62020CC0277
JEAN RICHARD DE LA TOUR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2021. július 1. (
1
)
C‑277/20. sz. ügy
UM,
HW (ZL hagyatéki gondnokaként eljárva)
részvételével
(az Oberster Gerichtshof [legfelsőbb bíróság, Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – 650/2012/EU rendelet – Hatály – Végintézkedés – Az »öröklési szerződés« fogalma – Élők közötti ajándékozás – Az öröklésre alkalmazandó jog megválasztása – Átmeneti rendelkezések – A 83. cikk (2)–(4) bekezdése”
I. Bevezetés
1.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az öröklési ügyekre irányadó joghatóságról, az alkalmazandó jogról, az öröklési ügyekben hozott határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az öröklési ügyekben kiállított közokiratok elfogadásáról és végrehajtásáról, valamint az európai öröklési bizonyítvány bevezetéséről szóló, 2012. július 4‑i 650/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (
2
) (HL 2012. L 201., 107. o.; helyesbítések: HL 2012. L 344., 3. o. és HL 2013. L 60., 140. o.) 3. cikke (1) bekezdése b) pontjának, valamint 83. cikke (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2.
E kérelmet azon eljárás keretében terjesztették elő, amelyben a német állampolgárságú UM vitatja, hogy az osztrák hatóságok elutasították az Ausztriában található ingatlan tulajdonjogának ingatlan‑nyilvántartásba való bejegyzése iránti kérelmét, amelyet egy halál esetére szóló ajándékozási szerződés alapján kíván érvényesíteni a Németországban indított hagyatéki eljárás során.
3.
Ennélfogva a Bíróságot arra kérték, hogy az ilyen, élők közötti jogügylet minősítésének függvényében nyilatkozzon a 650/2012 rendelet hatályáról, valamint a rendelet átmeneti rendelkezéseinek értelmezéséről.
4.
Ki fogom fejteni azokat az okokat, amelyek alapján úgy vélem, hogy egy ilyen, halál esetére szóló ajándékozást a 650/2012 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett „öröklési szerzősének” lehet minősíteni, és az ebből levonandó következtetéseket az eljáró bíróság joghatóságát meghatározó, alkalmazandó jog megválasztásának érvényességére vonatkozóan.
II. Jogi háttér
A.
A 650/2012 rendelet
5.
Az 650/2012 rendelet (9), (11), (14), (37) és (49) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„(9)
E rendelet hatályának ki kell terjednie a hagyaték öröklésének valamennyi polgári jogi szempontjára, azaz a vagyontárgyak, jogok és kötelezettségek haláleset miatti átszállásának valamennyi formájára, akár végintézkedés szerint megvalósuló átruházás, akár törvényes öröklés révén történő átszállás útján.
[…]
(11)
E rendelet nem lehet alkalmazandó a polgári jog örökléstől eltérő területeire. Az egyértelműség érdekében a rendelet hatálya alól kifejezetten ki kell zárni néhány olyan kérdést, amely öröklési üggyel kapcsolatosnak tekinthető.
[…]
(14)
Az örökléstől eltérő módon – például ajándékozás révén – létrehozott vagy átszállt vagyoni jogokat és vagyontárgyakat szintén ki kell zárni e rendelet hatálya alól. Mindazonáltal az e rendelet által az öröklési jogra alkalmazandóként meghatározott jognak kell irányadónak lennie arra nézve, hogy az ajándékozás vagy más formájú, a halált megelőzően dologi jogot alapító, élők közötti rendelkezés – az öröklésre alkalmazandó jog értelmében – a kedvezményezettek részesedésének kiszámításakor helyt adhat‑e osztályra bocsátási, levonási vagy hozzászámítási kötelezettségnek.
[…]
(37)
Annak érdekében, hogy a polgárok teljes jogbiztonságban élvezhessék a belső piac nyújtotta előnyöket, ennek a rendeletnek lehetővé kell lennie számukra, hogy előzetesen megismerjék az öröklésükre alkalmazandó jogot. Harmonizált kollíziós szabályokat kell bevezetni az ellentmondásos eredmények elkerülése érdekében. A főszabálynak biztosítania kell, hogy az öröklésre olyan kiszámítható jog legyen irányadó, amellyel szoros kapcsolat áll fenn. Jogbiztonsági okokból és a hagyaték felosztásának elkerülése érdekében az említett jognak kell szabályoznia az öröklés egészét, azaz a hagyatékba tartozó valamennyi vagyontárgyat, tekintet nélkül a vagyontárgyak természetére, és függetlenül attól, hogy a vagyontárgyak valamely másik tagállamban vagy valamely harmadik államban találhatók‑e.
[…]
(49)
Az öröklési szerződés a végintézkedés egyik típusa, amelynek megengedettsége és elfogadása tagállamonként változó. Az öröklési jogoknak a tagállamokban elfogadott öröklési szerződés eredményeként történő megszerzését megkönnyítendő, e rendeletnek meg kell határoznia, mely jog szabályozza az öröklési szerződések megengedettségét, tartalmi érvényességét és a felekre nézve kötelező erejét, ideértve a szerződések felbontásának feltételeit is.”
6.
A 650/2012 rendelet „Hatály” címet viselő 1. cikke az (1) bekezdésében és a (2) bekezdésének g) pontjában a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Ezt a rendeletet az öröklésre kell alkalmazni […]
(2)   E rendelet hatálya nem terjed ki a következőkre:
[…]
g)
az örökléstől eltérő módon létrehozott vagy átszállt vagyoni jogokra, érdekeltségekre és vagyontárgyakra, mint például – a 23. cikk (2) bekezdése i) pontjának sérelme nélkül – az ajándékok, a közös tulajdon a túlélő tulajdonostárs várományi jogával, a nyugdíjprogramok, a biztosítási szerződések és a hasonló megállapodások;”
7.
A 650/2012 rendelet „Fogalommeghatározások” címet viselő 3. cikke (1) bekezdésének a), b) és d) pontja a következőket írja elő:
„E rendelet alkalmazásában:
a)
»öröklés«: az örökhagyó vagyonában bekövetkező jogutódlás; amely a vagyontárgyak, jogok és kötelezettségek haláleset miatti átszállásának valamennyi formáját magában foglalja, akár végintézkedés szerint megvalósuló átruházás, akár törvényes öröklés révén történő átszállás útján;
b)
»öröklési szerződés«: olyan megállapodás – beleértve a kölcsönös végrendeleteken alapuló megállapodást is –, amely ellenszolgáltatás fejében vagy anélkül a megállapodásban részes egy vagy több személy jövőbeli hagyatékára vonatkozó jogokat létesít, módosít vagy szüntet meg;
[…]
d)
»végintézkedés«: végrendelet, közös végrendelet vagy öröklési szerződés;”
8.
