiakban együtt: BEH‑csoport) 2010. július 30. és 2015. január 1. között egységes és folyamatos jogsértést követett el, amikor harmadik személyekkel szemben megtagadták a szállítási hálózathoz, a romániai gázvezetékhez, valamint a chireni tárolóhoz való hozzáférést, ezáltal lezárták a bulgáriai gázellátás piacait. Ennek következtében 77 068 000 euró összegű bírságot szabott ki rájuk, és megállapította, hogy egyetemlegesen felelősek a bírság megfizetéséért.
2.        Miután a Törvényszék 2023. október 25‑i Bulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság ítéletével(2) megsemmisítette ezt a határozatot, a Bizottság benyújtotta a jelen fellebbezést. A jelen fellebbezés fontos kérdéseket vet fel különösen a Bíróság 1998. november 26‑i Bronner ítéletéből(3) eredő teszt alkalmazása tekintetében annak megállapítása érdekében, hogy az alapvető infrastruktúrához való hozzáférés megtagadása az EUMSZ 102. cikk értelmében visszaélésnek minősül‑e, a potenciális verseny fogalmának a 2020. január 30‑i Generics (UK) és társai ítéletből(4) eredő ítélkezési gyakorlat által meghatározott tesztre tekintettel történő értékelését, az egységes és folyamatos jogsértés fogalmának értelmezését, valamint a Bizottság által az EUMSZ 102. cikk alapján vizsgált vállalkozások védelemhez való jogának biztosítását illetően.
II.    A jogvita előzményei
3.        A Törvényszék a megtámadott ítélet 2–55. pontjában ismertette a jogvita előzményeit, amelyek a jelen fellebbezés szempontjából a következőképpen foglalhatók össze.
A.      A tényállás
4.        A BEH teljes egészében a bolgár állam tulajdonában lévő vállalat. A bolgár állam jogait a BEH‑ben a bolgár energiaügyi miniszter gyakorolja. A BEH több, Bulgáriában az energia területén működő leányvállalattal rendelkezik. A gázágazatban 100%‑os részesedéssel rendelkezik leányvállalataiban, a Bulgargazban és a Bulgartransgazban.
5.        A Bulgargaz a közüzemi gázszolgáltató Bulgáriában. A jogsértés időszakában a Bulgargaz Oroszországból vásárolt gázt, és az orosz gáz egyetlen vagy fő importőre volt Bulgáriában. A Bulgargaz volt a fő gázszolgáltató a downstream nagykereskedelem és a végső fogyasztók, azaz a szállítási hálózathoz közvetlenül csatlakozó vállalatok számára is.
6.        A Bulgartransgaz:
–        Bulgáriában az engedélyezett gázszállításirendszer‑üzemeltető (a továbbiakban: szállításirendszer‑üzemeltető); erre tekintettel ő üzemelteti a bolgár gázszállítási hálózatot (a továbbiakban: szállítási hálózat) és a bolgár földgáz‑tranzitvezetéket;
–        az ország egyetlen, Chirenben (Bulgária) található földalatti földgáztároló létesítményének (a továbbiakban: chireni tároló) üzemeltetője.
7.        A jogsértés időszakában Bulgária gázellátása szinte teljes mértékben az orosz gáz behozatalától függött. Az orosz gázt három gázvezetéken, nevezetesen a Transgaz SA – a romániai gázszállítási rendszer üzemeltetője – által üzemeltetett 1., 2. és 3. sz. román tranzitvezetéken szállították Bulgáriába. Az 1. sz. romániai földgáz‑tranzitvezeték (a továbbiakban: 1. sz. romániai gázvezeték) Románián keresztül vezetett az ukrán–román határon lévő Isaccea 1 mérőállomás betáplálási pontjától a Negru Vodă 1 szállítási hálózat román–bolgár határon lévő betáplálási pontjáig. A szállítási hálózat, amely viszont a chireni tárolóhoz kapcsolódott, tisztán nemzeti hálózat volt, amelyhez a bulgáriai fogyasztók és helyi elosztóhálózatok többsége csatlakozott. Legalábbis 2016 áprilisáig az 1. sz. romániai gázvezeték volt az egyetlen lehetséges útvonal a gáz Bulgáriába történő szállítására az ország legnagyobb részének ellátása érdekében.
8.        Az 1. sz. romániai gázvezeték 1974‑ben épült meg a Bolgár Népköztársaság és a Román Szocialista Köztársaság között 1970. november 29‑én létrejött kormányközi megállapodás (a továbbiakban: 1970. évi kormányközi megállapodás) alapján. 2003. február 18‑án a Bolgár Köztársaság és Románia új kormányközi megállapodást (a továbbiakban: 2003. évi kormányközi megállapodás) kötött. E megállapodás 3. cikke értelmében a szerződő felek kötelezettséget vállaltak arra, hogy kötelezik a Bulgargaz és a Transgaz gázszolgáltatókat, hogy kössenek olyan új szerződést az 1. sz. romániai gázvezeték használata tárgyában. Így 2005. október 19‑én a Transgaz és a Bulgargaz új megállapodást (a továbbiakban: 2005. évi megállapodás) kötött, amelynek értelmében a Bulgargaz számára 2011. december 31‑ig engedélyezték az 1. sz. romániai gázvezeték kizárólagos használatát. Ellenszolgáltatásként a Bulgargaz a Transgaznak a ténylegesen igénybe vett kapacitástól független, rögzített éves díjat fizetett. E megállapodást 2009‑ben 2016. december 31‑ig meghosszabbították.
B.      A Bizottság és a Törvényszék előtti eljárás
9.        2010. november 18‑án az Overgas Inc., a bulgáriai gázellátási piac szereplője informális panaszt nyújtott be a Bizottsághoz a BEH‑csoporttal szemben az EUMSZ 102. cikk megsértése miatt. A Bizottság 2011‑ben három, 2013. június 17‑én pedig egy további találkozót szervezett az Overgasszal.
10.      2013. július 4‑én a Bizottság a Bizottság által az [EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk] alapján folytatott eljárásokról szóló, 2004. április 7‑i 773/2004/EK rendelet (HL 2004. L 123., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 3. kötet, 81. o.) 2. cikkének (1) bekezdése és a[z EUMSZ 101.] és [EUMSZ 102. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) 11. cikkének (6) bekezdése alapján eljárást indított a BEH‑csoport ellen.
11.      A Bizottság 2018. december 17‑án elfogadta a megtámadott határozatot.
12.      A megtámadott határozatban a Bizottság azt állította, hogy a BEH‑csoport visszaélt erőfölényével azáltal, hogy megakadályozta, korlátozta és késleltette harmadik személyeknek a szállítási hálózathoz, a chireni tárolóhoz és az 1. sz. román gázvezetékhez való hozzáférését, ezáltal lezárta a bulgáriai gázellátás piacait. Az EUMSZ 102. cikk azonosított egységes és folyamatos megsértését az egyes infrastruktúrákkal kapcsolatban olyan versenyellenes stratégia részét képező magatartásminta jellemezte, amelyet a BEH határozott meg és a BEH‑csoport hajtott végre, és amelynek célja a Bulgargaz bolgár gázellátási piacokon fennálló erőfölényének e piacok lezárásával megvalósítandó védelme volt.
13.      A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a magatartás olyan egységes és folyamatos jogsértés részét képezte, amely az első versenyellenes magatartás időpontjában, azaz 2010. július 30‑án kezdődött, és az utolsó visszaélésszerű magatartás befejezésével, azaz 2015. január 1‑jén ért véget.
14.      A Bizottság a BEH‑csoportra az azonosított egységes és folyamatos jogsértésben való részvétele miatt 77 068 000 euró összegű bírságot szabott ki.
15.      A BEH‑csoport a Törvényszék Hivatalához 2019. március 1‑jén benyújtott keresetlevelével az EUMSZ 263. cikk alapján keresetet indított a megtámadott határozattal szemben. Elsődlegesen a megtámadott határozat megsemmisítését, másodlagosan pedig az abban a BEH‑csoporttal szemben kiszabott bírság törlését vagy összegének csökkentését kérte. A Törvényszék előtt a BEH‑csoport kérelmeit a Bolgár Köztársaság támogatta. A Bizottság kérelmeit az Overgas támogatta.
16.      A megtámadott ítélettel a Törvényszék a megtámadott határozatot teljes egészében megsemmisítette, és a BEH‑csoport kérelmének megfelelően a Bizottságot a BEH‑csoport költségeinek viselésére, a Bolgár Köztársaságot és az Overgast pedig saját költségeik viselésére kötelezte. Ezen ítélet lényegében azon az értékelésen alapult, hogy a Bizottság nem bizonyította a jogilag megkövetelt módon a BEH‑csoport tulajdonában lévő három infrastruktúrához való hozzáférés megtagadását, amely infrastruktúra az EUMSZ 102. cikk hatálya alá tartozhat.
17.      A Törvényszék először is megállapította, hogy az 1. sz. romániai gázvezetékkel kapcsolatos állítólagos visszaélésszerű magatartás minősült annak a sarkalatos pontnak, amelyre a Bizottság elemzése és a megtámadott határozat indokolása épül. Továbbá megállapította, hogy a Bizottság számos jogi hibát vétett, amikor megállapította, hogy a Bulgargaznak az említett gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatos magatartása a hozzáférés olyan megtagadásának minősül, amely az EUMSZ 102. cikk hatálya alá tartozhat. Másodszor megállapította, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a Bulgartransgaz szállítási hálózathoz való hozzáféréssel kapcsolatos magatartása alkalmas volt – és nem pusztán hipotetikusan – a verseny korlátozására és arra, hogy kiszorító hatásokat fejtsen ki a bolgár gázellátási piacokon. A Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság bizonyította, hogy a Bulgartransgaznak a chireni tárolóhoz való hozzáféréssel kapcsolatos magatartása 2012. június 5. és 2014. szeptember 19. között alkalmas lehetett a verseny korlátozására a bolgár gázellátási piacokon, de nem bizonyította, hogy ez 2012. június 5. előtt is így volt. E megfontolások fényében, valamint tekintettel arra, hogy a Bizottság megállapította, hogy a BEH‑csoport az említett három infrastruktúrához való hozzáférés megtagadásával az EUMSZ 102. cikkbe ütköző egységes és folyamatos jogsértést követett el, a Törvényszék megállapította, hogy a Bulgartransgaznak a chireni tárolóval kapcsolatban 2012 júniusát követően tanúsított magatartására alapított egyetlen indok – hacsak a Bizottság általi értékelésének új értékeléssel történő helyettesítésével nem ferdítjük el a megtámadott határozatot – nem minősülhet lényeges vagy akár elégséges indokolásnak, amely önmagában alkalmas lett volna arra, hogy az említett határozat rendelkező részét megalapozza. Ezenfelül a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a BEH‑csoport védelemhez való jogát a közigazgatási eljárás számos hibája érintette. Ezen ítélet további szempontjait részletesebben a jelen fellebbezés alátámasztására előterjesztett különböző jogalapok elemzése során vizsgálom meg.
III. A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
18.      2024. január 10‑i beadványával a Bizottság fellebbezést nyújtott be a megtámadott ítélettel szemben.
19.      Az Overgas által támogatott Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–        utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé;
–        a BEH‑csoportot kötelezze a fellebbezés költségeinek viselésére.
20.      A Bolgár Köztársaság által támogatott BEH‑csoport azt kéri, hogy a Bíróság:
–        utasítsa el a fellebbezést;
–        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
21.      A felek előadásait és a Bíróság által feltett szóbeli kérdésekre adott válaszait a 2025. december 10‑én megtartott tárgyaláson hallgatták meg.
IV.    Értékelés
22.      Fellebbezése alátámasztásául a Bizottság tíz jogalapra hivatkozik. Az első–hatodik jogalap az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférésre vonatkozik. A hetedik és nyolcadik jogalap a szállítási hálózathoz és a chireni tárolóhoz való hozzáférésre vonatkozik. A kilencedik jogalap az egységes és folyamatos jogsértés fogalmára vonatkozik. Végül a tizedik jogalap a BEH‑csoportot és a Bizottságot az adatszoba‑eljárás keretében megillető, védelemhez való jogra vonatkozik.
A.      Az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés
23.      A megtámadott ítéletben a Törvényszék megvizsgálta a BEH‑csoport által az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatban előterjesztett különböző érveket. A fellebbezés szakaszában a Bizottság vitatta a Törvényszéknek a következő érvekkel kapcsolatos elemzését, nevezetesen: a C Energy Group részére történő ellátás megtagadásának hiánya (az első és a második jogalap); a Transgaz azon állítólagos mulasztása, hogy a BEH‑csoport részére nem továbbította az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés iránti kérelmeket, valamint az 1. sz. romániai gázvezeték teljes kapacitásának Bulgargaz általi lekötése bizonyító erejének hiánya (a harmadik jogalap); arra vonatkozó bizonyíték hiánya, hogy 2013‑ban az Overgas számára megtagadták vagy korlátozták az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférést (a negyedik és ötödik jogalap); a 2005. évi megállapodás újratárgyalásával kapcsolatos megbeszélések bizonyító erejének hiánya (a hatodik jogalap).
24.      A jelen indítványban először a harmadik jogalapot, azt követően pedig az első és a második jogalapot, végül a fennmaradó jogalapokat a Bizottság által benyújtott sorrendben vizsgálom meg.
1.      A harmadik jogalapról
25.      A harmadik jogalap a Bronner ítélet 41. pontjából eredő kritériumok (a továbbiakban: Bronner teszt) annak érdekében történő alkalmazására vonatkozik, hogy az 1. sz. romániai gázvezetéken az ellátás megtámadott határozatban megállapított állítólagos visszaélésszerű megtagadását értékeljék. A Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság helyesen alkalmazta a Bronner tesztet a Bulgargaz 1. sz. romániai gázvezeték földgáz‑kapacitásszolgáltatási piacán tanúsított magatartásának értékelésekor.
a)      A felek érvei
26.      E jogalap két részre osztható. Először is a Bizottság azzal érvel, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte a megtámadott határozatot, amikor a Bronner teszt fényében vizsgálta a Bulgargaz 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatos magatartása Bizottság általi értékelésének jogszerűségét. Ezáltal a Törvényszék nem vette figyelembe, hogy az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatos visszaélés Bizottság általi megállapítása nem az ellátás klasszikus megtagadásán alapult, hanem a visszaélésszerű kapacitásfelhalmozás konkrétabb megállapításán (a megtámadott ítélet 279. pontja). Másodszor, a Bizottság vitatja azt az általános észrevételt, miszerint a Bronner teszt releváns a jelen ügyhöz hasonló helyzetben, amikor az érintett vállalkozás nem a szóban forgó infrastruktúra tulajdonosa (a megtámadott ítélet 268., 270., 279., 284., 285. és 289–296. pontja).
27.      A BEH‑csoport azt állítja, hogy a harmadik jogalap elfogadhatatlan, és vitatja a Bizottság érveit.
b)      Értékelés
1)      Előzetes megjegyzések a Bronner tesztről
28.      A Bronner teszt alkalmazhatóságával és alkalmazásával kapcsolatos problémákat a Bíróság számos közelmúltbeli ítéletében vizsgálta,(5) amelyek lehetőséget nyújtottak e teszt érvényesülési körének tisztázására.
29.      Először is, a Bronner teszt két elem fennállását feltételezi, nevezetesen: i. valamely piacon erőfölényben lévő vállalkozás, és ii. e vállalkozás tulajdonában lévő és általa saját szükségleteire kialakított „alapvető” infrastruktúra megléte.(6) A Bronner ítélet 41. pontjában a Bíróság meghatározta az erőfölénnyel való visszaélés megállapításához szükséges három kritériumot: i. az infrastruktúra nélkülözhetetlensége; ii. a versenynek a hozzáférés kérelmezője tekintetében történő valószínűleg teljes megszüntetése; valamint iii. az ilyen magatartás objektív igazolásának hiánya.(7)
30.      Másodszor, a Bronner teszt célja az eltérő érdekek, nevezetesen egyrészt az erőfölényben lévő vállalkozás szerződéskötési szabadsága és tulajdonjoga tiszteletben tartásának, másrészt a torzulásmentes verseny követelményei érvényesítésének összehangolása. A fentiekből következik, hogy – amint azt a Bíróság a közelmúltban a Lukoil ítéletben hangsúlyozta – különösen annak szükségessége, hogy az erőfölényben lévő vállalkozások továbbra is ösztönözve legyenek arra, hogy beruházzanak, indokolja a Bronner teszt alkalmazását abban az esetben, amikor az erőfölényben lévő vállalkozás egyrészt saját tevékenységei érdekében fejlesztett ki infrastruktúrát, és másrészt ezen infrastruktúra az ő rendelkezése alá tartozik. Mivel e két utóbbi kritérium kumulatív, elegendő, ha azok egyike nem teljesül, ahhoz, hogy a Bronner teszt alkalmazhatatlan legyen.(8)
31.      E harmadik jogalap éppen e két kritérium értelmezésén alapul.(9)
32.      Az első kritérium, amely arra vonatkozik, hogy az infrastruktúrát az érintett, piaci erőfölényben lévő vállalkozás saját tevékenységei érdekében saját beruházásai révén fejlesztette ki, logikusan következik a Bronner teszt által követett alapvető célból, nevezetesen abból, hogy az ilyen vállalkozások továbbra is ösztönözve legyenek arra, hogy hatékony létesítményekbe ruházzanak be.(10)
33.      A Bíróság a közelmúltbeli Lukoil ítéletében tisztázta, hogy ezen első kritérium értékelése az infrastruktúra feletti tényleges tulajdonjogon vagy kizárólagos ellenőrzésen alapul, nem pedig annak létrehozójának vagy eredeti kialakítójának személyén. E tekintetben a Bíróság megállapította, hogy amennyiben az erőfölényben lévő vállalkozás az infrastruktúrával kapcsolatos kizárólagos jogokat versenyeljárásból eredő áron és feltételek mellett szerezte meg, ezen infrastruktúra az e vállalkozás által létrehozott vagy kifejlesztett infrastruktúrához hasonlít.(11)
34.      A második szempont tekintetében a Bíróság kimondta, hogy mindaddig, amíg az erőfölényben lévő vállalkozás az ezen infrastruktúrához való hozzáférést illetően nem rendelkezik teljes döntéshozatali autonómiával, nem tekinthető úgy, hogy helyzete hasonló a Bronner ítélet alapjául szolgáló ügyben szóban forgó helyzethez. Ezért amennyiben az erőfölényben lévő vállalkozás, anélkül hogy tulajdonosa lenne az érintett infrastruktúrának, olyan kizárólagos jogokkal rendelkezik, amelyek e vállalkozásnak olyan döntéshozatali autonómiát biztosítanak, amely lehetővé teszi számára az ezen infrastruktúrához való hozzáférés teljes ellenőrzését, az utóbbi infrastruktúrát e vállalkozás rendelkezésére álló infrastruktúrának kell tekinteni.(12)
35.      Ezen túlmenően a Bíróság azt is megállapította, hogy a szóban forgó infrastruktúrához való hozzáférés biztosítására vonatkozó jogszabályi kötelezettségnek a piaci erőfölényben lévő vállalkozással szembeni előírása azzal a következménnyel jár, hogy az erőfölényben lévő vállalkozás nem jogosult az ezen infrastruktúrához való hozzáférés tényleges megtagadására, azon döntéshozatali autonómia sérelme nélkül, amely adott esetben az ilyen hozzáférés feltételei tekintetében megilleti őt. Ilyen helyzetben a Bronner ítéletben megállapított kritériumok nem alkalmazhatók.(13)
36.      Véleményem szerint a harmadik jogalapot e megfontolásokra figyelemmel kell megvizsgálni.
2)      A harmadik jogalap első részéről
37.      A Bizottság lényegében azzal érvel, hogy a Törvényszék nem vette figyelembe a megtámadott határozatban szereplő magyarázatokat, amelyek szerint az állítólagos jogsértés az erőfölénnyel való visszaélés konkrét alformája, nevezetesen az 1. sz. romániai gázvezetéken történő kapacitásfelhalmozás volt, amely tekintetében irreleváns annak vizsgálata, hogy harmadik személyek hozzáférésre vonatkozó egyedi kérelmeket nyújtottak‑e be az érintett erőfölényben lévő vállalkozáshoz. E tekintetben a Törvényszék tévesen értelmezte a megtámadott határozatot, és nem megfelelően értékelte annak jogszerűségét, amikor a Bronner tesztet nem árnyaltan és formalista módon alkalmazta.
38.      A BEH‑csoport vitatja ezen érvek elfogadhatóságát, és előadja, hogy a megtámadott határozat rendelkező részében és indoklásában kifejezetten megállapította, hogy a szállítás megtagadására vonatkozó ítélkezési gyakorlat jelentette azt a releváns jogi keretet, amely alapján az 1. sz. romániai gázvezetékkel kapcsolatos magatartást kellett értékelni. Ilyen körülmények között a fellebbezés nem fogalmazhatja át a megtámadott határozatot, azzal érvelve, hogy az valójában más jogi mércét alkalmazott.
39.      Megjegyzem, hogy a harmadik jogalap első részében a Bizottság csupán azt kívánja bizonyítani, hogy a Törvényszék helytelenül értelmezte a megtámadott határozatot, és – konkrétabban – elferdítette azt a jogi mércét, amely alapján a Bizottság értékelte a szóban forgó, az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatos magatartást. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a Bíróság már kimondta, hogy az ilyen értelmezés a fellebbezés szakaszában elfogadható jogkérdésnek minősül.(14) Ez az érv ezért nem vonható ki a Törvényszék felülvizsgálata alól, és azt el kell fogadni és meg kell vizsgálni.
40.      Az ügy érdemét illetően először is megjegyzem, hogy a megtámadott ítélet 254. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a megtámadott határozat (532) és (549)–(564) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság a Bulgargaz az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásszolgáltatási piacán tanúsított magatartásának érvényességét a Bronner ítélet 41. pontjából és az 1991. július 10‑i RTE kontra Bizottság ítélet 73. pontjából eredő ítélkezési gyakorlatra tekintettel értékelte.(15) A Bizottság e megállapítást a jelen fellebbezésben nem vitatja.
41.      Másodszor, a Bizottság azon állítását illetően, amely szerint a megtámadott határozat a Bronner tesztben meghatározott kritériumok árnyaltabb formáját alkalmazta, meg kell jegyezni, hogy az 1. sz. romániai gázvezetékkel kapcsolatos állítólagos erőfölénnyel való visszaélés a megtámadott határozat 6.2.4.6. szakaszának tárgyát képezi.
42.      E szakasz első bekezdésében ((532) preambulumbekezdés) a Bizottság a használt megfogalmazással egyértelműen kijelenti, hogy a Bulgargaz ellen felhozott „kapacitásfelhalmozás” gyakorlatát a vonatkozó ítélkezési gyakorlat alkalmazásával elemzi, és kifejezetten hivatkozik a Bronner ítélet 41. pontjára, amely – amint azt a jelen indítvány 29. pontjában már megállapítottam – lényegében meghatározza a Bronner tesztet alkotó három kritériumot.
43.      A Bizottság azt állítja, hogy e kritériumokat az (550)–(552) preambulumbekezdés árnyalta, anélkül, hogy valójában kifejtené, hogy erre hogyan került sor. Ezen preambulumbekezdéseket azonban szükségszerűen az azokat megelőző preambulumbekezdések fényében kell érteni és értelmezni. A megtámadott határozat (549) preambulumbekezdése nagyon egyértelműen kimondja, hogy az (550)–(558) preambulumbekezdések célja „az alkalmazandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően”(16) annak bizonyítása, hogy teljesülnek e feltételek, amelyek megfelelnek a Bizottság által kifejezetten hivatkozott Bronner ítélet 41. pontjában meghatározott három kritériumnak. Ezt a hivatkozást senki sem vitatja. Ebben az értelemben a megtámadott határozat 6.2.4.6. szakasza három alszakaszból áll, amelyek a BEH‑csoport az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatos magatartásának vizsgálatára irányulnak, és amelyek pontosan megfelelnek e három kritériumnak.
