62003CC0295_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvod
1. Tento opravný prostředek směřuje proti rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 10. dubna 2003, Alessandrini a další v. Komise (spojené věci T‑93/00 a T‑46/01, Reureil, s. II‑1635, dále jen „napadený rozsudek“), kterým byly zamítnuty žaloby na neplatnost podané proti dopisům, jimiž Komise odmítla žádosti několika tradičních dovozců banánů pocházejících z Latinské Ameriky o povolení použití dovozních licencí na toto ovoce z afrických, karibských a tichomořských zemí (AKT) pro dovoz banánů z jiných třetích zemí.
2. Tento spor se tudíž týká různých aspektů společné organizace trhu s banány, jak vyplývá ze změny provedené Radou v roce 1998. Po uplatnění této změny Komisí bylo zrušeno rozlišování založené na původu (AKT nebo třetí země), které bylo do té doby používáno pro správu dovozních licencí.
3. Před soudem v prvním stupni navrhovatelky konkrétně uplatnily skutečnost, že prováděcí pravidla přijatá Komisí porušují základní akt a že jim tato pravidla způsobila hospodářskou újmu, neboť Komise nepřijala uložená přechodná opatření.
Před Soudním dvorem se navrhovatelky omezily pouze na žádost o náhradu škody, kterou údajně utrpěly.
II – Právní rámec
Nařízení (EHS) č. 404/93
4. Hlavou IV nařízení Rady (EHS) č. 404/93 ze dne 13. února 1993 o společné organizaci trhu s banány(2) byly od 1. července 1993 jednotlivé vnitrostátní systémy nahrazeny společným režimem obchodu s ostatními zeměmi. Byla zavedena klasifikace: „banány ze Společenství“, tj. sklizené ve Společenství, „banány ze zemí AKT“ a „banány ze třetích zemí jiných než AKT“. V druhé kategorii odpovídaly „tradiční banány AKT“ vyváženým množstvím banánů nepřesahujícím obvyklý podíl, zatímco „netradiční banány AKT“ označovaly vývozy nad touto obvyklou horní hranicí, jak byla s stanovena v příloze nařízení č. 404/93.
5. Podle čl. 17 prvního pododstavce nařízení č. 404/93 je třeba při dovozu banánů do Společenství předložit licenci vydanou členskými státy tomu, kdo o ni požádá, bez ohledu na to, zda je usazen ve Společenství, aniž jsou tím dotčena zvláštní ustanovení přijatá k provádění článků 18 a 19.
6. Článek 18 odst. 1 nařízení č. 404/93 ve svém původním znění stanovil otevření ročních celních kvót ve výši dvou milionů tun (čisté hmotnosti) pro dovoz banánů ze třetích zemí a netradičních banánů AKT. V rámci této celní kvóty podléhal dovoz banánů ze třetích zemí clu ve výši 100 eur za tunu a dovoz netradičních banánů AKT podléhal nulovému clu. Článek 18 odst. 2 téhož nařízení ve svém původním znění stanovil, že dovozy netradičních banánů AKT a banánů ze třetích zemí nad rámec těchto kvót podléhají clům ve výši 750 eur, respektive 850 eur za tunu.
7. Článkem 19 odst. 1 nařízení č. 404/93 byla celní kvóta rozdělena a otevřena do výše 66,5 % pro hospodářské subjekty, které uváděly na trh banány ze třetích zemí nebo netradiční banány AKT (kategorie A), do výše 30 % pro hospodářské subjekty, které uváděly na trh banány ze Společenství nebo tradiční banány AKT (kategorie B) a do výše 3,5 % pro hospodářské subjekty usazené ve Společenství, které uváděly od roku 1992 na trh jiné banány než banány ze Společenství nebo tradiční banány AKT (kategorie C).
8. Článek 19 odst. 2 nařízení č. 404/93 stanoví, že:
„Na základě samostatných výpočtů pro každou z kategorií hospodářských subjektů [A a B] obdrží každý hospodářský subjekt dovozní licence na základě průměrných množství banánů, která prodal během tří posledních let, pro něž jsou dostupné údaje.“
Nařízení (EHS) č. 1442/93
9. Dne 10. června 1993 přijala Komise nařízení č. 1442/93, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu dovozu banánů do Společenství(3) (dále jen „režim z roku 1993“). Tento režim platil až do 31. prosince 1998.
10. Podle čl. 5 odst. 1 nařízení č. 1442/93 měly příslušné orgány členských států každoročně pro každý hospodářský subjekt spadající do kategorií A a B zaregistrovaný na jejich území stanovit průměrná množství uváděná na trh po dobu tří let předcházejících roku, který předchází roku, pro nějž byla otevřena celní kvóta, rozdělená podle povahy činností vykonávaných hospodářským subjektem podle čl. 3 odst. 1 téhož nařízení. Toto průměrné množství bylo nazváno „referenční množství“.
11. Podle čl. 14 odst. 2 nařízení č. 1442/93, ve znění nařízení Komise (ES) č. 2444/94 ze dne 10. října 1994 (Úř. věst. L 261, s. 3), „žádosti o dovozní licence se předkládají příslušným orgánům každého členského státu během prvních sedmi dnů posledního měsíce čtvrtletí předcházejícího čtvrtletí, pro které jsou licence vydávány“. (neoficiální překlad)
Nařízení (ES) č. 1637/98
12. Nařízení Rady (ES) č. 1637/98 ze dne 20. července 1998, kterým se mění nařízení č. 404/93 (Úř. věst. L 210, s. 28; Zvl. vyd. 03/23, s. 304), zavedlo s účinností od 1. ledna 1999 do společné organizace trhu s banány významné nové prvky. Změny se týkaly zejména článků 16 až 20 hlavy IV nařízení č. 404/93.
13. Článek 18 odst. 1 nařízení č. 404/93, ve znění nařízení č. 1637/98, otevřel roční celní kvótu ve výši 2,2 milionů tun (čisté hmotnosti) pro dovozy banánů ze třetích zemí a netradičních banánů AKT. V rámci této celní kvóty podléhaly dovozy banánů ze třetích zemí clu ve výši 75 eur za tunu a dovozy netradičních banánů AKT nulovému clu.