A 650/2012 rendeletnek az „[a]lkalmazandó jogra” vonatkozó III. fejezetébe illesztett, „Főszabály” címet viselő 21. cikke értelmében:
„(1)   Amennyiben e rendelet másként nem rendelkezik, az öröklés egészére alkalmazandó jog annak az államnak a joga, amelynek a területén az örökhagyó szokásos tartózkodási helye elhalálozásának időpontjában volt.
(2)   Amennyiben – kivételes esetben – az eset valamennyi körülménye alapján egyértelmű, hogy az örökhagyónak az elhalálozásának időpontjában nyilvánvalóan szorosabban kapcsolódott egy másik államhoz, mint ahhoz, amelynek joga az (1) bekezdés értelmében alkalmazandó lenne, az öröklésre alkalmazandó jog ennek a másik államnak a joga.”
9.
A 650/2012 rendelet „Jogválasztás” címet viselő 22. cikke (1) és (2) bekezdésének szövege a következő:
„(1)   Egy adott személy az utána történő öröklés egészére irányadó jogként választhatja annak az államnak a jogát, amelynek állampolgárságával a választás megtételekor vagy az elhalálozás időpontjában rendelkezik.
[…]
(2)   A jogválasztásról kifejezetten, végintézkedés formájában tett nyilatkozatban kell rendelkezni, vagy annak a végintézkedés rendelkezéseiből megállapíthatónak kell lennie.”
10.
E rendelet „Az alkalmazandó jog hatálya” címet viselő 23. cikkének (1) bekezdése és (2) bekezdésének i) pontja a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A 21. cikk vagy a 22. cikk alapján meghatározott jog az öröklés egészére irányadó.
(2)   Ez a jog az irányadó különösen a következőkre:
[…]
i)
az ajándékok, ingyenes adományok vagy juttatások visszaadásának, osztályra bocsátásának és betudásának kötelezettsége a különböző kedvezményezettek részesedésének kiszámításakor;”
11.
Az említett rendeletnek az „Öröklési szerződések” címet viselő 25. cikke az (1) és (3) bekezdésében a következőket mondja ki:
„(1)   Az egyetlen személy utáni öröklésre vonatkozó öröklési szerződés megengedettségét, tartalmi érvényességét és a felekre nézve kötelező erejét – ideértve a felbontási feltételeit is – illetően az a jog irányadó, amely az e személy utáni öröklésre e rendelet alapján alkalmazandó lett volna, ha az említett személy halála a szerződés megkötésének napján következett volna be.
[…]
(3)   Az (1) és (2) bekezdés ellenére a felek az öröklési szerződésük megengedettségét, tartalmi érvényességét és a felekre nézve kötelező erejét – ideértve a felbontási feltételeit is – illetően irányadó jognak azt a jogot választhatják, amelyet az a személy vagy azon személyek egyike, akinek vagy akiknek a hagyatéka érintett, a 22. cikk alapján az abban foglalt feltételek mellett választhatott volna.”
12.
A 650/2012 rendelet „Átmeneti rendelkezések” címet viselő 83. cikkének (2) és (4) bekezdése a következőket írja elő:
„(2)   Amennyiben az örökhagyó 2015. augusztus 17‑e előtt megválasztotta az utána történő öröklésre alkalmazandó jogot, ez a választás érvényes, ha eleget tesz a III. fejezetben megállapított feltételeknek, vagy ha a hatályos nemzetközi magánjogi szabályok értelmében a választás megtételekor érvényes volt azon államban, amelyben az örökhagyó szokásos tartózkodási helye volt, vagy bármely olyan államban, amelyben állampolgársággal rendelkezett.
(3)   A 2015. augusztus 17‑ét megelőzően tett végintézkedés megengedett, valamint tartalmilag és alakilag érvényes, ha eleget tesz a III. fejezetben megállapított feltételeknek, vagy ha a hatályos nemzetközi magánjogi szabályok értelmében a végintézkedés megtételekor megengedett, valamint tartalmilag és alakilag érvényes azon államban, amelyben az örökhagyó szokásos tartózkodási helye volt, vagy bármely olyan államban, amelyben állampolgársággal rendelkezett, vagy az öröklési eljárást lefolytató hatóság szerinti tagállamban.
(4)   Amennyiben a végintézkedést 2015. augusztus 17‑ét megelőzően olyan állam joga szerint tették, amelyet az örökhagyó e rendelet szerint választhatott volna, akkor azt kell az öröklésre alkalmazandó jognak választott jognak tekinteni.”
B.
Az osztrák jog
13.
Az osztrák Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch (polgári törvénykönyv, a továbbiakban: ABGB) 956. §‑ának a jelen ügyre alkalmazandó, a 2015. július 30‑i Erbrechtsänderungsgesetz (
3
) (az öröklési jog módosításáról szóló 2015. évi törvény) hatálybalépése előtti változatának szövege a következő volt:
„Az olyan ajándékozás, amelynek csak az ajándékozó halálát követően kell teljesülnie, az előírt alakiságok betartásával hagyományként érvényes. Az ilyen ajándékozás csak akkor minősül szerződésnek, ha a megajándékozott azt elfogadta, az ajándékozó kifejezetten lemondott az ajándékozástól való elállás jogáról, és az erre vonatkozó okiratot a megajándékozottnak átadták.”
14.
Az 1871. július 25‑i Notariatsaktsgesetz (a közjegyzői okiratokról szóló törvény) (
4
) 1. §‑ának d) pontja az alapeljárásra alkalmazandó változatában a tényleges átruházás nélküli ajándékozási szerződés érvényességét közjegyzői okiratba foglaláshoz köti.
15.
Az 1955. február 2‑i Allgemeines Grundbuchsgesetz 26. §‑a (az ingatlan‑nyilvántartásról szóló törvény) (
5
) az alapeljárásra alkalmazandó változatában a következőket mondja ki:
„(1)   Bejegyzések és széljegyek csak olyan okiratok alapján engedélyezhetők, amelyeket az érvényességükhöz előírt alakban állítottak ki.
(2)   Amennyiben dologi jog megszerzéséről vagy módosításáról van szó, ezen okiratoknak érvényes jogalapot kell tartalmazniuk.”
16.
Az 1985. december 12‑i osztrák Rechtspflegergesetz (a bírósági titkárokról szóló törvény) (
6
) 2. §‑ának 3. pontja az alapeljárásra alkalmazandó változatában a következőket mondja ki:
„A bírósági tisztviselők bírósági titkárrá nevezhetők ki a következő egy vagy több munkaterületre:
[…]
(3)   ingatlan‑nyilvántartási és hajó‑nyilvántartási ügyek.”
17.
E törvény 16. §‑a (2) bekezdésének 6. pontja a következőket írja elő:
„Minden esetben a bíróknak vannak fenntartva:
[…]
6.   Azon határozatok, amelyek esetében külföldi jogot kell alkalmazni.”
III. Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
18.