44.      Ezenfelül a megtámadott határozat rendelkező része kifejezetten követi a fent említett indokok logikáját, mivel az 1. cikkből egyértelműen kitűnik, hogy a BEH‑csoport „az [EUMSZ] 102. cikkbe ütköző egységes és folyamatos jogsértést követett el, amikor harmadik személyektől megtagadta […] a 1. sz. […] romániai […] gázvezetékhez való hozzáférést”.
45.      Mi több, a Bizottság érvelése némileg ellentmondásos, mivel válaszának 36. pontjában megállapítja, hogy „mindenesetre, miközben bizonyítja, hogy a Bronner ítéletben meghatározott kritériumok is teljesültek (amennyiben azokat a Generics [(UK) és társai [ítélet] alapján nem szigorították meg helytelenül […]), a [megtámadott határozat] tartalmazza mindazokat a tényezőket, amelyek bizonyítják, hogy a kiszorításra irányuló visszaélés megállapításához szükséges általános feltételek […] teljesülnek”. Ezen felül a tárgyaláson a Bizottság fenntartotta azon álláspontját, amely szerint a megtámadott határozat eredetileg úgy ítélte meg, hogy a Bronner ítéletben meghatározott kritériumok teljesültek. Ilyen körülmények között nem állítható észszerűen, hogy nem a Bronner teszt volt az a jogi mérce, amelyet a Bizottság a megtámadott határozatban a BEH‑csoportnak az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatos magatartásának értékelésére alkalmazott.
46.      Végül emlékeztetni kell arra, hogy az Intel kontra Bizottság ítéletben a Bíróság lényegében azzal az indokkal helyezte hatályon kívül a Törvényszék ítéletét, hogy a Törvényszék tévesen nem vette figyelembe a fellebbező annak bizonyítására irányuló érveit, hogy a Bizottság által alkalmazott teszt téves volt.(17) Ennélfogva, amennyiben a BEH‑csoport a Törvényszék előtt vitatta a Bronner teszt alkalmazását a megtámadott határozatban, nem róható fel e bíróságnak, hogy a megtámadott ítéletben megvizsgálta annak relevanciáját.
47.      A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a megtámadott határozatban ismertetett szöveg és szövegösszefüggés tekintetében a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy a Bizottság a BEH‑csoportnak az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatos magatartását a Bronner ítélet 41. pontjában meghatározott kritériumok fényében vizsgálta, és hogy ezért célszerű volt a megtámadott határozat jogszerűségét e teszt figyelembevételével értékelni. Következésképpen a Bizottság ezen érvét el kell utasítani.
3)      A harmadik jogalap második részéről
48.      A harmadik jogalap második része a Bronner teszt jelen ügyre való alkalmazhatóságára vonatkozik. A Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a Bulgargaznak az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatos magatartását a Bronner ítélet 41. pontjában meghatározott kritériumok figyelembevételével kellett vizsgálni.
i)      Az elfogadhatóságról
49.      A Bizottság érvelése számos eljárási kérdést vet fel. A fenti elemzésből kitűnik, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság ténylegesen úgy ítélte meg, hogy a BEH‑csoportnak az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatos magatartását a Bronner teszt fényében kell vizsgálni. Hasonlóképpen, a megtámadott ítélet elfogadásához vezető, Törvényszék előtt eljárásban a felperesek egyértelműen vitatták e kritériumok alkalmazhatóságát, míg a Bizottság azok relevanciája mellett érvelt.
50.      Ilyen körülmények között felmerül a kérdés, hogy lehetővé tehető‑e a Bizottság számára, hogy álláspontját a fellebbezési szakaszban megváltoztassa.
51.      Először is, a Bíróság eljárási szabályzata 170. cikkének (1) bekezdése szerint a Törvényszék előtti jogvita tárgyát a fellebbezésben nem lehet megváltoztatni. Így a fellebbezési eljárás keretében a Bíróság hatásköre a Törvényszék előtt megvitatott jogalapokra és érvekre vonatkozó jogi döntés értékelésére korlátozódik. Ezért nem engedhető meg, hogy valamely fél először a Bíróság előtt hozzon fel olyan jogalapot, amelyet nem terjesztett a Törvényszék elé, mivel ez azt jelentené, hogy a Törvényszék által eldöntött jogvitán túlterjedő jogvitával fordulhatna a fellebbezési eljárásban korlátozott hatáskörrel rendelkező Bírósághoz.(18)
52.      E tekintetben kétségtelenül igaz, hogy – amint azt a jelen indítvány 49. pontjában megjegyeztem – a Bizottság a Törvényszék előtt a Bronner teszt megtámadott határozatban való alkalmazhatóságának vitatása érdekében nem terjesztett elő jogalapot vagy érvet. Ugyanakkor nem kétséges, hogy a Bronner teszt alkalmazhatóságának kérdését a Törvényszék előtt megvitatták. Az is egyértelmű, hogy a Bizottság vitatja a megtámadott ítéletben foglalt jogi megoldást, amikor bírálja a Törvényszék által az előtte első fokon előterjesztett kérdés tekintetében adott értelmezést. Ezért nem tekinthető úgy, hogy a Bizottság a Törvényszék által eldöntött jogvitán túlterjedő jogvitával fordult a Bírósághoz, és a harmadik jogalap véleményem szerint e tekintetben elfogadható.
53.      Másodszor, kényesebb kérdés merülhet fel az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 47. cikkében foglalt tisztességes eljáráshoz való joggal kapcsolatban,(19) amely a hatékony bírói jogvédelem elvének központi eleme. A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a tisztességes eljáráshoz való jog magában foglalja a védelemhez való jog tiszteletben tartását,(20) amely önmagában különböző eljárási garanciák – mint például a tisztességes eljárás,(21) a fegyveregyenlőség elve(22) és a kontradiktórius eljárás elve – betartását követeli meg.(23) E követelményekből különösen az következik, hogy az uniós bíróságnak észszerű lehetőséget kell biztosítania valamennyi fél számára arra, hogy olyan körülmények között ismertesse álláspontját, ideértve a bizonyítékait is, amelyek mellett nem kerül teljesen előnytelen helyzetbe ellenfelével szemben.(24) A jelen ügyben felmerülhet a kérdés, hogy a Bronner teszt alkalmazhatóságára vonatkozó bizottsági álláspontnak a bírósági eljárás két szakasza közötti lényeges megváltozása ténylegesen veszélyeztette‑e a BEH‑csoport számára biztosított azon lehetőséget, hogy megfelelő feltételek mellett gyakorolja a védelemhez való jogát.
54.      E tekintetben igaz, hogy a BEH‑csoport – per definitionem – a közigazgatási eljárás során és a Törvényszék előtt érveit arra az előfeltevésre alapozta, hogy a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a Bronner teszt volt a BEH‑csoportnak az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatos magatartásának értékeléséhez alkalmazandó releváns jogi teszt. Mindazonáltal megjegyzem, hogy ez nem akadályozta meg a BEH‑csoportot abban, hogy a közigazgatási és bírósági eljárás valamennyi szakaszában érdemben foglalkozzon a Bronner teszt alkalmazhatóságával. Ezért nehezen állítható, hogy a BEH‑csoport nem tudott foglalkozni azokkal a releváns ténybeli és jogi kérdésekkel, amelyek meghatározták az eljárás kimenetelét. Mindenesetre azt is megjegyzem, hogy a BEH‑csoport nem hozott fel olyan érvet, amely alátámaszthatná, hogy a Bizottsághoz képest egyértelműen kedvezőtlenebb helyzetbe került volna. Ilyen körülmények között úgy vélem, hogy a Bizottság álláspontjának a jogi eljárás két szakasza közötti változása nem sértette a BEH‑csoport védelemhez való jogát.
55.      Végül harmadszor, lehetne azzal érvelni, hogy a Bizottság álláspontjának ilyen változása – elvontabban – olyan elveket sért, amelyeket különbözőképpen ismertetnek, de amelyek mindegyike a jogi eljárás tisztességes lefolytatásának kérdését veti fel, mint például a jóhiszeműség elve vagy a nemo potest venire contra factum proprium elve, más néven venire contra factum proprium non valet elv.
56.      A jóhiszeműség elvét illetően megjegyzem,(25) hogy az uniós bíróságok ezt az elvet eljárási szempontból soha nem állapították meg a fellebbezési eljárásokban. Mindenesetre a jelen ügyben aligha állapítható meg a jóhiszeműség megsértése, mivel a Bizottság megindokolja azon álláspontját, amely szerint a Bronner teszt a Lietuvos geležinkeliai kontra Bizottság ítéletből származó pontosítások miatt, amely ítélet a megtámadott határozatot és a Törvényszék előtti elsőfokú írásbeli eljárást megelőzően született, végső soron nem volt alkalmazható a megtámadott határozatban vizsgált helyzetre.
57.      A nemo potest venire contra factum proprium elve szerint valamely fél nem vitathatja az általa korábban elfogadottakat, ellenkező esetben a fellebbezés vagy az érintett jogalap elfogadhatatlan.(26) Ezen elv azonban nem értelmezhető úgy, mint amely teljes mértékben megakadályozza a felet abban, hogy az egyes ügyek körülményeitől függően megváltoztassa érvelését. E tekintetben – amint az a jelen indítvány 56. pontjából kitűnik – a Bizottság a Bronner teszt alkalmazhatóságára vonatkozó álláspontjának megváltoztatását a Bíróság legújabb ítélkezési gyakorlatából származó pontosításokra hivatkozva igazolja. Ezenfelül megjegyzem, hogy a jelen indítvány 51–55. pontjából egyértelműen kitűnik, hogy az álláspont ilyen megváltoztatása nem sértette a Bíróság eljárási szabályzatát vagy a BEH‑csoport védelemhez való jogát. Ezért véleményem szerint a nemo potest venire contra factum proprium elv a jelen ügyben nem alkalmazható.
58.      A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a harmadik jogalap második része elfogadható.
ii)    Az ügy érdeméről
59.      A jogalap megalapozottságára rátérve a Bizottság érvei lényegében két fő alapon nyugszanak, nevezetesen egyrészt azon a tényen, hogy az 1. sz. romániai gázvezetéket nem a Bulgargaz saját befektetéseiből, hanem állami forrásokból finanszírozták, és a Bulgargaz nem volt a gázvezeték tulajdonosa; másrészt pedig azon a tényen, hogy a 2009/73/EK irányelv(27) hatálybalépését követően a Bulgargaz már nem rendelkezett a működés gázvezeték használatára kötött szerződés által számára biztosított szabadságával. Amint az a jelen indítvány 25–36. pontjában szerepel, a Bíróság legújabb ítélkezési gyakorlata pontosítja e két kérdés megközelítésének módját.
60.      Első érvével a Bizottság azt állítja, hogy a Bronner teszt nem alkalmazható jelen ügyhöz hasonló helyzetben, amelyben az érintett infrastruktúrát nem az erőfölényben lévő vállalkozás saját befektetéseiből, hanem állami forrásokból finanszírozták, és e vállalkozás nem tulajdonosa ezen infrastruktúrának.
61.      Amint azt a jelen indítvány 33. pontjában már korábban megállapítottam, a Lukoil ítéletből egyértelműen kitűnik, hogy a figyelembe veendő meghatározó tényező az, hogy az erőfölényben lévő vállalkozás milyen feltételek mellett szerezte meg ezt az infrastruktúrát, különös tekintettel a fizetett árra és arra, hogy az ilyen szerzési ügyletek versenyeljárásból eredtek‑e, valamint az ezen infrastruktúrához való hozzáférés teljes ellenőrzését lehetővé tevő kizárólagos jogok meglétére.(28)
62.      A jelen ügyben a Bizottság nem terjesztett elő olyan érvet, amely lehetővé tenné annak megállapítását, hogy a Bulgargaz által az 1. sz. romániai gázvezeték használatáért fizetett ár, valamint azon eljárás, amelynek eredményeként kizárólagos jogot szerzett az ahhoz való hozzáférésre, nem versenyeljárásból eredt. Következésképpen a Bizottság azon állítása, hogy a Bronner teszt kizárólag azon az alapon nem volt alkalmazható, hogy az 1. sz. romániai gázvezetéket állami forrásokból finanszírozták, nem elegendő annak megállapításához, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a Bronner tesztet alkalmazta, még ha nem is a Bulgargaz építette az 1. sz. romániai román gázvezetéket.
63.      Ezt követően, amint azt a jelen indítvány 34. pontja hangsúlyozza, annak meghatározásához, hogy a Bronner teszt alkalmazható‑e ilyen helyzetben, meg kell állapítani, hogy az erőfölényben lévő vállalkozás teljes mértékben ellenőrzi‑e az infrastruktúrához való hozzáférést.
64.      E tekintetben a Bizottság azt állítja, hogy a jelen ügyben alkalmazandó szabályozási rendszer előírta a tartósan fel nem használt kapacitás felszabadítását és újraelosztását, valamint főszabály szerint a harmadik személyek hátrányos megkülönböztetéstől mentes hozzáférését, ami arra utalna, hogy a Bulgargaz nem ellenőrizte teljes mértékben az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférést.
65.      A Lietuvos geležinkeliai kontra Bizottság ítéletben a Bíróság megállapította, hogy a Bronner teszt nem alkalmazandó akkor, amikor az erőfölényben lévő vállalkozással szemben kötelezettség áll fenn arra vonatkozóan, hogy hozzáférést biztosítson az infrastruktúrájához.(29)
66.      A jelen ügyben megállapítást nyert, hogy – amint azt a Bizottság elismerte – a 715/2009/EK(30) rendelet 16. cikke (3) bekezdésének a) pontjában meghatározott kötelezettség címzettje a szállításirendszer‑üzemeltető, nevezetesen a Transgaz volt, nem pedig a Bulgargaz, amely az 1. sz. romániai gázvezetéket ellenőrző vállalkozás. Ezen felül a megtámadott határozat 589. lábjegyzetében egyértelműen szerepel, hogy „a Bulgargaz […] 1. sz. romániai gázvezetéken történő kapacitáslekötései tekintetében nincs ilyen szabályozási kötelezettség”.
67.      Ezen körülmények között úgy vélem, hogy a Bizottság által előterjesztett érvekkel ellentétben az, hogy az 1. sz. romániai gázvezetéket állami forrásokból finanszírozták, nem pedig a Bulgargaz finanszírozta azt, és hogy a szállításirendszer‑üzemeltetővel szemben harmadik személyek hozzáférésének biztosítására vonatkozó szabályozási kötelezettséget írtak elő, nem alkalmas annak bizonyítására, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a BEH‑csoportnak az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatos magatartását a Bronner teszt alapján kellett vizsgálni.
68.      A fenti megfontolásokra tekintettel úgy vélem, hogy a harmadik jogalapot el kell utasítani.
2.      Az első és második jogalapról
69.      Az első és a második jogalap a Törvényszék azzal kapcsolatos értékelésére vonatkozik, hogy a Bulgargaz állítólag megtagadta a kapacitásnak a Transgaz a 2011. január 24‑én tartott találkozón kért visszaadását, valamint állítólag megtagadta az ellátást, ami abban nyilvánult meg, hogy nem válaszolt a C Energy által 2013. szeptember 26‑án elküldött levélre (a továbbiakban: 2013. szeptember 26‑i levél). A Törvényszék lényegében megállapította, hogy annak bizonyításához, hogy az ilyen jellegű megtagadás erőfölénnyel való visszaélésnek minősül, a Bizottságnak be kellett bizonyítania, hogy e megtagadások nem pusztán hipotetikus jellegű kiszorító hatások kiváltására alkalmasak, ideértve annak bizonyítását is, hogy a potenciális versenytárs rendelkezik legalább kellően előrehaladott projekttel a szóban forgó piacra olyan határidőn belül való belépéshez, amely alkalmas arra, hogy versenynyomást gyakoroljon a már jelen lévő piaci szereplőkre. E megállapítások a Generics (UK) és társai ítélet,(31) valamint a Lundbeck kontra Bizottság ítélet alkalmazásán alapulnak. (32)
a)      A felek érvei
70.      A Bizottság lényegében azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a Bronner kritériumok teljesülésének vizsgálata során a Bíróságnak a gyógyszeripari ágazatban a visszatartó fizetési megállapodások EUMSZ 101. cikk szerinti értékelésére vonatkozó ítélkezési gyakorlatára hivatkozott annak érdekében, hogy annak bizonyítására kötelezze a Bizottságot, hogy a potenciális versenytárs rendelkezik‑e kellően kézzelfogható projekttel, és olyan előkészítő lépéseket tett‑e, hogy amelyek lehetővé tették a számára, hogy olyan határidőn belül lépjen be az érintett piacra, amely versenynyomást gyakorol az erőfölényben lévő vállalkozásra (a megtámadott ítélet 281., 448. és 449. pontja). A Bizottság szerint ilyen mérce nem alkalmazható minden piactípusra. Az Overgas támogatja a Bizottság érveit, és úgy véli, hogy a Törvényszék valójában olyan kritériumot vezetett be, amely összeegyeztethetetlen a Bíróság ítélkezési gyakorlatával. Konkrétabban, a 2013. szeptember 26‑i levél tekintetében a Bizottság fenntartja, hogy a Törvényszék elferdítette a bizonyítékokat, amikor megállapította, hogy e levél nem minősült az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés iránti kellően pontos és komoly kérelemnek (a megtámadott ítélet 459. és 463. pontja).
71.      A BEH‑csoport azt állítja, hogy a Törvényszék helyesen alkalmazta a Bíróság legújabb ítélkezési gyakorlatát, amikor arra hivatkozott, hogy a C Energy nem tett előkészítő lépéseket annak megállapítása érdekében, hogy rendelkezik‑e kellően konkrét tervvel a bolgár gázellátási piacokra való belépéshez. E tekintetben a BEH‑csoport először is különösen a 2023. december 21‑i European Superleague Company ítéletre(33) hivatkozik, amelynek 130. pontjából kitűnik, hogy az erőfölénnyel való visszaélés fennállását illetően pontos és konkrét elemzések és bizonyítékok alapján azt kell bizonyítani, hogy a szóban forgó magatartás alkalmas arra, hogy kiszorító hatásokat fejtsen ki. Másodszor, a BEH‑csoport azt állítja, hogy a Törvényszék nem lépte túl az észszerű értékelés határait, amikor megállapította, hogy a C Energy 2013. szeptember 26‑i levelében szereplő terve csupán előzetes volt. Ezenfelül a 2011. január 24‑én tartott találkozót illetően a BEH‑csoport azt állítja, hogy a Bizottság a megtámadott ítéletnek csak azokat az elemeit kifogásolja, amelyek obiter dicta voltak, ami hatástalan.
b)      Értékelés
72.      Az első és a második jogalap lényegében azt a kérdést veti fel, hogy mely elemeket kell figyelembe venni először is annak értékelése során, hogy az alapvető infrastruktúrához való hozzáférést kérelmező potenciális versenytársnak tekinthető‑e, másodszor pedig, hogy mennyire komoly és pontos az ilyen kérelem, amely kifejezi a kérelmező azon szándékát, hogy belépjen a releváns piacra.
1)      A potenciális versenytárs fogalma
73.      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely vállalkozás adott piacon akkor minősül potenciális versenytársnak, ha valós és konkrét lehetősége van arra, hogy e piacra lépjen, és versenyezzen egy vagy több, már jelen lévő vállalkozással.(34) Ezt a piac szerkezetét, valamint a piac működését szabályozó gazdasági és jogi környezetet figyelembe vevő, egybehangzó ténybeli elemekkel kell alátámasztani.(35) Jelenleg azonban ezt a kritériumot elsősorban az EUMSZ 101. cikk alkalmazásával kapcsolatos ügyekben alkalmazták.
i)      Potenciális versenytárs az EUMSZ 102. cikk értelmében
74.      Az EUMSZ 102. cikk értelmében vett erőfölénnyel való visszaélést elsősorban azon lehetőségre tekintettel kell értékelni, amelyet a vállalkozás számára erőfölénye biztosít ahhoz, hogy „megakadályozza a hatékony verseny fenntartását az érintett piacon azáltal, hogy versenytársaitól, ügyfeleitől és végül a fogyasztóktól jelentős mértékben függetlenül viselkedhet”.(36) Következésképpen az ilyen magatartás visszaélésszerű jellegét elsősorban a versenytárs vállalkozásokra gyakorolt hatásaira tekintettel kell értékelni.(37)
75.      Az EUMSZ 101. cikkel összefüggésben a Bíróság ítélkezési gyakorlata már régóta megállapította, hogy valamely magatartás állítólagos versenyellenes jellege a potenciális versenytársakra gyakorolt hatásainak fényében is értékelhető.(38) Véleményem szerint e szempont az EUMSZ 102. cikk tekintetében is releváns, mivel általánosan elfogadott, hogy az EUMSZ 101. és az EUMSZ 102. cikket következetesen kell értelmezni.(39) Ezenfelül a Bíróság megállapította, hogy az olyan magatartás mellett, amelynek tényleges vagy potenciális hatása az érdemeken alapuló verseny korlátozása az ugyanolyan hatékony versenytársaknak az érintett piacról vagy piacokról való kiszorításával, a magatartás akkor is „erőfölénnyel való visszaélésnek” minősíthető, ha bizonyítható, hogy annak tényleges vagy potenciális hatása, vagy akár célja is az, hogy belépési korlátok létrehozásával, piaclezárási intézkedésekkel vagy más, az érdemeken alapuló versenyre irányadó eszközöktől eltérő eszközökkel egy korábbi szakaszban megakadályozza, hogy a potenciálisan versenytárs vállalkozások beléphessenek az adott piacra vagy piacokra.(40)
76.      A fenti megfontolásokból következik, hogy az erőfölénnyel való, valamely vállalkozás általi visszaélés nemcsak egy másik vállalkozás által jelenleg gyakorolt verseny megsértéséből, hanem olyan vállalkozás által potenciálisan gyakorolható verseny megsértéséből is származhat, amely még nincs jelen az érintett piacon. Így emlékeztetni kell arra, hogy az erőfölénnyel való visszaélés fogalma erőfölényben lévő olyan vállalkozás visszaélésszerű magatartásait kívánja szankcionálni, amely per definitionem olyan piacon jár el, ahol pontosan e vállalkozás jelenlétének következtében a verseny szerkezete már meggyengült.(41) Ebben az összefüggésben annak biztosítása, hogy az érintett piacra való belépés feltételei ne legyenek leküzdhetetlenek a potenciális versenytársak számára, legalábbis az erőfölényben lévő piaci szereplő érintett piacon fennálló helyzetével való esetleges visszaélés miatt, alapvető fontosságú ahhoz, hogy e piacon a jövőben fennmaradjon a tényleges verseny lehetősége.
