62018CJ0542_RES
Věci C‑542/18 RX-II a C‑543/18 RX-II
Erik Simpsonv. Rada Evropské unie
a
HGv.Evropská komise
Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. března 2020
„Přezkum rozsudků Tribunálu Evropské unie Simpson v. Rada (T 646/16 P) a HG v. Komise (T 693/16 P) – Veřejná služba – Složení soudního kolegia, které vydalo rozsudky v prvním stupni – Jmenování soudce Soudu pro veřejnou službu Evropské unie – Článek 47 listiny základních práv Evropské unie – Soud zřízený zákonem – Incidenční přezkum legality – Narušení jednoty a souladu unijního práva“
Právo Evropské unie – Zásady – Základní práva – Dodržování zajišťované unijním soudem – Zásada zákonného soudce – Nesrovnalost při postupu pro jmenování soudce Soudu pro veřejnou službu – Přezkum unijním soudem z úřední povinnosti
(Listina základních práv Evropské unie, článek 47)
(viz body 55–58)
Soud pro veřejnou službu – Jmenování soudce uvedeného soudu – Posuzovací pravomoc Rady – Omezení – Dodržení podmínek stanovených ve veřejné výzvě k podávání kandidatur a procesních pravidel pro výkon posuzovací pravomoci
(Článek 257 čtvrtý pododstavec SFEU; statut Soudního dvora, příloha I, článek 3)
(viz body 61, 68)
Právo Evropské unie – Zásady – Právo na účinnou soudní ochranu – Zásada nezávislosti soudců – Působnost
(Listina základních práv Evropské unie, čl. 47 druhý pododstavec)
(viz body 71,73, 74, 80)
Základní práva – Právo na účinnou soudní ochranu – Jeho zakotvení v čl. 47 druhém pododstavci Listiny základních práv Evropské unie a čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o lidských právech – Totožný význam a rozsah – Úroveň ochrany zajištěná Listinou, která neporušuje úroveň zaručenou uvedenou úmluvou
(Listina základních práv Evropské unie, čl. druhý pododstavec, čl. 52 odst. 3 a článek 53)
(viz bod 72)
Právo Evropské unie – Zásady – Základní práva – Dodržování zajišťované unijním soudem – Zásada zákonného soudce – Nesrovnalost při postupu pro jmenování soudce Soudu pro veřejnou službu – Porušení uvedené zásady – Neexistence
(Listina základních práv Evropské unie, čl. 47 druhý pododstavec)
(viz body 75, 77–79, 81–83)
Přezkum – Zjištění, že došlo k ohrožení jednoty nebo souladu unijního práva – Kritéria pro posouzení – Důsledky, které je z toho třeba vyvodit – Zrušení rozsudku a vrácení věci soudu rozhodujícímu o kasačním opravném prostředku
(Statut Soudního dvora, čl. 62 první pododstavec)
(viz body 84–87, 89, 90)
Shrnutí
V rozsudku ze dne 26. března 2020, Přezkum Simpson v. Rada a HG v. Komise (spojené věci C‑542/18 RX II a C‑543/18 RX II), velký senát Soudního dvora přezkoumal (
1
) rozsudky Tribunálu Evropské unie ze dne 19. července 2018, Simpson v. Rada (T‑646/16 P) a HG v. Komise (T‑693/16 P) (
2
) (dále jen „přezkoumávané rozsudky“). Soudní dvůr rozhodl, že Tribunál v rozsahu, v němž měl za to, že pochybění při jmenování soudce Soudu pro veřejnou službu vedlo k porušení zásady zákonného soudce (
3
), ohrozil jednotu a soulad unijního práva. Soudní dvůr uznal existenci pochybení při dotčeném jmenování, přičemž měl za to, že toto pochybení samo o sobě nemůže odůvodnit zrušení rozhodnutí vydaných soudním kolegiem Soudu pro veřejnou službu, ke kterému byl přidělen dotčený soudce. Přezkoumávané rozsudky byly zrušeny a věci byly vráceny Tribunálu.