A 2018. május 13‑án elhunyt, utoljára németországi szokásos tartózkodási hellyel rendelkező német állampolgár ZL 1975. július 22‑én szerződést kötött a fiával, UM‑mel és annak osztrák állampolgár feleségével, XU‑val, amely szerződés ez utóbbiakra fele‑fele arányban, ZL halála időpontjában egy Ausztriában található ingatlant ruház át. E szerződés megkötésének időpontjában valamennyi szerződő fél szokásos tartózkodási helye Németországban volt.
19.
E szerződés szerint ZL ingatlant szerzett a következő feltételek mellett:
„[…]
b) ZL kötelezettséget vállal arra, hogy ezen ingatlanon, amely ekkor a tulajdonában fog állni, a szerződés megkötésétől számított tíz éven belül egy kétlakásos családi házat épít. E kötelezettség átszáll ZL örököseire, amennyiben azt ZL a haláláig nem teljesíti […]
c) ZL a halála esetére az említett ingatlant – a halála időpontjában meglévő valamennyi tartozékával, különösen az ingatlanon található házzal és az átruházás időpontjában fennálló tulajdoni helyzet szerinti határoknak megfelelően – fele‑fele arányban XU‑ra és UM‑re ruházza át. Az átruházás ZL halálával történik meg, a ház elkészülte előtt azonban az átruházásra nem kerül sor. Az átruházás feltétele, hogy ZL halálának időpontjában az átruházás két kedvezményezettje között fennálló házasság ne legyen felbontva, és hogy XU túlélje ZL‑t. Ha e feltétel nem teljesül, a halál esetére szóló átruházás csak UM részére történik meg, aki után a megkötendő szerződésből eredő igény már ZL halála előtt örökölhető.
d) Amennyiben nem állapodnak meg az ezen átruházásáért járó ellenszolgáltatásban, a halál esetére szóló átruházás ajándékozás útján történik, amit ZL kifejezetten kijelent. ZL lemond a jelen szerződéstől való elállásról.
e) [UM és XU] – az átruházásáért járó részleges ellenszolgáltatásként – köteles […] XU anyja részére a felépítendő házban lakhatási jogot biztosítani […]
f) A megkötendő szerződésből eredő jogviszonyokra az osztrák jog alkalmazandó […]
g) ZL kötelezettséget vállal arra, hogy a tulajdonában álló ingatlant UM és XU hozzájárulása nélkül nem idegeníti el és nem terheli meg annak érdekében, hogy biztosítva legyenek UM‑nek és XU‑nak a halál esetére szóló átruházási szerződésből eredő igényei. […]
h) ZL hozzájárul ahhoz, hogy az ingatlan‑nyilvántartásban Mauthen kataszteri településnek a szerződés tárgyát képező ingatlanra vonatkozóan még létrehozandó tulajdoni lapján
aa)
[…]
bb)
e szerződés és ZL hivatalos halotti anyakönyvi kivonata alapján a tulajdonjogot fele‑fele arányban közös kérelemre az átruházás mindkét kedvezményezettje részére vagy kérelme alapján kizárólag UM részére – az ingatlan kizárólagosan részére történő átruházására vonatkozó feltételek teljesülésének bizonyításával – bejegyezzék.
[…]”
20.
XU 2005. november 5‑én, tehát ZL halála előtt elhunyt, ebben az időpontban az UM‑mel kötött házasságát már felbontották és az ingatlanon nem építettek házat.
21.
A hagyatéki eljárás az Amtsgericht Köln (kölni helyi bíróság, Németország) előtt van folyamatban. E célból, arra hivatkozva, hogy apja halálakor ő volt az ajándékozási okirat egyedüli kedvezményezettje, UM az illetékes bírósághoz, a Bezirksgericht Hermagorhoz (hermagori kerületi bíróság, Ausztria) fordult a szóban forgó ingatlanra vonatkozó tulajdonjogának ingatlan‑nyilvántartási bejegyzése iránt. Az ezen elsőfokú bíróságon eljáró, UM kérelmének ellenőrzéséért felelős Rechtspfleger (bírósági titkár, Ausztria) úgy ítélte meg, hogy az osztrák jog az alkalmazandó jog és elutasította e kérelmet az UM által hivatkozott szerződés feltételeinek teljesülését igazoló okirati bizonyítékok hiányában. A Landesgericht Klagenfurt (klagenfurti regionális bíróság, Ausztria) helybenhagyta e határozatot arra hivatkozással, hogy a 650/2012 rendelet az e szerződésben kikötött osztrák jog miatt nem alkalmazható, és hogy az ingatlannak a halál esetére szóló ajándékozás alapján történő átruházására nem kerülhet sor az említett szerződésben előírt ház megépítésére vonatkozó bizonyíték nélkül. UM e határozattal szemben felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz, az Oberster Gerichtshofhoz (legfelsőbb bíróság, Ausztria).
22.
E bíróság – amely rámutatott, hogy az ingatlan‑nyilvántartásra vonatkozóan hatáskörrel rendelkező bírósághoz benyújtott dokumentumokból megállapítható, hogy az osztrák jog által előírt feltételek alapján halál esetére szóló ajándékozási szerződés jött létre UM javára – álláspontja szerint e jogi aktus a 650/2012 rendelet hatálya alá tartozik, és az e rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) vagy d) pontja értelmében vett „öröklési szerződésnek” tekinthető.
23.
A szerződésben részes felek által választott osztrák jog alkalmazását illetően az Oberster Gerichtshof (legfelsőbb bíróság) úgy véli, hogy az említett rendelet átmeneti rendelkezéseit alkalmazni kell, és kétségei vannak ugyanezen rendelet 83. cikke (2) bekezdésének értelmezésével kapcsolatban, az öröklési szerződésben kikötött jogválasztás alkalmazandóságát illetően.
24.
E körülmények között az Oberster Gerichtshof (legfelsőbb bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1.
Úgy kell‑e értelmezni a [650/2012] rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontját, hogy az e rendelkezés értelmében vett öröklési szerződésnek minősül az olyan, Németországban szokásos tartózkodási hellyel rendelkező két német állampolgár között létrejött, egy ausztriai ingatlanra vonatkozó, halál esetére szóló ajándékozási szerződés, amely szerint a megajándékozott az ajándékozó halálát követően a hagyatékkal szembeni kötelmi jogi igénnyel rendelkezik arra vonatkozóan, hogy a tulajdonjogát e szerződés és az ajándékozó halotti anyakönyvi kivonata alapján, tehát a hagyatéki bíróság közreműködése nélkül az ingatlan‑nyilvántartásba bejegyezzék?
2.
Amennyiben erre a kérdésre igenlő választ kell adni:
Úgy kell‑e értelmezni a [650/2012] rendelet 83. cikkének (2) bekezdését, hogy ezzel a [650/2012] rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett öröklési szerződésnek minősítendő halál esetére szóló ajándékozási szerződésre vonatkozó, 2015. augusztus 17. előtti jogválasztás érvényességét is szabályozzák?”