14. Článkem 18 odst. 2 nařízení č. 404/93, ve znění nařízení č. 1637/98, byla zavedena dodatečná roční celní kvóta ve výši 353 000 tun (čisté hmotnosti) pro dovozy banánů ze třetích zemí a netradičních banánů AKT. V rámci této celní kvóty podléhaly dovezené banány ze třetích zemí clu ve výši 75 eur za tunu a dovozy netradičních banánů AKT nulovému clu.
15. Podle čl. 20 písm. d) nařízení č. 404/93, ve znění nařízení č. 1637/98, byla Komise oprávněna přijmout v souladu se systémem řídícího výboru podle článku 27 opatření k celním kvótám článku 18, a to včetně „nezbytných [zvláštních ustanovení] k usnadnění přechodu od dovozního režimu platného od 1. července 1993 na současný režim podle […] hlavy [IV nařízení č. 404/93]“.
Nařízení (ES) č. 2362/98
16. Dne 28. října 1998 přijala Komise nařízení (ES) č. 2362/98, kterým se provádí nařízení č. 404/93, pokud jde o režim dovozu banánů do Společenství(4), jehož článkem 31 bylo od 1. ledna 1999 zrušeno nařízení č. 1442/93. Nová pravidla pro nakládání s dovozními licencemi pro jednotlivé celní kvóty jsou uvedena v hlavách I, II a IV nařízení č. 2362/98 (dále jen „režim z roku 1999“).
17. V porovnání s režimem z roku 1993 zavádí režim z roku 1999 několik nových prvků:
a) ruší jakékoliv rozlišování založené na činnostech vykonávaných hospodářskými subjekty;
b) zohledňuje množství dovezených banánů;
c) zavádí správu dovozních licencí bez ohledu na původ (AKT nebo třetí země) banánů;
d) zvyšuje celní kvóty a kvótu přidělenou novým hospodářským subjektům.
18. Článek 2 nařízení č. 2362/98 rozděluje celní kvóty upravené čl. 18 odst. 1 a 2 nařízení č. 404/93, ve znění nařízení č. 1637/98, a tradiční banány AKT upravené článkem 16 tohoto nařízení takto:
– 92 % pro tradiční hospodářské subjekty vymezené v článku 3;
– 8 % pro nové hospodářské subjekty vymezené v článku 7.
19. Článkem 4 odst. 1 nařízení č. 2362/98 je každému tradičnímu hospodářskému subjektu zaregistrovanému v některém z členských států na každý rok a pro všechny země původu uvedené v příloze I tohoto nařízení přiděleno jednotné referenční množství
stanovené podle banánů dovezených během referenčního období. Podle čl. 4 odst. 2 téhož nařízení bylo referenční období pro dovozy uskutečněné v roce 1999 tvořeno roky 1994, 1995 a 1996.
20. Článek 6 odst. 1 stanovil, že „po provedení nezbytných kontrol a ověření příslušné orgány každoročně nejpozději do 30. září v souladu s články 3, 4 a 5 určí předběžné jednotné referenční množství pro každý tradiční subjekt na základě průměrných množství banánů, která byla během referenčního období těmito subjekty skutečně dovezena ze zemí původu uvedených v příloze I“ (neoficiální překlad) . Referenční množství je stanoveno na základě tříletého průměru, i když hospodářský subjekt v části tohoto období dovozy nerealizoval. Článek 6 odst. 2 téhož nařízení ukládá příslušným orgánům, aby každoročně předávaly Komisi seznam zaregistrovaných tradičních hospodářských subjektů a jim přidělených celkových předběžných referenčních množství.
21. Pravidla pro vydávání dovozních licencí jsou uvedena v článcích 14 až 22 nařízení č. 2362/98.
22. Článek 14 odst. 1 stanoví, že „pro první tři čtvrtletí roku může být pro účely vydání dovozních licencí stanoveno indikativní množství vyjádřené jako stejné procento množství, která jsou k dispozici pro každou zemi původu uvedenou v příloze I“ (neoficiální překlad) .
23. Podle čl. 15 odst. 1 „pro každé čtvrtletí roku se žádosti o dovozní licenci předkládají příslušným orgánům členského státu, v němž jsou subjekty zaregistrovány, během prvních sedmi dnů měsíce předcházejícího čtvrtletí, pro nějž jsou licence vydávány“ (neoficiální překlad) .
24. Článek 17 stanoví, že pokud pro jedno čtvrtletí a pro jednu nebo několik zemí původu uvedených v příloze I počet žádostí o licenci výrazně překročí indikativní množství stanovené podle článku 14 nebo dostupné množství, bude stanoven procentní podíl, kterým budou žádosti kráceny.
25. Článek 18 zní takto:
„1. Bylo-li pro jednu nebo více zemí původu stanoveno procento snížení podle článku 17, subjekty, které pro příslušné země původu požádaly o dovozní licenci, mohou zejména:
a) buď odstoupit od použití této licence tak, že náležitě informují orgán pověřený vydáváním licencí během 10 pracovních dnů od zveřejnění nařízení, kterým se procento snížení stanoví, načež se okamžitě uvolní jistota, která byla v souvislosti s touto licencí složena;
nebo
b) předložit jednu nebo více nových žádostí o licence pro země původu, pro něž Komise zveřejnila množství, která jsou k dispozici, až do množství, jež se rovná nebo je menší než množství, na něž byla podána žádost, ale na které se nevztahovala původní vydaná licence. Tyto žádosti se předloží během lhůty stanovené v písm. a) a podléhají všem podmínkám, jimiž se řídí žádosti o licence.
2. Komise neprodleně určí množství, na něž lze pro každou z příslušných zemí původu vydat licence.“ (neoficiální překlad)
26. Článek 19 odst. 1 upřesňuje, že „příslušné orgány vydají dovozní licenci pro následující čtvrtletí nejpozději do 23. dne posledního měsíce každého čtvrtletí“ (neoficiální překlad) .