V projednávané věci za situace blížícího se konce funkčního období dvou soudců Soudu pro veřejnou službu, a sice S. Van Raepenbusche a H. Kreppela, byla dne 3. prosicne 2013 vyhlášena veřejná výzva k podávání kandidatur. V návaznosti na tuto výzvu sestavil výbor pro výběr kandidátů (
4
) seznam šesti kandidátů. Za situace blížícího se konce funkčního období třetí soudkyně Soudu pro veřejnou službu, a sice M. I. Rofes i Pujol, nebyla vyhlášena žádná veřejná výzva k podávání kandidatur.
Rada Evropské unie dne 22. března 2016 jmenovala tři soudce Soudu pro veřejnou službu: S. Van Raepenbusche, J. Sant’Annu a A. Kornezova. Za účelem jmenování těchto tří soudců použila Rada seznam kandidátů sestavený na základě veřejné výzvy k podávání kandidatur ze dne 3. prosince 2013, a to i pro obsazení uvolněné pozice, kterou předtím zastávala M. I. Rofes i Pujol (dále jen „třetí místo“), ačkoli se tato veřejná výzva k podávání kandidatur na toto místo nevztahovala. João Sant’Anna a A. Kornezov byli přiděleni k druhému senátu Soudu pro veřejnou službu pro období od 14. dubna do 31. srpna 2016.
V návaznosti na kasační opravné prostředky podané k Tribunálu, byla dvě rozhodnutí vydaná druhým senátem Soudu pro veřejnou službu (
5
) (dále jen „napadená rozhodnutí“) zrušena přezkoumávanými rozsudky vzhledem k tomu, že složení soudního kolegia nebylo v souladu s právními předpisy. Rozhodnutími ze dne 17. září 2018 (
6
) měl přezkumný senát za to, že je třeba provést přezkum uvedených rozsudků za účelem určení, zda ohrožují jednotu nebo soulad unijního práva.
Na prvním místě Soudní dvůr uvedl, že důvod vycházející z pochybení při složení soudního kolegia, které vydalo napadená rozhodnutí, musí být zkoumán Tribunálem i bez návrhu. Záruky přístupu k nezávislému, nestrannému a předem zákonem zřízenému soudu a zejména ty, které vymezují tento pojem, jakož i složení soudu, jsou totiž samotným základem práva na spravedlivý proces. To znamená, že každý soudní orgán má povinnost zkoumat, zda je z hlediska svého složení takovým soudním orgánem, jestliže o této skutečnosti vyvstane pochybnost. Taková pochybnost přitom v projednávané věci existovala, jelikož Tribunál v dřívějším rozsudku konstatoval pochybení při složení soudního kolegia (
7
). Z toho vyplývá, že se Tribunál nedopustil nesprávného posouzení, když v přezkoumávaných rozsudcích i bez návrhu přezkoumal bezvadnost tohoto složení.
Na druhém místě Soudní dvůr konstatoval, že pochybení při jmenování pramení výlučně z toho, že Rada nedodržela veřejnou výzvu k podávání kandidatur ze dne 3. prosince 2013. Soudní dvůr v tomto ohledu potvrdil, že Rada nedodržela právní rámec, který si sama stanovila zveřejněním uvedené veřejné výzvy k podávání kandidatur a který byla povinna respektovat. Použití tohoto seznamu pro jmenování soudce na třetí místo však podle všeho ve zbývající části bylo v souladu s pravidly upravujícími jmenování soudců Soudu pro veřejnou službu. Konkrétně dotčený seznam obsahoval počet kandidátů, který odpovídal alespoň dvojnásobku počtu soudců, kteří byli jmenováni na základě uvedeného seznamu. Kromě toho žádná skutečnost neumožňuje zpochybnit, že byl dodržen požadavek, aby soudci Soudu pro veřejnou službu byli vybíráni z osob, které poskytují veškeré záruky nezávislosti a jsou způsobilé k výkonu soudcovské činnosti, či požadavek, podle kterého seznam musí označit kandidáty, kteří mají nejvhodnější zkušenosti na nejvyšší úrovni. Dotčené pochybení mimoto nijak neumožňuje mít za to, že jmenování soudce na třetí místo vedlo k nevyváženému složení Soudu pro veřejnou službu, pokud jde o zeměpisné rozložení nebo zastoupení vnitrostátních právních systémů.