25.
Írásbeli észrevételeket nyújtott be a Bírósághoz UM, a spanyol kormány és az Európai Bizottság. E felek, valamint a német kormány az előírt határidőn belül írásban válaszoltak a Bíróság kérdéseire.
IV. Elemzés
26.
Előzetesen, a 650/2012 rendelet céljára tekintettel célszerűnek tartom kiemelni, hogy az e rendelet alkalmazhatóságára vonatkozó előzetes döntéshozatal iránti kérelmet egy olyan nemzeti eljárás alkalmával nyújtották be, amelynek tárgya egy halál esetére szóló ajándékozás tárgyát képező, Ausztriában fekvő ingatlanra vonatkozó jogok odaítélésének elismerése (
7
), az ingatlan‑nyilvántartásba való bejegyzés érdekében. A hagyatéki eljárást másik tagállamban indították. Következésképpen szokatlan módon az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a tulajdonjog ellenőrzésének az öröklésnél általánosabb összefüggésében jelenik meg, mivel az UM kérelme alapján eljáró hatóság nem felelős határozat hozataláért vagy közvetlenül ahhoz kapcsolódó okirat kiállításáért. A kérdést előterjesztő bíróság ezenkívül pontosította, hogy kérelmének célja az UM kérelmét elutasító hatóság osztrák jog alkalmazásától függő (
8
) joghatóságának ellenőrzése.
A.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
27.
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ a Bíróságtól, hogy a 650/2012 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az „öröklési szerződés” fogalmának hatálya alá tartozik az olyan, élők közötti ajándékozási szerződés, amelynek alapján az ajándékozó valamely vagyontárgyának tulajdonjoga csak annak halálával száll át.
28.
Először is pontosítani kell, hogy az e rendelet alkalmazhatóságára vonatkozó kérdés igazolt:
–
ratione temporis a 83. cikke (1) bekezdésének megfelelően, mivel az alapeljárás tárgya a 2015. augusztus 17‑ét követően elhunyt ZL utáni öröklés;
–
az öröklés határon átnyúló vonatkozásaira tekintettel, mivel az örökhagyó Németországban rendelkezett szokásos tartózkodási hellyel, és az alapeljárás a tulajdonában álló, Ausztriában fekvő ingatlanra vonatkozik, (
9
) és
–
mivel a jogvita tárgyát azon feltételek képezik, amelyek mellett öröklés keretében valamely jog megszerezhető annak az ingatlan‑nyilvántartásba történő bejegyzése céljából, és nem a bejegyzés módja, ami nem tartozik a 650/2012 rendelet hatálya alá. (
10
)
29.
Másodszor meg kell jegyezni, hogy a 650/2012 rendeletben a halál esetére szóló ajándékozásra vonatkozó rendelkezések hiányában (
11
) különböző következtetéseket kell abból levonni annak meghatározása érdekében, hogy az ilyen aktusokat a 3. cikk (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett „öröklési szerződésnek” lehet‑e minősíteni, amint azt a kérdést előterjesztő bíróság, UM, a német kormány és a Bizottság állítja, vagy ellenkezőleg, hogy ezen aktusokat e rendelet 1. cikke (2) bekezdésének g) pontja értelmében vett ajándékozásnak kell‑e tekinteni, amint arra a spanyol kormány hivatkozik.
30.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ilyen körülmények között az uniós jog egységes alkalmazásának követelményéből és az egyenlőség elvéből az következik, hogy a jelentésének és hatályának meghatározása érdekében a tagállami jogokra kifejezett utalást nem tartalmazó uniós jogi rendelkezést az Unió egészében önállóan és egységesen kell értelmezni, figyelembe véve nemcsak annak kifejezéseit, hanem a rendelkezés összefüggéseit és a kérdéses szabályozás célját. (
12
)
31.
A jelen esetben alkalmazandó 650/2012 rendelet rendelkezéseinek szó szerinti értelmezéséhez megjegyzem egyrészről, hogy e rendelet 1. cikke (1) bekezdésének első mondata szerint ezt a rendeletet az „öröklésre” kell alkalmazni. Az említett rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja kimondja, hogy „öröklés” az örökhagyó vagyonában bekövetkező jogutódlás, és e kifejezés a vagyontárgyak […] haláleset miatti „átszállásának valamennyi formáját magában foglalja” (
13
). E fogalommeghatározás átveszi ugyanezen rendelet (9) preambulumbekezdésének tartalmát, amely szerint a rendeletet „a hagyaték öröklésének valamennyi polgári jogi szempontjára” alkalmazni kell. (
14
)
32.
A kérdéses rendelkezés a vagyontárgyak haláleset miatti átszállásának két formáját említi, nevezetesen a végintézkedést és a törvényes öröklést.
33.
A 650/2012 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének d) pontja pontosítja, hogy a „végintézkedés” kifejezés magában foglalja a „végrendeletet, közös végrendeletet vagy öröklési szerződést”. Ezen öröklési szerződést e cikk b) pontja lényegében olyan megállapodásként határozza meg, mint amely az e megállapodásban részes egy vagy több személy jövőbeli hagyatékára vonatkozó jogokat létesít.
34.
Másrészről ezen önálló fogalmaknak minősülő fogalommeghatározásokat, (
15
) mivel azok a 650/2012 rendelet egységes alkalmazásának biztosítására irányulnak függetlenül a tagállamok jogától, közelíteni kell az […] örökléstől eltérő módon […], mint például ajándékok (
16
) útján átszállt vagyoni jogoknak és vagyontárgyaknak az e rendelet hatályából az 1. cikk (2) bekezdésének g) pontjában kimondott kizárásához. (
17
)
35.
Tekintettel az „öröklés” fogalmára, (
18
) és mivel nincs meghatározva sem az ajándékozás, sem a végrendelet fogalma, felmerül a kérdés, hogy e fogalmak egységes értelmezése érdekében milyen szempont alapján lehetne elhatárolni az ajándékozást (
19
) a végintézkedéstől.
36.
Először is megjegyzem, hogy a 650/2012 rendelet a (14) preambulumbekezdésében – amelynek fényében e rendelet 1. cikke (2) bekezdésének g) pontját értelmezni kell –, „az ajándékozás vagy más formájú, a halált megelőzően dologi jogot alapító, élők közötti rendelkezés” kifejezést használja. (
20
)
37.
Véleményem szerint ebből azt a következtetést kell levonni, a jogok és vagyontárgyak egyéb átszállásának az 1. cikk (2) bekezdésének g) pontjában említett módjaihoz – vagyis a túlélő tulajdonostárs várományi jogával terhelt közös tulajdonhoz, a nyugdíjprogramokhoz, a biztosítási szerződésekhez és a hasonló megállapodásokhoz – is közelítve, hogy az uniós jogalkotó ki kívánta zárni e rendelet hatályából az olyan élők közötti jogügyleteket, amelyek a jogosult halála előtt keletkeztetnek jogokat, vagy amelyek főszabály szerint öröklésen kívül biztosítják a vagyontárgy átszállását.