27. Článek 20 odst. 1 stanoví, že „nevyužitá množství, na která se vztahuje daná licence, se na základě žádosti opět přidělí stejnému subjektu – držiteli nebo nabyvateli licence – pro využití v následujícím čtvrtletí, ale stále během roku vydání původní licence. Jistota propadá poměrně k nevyužitým množstvím“ (neoficiální překlad) .
28. Hlava V téhož nařízení je shrnutím přechodných ustanovení pro rok 1999. Podle čl. 28 odst. 1 měly být žádosti o registraci na rok 1999 podány hospodářskými subjekty nejpozději dne 13. listopadu 1998 s uvedením, pokud jde tradiční hospodářské subjekty, celkového množství banánů skutečně dovezených v průběhu každého roku referenčního období 1994-1996, včetně čísel všech licencí, a s přiložením výpisů z licencí, které byly pro tyto dovozy použity, a uvedením referenčních údajů každého dokladu o zaplacení cla.
29. V příloze I nařízení č. 2362/98 je stanoveno rozdělení celních kvót uvedených v čl. 18 odst. 1 a 2 nařízení č. 404/93 a tradiční množství AKT (857 000 tun).
Režim z roku 2001
30. Rada přijala nařízení (ES) č. 216/2001 ze dne 29. ledna 2001, jehož první článek mění články 16 až 20 nařízení č. 404/93(5) .
31.
Prováděcí pravidla hlavy IV nařízení č. 404/93 v takto pozměněném znění byla upřesněna nařízením Komise (ES) č. 896/2001 ze dne 7. května 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady č. 404/93, pokud jde o dovoz banánů do Společenství(6) . V souladu s článkem 32 nařízení č. 896/2001 jsou tato ustanovení účinná od 1. července 2001.
III – Skutkové okolnosti
32. Navrhovatelky jsou podniky dovážející banány původem z Latinské Ameriky. Jsou zaregistrovány jakožto tradiční dovozci u příslušných vnitrostátních orgánů (v Itálii a v případě London Fruit Ltd. ve Spojeném království), které jim přidělily předběžná individuální referenční množství na rok 1999. Mohly tudíž získat dovozní licence na banány ze tř etích zemí pro první tři čtvrtletí roku 1999.
33. Skutkový základ věci T‑93/00 se vztahuje ke čtvrtému čtvrtletí roku 1999, období, pro nějž navrhovatelky požadovaly od příslušných vnitrostátních orgánů dovozní licence na zbytek svých předběžných individuálních referenčních množství; žádostem bylo vyhověno v mezích dostupného množství pro dovoz banánů ze třetích zemí(7) .
34. Pokud jde o žádosti, kterým nebylo vyhověno, měly navrhovatelky ještě možnost požádat o dovozní licence na množství 308 978,252 tun tradičních banánů AKT(8) . Podaly tudíž v souladu s čl. 18 odst. 1 nařízení č. 2362/98 žádost o dovozní licence na banány AKT v rámci zbytkových rezerv, jejichž referenční množství byla rozdělena následovně:
Alessandrini Srl						2 050 kg
Anello Gino di Anello Luigi & C. Snc 			1 859 kg
Arpigi SpA							  757 kg
Bestfruit Srl							2 637 kg
Co-Frutta SpA					       209 392 kg
Co-Frutta Soc. coop. arl 				         30 207 kg
Dal Bello Sife Srl						1 533 kg
Frigofrutta Srl 						2 990 kg
Garletti Snc 							4 419 kg
London Fruit Ltd					       286 004 kg
35. Dne 13. října 1999 vydaly příslušné vnitrostátní orgány navrhovatelkám dovozní licence na banány AKT na celkové požadované množství, avšak navrhovatelkám se přes opakované snahy nepodařilo dodávky zajistit.
36. Za této situace navrhovatelky dne 18. listopadu 1999 s odvoláním na článek 232 ES vyzvaly Komisi, aby:
1) přijala nezbytná opatření, jež by jim umožnila využít licence na čtvrté čtvrtletí vydané pro dovozy ze zemí AKT na dovozy banánů ze zemí Latinské Ameriky nebo z jiných třetích zemí;
2) nařídila, aby jistoty vztahující se k předmětným licencím byly v každém případě uvolněny, jelikož nebyly využity a jejich nevyužití nelze přičítat jejich držiteli.
37. Vzhledem k tomu, že na svou žádost neobdržely odpověď, upozornily navrhovatelky Komisi faxem ze dne 22. prosince 1999 na skutečnost, že platnost předmětných licencí skončí dne 7. ledna 2000, a vyzvaly ji, aby se k této záležitosti vyjádřila.
38. V dopise č. 02418 ze dne 26. ledna 2000 adresovaném právnímu zástupci navrhovatelek uvedla Komise následující:
„Ve Vašem dopise ze dne 22. prosince 1999 jste poukázal na těžkosti, se kterými se setkaly určité hospodářské subjekty, když využily dovozní licence na banány vydané ve vztahu ke čtvrtému čtvrtletí 1999, zejména pro dovoz banánů původem ze zemí AKT.
Je třeba zaprvé konstatovat, že problémy jsou v podstatě obchodní povahy, a že z tohoto titulu spadají do činností hospodářských subjektů. Vznesený problém se totiž týká hledání obchodních partnerů pro nákup a přepravu určitých produktů a v daném případě zejména banánů původem ze zemí AKT. Přestože je to politováníhodné, skutečnost, že Vaši klienti neměli možnost uzavřít smlouvy na dodání banánů AKT, představuje součást obchodního rizika, které běžně nesou hospodářské subjekty.
