62024CJ0206_RES
C‑206/24. sz. ügy
YX és Logistica i Gestió Caves Andorranes i Vidal SA
kontra
Directeur général des douanes et droits indirects és Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance
(a Cour de cassation [Franciaország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (ötödik tanács), 2025. augusztus 1.
„Előzetes döntéshozatal – Vámunió – Behozatali vagy kiviteli vámok visszatérítése vagy elengedése – 1430/79/EGK rendelet – Az uniós jog megsértésével beszedett vámok – A 2. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése – A hivatalból történő visszatérítés feltételei – E vámok jogalap nélküli beszedésének a könyvelésbe vételüktől számított három év eltelte előtt történő megállapítása – Arra vonatkozó megállapítás, hogy a nemzeti vámhatóságoknak tudomással kell bírniuk az érintett gazdasági szereplők kilétéről, valamint az egyes gazdasági szereplők részére visszatérítendő összegről – E hatóságok azon kötelezettsége, hogy megtegyék a szükséges és megfelelő intézkedéseket az ilyen visszatérítés teljesítéséhez szükséges információk megszerzése érdekében”
Az Európai Unió saját forrásai – Behozatali vagy kiviteli vámok visszatérítése vagy elengedése – Az uniós jog megsértésével beszedett vámok – Hivatalból történő visszatérítés – Feltételek – A nemzeti vámhatóság által e vámok jogalap nélküli beszedésének a könyvelésbe vételüktől számított három év eltelte előtt történő megállapítása – Arra vonatkozó megállapítás, hogy a nemzeti vámhatóságnak tudomással kell bírnia az érintett gazdasági szereplők kilétéről és a visszatérítendő összegről – E hatóság azon kötelezettsége, hogy megtegye a szükséges és megfelelő intézkedéseket az ilyen visszatérítés teljesítéséhez szükséges információk megszerzése érdekében
(1430/79 tanácsi rendelet, 1. cikk, (2) bekezdés, e) pont, 2. cikk, és 15. cikk)
(lásd: 25–38., 42. és 43. pont és a rendelkező rész)
Összefoglalás
A Cour de cassation (semmítőszék, Franciaország) előzetes döntéshozatal iránti kérelme alapján a Bíróság az 1430/79 rendelet (
1
) 2. cikke (2) bekezdése harmadik albekezdésének fényében pontosítja a nemzeti vámhatóságot terhelő, a jogalap nélkül beszedett vámok hivatalból történő visszafizetésére vonatkozó kötelezettség terjedelmét, valamint az ahhoz kapcsolódó feltételeket.
1988 és 1991 között az andorrai jog hatálya alá tartozó társaságok a Franciaországban letelepedett Ysal vámügynök társaság közvetítésével többek között harmadik országokból származó árukat importáltak Andorrába. Ezen importok után Franciaországban vámot fizettek. Abban az időben a francia vámhatóságok ugyanis megkövetelték, hogy a harmadik országokból származó, Andorrába tartó árukat bocsássák szabad forgalomba, amikor azok francia területen haladnak át.
1991 januárjában az Európai Bizottság indokolással ellátott véleményben (
2
) megállapította, hogy a Francia Köztársaság a szabad forgalomba bocsátás ilyen követelményének előírásával nem teljesítette az uniós jog bizonyos rendelkezéseiből eredő kötelezettségeit. Ezért felhívta a felperest, hogy tegye meg a helyzet rendezéséhez szükséges intézkedéseket.
A francia hatóságok ezt követően miniszteri értesítéssel (
3
) megszüntették ezt a gyakorlatot a harmadik országokból Andorrába érkező valamennyi áru tekintetében.
2015‑ben az említett andorrai importőrök, amelyek jogutódjai a Caves Andorranes és YX, keresetet indítottak a francia vámhatóság ellen azon vámösszeg megfizetése iránt, amelyet e hatóság a harmadik országokból származó és Andorrába irányuló áruk 1988 és 1991 közötti behozatala címén jogalap nélkül beszedett. Mivel e kérelmet első és másodfokon elutasították, a Caves Andorranes és YX felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Cour de cassationhoz, amely a kérdést előterjesztő bíróság.
A kérdést előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatal céljából két kérdést terjesztett a Bíróság elé, amelyek lényegében arra irányulnak, hogy az 1430/79 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének harmadik albekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy a vámok nemzeti vámhatóság által hivatalból történő visszatérítésére vonatkozó kötelezettség fennállása egyrészt attól függ, hogy e hatóság maga állapította‑e meg az e vámok könyvelésbe vételétől számított három év eltelte előtt, hogy azokat jogalap nélkül szedték be, másrészt pedig e hatóságnak tudomása volt az érintett gazdasági szereplők kilétéről, valamint az egyes gazdasági szereplőknek visszatérítendő összegről. Ennek keretében e bíróság arra keresi a választ, hogy az említett hatóságnak adott esetben milyen intézkedéseket kell hoznia az ilyen információk megszerzése érdekében.