38.
Másodszor pontosítom, hogy a 650/2012 rendelet 1. cikke (2) bekezdése g) pontjának forrása az öröklésre alkalmazandó jogról szóló, 1989. augusztus 1‑jén Hágában aláírt egyezmény (
21
) 1. cikke (2) bekezdésének d) pontja, amely egyezmény nem lépett hatályba. Ezen egyezmény magyarázó jelentése (
22
) pontosítja, hogy ezen 1. cikk (2) bekezdésének d) pontja nagyon széles hatállyal rendelkezik, magában foglalva a halál esetére szóló rendelkezéseken kívüli valamennyi rendelkezést, és kizárja az élők közötti jogügyleteket, amikor a tulajdonjog a halállal keletkezik.
39.
Harmadszor hangsúlyozom, hogy a 650/2012 rendelet – amely az öröklés egészére egységes jogot kíván alkalmazni – hatálya alóli kizárást illetően e rendelet 1. cikke (2) bekezdésének g) pontját megszorítóan kell értelmezni, még ha az ajándékozás nem is kerül ki egészen az öröklésre vonatkozó rendelkezések alkalmazása alól. (
23
)
40.
Következésképpen nem lehet a rendelet 1. cikke (2) bekezdésének g) pontja értelmében vett „ajándékozásnak” minősíteni a halál esetére szóló olyan ajándékozási szerződést, amely az örökhagyó hagyatékának részét képező vagyontárgyakon kizárólag annak halálakor keletkeztet valamely jogot a megajándékozott javára, ha túléli az örökhagyót, és ezen ajándékozás révén szabályozza a hagyaték átszállásának módjait. Másképp megfogalmazva a lényeges szempont a hagyatéki vagyont alkotó vagyontárgyakat illetően – egy zárt hagyatékra vonatkozóan – a megajándékozott jogainak a többi örököshöz képest történő meghatározása. (
24
)
41.
Mivel az ajándékozó halála e jogátruházás feltételének és nem annak konkrét végrehajtásának minősül, (
25
) és az ajándékozás a felek közötti, olyan tulajdonjogra vonatkozó visszavonhatatlan megállapodásból ered, (
26
) amely az örökhagyó halála időpontjában a vagyonát képező vagyontárgyakon (
27
) keletkezik, a halál esetére szóló ajándékozási szerződést (vagy más szavakkal halál esetére szóló jogátruházásra vonatkozó bármely megállapodást) véleményem szerint önálló fogalomként a 650/2012 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett „öröklési szerződésnek” lehet tekinteni, (
28
) még akkor is, ha ezen megállapodás nem a hagyaték egészére vonatkozik (
29
) vagy olyan vagyontárgyakra, amelyek a megállapodás időpontjában már nem voltak az ajándékozó birtokában.
42.
Következésképpen foglalkozni kell a halál esetére szóló ajándékozásra és az öröklési szerződésekre vonatkozó jogrendszerek különbözőségének kérdésével, amint arra az utóbbiak esetében a 650/2012 rendelet (49) preambulumbekezdése rámutat, és amelyet mind a felek hangsúlyoznak az írásbeli észrevételeikben, mind a jogirodalom kiemeli, (
30
) e rendelet egységes alkalmazásának biztosítása érdekében.
43.
E tekintetben egyetértek a több szerző által kifejtett nézetekkel, miszerint a cselekmény minősítésének a 650/2012 rendelet 25. cikkében előírt, az öröklési szerződésre irányadó jog alkalmazásából kell következnie. (
31
)
44.
Ezen értelmezés összhangban van e rendelet célkitűzésével, amely egyrészről az örökösöknek és a hagyományosoknak, az örökhagyóhoz közel álló más személyeknek, valamint a hagyatéki hitelezőknek a határokon átnyúló vonatkozású örökléssel összefüggő jogaik érvényesítése során történő segítségnyújtás, valamint az uniós polgárok számára az öröklésük előkészítésének lehetővé tététele. (
32
)
45.
Másrészről e jogbiztonsági okokból és a hagyaték felosztásának elkerülése érdekében (
33
) a 650/2012 rendelet a hagyatékot alkotó teljes vagyonra vonatkozóan előírja az öröklésre alkalmazandó jog egységét, amely hatással van a bíróságoknak az „öröklés egészében” (
34
) történő határozathozatalt érintő joghatóságára azáltal, hogy az alkalmazandó jogot e rendelet 21. cikke szerint azon tagállam jogához kapcsolja, amelynek a területén az örökhagyó szokásos tartózkodási helye elhalálozásának időpontjában volt, vagy az említett rendelet 22. cikke alapján annak az államnak a jogához, amelynek állampolgárságával az elhalálozás időpontjában az örökhagyó rendelkezik.
46.
Annak érdekében továbbá, hogy ezek a rendelkezések a lehető legszélesebb körben megfeleljenek a 650/2012 rendelet céljainak, az uniós jogalkotó kiigazításokról rendelkezett, különösen az öröklési jog egységességének elvét illetően. (
35
) Ez a helyzet – amint azt a német kormány a Bíróság írásbeli kérdéseire adott válaszaiban hangsúlyozza – az e rendelet (49) preambulumbekezdésének fényében értelmezendő 25. cikkével, amely az említett rendeletnek az egyéb végintézkedésekre vonatkozó 24. cikkében foglaltakhoz hasonlóan kimondja, hogy az öröklési szerződésekre az a jog irányadó, amely a megkötésük napján az öröklésre alkalmazandó, annak érdekében, hogy az öröklésnek ezen okiratokban előírt szabályozása megmaradjon.
47.
E körülmények között a spanyol kormánytól eltérően úgy vélem, hogy a halál esetére szóló ajándékozás „öröklési szerződésnek” minősítése nem vezet a hagyaték felosztásához, hanem biztosítja az örökhagyó vagyonát képező vagyontárgy vagy vagyontárgyak átszállásában érintett felek számára a határon átnyúló vonatkozású öröklés esetén megkívánt jogbiztonságot.
48.
Az ezzel ellentétes értelmezés azzal a következménnyel járna, hogy kizárná az alkalmazási körből a hagyaték átruházásának tervezése céljából általában készített egyéb olyan okiratokat, amelyek esetében ugyanezek a kérdések merülnek fel, mint például az utolsó életben lévő személynek történő ajándékozás vagy a megosztott ajándékozás. (
36
)
49.
Ennélfogva számos, az öröklés szabályozása szempontjából fontos jogi aktust az esettől függően vagy a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról („Róma I”) szóló, 2008. június 17‑i 593/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek, (
37
) vagy az érintett állam nemzeti vagy egyezményes szabályainak (
38
) kell szabályoznia, ami azzal a veszéllyel járna, hogy komolyan sérül az öröklésre alkalmazandó jog egységességének elve.