77.      Mindenesetre megjegyzem, hogy például a Lietuvos geležinkeliai kontra Bizottság ítélet(42) 85. pontjából – amely kifejezetten erőfölényben lévő vállalkozás magatartása visszaélésszerű jellegének az EUMSZ 102. cikk szerinti értékelésére vonatkozott – egyértelműen kitűnik, hogy a szóban forgó magatartást az erőfölényben lévő vállalkozás potenciális versenytársára gyakorolt hatásai fényében vizsgálták.(43)
ii)    A potenciális versenytársi minőség értékelése
78.      Amint azt a jelen indítvány 73. pontjában megjegyeztem, valamely vállalkozás a már a piacon lévő vállalkozások potenciális versenytársának minősülhet, ha tényleges és konkrét lehetősége van arra, hogy belépjen a piacra. E megállapítást úgy kell értelmezni, hogy kizárja, hogy a potenciális versenyhelyzet kizárólag az ilyen belépés tisztán hipotetikus lehetőségéből következhessen.
79.      E kritérium alkalmazásához fokozatosan állapították meg a figyelembe veendő objektív tényezőket, amelyek között szerepel többek között az a tény, hogy az érintett piacra való belépésnek az érintett vállalkozás számára életképes gazdasági stratégiát kell‑e jelentenie.(44) Másként fogalmazva, az állítólagos potenciális versenytársnak ténylegesen képesnek kell lennie arra, hogy szolgáltatásait az érintett piacon hitelt érdemlő gazdasági feltételek mellett konkrétan kínálja. E tekintetben különösen fontos megvizsgálni, hogy a piacra lépésnek vannak‑e leküzdhetetlen akadályai, ami kizárna minden potenciális versenyt.(45) E megfontolások hallgatólagosan azt a kérdést is felvetik, hogy az érintett vállalkozás milyen határidőn belül tud versenynyomást gyakorolni a többi vállalkozásra. E bizonyítás nem alapulhat egyszerű feltevésen, hanem azt ténybeli bizonyítékokkal vagy a releváns piac szerkezetének elemzésével kell alátámasztani.(46)
80.      A fent említett objektív tényezők mellett régóta elfogadott, hogy olyan szubjektív tényezők, mint például az érintett vállalkozás szándékainak figyelembevétele is releváns lehet.(47)
81.      E tekintetben megjegyzem, hogy a Bíróság nemrégiben helybenhagyta a Törvényszék megközelítését, amely lényegében kimondta, hogy noha valamely vállalkozás piacralépési szándéka esetleg releváns lehet annak vizsgálata során, hogy potenciális versenytársnak tekinthető‑e az említett piacon, „az említett piacra való belépési képessége az az alapvető szempont, amelyen e minősítésnek alapulnia kell”, és hozzátette, hogy a harmadik vállalkozás által támasztott potenciális versenynek a piacon jelen lévő gazdasági szereplő általi észlelése a piacra lépési képességre és szándékra vonatkozó kritériumhoz képest csupán kiegészítő tényezőnek tekinthető.(48)
82.      A jelen fellebbezés keretében bizonyos, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából, nevezetesen a Generics (UK) és társai ítéletből, valamint az EDP – Energias de Portugal és társai ítéletből eredő objektív vagy szubjektív jellegű tényezőknek a jelen indítvány 78–81. pontjában ismertetett értelemben vett potenciális versenytársi minőség értékelése szempontjából fennálló relevanciáját illetően a felek ellentétes álláspontot képviselnek.
iii) A legújabb ítélkezési gyakorlat fejleményei
83.      A Generics (UK) és társai ítéletében a Bíróság tisztázta azokat a feltételeket, amelyek mellett a gyógyszerpiacon a generikusgyógyszer‑gyártót az érintett gyógyszerre vonatkozó gyógyszerszabadalmak jogosultjának minősülő originálisgyógyszer‑gyártó potenciális versenytársának kell tekinteni. Az ítéletet részletesen elemezték az EDP – Energias de Portugal és társai ügyre vonatkozó indítványban.(49) Ezért csak röviden összefoglalom azokat a tényezőket, amelyek elengedhetetlenek a jelen fellebbezés megfelelő értékeléséhez.
84.      A Generics (UK) és társai ítéletből arra lehet következtetni, hogy kiindulópontként a jelen indítvány 78–81. pontjában összefoglalt általános kritériumok alkalmazandók.(50) Ezt követően a Bíróság megpróbálta árnyalni ezt a módszert a közkinccsé vált hatóanyagot tartalmazó gyógyszer piacának sajátos összefüggésében. Ebben az összefüggésben a Bíróság megállapította, hogy először is meg kell állapítani, hogy az érintett vállalkozás olyan előkészítő intézkedést tett‑e, amely lehetővé teszi számára az e piachoz olyan határidőn belül történő hozzáférést, amely alkalmas arra, hogy versenynyomást gyakoroljon az erőfölényben lévő vállalkozásra. Ebben a keretben különösen az állítólagos potenciális versenytárs által tett előkészítő és jogi lépéseket kellett figyelembe venni. A cél annak megállapítása volt, hogy a vállalkozásnak fennáll‑e az egyértelmű piacralépési szándéka és képessége (43. és 44. pont). Másodszor, azt is meg kellett állapítani, hogy a releváns piacra történő belépésnek leküzdhetetlen akadályai voltak‑e (45. pont). Harmadszor, a Bíróság számos olyan „további tényezőt” említett, amelyeket figyelembe lehet venni (54–57. pont).
85.      Ugyanakkor nyitott kérdés maradt, hogy a Bíróság által az ítéletben kiemelt különböző tényezők átültethetők‑e az adott ügyben érintett piactól eltérő kontextusba.
86.      Az alkalmazandó módszertant az EDP – Energias de Portugal és társai ítélet pontosította. Először is a Bíróság megismételte a jelen indítvány 84. pontjában említett Generics (UK) és társai ítélet 36–39. pontjában foglalt általános megfontolásokat. Másodszor, és ami a legfontosabb, a Bíróság egyértelművé tette, hogy a Generics (UK) és társai ítéletben megkövetelt bizonyítottsági szint nem tekinthető általánosan alkalmazandónak, mivel az a gyógyszerpiacokra vonatkozó konkrét elemzésen alapul (65. pont). Konkrétabban, a Bíróság kifejezetten kijelentette, hogy az említett piac összefüggésében említett előkészítő lépések nem minősíthetők a potenciális versenyhelyzet fennállásának bizonyítása szempontjából önálló követelménynek, és csak annyiban relevánsak, amennyiben hasznosak lehetnek annak bizonyításához, hogy az érintett vállalkozásnak valós és konkrét lehetősége volt az érintett piacra való belépésre (75. pont). Ebből következik, hogy az annak meghatározásához használt általános kritériumok alkalmazását, hogy a vállalkozás potenciális versenytársnak minősülhet‑e, mindig a szóban forgó konkrét piachoz kell igazítani.
2)      Alapvető infrastruktúrához való hozzáférés iránti kérelem
87.      Az alapvető infrastruktúrához való hozzáférés iránti kérelem komolysága kifejezetten a vállalkozásnak az adott piacra való belépésére irányuló szándékát tükrözi. Ez fontos kérdés, mivel ez határozza meg, hogy az erőfölényben lévő vállalkozás köteles‑e az ilyen kérelemre válaszolni. Az ítélkezési gyakorlat még nem rendszerezte azokat a tényezőket, amelyeket e szempont értékelésekor figyelembe kell venni. Mindazonáltal úgy vélem, hogy az ilyen kérelem komolysága különösen a következők vizsgálatával állapítható meg: azon körülmények, amelyek között azt előterjesztették, valamint a kérelem feltételei és megfogalmazása, pontossága, a különböző felek közötti kapcsolatfelvételek száma és kapcsolatuk intenzitása,(51) továbbá a kérelmező vállalkozás magatartása, jellege és jellemzői.
88.      Konkrétan, amennyiben a piaci erőfölényben lévő vállalkozás ellenőrzi az alapvető infrastruktúrához való hozzáférést, a jelen indítvány előző pontjában kifejtett releváns tényezők figyelembevételével az olyan vállalkozás által benyújtott kérelem, amely megfelel a potenciális versenytársnak való minősítés feltételeinek, önmagában kellően komoly utalást jelent a válaszadásra vonatkozó kötelezettségre, feltéve, hogy a kérelem kellően pontos és egyértelmű. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy valamennyi erőfölényben lévő vállalkozás ugyanis különös felelősséggel tartozik azért, hogy magatartása ne csorbítsa a belső piacon a hatékony és torzulásmentes versenyt.(52)
89.      A jelen ügy konkrét összefüggésében emlékeztetni kell arra, hogy a Törvényszék értékelte, hogy a Bulgargaz a 2011. január 24‑én tartott ülésen és a 2013. szeptember 26‑i levélben állítólagosan előterjesztett kérelmet követően állítólag megtagadta a kapacitás visszaadását. A fentiekből következik, hogy ezt az értékelést annak figyelembevételével kellett elvégezni, hogy e kérelmeket olyan vállalkozások terjesztették‑e elő, amelyek potenciális versenytársaknak tekinthetők, és amelyek képesek és hajlandók belépni a bolgár gázellátási piacokra, másrészt hogy e kérelmek kellően komolyan fejezik‑e ki az említett piacra való belépési szándékukat.
3)      A fellebbezés keretében történő alkalmazás
90.      A jelen indítvány 89. pontjában kifejtett megfontolásokra tekintettel célszerű megvizsgálni, hogy a Törvényszék helyesen állapította‑e meg, hogy a Bizottság tévesen minősítette az ellátás megtagadásának egyrészt azt, hogy a Bulgargaz a Transgazzal 2011. január 24‑én tartott találkozója után nem adta vissza a kapacitást, másrészt hogy a Bulgargaz nem válaszolt a 2013. szeptember 26‑i levélre.
91.      Először is, a Törvényszék a 2011. január 24‑én tartott találkozót a megtámadott ítélet 273–288. pontjában vizsgálta. A Törvényszék kifejti, hogy e találkozó során a román gázszolgáltató, a Romgaz tájékoztatta a BEH‑t arról, hogy két további harmadik vállalkozással közös vállalkozást kíván alapítani a constanțai (Románia) terminál megépítése céljából, és hogy a Transgaz felvetette az 1. sz. romániai gázvezetéken fel nem használt kapacitása egy része esetleges rendelkezésre bocsátásának kérdését (a megtámadott ítélet 277. pontja). A Bizottság kifejezetten a megtámadott ítélet 286. pontját kifogásolja, amelyben a Törvényszék megállapította, hogy még ha a Transgaz kérdése a kapacitás visszaadása iránti kérelemnek is minősült, a rendelkezésére álló iratok egyike sem bizonyította, hogy a constanțai terminál célja a bolgár gázpiacokra való belépés lett volna.
92.      A Törvényszék lényegében megjegyezte, hogy az EUMSZ 102. cikk szerinti állítólagos visszaélésszerű magatartás kiszorító hatásai nem lehetnek pusztán hipotetikusak (a megtámadott ítélet 280. pontja). Hozzátette, hogy ezért annak bizonyításához, hogy a hozzáférés megtagadása megfelel e feltételnek, a Bizottságnak először is bizonyítania kell, hogy a potenciális versenytárs legalább rendelkezik kellően előrehaladott projekttel a szóban forgó piacra olyan határidőn belül történő belépéshez, amely alkalmas arra, hogy versenynyomást gyakoroljon a már jelen lévő piaci szereplőkre(53) (a megtámadott ítélet 281. pontja), másodszor pedig hogy a hozzáférés iránti kérelem elég pontosan tükrözi ezt a projektet ahhoz, hogy az erőfölényben lévő vállalkozás megítélhesse, hogy köteles‑e arra válaszolni (a megtámadott ítélet 282. pontja).(54)
93.      A jelen indítvány előző pontjából kitűnik, hogy a Törvényszék érvelése részben olyan ítéleteken alapult, amelyek a releváns gyógyszerpiacra való belépés lehetővé tételéhez szükséges előkészítő lépésekre vonatkoztak. Amint az a jelen indítvány 86. pontjában szerepel, ezen érvelés téves, mivel ezen ítélkezési gyakorlat nem alkalmazható más piacokkal, például a gázpiaccal összefüggésben. Ugyanakkor a Bizottság nem vitatja azt, hogy a Törvényszék szerint a megtámadott határozatban nem állapította meg, hogy a constanțai terminál célja a bolgár gázpiacokra való belépés volt. Amint az a harmadik jogalap elemzéséből kitűnik, a Bizottság úgy döntött, hogy a megtámadott határozatban a Bronner teszt alkalmazásával értékeli a Bulgargaz magatartását az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitási szolgáltatásainak piacán. Tekintettel e teszt első kritériumára, amely szerint a harmadik személyek alapvető infrastruktúrához való hozzáférésének megtagadása alkalmas arra, hogy a hozzáférést kérő vállalkozás részéről az érintett piacon megszüntesse a versenyt, az alkalmazandó teszt tekintetében azonosított tévedést szükségszerűen hatástalannak kell tekinteni.
94.      Másodszor, a 2013. szeptember 26‑i levél tekintetében a Törvényszék a megtámadott ítélet 445–469. pontjában elemezte a BEH‑csoport magatartásának ezt az elemét.
95.      E tekintetben a Generics (UK) és társai ítélet 43. pontjára, valamint a Lundbeck kontra Bizottság ítélet 57. pontjára hivatkozva a Törvényszék megállapította, hogy a megtámadott ítélet körülményei között „a Bizottságnak be kellett bizonyítania, hogy a C Energy Group arra irányuló határozott szándékkal és tényleges képességgel rendelkezett ahhoz, hogy belépjen a [releváns] piacokra, és hogy többek között olyan előkészítő lépéseket tett, amelyek lehetővé tették a számára, hogy olyan határidőn belül lépjen be a piacra, amely alkalmas volt arra, hogy versenynyomást gyakoroljon a Bulgargazra” (a megtámadott ítélet 448. pontja). Ebben az összefüggésben a Törvényszék arra a következtetésre jutott, hogy a 2013. szeptember 26‑i levélből nem lehetett arra következtetni, hogy a C Energy Group arra irányuló határozott szándékkal és tényleges képességgel rendelkezett, hogy Bulgáriába gázt szállítson. Ellenkezőleg, a Törvényszék szerint e levél azt bizonyította, hogy „ezen időpontban a vállalkozás nem tett olyan előkészítő lépéseket, amelyek lehetővé tették a számára, hogy olyan határidőn belül lépjen be a bolgár gázellátási piacokra, amely alkalmas volt arra, hogy versenynyomást gyakoroljon a Bulgargazra” (a megtámadott ítélet 460. pontja). Ezen megfontolásokra tekintettel a Törvényszék a megtámadott ítélet 463. pontjában megállapította, hogy a Bulgargaz e levélre nem volt köteles válaszolni.
96.      A fentiekre tekintettel egyértelmű, hogy a Törvényszék vitatott megállapítását elsősorban, sőt kizárólag arra alapította, hogy a Generics (UK) és társai ítéletben és a Lundbeck kontra Bizottság ítéletben az ilyen „előkészítő lépések” tekintetében adott értelmezés szerint nem került sor olyan előkészítő lépésekre, amelyek lehetővé tették a C Energy Group számára, hogy belépjen a releváns piacokra.
97.      Ugyanakkor, amint az a jelen indítvány 86. pontjában szerepel, a Generics (UK) és társai ítéletben előírt bizonyítottsági szint nem tekinthető általánosan alkalmazandónak.
98.      Ezen túlmenően, és figyelembe véve a jelen indítvány 74–82. pontjában összefoglalt megfontolásokat, megjegyzem, hogy a megtámadott ítélet vonatkozó részei tekintetében nem egyértelmű, hogy a Törvényszék először is megvizsgálta‑e külön a „potenciális versenytárs” kritériumát, másodszor pedig a 2011. január 24‑i találkozón és a 2013. szeptember 26‑i levélben előterjesztett kérelem komolyságát annak megállapítása érdekében, hogy helyénvaló volt‑e válaszolni az említett alkalmakkor előterjesztett kérelmekre.
99.      Mindenesetre, és a fent említett okokból úgy vélem, hogy a Törvényszék tévesen követelte meg a Bizottságtól annak bizonyítását, hogy a C Energy előkészítő lépéseket tett a vonatkozó piacokra való belépés érdekében. Ezáltal a Törvényszék összetévesztette a Generics (UK) és társai ítélet 36–39. pontjában meghatározott, a „potenciális verseny” fennállásának értékelésekor alkalmazandó kritériumokat azokkal a bizonyítékokkal, amelyeket annak megállapításához kell előterjeszteni, hogy e kritériumok teljesülnek‑e, és amelyek a szóban forgó piac típusától függően változhatnak.
100. Ehelyett a Törvényszéknek először is meg kellett volna állapítania, hogy az érintett vállalkozás potenciális versenytársnak tekinthető‑e, azáltal, hogy a bolgár gázpiacokra való belépésének tényleges lehetőségeit az e piacok sajátos összefüggéseiben releváns objektív és szubjektív bizonyítékokra támaszkodva értékeli. Másodszor, a jelen indítvány 87. és 88. pontjában ismertetett körülményeket alapul véve kellett volna az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés iránti kérelem komolyságát értékelnie. A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy az első és a második jogalapnak helyt kell adni, amennyiben a Törvényszék helytelen jogi mércét alkalmazott, amikor a Bizottságot annak bizonyítására kötelezte, hogy az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférést kérő harmadik személy megfelelt a Generics (UK) és társai ítéletből levezetett kritériumoknak.
3.      A negyedik és ötödik jogalap
101. A negyedik jogalap a Törvényszéknek a BEH‑csoport azon kifogásával kapcsolatos értékelésére vonatkozik, amelyben a BEH‑csoport azt állította, hogy az Overgas által 2010‑ben és 2011‑ben az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés iránt benyújtott kérelmek címzettje a Transgaz volt, és ezért azt, ahogyan e kérelmeket kezelték, nem lehetett a BEH‑csoportnak betudni. Az ötödik jogalap a Bulgargaz és az Overgas között 2013. január 31‑én létrejött, az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférésre vonatkozó szerződés (a továbbiakban: hozzáférési megállapodás) időtartamának értékelésére vonatkozik.
a)      A felek érvei
102. A negyedik jogalappal a Bizottság a megtámadott ítélet 334. pontját kifogásolja. Úgy véli, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte a megtámadott határozatot, amikor a Bulgargaznak tulajdonította az Overgas által a Transgazhoz az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés iránt benyújtott kérelem elutasítását. Ötödik jogalapjával a Bizottság a megtámadott ítélet 419. és 443. pontjában foglalt következtetést vitatja. A Törvényszék először is megállapította, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a hozzáférési megállapodás eredeti három hónapos időtartama alkalmas volt arra, hogy kiszorító hatásokat váltson ki a bolgár gázellátási piacokon azáltal, hogy megnehezítette az Overgas számára az ezen piacokra való belépést, másodszor pedig, hogy a szerződés meghosszabbításának feltételei bizonytalan helyzetbe hozták az Overgast. Konkrétabban, a Bizottság hozzáteszi, hogy a Törvényszék nem kötelezhette őt a megbeszélésekkel egyidejű olyan bizonyítékok előterjesztésére, amelyek alkalmasak annak bizonyítására, hogy az Overgas ezen időpontban úgy vélte, hogy ezen időszak megakadályozta őt abban, hogy potenciális ügyfelekkel szerződéseket kössön.
103. A BEH‑csoport vitatja a Bizottság érveit.
b)      Értékelés
1)      Az elfogadhatóságról
104. Az ötödik jogalap első részében a Bizottság a hozzáférési megállapodás eredeti három hónapos időtartamának és meghosszabbítási feltételeinek értékelésével kapcsolatos téves jogalkalmazásra hivatkozik.
105. E tekintetben megjegyzem, hogy az EUMSZ 256. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből, az Európai Unió Bírósága alapokmánya 58. cikkének első bekezdéséből, valamint a Bíróság eljárási szabályzata 168. cikke (1) bekezdésének d) pontjából következik, hogy a fellebbezésben pontosan meg kell jelölni a hatályon kívül helyezni kért ítélet kifogásolt részeit, valamint az e kérelmet konkrétan alátámasztó jogi érveket, különben a fellebbezés vagy az érintett jogalap elfogadhatatlan.(55)
106. Az ötödik jogalap első részét illetően a Bizottság csupán megtámadott határozat bizonyos részeit ismétli meg elvont módon, anélkül, hogy magyarázatot adna arra, miért tartja tévesnek a Törvényszék azok vizsgálata során elvégzett értékelését. Ezért úgy vélem, hogy az ötödik jogalap érvelésének ezen része nem felel meg a jelen indítvány 105. pontjában meghatározott követelményeknek, és azt el kell utasítani.
2)      Értékelés
107. A negyedik jogalappal a Bizottság lényegében azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a megtámadott határozat a BEH‑csoportot tette felelőssé az Overgas által 2010‑ben és 2011‑ben az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés iránt a Transgazhoz intézett kérelmek elutasításáért. Az ötödik jogalap második részében a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék azon következtetését, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a hozzáférési megállapodás eredeti időtartama alkalmas volt arra, hogy kiszorító hatásokat váltson ki, tévesen alapozta arra, hogy a Bizottság nem nyújtott be e megállapodással kapcsolatos megbeszélésekkel egyidejű írásbeli bizonyítékokat.
108. Úgy vélem, hogy mindkét érv a megtámadott ítélet téves értelmezésén alapul.
109. Először is, a Törvényszék által a megtámadott ítélet 334. pontjában helybenhagyott kifogás az Overgas által 2010‑ben és 2011‑ben az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés iránt benyújtott kérelmek általános elbírálási módjára vonatkozott, és nem arra a kérdésre, hogy azok elutasítása közvetlenül a Bulgargaznak tulajdonítható‑e. Másodszor, a Törvényszéknek a hozzáférési megállapodás eredeti időtartamára vonatkozó megállapítása nem kizárólag az érintett időszakból származó bizonyítékok hiányán alapult, hanem olyan ténybeli megállapításokon is, amelyeket a Bizottság nem vitat. Ezenkívül, tekintettel arra a nem vitatott megállapításra, hogy e ténymegállapítások szorosan kapcsolódtak az Overgasnak az időtartammal kapcsolatos kifogására, nem tűnik túlzottnak, hogy a Törvényszék bizonyítékokat követeljen meg, ideértve – de nem kizárólagosan – a megállapodással kapcsolatos megbeszélésekkel egyidejű és e ténymegállapításokat alátámasztó bizonyítékokat.
110. A fentiek alapján úgy vélem, hogy a negyedik és ötödik jogalapot el kell utasítani.
4.      A hatodik jogalapról
111. A hatodik jogalap az 1. sz. romániai gázvezeték használatának feltételeit tartalmazó 2005. évi megállapodás újratárgyalását érinti, és három érvcsoportot tartalmaz, amelyek a következőkre vonatkoznak: i. e megállapodás kormányközi jellege; ii. a Bulgargaz magatartásának bizonyító ereje az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés megtagadásának megállapítása szempontjából; valamint iii. az újratárgyalás időtartama.
a)      A felek érvei
112. A Bizottság először is azt állítja, hogy a megtámadott ítélet megsértette az indokolási kötelezettséget. Másodszor, a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék elferdítette a megtámadott határozatot, amikor megállapította, hogy e határozat tévesen állapította meg, hogy a 2005. évi megállapodás újratárgyalása részeként lefolytatott kormányközi tárgyalások az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés megtagadásának minősültek, és e megbeszéléseket a Bulgargaznak tulajdonította (a megtámadott ítélet 483. és 687. pontja). Harmadszor, a Bizottság vitatja, hogy ezen újratárgyalás kormányközi jellege és célja megkérdőjelezhetné a BEH‑csoportnak a fel nem használt kapacitás felszabadításának elmulasztásáért való felelősségét (a megtámadott ítélet 511., 542. és 529–539. pontja). Negyedszer, a Bizottság azzal érvel, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a Bulgargaznak a 2005. évi megállapodás újratárgyalása során tanúsított magatartása nem sértette meg az EUMSZ 102. cikket (a megtámadott ítélet 547., 549., 572., 688. és 689. pontja). Ötödször, a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a BEH‑csoport nem felelős az újratárgyalás elhúzódásáért (a megtámadott ítélet 650–687. pontja).
