62022CJ0337
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
5. veljače 2026. (
*1
)
„Žalba – Prijava figurativnog žiga Europske unije APE TEES – Raniji neregistrirani figurativni žigovi koji predstavljaju majmuna, zaštićeni u Ujedinjenoj Kraljevini Velike Britanije i Sjeverne Irske – Uredba (EZ) br. 207/2009 – Članak 8. stavak 4. – Relativni razlog za odbijanje – Prigovor – Žalba pred žalbenim vijećem – Odbijanje – Tužba pred Općim sudom – Članak 50. stavci 1. i 3. UEU‑a – Povlačenje Ujedinjene Kraljevine iz Unije – Članci 126. i 127. Sporazuma o povlačenju Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske iz Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju – Prijelazno razdoblje – Istek – Okolnosti koje su nastale prije donošenja sporne odluke – Trenutak koji je relevantan za ocjenu postojanja ranijeg žiga – Načelo teritorijalnosti – Teritorijalno područje primjene žiga Europske unije – Postojanje sukoba”
U predmetu C‑337/22 P,
povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 23. svibnja 2022.,
Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), koji zastupaju D. Gája, D. Hanf, E. Markakis i V. Ruzek, u svojstvu agenata,
žalitelj,
koji podupiru:
Savezna Republika Njemačka, koju zastupaju J. Möller, J. Heitz i M. Hellmann, u svojstvu agenata,
International Trademark Association (INTA), sa sjedištem u New Yorku (Sjedinjene Američke Države), koji zastupaju A. Lubberger, A. Wenninger‑Lenz, Rechtsanwälte, N. Parrotta, avvocata, i M. Perraki, dikigoros,
intervenijenti u žalbenom postupku,
a druga stranka u postupku je:
Nowhere Co. Ltd, sa sjedištem u Tokiju (Japan), koji zastupa R. Kunze, Rechtsanwalt,
tužitelj u prvostupanjskom postupku,
SUD (peto vijeće),
u sastavu: M. L. Arastey Sahún, predsjednica vijeća, J. Passer, E. Regan, D. Gratsias (izvjestitelj) i B. Smulders, suci,
nezavisna odvjetnica: T. Ćapeta,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 10. travnja 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Svojom žalbom Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 16. ožujka 2022., Nowhere/EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2022:139), kojom je on, s jedne strane, poništio odluku drugog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 10. veljače 2021. (predmet R 2474/2017‑2) (u daljnjem tekstu: sporna odluka) u pogledu postupka povodom prigovora između društva Nowhere Co. Ltd. i J. Yea i, s druge strane, odbio tužbu u preostalom dijelu.
Pravni okvir
Sporazum o povlačenju
2
Prvi i četvrti stavak preambule Sporazuma o povlačenju Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske iz Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju (SL 2020., L 29, str. 7., u daljnjem tekstu: Sporazum o povlačenju), koji je odobren u ime Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju (EZAE) Odlukom Vijeća (EU) 2020/135 od 30. siječnja 2020. (SL 2020., L 29, str. 1.) i stupio je na snagu 1. veljače 2020., propisuju:
„Uzimajući u obzir da je Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske (Ujedinjena Kraljevina) 29. ožujka 2017. nakon ishoda referenduma održanog u Ujedinjenoj Kraljevini i svoje suverene odluke o napuštanju Europske unije obavijestila o svojoj namjeri povlačenja iz [Unije] u skladu s člankom 50. [UEU‑a],
[…]
Podsjećajući da se u skladu s člankom 50. [UEU‑a] i podložno sporazumima utvrđenima u ovom Sporazumu, od dana stupanja na snagu ovog Sporazuma propisi Unije u cijelosti prestaju primjenjivati na Ujedinjenu Kraljevinu”.
3
Sporazum o povlačenju sadržava treći dio naslovljen „Odredbe o razdvajanju”. Glava IV. tog trećeg dijela, naslovljena „Intelektualno vlasništvo”, sadržava, među ostalim, članke 54. i 59. tog sporazuma. Taj članak 54., naslovljen „Kontinuirana zaštita u Ujedinjenoj Kraljevini registriranih ili dodijeljenih prava”, predviđa:
„1.   Nositelj jednog od sljedećih prava intelektualnog vlasništva koja su registrirana ili dodijeljena prije isteka prijelaznog razdoblja, bez ponovnog razmatranja postaje nositelj usporedivog registriranog i provedivog prava intelektualnog vlasništva u Ujedinjenoj Kraljevini na temelju prava Ujedinjene Kraljevine:
(a)
nositelj žiga Europske unije koji je registriran u skladu s Uredbom (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća [od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1.)] postaje nositelj žiga u Ujedinjenoj Kraljevini koji se sastoji od istog znaka za iste proizvode ili usluge;
[…]
3.   Neovisno o stavku 1., ako je pravo intelektualnog vlasništva iz tog stavka u Uniji proglašeno ništavim ili opozvano […] u upravnom ili sudskom postupku koji je bio u tijeku na posljednji dan prijelaznog razdoblja, odgovarajuće pravo u Ujedinjenoj Kraljevini također se proglašava ništavim ili opoziva […]. Ništavost, opoziv ili ukidanje proizvodi učinke na isti datum u Ujedinjenoj Kraljevini i u Uniji.
Odstupajući od prvog podstavka, Ujedinjena Kraljevina nije dužna proglasiti ništavim ili opozvati odgovarajuće pravo u Ujedinjenoj Kraljevini ako u Ujedinjenoj Kraljevini ne postoje razlozi za proglašenje ništavosti ili opoziv žiga Europske unije […].
[…]”
4
Članak 59. Sporazuma o povlačenju, naslovljen „Pravo prvenstva u pogledu neriješenih zahtjeva za žig Europske unije, dizajn Zajednice i oplemenjivačka prava na biljnu sortu Zajednice”, u stavku 1. određuje:
„Ako je osoba podnijela prijavu za žig Europske unije […] u skladu s pravom Unije prije isteka prijelaznog razdoblja, a tom je zahtjevu utvrđen datum podnošenja, ta osoba za isti žig povezan s robom ili uslugama koje su istovjetne ili sadržane u onima za koje je zahtjev podnesen u Uniji […], ima pravo podnijeti zahtjev u Ujedinjenoj Kraljevini u roku od devet mjeseci od isteka prijelaznog razdoblja. Smatra se da zahtjev podnesen na temelju ovog članka ima isti datum podnošenja i datum prvenstva kao i odgovarajući zahtjev podnesen u Uniji i, ako je primjereno, senioritet žiga Ujedinjene Kraljevine zatražen na temelju članaka 39. ili 40. Uredbe [2017/1001].”
5
Četvrti dio tog sporazuma, naslovljen „Prijelazno razdoblje”, sadržava, među ostalim, njegove članke 126. i 127. U skladu s tim člankom 126.:
„Uspostavlja se prijelazno ili provedbeno razdoblje koje počinje na dan stupanja na snagu ovog Sporazuma i završava 31. prosinca 2020.”
6
Člankom 127. spomenutog sporazuma, naslovljenim „Područje primjene prijelaznog razdoblja”, u stavcima 1., 3. i 6. određuje se:
„1.   Ako ovim Sporazumom nije predviđeno drukčije, tijekom prijelaznog razdoblja na Ujedinjenu Kraljevinu i u Ujedinjenoj Kraljevini primjenjuje se pravo Unije.
[…]
3.   Tijekom prijelaznog razdoblja, pravo Unije primjenjivo u skladu sa stavkom 1. proizvodi s obzirom na Ujedinjenu Kraljevinu i u Ujedinjenoj Kraljevini pravne učinke jednake onima koje proizvodi u Uniji i njezinim državama članicama te se tumači i primjenjuje u skladu s metodama i općim načelima jednakima onima koji se primjenjuju u Uniji.
[…]
6.   Ako ovim Sporazumom nije predviđeno drukčije, podrazumijeva se da tijekom prijelaznog razdoblja sva upućivanja na države članice u pravu Unije koje se primjenjuje u skladu sa stavkom 1. i kako ga provode i primjenjuju države članice uključuju Ujedinjenu Kraljevinu.”
7
Članak 185. četvrti stavak Sporazuma glasi kako slijedi:
„Dijelovi drugi i treći […] primjenjuju se nakon isteka prijelaznog razdoblja.”
Uredba br. 40/94
8
Članak 8. Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (SL 1994., L 11, str. 1.), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 422/2004 od 19. veljače 2004. (SL 2004., L 70, str. 1.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 40/94), pod naslovom „Relativni razlozi za odbijanje”, u stavku 4. određuje:
„Na temelju prigovora nositelja neregistriranog žiga ili nekog drugog znaka koji se rabi u trgovačkom prometu i čija važnost nije samo lokalnog karaktera, žig za koji je podnesena prijava neće se registrirati kad i u opsegu u kojem, sukladno zakonodavstvu Zajednice ili pravnom propisu države članice koji se primjenjuje na taj znak:
(a)
prava na taj znak bila su stečena prije datuma prijave za registraciju žiga Zajednice ili prije datuma prava prvenstva zatraženog u prijavi za registraciju žiga Zajednice;
(b)
taj znak daje svojemu nositelju pravo zabraniti uporabu kasnijeg žiga.”