50.
A jelen esetben az alapeljárás tárgya egy ingatlan tulajdonjogának átruházására irányuló megállapodás, amelynek a felperes apjának halálakor kellett volna bizonyos feltételek mellett bekövetkeznie. (
39
) Bár véleményem szerint e megállapodás a 650/2012 rendelet értelmében vett öröklési szerződés jellemzőivel rendelkezik, e minősítésnek – amint azt javasoltam – az alkalmazandó öröklési jogtól kell függnie. (
40
)
51.
Ezen okok összességére tekintettel úgy vélem, hogy a 650/2012 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy az „öröklési szerződés” fogalma alá tartozik az olyan élők közötti ajándékozási szerződés, amelynek alapján az ajándékozó hagyatéki vagyonába akár csak részben tartozó vagyontárgy vagy vagyontárgyak tulajdonjogának átruházására csak az ajándékozó halálával kerül sor.
B.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről
52.
A kérdést előterjesztő bíróság az alapeljárásban szóban forgó megállapodásban kikötött osztrák jog választásának érvényességéről vet fel kérdést (
41
) a 650/2012 rendelet átmeneti rendelkezéseinek szempontjából és a 83. cikkének (2) bekezdését említi. Ez utóbbi az e rendelet „Jogválasztás” címet viselő 22. cikkében meghatározott feltételekre utal.
53.
Amint azt a Bizottság megjegyezte, a 650/2012 rendelet 22. cikkének német nyelvi változata a többi nyelvi változattól eltérően (
42
) nem pontosítja, hogy a jogválasztásnak az öröklés egészére kell vonatkoznia.
54.
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a Bíróság a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem benyújtása után nem sokkal hozott ítéletében megállapította, hogy egy adott személy e 22. cikk alapján megválaszthatja „az utána történő öröklés egészére” irányadó jogot, és az említett rendelet 83. cikkének (2) bekezdése arra az esetre vonatkozik, amikor az örökhagyó 2015. augusztus 17. előtt megválasztotta „az utána történő öröklésre alkalmazandó” jogot. (
43
)
55.
Következésképpen a Bizottsághoz hasonlóan úgy vélem, hogy a Bíróság válasza nem vonatkozhat e rendelkezés értelmezésére, mivel a kérdést előterjesztő bíróság megállapításaiból következik, hogy az osztrák jogot a felek a közöttük fennálló jogviszonyokra történő alkalmazás céljából választották, és nem azért, hogy az öröklés egészét szabályozza.
56.
Azonban figyelemmel azokra a körülményekre, amelyek között ezen előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdést feltették, célszerűnek tartom kiegészíteni az átmeneti rendelkezésekre vonatkozó elemzésemet utalva egyrészt arra, hogy a 2015. augusztus 17. után elhunyt ajándékozó által ezen időpont előtt tett végintézkedést illetően a végintézkedés a 650/2012 rendelet 83. cikkének (3) bekezdésével összhangban akkor lesz érvényes, ha teljesülnek a III. fejezet, konkrétan a 25. cikk rendelkezései szerint kijelölt jog által az öröklési szerződésre alkalmazandó feltételek, vagy ennek hiányában az említett rendelet hatálybalépése előtti kollíziós szabályok szerinti feltételek.
57.
Másodszor, amint arra a Bizottság rámutatott, a jelen ügyben az eljáró bíróság joghatóságára vonatkozó, a szóban forgó aktus minősítését érintő következményeket kell levonni abból a megállapításból, hogy a hagyaték egészére irányadó jogválasztás hiányában (
44
) a 650/2012 rendelet 83. cikkének (2) bekezdése, és ebből következően véleményem szerint e cikk (4) bekezdése nem alkalmazható. (
45
) Mivel ugyanis e rendelet alapján az örökhagyó nem választhatta az osztrák jogot, azt nem lehet az öröklésre alkalmazandó jogként választott jognak tekinteni. (
46
)
58.
E körülmények között úgy vélem, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésre nem kell választ adni.
V. Végkövetkeztetés
59.
A fenti megfontolások összességére figyelemmel azt javaslom a Bíróságnak, hogy az Oberster Gerichtshofnak (legfelsőbb bíróság, Ausztria) a következőképpen válaszoljon:
Az öröklési ügyekre irányadó joghatóságról, az alkalmazandó jogról, az öröklési ügyekben hozott határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az öröklési ügyekben kiállított közokiratok elfogadásáról és végrehajtásáról, valamint az európai öröklési bizonyítvány bevezetéséről szóló, 2012. július 4‑i 650/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy az „öröklési szerződés” fogalma alá tartozik az olyan élők közötti ajándékozási szerződés, amelynek alapján az ajándékozó hagyatéki vagyonába akár csak részben tartozó vagyontárgy vagy vagyontárgyak tulajdonjogának átruházására csak az ajándékozó halálával kerül sor.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	HL 2012. L 201., 107. o.
(
3
)	BGBl. I 87/2015. sz.
(
4
)	BGBl 76/1871. sz.
(
5
)	BGBl 39/1955. sz.
(
6
)	I 560/1985. sz.
(
7
)	Ugyanezen kérdést lehetett volna feltenni, amennyiben európai öröklési bizonyítvány kiállítása iránti kérelmet terjesztettek volna elő, amely bizonyítvány az abban említett minden örökös, hagyományos és jogutód számára lehetővé teszi a jogállásának és a teljes hagyatékban az öröklésre vonatkozó jogainak valamely másik tagállamban történő bizonyítását. Lásd e tekintetben: 2018. március 1‑jei Mahnkopf ítélet (C‑558/16, EU:C:2018:138, 36–42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2018. június 21‑iOberle ítélet (C‑20/17, EU:C:2018:485, 45. pont).
(
8
)	Lásd a nemzeti eljárás végrehajtásának feltételeit illetően a jelen indítvány 16. és 17. pontját.
(
9
)	Lásd: 2020. július 16‑iE. E. (bírósági joghatóság és az öröklésre alkalmazandó jog) ítélet (C‑80/19, EU:C:2020:569, 34–36. pont, valamint 42. és 43. pont).
(
10
)	Lásd: 650/2012 rendelet (18) preambulumbekezdés, valamint 1. cikk (2) bekezdés l) pont, valamint 2017. október 12‑iKubicka ítélet (C‑218/16, EU:C:2017:755, 54. pont).
(
11
)	Ez az eset áll fenn a francia nyelvű változatban. A „donaciones” kifejezés mindazonáltal e rendelet 23. cikke (2) bekezdésének i) pontja spanyol nyelvi változatában szerepel, ellentétben más, különösen a német, angol, olasz vagy román nyelvi változattal. Hangsúlyozom, hogy ezek az eltérések nincsenek hatással az említett rendelet jelen ügyben szóban forgó rendelkezéseinek értelmezésére.