Konečně musíme poznamenat, že tyto těžkosti se týkají pouze určitých hospodářských subjektů, jejichž charakteristiky nejsou upřesněny, a že při zásahu Komise by hrozilo, že budou tyto hospodářské subjekty zvýhodněny na úkor jiných, které nesou rizika spojená s povinnostmi, ke kterým se smluvně zavázaly.“
39. Kromě toho si příslušné vnitrostátní orgány ponechaly jistoty složené navrhovatelkami, neboť měly za to, že důvody pro jejich vrácení uváděné navrhovatelkami nepatří k případům vyšší moci, které jsou jediným přípustným důvodem pro případné vrácení jistoty.
40. Skutkový základ věci T‑46/01 se vztahuje ke čtvrtému čtvrtletí roku 2000. Pro toto období byl zbytek individuálního referenčního množství dostupného pro jednotlivé navrhovatelky rozdělen takto:
Alessandrini Srl 						5 667 kg
Anello Gino di Anello Luigi & C. Snc 			5 140 kg
Arpigi SpA							5 792 kg
Bestfruit Srl 							7 290 kg
Co-Frutta SpA					        236 746 kg
Co-Frutta Soc. coop. arl 				          80 301 kg
Dal Bello Sife Srl						4 110 kg
Frigofrutta Srl 						8 266 kg
Garletti Snc 							7 329 kg
London Fruit Ltd.					        324 124 kg
41. Vzhledem k tomu, že žádosti o licence na banány ze třetích zemí přesahovaly nepřidělená množství, Komise v nařízení (ES) č. 1971/2000(9) upřesnila množství banánů, která byla ještě dostupná pro dovozy ve čtvrtém čtvrtletí roku 2000. Podle přílohy k tomuto nařízení mohly být ještě vydány licence na tradiční banány AKT do výše 329 787,675 tun, přestože o ně navrhovatelky nepožádaly.
42. Dne 10. října 2000 navrhovatelky s odvoláním na článek 232 ES požádaly Komisi, aby přijala opatření podle čl. 20 písm. d) nařízení č. 404/93, za účelem udělit navrhovatelkám na čtvrté čtvrtletí roku 2000 licence na dovoz banánů ze třetích zemí v rámci zbytku individuálního referenčního množství, které jim bylo přiděleno. Podpůrně požadovaly náhradu ušlého zisku vyplývajícího z nemožnosti tyto banány dovézt a uvést na trh.
43. V dopise AGR 030905 ze dne 8. prosince 2000 adresovaném právnímu zástupci navrhovatelek Komise tyto žádosti zamítla následovně:
„Ve Vašem dopise ze dne 10. října 2000 informujete Komisi o těžkostech, se kterými se setkaly určité hospodářské subjekty, když hledaly banány za účelem, aby ve čtvrtém čtvrtletí plně využily referenční množství, která jim byla oznámena ve vztahu k roku 2000, v rámci režimu celních kvót pro dovoz.
Těžkosti, na které odkazujete, jsou v podstatě obchodní povahy. Musíme bohužel zdůraznit, že právní úprava Společenství nedává Komisi v této věci žádnou pravomoc. Tuto situaci ostatně uznáváte, když tvrdíte, že hospodářské subjekty, které nemají pravidelné vztahy s producenty banánů AKT, se setkávají s těžkostmi při opatřování dotčeného zboží.
Tvrdíte kromě toho, že hospodářské subjekty, které zastupujete, nemají možnost zcela využít referenční množství, která jim byla poskytnuta.
Je třeba upřesnit, že referenční množství představují právně pouze možnosti, které mají hospodářské subjekty, určené na základě jejich dřívějších činností za použití nařízení Společenství, a které dávají dotčeným osobám pouze právo podat žádosti o dovozní licence s ohledem na možnost provedení obchodních činností, které si mohly smluvit s dodavateli v producentských zemích.
Konečně je třeba doplnit, že na základě informací, které jste předal Komisi, se zdá, že těžkosti, na které odkazujete, nemají ‚přechodný charakter‘ v tom smyslu, že mají základ v přechodu z režimu předcházejícího roku 1999 na režim, který byl používán od tohoto data. Ustanovení čl. 20 písm. d) nařízení […] č. 404/93 v důsledku toho nedovoluje Komisi přijmout zvláštní opatření, o která žádáte.“
IV – Žaloba na neplatnost podaná k Soudu prvního stupně
44. Každá z dotyčných společností podala žalobu k Soudu prvního stupně proti výše uvedeným dopisům Komise ze dne 26. ledna 2000 (věc T‑93/00) a 8. prosince 2000 (věc T‑46/01).
45. Navrhovatelky uplatnily námitku protiprávnosti stanovenou v čl. 241 ES a ve svých žalobách uvedly tři žalobní důvody vycházející z porušení nařízení č. 404/93, z porušení práva na vlastnictví a na svobodu podnikání a z porušení zásady rovného zacházení.
V – Napadený rozsudek
46. Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. dubna 2003 nejprve posuzoval námitku nepřípustnosti uplatňovanou Komisí, která vycházela z nedostatku aktivní legitimace navrhovatelek.
47. Ačkoliv každý z napadených dopisů odpovídal na žádosti rozdílné povahy(10), soud v prvním stupni shledal, že oba dva se týkají možnosti Komise přijmout opatření podle čl. 20 písm. d) nařízení č. 404/93. Rozhodnutím tuto možnost nevyužít byly bezprostředně a osobně dotčeny osoby, jimž byl akt určen, neboť toto rozhodnutí mělo vliv na jejich zájmy a podstatně změnilo jejich právní postavení(11) .
48. Po zamítnutí této námitky nepřípustnosti Soud prvního stupně přezkoumal všechny tři žalobní důvody, týkající se porušení základního předpisu, tj. nařízení Rady č. 404/93, respektive porušení vlastnického práva a zásady svobody podnikání a porušení povinnosti zákazu diskriminace, kterých se tehdejší žalobkyně dovolávaly, aby odůvodnily protiprávnost nařízení Komise č. 2362/98.
49. V napadeném rozsudku Soud zamítl tyto žalobní důvody, neboť shledal, že žalobkyně neprokázaly existenci přímého právního vztahu mezi jednak dopisy ze dne 26. ledna 2000 a 8. prosince 2000 a jednak pravidly stanovenými nařízením č. 2362/98(12) .