Uredba (EZ) br. 207/2009
9
Uvodne izjave 2. do 4., 7., 8. i 10. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL 2009., L 78, str. 1.) glasile su:
„(2)
[…] Za stvaranje [unutarnjeg] tržišta i njegovu sve veću transformaciju u jedinstveno tržište nije nužno samo ukloniti prepreke slobodnom kretanju proizvoda i usluga i uvesti pravila koja osiguravaju nenarušavanje tržišnog natjecanja, već je potrebno stvoriti i pravne preduvjete koji će poduzećima omogućiti da svoje aktivnosti prilagode mjerilima Zajednice, bilo u proizvodnji i distribuciji roba bilo u pružanju usluga. U tom smislu, među pravnim instrumentima koji bi trebali biti na raspolaganju tim poduzećima posebno se ističu žigovi koji bi omogućavali obilježavanje proizvoda i usluga poduzeća putem istovjetnih sredstava u cijeloj Zajednici, neovisno o granicama.
(3)
[B]ilo bi potrebno predvidjeti mehanizme Zajednice s obzirom na žigove prema kojima bi poduzeća putem jedinstvenog postupka mogla stjecati žigove Zajednice kojima je dana jedinstvena zaštita i koji proizvode učinke na području cijele Zajednice. Trebalo bi primjenjivati tako navedeno načelo jedinstvenog karaktera žiga Zajednice, osim ako je drukčije predviđeno ovom Uredbom.
(4)
Prepreka teritorijalnosti prava predviđenih nositeljima žigova zakonodavstvima država članica ne može se ukloniti usklađivanjem zakonodavstava. Kako bi se otvorila neograničena gospodarska djelatnost na cijelom zajedničkom tržištu u korist poduzeća, potrebno je stvoriti žigove uređene jedinstvenim pravom Zajednice izravno primjenjivim u svim državama članicama.
[…]
(7)
Prava u pogledu žiga Zajednice trebala bi se stjecati samo registracijom, a registracija bi se trebala odbiti posebno ako je u sukobu s ranijim pravima.
(8)
[…] [Zaštita koju pruža žig Zajednice] čija je svrha osobito jamčiti funkciju žiga kao oznake podrijetla […].
[…]
(10)
Nema opravdanja za zaštitu žigova Zajednice ili, u odnosu na njih, svakog žiga registriranog prije njih, osim ako se ti žigovi stvarno rabe.”
10
Članak 1. te uredbe, naslovljen „Žig Zajednice”, u stavku 2. propisivao je:
„Žig Zajednice ima jedinstveni karakter. Ima jednak učinak u cijeloj Zajednici […]”
11
Člankom 6. te uredbe, naslovljenim „Načini stjecanja žiga Zajednice”, propisano je:
„Žig Zajednice stječe se registracijom.”
12
Člankom 8. iste uredbe, naslovljenim „Relativni razlozi za odbijanje”, u stavcima 1., 2. i 4. predviđalo se:
„1.   Na temelju prigovora nositelja ranijeg žiga, žig za koji je podnesena prijava za registraciju neće se registrirati […].
[…]
2.   Za potrebe stavka 1., ‚raniji žigovi’ znači:
(a)
žigovi sljedećih vrsta s datumom prijave za registraciju koji je raniji od datuma prijave za registraciju žiga Zajednice, uzimajući u obzir, ako je to primjereno, prava prvenstva koja su zatražena u odnosu na te žigove:
[…]
[…]
4.   Na temelju prigovora nositelja neregistriranog žiga ili nekog drugog znaka koji se rabi u trgovačkom prometu i čija važnost nije samo lokalnog karaktera, žig za koji je podnesena prijava neće se registrirati kad i u opsegu u kojem, sukladno zakonodavstvu Zajednice ili pravnom propisu države članice koji se primjenjuje na taj znak:
(a)
prava na taj znak bila su stečena prije datuma prijave za registraciju žiga Zajednice ili prije datuma prava prvenstva zatraženog u prijavi za registraciju žiga Zajednice;
(b)
taj znak daje svojemu nositelju pravo zabraniti uporabu kasnijeg žiga.”
13
Članak 9. Uredbe br. 207/2009, naslovljen „Prava koja proizlaze iz žiga zajednice”, određivao je:
„1.   Žig Zajednice nositelju daje isključiva prava u pogledu tog žiga. Nositelj žiga ima pravo spriječiti sve treće strane da bez njegova odobrenja u trgovačkom prometu rabe:
(a)
svaki znak koji je istovjetan sa žigom Zajednice u odnosu na proizvode ili usluge koje su istovjetne s onima za koje je žig Zajednice registriran;
(b)
svaki znak kad, zbog istovjetnosti sa žigom Zajednice ili sličnosti žigu Zajednice i istovjetnosti ili sličnosti proizvodima ili uslugama obuhvaćenima žigom Zajednice i tim znakom, postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu; vjerojatnost dovođenja u zabludu uključuje vjerojatnost dovođenja u svezu tog znaka i žiga;
(c)
svaki znak koji je istovjetan sa žigom Zajednice ili sličan žigu Zajednice u odnosu na proizvode ili usluge koji nisu slični onima za koje je žig Zajednice registriran, kad taj potonji ima ugled u Zajednici i kad uporaba tog znaka bez opravdanog razloga nepošteno iskorištava razlikovni karakter ili ugled žiga Zajednice ili im šteti.
[…]
3.   Prava koja proizlaze iz žiga Zajednice imaju učinak prema trećim stranama od datuma objave registracije žiga. Međutim, u odnosu na radnje poduzete nakon datuma objave prijave žiga Zajednice, a koje bi nakon objave registracije žiga bile zabranjene na temelju te objave, može se zahtijevati razumna naknada. Sud nadležan za takav slučaj može donijeti odluku o meritumu stvari tek nakon objave registracije.”
14
Člankom 41. te uredbe, naslovljenim „Prigovor”, u stavcima 1. i 3. određivalo se:
„1.   U roku od tri mjeseca od objave prijave žiga Zajednice, obavijest o prigovoru na registraciju žiga koji se temelji na razlozima iz članka 8. zbog kojih se žig ne može registrirati mogu podnijeti:
[…]
(c)
nositelji ranijih žigova ili znakova navedenih u članku 8. stavku 4. i osobe koje su ovlaštene na temelju određenog nacionalnog propisa ostvarivati ta prava.
[…]
3.   Prigovor se mora podnijeti u pisanom obliku i mora sadržavati razloge na kojima se temelji. Obavijest o prigovoru smatra se uredno zaprimljenom tek kada je plaćena pristojba za prigovor. U roku koji odredi [Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM)], podnositelj prigovora može podnijeti činjenice, dokaze i argumente koji podupiru razloge za prigovor.”
15
Člankom 42. navedene uredbe, naslovljenim „Ispitivanje prigovora”, u stavcima 2. i 3. predviđalo se:
„2.   Ako podnositelj prijave to zatraži, nositelj ranijeg žiga Zajednice koji je podnio obavijest o prigovoru, mora dokazati da je tijekom petogodišnjeg razdoblja koje je prethodilo datumu objave prijave žiga Zajednice, raniji žig Zajednice bio u stvarnoj uporabi u Zajednici u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran i koje on navodi kao opravdanje za svoj prigovor ili da postoje opravdani razlozi za neuporabu, pod uvjetom da je raniji žig Zajednice na taj datum bio registriran najmanje pet godina. Ako nema dokaza o tomu, prigovor se odbacuje. Ako je raniji žig Zajednice rabljen u odnosu na samo jedan dio proizvoda ili usluga za koje je registriran, za potrebe ispitivanja prigovora, smatra se da je registriran samo za taj dio proizvoda ili usluga.
3.   Stavak 2. primjenjuje se na ranije nacionalne žigove iz članka 8. stavka 2. točke (a), zamjenjujući uporabu u državi članici u kojoj je raniji nacionalni žig zaštićen uporabom u Zajednici.”
16
Članak 46. iste uredbe, naslovljen „Trajanje registracije”, određivao je:
„Žigovi Zajednice registriraju se za razdoblje od deset godina od datuma podnošenja prijave. […]”
17
Uredba br. 207/2009 izmijenjena je Uredbom (EU) 2015/2424 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2015. (SL 2015., L 341, str. 21.) koja je stupila na snagu 23. ožujka 2016. Nakon toga, Uredba br. 207/2009 stavljena je izvan snage i zamijenjena s učinkom od 1. listopada 2017. Uredbom 2017/1001.