(
12
)	Lásd: 2019. május 23‑iWB ítélet (C‑658/17, EU:C:2019:444, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
13
)	Kiemelés tőlem.
(
14
)	Kiemelés tőlem. E kifejezést a Bíróság a 2018. március 1‑jei Mahnkopf ítéletben (C‑558/16, EU:C:2018:138, 34. pont) és a 2018. június 21‑iOberle ítéletben (C‑20/17, EU:C:2018:485, 30. pont) kiemeli.
(
15
)	Lásd e tekintetben: Bonomi, A., „Article 1.Champ d’application”, in: Bonomi, A., és Wautelet, P., Le droit européen des succession, Commentaire du règlement (UE) no 650/2012, du 4 juillet 2012, 2. kiadás, Bruylant, Brüsszel, 2016, 73–139. o., különösen 2. pont, 75. o., valamint Looschelders, D., „Artikel 3 EuErbVO”, in: Hüßtege, R., és Mansel, H‑‑P., Rom‑Verordnungen, 2. kiadás., Nomos, Baden‑Baden, 2015, 839–847. o., különösen 8. pont, 841. és 842. o.
(
16
)	Kiemelés tőlem.
(
17
)	Az említett rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében szereplő kizárások korlátozott jellegére történő figyelemfelhívásról, különösen a házassági vagyonjoggal kapcsolatos kérdéseket illetően lásd: 2018. március 1‑jei Mahnkopf ítélet (C‑558/16, EU:C:2018:138, 33. pont).
(
18
)	Lásd a jelen indítvány 31. pontját.
(
19
)	E tekintetben Marie Goré megjegyzi, hogy „[a]z öröklés megelőlegezését nem gondolták végig teljes mértékben” (Goré, M., „Les silences du règlement européen sur les successions internationales”, Droit et Patrimoine, Lamy, Párizs, 2013, 224. sz., 34–37. o., különösen 6. o.).
(
20
)	Kiemelés tőlem.
(
21
)	Elérhető a következő internetes címen: https://www.hcch.net/fr/instruments/conventions/full‑text/?cid= 62. A „mint például az ajándékok” kifejezést a 650/2012 rendeletbe beemelték. Lásd: az öröklési ügyekre irányadó joghatóságról, alkalmazandó jogról, az öröklési ügyekben hozott határozatok és közokiratok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az európai öröklési tanúsítvány bevezetéséről szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslat [COM (2009) 154 végleges, 5. o.] (9) preambulumbekezdése és 1. cikke (3) bekezdésének f) pontja, amelyet a Parlamentnek az e javaslatra vonatkozó, 2012. március 6‑i jelentése átfogalmazott (A7‑0045/2012) a kizárás megszövegezését illetően.
(
22
)	Lásd: M. Donovan W. M. Waters magyarázó jelentése, elérhető a következő internetes címen: https://assets.hcch.net/docs/ed641835–352a‑4fe0‑a378–5bf4222086c8.pdf [41. pont (542. o.) és 92.pont (574. o.)].
(
23
)	Lásd: 650/2012 rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés, i) pont.
(
24
)	Lásd analógia útján: 2018. március 1‑jei Mahnkopf ítélet (C‑558/16, EU:C:2018:138, 40. pont).
(
25
)	Különbséget kell tenni a halál esetére szóló ajándékozási szerződés és az olyan ajándékozás között, amely a jogok azonnali átruházásáról rendelkezik, ugyanakkor a vagyontárgynak egy olyan időpontban történő halasztott birtokba adását írja elő, amely az ajándékozó halála lehet. Lásd ebben az értelemben: Boulanger, D., „Le renouvellement du traitement de l’anticipation successorale au travers du règlement (UE) du 4 juillet 2012”, La Semaine Juridique – Notariale et Immobilière, LexisNexis, Párizs, 27. szám, 39–44. o., különösen 15. pont, 41. o. E tekintetben megjegyzem, hogy a beadványok francia nyelvű változatában a „remise du bien” kifejezés nem adhat okot félreértésre. Tudomásom szerint ugyanis az „Abstraktionsprinzipre” kell hivatkozni, amely szerint az ingatlan átruházása magában foglalja a tulajdonjog átruházását (pl. adásvételi okirat) és az ingatlan fizikai átadását (pl. az ingatlan‑nyilvántartásba való bejegyzéssel). Az ajándékozó életében történő teljesítés és az ajándékozó halálakor történő teljesítés közötti különbségtételről lásd: Looschelders, D., „Artikel 1 EuErbVO”, in: Hüßtege, R., és Mansel, H.‑P., Rom‑Verordnungen, i. m., 817–835. o., különösen 45. és 46. pont, 829. és 830. o.
(
26
)	Lásd: Bonomi, A., „Article 25.Pacte successoral”, in: Bonomi, A., és Wautelet, P., Le droit européen des succession, Commentaire du règlement (UE) no 650/2012, du 4 juillet 2012, i. m, 429–449. o., különösen 13. pont, 436. o.; Pesendorfer, U., „Art. 3 EuErbVO”, in: Burgstaller, A., Neumayr, M., Geroldinger, A., és Schmaranzer, G., Die EU‑Erbrechtsverordnung, LexisNexis, Bécs, 2016, 68–81. o., különösen 12. és 17. pont, 74–76. o., valamint Dutta, A., „Art. 3 EuErbVO Begriffsbestimmungen”, Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, C. H.Beck, München, 2020, 8. pont.
(
27
)	Lásd: Boulanger, D., i. m., 14. pont, 41. o.
(
28
)	Lásd ugyanebben az értelemben: Bonomi, A., „Article 3. Définitions”, in: Bonomi, A., és Wautelet, P., Le droit européen des succession, Commentaire du règlement (UE) no 650/2012, du 4 juillet 2012, i. m., 143–179. o, különösen 21. pont, 155. o; Dutta, A., „Art. 1 EuErbVO Anwendungsbereich”, Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, i. m., 37. pont és „Art. 3 EuErbVO Begriffsbestimmungen”, i. m., 10. pont; Mankowski, P., „Art 1 EuErbVO”, in: Deixler‑Hübner, A., és Schauer, M., Kommentar zur EU‑Erbrechtsverordnung (EuErbVO), 2. kiadás., Manz’sche Verlags‑ und Universitätsbuchhandlung, Bécs, 2020., 16–66. o., különösen 79. pont, 42. és 43. o.; Deixler‑Hübner A., és Schauer, M., „Art 3 EuErbVO”, in: Deixler‑Hübner, A., és Schauer, M., Kommentar zur EU‑Erbrechtsverordnung (EuErbVO), i. m.., 70–94. o., különösen, 14. pont, 77. és 78. o., valamint Fontanellas Morell, J. M., „Las donaciones mortis causa ante la reglementación comunitaria de la sucesiones”, Anuario Español de Derecho Internacional Privado, Iprolex, Madrid, Spanyolország, 2011, 465–484. o., különösen 481–483. o.