113. A BEH‑csoport vitatja a Bizottság érveit.
b)      Értékelés
1)      Előzetes megjegyzések a hatodik jogalap hatásos jellegéről
114. A Törvényszék a megtámadott ítélet 489. pontjában lényegében azt állapította meg, hogy az ügyiratból nem tűnik ki egyértelműen, hogy a 2005. évi megállapodás újratárgyalásáról szóló megbeszélések során harmadik személyek konkrét kérelmeket terjesztettek elő a BEH‑csoporthoz az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés iránt, vagy hogy a Transgaz ilyen kérelmekről tájékoztatta volna a BEH‑csoportot, vagy azokat továbbította volna neki. Meg kell jegyezni továbbá, hogy nem bizonyított, hogy a Transgaz maga is tervezte volna a bolgár gázellátási piacokra való belépést.
115. Ezzel összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy kizárólag a Törvényszéknek van hatásköre a releváns tények megállapítására és értékelésére, valamint a bizonyítékok értékelésére. E tényeknek és bizonyítékoknak az értékelése tehát – azok elferdítésének esetét kivéve – nem minősül jogkérdésnek, amely fellebbezés keretében a Bíróság felülvizsgálata alá tartozna.(56)
116. Másodszor, a megtámadott határozatban a Bizottság úgy döntött, hogy a Bronner ítélet 41. pontjában meghatározott kritériumokat alkalmazva vizsgálja meg a Bulgargaznak az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatos magatartását annak megállapítása érdekében, hogy e magatartás összeegyeztethető‑e az EUMSZ 102. cikkel.(57) E kritériumok egyike az, hogy a hozzáférés megtagadásának alkalmasnak kell lennie arra, hogy a hozzáférést kérő jogalany részéről az érintett piacon minden versenyt megszüntessen.(58) A megtámadott ítéletben a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a 2005. évi megállapodás újratárgyalásáról szóló megbeszélések során harmadik személy nem nyújtott be az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés iránt konkrét kérelmet. Ezt a ténymegállapítást a fellebbezési szakaszban megállapítottnak kell tekinteni. Ebből következik, hogy e megbeszélések nem alkalmasak a megtámadott határozat szempontjából az EUMSZ 102. cikk értelmében vett visszaélés megállapítására. Más szavakkal, mivel a megtámadott határozatból egyértelműen kitűnik, hogy a Bulgargaz magatartását kizárólag a Bronner teszt alapján vizsgálták, az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés iránt azonosított szervezet által benyújtott konkrét kérelem hiányában nem állapítható meg az e teszt alkalmazásából eredő visszaélés.
117. A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a hatodik jogalap hatástalan, mivel – feltételezve, hogy megalapozott – nem lenne ténylegesen hatással a BEH‑csoport magatartásának a Bronner teszt alapján történő értékelésére. Mindazonáltal a teljesség kedvéért megvizsgálom, hogy e jogalap megalapozott‑e.
2)      A megtámadott ítélet indokolása
118. A Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék nem fejtette ki, hogy a megtámadott ítéletben a negyedik jogalap első „aljogalapjának” nyolc részére vonatkozó érvelése – amely kifejezetten a 2005. évi megállapodás újratárgyalásáról szóló megbeszéléseket vizsgálta – hogyan támasztotta alá azt a megállapítást, hogy a Bizottság nem bizonyította a BEH‑csoport EUMSZ 102. cikk alapján amiatt fennálló felelősségét, hogy nem biztosított a Transgaz számára hozzáférést az 1. sz. romániai gázvezetékhez.
119. Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott ítélet indokolásából világosan és egyértelműen ki kell tűnnie a Törvényszék érvelésének oly módon, hogy lehetővé tegye a címzett számára, hogy megismerje a hozott határozat indokait, és a Bíróságnak, hogy a bírósági felülvizsgálatot gyakorolja.(59)
120. A jelen jogalap a 2005. évi megállapodás újratárgyalásáról szóló megbeszélésekre vonatkozik. A megtámadott ítélet vonatkozó részeiben a Törvényszék a BEH‑csoport által előterjesztett különböző kifogásokat elemezte. E kifogások a megtámadott határozat azon preambulumbekezdéseinek vitatására irányultak, amelyekben a Bizottság megállapította, hogy a Bulgargaz nem adta vissza az 1. sz. romániai gázvezeték fel nem használt kapacitását, amikor a Transgaz ezt kérte tőle, vagy e kapacitás visszaadását feltételekhez kötötte (a megtámadott ítélet 487. pontja). Konkrétabban, ezen újratárgyalással összefüggésben a Bizottság megállapította, hogy a Bulgargaz által a Transgaz számára azt megelőzően előírt feltételek, hogy hozzájárult volna az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásának visszaadásához, megsértették az EUMSZ 102. cikket.
121. Ezért a BEH‑csoport érveinek helyt adva a Törvényszék ennek megfelelően arra a következtetésre jutott, hogy a megtámadott határozat nem bizonyította, hogy a Bulgargaznak az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatos magatartása a hozzáférés olyan megtagadásának minősül, amely az EUMSZ 102. cikk hatálya alá tartozhat. Ennek megfelelően a Törvényszék e tekintetben nem sértette meg az indokolási kötelezettségét, és ezt az érvet el kell utasítani.
3)      A megtámadott határozat állítólagos elferdítéséről
122. Úgy tűnik, hogy a Bizottság a megtámadott határozat elferdítésére hivatkozott, azt állítva, hogy a negyedik jogalap első „aljogalapja” nyolcadik részének helyt adva (a megtámadott ítélet 687. pontja) a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a 2005. évi megállapodás újratárgyalása keretében folytatott megbeszélések önmagukban az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés megtagadásának minősültek.
123. A BEH‑csoport azon érve, amelyet a Törvényszék a megtámadott ítélet 483. pontjának második mondatában foglalt össze, és amelynek ezen ítélet 687. pontjában helyt adott, annak megállapítására irányult, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban tévesen állapította meg, hogy a 2005. évi megállapodás újratárgyalásával kapcsolatos kormányközi tárgyalások az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés megtagadásának minősültek, és hogy a Bulgargaz nem járt el konstruktív módon a 2005. évi megállapodással kapcsolatos tárgyalások során. Ennek következtében úgy tűnhet, hogy a Törvényszék valóban helyt adott azon érvnek, miszerint e kormányközi tárgyalások önmagukban az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés megtagadásának minősültek.
124. A megtámadott ítélet ezen részét összefüggésében kell érteni és értelmezni. E tekintetben különösen azt állapítom meg, hogy ezen ítélet 483. pontjának első mondata egyértelműen kimondja, hogy a BEH‑csoport érvelésének lényege – amelyet a Bolgár Köztársaság támogat – a 2005. évi megállapodás újratárgyalásával kapcsolatos megbeszélések bizonyító erejének vitatása. Ezt megerősíti a Törvényszék által ezt követően elvégzett elemzés, amely lényegében három különálló kifogás vizsgálatából áll,(60) amelyek annak megállapítására irányultak, hogy semmi nem utalt arra, hogy e tárgyalásokból arra lehetne következtetni, hogy a BEH‑csoport visszaélésszerűen megtagadta volna az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférést.
125. A fentiekre tekintettel, és a megtámadott ítélet 483. pontja egyértelműségének hiánya ellenére ebből az következik, hogy a Törvényszék szükségszerűen úgy értelmezte és elemezte a negyedik jogalap első „aljogalapjának” nyolcadik részét, hogy a BEH‑csoport vitatta a Bizottság által a megtámadott határozatban figyelembe vett azon álláspontot, miszerint a 2005. évi megállapodás újratárgyalásában való részvétele bizonyíthatta az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés megtagadását vagy indokolatlan késleltetését.
126. E tekintetben megjegyzem, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság kétségtelenül úgy ítélte meg, hogy a Bulgargaz 2005. évi megállapodás újratárgyalása keretében folytatott megbeszélések során tanúsított magatartása olyan körülménynek minősült, amelyet figyelembe kellett venni az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés megtagadásának a Bronner teszt fényében történő minősítése során.
127. Következésképpen el kell utasítani a Bizottságnak a megtámadott határozat elferdítésére alapított jogalapját.
4)      Értékelés
128. A Bizottság három kifogást terjeszt elő annak bizonyítására, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a 2005. évi megállapodás újratárgyalása alapján nem állapítható meg a BEH‑csoport EUMSZ 102. cikk szerinti versenyellenes magatartása. E három kifogást: i. a 2005. évi megállapodás újratárgyalásának állítólagos kormányközi jellegét; ii. a Bulgargaz tárgyalások során tanúsított magatartását; valamint iii. a tárgyalások időtartamát külön‑külön vizsgálom meg.
i)      A 2005. évi megállapodás újratárgyalásának állítólagos kormányközi jellegéről
129. A Bizottság vitatja a megtámadott ítélet 542. pontjában szereplő azon megállapítást, miszerint a 2005. évi megállapodás újratárgyalásáról szóló megbeszéléseket kormányközi szinten kezdeményezték és folytatták le, és ezeket a megbeszéléseket tehát nem lehet a Bulgargaznak tulajdonítani. E tekintetben a Bizottság álláspontja alátámasztására három érvet hoz fel: a 2005. évi megállapodás jogi minősítése, az újratárgyalás célja, valamint a bulgáriai gázellátás biztonságának központi jellege.
–       A 2005. évi megállapodás „kormányközinek” minősítése
130. A Törvényszék a 2005. évi megállapodást a megtámadott ítélet 494–510. pontjában vizsgálta meg. Az 511. pontban lényegében megállapította, hogy e megállapodás kormányközi jellegű. A Bizottság vitatja ezt a megállapítást, azzal érvelve, hogy a 2005. évi megállapodás magánfelek között létrejött kereskedelmi megállapodásnak minősül, és amennyiben arra a 2003. évi kormányközi megállapodás adott felhatalmazást, az utóbbi nem határozta meg a tartalmát.
131. A kérdés a 2005. évi megállapodás jogi jellegére vonatkozik, valamint arra, hogy kormányközi megállapodásnak tekinthető‑e. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a kormányközi megállapodásokat általában államok közötti megállapodásokként határozzák meg, szemben a magánszemélyek, egyesületek, a nemzeti jog hatálya alá tartozó köz‑ vagy magánintézmények, illetve nemzetközi szervezetek között létrejött vagy velük kötött megállapodásokkal.(61)
132. A jelen ügyben azon érvelés, amely alapján a Törvényszék arra a következtetésre jutott, hogy a 2005. évi megállapodás kormányközi jellegű, többek között a következő megfontolásokon alapul. Először is, a 2005. évi megállapodást a 2003. évi kormányközi megállapodás alapján kötötték meg, amely a Bolgár Köztársaság és Románia közötti együttműködés kulcsfontosságú eleme volt gázágazatban (a megtámadott ítélet 502. pontja). Másodszor, a 2005. évi megállapodás újratárgyalása kormányközi együttműködésre utalt, mivel az újratárgyalást a 2003. évi kormányközi megállapodás keretében előírt kormányközi együttműködés keretében kezdeményezték (a megtámadott ítélet 505. és 506. pontja). Harmadszor, az újratárgyalási folyamatba rendszeresen bevonták a kormányzati hatóságokat (a megtámadott ítélet 506–510. pontja).
133. A fentiekre tekintettel megjegyzem, hogy azok a különböző tényezők, amelyeket a Törvényszék figyelembe vett annak megállapításakor, hogy a 2005. évi megállapodás kormányközi jellegű volt, nem felelnek meg a jelen indítvány 131. pontjában említett meghatározásnak. Ezenkívül, amint az a megtámadott ítélet 14. pontjából egyértelműen kitűnik, a 2005. évi megállapodás valójában két vállalat, nevezetesen a Transgaz és a Bulgargaz között létrejött kereskedelmi megállapodás volt.
134. Következésképpen a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a 2005. évi megállapodás kormányközi jellegű volt, és a Bizottság ezen érvének helyt kell adni.
–       Az újratárgyalás célja és a Bulgargaz közüzemi szolgáltatói szerepe
135. A megtámadott ítéletben a Törvényszék megállapította, hogy a 2005. évi megállapodás újratárgyalásának célja többek között az volt, hogy eloszlassa a Bizottságnak a Romániával szemben indított jogsértési eljárás keretében felmerült aggályait (528. pont). Továbbá megjegyezte, hogy Bulgária gázellátásának biztonsága és az 1. sz. romániai gázvezeték jelentősége központi kérdés volt e megállapodás újratárgyalása során, ami megmagyarázza a bolgár hatóságok erőteljes szerepvállalását ezekben a megbeszélésekben. A Bizottság azt állítja, hogy e megfontolások nem igazolhatják azt, hogy a BEH‑csoport nem felelt meg az EUMSZ 102. cikk szerinti, az 1. sz. romániai gázvezeték fel nem használt kapacitásának felszabadítására vonatkozó kötelezettségeinek.
136. A megtámadott ítéletben azonban semmi nem utal arra, hogy a Törvényszék úgy ítélte volna meg, hogy a 2005. évi megállapodás újratárgyalásának célja – nevezetesen a Bizottság Romániával szemben indított jogsértési eljárás keretében felmerült aggályainak eloszlatása és Bulgária gázellátása biztonságának biztosítása – igazolhatná azt, hogy a BEH‑csoport nem teljesítette az EUMSZ 102. cikk szerinti kötelezettségeit.
137. Ehelyett a BEH‑csoportnak elsősorban a 2005. évi megállapodás újratárgyalásának céljával, másodsorban pedig a Bulgargaz közüzemi szolgáltatói szerepével kapcsolatos kifogásai arra irányultak, hogy vitassa az újratárgyalással kapcsolatos megbeszélések bizonyító erejét, annak megállapítása érdekében, hogy állítólag megsértették az EUMSZ 102. cikket. E kifogások elsősorban a bolgár és román hatóságok erőteljes szerepvállalásának és befolyásának, valamint a Bulgargaz kisebb befolyásának bizonyítására irányultak.
138. Így a Törvényszék kizárólag ebben az értelemben adott helyt e kifogásoknak, aminek következtében a Bizottság ezen érveit el kell utasítani.
139. A fentiekből következik, hogy a Bizottság által a Törvényszék 2005. évi megállapodás újratárgyalásáról szóló megbeszélések bizonyító erejére vonatkozó értékelésének vitatása érdekében felhozott három érvre tekintettel – figyelembe véve az újratárgyalás jellegét és céljait – csak az azt kifogásoló érvnek kell helyt adni, hogy e megállapodást tévesen „kormányközi jellegűnek” minősítették. Ahhoz azonban, hogy ezen érv hatásos legyen, még mindig meg kell állapítani, hogy a Bulgargaz újratárgyalás során tanúsított magatartása megsértette‑e az EUMSZ 102. cikket.
ii)    A Bulgargaz újratárgyalás során tanúsított magatartása
140. A Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság tévesen hivatkozott a Bulgargaz által a 2005. évi megállapodás módosításának elfogadását megelőzően előírt feltételekre annak érdekében, hogy az ellátás megtagadását rója fel a Bulgargaznak (a megtámadott ítélet 543–648. pontja). A megtámadott ítélet hivatkozik a következő, a Bulgargaz által e tekintetben támasztott három feltételre: i. az 1. sz. romániai gázvezeték használatának feltételeire vonatkozó számos dokumentum rendelkezésre bocsátásának előírása; ii. a Transgaz arra való kötelezése, hogy 2016 végéig garantáljon a Bulgargaz számára bizonyos kapacitást ezen a gázvezetéken; valamint iii. a fel nem használt kapacitás felszabadításának a 2005. évi megállapodásban előírt rögzített éves díj csökkentésétől való függővé tétele (a megtámadott ítélet 545. pontja). A Bizottság azzal érvel, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor helytelenül alkalmazta azokat a különböző kivételeket – a kereskedelmi érdekek védelme, az állami cselekvés és az ellátás biztonsága –, amelyekre a Bulgargaz e feltételek előírásának igazolása érdekében hivatkozott.
–       Az elfogadhatóságról
141. A Bulgargaz 2005. évi megállapodás újratárgyalásáról szóló megbeszélések során tanúsított magatartásának értékelése lényegében a tények Törvényszék általi értékelésének körébe tartozik, amelyet a Bíróság nem vizsgálhat felül.(62) Mindazonáltal, amennyiben a Bizottság a különböző jogi kritériumok Törvényszék általi alkalmazásával kapcsolatos téves jogalkalmazásra hivatkozik, érvei e tekintetben elfogadhatók, ezért azokat meg kell vizsgálni.(63)
–       Értékelés
–        A kereskedelmi érdekek védelme
142. A megtámadott ítélet 547. és 594. pontjában a Törvényszék a Generics (UK) és társai ítéletet vette alapul, amely lényegében kimondja, hogy lehetővé kell tenni az erőfölényben lévő vállalkozás számára, hogy védelmezze a saját kereskedelmi érdekeit, amennyiben azokat támadják, és hogy észszerű mértékben olyan cselekményeket végezzen, amelyeket a kereskedelmi érdekeinek védelme szempontjából hasznosnak ítél.
143. A Bizottság csupán elvont módon vonja kétségbe az e kivételre való hivatkozást, anélkül, hogy megmagyarázná, miért kell azt ténylegesen tévesnek tekinteni. Ennek megfelelően érve kizárólag azon az előfeltevésen alapul, hogy a Generics (UK) és társai ítélet nem igazolhat versenyellenes magatartást. A megtámadott ítélet azonban nem ilyen megállapításon alapul. A Törvényszék csupán a kereskedelmi érdekek védelmére vonatkozó kivételre hivatkozik annak kifejtése érdekében, hogy mely okok alapján ítélte úgy, hogy a jelen indítvány 140. pontjában említett, a Bulgargaz által benyújtott kérelmek a jelen ügyben elfogadhatók. A Bizottság érvelésének szemléltetéseként mindenekelőtt a C Energy helyzetére hivatkozik. Nem vitatott azonban, hogy e vállalkozás helyzete irreleváns volt a Bulgargaz és a Transgaz által a 2005. évi megállapodás újratárgyalásáról folytatott megbeszélések összefüggésében.(64)
144. A fentiekre tekintettel a Bizottság érvei nem kellően egyértelműek és pontosak ahhoz, hogy lehetővé tegyék a Bíróság számára a jogszerűségi felülvizsgálat elvégzését,(65) ezért azokat el kell utasítani.
–        Állami cselekvés
145. A Törvényszék megállapította, hogy a Bulgargaz releváns piacokon tanúsított magatartását jelentősen korlátozták a bolgár hatóságok által a Bulgargazzal mint Bulgária egyetlen közüzemi szolgáltatójával szemben előírt kötelezettségek (a megtámadott ítélet 571. pontja), ami az „állami cselekvésre” alapított kivétel alapján mentesíthette a Bulgargazt a felelősség alól. A Bizottság vitatja ezeket a megállapításokat, és azt állítja, hogy a Törvényszék nem alkalmazta az e kivételre vonatkozó szigorú korlátozásokat. Konkrétabban, először is azt állítja, hogy a Törvényszék nem állapította meg, hogy a szabályozási keret megkövetelte volna a Bulgargaztól, hogy ne szabadítson fel bizonyos kapacitást az 1. sz. romániai gázvezetéken, másodszor pedig azt, hogy a Bulgargaz ellátásbiztonság biztosítására vonatkozó jogi kötelezettségei sem követelték meg tőle, hogy ne szabadítsa fel ezt a kapacitást.
146. Megjegyzem, hogy a Bizottság nem hoz fel egyetlen konkrét érvet sem annak bizonyítására, hogy az „állami cselekvésre” alapított kivételhez kapcsolódó feltételek a jelen ügyben ténylegesen nem teljesültek. Következésképpen az e kérdésre vonatkozó érvelését el kell utasítani.
–        Az ellátás biztonsága
147. A Törvényszék megállapította, hogy a jogsértés időszakában a Bulgargaz a bolgár gázellátási piacokon olyan közszolgáltatási engedély alapján működött, amely számos kötelezettséget írt elő vele mint Bulgária gázellátásának biztonságát biztosító egyedüli üzemeltetővel szemben (a megtámadott ítélet 549. pontja). A Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék nem bizonyította, hogy az 1. sz. romániai gázvezeték fel nem használt kapacitása felszabadításának megtagadása bármilyen módon befolyásolhatta volna Bulgária gázellátását.
148. Megjegyzem, hogy a Bizottság e rendkívül rövid érvelésének alátámasztására a C Energy és az Overgas által benyújtott hozzáférési kérelemre hivatkozik. Mindazonáltal nem vitatott, hogy a Törvényszék a 2005. évi megállapodás újratárgyalására vonatkozó értékelése keretében nem vette figyelembe ezeket az egyedi kérelmeket.
149. Ennek következtében ezt az érvet, akárcsak a Bulgargaz 2005. évi megállapodás újratárgyalása során tanúsított magatartására vonatkozó teljes érvelést is, el kell utasítani.
iii) A tárgyalások időtartama
150. Ami a tárgyalások időtartamára vonatkozó harmadik kifogást illeti, a Törvényszék a megtámadott ítélet 652. pontjában határozta meg elemzésének hatályát, kijelentve, hogy „a 2005. évi megállapodás újratárgyalásának időtartama a Bizottság által a versenyellenes stratégia fennállásának bizonyítása érdekében hivatkozott bizonyítéknak minősül, amely stratégiáról megállapította, hogy azt a felperesek fogadták el”. Mindazonáltal a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy ezen újratárgyalás időtartama a Bulgargaznak tulajdonítható, amit a Bizottság vitatott.
151. E tekintetben elegendő megjegyezni, hogy a Bulgargaz magatartásának a tárgyalások időtartamára gyakorolt hatása kizárólag a tényállás értékelésének kérdése, és ezért a fellebbezési eljárás keretében nem tartozik a Bíróság hatáskörébe.(66)
152. A fenti indokok összességére tekintettel a hatodik jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
B.      A szállítási hálózathoz és a chireni tárolóhoz való hozzáférés
1.      A hetedik jogalapról
153. A hetedik jogalap a bolgár szállítási hálózathoz való hozzáférés jogára vonatkozik. A Törvényszék lényegében megállapította, hogy a Bulgartransgaz 2010. szeptember 29. és 2012. december 31. között megakadályozta, korlátozta és késleltette harmadik személyeknek az említett szállítási hálózathoz való hozzáférését. Mindazonáltal arra a következtetésre jutott, hogy a Bizottság egyrészt nem bizonyította azt, hogy e magatartás alkalmas volt a verseny korlátozására a bolgár gázellátási piacokon, másrészt pedig azt, hogy e magatartás 2012. december 31. után is folytatódott.
a)      A felek érvei
154. A Bizottság először is azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy bár a Bizottság bizonyította, hogy 2010. szeptember 29. és 2012. december 31. között a Bulgartransgaz nem teljesítette szabályozási kötelezettségeit, amikor megakadályozta, korlátozta és késleltette harmadik személyeknek a szállítási hálózathoz való hozzáférését, azt nem bizonyította, hogy e magatartás ténylegesen – és nem csupán elméletileg – korlátozhatta a versenyt, mivel abban az időben az érintett vállalkozások nem fértek hozzá az 1. sz. romániai gázvezetékhez (a megtámadott ítélet 951–954. pontja). E tekintetben az Overgas által támogatott Bizottság azt állítja, hogy a downstream visszaélés megállapítása nem feltétlenül jelenti azt, hogy az upstream kapacitáshoz való hozzáférés megtagadása szintén jogellenesnek minősül és ugyanazon gazdasági szereplőnek tulajdonítható. A Bizottság másodszor azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a megtámadott határozatban szereplő azon megállapítás, miszerint a Bulgartransgaz 2013 tekintetében nem biztosított az Overgas számára kielégítő hozzáférést a szállítási hálózathoz, kizárólag azon a tényen alapult, hogy e hozzáférés az Overgas számára ugyanazon időszakban az 1. sz. romániai gázvezetékhez biztosított, állítólagosan korlátozott hozzáféréshez volt kötve. Ennek következtében, mivel a Törvényszék megállapította, hogy az 1. sz. romániai gázvezetékhez való ilyen hozzáférés nem volt korlátozott, azon következtetése is téves volt, hogy a szállítási hálózathoz való hozzáférés sem volt korlátozott (a megtámadott ítélet 874–878. és 880. pontja). Ezenfelül a Bizottság fenntartja, hogy amennyiben a Törvényszéknek az 1. sz. romániai gázvezetékhez az Overgas számára 2013‑ban biztosított hozzáférésre vonatkozó megállapítását az első jogalapban felhozott indokok alapján hatályon kívül helyezik, az ugyanazon időszak tekintetében a szállítási hálózattal kapcsolatos indokolását logikusan szintén hatályon kívül kell helyezni.