Uredba 2017/1001
18
U uvodnoj izjavi 12. Uredbe 2017/1001 navodi se:
„Kako bi se osigurala pravna sigurnost i potpuna sukladnost s načelom prvenstva prema kojem registrirani raniji žig ima prednost pred kasnije registriranim žigom, potrebno je predvidjeti da izvršavanje prava koja proizlaze iz žiga EU‑a ne bi trebalo dovoditi u pitanje prava nositelja stečena prije podnošenja prijave ili prije datuma prvenstva žiga EU‑a. […]”
19
Članak 1. stavak 2., članak 8. stavci 1. i 4., članak 9. stavak 1. i članak 46. stavci 1. i 4. te uredbe glase analogno članku 1. stavku 2., članku 8. stavcima 1. i 4., članku 9. stavku 1. prvoj rečenici kao i članku 41. stavku 1. i članku 41. stavku 3. posljednjoj rečenici Uredbe br. 207/2009. Članak 9. stavak 2. Uredbe 2017/1001, koji u biti odgovara članku 9. stavku 1. drugoj rečenici Uredbe br. 207/2009, pojašnjava da „[n]e dovodeći u pitanje prava nositelja stečena prije datuma podnošenja prijave ili datuma prvenstva žiga EU‑a”, nositelj tog žiga Europske unije ovlašten je spriječiti sve treće strane koje nemaju njegovu suglasnost da rabe u trgovačkom prometu znakove navedene u tom članku 9. stavku 2.
20
Članak 47. Uredbe 2017/1001, naslovljen „Ispitivanje prigovora”, čiji je tekst analogan tekstu članka 42. Uredbe br. 207/2009, u stavcima 1. i 5. predviđa:
„1.   U postupku ispitivanja prigovora [EUIPO] poziva stranke onoliko puta koliko je to potrebno, da u roku koji on odredi podnesu primjedbe na podneske drugih stranaka ili na njegove odluke.
[…]
5.   Ako se ispitivanjem prigovora utvrdi da žig ne može biti registriran u odnosu na neke ili u odnosu na sve proizvode ili usluge za koje je podnesena prijava žiga EU‑a, prijava se odbija u odnosu na te proizvode ili usluge. U suprotnom, prigovor se odbacuje.”
21
Članak 51. Uredbe 2017/1001, naslovljen „Registracija”, u stavku 1. navodi:
„[A]ko su svi podneseni prigovori konačno riješeni povlačenjem, odbacivanjem ili na drugi način, žig i pojedinosti iz članka 111. stavka 2. upisuju se u registar. Registracija se objavljuje.”
22
Članak 70. te uredbe, naslovljen „Ispitivanje žalbi”, u stavku 2. glasi kako slijedi:
„U ispitivanju žalbe, žalbeno vijeće poziva stranke, onoliko puta koliko je to potrebno, da u roku koji žalbeno vijeće odredi, podnesu primjedbe na podneske drugih stranaka ili na njegove odluke.”
23
Članak 71. navedene uredbe, naslovljen „Odluke o žalbama”, u stavku 1. propisuje:
„Nakon ispitivanja osnovanosti žalbe, žalbeno vijeće odlučuje o žalbi. Žalbeno vijeće može odlučiti o žalbi u okviru nadležnosti odjela čija je odluka predmet žalbe ili predmet vratiti tom odjelu na daljnje odlučivanje.”
24
Članak 139. iste uredbe, naslovljen „Zahtjev za primjenu nacionalnog postupka”, u stavcima 1. do 3. određuje:
„1.   Podnositelj prijave ili nositelj žiga EU‑a može zatražiti pretvaranje svoje prijave žiga EU‑a ili svojeg žiga EU‑a u nacionalnu prijavu žiga:
(a)
u mjeri u kojoj je prijava žiga EU‑a odbijena, povučena ili se smatra povučenom;
[…]
2.   Pretvaranje nije moguće:
[…]
(b)
u svrhu zaštite u državi članici u kojoj se, sukladno odluci [EUIPO‑a] ili nacionalnog suda, na prijavu žiga EU‑a ili na žig EU‑a primjenjuju razlozi za odbijanje registracije ili razlozi za opoziv ili razlozi za proglašavanje ništavim.
3.   Nacionalna prijava žiga koja proizlazi iz pretvaranja prijave žiga EU‑a ili pretvaranja žiga EU‑a u dotičnoj državi članici ima datum podnošenja ili datum prvenstva te prijave ili tog žiga […]”
Uredba br. 2868/95
25
Pravilo 19. Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95 od 13. prosinca 1995. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 o žigu Zajednice (SL 1995., L 303, str. 1.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 1041/2005 od 29. lipnja 2005. (SL 2005., L 172, str. 4.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 2868/95), naslovljeno „Činjenice, dokazi i očitovanja podnesena u prilog prigovoru”, u stavcima 1. i 2. propisuje:
„1. [OHIM] daje podnositelju prigovora mogućnost da predoči činjenice, dokaze i argumente koji će poduprijeti njegov prigovor ili da dopuni činjenice, dokaze ili argumente koji su već podneseni sukladno s pravilom 15. stavkom 3. u roku koji odredi Ured, a koji ne može biti kraći od 2 mjeseca, računajući od dana kada se smatra da počinje postupak povodom prigovora sukladno sa pravilom 18. stavkom 1.
2. U roku iz stavka 1. podnositelj prigovora također podnosi dokaz o postojanju, valjanosti i opsegu zaštite [svojeg] ranijeg znaka ili ranijeg prava, kao i dokaz o [svojoj] ovlaštenosti da podnese prigovor. Podnositelj prigovora osobito osigurava sljedeće dokaze:
[…]
(d)
ako se prigovor temelji na ranijem pravu u smislu članka 8. stavka 4. Uredbe, dokaz o njegovom stjecanju, trajnom postojanju i opsegu zaštite tog prava;
[…]”
26
U stavku 1. pravila 20. Uredbe br. 2868/95, naslovljenog „Ispitivanje prigovora”, određuje se sljedeće:
„Ako do isteka roka navedenog u pravilu 19. stavku 1. podnositelj prigovora nije dokazao postojanje, valjanost i opseg zaštite ranijeg žiga ili ranijeg prava, kao ni svoje ovlaštenje da podnese prijavu, prijava se odbacuje kao neosnovana.”
Delegirana uredba (EU) 2018/625
27
Članak 80. Delegirane uredbe Komisije (EU) 2018/625 od 5. ožujka 2018. o dopuni Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća o žigu Europske unije i o stavljanju izvan snage Delegirane uredbe (EU) 2017/1430 (SL 2018., L 104, str. 1.), naslovljen „Prijelazne mjere”, glasi kako slijedi:
„Odredbe [Uredbe] (EZ) br. 2868/95 […] nastavljaju se primjenjivati na tekuće postupke na koje se ova Uredba ne primjenjuje u skladu s člankom 82. do okončanja tih postupaka.”
28
Člankom 82. te delegirane uredbe, naslovljenim „Stupanje na snagu i primjena”, u stavku 2. određuje se:
„[Ova uredba] primjenjuje se od datuma stupanja na snagu iz stavka 1. uz sljedeće iznimke:
[…]
(b)
članci 7. i 8. ne primjenjuju se na postupke povodom prigovora čiji je kontradiktorni dio počeo prije 1. listopada 2017.;
[…]
(j)
glava V. ne primjenjuje se na žalbe predane prije 1. listopada 2017.;
[…]”
Okolnosti spora
29
Činjenice iz kojih proizlazi spor, kako su izložene u točkama 1. do 15. i 22. pobijane presude, mogu se sažeti na sljedeći način.
30
J. Ye podnio je 30. lipnja 2015. EUIPO‑u prijavu za registraciju žiga Europske unije.
31
Registracija žiga tražila se za sljedeći figurativni znak:
32
Registracija je zatražena za proizvode i usluge koji su obuhvaćeni razredima 3., 9., 14., 18., 25. i 35. u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen.
33
Prijava žiga objavljena je u Glasniku žigova Zajednice br. 234/2015 od 9. prosinca 2015.
34
Društvo Nowhere, tužitelj u prvostupanjskom postupku, podnijelo je 8. ožujka 2016., na temelju članka 41. Uredbe br. 207/2009, prigovor na registraciju prijavljenog žiga u odnosu na sve proizvode i usluge navedene u točki 32. ove presude.
35
Prigovor se temeljio, među ostalim, na sljedećim trima ranijim neregistriranim figurativnim žigovima koji se koriste u trgovačkom prometu u Ujedinjenoj Kraljevini:
36
Prigovor u pogledu tih ranijih žigova temeljio se na razlogu iz članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009.
37
Odlukom od 20. rujna 2017. Odjel za prigovore odbio je prigovor.
38
Dana 17. studenoga 2017. društvo Nowhere podnijelo je žalbu protiv te odluke.
39
Prvom odlukom od 8. listopada 2018. drugo žalbeno vijeće EUIPO‑a odbilo je tu žalbu.
40
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 7. siječnja 2019. društvo Nowhere podnijelo je tužbu za poništenje te prve odluke.
41
Odlukom od 17. srpnja 2019. (predmet R 2474/2017–2 (REV)) drugo žalbeno vijeće EUIPO‑a opozvalo je navedenu prvu odluku zbog očite pogreške koja se može pripisati EUIPO‑u.
42
Rješenjem od 18. prosinca 2019., Nowhere/EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑12/19, EU:T:2019:907), Opći sud utvrdio je da nije potrebno odlučiti o tužbi navedenoj u točki 40. ove presude.