(
29
)	E tekintetben a spanyol kormány véleményével ellentétes álláspontot képviselek, azonban egyetértek a többi fél elemzésével abban a tekintetben, hogy a 650/2012 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontjában szereplő „öröklési szerződés” fogalma kellően általánosan van meghatározva ahhoz, hogy a hagyatéknak csak egy vagyontárgyára vagy egy részére vonatkozó megállapodásra is kiterjedjen. Elegendő, ha teljesül az ugyanezen cikk d) pontjából eredő közös feltétel, együttesen a végintézkedésre vonatkozó, a) pontban szereplő meghatározással, vagyis a vagyontárgy(ak) tulajdonjogának a megállapodásban részes tulajdonos halálával hatályba lépő átszállása.
(
30
)	Lásd: Bonomi, A., „Article 1. Champ d’application”, i. m., 51. és 52. pont, valamint a 102–104. o. lábjegyzeteiben idézett szerzők.
(
31
)	Lásd: Bonomi, A., „Article 1.Champ d’application”, i. m., 53. pont, valamint a 76. lábjegyzetben idézett szerzők, 104. o. Lásd szintén, Dutta, A., „Art. 25 EuErbVO Erbverträge”, Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, i. m., 9. o. Champ d’application”, i. m., 53. pont és a 75. lábjegyzetben iédzett szerzők, 104. o. Ugyanebben az értelemben lásd: Köhler, A., „Teil 1 EuErbVO, § 4 Internationales Privatrecht”, in: Grierl, W., Köhler, A., Kroiß, L., és Wilsch, H., Internationales Erbrecht:EuErbVO, IntErbRVG, DurchfVO, Länderberichte, 3. kiadás, Nomos, Bécs, 2020, 57–127. o., 52. pont, 70. o., és 74. pont, 78. o.
(
32
)	Lásd: 2017. október 12‑i, Kubicka ítélet (C‑218/16, EU:C:2017:755, 56. pont); 2018. június 21‑iOberle ítélet (C‑20/17, EU:C:2018:485, 49. pont).
(
33
)	Lásd: 650/2012 rendelet (37) preambulumbekezdés, valamint 2017. október 12‑iKubicka ítélet (C‑218/16, EU:C:2017:755, 44. és 57. pont); 2018. június 21‑iOberle ítélet (C‑20/17, EU:C:2018:485, 56. pont).
(
34
)	Lásd: 2018. június 21‑iOberle ítélet (C‑20/17, EU:C:2018:485, 55. pont); 2020. július 16‑iE. E. (bírósági joghatóság és öröklésre alkalmazandó jog) ítélet (C‑80/19, EU:C:2020:569, 41. pont).
(
35
)	Lásd az örökléssel kapcsolatos bírósági joghatóságra vonatkozó rendelkezéseket illetően: 2020. július 16‑iE. E. (bírósági joghatóság és az öröklésre alkalmazandó jog) ítélet (C‑80/19, EU:C:2020:569, 69. pont). A Bíróság megállapította, hogy „az egységes öröklés elve nem abszolút jellegű”.
(
36
)	Lásd e tekintetben: Boulanger, D., i. m., 16. és 17. pont, 41. o. Lásd szintén: a német jogban, Dutta, A., „Art. 3 EuErbVO Begriffsbestimmungen”, i. m., 11. o.
(
37
)	HL 2008. L 177., 6. o.; helyesbítés: HL 2009. L309., 177. o. Az 593/2008 rendelet és a 650/2012 rendelet között két jelentős különbséget lehet megállapítani a kapcsoló elveket illetően, amelyeket ez utóbbi rendelet éppen elhagy. Az 593/2008 rendelet 3. cikke szerint egyrészről az ajándékozási szerződés felei szabadon választhatják meg a szerződésre alkalmazandó jogot. Másrészről jogválasztás hiányában az ingatlan ajándékozására e rendelet 4. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében az ingatlan fekvése szerinti ország joga irányadó. Ezenkívül az említett rendelet 4. cikkének (2) bekezdéséből levezethető, hogy jogválasztás hiányában az ingóságok ajándékozásra az ajándékozó mint a szerződés jellemző szolgáltatására kötelezett fél szokásos tartózkodási helye szerinti jog irányadó.
(
38
)	Az 593/2008 rendelet 1. cikke (2) bekezdésének c) pontja alapján a rendelet hatálya nem terjed ki a családjogi vagyonjogra. Lásd e tekintetben: Gaudemet‑Tallon, H., „Convention de Rome du 19 juin 1980 et règlement »Rome I« du 17 juin 2008.– Champ d’application. – Clauses générales”, JurisClasseur Droit international, LexisNexis, Párizs, 2020, 552–11. füzet, 52. pont.
(
39
)	Lásd a jelen indítvány pontját.
(
40
)	Lásd jelen indítvány 43. pontját.
(
41
)	Lásd a jelen indítvány19. pontjában hivatkozott szerződés f) bekezdését.
(
42
)	Amint arra a Bizottság rámutatott, megjegyzem, hogy a választott jog hatálya pontosításra kerül az angol, francia, olasz, holland és lengyel nyelvi változatban, a spanyol nyelvi változatot pedig, amely a közzététel idején ugyanolyan félreérthető volt, mint a német nyelvű változat, a következőképpen helyesbítették: „Bárki az utána történő öröklés egészére irányadó jogként kijelölheti az állam jogát” (helyesbítés HL 2019. L 243., 9. o.).
(
43
)	Lásd: 2020. július 16‑iE. E. (bírósági joghatóság és öröklésre alkalmazandó jog) ítélet (C‑80/19, EU:C:2020:569, 88. és 92. pont).
(
44
)	Lásd a 650/2012 rendeletnek „A joghatóság vizsgálata” címet viselő 15. cikke. Lásd: a joghatósági szabályokat és azoknak a határozatok áramlására gyakorolt hatását illetően: 2018. június 21‑iOberle ítélet (C‑20/17, EU:C:2018:485, 37. és 53–55. pont); 2020. július 16‑iE. E. (bírósági joghatóság és öröklésre alkalmazandó jog) ítélet (C‑80/19, EU:C:2020:569, 61. és 62. pont).
(
45
)	Lásd az átmeneti rendelkezések, valamint ezek és a bírósági joghatóság közötti kapcsolatot illetően: Campos Sánchez‑Bordona főtanácsnoknak az E. E. (bírósági joghatóság és öröklésre alkalmazandó jog) ügyre vonatkozó indítványa (C‑80/19, EU:C:2020:230, 101–104. pont, valamint 108–112. pont).
(
46
)	Lásd: 2020. július 16‑iE. E. (bírósági joghatóság és öröklésre alkalmazandó jog) ítélet (C‑80/19, EU:C:2020:569, 92. és 93. pont).