155. A BEH‑csoport először is azt állítja, hogy a Bizottságnak a 2010. szeptember 29. és 2012. december 31. között a szállítási hálózathoz biztosított hozzáféréssel kapcsolatos érvei megalapozatlanok, amennyiben az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés megtagadását nem a BEH‑csoport, hanem a Transgaz okozta. Ilyen körülmények között mindkét érintett vállalkozás, nevezetesen az Overgas és a Toplofikacia Razgrad(67) a Bulgartransgaznak fel nem róható okból semmiképpen sem férhetett volna hozzá a bolgár gázpiacokhoz, még akkor sem, ha rendszeres hozzáférést biztosítottak volna a szállítási hálózathoz. A BEH‑csoport ennek megfelelően azt állítja, hogy a Bulgartransgaz szállítási hálózathoz való hozzáféréssel kapcsolatos magatartása végső soron nem volt alkalmas arra, hogy tényleges – nem pusztán hipotetikus – kiszorító hatásokat fejtsen ki e piacokon. Másodszor, a BEH‑csoport azt állítja, hogy a Bizottságnak a szállítási hálózathoz 2013‑tól kezdődően biztosított hozzáféréssel kapcsolatos érvei elfogadhatatlanok és hatástalanok, mivel a Bizottság kereszthivatkozásokat tesz az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatos első jogalapra, anélkül hogy a szállítási hálózathoz való hozzáféréssel összefüggésben releváns érvet hozna fel.
b)      Értékelés
1)      A szállítási hálózathoz való hozzáférés 2010. szeptember 29. és 2012. december 31. között
156. A Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság bizonyította, hogy a Bulgartransgaz 2010. szeptember 29. és 2012. december 31. között megakadályozta, korlátozta és késleltette az Overgas és a Toplofikacia Razgrad szállítási hálózathoz való hozzáférését (a megtámadott ítélet 949. és 950. pontja). A Törvényszék azonban megállapította, hogy még ha a Bulgartransgaz e két vállalkozás számára kielégítő hozzáférést is biztosított volna e szállítási hálózathoz, azok nem léphettek volna be a bolgár gázellátási piacokra, mivel a BEH‑csoportnak fel nem róható okokból korábban nem fértek hozzá az 1. sz. romániai gázvezetékhez. Ezen körülmények között a Törvényszék megállapította, hogy a Bulgartransgaz szállítási hálózathoz való hozzáféréssel kapcsolatos magatartása nem volt alkalmas arra, hogy tényleges – nem pusztán hipotetikus – kiszorító hatásokat fejtsen ki e piacokon (a megtámadott ítélet 949. és 950. pontja). A Bizottság vitatja ezt a következtetést, azzal érvelve, hogy a Törvényszék nem a megfelelő jogi tesztet alkalmazta. Véleménye szerint azt a kérdést kellett volna feltenni, hogy a szóban forgó magatartás objektíve alkalmas volt‑e a verseny korlátozására, és nem azt, hogy bizonyítható‑e, hogy ilyen hatások ténylegesen bekövetkeztek.
157. Előzetesen meg kell jegyezni, hogy a Törvényszék elemzését a Bíróság ítélkezési gyakorlatának összefüggésébe helyezte, amely szerint lényegében ahhoz, hogy a versenykorlátozó gyakorlat fogalma alá tartozó magatartás visszaélésszerűnek minősüljön, e magatartásnak alkalmasnak kell lennie a verseny korlátozására, és különösen arra, hogy kiváltsa a kifogásolt kiszorító hatásokat. Az ilyen értékelés során figyelembe kell venni valamennyi releváns tényt.(68) A Törvényszék ezenkívül megjegyezte, hogy e kiszorító hatások nem lehetnek pusztán hipotetikusak. Következésképpen a Bizottság nem hivatkozhat azokra a hatásokra, amelyeket a szóban forgó magatartás gyakorolhat vagy gyakorolhatott volna, amennyiben olyan meghatározott, különleges körülmények következtek vagy következnek be, amelyek a magatartás megvalósításának időpontjában nem voltak jellemzőek a piacra, és amelyek bekövetkezése ezen időpontban kevéssé tűnt valószínűnek.(69)
158. A jelen ügyben a bolgár gázpiacok szervezése tekintetében nem vitatott, hogy a szállítási hálózat az 1. sz. romániai gázvezetékhez képest downstream helyezkedik el, mivel Bulgária gázellátása szinte teljes mértékben az orosz gáz behozatalától függött (a megtámadott ítélet 6. pontja), és az 1. sz. romániai gázvezeték volt az egyetlen lehetséges útvonal a gáz Oroszországból történő szállítására (a megtámadott ítélet 10. pontja).
159. Ennek következtében felmerül a kérdés, hogy annak megállapításához, hogy a Bulgartransgaz szállítási hálózathoz való hozzáféréssel kapcsolatos magatartása visszaélésszerűnek minősíthető‑e, amennyiben alkalmas volt arra, hogy tényleges – és nem pusztán hipotetikus – kiszorító hatásokat váltson ki, a Bizottságnak azt is bizonyítania kellett, hogy az ilyen hozzáférést kérő vállalkozások korábban hozzáfértek‑e az 1. sz. romániai gázvezetékhez, vagy hogy a BEH‑csoportnak felróható okokból nem kaphattak ilyen hozzáférést.
160. E tekintetben a következőket állapítom meg.
161. Először is, amint azt a jelen indítvány 156. pontjában megjegyeztem, a Törvényszék megállapította, hogy a Bulgartransgaz által az Overgas és a Toplofikacia Razgrad részére a szállítási hálózathoz biztosított hozzáférés 2010. szeptember 29. és 2012. december 31. között nem volt kielégítő. Ezt a megállapítást a fellebbezés szakaszában nem vitatják.
162. Másodszor, a Törvényszék megállapította, hogy a Bulgargaz ellenőrizte a harmadik személyeknek az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférését, mivel a jogsértés időszakában az e gázvezetékhez hozzáférni kívánó harmadik személynek szüksége volt arra, hogy a Bulgargaz hozzájáruljon ahhoz, hogy a Transgaz a 2005. évi megállapodás 17.1. cikkének megfelelően kapacitásokat kínáljon, vagy hogy a fel nem használt kapacitásának egy részét alhaszonbérletbe adja (a megtámadott ítélet 149. pontja). Harmadszor, a Törvényszék lényegében arra is emlékeztetett, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban utalt a három érintett infrastruktúra, nevezetesen az 1. sz. romániai gázvezeték, a szállítási hálózat és a chireni tároló egymást kiegészítő jellegére (a megtámadott ítélet 1116. pontja). A szóban forgó időszakban az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés szükséges volt a gáz szállítási hálózathoz való szállításához, a szállítási hálózathoz való hozzáférés pedig szintén szükséges volt a gáz chireni tárolóba való szállításához. Konkrétabban, az 1. sz. romániai gázvezeték és a szállítási hálózat közötti kölcsönhatás tekintetében a Törvényszék megállapította, hogy a szállítási hálózathoz való hozzáférés két szakaszból álló folyamat keretében történt. Az első lépésként a Bulgartransgaznak lényegében értékelnie kellett a kérelmet, és a hozzáférési feltételekre vonatkozó írásbeli véleményt, vagy pedig indokolással ellátott elutasítást kellett előkészítenie. Kedvező vélemény esetén a második lépésként szállítási szerződést kellett ajánlania a hozzáférést kérelmezőnek, vagy indokolással ellátott elutasító döntést kellett hoznia. E második lépés szakaszában lehet szükség annak bizonyítására, hogy a hozzáférést kérelmező upstream gázellátási szerződést kötött (a megtámadott ítélet 738., 742., 746. és 749. pontja). Ezért a Bizottság szerint a Bulgartransgaz és a Bulgargaz az infrastruktúrához való harmadik személyek általi hozzáférés akadályozását, korlátozását és késleltetését képesek voltak együttesen befolyásolni, és ahhoz képesek voltak hozzájárulni (a megtámadott ítélet 1117. pontja).
163. Negyedszer, a Törvényszék megállapította, hogy az ügyiratokban semmi nem utal arra, hogy a jogsértés időszakában a Transgaz jelezte volna a Bulgargaznak, hogy harmadik személyek az 1. sz. romániai gázvezeték kapacitásához való hozzáférés iránt egyedi kérelmeket nyújtottak be. Az sem vitatott, hogy az Overgas az ilyen kérelmeket közvetlenül a Transgaznak továbbította (a megtámadott ítélet 291. és 292. pontja).
164. A fentiekből az következik, hogy először is nem bizonyított, hogy az Overgas és a Toplofikacia Razgrad 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés iránti közvetlen egyedi kérelmét továbbították volna a Bulgargaznak. Másodszor, a Bulgartransgaz a releváns időszakban megakadályozta, korlátozta és késleltette az Overgas és a Toplofikacia Razgrad szállítási hálózathoz való hozzáférését. Az sem vitatott, hogy a Bulgargaz a BEH‑csoport tagjaként szorosan kapcsolódott a Bulgartransgazhoz, és hogy az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés bizonyítása csupán nyomonkövetési eljárás volt, miután a szállítási hálózatokhoz való hozzáférést biztosító eredeti eljárás lezárult.
165. Ilyen körülmények között a jelen indítvány 157. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat nem támasztja alá azt a megállapítást, hogy a Bulgartransgaznak a szállítási hálózathoz való hozzáféréssel kapcsolatos magatartása csak abban az esetben minősülhet az EUMSZ 102. cikk megsértésének, ha megállapítást nyert, hogy az, hogy az Overgas és a Toplofikacia Razgrad nem férhet hozzá az 1. sz. romániai gázvezetékhez, a Bulgargaznak tudható be.
166. E tekintetben igaz, hogy ahhoz, hogy valamely magatartás visszaélésszerűnek minősüljön, annak kiszorító hatásai nem lehetnek pusztán hipotetikusak. A jelen ügyben azonban az, hogy a Transgaz nem továbbította az Overgasnak az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférés iránti kérelmeit, nem tekinthető olyan „meghatározott, különleges [körülménynek] […], [amely] a magatartás megvalósításának időpontjában nem [volt] jellemző] a piacra, és [amely] bekövetkezése ezen időpontban kevéssé tűnt valószínűnek”, amint az a Servizio Elettrico Nazionale és társai ítélet 70. pontjában szerepel, mivel a Transgaz e tekintetben tanúsított magatartása nem tekinthető piaci feltételnek. Következésképpen az, ahogy a Transgaz az ilyen kérelmeket kezelte, nem tekinthető olyan körülménynek, amely a szállítási hálózathoz való hozzáférés iránti kérelmek benyújtásának idején a bolgár gázpiacokon fennállt.
167. E tekintetben emlékeztetni kell továbbá arra, hogy a szállítási hálózathoz való hozzáférést kérelmező az eljárás első szakaszának lezárását követően vagy akár a szállítási hálózathoz való hozzáféréssel kapcsolatos eljárás második szakasza után és a szállítási szerződés végrehajtása előtt is még mindig hozzáférhetett az 1. sz. romániai gázvezetékhez (a megtámadott ítélet 777. pontja). A jelen ügyben tehát az 1. sz. romániai gázvezetékhez jóval azután is hozzá lehetett férni, hogy a Bulgartransgaz olyan magatartást tanúsított, amelyről a Törvényszék megállapította, hogy az 2010. szeptember 29. és 2012. december 31. között megakadályozta, korlátozta és késleltette az Overgas és a Toplofikacia Razgrad szállítási hálózathoz való hozzáférését. Ezenfelül a Bulgargaz és Bulgartransgaz erőfölényben lévő vállalkozásként különös felelősséggel tartozik azért, hogy magatartása ne csorbítsa a belső piacon a hatékony és torzulásmentes versenyt.(70) Ilyen összefüggésben azon következtetés, miszerint a Bizottság által a Bronner teszt alapján elvégzett értékelés nyomán a Bulgargaz magatartása nem sértette meg az EUMSZ 102. cikket az Overgasnak az 1. sz. romániai gázvezetékhez 2013 előtt való hozzáférésével kapcsolatban, nem értelmezhető úgy, hogy a Bulgartransgaz magatartása a szállítási hálózathoz való hozzáférés tekintetében nem minősült ilyen jogsértésnek. Elegendő megjegyezni, hogy e két vállalkozás magatartásának ilyen együttes értékelése ellentétes a Törvényszék azon megállapításával, miszerint a gázszállítási és/vagy ‑elosztó hálózatokhoz való hozzáférés biztosítására vonatkozó, a bolgár szabályozó hatóság 2007. május 14‑i Л‑2. sz. határozatával (P‑2. sz. határozat) (a DV 2007. június 8‑i 45. száma) elfogadott szabályok értelmében a Bulgartransgaz nem volt jogosult kizárólag azon az alapon akadályozni a szállítási hálózathoz kért hozzáférést, hogy a kérelem benyújtásakor nem terjesztettek elő az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférésre vonatkozó bizonyítékokat (a megtámadott ítélet 771. pontja). E tekintetben az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférésre vonatkozó bizonyítékok elviekben kizárólag az eljárás második szakaszában merültek fel (a megtámadott ítélet 770. pontja). Így a szállítási hálózathoz való hozzáférésnek az eljárás első szakaszában történő korlátozásával a Bulgartransgaz magatartása azzal a konkrét hatással járt, hogy az Overgas és a Toplofikacia Razgrad nem végezhette el a szóban forgó eljárás második szakaszát.
168. Ennek következtében a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy 2010. szeptember 29. és 2012. december 31. között a Bulgartransgaz szállítási hálózathoz való hozzáféréssel kapcsolatos magatartása nem volt alkalmas arra, hogy tényleges – és nem pusztán hipotetikus – kiszorító hatásokat váltson ki a bolgár gázpiacokon, és a Bizottság érveinek ennek megfelelően helyt kell adni.
2)      A szállítási hálózathoz való hozzáférés 2013. január 1‑jét követően
169. A Törvényszék megállapította, hogy a megtámadott határozatból egyértelműen kitűnik, hogy a Bizottság megállapítását arra alapította, hogy a szállítási hálózathoz az Overgas számára 2013 tekintetében biztosított hozzáférés kizárólag azt korlátozta, ahogy az Overgas ugyanazon év tekintetében az 1. sz. romániai gázvezetékhez hozzáfért, amiről szintén megállapította, hogy korlátozó jellegű volt. Mivel azonban a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a Bulgargaz 2013 tekintetében nem biztosított az Overgas számára kielégítő hozzáférést az 1. sz. romániai gázvezetékhez, a szállítási hálózat tekintetében is ugyanerre a következtetésre jutott (a megtámadott ítélet 874–878. és 880. pontja). A Bizottság a Törvényszék megállapításait azzal az indokkal vitatja, hogy amennyiben a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy az Overgas 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáférése kielégítő volt, szükségszerűen téves az abból levont azon következtetés, miszerint a szállítási hálózathoz való hozzáférése is kielégítő volt.
170. Meg kell jegyezni, hogy a Bizottság érvelése különösen zavaros, mivel a Bulgargaz 2013. január 1‑jétől a szállítási hálózathoz való hozzáféréssel kapcsolatban tanúsított magatartásának értékelése tekintetében téves jogalkalmazásra hivatkozik.
171. A megtámadott ítéletben a Törvényszék megállapította, hogy a megtámadott határozatban foglalt azon megállapítás, miszerint a Bulgartransgaz 2013 tekintetében nem biztosított az Overgas számára kielégítő hozzáférést a szállítási hálózathoz, kizárólag azon alapul, hogy e hozzáférés az Overgas számára 2013‑ban az 1. sz. romániai gázvezetékhez biztosított hozzáféréstől függött. A Bizottság álláspontja szerint azonban az 1. sz. romániai gázvezetékhez 2013‑ban biztosított ilyen hozzáférés önmagában visszaélésszerű volt, aminek következtében a szállítási hálózathoz biztosított hozzáférésre is ugyanezen következtetés vonatkozik. A Bizottság e kérelem igazolásaként azonban az első jogalapban ismertetett állítólagos téves jogalkalmazásra hivatkozott.
172. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az első jogalap nem az Overgas 1. sz. romániai gázvezetékhez 2013‑ban való hozzáférésének feltételeire vonatkozott. Következésképpen a Bizottság nem hivatkozhat az első jogalap keretében az Overgas szállítási hálózathoz 2013. január 1‑jétől való hozzáférésével kapcsolatos érveinek alátámasztására előterjesztett érvekre.
173. A viszonválasz szakaszában a Bizottság mindazonáltal hozzáteszi, hogy a Törvényszék a Generics (UK) és társai ítéletben foglalt tesztet, amelynek alkalmazását az első jogalap keretében vitatták, a megtámadott ítélet 418. és 419. pontjában 2013 tekintetében az Overgas 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréséről szóló megállapodásban meghatározott három hónapos időtartam értékelése tekintetében alkalmazta. E tekintetben megjegyzem, hogy a Generics (UK) és társai ítéletre pusztán általánosságban hivatkoznak, idézve ezen ítélet 154. pontját, amely nem érinti a potenciális verseny fogalmának értékelésére vonatkozó, eljárás tárgyát képező kritériumot, amelyet az első jogalap keretében vitattak.
174. A fentiekre tekintettel az Overgas szállítási hálózathoz 2013. január 1‑jétől való hozzáférésével kapcsolatos kifogást el kell utasítani.
175. A fentiekből következik, hogy a hetedik jogalapnak részben helyt kell adni, amennyiben a Törvényszék megállapította, hogy 2010. szeptember 29. és 2012. december 31. között a Bulgartransgaz szállítási hálózathoz való hozzáféréssel kapcsolatos magatartása nem volt alkalmas arra, hogy tényleges – és nem pusztán hipotetikus – kiszorító hatásokat váltson ki a bolgár gázpiacokon.
2.      A nyolcadik jogalapról
176. A nyolcadik jogalap a chireni tárolóhoz való hozzáférésre vonatkozik. A Törvényszék lényegében megállapította, hogy a Bizottság bizonyította, hogy 2010. július 30. és 2014. szeptember 19. között a Bulgartransgaz megakadályozta, korlátozta és késleltette harmadik személyeknek a chireni tárolóhoz való hozzáférését (a megtámadott ítélet 1089. pontja). Továbbá megállapította, hogy a Bizottság bizonyította, hogy e magatartás 2012. június 5. és 2014. szeptember 19. között alkalmas lehetett a verseny korlátozására a bolgár gázellátási piacokon, mivel mindkét, a chireni tárolóhoz való hozzáférést kérelmező vállalkozás hozzáférhetett a szállítási hálózathoz és/vagy az 1. sz. romániai gázvezetékhez (a megtámadott ítélet 1104. pontja). A Törvényszék azonban azt is megállapította, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy e magatartás 2010. július 30. és 2012. június 5. között alkalmas volt a verseny korlátozására, és különösen arra, hogy megakadályozza az F társaság és az Overgas belépését a bolgár gázellátási piacokra, mivel abban az időben e vállalkozások nem rendelkeztek előzetes hozzáféréssel az 1. sz. romániai gázvezetékhez (a megtámadott ítélet 1099. pontja).
a)      A felek érvei
177. A Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 1092–1103. pontjában téves jogi megállapításokat tett, amikor megállapította, hogy a 2010. július 30. és 2012. június 5. közötti időszakban a Bulgartransgaz chireni tárolóhoz való hozzáféréssel kapcsolatos magatartása nem volt alkalmas a verseny korlátozására. Ezen érv lényegében a hetedik jogalap keretében alkalmazotthoz hasonló logikán alapul, miszerint amennyiben harmadik személyek hozzáférést kértek az 1. sz. romániai gázvezetékhez és a chireni tárolóhoz, a BEH‑csoport 1. sz. romániai gázvezeték upstream piacán tanúsított, bizonyított visszaélésszerű magatartásának hiánya nem teszi pusztán hipotetikussá a Bulgartransgaz chireni tároló downstream piacához való hozzáféréssel kapcsolatos magatartásának versenyellenes hatásait. A Bizottság továbbá azt állítja, hogy az első jogalap keretében kifejtett okokból a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 1094. pontjában megállapította, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a Bulgargaz 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatos magatartása a hozzáférés olyan megtagadásának minősült, amely az EUMSZ 102. cikk hatálya alá tartozhat. Végül a Bizottság azzal érvel, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 1103. pontjában tévesen állapította meg, hogy a versenyellenes hatások kifejtése lehetőségének önmagában problematikusnak kell lennie, mivel az ítélkezési gyakorlat csak a magatartásnak a hatások előidézésére való bennerejlő alkalmasságát követeli meg.
178. A BEH‑csoport az első és a hetedik jogalapra adott válaszában előterjesztett érveire hivatkozik, amikor válaszolt a Bizottságnak az e két jogalapban kifejtettekkel azonos okokra alapított érvelésére. Ezenfelül a megtámadott ítélet 1103. pontja tekintetében a BEH‑csoport azt állítja, hogy a fellebbezés nem jelöl meg olyan pontot, amelyben a megtámadott határozat valamely elemének hatályon kívül helyezéséhez a vitatott érvelésre hivatkoztak volna, ami a fellebbezést hatástalanná és elfogadhatatlanná teszi.
b)      Értékelés
179. A Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság bizonyította, hogy 2010. július 30. és 2012. június 5. között a Bulgartransgaz megakadályozta, korlátozta és késleltette az F társaság és az Overgas chireni tárolóhoz való hozzáférését. A Törvényszék azonban a szállítási hálózattal kapcsolatos hasonló magatartás bolgár gázpiacokon gyakorolt kiszorító hatásainak értékeléséhez alkalmazottal azonos érvelést alkalmazva megállapította, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a Bulgartransgaz chireni tárolóhoz való hozzáféréssel kapcsolatos magatartása alkalmas volt a verseny korlátozására az említett piacokon, mivel az F társaság és az Overgas korábban nem rendelkezett hozzáféréssel az 1. sz. romániai gázvezetékhez, következésképpen abban az időszakban nem léphetett be az említett piacokra. A Bizottság lényegében a hetedik jogalap keretében felhozottakkal azonos érvekre hivatkozva vitatja ezt a következtetést.
180. A fentiekre tekintettel meg kell jegyezni, hogy mind a Törvényszéknek a megtámadott ítéletben kifejtett érvelése, mind pedig a Bizottságnak a fellebbezésben foglalt érvei pontosan ugyanazon indokon alapulnak, mint amelyeket a hetedik jogalap keretében hoztak fel.