43
Drugom odlukom, odnosno spornom odlukom, drugo žalbeno vijeće EUIPO‑a odbilo je žalbu iz točke 38. ove presude. Konkretno, kad je riječ o ranijim žigovima iz točke 35. ove presude, smatralo je, u biti, da nakon povlačenja Ujedinjene Kraljevine iz Unije i nakon isteka prijelaznog razdoblja 31. prosinca 2020., prava koja mogu postojati u Ujedinjenoj Kraljevini više nisu temelj za postupak povodom prigovora, osobito na temelju članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009. Stoga je smatralo da se društvo Nowhere u prilog svojem prigovoru više ne može pozivati na sustav tužbe zbog zavaravajućeg označivanja („action for passing off”) na temelju prava Ujedinjene Kraljevine, na temelju članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009. Stoga je, što se tiče tih ranijih žigova, drugo žalbeno vijeće EUIPO‑a samo zbog tog razloga potvrdilo odbijanje prigovora.
Tužba pred Općim sudom i pobijana presuda
44
Zahtjevom podnesenim tajništvu Općeg suda 21. svibnja 2021. društvo Nowhere podnijelo je tužbu kojom je zahtijevalo poništenje i preinaku sporne odluke samo u dijelu u kojem je tom odlukom drugo žalbeno vijeće EUIPO‑a odbilo žalbu navedenu u točki 38. ove presude zbog razloga navedenog u njezinoj točki 43.
45
U prilog svojoj tužbi pred Općim sudom društvo Nowhere je istaknulo samo jedan tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009. U okviru tog tužbenog razloga društvo Nowhere je u biti tvrdilo da je jedini datum relevantan za utvrđivanje postojanja ranijeg prava na kojem se temeljio prigovor na registraciju žiga Europske unije datum podnošenja prijave za njegovu registraciju.
46
EUIPO je pak tvrdio da takvo ranije pravo mora postojati ne samo na taj datum, nego i na datum donošenja njegove konačne odluke o prigovoru, odnosno, u ovom slučaju, na datum donošenja sporne odluke.
47
Kao prvo, u točki 24. pobijane presude Opći sud utvrdio je da, iako se, u skladu s člankom 50. stavkom 3. UEU‑a, pravo Unije prestalo primjenjivati na Ujedinjenu Kraljevinu stupanjem na snagu Sporazuma o povlačenju sklopljenog na temelju članka 50. stavka 2. UEU‑a, odnosno 1. veljače 2020., iz zajedničkog tumačenja članka 126. i članka 127. stavka 1. prve rečenice tog sporazuma proizlazi da se, ako nije drukčije predviđeno, pravo Unije nastavlja primjenjivati na tu državu i na njezinu državnom području tijekom prijelaznog razdoblja koje počinje od datuma stupanja na snagu navedenog sporazuma i završava 31. prosinca 2020. (u daljnjem tekstu: prijelazno razdoblje). Osim toga, u točki 25. te presude istaknuo je da odredbe članaka 54. do 61. Sporazuma o povlačenju, koje se nalaze u glavi IV. trećeg dijela tog sporazuma, koja se odnosi na intelektualno vlasništvo, i dalje „ne govore ništa” kad je riječ o ishodu prigovora podnesenog prije stupanja na snagu Sporazuma o povlačenju na temelju ranijeg prava zaštićenog u Ujedinjenoj Kraljevini.
48
Kao drugo, u točkama 26. i 27. navedene presude Opći sud je napomenuo da je u ovom slučaju sporna odluka jedini relevantan element upravnog spisa za predmet koji se pred njim vodi koji je uslijedio nakon isteka prijelaznog razdoblja, s obzirom na to da su svi drugi akti koji se odnose na postupak pred EUIPO‑om nakon podnošenja prijave za registraciju žiga za koji je podnesena prijava doneseni prije stupanja na snagu Sporazuma o povlačenju i, stoga, u svakom slučaju, prije isteka prijelaznog razdoblja.
49
Kao treće, najprije, u točki 28. iste presude smatrao je da, u skladu sa sudskom praksom Suda iz presuda od 8. svibnja 2014., Bimbo/OHIM (C‑591/12 P, EU:C:2014:305, t. 12.) i od 18. lipnja 2020., Primart/EUIPO (C‑702/18 P, EU:C:2020:489, t. 2. i navedena sudska praksa), navedenih u točki 18. pobijane presude, prema kojoj je, u biti, za određivanje mjerodavnog materijalnog prava odlučujuć datum podnošenja prijave za registraciju žiga Europske unije protiv kojeg je podnesen prigovor, iz njegove „dosadašnje ustaljene” sudske prakse iznesene između ostalog u presudi od 30. siječnja 2020., Grupo Textil Brownie/EUIPO – The Guide Association (BROWNIE) (T‑598/18, u daljnjem tekstu: sudska praksa iz predmeta Brownie, EU:T:2020:22, t. 19.), proizlazi da postojanje relativnog razloga za odbijanje treba ocijeniti na datum podnošenja prijave za registraciju žiga Europske unije protiv kojeg je podnesen prigovor.
50
U točki 29. pobijane presude Opći sud je podsjetio na to da, prema sudskoj praksi iz predmeta Brownie, okolnost da bi raniji žig mogao izgubiti status žiga registriranog u državi članici na datum koji je kasniji od datuma podnošenja prijave za registraciju žiga Europske unije, osobito nakon eventualnog povlačenja dotične države članice iz Unije, u načelu nije relevantna za ishod prigovora.
51
Nadalje, još uvijek na temelju te sudske prakse, u točki 30. navedene presude Opći sud je iz tih razmatranja zaključio da okolnost da se prigovor na temelju članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009 temelji na ranijim neregistriranim žigovima koji su se upotrebljavali u trgovačkom prometu u Ujedinjenoj Kraljevini i na pravu koje se odnosi na zavaravajuće označivanje predviđenom pravom Ujedinjene Kraljevine nije relevantna za prigovor podnesen protiv prijave za registraciju žiga Europske unije podnesen prije datuma stupanja na snagu Sporazuma o povlačenju i isteka prijelaznog razdoblja.
52
Naposljetku, u točki 31. iste presude zaključio je da, s obzirom na to da je u ovom slučaju prijava za registraciju žiga za koji je podnesena prijava podnesena prije tih datuma, ti raniji neregistrirani žigovi, s obzirom na to da su se upotrebljavali u trgovačkom prometu u Ujedinjenoj Kraljevini, načelno su mogli biti temelj prigovora u ovom slučaju, što je drugo žalbeno vijeće EUIPO‑a trebalo uzeti u obzir prilikom svoje ocjene.
53
Kao četvrto, smatrao je da EUIPO‑ovi argumenti izneseni pred njim ne mogu dovesti u pitanje taj zaključak.
54
Kao prvo, u točki 34. pobijane presude Opći sud odbio je EUIPO‑ov argument koji se temelji na uporabi indikativa prezenta u članku 8. stavku 4. Uredbe br. 207/2009 navevši, s jedne strane, da sama uporaba indikativa prezenta u nekoj odredbi ne omogućuje donošenje nikakvog zaključka o njegovu tumačenju i, s druge strane, s obzirom na izraz „[n]a temelju prigovora nositelja neregistriranog žiga”, kojim započinje taj članak 8. stavak 4., ne može se isključiti da se ta uporaba više odnosi na datum podnošenja prigovora, nego na datum donošenja sporne odluke.
55
Kao drugo, kad je riječ o odredbama pravila 19. stavka 2. točke (d) i pravila 20. stavka 1. Uredbe br. 2868/95, na koje se poziva EUIPO, u točki 36. te presude istaknuo je da iz teksta potonjeg pravila proizlazi da dokaz o postojanju, valjanosti i opsegu zaštite ranijeg prava treba podnijeti prije isteka roka iz prvog od tih pravila. Međutim, utvrdio je da je u ovom slučaju taj rok istekao na datum koji prethodi datumu stupanja na snagu Sporazuma o povlačenju i isteka prijelaznog razdoblja. U točki 37. navedene presude Opći sud je iz toga zaključio da se „barem u ovom slučaju” tim odredbama protivi EUIPO‑ova teza prema kojoj je relevantan datum za utvrđivanje postojanja predmetnih ranijih prava datum donošenja sporne odluke.
56
Kao treće, u odgovoru na EUIPO‑ov argument koji se temelji na članku 42. stavcima 2. i 3. Uredbe br. 207/2009, Opći sud je u točkama 38. i 39. iste presude naglasio da ispitivanje prigovora ne podrazumijeva sustavno ispitivanje stvarne uporabe ranijeg žiga, s obzirom na to da se potonje ispitivanje može provesti samo na zahtjev podnositelja prijave i da se, u svakom slučaju, članak 42. stavak 2. te uredbe odnosio na pet godina koje prethode objavi prijave žiga Europske unije, a ne na razdoblje koje završava na datum na koji EUIPO donosi konačnu odluku o prigovoru.
57
Kao četvrto, u točki 40. pobijane presude Opći sud odbio je EUIPO‑ova upućivanja na odredbe i sudsku praksu u vezi sa zahtjevima za proglašenje žiga ništavim istaknuvši da one nisu nužno relevantne u okviru spora koji se odnosi na postupak povodom prigovora.