50. Podle žalobkyň měla Komise na základě čl. 20 písm. d) nařízení č. 404/93 zohlednit praktickou nemožnost získat banány AKT a umožnit jim, aby ve výši nevyčerpaných individuálních množství dovezly banány z jiných třetích zemí(13) .
Soud prvního stupně tudíž posoudil rozsáhlou diskreční pravomoc, kterou má Komise, co se týče přijímání „nezbytných zvláštních ustanovení“ k usnadnění přechodu od režimu z roku 1993 na režim z roku 1999, přičemž omezil přezkum legality jejího výkonu na existenci zjevného nesprávného posouzení. Podle soudu v prvním stupni však škody, které by žalobkyně mohly namítat, nevyplývají přímo z tohoto přechodu, ale z jejich neschopnosti zajistit si dodávky banánů AKT v průběhu čtvrtého čtvrtletí 1999 (pokud jde o věc T‑93/00) nebo z jejich odmítnutí požádat o dovozní licenci na banány AKT na čtvrté čtvrtletí 2000 (v rámci věci T‑46/01)(14) .
Za těchto okolností Soud ve svém rozsudku určil, že odmítla-li Komise přijmout jakákoliv opatření podle čl. 20 písm. d) nařízení č. 404/93, nepřekročila své posuzovací pravomoci, a v důsledku toho zamítl žalobní důvod v plném rozsahu(15) .
51. Ve věci T‑93/00 však Soud prvního stupně uznal, že i když lze připustit, že skutečnost, že žalobkyně nemohly nalézt obchodní partnery, lze přičíst vstupu režimu z roku 1999 v platnost, žalobkyně dostatečně neprokázaly, že se Komise svým odmítnutím přijmout opatření podle čl. 20 písm. d) nařízení č. 404/93 dopustila zjevně nesprávného posouzení(16) .
52. Soud v prvním stupni nakonec přezkoumal návrhy žalujících společností na náhradu škody vzniklé v důsledku protiprávního chování Komise spočívajícího v tom, že Komise praktikovala jednotnou správu celních kvót příslušejících třetím zemím a AKT, jakož i v důsledku zejména globalizace referenčních množství a neexistence opatření na zmírnění škodlivých účinků.
53. Napadený rozsudek uznal za správné tvrzení Komise o neexistenci příčinné souvislosti mezi změnami vyplývajícími z nařízení č. 2362/98 a obtížemi v zásobování banány AKT, s nimiž se žalobkyně setkaly.
54. Podle Soudu prvního stupně, „ve věci T‑93/00 totiž příčina údajné škody vyplývá z okolnosti, že žalobkyně nebyly schopny najít dodavatele, kteří by je mohli zásobovat banány AKT v průběhu čtvrtého čtvrtletí roku 1999. Stran věci T‑46/01 je ušlý zisk, na nějž si žalobkyně stěžují, přímo přičitatelný nedostatku jejich náležité péče. Žalobkyně se nesnažily obdržet dovozní licence na banány AKT pro čtvrté čtvrtletí roku 2000 za podmínek stanovených nařízením č. 1971/2000 ve chvíli, kdy vyčerpaly množství banánů ze třetích zemí. Kromě toho navzdory problémům, se kterými se setkaly v průběhu čtvrtého čtvrtletí roku 1999, se žalobkyně nesnažily navázat kontakty s dodavateli banánů AKT v průběhu roku 2000 s cílem být schopné se zásobovat v průběhu čtvrtého čtvrtletí tohoto roku(17) “.
VI – Posouzení opravného prostředku
55. Předmětem opravného prostředku je:
– zrušit napadený rozsudek v části týkající se žádosti o náhradu škody,
– uložit Komisi náhradu škod, které navrhovatelky utrpěly z důvodu neudělení licence na dovoz banánů z třetích zemí,
– uložit Komisi náhradu všech nákladů řízení.
56. Orgán Společenství se domáhá určení nepřípustnosti opravného prostředku a podpůrně jeho zamítnutí. V případě částečného zrušení napadeného rozsudku požaduje, aby byla věc vrácena Soudu prvního stupně k rozhodnutí ve věci samé s tím, že v každém případě budou náklady řízení uloženy navrhovatelkám.
57. Námitka nepřípustnosti je založena na údajném mutatio litis
provedeném navrhovatelkami, které se nyní domáhají, aby Soudní dvůr přímo rozhodl o mimosmluvní odpovědnosti Komise, ačkoliv soudu v prvním stupni tento návrh nepředložily.
58. S ohledem na okolnosti tohoto opravného prostředku je vhodné posuzovat společně přípustnost žaloby na uplatnění odpovědnosti a podstatu věci.
59. Navrhovatelky vytýkají Soudu prvního stupně, že nepřezkoumal všechny argumenty předložené na podporu jejich návrhu na náhradu škody, neboť škodu, kterou utrpěly, nesprávně přisoudil jejich neschopnosti dovážet banány AKT a tím neuznal nemožnost získat dovozní licence na referenční množství odpovídající třetím zemím, na které měly právo. Dodávají, že pokud by Komise nepodporovala jednotné celní kvóty a globalizaci referenčních množství, mohly by tyto licence získat.
Navrhovatelky mají za to, že hlavní cíl jejich žaloby spočíval ve zdůraznění skutečnosti, že nařízení č. 2362/98 bylo přímým zdrojem škod, které jim vznikly.
60. Nakonec navrhovatelky napadají body 56 a 58 napadeného rozsudku – shrnující návrhy účastníků řízení – v rozsahu, v němž tyto body naznačují, že škodu, kterou navrhovatelky utrpěly, lze přičíst dopisům ze dne 26. ledna 2000 a 8. prosince 2000, což není pravda.
61. Komise se domáhá nepřípustnosti opravného prostředku v celém rozsahu, neboť je v něm požadována pouze náhrada škody, aniž by bylo zpochybněno rozhodnutí Soudu prvního stupně ohledně dovolávané protiprávnosti nařízení č. 2362/98.