181. Ezért a jelen indítvány 156–168. pontjában kifejtett okokból a nyolcadik jogalapnak helyt kell adni, anélkül hogy meg kellene vizsgálni a Bizottság által előterjesztett egyéb érveket.
C.      Egységes és folyamatos jogsértés (a kilencedik jogalap)
182. A kilencedik jogalap a Frucona ítélet(71) Törvényszék általi alkalmazására vonatkozik, és annak megállapítására irányul, hogy a Bulgartransgaznak a chireni tárolóval kapcsolatban 2012 júniusát követően tanúsított magatartására alapított egyetlen indok – hacsak a tényállás Bizottság általi értékelésének új értékeléssel történő helyettesítésével nem ferdítjük el a megtámadott határozatot – nem minősülhetett lényeges vagy akár elégséges indokolásnak, amely önmagában alkalmas lett volna arra, hogy az említett határozat rendelkező részét megalapozza.
1.      A felek érvei
183. A Bizottság először is azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mivel a Frucona ítéletben meghatározott teszt helyett a Bizottság kontra Verhuizingen Coppens ítéletben(72) meghatározott tesztet kellett volna alkalmaznia. E tekintetben a Bizottság azt állítja, hogy a Bizottság kontra Verhuizingen Coppens ítélet 46. pontjában meghatározott teszt lehetővé teszi számára a határozat részleges megsemmisítését, amennyiben a szóban forgó egységes és folyamatos jogsértés e jogsértést képező különálló magatartásokra osztható fel. Ezen ítélkezési gyakorlat szerint az érintett vállalkozásnak a közigazgatási eljárás során lehetőséget kellett kapnia arra, hogy megértse, hogy az ilyen jogsértést képező külön magatartásokért felelősségre vonják, és hogy védekezzen, másrészt pedig a szóban forgó határozatnak e tekintetben kellőképpen egyértelműnek kell lennie. Ennek megfelelően a Bizottság másodsorban azzal érvel, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a Bulgartransgaznak a chireni tárolóval kapcsolatban 2012 júniusát követően tanúsított magatartására alapított egyetlen indok nem minősülhetett lényeges vagy akár elégséges indokolásnak, amely önmagában alkalmas lett volna arra, hogy a megtámadott határozat rendelkező részét megalapozza. E tekintetben a Bizottság kifejti, hogy mind a kifogásközlés, mind pedig a megtámadott határozat kellően részletes azzal kapcsolatban, hogy a chireni tárolóhoz való hozzáférés Bulgartransgaz által 2012 júniusát követően történő megtagadása bizonyítottan egyidejűleg egységes és folyamatos jogsértésnek és különálló jogsértésnek is minősült. Következésképpen a jelen ügyben a részleges megsemmisítés feltételei teljesültek.
184. A BEH‑csoport vitatja a Bizottság érvét.
2.      Értékelés
a)      Előzetes megjegyzés az egységes és folyamatos jogsértés fogalmáról
185. Az egységes és folyamatos jogsértés fogalma az EK 85. cikk alkalmazása céljából az 1990‑es évek végén jelent meg a Bíróság ítélkezési gyakorlatában.(73) Ezt követően azt erőfölénnyel való visszaéléssel összefüggésben is alkalmazták.(74) Az egységes és folyamatos jogsértések főbb jellemzőit tehát már viszonylag jól meghatározták,(75) és azokat a következőképpen lehet röviden összefoglalni.
186. Az egységes és folyamatos jogsértés lényege a több vállalkozás által követett azon közös cél fennállása, amelyet a meglévő ítélkezési gyakorlat „átfogó tervnek” említ. Ennek megfelelően, amennyiben e vállalkozások különböző magatartásai azonos, a belső piacon fennálló versenyt torzító céljuk alapján ilyen „átfogó terv” keretébe illeszkednek, a Bizottság az e magatartások miatti felelősséget jogszerűen tudhatja be az összességében figyelembe vett jogsértésben való részvétel alapján.(76)
187. Azon magatartások esetében, amelyek átfogó terv részeként az EUMSZ 102. cikk állítólagos megsértésének alapjául szolgáltak, a vizsgálatot végző hatóság dönthet úgy, hogy mindegyik magatartást kizárólag az egységes és folyamatos jogsértés részének minősíti anélkül, hogy szükségszerűen az említett rendelkezés különálló megsértésének minősítené azokat,(77) vagy úgy, hogy mindegyik magatartást önálló jogsértésként kezeli, majd az egységes és folyamatos jogsértés keretében összevonja azokat.(78)
188. Következésképpen döntő jelentőséggel bír, hogy az EUMSZ 102. cikkbe ütköző egységes és folyamatos jogsértést megállapító jogi aktus elfogadásáról szóló határozatban melyik megközelítést alkalmazzák, mivel az érintett vállalkozás tekintetében pusztán abból, hogy az egységes és folyamatos jogsértésben való részvétele miatt szankcionálták, nem következik az, hogy a jogsértés részét képező minden egyes magatartás önmagában az említett rendelkezés alapján szükségszerűen jogellenes lenne. Valójában két különböző magatartás külön értékelve lehet jogszerű, de az EUMSZ 102. cikk alapján visszaélésszerűnek minősülhetnek azzal az indokkal, hogy együttesen olyan átfogó terv részét képezik, amely eltér az érdemeken alapuló versenytől, és versenyellenes hatásokat vált ki. Hasonlóképpen, abból, hogy nem állapítottak meg egységes és folyamatos jogsértést, nem következik szükségszerűen az, hogy az állítólagos jogsértést megvalósító magatartások egyike (vagy több ilyen magatartás) önmagában nem minősülhetne az EUMSZ 102. cikk megsértésének.
189. Ha az egységes és folyamatos jogsértést megállapító határozat bírósági felülvizsgálata végül arra enged következtetni, hogy e megállapítás téves volt, két lehetséges helyzet képzelhető el. Egyrészt a határozat teljes egészében megsemmisíthető, ha az állítólagos jogsértést megvalósító különböző magatartásokat nem tekintették az EUMSZ 102. cikkbe ütköző különálló jogsértésnek. Másrészt a határozat részben semmisíthető meg, ha az említett magatartások közül egyet vagy többet az EUMSZ 102. cikkbe ütköző különálló jogsértésnek tekintettek. E tekintetben szem előtt kell tartani, hogy valamely uniós jogi aktus részleges megsemmisítése csak annyiban lehetséges, amennyiben a megsemmisíteni kért elemek elválaszthatók az aktus többi részétől. Ez a követelmény nem teljesül, ha a jogi aktus részleges megsemmisítése folytán a jogi aktus lényeges tartalma megváltozik.(79)
190. A Bíróság az EUMSZ 101. cikkel összefüggésben már határozott arról a jogi tesztről, amelyet annak megállapításához kell alkalmazni, hogy az egységes és folyamatos jogsértést megállapító bizottsági határozat elemei elválaszthatók‑e egymástól, és ha igen, milyen mértékben. A vonatkozó érvelés átültethető az EUMSZ 102. cikkre, mivel a teszt olyan elemekre támaszkodik, amelyek bármely állítólagos versenyellenes magatartás kivizsgálása tekintetében közösek.
191. Egyrészt a közigazgatási eljárás során lehetőséget kell adni a szóban forgó vállalkozásnak, hogy megértse, hogy az ilyen jogsértést képező minden egyes magatartásért felelősségre kívánják vonni. Másrészt szükséges, hogy maga a határozat e tekintetben kellőképpen egyértelmű legyen.(80) Amikor a Bizottság a kifogásközlés címzettjének nemcsak egységes és folyamatos jogsértést kíván felróni, hanem az e jogsértést képező minden egyes magatartást is – külön-külön véve – mint elkülönülő jogsértéseket, e címzett védelemhez való jogának tiszteletben tartása megköveteli, hogy a Bizottság a kifogásközlésben kifejtse az ahhoz szükséges elemeket, hogy utóbbi megérthesse, hogy a Bizottság az eljárást vele szemben mind az említett egységes és folyamatos jogsértés, mind pedig az egyes elkülönülő jogsértések címén folytatja.(81)
192. E megfontolások összességére tekintettel kell megvizsgálni a Bizottság által a kilencedik jogalap keretében felhozott érveket.
b)      A kilencedik jogalap első részéről
193. A Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék nem a megfelelő jogi tesztet alkalmazta annak megállapításához, hogy a megtámadott határozatot lehet‑e csak részben megsemmisíteni, ahelyett, hogy azt teljes egészében semmisítenék meg.
194. A megtámadott ítéletben a Törvényszék megállapította, hogy az EUMSZ 263. cikkben említett jogszerűségi vizsgálat keretében az uniós bíróságok nem helyettesíthetik a szóban forgó jogi aktus kibocsátójának indokolását a saját indokolásukkal. Ezen megállapítás a Frucona ítélet(82) alkalmazásán alapul (a megtámadott ítélet 1109. pontja). Ezt követően a Törvényszék megállapította, hogy a megtámadott határozat indokolása két alappilléren nyugodott (a megtámadott ítélet 1111. pontja), nevezetesen olyan versenyellenes stratégián, amelynek célja a Bulgargaz erőfölényének védelme volt a bolgár gázellátási piacokon (a megtámadott ítélet 1112–1117. pontja), valamint az „egységes és folyamatos jogsértés” fogalmán (a megtámadott ítélet 1118–1134. pontja).
195. A Törvényszék először is megállapította, hogy a Bizottság sem a megtámadott határozat indokolásában, sem különösen annak rendelkező részében nem tulajdonított a BEH‑csoportnak több különálló jogsértést. Másodszor, megállapította, hogy a BEH‑csoportnak tulajdonított egységes és folyamatos jogsértés egy kulcsfontosságú elemen, nevezetesen olyan versenyellenes stratégián alapult, amely a szóban forgó gázinfrastruktúrák minden egyes részével kapcsolatos magatartás egymástól való függőségén alapult, és amelynek egyetlen célja a bolgár gázellátási piacok lezárása volt. Harmadszor, megállapította, hogy az 1. sz. romániai gázvezetékkel kapcsolatos állítólagos visszaélésszerű magatartás minősült annak a sarkalatos pontnak, amelyre a Bizottság elemzése és a megtámadott határozat indokolása épült (a megtámadott ítélet 1127. és 1128. pontja). E körülmények között a Törvényszék megállapította, hogy tekintettel mindazokra a magatartásokra, amelyeket a BEH‑csoportnak felróttak, valamint a megtámadott határozatban hangsúlyozott egymástól való függésükre, egymást kiegészítő és egymást erősítő jellegükre, a megtámadott határozat rendelkező részéből nem lehetett arra következtetni, hogy az a visszaélésszerű magatartás különböző formáira vonatkozó több okon alapulna, amelyek mindegyike önmagában is elegendő a határozat megalapozására (1131. pont). Ezen körülmények között a Törvényszék megállapította, hogy a Bulgartransgaznak a chireni tárolóval kapcsolatban 2012 júniusát követően tanúsított magatartására alapított egyetlen indok – hacsak a tényállás Bizottság általi értékelésének új értékeléssel történő helyettesítésével nem ferdítjük el a megtámadott határozatot – nem minősülhetett lényeges vagy akár elégséges indokolásnak, amely önmagában alkalmas lett volna arra, hogy az említett határozat rendelkező részét megalapozza (1133. pont).
196. A fentiekre tekintettel a megtámadott ítélet indokolásából nem derül ki egyértelműen, hogy a Törvényszék mérlegelte volna a megtámadott határozat részleges hatályon kívül helyezésének lehetőségét.
197. Ugyanakkor, amint azt a jelen indítvány 190. és 191. pontjában megjegyeztem, amennyiben az EUMSZ 102. cikkbe ütköző egységes és folyamatos jogsértést szankcionáló bizottsági határozatot várhatóan részlegesen meg kell semmisíteni, továbbra is meg kell állapítani, hogy az egységes és folyamatos jogsértést alkotó egyes magatartások – külön-külön véve – önmagukban is e rendelkezésbe ütköző elkülönülő jogsértésnek minősíthetők‑e. Ehhez a Bizottságnak még meg kell határoznia és ilyennek kell minősítenie az említett magatartások mindegyikét.
198. E tekintetben a jelen indítvány 195. pontjából kitűnik, hogy a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság sem a megtámadott határozat indokolásában, sem különösen annak rendelkező részében nem tulajdonított a BEH‑csoportnak több különálló jogsértést. Ilyen körülmények között szükségszerűen azt a következtetést kell levonni, hogy a Törvényszék annak megállapításakor, hogy az állítólagos egységes és folyamatos jogsértés nem foglal magában több különálló jogsértést, úgy ítélte meg, hogy a megtámadott határozat különböző részei nem választhatók el egymástól, illetve a határozat nem semmisíthető meg részben.
199. A Törvényszék csak e megállapítást követően vizsgálta meg, hogy érvényben maradhat‑e a megtámadott határozat rendelkező része a Bulgartransgaznak a chireni tárolóval kapcsolatban 2012 júniusát követően tanúsított magatartására alapított egyetlen indokon alapulva.
200. A fentiekre tekintettel nem állítható, hogy a Törvényszék nem alkalmazta a megfelelő jogi tesztet annak megállapításához, hogy a megtámadott határozatot lehet‑e csak részben megsemmisíteni, ahelyett, hogy azt teljes egészében semmisítenék meg, ezért ezt az érvet el kell utasítani.
c)      A kilencedik jogalap második részéről
201. A Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a kifogásközlésből és a megtámadott határozatból nem derült ki egyértelműen, hogy a BEH‑csoportnak a chireni tárolóhoz való hozzáférés 2012 júniusát követő megtagadásával kapcsolatos magatartása az EUMSZ 102. cikk külön megsértését képezte, amely az állítólagos egységes és folyamatos jogsértést alkotó magatartások egyikének felelt meg.
202. Amint azt a jelen indítvány 191. pontjában megjegyeztem, csak akkor állapítható meg, hogy az EUMSZ 102. cikk állítólagos megsértését megállapító bizottsági határozat egyaránt tartalmaz „egységes és folyamatos jogsértést” és különálló jogsértéseket, ha ez egyértelműen levezethető a határozat indoklásából és e határozatból. Más szavakkal, ha e megállapítás nem vezethető le mindkettőből, a határozat részleges megsemmisítése nem lehetséges. Konkrétabban: a Bíróság megállapította, hogy amikor a Bizottság azt kívánja valamely vállalkozás terhére róni, hogy nem csupán „egységes és folyamatos jogsértésben”, hanem számos jogsértő magatartást magában foglaló több elkülönülő jogsértésben is részt vett, pontosan ki kell fejtenie és meg kell indokolnia azt, hogy jogilag miért minősíti e magatartások mindegyikét elkülönülő jogsértésnek.(83)
203. A Törvényszék a megtámadott ítélet 55. pontjában megállapította és az 1130. pontban megismételte, hogy a megtámadott határozat rendelkező részének 1. cikke a következőképpen szól: „A Bulgarian Energy Holding EAD és leányvállalatai, a Bulgargaz EAD és a Bulgartransgaz EAD az [EUMSZ] 102. cikkbe ütköző egységes és folyamatos jogsértést követtek el azzal, [hogy megtagadták] harmadik személyek hozzáférését a […] szállítási hálózathoz, az 1. sz. romániai […] gázvezetékhez és az USG chireni [tárolóhoz], ami a bulgáriai gázellátás piacainak lezárását eredményezte”.
204. A megtámadott határozat rendelkező részének szövegéből egyértelműen kitűnik, hogy a Bizottság a szállítási hálózattal, az 1. sz. romániai gázvezetékkel és a chireni tárolóval kapcsolatos három releváns magatartást kizárólag az EUMSZ 102. cikkbe ütköző „egységes és folyamatos jogsértés” részét képező magatartásnak minősítette, anélkül, hogy mindegyiket az EUMSZ 102. cikk külön megsértésének is minősítette volna.
205. Ami a megtámadott határozat indokolását illeti, a Bizottság – elvont módon, és anélkül, hogy a mikéntre egyértelmű magyarázatot adna – azt állítja, hogy a megtámadott határozat megállapítja, hogy a magatartások mindegyike megakadályozta a szállítási hálózathoz, az 1. sz. romániai gázvezetékhez és a chireni tárolóhoz való hozzáférést, és hogy e magatartások mindegyike megfelel azoknak a feltételeknek, amelyek alapján azok az EUMSZ 102. cikk megsértésének minősíthetők. A Bizottság azonban elmulasztja meghatározni, hogy e határozat mely konkrét preambulumbekezdései támasztják alá azt a megállapítást, hogy a chireni tárolóhoz való hozzáférés 2012 júniusát követő megtagadása az EUMSZ 102. cikk külön megsértését képezte.
206. Konkrétabban, a Bizottság azt állítja, hogy a megtámadott határozat 6.2.4.5. szakasza a Bulgartransgaz chireni tárolóhoz való hozzáférés megakadályozására, korlátozására és késleltetésére irányuló magatartásának egyértelmű mintázatát különálló magatartásoknak tekintette. E tekintetben azonban emlékeztetni kell arra, hogy a „magatartás” és a „jogsértés” fogalmát nem szabad összekeverni.(84) E tekintetben a Bizottság érveléséből egyértelműen kitűnik, hogy elismerte, a megtámadott határozat különböző magatartásokat vizsgált annak érdekében, hogy egységes és folyamatos jogsértést állapítson meg. E megállapításokat azonban nem bizonyítják, hogy a határozat megállapította volna, hogy az állítólagos egységes és folyamatos jogsértés több olyan magatartást foglalt magában, amelyek önmagukban is jogsértést képeztek.
207. A fentiekre tekintettel ezt az érvet el kell utasítani, aminek következtében a kilencedik jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
D.      A védelemhez való jog (a tizedik jogalap)
208. A tizedik jogalap a BEH‑csoport védelemhez való joga és a megfelelő ügyintézés elve állítólagos megsértésének Törvényszék általi értékelésére vonatkozik. A Törvényszék hibákat állapított meg azon közigazgatási eljárást illetően, amelynek során a Bizottság összesen nyolc találkozót szervezett meg az Overgasszal, és mindegyik után nem bizalmas összefoglaló feljegyzéseket, valamint részletes bizalmas jegyzőkönyveket készített. Az Overgas hat ilyen találkozóval kapcsolatban nyújtott be írásbeli észrevételeket (a továbbiakban: nyomonkövetési észrevételek). A BEH‑csoport először egyes találkozók nyomonkövetési észrevételeinek nem bizalmas változatába nyert betekintést. A BEH‑csoport később, az adatszoba‑eljárás keretében olyan külső képviselők révén nyert betekintést a részletes jegyzőkönyvekbe, akik jelentést készítettek, amelyet nem bizalmas változatban küldtek meg a felpereseknek. A Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság azáltal, hogy a BEH‑csoportnak az adatszoba‑eljárás keretében túlzottan korlátozott iratbetekintést biztosított, és megtagadta a hozzáférést a nyomonkövetési észrevételek kevésbé kitakart változataihoz, olyan eljárási szabálytalanságot követett el, amely sértheti a felperesek védelemhez való jogát.
1.      A felek érvei
209. A Bizottság először is azt állítja, hogy a Törvényszék az állítólagos eljárási szabálytalanságok felperes védelemhez való jogára gyakorolt hatásainak vizsgálatakor helytelen jogi kritériumot alkalmazott. E tekintetben a Törvényszéknek meg kellett volna vizsgálnia, hogy a BEH‑csoportot megillető közvetlen iratbetekintés – az adatszoba‑eljárás során külső képviselői révén már biztosított betekintés mellett – lehetővé tette volna‑e számára, hogy jobban biztosítsa a védelmét. Másodszor, a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy az adatszoba‑eljárás már önmagában is alkalmas volt arra, hogy befolyásolja a BEH‑csoport védelemhez való jogát, mivel a betekintésre közvetve, külső jogi tanácsadók révén került sor. Harmadszor, a Bizottság azzal érvel, hogy a Törvényszék elferdítette a részletes jegyzőkönyvekre és a nyomonkövetési észrevételekre vonatkozó bizonyítékokat, amikor e dokumentumoknak olyan jelentőséget tulajdonított, amelyet nem szabad figyelmen kívül hagyni annak érdekében, hogy a BEH‑csoport jobban biztosíthassa a védelmét. Negyedszer, a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék nem tartotta tiszteletben a kontradiktórius eljárás elvét. Így, bár a Törvényszék számos dokumentum benyújtására kötelezte a Bizottságot, majd engedélyezte a BEH‑csoportnak, hogy észrevételeit benyújtsa, soha nem adott lehetőséget a Bizottságnak arra, hogy írásban kifejtse álláspontját.
210. A BEH‑csoport vitatja a Bizottság érveit.
2.      Értékelés
a)      Az adatszoba‑eljárás alkalmazása
1)      Előzetes megjegyzések az adatszoba‑eljárásról
211. A tizedik jogalapban felvetett központi kérdés a versenyjogi ügyekben a védelemhez való jog tiszteletben tartása elvének, amely a közigazgatási eljárások tekintetében hosszú ideje megállapításra került,(85) különösen amikor az az iratbetekintési jog formáját ölti, és az érintett vállalkozások üzleti titkokhoz vagy egyéb bizalmas információkhoz fűződő jogos érdekei védelmének összeegyeztetésére vonatkozik. A jelen ügyben ez a meglehetősen klasszikus kérdés az „adatszoba‑eljárásnak” nevezett eljárás Bizottság általi alkalmazásának konkrét formájában merül fel.
212. Amint azt a Bíróság következetesen állította, mind a meghallgatáshoz való jog (a Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontja), mind pedig az iratbetekintési jog (a Charta 41. cikke (2) bekezdésének b) pontja) a közigazgatási eljárásokban a védelemhez való jog tiszteletben tartásának velejárója, amely az uniós jogrend szerves részét képező alapvető jog.(86) A versenyjog sajátos összefüggésében az iratbetekintési jog magában foglalja, hogy a Bizottság lehetőséget biztosít a vizsgálat alá vont vállalkozás számára a vizsgálati iratok között található valamennyi olyan dokumentum vizsgálatára, amely hasznos lehet e vállalkozás védekezése szempontjából. E dokumentumok magukban foglalják mind a terhelő, mind a mentő iratokat, kivéve a többi vállalkozás üzleti titkait, a Bizottság belső dokumentumait és egyéb bizalmas információkat.(87)
213. Az iratbetekintési jog nem abszolút jog, és korlátozható, különösen azért, mert azt egyensúlyba kell hozni a vállalkozások üzleti titkaik védelméhez való jogának általános elvével.(88) E megfontolásokat a versenyjogban különösen az 1/2003 rendelet 27. cikkének (2) bekezdése, valamint a 773/2004 rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és 16. cikke révén veszik közvetlenül figyelembe, amelyek meghatározzák az EUMSZ 101. cikk vagy az EUMSZ 102. cikk alkalmazásával kapcsolatos eljárásra vonatkozó iratanyagban szereplő dokumentumok felhasználásának részletes szabályait.
214. A fenti követelmények különösen érzékeny kérdésnek számítanak a Bizottság által az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk alapján lefolytatott vizsgálatok tekintetében, mivel e sajátos összefüggésben olyan vállalkozásoktól kell bizonyítékot gyűjteni, amelyek érdekei és gazdasági vagy kereskedelmi stratégiái szükségszerűen eltérhetnek, vagy akár titoktartást is megkövetelhetnek. A Bizottság számára tehát munkája hatékonyságának fenntartása és annak biztosítása érdekében, hogy a lehető legteljesebb, legrelevánsabb és leghasznosabb információkkal rendelkezzen, olyan különböző eszközöket kell biztosítani, amelyek lehetővé teszik számára az ilyen információk gyűjtését és felhasználását, miközben tiszteletben tartja a jelen indítvány 212. és 213. pontjában összefoglalt elveket.