58
Kao peto, u odgovoru na EUIPO‑ov argument prema kojem, u biti, od isteka prijelaznog razdoblja ne može doći ni do kakvog sukoba između žiga za koji je podnesena prijava i ranijih neregistriranih žigova, koji se upotrebljavaju u trgovačkom prometu u Ujedinjenoj Kraljevini, Opći sud je u točki 41. pobijane presude istaknuo da je, u skladu s člankom 51. Uredbe 2017/1001, žig za koji je podnesena prijava registriran kada je, u slučaju prigovora, postupak bio okončan, osobito odbijanjem prigovora, i da iz članka 52. te uredbe izričito proizlazi da registracija vrijedi od datuma podnošenja prijave, a ne samo od datuma konačnog odbijanja eventualnog prigovora.
59
U točki 42. te presude iz toga je zaključio da, čak i pod pretpostavkom da nakon kraja prijelaznog razdoblja više ne može doći do sukoba između predmetnih žigova, ostaje činjenica da bi, u slučaju registracije žiga za koji je podnesena prijava, takav sukob ipak mogao postojati u razdoblju između datuma podnošenja prijave žiga Europske unije i isteka prijelaznog razdoblja. Međutim, Opći sud je primijetio da je teško razumjeti zašto bi društvu Nowhere trebalo uskratiti zaštitu njegovih ranijih neregistriranih žigova koji se upotrebljavaju u trgovačkom prometu u Ujedinjenoj Kraljevini i tijekom tog razdoblja te da stoga valja priznati da tužitelj ima legitiman interes za uspjeh svojeg prigovora kad je riječ o spomenutom razdoblju.
60
Kao šesto, u točkama 44. i 45. navedene presude smatrao je da također treba odbiti EUIPO‑ov argument koji se temelji na tome da, na temelju članka 139. Uredbe 2017/1001, podnositelj prijave predmetnog žiga Europske unije može pretvoriti svoju prijavu žiga Europske unije u prijave nacionalnih žigova u svim državama članicama Unije i tako ostvariti zaštitu istog žiga na istom državnom području složenim i skupim sredstvom, iako prepreka registraciji više ne postoji u Uniji. Naime, Opći sud je istaknuo, s jedne strane, da takva razmatranja vrijede, u načelu, za sve postupke povodom prigovora i, s druge strane, da na temelju članka 139. stavka 3. Uredbe 2017/1001 prijava nacionalnog žiga proizišla iz pretvaranja prijave žiga Europske unije u dotičnoj državi članici ima datum podnošenja te potonje prijave te je mogao postojati sukob tijekom razdoblja između datuma podnošenja prijave žiga Europske unije i isteka prijelaznog razdoblja.
61
S obzirom na sve prethodno navedeno, Opći sud je u točki 46. pobijane presude zaključio da nijedan od EUIPO‑ovih argumenata ne može potkrijepiti njegovo stajalište prema kojem je datum donošenja sporne odluke, „koji je jedini element u ovom slučaju […] nastao nakon isteka prijelaznog razdoblja”, bio relevantan datum za rješavanje ovog spora i smatrao je da treba prihvatiti jedini tužbeni razlog društva Nowhere i poništiti spornu odluku. Nasuprot tomu, zbog razloga navedenih u točkama 47. i 48. te presude, odbio je tužbu u preostalom dijelu.
Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka u žalbenom postupku
62
Aktom podnesenim 23. svibnja 2022. EUIPO je na temelju članka 170.a stavka 1. Poslovnika Suda zatražio da se njegova žalba dopusti, u skladu s člankom 58.a trećim stavkom Statuta Suda Europske unije.
63
Rješenjem od 16. studenoga 2022., EUIPO/Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2022:908) Sud je dopustio žalbu.
64
Odlukom predsjednika Suda od 21. ožujka 2023. Saveznoj Republici Njemačkoj dopuštena je intervencija u potporu EUIPO‑ovu zahtjevu.
65
Rješenjem predsjednika Suda od 27. travnja 2023., EUIPO/Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2023:409), International Trademark Associationu (INTA) odobrena je intervencija u potporu EUIPO‑ovu zahtjevu.
66
Odlukom predsjednika Suda od 3. listopada 2023. postupak u ovom predmetu prekinut je do donošenja presude od 20. lipnja 2024., EUIPO/Indo European Foods (C‑801/21 P, EU:C:2024:528). Nakon te objave odlukom predsjednika Suda od 20. lipnja 2024. taj je postupak nastavljen.
67
EUIPO svojom žalbom od Suda zahtijeva da:
–
u cijelosti ukine pobijanu presudu;
–
u cijelosti odbije tužbu društva Nowhere protiv sporne odluke i
–
naloži društvu Nowhere snošenje troškova ovog postupka i postupka pred Općim sudom.
68
Društvo Nowhere od Suda zahtijeva da:
–
odbije žalbu i
–
naloži EUIPO‑u snošenje troškova žalbenog postupka.
69
Savezna Republika Njemačka podupire zahtjev EUIPO‑a.
70
INTA od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu i
–
naloži joj snošenje vlastitih troškova.
O žalbi
71
U prilog svojoj žalbi EUIPO ističe jedan žalbeni razlog. Tim žalbenim razlogom on u biti tvrdi da je zaključak Općeg suda, prema kojem je drugo žalbeno vijeće EUIPO‑a bilo dužno uzeti u obzir, u okviru svoje ocjene predmetnog prigovora, ranije neregistrirane žigove u mjeri u kojoj su se upotrebljavali u trgovačkom prometu u Ujedinjenoj Kraljevini, zahvaćen nedostatnim obrazloženjem i pogreškama koje se tiču prava. Taj žalbeni razlog sastoji se od tri dijela, od kojih se prvi temelji na tome da je Opći sud povrijedio svoju obvezu obrazlaganja jer nije u dovoljnoj mjeri iznio razloge zbog kojih je tim zaključkom odstupio od svoje ustaljene sudske prakse, drugi se temelji na pogrešci koja se tiče prava u vezi s tumačenjem članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009 i treći na povredi pravnih posljedica članka 50. stavka 3. UEU‑a i članaka 126. i 127. Sporazuma o povlačenju, kao i na povredi načela teritorijalnosti iz članka 1. stavka 2. Uredbe br. 207/2009.
72
U prilog osnovanosti te žalbe Savezna Republika Njemačka također ističe da je tužbu društva Nowhere pred Općim sudom trebalo odbiti zbog nepostojanja pravnog interesa zbog nestanka tih ranijih žigova tijekom žalbenog postupka pred EUIPO‑om.
Dopuštenost
73
Društvo Nowhere osporava dopuštenost žalbe zbog toga što se u njoj u biti ne postavlja važno pitanje za jedinstvo, dosljednost ili razvoj prava Unije u smislu članka 58.a Statuta Suda Europske unije, s obzirom na to da je sporna odluka zahvaćena povredom načela dobre uprave iz članka 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) i da bi je u tim okolnostima u svakom slučaju trebalo ukinuti, s obzirom na to da se izreka pobijane presude mora temeljiti na tom razlogu.
74
U tom pogledu, s jedne strane, valja istaknuti da je Sud prihvatio žalbu u cijelosti smatrajući da zahtjev za dopuštanje žalbe koji je podnio EUIPO, u skladu s člankom 170.a stavkom 1. Poslovnika, u dovoljnoj mjeri dokazuje da se u žalbi postavlja važno pitanje za jedinstvo, dosljednost i razvoj prava Unije (rješenje od 16. studenoga 2022., EUIPO/Nowhere, C‑337/22 P, EU:C:2022:908, t. 41. i 42.).
75
S druge strane, pitanje može li se izreka pobijane presude temeljiti na pravnim razlozima različitima od onih iz te presude ne utječe na dopuštenost žalbe.
76
Stoga argumentaciju društva Nowhere treba odbiti.
Argumentacija Savezne Republike Njemačke o nepostojanju pravnog interesa društva Nowhere pred Općim sudom
77
Valja podsjetiti na to da stranka kojoj je na temelju članka 40. Statuta Suda Europske unije dopuštena intervencija u postupak pred tim sudom ne može izmijeniti predmet spora kako je omeđen zahtjevima i razlozima glavnih stranaka. Iz toga slijedi da su dopušteni jedino intervenijentovi argumenti koji ulaze u okvir određen tim zahtjevima i razlozima (presuda od 10. studenoga 2016., DTS Distribuidora de Televisión Digital/Komisija, C‑449/14 P, EU:C:2016:848, t. 114. i navedena sudska praksa).
78
Međutim, pozivajući se na razlog koji se odnosi na javni poredak, koji sud Unije može ili čak mora istaknuti po službenoj dužnosti, intervenijent ne izlazi iz okvira spora koji se pred njim vodi (vidjeti u tom smislu presudu od 2. prosinca 2009., Komisija/Irska i dr., C‑89/08 P, EU:C:2009:742, t. 34. i 35. i navedenu sudsku praksu). U okviru žalbe takav razlog koji se odnosi na javni poredak svaka je okolnost koja se odnosi na dopuštenost tužbe za poništenje podnesene Općem sudu i, osobito, na interes stranke koja je podnijela tu tužbu za poništenje pobijanog akta (vidjeti u tom smislu presudu od 15. lipnja 2023., Silver i dr./Vijeće, C‑499/21 P, EU:C:2023:479, t. 38. i 40. kao i navedenu sudsku praksu).