A Bíróság álláspontja
A Bíróság először is megállapítja, hogy az 1430/79 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének harmadik albekezdése, amennyiben kategorikusan előírja, hogy a nemzeti vámhatóságok „hivatalból visszatérítik a vámot”, visszatérítési kötelezettséget ír elő e hatóságok számára, anélkül hogy az érintett importőrnek azt kérelmeznie kellene. E hivatalból történő visszatérítésre irányuló kötelezettség fennállásának az a feltétele, hogy az érintett nemzeti vámhatóság – az érintett vámok könyvelésbe vételének időpontjától számított hároméves határidő lejárta előtt – (
4
) maga megállapította‑e, hogy e vámokat jogosulatlanul szedték be. Ezzel szemben, magának a visszatérítésnek nem kell szükségszerűen az említett határidőn belül megtörténnie, így arra a határidő lejártát követően is sor kerülhet.
Egyébiránt, mivel a vámokat olyan konkrét összegekre vetik ki, amelyeket a nemzeti vámhatóság a valamely meghatározott személy nevében benyújtott vámáru‑nyilatkozatok alapján határozott meg, e hatóság azon megállapítása, hogy az ilyen vámokat jogosulatlanul szedték be, szükségszerűen magában foglalja azt a megállapítást, amely szerint az említett hatóság előtt ismert személy jogalap nélkül fizetett egy meghatározott, ugyanezen hatóság számára is ismert összeget. Következésképpen, ha a nemzeti vámhatóság megállapítja, hogy a vámot jogosulatlanul szedték be, és azt vissza kell téríteni, főszabály szerint tudomása van mind annak a személynek a személyazonosságáról, aki számára a visszatérítést teljesítenie kell, mind pedig a pontos visszatérítendő összegről.
E hatóság ugyanis nem hivatkozhat arra a tényre, hogy már nem állnak rendelkezésére az érintettek által benyújtott vámáru‑nyilatkozatok vagy a velük szemben hozott egyedi határozatok, annak igazolása érdekében, hogy ezen érdekeltek számára esetleg nem térítik vissza azokat a vámokat, amelyeket az 1430/79 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének harmadik albekezdésében előírt hároméves határidőn belül jogalap nélkül szedett be, mivel e hatóság e határidő lejártáig köteles megőrizni azokat az iratokat és információkat, amelyek relevánsak lehetnek a beszedett vámok esetleges visszatérítése szempontjából.
Így, ha az említett vámhatóság önhibáján kívül nem rendelkezik a jogosulatlanul beszedett vámok visszatérítéséhez szükséges információkkal, az említett rendelkezésből eredő visszatérítési kötelezettségének teljesítése érdekében meg kell tennie az ezen információk megszerzéséhez szükséges és megfelelő intézkedéseket. Kétségtelen, hogy az ilyen intézkedések nem foglalnak magukban aránytalan kutatásokat, vagyis olyan kutatásokat, amelyek emberi és anyagi erőforrások alkalmazását teszik szükségessé, anélkül hogy bármilyen kapcsolatban lennének azzal, ami észszerűen elvárható egy gondos közigazgatási szervtől. Mindazonáltal a vámhatóság azzal az ürüggyel tanúsított passzív magatartása, hogy nem rendelkezik az említett információkkal, nem egyeztethető össze sem a fent említett visszatérítési kötelezettségével, sem pedig a megfelelő ügyintézéshez való jogból eredő követelményekkel, amely jog az uniós jog általános elvének minősül, és amelyet alkalmazni kell a tagállamokra e jog végrehajtása során.
A Bíróság arra a következtetésre jut, hogy az 1430/79 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének harmadik albekezdését úgy kell értelmezni, hogy a vámok nemzeti vámhatóság által hivatalból történő visszatérítésére vonatkozó kötelezettség fennállásának az a feltétele, hogy e hatóság az e vámok könyvelésbe vételétől számított három év eltelte előtt maga állapítsa meg, hogy azokat jogalap nélkül szedték be. E megállapítás magában foglalja, hogy e hatóságnak tudomása van az említett vámokat megfizető személyek kilétéről, valamint az egyes személyeknek visszatérítendő összegről. Amennyiben az említett hatóság nem rendelkezik, és nem is rendelkezhetett az ahhoz szükséges valamennyi információval, hogy az ilyen visszatérítést a jogalap nélkül beszedett vámokat megfizető személy vagy a jogai és a kötelezettségei tekintetében az előbbi helyébe lépő személyek részére teljesítse, ugyanezen hatóság feladata, hogy a visszatérítési kötelezettségének teljesítése érdekében megtegye azokat az intézkedéseket, amelyek – anélkül, hogy aránytalanok lennének – szükségesek és megfelelőek ezen információk megszerzéséhez és a visszatérítés elvégzéséhez.
(
1
)	Az 1986. október 7‑i 3069/86/EGK tanácsi rendelettel (HL 1986. L 286., 1. o.) módosított, a behozatali vagy kiviteli vámok visszatérítéséről és elengedéséről szóló, 1979. július 2‑i 1430/79/EGK tanácsi rendelet (HL 1979. L 175., 1. o.) (a továbbiakban: 1430/79 rendelet).
(
2
)	COM(90) 2042 final indokolással ellátott vélemény.
(
3
)	A ministère de l’Économie, des Finances et du Budget (gazdasági, pénzügy‑ és költségvetési minisztérium, Franciaország) importőreinek és exportőreinek szóló közlemény, amelyet 1991. június 6‑án tettek közzé a Francia Köztársaság Hivatalos Lapjában.
(
4
)	Az 1430/79 rendelet 1. cikke (2) bekezdésének e) pontja szerint ez az időpont azon közigazgatási aktus elfogadása időpontjának felel meg, amellyel e vámok összegét az illetékes hatóságok eredetileg megállapították.