62. Pokud jde o částečné zrušení napadeného rozsudku, Komise tvrdí, že navrhovatelky směšují určité aspekty údajné škody – a sice skutečnost, že nevyčerpaly svá referenční množství – a příčinný vztah, který musí existovat mezi touto škodou a údajně protiprávním jednáním, které ji způsobuje.
63. Pokud jde o výtku týkající se vadného znění bodů 56 a 58 rozsudku soudu v prvním stupni, Komise má za to, že shrnují správně obsah diskuse mezi účastníky řízení ve světle jak písemných, tak ústních vyjádření v průběhu jednání.
64. Komise rovněž uvádí, že pokud by soud a quo
shledal, že návrh na náhradu škody se opírá výlučně o dva předmětné dopisy, jejichž legalitu předtím uznal, nepřezkoumával by příčinný vztah, neboť neexistuje-li protiprávní chování, neexistuje žá dná odpovědnost.
65. Svou strategií se navrhovatelky snaží především dokázat, že při posuzování návrhu na náhradu škody měl Soud prvního stupně přezkoumat legalitu nařízení č. 2362/98, které nejenže porušilo ustanovení nařízení Rady č. 404/93, ale rovněž základní právo na vlastnictví a na svobodný výkon hospodářské činnosti, jakož i zásadu zákazu diskriminace.
66. Navrhovatelky tvrdí, že změna režimu zavedená v roce 1999 pro ně znamenala omezení možnosti získat dodávky banánů ze třetích zemí v celkové výši jejich referenčních množství, přičemž se odvolávají na porušení povinnosti stanovené v čl. 20 písm. d) nařízení č. 404/93.
67. Napadený rozsudek přisoudil vzniklou škodu chování navrhovatelek a neověřil pravdivost jejich tvrzení, podle nichž nemožnost nalézt dodavatele banánů AKT byla způsobena prováděcími pravidly režimu z roku 1999. Soud v prvním stupni totiž ve svém rozsudku podává správný výčet přímých příčin hospodářských škod způsobených navrhovatelkám, to jest neschopnost zajistit si dodávky a získat dovozní licence pro poslední čtvrtletí hospodářských roků 1999, respektive 2000. Nevyjadřuje se však k příčině, která byla původním zdrojem těchto dysfunkcí – důsledkům nařízení č. 2362/98 na obchodní praxi hospodářských subjektů.
68. Pokud jde o pojem spravedlivý proces, Evropský soud pro lidská práva určil, že podle čl. 6 odst. 1 Římské úmluvy ze dne 4. listopadu 1950 nejsou soudní orgány povinny poskytnout podrobnou odpověď na každý argument předložený účastníky řízení. Avšak je-li v závislosti na charakteristických rysech každého sporu žalobní důvod nebo námitka formulován jasně a přesně, opírají-li se o věrohodné důkazy a jsou-li určující ve vztahu k výsledku řízení, nemůže chybět odůvodnění, aby nevznikl zmatek ohledně těchto argumentů, zejména pokud jde o to, zda se zapomnělo na jejich posouzení nebo byly odmítnuty, a především jaké důvody vedly k tomu, či jinému řešení(18) .
69. V žalobách je zdůrazněna nejen údajná neplatnost nařízení č. 2362/98, ale rovněž je vyložen dopad tohoto předpisu na hospodářskou činnost odvětví a na schopnost podniků patřících k tradičním dovozcům banánů ze třetích zemí získat dodávky ovoce pocházejícího z AKT.
70. Podle navrhovatelek zavedení jednotné správy celních kvót a globalizace referenčních množství umožnily nejen zachovat, nýbrž ještě posílit privilegovanou pozici dovozců banánů AKT. Zatímco dříve podle režimu z roku 1993 měly hospodářské subjekty specializované na třetí země volný přístup na trh banánů AKT, nový systém je nyní nutí používat přidělená referenční množství.
71. Skutečnost, že více než třetina množství tradičních banánů AKT nebyla využita, dokazuje podle navrhovatelek, že nový mechanismus zvýhodňuje hospodářské subjekty AKT na úkor dovozců ze třetích zemí.
72. Vysvětlení navrhovatelek nevynikají jasností ani přesvědčivostí. Zdá se, že nová pravidla sloučení referenčních množství a jednotné správy celních kvót vyvolala přesun žádostí o dovoz banánů AKT mezi žádosti o dovoz banánů ze třetích zemí, čímž došlo k předčasnému vyčerpání kvót v posledně jmenované kategorii.
Navrhovatelky neposkytly doplňující informace ohledně povahy obtíží, s nimiž se setkaly při snahách o zajištění dodávek banánů AKT v průběhu čtvrtého čtvrtletí roku 1999. V bodě 33 napadeného rozsudku Soud konstatuje, že se žalobkyním „navzdory opětovným pokusům“ nepodařilo získat dodávky banánů AKT.
Tento údaj, který naznačuje, že dotčené podniky se nedopustily nedbalosti, měl podnítit Soud prvního stupně k přezkoumání pravděpodobnosti ostatních vysvětlení týkajících se příčiny škod a případně k posouzení neplatnosti nařízení č. 2362/98.
73. Připustíme-li, byť jen pro dialektické účely, že navrhovatelky přes přiměřenou snahu nenalezly dodavatele banánů AKT pro čtvrté čtvrtletí 1999, je omluvitelné, že v posledním čtvrtletí následujícího hospodářského roku od tohoto marného úsilí upustily.
Je třeba vzít v úvahu rovněž obtíže spojené s prokazováním negativní skutečnosti, jako je neexistence přiměřené možnosti nalézt v daném okamžiku obchodního partnera.
74. Z toho vyvozuji, pokud jde o věc T‑93/00, a v menší míře i o věc T‑46/01, že navrhovatelky uvedly dostatečně jasný a relevantní důvod, který si ze strany soudu v prvním stupni zasloužil přinejmenším výslovné zamítnutí.