79
U ovom slučaju Savezna Republika Njemačka u svojem intervencijskom podnesku u potporu žalbenom zahtjevu ističe, među ostalim, da je tužbu društva Nowhere pred Općim sudom trebalo odbiti zbog nepostojanja pravnog interesa, s obzirom na to da zbog „nestanka” ranijeg žiga navedenog u prilog prigovoru tijekom žalbenog postupka pred žalbenim vijećem, tužba više nije mogla donijeti nikakvu korist društvu Nowhere.
80
Međutim, s obzirom na ono što je istaknuto u točki 78. ove presude, iako se EUIPO u okviru svoje žalbe nije pozvao na nepostojanje pravnog interesa društva Nowhere protiv sporne odluke, argumentacija Savezne Republike Njemačke je s tim u vezi dopuštena.
81
Nadalje, valja podsjetiti na to da postojanje pravnog interesa za poništenje pretpostavlja da tužba svojim ishodom može donijeti korist osobi koja ju je podnijela. Pitanje postojanja takve koristi treba konkretno ocijeniti s obzirom na sve posljedice koje mogu proizaći iz utvrđenja eventualne nezakonitosti kojom je zahvaćena ta odluka i prirode navodno pretrpljene štete (vidjeti u tom smislu presudu od 20. lipnja 2024., EUIPO/Indo European Foods, C‑801/21 P, EU:C:2024:528, t. 80. i 81. kao i navedenu sudsku praksu).
82
Međutim, sporna odluka potvrđuje odluku Odjela za prigovore o odbijanju prigovora društva Nowhere uz obrazloženje da se od datuma isteka prijelaznog razdoblja više nije moglo pozivati na svoje ranije žigove koji nisu registrirani u Ujedinjenoj Kraljevini u prilog tom prigovoru. Društvo Nowhere je stoga moglo imati koristi od utvrđenja nezakonitosti tog razloga i poništenja sporne odluke.
83
Argumentaciju Savezne Republike Njemačke o nepostojanju pravnog interesa društva Nowhere pred Općim sudom stoga treba odbiti kao neosnovanu.
Meritum
84
Uvodno valja istaknuti da se, s obzirom na to da je prijava za registraciju žiga Europske unije o kojoj je riječ u ovom sporu podnesena 30. lipnja 2015., na taj spor primjenjuju, s jedne strane, materijalne odredbe Uredbe br. 207/2009, koje su bile na snazi na taj datum, i, s druge strane, postupovne odredbe Uredbe 2017/1001 (vidjeti po analogiji presudu od 20. lipnja 2024., EUIPO/Indo European Foods, C‑801/21 P, EU:C:2024:528, t. 50. i navedenu sudsku praksu).
Drugi dio jedinog žalbenog razloga, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava u vezi s tumačenjem članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009
– Argumentacija stranaka
85
Drugim dijelom svojeg jedinog žalbenog razloga, koji valja ispitati na prvom mjestu, EUIPO, koji podupiru Savezna Republika Njemačka i INTA, ističe da, kako u okviru postupaka povodom prigovora tako i u okviru postupaka za proglašavanje žiga ništavim, nositelj ranijeg prava mora dokazati postojanje, valjanost i opseg tog prava ne samo na datum podnošenja prijave za registraciju predmetnog žiga Europske unije ili datum prava prvenstva, kako bi se utvrdilo je li navedeno pravo postojalo u odnosu na tu prijavu, nego i na datum na koji EUIPO odlučuje o njegovoj trajnosti. Ex nunc nestanak istog prava tijekom postupka pred EUIPO‑om, osobito u slučaju isteka, opoziva ili odricanja, nužno dovodi do odbijanja prigovora ili zahtjeva za proglašenje ništavosti o kojem je riječ. Takva je opća pravila Opći sud priznao u točkama 30. do 34. presude od 13. rujna 2006., MIP Metro/OHIM – Tesco Stores (METRO) (T‑191/04, u daljnjem tekstu: presuda Metro, EU:T:2006:254) i potvrdio svojom kasnijom sudskom praksom.
86
Prema EUIPO‑ovu mišljenju, ta pravila proizlaze iz teksta članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009, osobito iz upotrebe indikativa prezenta i gramatičke strukture tog teksta, njegova konteksta, osobito teksta pravila 19. stavka 2. točke (d) i pravila 20. stavka 1. Uredbe br. 2868/95 i članka 42. stavaka 2. i 3. Uredbe br. 207/2009, kao i opće svrhe postupka povodom prigovora, a to je zaštita interesa nositelja ranijih prava očuvanjem glavne funkcije tih prava od sukoba sa žigovima Europske unije koji proizlaze iz istodobnog postojanja dvaju valjanih i provedivih prava.
87
Međutim, s jedne strane, EUIPO prigovara Općem sudu da je u točkama 28. do 31. pobijane presude „uspostavio” novo opće pravilo prema kojem događaji koji se odnose na raniji žig do kojih je došlo nakon datuma podnošenja prijave za registraciju žiga Europske unije nisu relevantni za ishod prigovora na tu registraciju. U tom se pogledu Opći sud oslonio na razmatranja koja se odnose na materijalno pravo primjenjivo ratione temporis i na ocjenu postojanja relativnog razloga za odbijanje na datum podnošenja prijave za registraciju prijavljenog žiga Europske unije kao i na sudsku praksu Općeg suda, koji nisu relevantni. Iz toga je pogrešno zaključio da EUIPO ima obvezu uzeti u obzir ranija prava zaštićena u Ujedinjenoj Kraljevini navedena protiv prijave za registraciju žiga Europske unije podnesene prije isteka prijelaznog razdoblja.
88
S druge strane, EUIPO tvrdi da je Opći sud u točkama 34. do 42. te presude protumačio članak 8. stavak 4. Uredbe br. 207/2009 ne poštujući tekst, kontekst i ciljeve te odredbe, odbivši argumente koji se na njih odnose, a koje mu je on podnio u svrhu utvrđivanja postojanja pravila iz točke 85. ove presude.
89
Što se tiče, kao prvo, teksta članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009, Opći sud je u točki 34. pobijane presude pogrešno protumačio svoju argumentaciju i pogrešno shvatio gramatičku strukturu navedene odredbe.
90
Kao drugo, što se tiče konteksta iste odredbe, Opći sud je u točkama 36. i 37. te presude umanjio svoju ulogu smatrajući da pravilo 19. stavak 1. i pravilo 20. stavak 1. Uredbe br. 2868/95 ne upućuju na datum donošenja odluke o prigovoru. Osim toga, u točkama 38. i 39. navedene presude pogrešno je odbio EUIPO‑ovu argumentaciju o uvjetima stvarne uporabe ranijeg žiga, iako oni pokazuju postojanje mehanizma kojim se sprečava odbijanje prijave za registraciju žiga Europske unije ako nije bilo sukoba na datum donošenja odluke o prigovoru. Naposljetku, Opći sud je u točki 40. iste presude pogrešno odbio smatrati relevantnima primjenu odredbi prava Unije i sudsku praksu koja se odnosi na postupke za proglašenje ništavosti.
91
Kao treće, što se tiče ciljeva postupaka povodom prigovora, EUIPO tvrdi da se zaključak Općeg suda iz točke 42. pobijane presude, prema kojem je društvo Nowhere imalo legitiman interes za uspjeh svojeg prigovora, temelji na pogrešnim razmatranjima. S jedne strane, zaključak Općeg suda o postojanju mogućeg sukoba u slučaju registracije temelji se na brkanju datuma podnošenja prijave za registraciju žiga Europske unije i datuma prvenstva, čija je ključna uloga odrediti kronološki redoslijed prava, u skladu s načelom prvenstva, i datuma objave registracije tog žiga, od kojeg žigovi Europske unije imaju učinak prema trećima. S druge strane, iz sudske prakse Suda osobito proizlazi da se tužbe u vezi s povredom i upravni postupci razlikuju po svojem predmetu i učincima. Slijedom toga, suprotno tvrdnjama Općeg suda, EUIPO‑ovo stajalište ne znači da se društvu Nowhere odbija zaštita njegovih ranijih žigova koji nisu registrirani u Ujedinjenoj Kraljevini tijekom razdoblja od datuma podnošenja prijave osporavanog žiga do datuma isteka prijelaznog razdoblja.
92
Društvo Nowhere smatra da je EUIPO‑ova argumentacija neosnovana.
93
U tom pogledu, s jedne strane, ističe da povlačenje Ujedinjene Kraljevine iz Unije ne utječe na zaštitu koju uživaju njegova ranija prava jer je jedini datum relevantan za ispitivanje prigovora koji je podnio datum podnošenja prijave za registraciju žiga, datum na koji je Ujedinjena Kraljevina još bila država članica Unije.
94
Osim toga, tvrdi da je na datum podnošenja njegova prigovora predmetni raniji žig uživao teritorijalnu zaštitu na temelju žigovnog prava u Uniji.