215. A jelen ügyben a Bizottság úgy döntött, hogy különböző dokumentumok kitakart változatainak felhasználását kombinálja, és hogy az adatszoba‑eljárás keretében betekintést biztosít e dokumentumok bizalmas változatába. Ezen eljárás célja, hogy a vizsgálat alatt álló vállalkozás számára korlátozott módon hozzáférést biztosítson az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk szerinti eljárások során a Bizottság által megszerzett információkhoz, miközben védi az üzleti titkokat és az egyéb bizalmas információkat. E cél elérése érdekében az adatszobához való hozzáférés korlátozott személykörre, nevezetesen a külső tanácsadókra korlátozódik. Az adatszobához való hozzáférésre továbbá szigorú hozzáférési feltételek vonatkoznak: például a rendelkezésre álló idő korlátozott, külső kommunikáció nem megengedett, és a külső tanácsadók csak korlátozott számú készüléket vihetnek magukkal.
2)      A jelen ügyre való alkalmazás
216. A Bizottság által felvetett első kérdés a megtámadott ítélet 1215. pontjára vonatkozik. E kérdés azon a megállapításon alapul, hogy a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy az adatszoba‑eljárás külső képviselők révén történő igénybevétele önmagában sérti a BEH‑csoport védelemhez való jogát.
217. Úgy vélem, hogy a Törvényszék érvelése e tekintetben többértelmű, mivel nehezen érthető, hogy az a tény, miszerint a BEH‑csoport az adatszoba‑eljárás során kizárólag külső képviselői révén tudta gyakorolni a védelemhez való jogát, az oka‑e annak, hogy a Törvényszék megállapította, hogy ezen eljárás, ahogyan azt a jelen ügyben lefolytatták, alkalmas volt arra, hogy befolyásolja e jogokat. Ilyen körülmények között, és amennyiben a megtámadott ítélet 1215. pontja így értelmezhető, fontos tisztázni a következő kérdéseket.
218. Amint a jelen indítvány 214. pontjában megjegyeztem, tagadhatatlan, hogy az iratokba való betekintés az adatszoba‑eljárás keretében jellegénél fogva nem olyan hozzáférés, amelyet hagyományos módon, az 1/2003 rendelet 27. cikkének (2) bekezdésében és a 773/2004 rendelet 15. cikkének (1) és (2) bekezdésében előírt eljárásnak megfelelően biztosítanak. Éppen ezért a Bizottság maga is kijelenti az EUMSZ 101. és 102. cikkével kapcsolatos eljárások lefolytatására vonatkozó legjobb gyakorlatokról szóló bizottsági közlemény (HL 2011. C 308., 6. o.) 97. pontjában, hogy az adatok titokszobában történő megtekintése „korlátozná valamelyik félnek a vizsgálati aktába való teljes betekintési jogát”.(89)
219. Mindezek mellett azt is meg kell jegyezni, hogy az adatszoba‑eljárás – annak ellenére, hogy korlátozott formában teszi lehetővé a rendelkezésre bocsátást – mégis lehetővé teszi a bizalmas dokumentumokhoz való közvetett hozzáférést, és következésképpen potenciálisan megkönnyítheti a fél számára, hogy felhívja a figyelmet a mentő bizonyítékok meglétére. Más szavakkal, ezen eszköz – kivételes esetben – segíthet a felek iratbetekintési jogának jogszerű gyakorlása és az üzleti titkok szükséges védelme közötti egyensúly megteremtésében.
220. A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy bár az adatszoba‑eljárás keretében a dokumentumokhoz való közvetett hozzáférés egyértelműen korlátozza az iratbetekintési jog gyakorlását, ez nem feltétlenül fosztja meg az érintett vállalkozást a védelemhez való jogától. Ezért az ilyen eljárás abban az esetben lehet megfelelő, ha a következő kritériumok teljesülnek. Először is, a Bizottságnak bizonyítania kell az üzleti titkok vagy más bizalmas információk védelmének tényleges szükségességét.(90) Másodszor, és ugyanebben az értelemben azt is meg kell állapítani, hogy a vonatkozó esetben miért megfelelőbb az adatszoba igénybevétele, mint például olyan nem bizalmas dokumentumok elkészítése, amelyek alkalmasak arra, hogy megfelelően eleget tegyenek a védelemhez való jog követelményeinek. Végül a Bizottságnak arra is különös figyelmet kell fordítania, hogy az adatszoba‑eljárás végén az érintett vállalkozásnak továbbított dokumentumok lehetővé tegyék számára a védelemhez való jogának hatékony érvényesítését, különösen azáltal, hogy tudomása van a Bizottság iratanyagában található valamennyi mentő bizonyítékról.
221. Mindazonáltal a jelen ügyben úgy vélem, hogy a megtámadott ítélet 1215. pontja nem értelmezhető úgy, hogy a Törvényszék azt állapította volna meg, hogy az adatszoba‑eljárás alkalmazása önmagában sérti a BEH‑csoport védelemhez való jogát.
222. A megtámadott ítélet 1213. pontjában a Törvényszék megállapítja, hogy az adatszoba‑eljárás idején az e találkozók részletes jegyzőkönyveiben szereplő információk történeti jellegűvé váltak. A fellebbezésben a Bizottság nem terjeszt elő olyan konkrét érvet, amely e megállapítást vitatná. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a megtámadott ítélet 1238. pontjában megállapított eljárási szabálytalanság kizárólag a 2010. október 13‑án (1228. pont), 2011. január 13‑án (1231. pont), 2011. december 15‑én (1233. pont) és 2013. június 17‑én (1235. pont) tartott ülésre vonatkozik, azaz azokra az ülésekre, amelyekről a Törvényszék úgy vélte, hogy az adatszoba‑eljárás során azokat már nem szükséges bizalmasan kezelni.
223. Következésképpen a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy a Bizottság eljárási szabálytalanságot követett el, amikor a nem bizalmas dokumentumokba való betekintést kizárólag az adatszoba‑eljárás keretében biztosította, amely eljárást eredendően azon dokumentumok tekintetében kell fenntartani, amelyek bizalmas jellege, és így védelemre szorultsága megfelelően megállapítást nyert. Ezenkívül, még ha a megtámadott ítélet 1215. pontját a jelen indítvány 217. pontjában kifejtettek szerint kellene is értelmezni, az ilyen szabálytalanság mindenesetre hatástalan lenne, mivel a jelen ügyben az adatszoba‑eljárást nem bizalmas dokumentumok tekintetében alkalmazták.
b)      Az állítólagos mentő körülmények vizsgálata
224. A Bizottság által felvetett második kérdés a megtámadott ítélet 1225. pontjára vonatkozik, amely szerint meg kell vizsgálni, hogy azok a dokumentumok, amelyeket a 2022. március 14‑i Bulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság végzést(91) követően fedtek fel, lehetővé tették volna-e a BEH‑csoport számára, hogy a védekezésében egyes érveket alátámasszon vagy megerősítsen. A Bizottság azt állítja, hogy e megállapítás indokolatlanul leegyszerűsítette az alkalmazandó jogi követelményeket, és a Törvényszék elferdítette a bizonyítékokat, amikor megállapította, hogy a vonatkozó dokumentumok korábban fel nem fedett elemei olyan jelentőséggel bírnak, amelyet nem szabad figyelmen kívül hagyni.
225. Először is, az alkalmazandó jogi teszt kérdésével kapcsolatban megjegyzem, hogy azon kérdés, hogy a Törvényszék a tényállásra és a bizonyítékokra vonatkozó értékelésének alapjául a helyes jogi kritériumot alkalmazta‑e, jogkérdésnek minősül, amely a Bíróság által felülvizsgálható. Ami azonban a bizonyítékok állítólagos elferdítését illeti, ezen elferdítésnek nyilvánvalóan ki kell tűnnie az ügy irataiból, anélkül hogy szükséges lenne a tényállás és a bizonyítékok újbóli értékelése.(92)
1)      Jogi teszt
226. A Bíróság ítélkezési gyakorlata különbséget tesz a terhelő bizonyítékok és a mentő bizonyítékok fel nem tárása között. E tekintetben a védelemhez való jog terhelő bizonyítékok fel nem tárása miatti megsértésének bizonyításához szükséges küszöbérték magasabb, mint a mentő bizonyítékok esetében.(93)
227. A mentő iratokat illetően az érintett vállalkozásnak lényegében azt kell bizonyítania, hogy közlés hiánya a hátrányára befolyásolhatta az eljárás lefolyását és a Bizottság határozatának tartalmát, annak bebizonyításával, hogy az említett mentő dokumentumot fel tudta volna használni a védelméhez, abban az értelemben, hogy amennyiben a közigazgatási eljárás során ebbe betekinthetett volna, olyan tényezőkre tudott volna hivatkozni, amelyek nem egyeztek a Bizottságnak az ebben a szakaszban levont következtetéseivel, tehát bármilyen módon befolyásolhatta volna a Bizottság által – az adott esetben – a határozatában elfogadott értékelést, legalábbis az e vállalkozásnak felrótt magatartás súlyát és időtartamát illetően, és ebből következően a bírság szintjét.(94)
228. A Törvényszék a megtámadott ítélet 1152. pontjában összefoglalta az elemzés céljából általa alkalmazni kívánt módszert, megállapítva, hogy megvizsgálja, hogy az ügy sajátos ténybeli és jogi körülményeire tekintettel a BEH‑csoport megfelelően bizonyította‑e, hogy a Bizottság által elkövetett eljárási szabálytalanság hiányában jobban biztosíthatta volna védelmét.
229. Ezt követően, miután megállapította az eljárási szabálytalanságok fennállását, e módszert alkalmazta az említett szabálytalanságok BEH‑csoport védelemhez való jogára gyakorolt hatásainak értékelése során. E tekintetben értékelte a BEH‑csoport által a vonatkozó dokumentumok nem bizalmas változatának Bizottság általi rendelkezésre bocsátását követően, 2022. április 27‑én benyújtott észrevételeiben annak bizonyítása érdekében előterjesztett érveket, hogy az ügyiratoknak a közigazgatási eljárás során fel nem fedett bizonyos elemeibe való betekintés lehetővé tette volna számára a hatékonyabb védekezést.
230. Ezen körülmények között úgy vélem, hogy a Bizottság nem vitathatja a Törvényszék által alkalmazott jogi tesztet.
2)      A bizonyítékok állítólagos elferdítése
231. A Törvényszék a megtámadott ítélet 1227–1245. pontjában megvizsgálta a 2010. október 13‑i, 2011. január 13‑i, 2011. december 15‑i és 2013. június 17‑i ülés részletes jegyzőkönyvét, valamint a 2010. november 18‑i és 2011. június 10‑i nyomonkövetési észrevételeket. Amint a jelen indítvány 225. pontjában megjegyeztem, fellebbezés keretében az állítólagos elferdítésnek nyilvánvalóan ki kell tűnnie a Bíróság ügyirataiból.
i)      Az ülések részletes jegyzőkönyvei
232. A 2010. október 13‑i ülés részletes jegyzőkönyvét illetően a Törvényszék lényegében megállapította, hogy el tudja fogadni a BEH‑csoport azon érvét, miszerint az Overgasnak a bolgár gázellátási piacokra való belépése során felmerült nehézségei nem neki, hanem a vonatkozó uniós irányelvek helytelen és hiányos átültetése miatt a bolgár hatóságoknak tulajdoníthatók. A Bizottság azzal érvel, hogy ugyanezen részletes jegyzőkönyv azt is igazolja, hogy az Overgas úgy tekintette, hogy e nehézségeket a BEH‑csoport magatartása okozta.
233. Úgy vélem, hogy a Bizottság ezzel kapcsolatos érve megalapozott. Még ha a jelen indítvány előző pontjában említett körülmények alá is támaszthatták volna azon érvet, miszerint a bolgár hatóságok valamilyen módon felelősek az Overgas bolgár gázellátási piacokra való belépése során felmerült nehézségeiért, ez nem változtat azon, hogy az Overgas azt is állította, hogy e tekintetben a BEH‑csoport is részben felelős, míg a Törvényszék a megtámadott ítélet 1230. pontjában megállapította, hogy e tényezők alkalmasak lehettek volna arra, hogy megerősítsék és alátámasszák a BEH‑csoport azon érvét, hogy az Overgasnak a bolgár gázellátási piacokra való belépése során felmerült nehézségei nem neki tulajdoníthatók. A Törvényszék e megállapítása ezért nyilvánvalóan téves.
234. Ami a 2011. január 13‑i ülés részletes jegyzőkönyvét illeti, a Törvényszék lényegében megállapította, hogy e jegyzőkönyvből kitűnik, hogy az Overgas abban az időben úgy vélte, a Transgaz ellenőrizte a hozzáférést az 1. sz. romániai gázvezetékhez, és hogy ez a tényező alátámaszthatta volna a BEH‑csoport azon érvét, amely szerint nem ő volt a felelős az ezen infrastruktúrához való hozzáférés engedélyezéséért és kezeléséért. A Bizottság azt állítja, hogy e bizonyíték csupán azt igazolja, hogy az Overgas megkereste a Transgazt, hogy hozzáférést kérjen az említett gázvezetékhez, de nem azt, hogy az Overgas megerősítette volna, hogy a Transgaz ténylegesen ellenőrizte ezen infrastruktúrát.
235. Megjegyzem, hogy a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 1232. pontjában foglalt megállapítása azon a tényen alapul, hogy a megtámadott határozat (296) preambulumbekezdése nem utalt kifejezetten az Overgas 1. sz. romániai gázvezeték felett ellenőrzést gyakorló szervezetre vonatkozó állítására, holott az ilyen nyilatkozatot a BEH‑csoport mentő körülményként használhatta volna fel. Mindazonáltal megjegyzem, hogy a 2011. január 13‑i ülés részletes jegyzőkönyvéből valójában nem derül ki egyértelműen, hogy az Overgas kifejezetten megerősítette volna, hogy a Transgaz gyakorolta az ellenőrzést az 1. sz. romániai román gázvezeték felett. Ilyen körülmények között a Törvényszék nyilvánvalóan elferdítette az e kérdéssel kapcsolatos bizonyítékokat.
236. Végül, a 2013. június 17‑i ülés részletes jegyzőkönyvével kapcsolatban a Törvényszék lényegében megállapította, hogy az Overgas megerősítette a Bizottság számára, hogy 2013. január 1‑jétől hozzáfért a 1. sz. romániai gázvezetékhez, valamint a szállítási hálózathoz. A releváns megállapodások időtartamát mindkét infrastruktúra esetében 2013. december 31‑ig meghosszabbították. Ezenfelül az Overgas nem fejezte ki elégedetlenségét az ezen infrastruktúrákhoz biztosított hozzáféréssel kapcsolatban, ami alátámaszthatta volna a BEH‑csoport azon érvét, hogy ezen infrastruktúrákkal kapcsolatban nem történt visszaélés. A Bizottság azt állítja, hogy pusztán az a tény, hogy az Overgas nem foglalt állást olyan témában, amelyet nem vitattak meg, nem engedhet arra következtetni, hogy valamely dokumentum hasznos lehet a BEH‑csoport védekezése szempontjából.
237. Mindazonáltal úgy vélem, hogy a Törvényszék nem ferdítette el nyilvánvalóan az említett ülés részletes jegyzőkönyvét, mivel helytálló, hogy az Overgas nem fejezte ki elégedetlenségét a releváns infrastruktúrákhoz biztosított hozzáféréssel kapcsolatban.
ii)    A nyomonkövetési észrevételek
238. A 2010. november 18‑i nyomonkövetési észrevételeket illetően a Törvényszék megállapította, hogy a BEH‑csoport szerint az Overgas elismerte, hogy 2011‑ben a kilenc ipari fogyasztó ellátás iránti kereslete lényegesen alacsonyabb volt annál a mennyiségnél, amelyre vonatkozóan hozzáférést kért a szállítási hálózathoz. E megállapítás alátámaszthatta a BEH‑csoport azon állítását, hogy az Overgas 2011‑ben jelentősen eltúlozta azokat a mennyiségeket, amelyek tekintetében a szállítási hálózathoz való hozzáférést kérte, és hogy az egyértelműség e hiánya miatt kénytelen volt felvilágosítást kérni a 2010. december 1‑jei ülés során. A Bizottság érvelése szerint az ilyen következtetés ellentmond a Törvényszék megállapításainak, miszerint valószínűleg szükség volt felvilágosításra azon betáplálási pontra vonatkozóan, amely tekintetében hozzáférést kértek, és az Overgas által a szállítási hálózaton keresztül szállítani kívánt mennyiségre, mivel a 2010. szeptember 29‑i és 2010. november 11‑i levél e kérdésben nem volt egyértelmű.
239. Véleményem szerint a Törvényszék nem ferdítette el nyilvánvalóan e nyomonkövetési észrevételeket. Az ezzel kapcsolatban tett megállapítása azon a megállapításon alapul, hogy annak, hogy a 2010. december 1‑jén tartott találkozón felvilágosítást kértek, legalább részben az azon mennyiségekkel kapcsolatos egyértelműség hiánya volt az oka, amelyek tekintetében a szállítási hálózathoz való hozzáférést kérték.
240. Ami a 2011. június 10‑i nyomonkövetési észrevételeket illeti, a Törvényszék megállapította, hogy a BEH‑csoport állítása szerint az Overgas arra a félrevezető előfeltevésre alapozta panaszát, hogy a bolgár gázellátási piacokra való belépése arra kötelezte volna a szolgáltatókat, hogy áraikat a piacgazdasági elvek alapján állapítsák meg. A BEH‑csoport továbbá azt állította, hogy az Overgas a bolgár gázellátás egyetlen upstream forrásának, nevezetesen a Gazpromnak a közvetítője volt, amiből az következett, hogy az Overgas belépése a bolgár piacokra nem fokozta volna a versenyt, mivel a Bulgargaz többé nem tudott volna észszerű feltételekkel gázt vásárolni. A Törvényszék megállapította, hogy ezen információk lehetővé tehették volna a BEH‑csoport számára, hogy alátámassza azon érvét, miszerint a downstream piacon nem teljesültek az egészséges verseny feltételei, elsősorban az Overgas miatt.
241. A Törvényszék azonban egyáltalán nem ad magyarázatot arra, hogy azon megállapítás, miszerint az Overgas arra az előfeltevésre alapozta panaszát, hogy a bolgár gázellátási piacokra való belépése arra kötelezte volna a szolgáltatókat, hogy áraikat a piacgazdasági elvek alapján állapítsák meg, hogyan támaszthatná alá a megtámadott ítélet 1243. pontjában foglalt következtetést, miszerint a downstream piacon nem teljesültek az egészséges verseny feltételei, elsősorban az Overgas miatt. Ilyen körülmények között e megállapítás nem megfelelően indokolt, ami lehetetlenné teszi a 2011. június 10‑i nyomonkövetési észrevételek állítólagos elferdítésének értékelését.
242. Következésképpen a fentiekből az következik, hogy a Törvényszék következtetéseit a 2010. október 13‑i és a 2011. január 13‑i ülés részletes jegyzőkönyve, valamint a 2011. június 10‑i nyomonkövetési észrevételek tekintetében hatályon kívül kell helyezni. Ugyanakkor megjegyzem, hogy a Törvényszék következtetéseinek a 2013. június 17‑i ülés részletes jegyzőkönyve és a 2010. november 18‑i nyomonkövetési észrevételek tekintetében helyt kell adni. Meg kell jegyezni továbbá, hogy a Törvényszék 2011. december 15‑i ülés részletes jegyzőkönyvére vonatkozó következtetéseit a Bizottság nem vitatja, amely hallgatólagosan elismeri, hogy azok közvetlen hatással voltak az állítólagos visszaélés kezdő időpontjára vonatkozó értékelésre.
243. Ilyen körülmények között a megtámadott ítélet 1246. pontjában foglalt következtetésnek szükségszerűen helyt kell adni, amennyiben az lényegében azt igazolja, hogy a BEH‑csoport védelemhez való jogát mind a részletes jegyzőkönyvek, mind pedig a nyomonkövetési észrevételek tekintetében megsértették. Jóllehet nem minden, e következtetés alapjául szolgáló megállapítás megalapozott, ez nem változtat azon, hogy a jelen indítvány 242. pontjában kifejtett okokból azon megállapítás, amely szerint a jogsértés a dokumentumok mindkét kategóriája tekintetében fennáll, elegendő ahhoz, hogy e következtetésnek helyt adjanak.
c)      A kontradiktórius eljárás elve
244. A Bizottság állítása szerint a Törvényszék nem tette számára lehetővé, hogy megjegyzéseket tegyen a BEH‑csoportnak a részletes jegyzőkönyvekre és a nyomonkövetési észrevételekre vonatkozó észrevételei tekintetében.
245. A Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a kontradiktórius eljárás elve alkalmazandó az uniós bíróságok előtt folyamatban lévő eljárásokra.(95) A kontradiktórius eljárás elve különösen azt a jogot biztosítja az eljárásban részes felek mindegyike számára – azok jogállásától függetlenül –, hogy megismerjék és megvitassák az ellenérdekű fél által a bírósághoz benyújtott beadványokat és észrevételeket.(96) Ezenfelül a fegyveregyenlőség elve magával vonja, hogy észszerű lehetőséget kell biztosítani valamennyi félnek arra, hogy olyan körülmények között ismertesse álláspontját, ideértve a bizonyítékait is, amelyek mellett nem kerül teljesen előnytelen helyzetbe ellenfelével szemben.(97)
246. E tekintetben a Bíróság e követelményekből többek között azt a következtetést vonta le, hogy bár a Törvényszék az eljárási szabályzatában meghatározott keretek között szabadon határozhat úgy, hogy kérdést intéz valamely félhez, köteles lehetőséget adni a többi fél számára arra, hogy az ilyen kérdésre adott válasszal kapcsolatban kifejtse álláspontját, legalábbis akkor, ha e válasz a szóban forgó ügy kimenetele szempontjából meghatározó elemeket tartalmaz.(98) Ebből következik, hogy sérülne a védelemhez való jog, ha valamely bírósági határozat olyan tényeken vagy iratokon alapulna, amelyekről maguk a felek vagy a felek valamelyike nem szerezhetett tudomást, és amelyekről ezáltal álláspontjukat sem adhatták elő.
247. A jelen ügyben nem vitatott, hogy a Bizottság csak a 2022. szeptember 29‑én tartott tárgyaláson kapott lehetőséget arra, hogy megjegyzéseket tegyen a BEH‑csoportnak a Bizottság által a Bulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság végzést követően 2022 áprilisában benyújtott különböző dokumentumokra vonatkozó észrevételeivel kapcsolatban. Mindazonáltal, ellentétben a Bizottság által a fellebbezésében hivatkozott, a Bizottság kontra Amazon Services Europe végzéssel(99) kapcsolatos helyzettel, a Bizottságot nem fosztották meg teljesen attól a lehetőségtől, hogy megjegyzéseket tegyen a BEH‑csoport által az észrevételeiben előterjesztett érvekkel kapcsolatban, mivel az ügyiratokból kitűnik, hogy ezt a kérdést a tárgyalás során valóban megvitatták.
248. Konkrétabban az a kérdés merül fel, hogy a jelen ügyhöz hasonló körülmények között elegendő‑e, ha a fél számára csak arra biztosítanak lehetőséget, hogy a másik fél írásbeli észrevételeivel kapcsolatban a tárgyaláson tegyen szóbeli észrevételeket.