75. Vzhledem k tomu, že Soud takto nepostupoval, je napadený rozsudek stižen nesprávným právním posouzením spočívajícím v porušení jedné z podmínek spravedlivého procesu. Domnívám se tudíž, že musí být zrušen v rozsahu, v němž se v bodě 108 omezil na označení chování navrhovatelek za výhradní příčinu uplatňované škody, aniž by se zabýval posouzením důsledků používání nového režimu zavedeného po vstupu nařízení č. 2362/98 v platnost.
VII – Přezkum základu věci
76. V souladu s článkem 54 Statutu ES Soudního dvora, „je-li opravný prostředek opodstatněný, Soudní dvůr zruší rozhodnutí Soudu prvního stupně. V takovém případě může Soudní dvůr vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to stav soudního řízení dovoluje, nebo věc vrátit zpět k rozhodnutí Soudu prvního stupně“. Error in iudicando
je jedním z případů, kdy může být použita možnost otevřená tímto ustanovením, pokud je popis skutkového stavu úplný a dostačující k tomu, aby mohlo být s konečnou platností rozhodnuto ve věci, která nevyžaduje žádné další dokazování. Zdá se, že Soudní dvůr se ve své judikatuře přiklonil k tomuto výkladu, i když nikdy neuvedl, z jakého důvodu mu stav sporu umožňuje vydat konečné rozhodnutí, a omezil se na lakonické vyjádření, například, že „tak je tomu v tomto případě“(19) . Zkrátka je namístě, aby Soudní dvůr rozhodl ve věci samé, může-li být z rozsudků vyvozeno, že soudní řízení dovoluje, aby mohlo být vydáno rozhodnutí, k čemuž je potřeba, byť stručně, posoudit hlavní prvky žaloby na náhradu škody, kterou navrhovatelky předložily, a v rámci této věci přezkoumat konkrétní důvody pro zrušení nařízení č. 2362/98. V zájmu ochrany procesních práv navrhovatelek byli nadto účastníci řízení v průběhu jednání vyzváni, aby se při své argumentaci soustředili na případnou neplatnost uvedeného nařízení.
77. Navrhovatelky odkazují na své argumenty předložené v rámci námitky protiprávnosti, kterou podaly soudu v prvním stupni, a uvádějí tři různé důvody pro zrušení.
78. Podle navrhovatelek je nařízení č. 2362/98 protiprávní nejen proto, že je v rozporu s nařízením č. 404/93, ve znění nařízení č. 1637/98 (první důvod pro zrušení), ale rovněž proto, že porušuje základní práva na vlastnictví a na svobodu podnikání (druhý důvod), a zásadu rovného zacházení (třetí důvod).
79. V rámci prvního z výše uvedených důvodů pro zrušení navrhovatelky napadají stanovení tříletého období 1994-1996 jakožto referenčního období pro přidělování kvót.
80. Volba sporného období ovlivňuje výpočet individuálních povolených množství vzhledem k tomu, že každému hospodářskému subjektu jsou přidělovány kvóty stanovené na základě průměru jeho dovozů za tři posuzované hospodářské roky. Jak však zdůraznil v průběhu jednání právní zástupce navrhovatelek, je žaloba na náhradu škody podaná v rámci tohoto řízení založena na nemožnosti získat dovozní licence na množství přidělené navrhovatelkám. Diskuse o pravidlech předběžného rozdělování referenčních množství se netýká otázky, která je projednávána v rámci tohoto řízení. Je tedy namístě toto tvrzení odmítnout pro jeho zjevnou irelevantnost.
81. Mimoto navrhovatelky kritizují přijetí metody jednotné správy celních kvót, která společně s globalizací referenčních množství sloužila k posílení privilegovaného postavení dovozců banánů AKT.
82. Podle Komise jednotný charakter kvót podporuje obchod a zvyšuje svobodu hospodářských subjektů. Tím, že nerozlišuje mezi dovozci banánů AKT a dovozci banánů ze třetích zemí, nabízí jedněm i druhým možnost získat dodávky ovoce jakéhokoliv původu.
83. Stačí uvést, že článek 19 nařízení č. 404/93 ve svém pozměněném znění poskytuje Komisi rozsáhlé diskreční pravomoci, pokud jde o rozvoj základní právní úpravy, s jedinou výhradou, a sice aby zvolená metoda zohledňovala tradiční obchodní toky. Kromě toho čl. 20 písm. e) téhož nařízení v pozměněném znění ukládá Komisi, aby přijala opatření nezbytná pro plnění závazků vyplývajících z dohod, které Společenství uzavřelo v souladu s článkem 228 Smlouvy.
84. Je třeba připomenout, že v oblasti zemědělství je Komise oprávněna přijmout veškeré předpisy nezbytné nebo užitečné pro provedení základních právních předpisů, pokud splňují příslušná kritéria platnosti(20) .
85. Žádné tvrzení uváděné navrhovatelkami přitom neumožňuje usuzovat, že pokud Komise použila metodu správy odpovídající stanoveným cílům, zjevně tím překročila meze posuzovacích pravomocí, které jí svěřila Rada.
86. Zadruhé navrhovatelky poukazují na skutečnost, že nemožnost získat dovozní licence na banány ze třetích zemí představuje porušení jejich práva na vlastnictví a na svobodu podnikání.
87. V rámci společné organizace trhu s banány představují referenční množství pouze povolení k dovozu. I když právo na vlastnictví a na svobodný výkon podnikatelských činností jsou součástí obecných zásad práva Společenství, nepředstavují absolutní výsady, ale je třeba je posuzovat s ohledem na jejich funkci ve společnosti. Je tudíž třeba jim nastavit určité meze, zejména v rámci společné organizace trhu, pokud taková omezení odpovídají cílům obecného zájmu sledovaným Společenstvím a nepředstavují nadměrný a nepřípustný zásah do samé podstaty takto zaručených práv(21) .