95
S druge strane, tvrdi da se EUIPO oslanja na pretpostavku koja nema nikakve osnove u relevantnim odredbama Uredbe br. 207/2009, prema kojoj svaki prestanak valjanosti ranijeg prava do kojeg dođe tijekom postupka povodom prigovora, prije konačne odluke o prigovoru, treba dovesti do odbijanja prigovora.
96
Naime, kao prvo, tvrdi da je Opći sud pravilno presudio da sama upotreba indikativa prezenta u članku 8. stavku 4. Uredbe br. 207/2009 ne podupire tu pretpostavku.
97
Kao drugo, iz relevantnih odredbi Uredbe br. 207/2009, osobito njezina članka 41., ne proizlazi da bi se na datum sporne odluke predmetna ranija prava mogla uvijek moći kvalificirati kao takva. Bitno je samo jesu li na datum podnošenja prijave za registraciju predmetnog žiga Europske unije ili datum prava prvenstva predmetni raniji žigovi bili „ranija prava”.
98
Kao treće, EUIPO‑ovo upućivanje na presudu Metro upućuje na situaciju različitu od one u ovom sporu, kao što je to Opći sud istaknuo u točki 35. pobijane presude, s obzirom na to da se produljenje žiga ne može izjednačiti s političkim događajem koji je neovisan o strankama.
99
Kao četvrto, EUIPO‑ovo rasuđivanje koje se odnosi na zahtjeve koji proizlaze iz članka 42. stavaka 2. i 3. Uredbe br. 207/2009 zanemaruje brojne slučajeve u kojima se, s obzirom na to da raniji žig nije bio registriran već pet godina, ne uzima u obzir stvarna uporaba tog žiga.
– Ocjena Suda
100
Kako bi u točki 31. pobijane presude zaključio da raniji žigovi koji nisu registrirani u Ujedinjenoj Kraljevini, na koje se poziva društvo Nowhere na temelju članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009, načelno mogu biti temelj njegova prigovora, Opći sud oslonio se na svoju sudsku praksu u predmetu Brownie, navedenu u točkama 28. do 30. te presude.
101
Ta se sudska praksa temelji na pretpostavci prema kojoj, s obzirom na to da postojanje relativnog razloga za odbijanje na koji se poziva u prilog prigovoru na registraciju žiga Europske unije treba ocijeniti na datum podnošenja prijave za tu registraciju, činjenica da raniji žig na koji se poziva u prilog tom prigovoru nakon tog datuma gubi status žiga koji je registriran ili zaštićen u državi članici, u načelu ne utječe na ishod navedenog prigovora.
102
Međutim, kao što to EUIPO u biti tvrdi u okviru drugog dijela svojeg jedinog žalbenog razloga, takva pretpostavka nije utemeljena ni na tekstu ni na kontekstu članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009 ni, općenitije, na ciljevima postupka povodom prigovora.
103
U tom pogledu, kao prvo, u skladu s člankom 8. stavkom 4. Uredbe br. 207/2009, „žig za koji je podnesena prijava neće se registrirati”, „[n]a temelju prigovora nositelja neregistriranog žiga ili nekog drugog znaka koji se rabi u trgovačkom prometu i čija važnost nije samo lokalnog karaktera”, „kad i u opsegu u kojem” taj znak ispunjava, u skladu s primjenjivim zakonodavstvom Unije ili pravom države članice, dva uvjeta, odnosno, s jedne strane, prema tom članku 8. stavku 4. točki (a), da su „prava na taj znak bila stečena prije datuma prijave za registraciju žiga [Europske unije] ili prije datuma prava prvenstva zatraženog u [toj prijavi]” i, s druge strane, u skladu s navedenim člankom 8. stavkom 4. točkom (b), da „taj znak daje svojem nositelju pravo zabraniti uporabu kasnijeg žiga”.
104
Što se tiče uvjeta navedenog u članku 8. stavku 4. točki (a) te uredbe, kao što to naglašava upotreba prošlog vremena i prijedlog „prije”, on se izričito odnosi na vremenski kriterij ranijeg stjecanja prava na znak na koji se poziva u prilog prigovoru s obzirom na datum podnošenja prijave predmetnog žiga Europske unije ili, ovisno o slučaju, datum prvenstva na koji se poziva u prilog toj prijavi.
105
Suprotno tomu, iako se uvjetom predviđenim u članku 8. stavku 4. točki (b) navedene uredbe također provodi taj kriterij ranijeg prava time što se zahtijeva da znak na koji se poziva u prilog prigovoru svojem nositelju dodijeli, na temelju zakonodavstva koje se na njega primjenjuje, „pravo zabraniti uporabu kasnijeg žiga”, valja istaknuti da je sročen u sadašnjem vremenu i da se ne odnosi ni na jedan datum na koji bi ga trebalo ispuniti.
106
Isto tako, valja naglasiti da se u tom članku 8. stavku 4. izraz „žig za koji je podnesena prijava neće se registrirati”, koji se odnosi na odluku EUIPO‑a kojom se prihvaća prigovor i kojom se odbija prijava za registraciju žiga Europske unije, koristi futur.
107
Iz teksta te odredbe proizlazi da je točno da stjecanje ranijeg prava na koje se poziva u prilog prigovoru koji se temelji na navedenoj odredbi treba ocijeniti s obzirom na datum podnošenja prijave za predmetni žig Europske unije ili, ovisno o slučaju, s obzirom na datum prvenstva. Međutim, iz toga također proizlazi da je nužno, kako bi se taj prigovor mogao prihvatiti, da to ranije pravo svojem nositelju daje „pravo zabraniti uporabu kasnijeg žiga” na temelju zakonodavstva države članice ili zakonodavstva Unije, ne samo na taj datum nego i na kasniji datum podnošenja tog prigovora do datuma donošenja odluke o tome je li „žig za koji je podnesena prijava za registraciju odbijen”.
108
Kao drugo, to je tumačenje potkrijepljeno kontekstom članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009.
109
S jedne strane, valja istaknuti da, poput teksta te odredbe, tekst članka 8. stavaka 1. i 2. te uredbe, čija je struktura usporediva, upućuje na to da, kad je riječ o prigovorima koji se temelje na registriranim ranijim žigovima na koje se primjenjuje potonja odredba, ako je datum podnošenja prijave za registraciju žiga Europske unije relevantan za ocjenu jesu li ti raniji žigovi ranije registrirani, njihovo postojanje se zahtijeva do datuma donošenja odluke o prigovoru kako bi se taj prigovor prihvatio. Stoga, iako taj članak 8. stavak 2. definira „ranije žigove” za potrebe spomenutog članka 8. stavka 1. na način da se odnosi, među ostalim, na „žigove s datumom prijave za registraciju koji je raniji od datuma prijave za registraciju žiga [Europske unije], uzimajući u obzir, ako je to primjereno, prava prvenstva koja su zatražena u odnosu na te žigove”, isti članak 8. stavak 1. predviđa da „[n]a temelju prigovora nositelja ranijeg žiga, žig za koji je podnesena prijava za registraciju neće se registrirati” ako su ispunjeni uvjeti iz potonje odredbe.
110
S druge strane, iz sudske prakse Suda proizlazi da je na žalbenim vijećima da provjere je li ranije pravo na koje se poziva na temelju članka 8. stavka 4. Uredbe br. 40/94 poništeno konačnom sudskom odlukom i da se protiv njega ne može podnijeti žalba na datum kada žalbeno vijeće o kojem je riječ odlučuje o žalbi protiv odluke Odjela za prigovore, kako bi se uvjerila da to pravo još uvijek proizvodi učinke koji se zahtijevaju tom odredbom (vidjeti u tom smislu presudu od 29. ožujka 2011., Anheuser‑Busch/Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, t. 95. do 97. i 205.).
111
Osim toga, iz te sudske prakse proizlazi da je, u nedostatku takve konačne sudske odluke i s obzirom na to da predmetno ranije pravo i dalje postoji na datum kada EUIPO konačno odlučuje o prigovoru, na EUIPO‑u da ispita je li podnositelj prigovora dokazao da predmetni znak ulazi u područje primjene navedenog prava države članice i dopušta li ono zabranu uporabe kasnijeg žiga (vidjeti u tom smislu presudu od 29. ožujka 2011., Anheuser‑Busch/Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, t. 95. do 97. i 205. do 207.).
112
Iz prethodnih razmatranja stoga proizlazi da pitanje postoji li još uvijek valjano zaštićeno ranije pravo treba ocijeniti na datum na koji EUIPO konačno odlučuje o prigovoru kako bi odlučio je li „žig za koji je podnesena prijava za registraciju odbijen”, uključujući u fazi žalbe pred žalbenim vijećem. Riječ je o prethodnom pitanju o kojem taj ured mora odlučiti prije nego što provjeri je li podnositelj prigovora dokazao da to ranije pravo, osim toga, ispunjava materijalne uvjete iz članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009, a osobito da daje svojem nositelju pravo da zabrani uporabu kasnijeg žiga.
113
Kao treće, to tumačenje potvrđuju ciljevi postupka povodom prigovora.