Na třetím místě Soudní dvůr rozhodl, že uvedené pochybení nepředstavuje porušení zásady zákonného soudce upravené v čl. 47 druhém pododstavci první větě Listiny základních práv Evropské unie. Pochybení, k němuž došlo při jmenování soudců v rámci dotyčného soudního systému, s sebou totiž nese porušení této zásady, zejména pokud jde o pochybení takové povahy a závažnosti, že v důsledku tohoto pochybení vzniklo skutečné riziko, že jiná odvětví moci, zejména moc výkonná, vykonávají neodůvodněnou diskreční pravomoc, čímž je ohrožena celistvost výsledku, ke kterému jmenování vede, a je tak vyvolávána legitimní pochybnost jednotlivců, pokud jde o nezávislost a nestrannost dotyčného soudce nebo soudců.
Jmenování soudce na třetí místo přitom bylo provedeno v souladu se základními pravidly pro jmenování soudců Soudu pro veřejnou službu. V tomto kontextu samotná okolnost, že Rada čerpala ze seznamu sestaveného na základě veřejné výzvy k podávání kandidatur ze dne 3. prosince 2013 k obsazení třetího místa, nestačí k prokázání toho, že došlo k porušení základního pravidla jmenování soudců Soudu pro veřejnou službu takové povahy a závažnosti, aby vyvolalo skutečné riziko, že Rada mohla neoprávněně využít své pravomoci a tím ohrozit celistvost výsledku, ke kterému jmenování vede, a vyvolat tak legitimní pochybnost jednotlivců, pokud jde o nezávislost a nestrannost soudce jmenovaného na třetí místo, nebo dokonce senátu, ke kterému byl tento soudce přidělen. Tribunál se tudíž dopustil nesprávného právního posouzení, když zrušil napadená rozhodnutí pouze na základě pochybení, k němuž došlo při dotčeném jmenování.
Na čtvrtém místě Soudní dvůr konstatoval, že nesprávné právní posouzení, kterým jsou stiženy přezkoumávané rozsudky, může narušit jednotu a soulad unijního práva. Přezkoumávané rozsudky totiž mohou představovat precedenty pro budoucí věci a zpochybnit jmenování člena soudního kolegia, a obecně právo na nezávislý, nestranný a předem zákonem zřízený soud. Toto právo má přitom základní a průřezovou povahu v unijním právním řádu, jehož výklad, jakož i soudržnost musí zajistit Soudní dvůr.
(
1
) – Rozhodnutí Tribunálu Evropské unie o kasačním opravném prostředku podaném proti rozhodnutím Soudu pro veřejnou službu mohou být v návaznosti na návrh prvního generálního advokáta výjimečně přezkoumána Soudním dvorem v případě vážného ohrožení jednoty nebo souladu práva Unie. Přezkumné řízení je upraveno v čl. 256 odst. 2 SFEU a v článku 62 a násl. statutu Soudního dvora Evropské unie.
(
2
) – Rozsudky Tribunálu ze dne 19. července 2018, Simpson v. Rada (T‑646/16 P, nezveřejněný, EU:T:2018:493) a HG v. Komise (T‑693/16 P, nezveřejněný, EU:T:2018:492).
(
3
) – Zásada zákonného soudce je zakotvena v čl. 47 druhém pododstavci první větě Listiny základních práv Evropské unie. Podle tohoto ustanovení musí mít každý právo, aby jeho věc byla spravedlivě, veřejně a v přiměřené lhůtě projednána nezávislým a nestranným soudem, předem zřízeným zákonem.
(
4
) – Výbor pro výběr kandidátů je výborem uvedeným v čl. 3 odst. 3 příloze I statutu Soudního dvora Evropské unie. Byl vyzván, aby se vyjádřil k vhodnosti kandidátů na výkon funkce soudce Soudu pro veřejnou službu a připojil toto stanovisko k seznamu kandidátů s nejvhodnější zkušeností.
(
5
) – Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 24. června 2016, Simpson v. Rada (F‑142/11 RENV, EU:F:2016:136) a rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 19. července 2016, HG v. Komise (F‑149/15, EU:F:2016:155).
(
6
) – Rozhodnutí Soudního dvora ze dne 17. září 2018, Přezkum Simpson v. Rada (C‑542/18 RX, EU:C:2018:763) a Přezkum HG v. Komise (C‑543/18 RX, EU:C:2018:764).
(
7
) – Rozsudek Tribunálu ze dne 23. ledna 2018, FV v. Rada (T‑639/16 P, EU:T:2018:22).