88. Zavedení kvóty Společenství a pravidla jejího rozdělení nezpochybňují vlastnické právo hospodářských subjektů obchodujících s banány ze třetích zemí, protože žádný z nich si nemůže nárokovat vlastnické právo na tržní podíl, který měl před vznikem společné organizace trhů, protože tento tržní podíl představoval pouze momentální hospodářské postavení vystavené nepředvídaným událostem spojeným se změnou okolností.
89. Hospodářský subjekt nemůže ani uplatňovat žádné nabyté právo, dokonce ani legitimní očekávání ohledně zachování stávající situace, neboť orgány Společenství jsou v rámci svých posuzovacích pravomocí, vykonávaných v povolených mezích, oprávněny tuto situaci změnit(22) .
90. Žádné z tvrzení přednesených navrhovatelkami neumožňuje dovodit, že Komise svým jednáním porušila samotnou podstatu dovolávaných základních práv.
91. Na třetím a posledním místě navrhovatelky poukazují na skutečnost, že systém zavedený na základě nařízení vede k diskriminaci dovozců, kteří tradičně zajišťují své dodávky ve třetích zemích, oproti tradičním dovozcům ze zemí AKT.
92. Toto tvrzení je třeba i bez podrobného přezkoumání odmítnout vzhledem k tomu, že navrhovatelky neuvedly, jaký vliv mělo domnělé nerovné zacházení na vznik povinnosti náhrady škody, kterou uplatňují.
93. Žádné z tvrzení předložených navrhovatelkami tedy není takového rázu, aby prokázalo neplatnost nařízení č. 2362/98, což zprošťuje soud povinnosti zkoumat, zda jsou splněny ostatní podmínky žaloby na mimosoudní odpovědnost Společenství.
VIII – Náklady řízení
94. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu, který je použitelný na základě článku 118 na řízení o opravném prostředku, bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud účastník, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Přestože je rozsudek zrušen, žaloba navrhovatelek musí být zamítnuta, pokud jde o věc samu. Je tudíž namístě uložit jim náhradu všech nákladů řízení.
IX – Závěry
95. S ohledem na veškeré uvedené skutečnosti navrhuji, aby Soudní dvůr:
1) zrušil rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. dubna 2003 (spojené věci T‑93/00 a T‑ 46/01),
2) zamítl žalobu,
3) uložil navrhovatelkám náhradu nákladů řízení.
(1) .
(2)
–	Úř. věst. L 47, s. 1; Zvl. vyd. 03/13, s. 388.
(3)
–	Úř. věst. L 142, s. 6.
(4)
–	Úř. věst. L 293, s. 32.
(5)
–	Úř. věst. L 31, s. 2 ; Zvl. vyd. 03/31, s. 226.
(6)
–	Úř. věst. L 126, s. 6; Zvl. vyd. 03/32, s. 150.
(7)
–	Zveřejněno v příloze nařízení Komise (ES) č. 1824/1999 ze dne 20. srpna 1999, kterým se mění nařízení (ES) č. 1623/1999 o stanovení množství banánů dovážených do Společenství ve čtvrtém čtvrtletí roku 1999 v rámci celních kvót a množství tradičních banánů AKT (Úř. věst. L 221, s. 6).
(8)
–	Množství stanovené nařízením Komise (ES) č. 1998/1999 ze dne 17. září 1999 o vydávání dovozních licencí na banány v rámci celních kvót a na tradiční banány AKT pro čtvrté čtvrtletí roku 1999 a o podávání nových žádostí (Úř. věst. L 247, s. 10).
(9)
–	Nařízení Komise (ES) č. 1971/2000 ze dne 18. září 2000 o vydávání dovozních licencí na banány v rámci celních kvót a na tradiční banány AKT pro čtvrté čtvrtletí roku 2000 a o podávání nových žádostí (Úř. věst. L 235, s. 10).
(10)
–	V první žádosti nynější navrhovatelky požadovaly, aby jejich licence byly použity na dovoz banánů ze třetích zemí ve čtvrtém čtvrtletí 1999 a aby byly uvolněny příslušné nepoužité jistoty (bod 34 napadeného rozsudku); v druhé žádosti požadovaly, aby jim byly vydány licence na dovoz banánů ze třetích zemí na čtvrté čtvrtletí 2000 na zbytek individuálního referenčního množství nebo aby jim byla případně poskytnuta náhrada škody z důvodu ušlého zisku (bod 41 napadeného rozsudku).
(11)
–	Bod 65 rozsudku Soudu prvního stupně.
(12)
–	Bod 81 rozsudku Soudu prvního stupně.
(13)
–	Bod 83 rozsudku Soudu prvního stupně.
(14)
– Body 86 až 95 rozsudku Soudu prvního stupně.
(15)
– Body 91, 96 a 97 rozsudku Soudu prvního stupně.
(16)
–	Bod 92 rozsudku Soudu prvního stupně. Zvýraznění kurzívou bylo doplněno.
(17)
–	Bod 108 rozsudku Soudu prvního stupně.
(18)
–	Viz rozsudky Evropského soudu pro lidská práva ze dne 9. prosince 1994, Ruiz Torija v. Španělsko (série A, č. 303 A), body 29 a 30, a Hiro Balani v. Španělsko (série A, č. 303 B), body 27 a 28.
(19)
–	Rozsudek ze dne 20. února 1992, Parlament v. Hanning (C‑345/90, Reureil, s. I‑949 a násl., zejména s. I‑989) a ze dne 15. června 1994, Komise v. BASF a další (C‑137/92, Reureil, s I‑2555, bod 55).
(20)
–	Rozsudky Soudního dvora ze dne 17. října 1995, Nizozemsko v. Komise (C‑478/93, Reureil, s. I-3081, bod 31) a ze dne 30. září 2003, Německo v. Komise (C‑239/01, Reureil, s. 1-10333 bod 55).
(21)
–	Rozsudky ze dne 11. července 1989, Schräder (265/87, Reureil, s. I‑2237, bod 15) a ze dne 13. července 1989, Wachauf (5/88, Reureil, s. I‑2609, bod 18).
(22)
–	Rozsudek ze dne 28. října 1982, Faust v. Komise (52/81, Reureil, s. 3745, bod 27).