249. E tekintetben a Bíróság korábban például úgy ítélte meg, hogy az a tény, hogy az egyik fél levél formájában terjeszt írásbeli észrevételeket a Törvényszék elé, és hogy a másik félnek csak három nap áll rendelkezésére arra, hogy a tárgyalás előtt tudomást szerezzen azok tartalmáról és észrevételeket tegyen, nem sértette meg e fél védelemhez való jogát. Ezenfelül a Bíróság hangsúlyozta, hogy a levél megvizsgálására biztosított háromnapos határidő elegendő volt, mivel e fél nem kérte a Törvényszéktől, hogy reagálhasson e levélre.(100)
250. A fentiek összességéből számomra az tűnik ki, hogy az ilyen ügyhöz hasonló esetben figyelembe veendő kritériumok tehát elsősorban arra vonatkoznak, hogy a szóban forgó dokumentumot, illetve dokumentumokat elég korán közölték‑e az eljárásban részt vevő másik féllel ahhoz, hogy az azokat megvizsgálhassa, hogy e fél így előkészíthette‑e a védekezését, és végül, hogy módjában állt‑e érdemben előadni ezzel kapcsolatos érveit.
251. A jelen ügyben először is megállapítható, hogy a szóban forgó észrevételeket több hónappal a tárgyalás előtt csatolták az ügyiratokhoz, és ezért ezt az időtartamot szükségszerűen elegendőnek kell tekinteni ahhoz, hogy a Bizottság megvizsgálhassa azokat és előkészíthesse védekezését. Ezenfelül a Bizottság nem terjesztett elő olyan érvet, amely alátámasztaná, hogy ez nem így volt. Másodszor, az is egyértelmű, hogy a Bizottság a tárgyalás során e megjegyzésekkel kapcsolatban érveket terjesztett elő. A Bizottság csupán azt állítja, hogy a tárgyalás korlátozott időkerete nem tette lehetővé számára, hogy minden szóban forgó körülményt megvitasson, anélkül, hogy utalt volna arra, milyen körülményeket tudott volna még e tekintetben felhozni. Harmadszor, és éppen úgy, mint a jelen indítvány 249. pontjában hivatkozott Guardian Industries és Guardian Europe kontra Bizottság ítéletben, az iratokból nem tűnik ki, hogy a Bizottság kérte volna a Törvényszéktől, hogy engedélyezze, hogy észrevételeket terjesszen elő e kérdésben. Ilyen körülmények között, és bár minden bizonnyal célszerűbb lett volna felkérni a Bizottságot, hogy a BEH‑csoport által az információk közlése után benyújtott észrevételeket követően nyújtson be írásbeli észrevételeket, véleményem szerint nem lehet úgy tekinteni, hogy a Bizottság védelemhez való jogát megsértették.
252. A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a tizedik jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
V.      Végkövetkeztetés
253. A jelen indítványban kifejtett elemzés fényében azt javaslom a Bíróságnak, hogy részben adjon helyt a fellebbezésnek, megalapozottnak tekintve a Bulgargaznak az 1. sz. romániai gázvezetékhez való hozzáféréssel kapcsolatos magatartására, a Bulgartransgaznak a szállítási hálózathoz való hozzáféréssel kapcsolatos magatartására, valamint a Bulgartransgaznak a chireni tárolóhoz való hozzáféréssel kapcsolatos magatartására vonatkozó téves jogalkalmazáson alapuló első, második, hetedik és nyolcadik jogalapot, következésképpen:
–        helyezze hatályon kívül a Törvényszék 2023. október 25‑i Bulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság ítéletét (T‑136/19, EU:T:2023:669);
–        a fellebbezést ezt meghaladó részében utasítsa el;
–        az első, második, hetedik és nyolcadik jogalaphoz kapcsolódó érvek újbóli vizsgálata céljából utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé;
–        a költségekről jelenleg ne határozzon.
1      Eredeti nyelv: angol.
2      T‑136/19, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2023:669.
3      C‑7/97, a továbbiakban: Bronner ítélet, EU:C:1998:569.
4      2020. január 30‑i Generics (UK) és társai ítélet (C‑307/18, a továbbiakban: Generics (UK) és társai ítélet, EU:C:2020:52). Lásd még: 2021. március 25‑i Lundbeck kontra Bizottság ítélet (C‑591/16 P, a továbbiakban: Lundbeck kontra Bizottság ítélet, EU:C:2021:243).
5      Lásd különösen: 2021. március 25‑i Deutsche Telekom kontra Bizottság ítélet (C‑152/19 P, a továbbiakban: Deutsche Telekom kontra Bizottság ítélet, EU:C:2021:238); 2021. március 25‑i Slovak Telekom kontra Bizottság ítélet (C‑165/19 P, a továbbiakban: Slovak Telekom kontra Bizottság ítélet, EU:C:2021:239); 2023. január 12‑i Lietuvos geležinkeliai kontra Bizottság ítélet (C‑42/21 P, a továbbiakban: Lietuvos geležinkeliai kontra Bizottság ítélet, EU:C:2023:12); 2024. szeptember 10‑i Google és Alphabet kontra Bizottság (Google Shopping) ítélet (C‑48/22 P, a továbbiakban: Google és Alphabet kontra Bizottság [Google Shopping] ítélet, EU:C:2024:726); 2025. december 18‑i Lukoil Bulgaria és Lukoil Neftohim Burgas ítélet (C‑245/24, a továbbiakban: Lukoil ítélet, EU:C:2025:987).
6      Lásd ezzel kapcsolatban: Slovak Telekom kontra Bizottság ítélet, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
7      Lukoil ítélet, 44. pont.
8      Lukoil ítélet, 46–49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
9      Konkrétabban ez különösen a Lietuvos geležinkeliai kontra Bizottság ítélet 87. pontján alapul, amely kimondja, hogy a Bronner teszt nem alkalmazandó olyan helyzetben, amikor a szóban forgó infrastruktúrát nem az erőfölényben lévő vállalkozás saját befektetéseiből, hanem állami forrásokból finanszírozták, e vállalkozás pedig nem tulajdonosa ezen infrastruktúrának.
10      Lásd ezzel kapcsolatban: Deutsche Telekom kontra Bizottság ítélet (47. pont); 2025. február 25‑i Alphabet és társai ítélet (C‑233/23, a továbbiakban: Alphabet és társai ítélet, EU:C:2025:110, 43. pont).
11      Lukoil ítélet, 55. és 56. pont.
12      Lukoil ítélet, 54–56. pont.
13      Lietuvos geležinkeliai kontra Bizottság ítélet, 88. és 89. pont.
14      Lásd analógia útján: 2022. március 10‑i Bizottság kontra Freistaat Bayern és társai ítélet (C‑167/19 P és C‑171/19 P, EU:C:2022:176), valamint Pitruzzella főtanácsnok Bizottság kontra Írország és Apple Sales International ügyre vonatkozó indítványa (C‑465/20 P, EU:C:2023:840, 21. pont).
15      1991. július 10‑i RTE kontra Bizottság ítélet (T‑69/89, EU:T:1991:39).
16      A Bizottság ehelyütt is a Bronner ítélet 41. pontjára hivatkozik.
17      2017. szeptember 6‑i Intel kontra Bizottság ítélet (C‑413/14 P, a továbbiakban: Intel kontra Bizottság ítélet, EU:C:2017:632, 146. és 147. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
18      2025. december 18‑i WS és társai kontra Frontex (Közös visszaküldési művelet) ítélet (C‑679/23 P, EU:C:2025:976, 83. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
19      2021. július 15‑i Bizottság kontra Landesbank Baden‑Württemberg és SRB ítélet (C‑584/20 P és C‑621/20 P, a továbbiakban: Bizottság kontra Landesbank Baden‑Württemberg és SRB ítélet, EU:C:2021:601, 56. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
20      2026. január 29‑i Multan ítélet (C‑431/24, EU:C:2026:53, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
21      Sharpston főtanácsnok Bizottság kontra RQ ügyre vonatkozó indítványa (C‑831/18 P, EU:C:2019:1143, 146. pont), valamint Trstenjak főtanácsnok VB Pénzügyi Lízing ügyre vonatkozó indítványa (C‑137/08, EU:C:2010:401, 78. és 79. pont).
22      2022. november 17‑i Harman International Industries ítélet (C‑175/21, EU:C:2022:895, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
23      Bizottság kontra Landesbank Baden‑Württemberg és SRB ítélet (57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
24      Lásd ebben az értelemben: 2019. október 16‑i Glencore Agriculture Hungary ítélet (C‑189/18, EU:C:2019:861, 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
25      Ezzel kapcsolatban lásd például: Mazák főtanácsnok Görögország kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑203/07 P, EU:C:2008:270, 77–83. pont).
26      Lásd e tekintetben: 2014. november 6‑i Olaszország kontra Bizottság ítélet (C‑385/13 P, EU:C:2014:2350, 67. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
27      A földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 2003/55/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i 2009/73/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2009. L 211., 94. o.; helyesbítés: HL 2015. L 167., 97. o.).
28      Lukoil ítélet, 56. pont.
29      Lásd a jelen indítvány 35. pontját, valamint a Lietuvos geležinkeliai kontra Bizottság ítéletet (88. és 89. pont).
30      A földgázszállító hálózatokhoz való hozzáférés feltételeiről és az 1775/2005/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2009. L 211., 36. o.; helyesbítések: HL 2009. L 229., 29. o.; HL 2009. L 309., 87. o.). E rendelet a jogsértés időszaka alatt volt alkalmazandó. E rendeletet a megújuló gáz, a földgáz és a hidrogén belső piacairól, az 1227/2011/EU, az (EU) 2017/1938, az (EU) 2019/942 és az (EU) 2022/869 rendelet és az (EU) 2017/684 határozat módosításáról, valamint a 715/2009/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2024. június 13‑i (EU) 2024/1789 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L, 2024/1789) helyezte hatályon kívül, amely 2025. február 5‑én lépett hatályba.
31      Generics (UK) és társai ítélet, 43. és 46. pont.
32      Lundbeck kontra Bizottság ítélet, 57. pont.
33      2023. december 21‑i European Superleague Company ítélet (C‑333/21, a továbbiakban: European Superleague Company ítélet, EU:C:2023:1011).
34      2023. október 26‑i EDP – Energias de Portugal és társai ítélet (C‑331/21, a továbbiakban: EDP – Energias de Portugal és társai ítélet, EU:C:2023:812, 60. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35      EDP – Energias de Portugal és társai ítélet, 63. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
36      1979. február 13‑i Hoffmann‑La Roche kontra Bizottság ítélet (85/76, a továbbiakban: Hoffmann‑La Roche kontra Bizottság ítélet, EU:C:1979:36, 38. pont).
37      A Bíróság a közelmúltban több alkalommal is megismételte az EUMSZ 102. cikk értelmében vett ilyen visszaélésszerű magatartások ellenőrzésére vonatkozó főbb elveket (lásd többek között: European Superleague Company ítélet és az Alphabet és társai ítélet). Konkrétabban a Bíróság hangsúlyozta, hogy ilyen magatartásnak minősül az, amely egy olyan piacon, ahol a verseny szintje éppen egy vagy több erőfölényben lévő vállalkozás jelenléte miatt már csökkent, a vállalkozások közötti, érdemeken alapuló versenyre irányadó eszközöktől eltérő eszközökkel akadályozza a piacon fennálló verseny fenntartását vagy fejlődését (Alphabet és társai ítélet, 37. és 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
38      Rantos főtanácsnok EDP – Energias de Portugal és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑331/21, EU:C:2023:153, 47. és 48. pont) (a továbbiakban: Rantos főtanácsnok EDP – Energias de Portugal és társai ügyre vonatkozó indítványa).
39      Lásd ebben az értelemben: European Superleague Company ítélet, 186. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
40      European Superleague Company ítélet, 131. és 186. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
41      Lásd többek között: 2023. január 19‑i Unilever Italia Mkt.Operations ítélet (C‑680/20, a továbbiakban: Unilever Italia Mkt.Operations ítélet, EU:C:2023:33, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2015. október 6‑i Post Danmark ítélet (C‑23/14, EU:C:2015:651, 70. és 72. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
42      Lásd még ebben az értelemben: 2012. március 27‑i Post Danmark ítélet (C‑209/10, EU:C:2012:172, 42. pont).
43      A Hoffmann‑La Roche kontra Bizottság ítélet 48. pontjában a Bíróság megállapította, hogy a potenciális verseny hiánya releváns tényező az erőfölény fennállásának megállapítása szempontjából.
44      Lásd ebben az értelemben: 2012. június 29‑i E.ON Ruhrgas és E.ON kontra Bizottság ítélet (T‑360/09, a továbbiakban: E.ON Ruhrgas és E.ON kontra Bizottság ítélet, EU:T:2012:332, 86. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
45      2016. június 28‑i Telefónica kontra Bizottság ítélet (T‑216/13, EU:T:2016:369, 221. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
46      Lásd ebben az értelemben: EDP – Energias de Portuga és társai ítélet, 63. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
47      E tekintetben Rantos főtanácsnok a Törvényszék számos ítéletére hivatkozott, többek között a 2011. április 14‑i Visa Europe és Visa International Service kontra Bizottság ítéletre (T‑461/07, EU:T:2011:181, 168. pont) és az E.ON Ruhrgas és E.ON kontra Bizottság ítéletre (87. pont) (lásd: Rantos főtanácsnok EDP – Energias de Portugal ügyre vonatkozó indítványa, 63. pont). A Bíróság e tekintetben kifejezetten követte ezt az indítványt (lásd: EDP – Energias de Portugal és társai ítélet, 70. pont).
48      Lásd ebben az értelemben: 2024. június 27‑i Mylan Laboratories és Mylan kontra Bizottság ítélet (C‑197/19 P, EU:C:2024:550, 67. pont).
49      Rantos főtanácsnok EDP – Energias de Portugal és társai ügyre vonatkozó indítványa.
50      Generics (UK) és társai ítélet, 36–39. pont.
51      Megjegyzem, hogy a Törvényszék korábban, más összefüggésben megállapította, hogy „az, hogy csupán egy formalevelet küldenek a megkeresett felek egy részének, anélkül, hogy több hónapon keresztül bármilyen nyomon követésre kerülne sor, észszerűen nem tekinthető a szóban forgó jogok megszerzését célzó kereskedelmi tárgyalások megkezdésére irányuló komoly erőfeszítésnek. Következésképpen a megkeresett felek válaszadásának elmaradása nem minősülhet az engedély visszaélésnek minősülő megtagadásának” (2017. január 11‑i Topps Europe kontra Bizottság ítélet, T‑699/14, EU:T:2017:2, 143. pont).
52      Unilever Italia Mkt.Operations ítélet, 28. pont.
53      E megállapítás a Generics (UK) és társai ítélet 43. és 46. pontjából, valamint a Lundbeck kontra Bizottság ítélet 57. pontjából származik.
54      Nem lehet helyt adni annak az érvnek, amellyel a BEH‑csoport azt állítja, hogy a Bizottság eredménytelenül vitatja a megtámadott ítélet 286. pontját azzal az indokkal, hogy az nem alkalmazza ezen ítéletek egyikét sem. Ezzel az állítással ellentétben a 286. pont valóban hivatkozik a megtámadott ítélet 279. és 280. pontjára. A Törvényszék szerint a 280. pontban foglalt megállapítást, amelyből az következik, hogy az állítólagos erőfölénnyel való visszaélés kiszorító hatásai nem lehetnek pusztán hipotetikusak, a Bizottságnak a 281. és 282. pontban foglaltakra vonatkozó bizonyítékok előterjesztésével kell bizonyítania. E tekintetben a 281. pont kifejezetten hivatkozik a Generics (UK) és társai ítéletre, valamint a Lundbeck kontra Bizottság ítéletre, és ennek megfelelően meg kell állapítani, hogy a 286. pont részben mindkét ítéleten alapul.
55      2022. január 25‑i Bizottság kontra European Food és társai ítélet (C‑638/19 P, EU:C:2022:50, 75. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
56      Google és az Alphabet kontra Bizottság (Google Shopping) ítélet, 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
57      Lásd a jelen indítvány 37–47. pontját.
58      Lásd a jelen indítvány 29. pontját.
59      2016. május 26‑i Rose Vision kontra Bizottság ítélet (C‑224/15 P, EU:C:2016:358, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
60      E három különálló kifogás a 2005. évi megállapodás újratárgyalásának állítólagos kormányközi jellegére, a Bulgargaz említett tárgyalás során tanúsított magatartására, valamint a tárgyalások időtartamára vonatkozott.
61      E meghatározás szerepel Salmon, J.‑nél, Dictionnaire de droit international public, Bruylant, Brüsszel, 2001; lásd még e tekintetben: Crawford, J., Brownlie’s Principles of Public International Law, 9. kiadás, Oxford University Press, 2019, 355. o.
62      Google és az Alphabet kontra Bizottság (Google Shopping) ítélet, 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
63      2026. január 15‑i Uno kontra Bizottság ítélet (C‑126/24 P, a továbbiakban: Uno kontra Bizottság ítélet, EU:C:2026:8, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
64      A C Energy helyzetét az első három jogalap elemzése során vizsgálom meg.
65      Lásd ebben az értelemben: 2024. november 14‑i LE kontra Bizottság ítélet (C‑781/22 P, EU:C:2024:960, 60. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
66      Google és az Alphabet kontra Bizottság (Google Shopping) ítélet, 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
67      A Toplofikacia Razgrad az Overgas leányvállalata és ügyfele.
68      Lásd: Generics (UK) és társai ítélet, 154. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2022. május 12‑i Servizio Elettrico Nazionale és társai ítélet (C‑377/20, a továbbiakban: Servizio Elettrico Nazionale és társai ítélet, EU:C:2022:379, 50., 64. és 72. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
69      Lásd ebben az értelemben: Servizio Elettrico Nazionale és társai ítélet, 70. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
70      Lietuvos geležinkeliai kontra Bizottság ítélet, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
71      2013. január 24‑i Frucona Košice kontra Bizottság ítélet (C‑73/11 P, a továbbiakban: Frucona ítélet, EU:C:2013:32).
72      2012. december 6‑i Bizottság kontra Verhuizingen Coppens ítélet (C‑441/11 P, a továbbiakban: Bizottság kontra Verhuizingen Coppens ítélet, EU:C:2012:778, 46. pont).
73      Lásd például: 2002. március 20‑i Lögstör Rör kontra Bizottság ítélet (T‑16/99, EU:C:2005:72, 102–112. pont); 1999. július 8‑i Montecatini kontra Bizottság ítélet (C‑235/92 P, EU:C:1999:362, 195. pont).
74      Amint azt Kokott főtanácsnok nemrég a Google és az Alphabet kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványában (C‑738/22 P, EU:C:2025:463, 206. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat) megjegyezte.
75      Lásd e tekintetben: Pitruzzella főtanácsnok Sony Corporation és Sony Electronics kontra Bizottság, Sony Optiarc és Sony Optiarc America kontra Bizottság, Quanta Storage kontra Bizottság, valamint Toshiba Samsung Storage Technology és Toshiba Samsung Storage Technology Korea kontra Bizottság ügyekre vonatkozó indítványa (C‑697/19 P–C‑700/19 P, EU:C:2021:452, 55–80. pont); lásd még: Romić, M., „Particularities of Proving a Single and Continuous Infringement of EU Competition Rules”, Yearbook of Antitrust and Regulatory Studies, 13. kötet, 22. szám, 2020, 169. o.
76      Lásd ebben az értelemben: 2024. június 27‑i Servier és társai kontra Bizottság ítélet (C‑201/19 P, EU:C:2024:552, 240. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
77      Lásd analógia útján és az EUMSZ 101. cikkel összefüggésben: 2024. február 1‑jei Scania és társai kontra Bizottság ítélet (C‑251/22 P, EU:C:2024:103, 133–135. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
78      2022. szeptember 14‑i Google és Alphabet kontra Bizottság (Google Android) ítélet (T‑604/18, EU:T:2022:541).
79      Bizottság kontra Verhuizingen Coppens ítélet, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
80      Bizottság kontra Verhuizingen Coppens ítélet, 46. pont.
81      2022. június 16‑i Sony Corporation és Sony Electronics kontra Bizottság ítélet (C‑697/19 P, a továbbiakban: Sony Corporation és Sony Electronics kontra Bizottság ítélet, EU:C:2022:478, 73. pont).
82      Frucona ítélet, 89. pont.
83      Lásd ebben az értelemben: 2022. június 16‑i Sony Optiarc és Sony Optiarc America kontra Bizottság ítélet (C‑698/19 P, EU:C:2022:480, 81. pont).
84      Sony Corporation és a Sony Electronics kontra Bizottság ítélet, 78. pont.
85      Hoffmann‑La Roche kontra Bizottság ítélet (9. és 11. pont).
86      Lásd e tekintetben: 2017. december 20‑i Prequ’Italia ítélet (C‑276/16, EU:C:2017:1010, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2023. november 30‑i Sistem ecologica kontra Bizottság ítélet (C‑787/22 P, EU:C:2023:940, 150. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
87      Lásd ebben az értelemben: 2011. október 25‑i Solvay kontra Bizottság ítélet (C‑110/10 P, EU:C:2011:687, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
88      Lásd ebben az értelemben: 1994. május 19‑i SEP kontra Bizottság ítélet (C‑36/92 P, EU:C:1994:205, 36. és 37. pont).
89      A Versenypolitikai Főigazgatóság „Az EUMSZ 101. és 102. cikk, valamint az EU összefonódás‑ellenőrzési rendelet szerinti eljárásokban az információk adatszobákban történő megtekintésére vonatkozó legjobb gyakorlatok” című dokumentumának (9) preambulumbekezdésében a Bizottság mind az adatszoba‑eljárás kivételes jellegét, mind pedig az általa nyújtott előnyöket hangsúlyozza, amikor kijelenti, hogy „az adatszobák olyan kivételes eszközt jelentek, amely – az egyedi eset körülményeitől függően – biztosíthatja a védelemhez való jogot, miközben tiszteletben tartja azoknak a vállalkozásoknak vagy személyeknek a titoktartáshoz fűződő jogos érdekeit, akiktől a Bizottság az információkat megszerezte”.
90      Lásd analógia útján: 1999. április 20‑i Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság ítélet (T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 és T‑335/94, EU:T:1999:80, 1017. pont).
91      2022. március 14‑i Bulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság végzés (T‑136/19, a továbbiakban: Bulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság végzés, EU:T:2022:149).
92      Uno kontra Bizottság ítélet, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
93      E tekintetben lásd: 2004. január 7-i Aalborg Portland és társai kontra Bizottság ítélet (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P és C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 73. és 130. pont).
94      Intel kontra Bizottság ítélet, 96. és 97. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
95      A Bíróság alelnökének 2024. március 27‑i Bizottság kontra Amazon Services Europe végzése (C‑639/23 P(R), a továbbiakban: Bizottság kontra Amazon Services Europe végzés, EU:C:2024:277, 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
96      Bizottság kontra Amazon Services Europe végzés, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
97      2014. november 12‑i Guardian Industries és Guardian Europe kontra Bizottság ítélet (C‑580/12 P, a továbbiakban: Guardian Industries és Guardian Europe kontra Bizottság ítélet, EU:C:2014:2363, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
98      Bizottság kontra Amazon Services Europe végzés, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
99      Lásd ebben az értelemben: Bizottság kontra Amazon Services Europe végzés, 42. pont.
100      Guardian Industries és Guardian Europe kontra Bizottság ítélet, 32–35. pont.