114
U tom pogledu valja istaknuti da se kriterijima ranijeg prava navedenima u članku 8. stavku 2. točki (a) Uredbe br. 207/2009 u pogledu ranijih registriranih žigova i u članku 8. stavku 4. te uredbe, u pogledu neregistriranih žigova, provodi načelo prvenstva, navedeno u uvodnoj izjavi 12. Uredbe 2017/1001.
115
Na temelju tog načela isključivo pravo koje je tim uredbama dano nositelju žiga Europske unije pripada onome koji je prvi registrirao ili stekao predmetni žig. U tom pogledu, kao što to proizlazi iz članka 46. Uredbe br. 207/2009, odlučujući je datum podnošenja prijave za registraciju koja se odnosi na taj žig ili, ovisno o slučaju, datum prava prvenstva zatraženog u prilog toj prijavi. U slučaju sukoba između dvaju žigova pretpostavlja se da žig koji je prvi stečen ili registriran ispunjava uvjete potrebne za zaštitu prije drugog registriranog žiga Europske unije (vidjeti u tom smislu presudu od 21. veljače 2013., Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, t. 39. i 40. i navedenu sudsku praksu).
116
U tom smislu, postupak povodom prigovora, koji je jedan od mehanizama prethodnog nadzora dostupnih u okviru postupka registracije žigova Europske unije, ima preventivnu svrhu koja se sastoji u izbjegavanju registracije žigova Europske unije koji bi mogli biti u sukobu s drugim žigovima ili znakovima koji se rabe u trgovačkom prometu omogućujući nositelju ranijeg žiga da spriječi registraciju znaka koji bi mogao nanijeti štetu tom žigu, ne dovodeći u pitanje mogućnost koju taj nositelj ima na temelju Uredbe br. 207/2009 da podnese tužbu zbog povrede zbog uporabe kasnijeg žiga ili zahtjev za proglašavanje kasnijeg žiga ništavim u odnosu na taj žig, jednom kad je registriran (vidjeti u tom smislu presudu od 21. veljače 2013., Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, t. 42., 43., 45. i 48.).
117
Osim toga, opći je cilj Uredbe br. 207/2009 odvagnuti, s jedne strane, interese nositelja žiga da sačuva njegovu osnovnu funkciji koja se sastoji od toga da se potrošaču ili krajnjem korisniku jamči istovjetnost podrijetla proizvoda ili usluge koju označuje žig, što mu omogućuje razlikovanje tog proizvoda ili usluge od proizvoda ili usluga drugog podrijetla a da pritom ne dođe u moguću zabludu (vidjeti u tom smislu presudu od 30. svibnja 2018., Tsujimoto/EUIPO, C‑85/16 P i C‑86/16 P, EU:C:2018:349, t. 90. i navedenu sudsku praksu, i od 16. srpnja 2020., ACTC/EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, t. 35. i navedenu sudsku praksu).
118
Stoga, kako bi taj žig mogao ispuniti osnovnu funkciju žiga, Uredba br. 207/2009 nositelju tog žiga dodjeljuje skup prava, ograničavajući ih na ono što je nužno za osiguranje te funkcije, osobito primjenom pravila o „stvarnoj uporabi” u smislu članka 42. stavka 2. prve rečenice te uredbe (vidjeti u tom smislu presudu od 16. srpnja 2020., ACTC/EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, t. 36. i navedenu sudsku praksu).
119
U tom pogledu, članak 42. stavci 2. i 3. Uredbe br. 207/2009, u verziji koja se primjenjuje na ovaj postupak, propisuje da podnositelj prijave za registraciju žiga Europske unije od nositelja ranijeg registriranog žiga može zatražiti dokaz da se taj raniji žig „stvarno rabio” u Uniji tijekom pet godina prije objave prijave žiga protiv koje je podnesen prigovor. Osim toga, ako je raniji žig Zajednice rabljen u odnosu na samo jedan dio proizvoda ili usluga za koje je registriran, „za potrebe ispitivanja prigovora, smatra se da je registriran” samo za taj dio proizvoda ili usluga. Stoga te odredbe odražavaju, u posebnom okviru postupaka povodom prigovora, opći cilj tih uredbi o ravnoteži između održavanja i očuvanja isključivih prava dodijeljenih nositelju ranijeg žiga i njihova ograničenja, kako bi se uzeli u obzir interesi trećih strana (vidjeti u tom smislu presudu od 16. srpnja 2020., ACTC/EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, t. 33., 38. i 39.).
120
S obzirom na to, kao što je to istaknuto u točki 101. ove presude, iz točaka 28. do 30. pobijane presude proizlazi da, prema sudskoj praksi iz presude Brownie, ako raniji žig prestane biti zaštićen na relevantnom području nakon datuma podnošenja prijave za registraciju žiga Europske unije, i stoga i prije nego što EUIPO odluči o prigovoru na registraciju potonjeg žiga, u fazi postupka povodom prigovora ili žalbenog postupka, taj ured ne mora uzeti u obzir tu okolnost kako bi utvrdio treba li taj prigovor prihvatiti. To tumačenje nužno dovodi do toga da će EUIPO možda morati odbiti registraciju žiga Europske unije zbog mogućeg sukoba s ranijim žigom, iako na datum donošenja te odluke o odbijanju potonji žig na tom području više nije zaštićen zakonodavstvom ili ugovornim odredbama koje se na njega primjenjuju.
121
Međutim, u situaciji u kojoj raniji žig više ne uživa takvu zaštitu, osnovna funkcija tog žiga više ne može biti ugrožena registracijom žiga Europske unije jer takav raniji žig više ne može ispuniti tu osnovnu funkciju. Stoga je tumačenje Uredbe br. 207/2009 na kojem se temelji zaključak iz točke 31. pobijane presude protivno općem cilju te uredbe, a to je odvagivanje interesa nositelja ranijeg žiga i interesa trećih strana da raspolažu znakovima kojima mogu označiti svoje proizvode i usluge.
122
Iz svega prethodno navedenog proizlazi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što se u točkama 28. do 30. pobijane presude oslonio na pretpostavku prema kojoj postojanje relativnog razloga za odbijanje navedenog u prilog prigovoru na registraciju žiga Europske unije treba ocjenjivati samo na datum podnošenja prijave za tu registraciju.
123
Što se tiče točke 42. pobijane presude, u kojoj je Opći sud, u odgovoru na EUIPO‑ov argument o nepostojanju sukoba između ranijih žigova društva Nowhere i žiga za koji je podnesena prijava nakon isteka prijelaznog razdoblja, smatrao da postoji barem sukob između datuma podnošenja prijave žiga Europske unije i datuma isteka prijelaznog razdoblja, tako da je to društvo imalo legitiman interes za uspjeh svojeg prigovora, valja, kao prvo, istaknuti da se postupci za proglašenje ništavosti i postupak prigovora po svojem predmetu i učincima razlikuju od postupaka zbog povrede.
124
Tako iz sudske prakse proizlazi da mogućnost nositelja ranijeg žiga Europske unije da podnese tužbu zbog povrede protiv nositelja kasnijeg žiga Europske unije ne može lišiti smisla ni podnošenje zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim EUIPO‑u ni mehanizme prethodnog nadzora dostupne u okviru postupka registracije žigova Unije, uključujući postupke povodom prigovora (vidjeti u tom smislu presudu od 21. veljače 2013., Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, t. 48.).
125
Jednako tako, podnošenje prigovora, koji EUIPO može odbiti bez ispitivanja njegova merituma, ne lišava predmeta tužbu zbog povrede kako bi se zabranila uporaba u trgovačkom prometu znakova istovjetnih ili sličnih ranijem žigu, uključujući u pogledu kasnijeg žiga Europske unije (vidjeti po analogiji presudu od 21. veljače 2013., Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, t. 45., 46. i 52.), i stoga, a fortiori, u pogledu znaka koji je, poput onog o kojem je riječ u ovom slučaju, predmet prijave za registraciju žiga Europske unije koja je još u tijeku.
126
To se rasuđivanje primjenjuje mutatis mutandis na raniji neregistrirani žig poput onoga iz članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009, koji, u skladu s tom odredbom, „nositelju daje pravo zabraniti uporabu kasnijeg žiga”.
127
Slijedom toga, suprotno pretpostavci na kojoj se temelji rasuđivanje Općeg suda iz točke 42. pobijane presude, odbijanje prigovora društva Nowhere zbog toga što nakon datuma isteka prijelaznog razdoblja ne može doći do sukoba između predmetnih žigova nema za posljedicu to da se tom društvu treba uskratiti zaštita njegovih ranijih neregistriranih žigova koji su se upotrebljavali u trgovačkom prometu u Ujedinjenoj Kraljevini prije tog datuma, osobito u pogledu mogućeg sukoba povezanog s uporabom žiga Europske unije.
128
Naime, s obzirom na to da je društvo Nowhere na temelju zakonodavstva Ujedinjene Kraljevine stvarno imalo pravo zabraniti uporabu kasnijeg žiga u smislu članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009, to je društvo tijekom tog razdoblja bilo ovlašteno podnijeti tužbu sudovima Ujedinjene Kraljevine zbog povrede njegovih prava protiv uporabe žiga Europske unije koji je predmet prijave za registraciju o kojoj je riječ, pri čemu naknadna registracija potonjeg žiga ni u kojem slučaju ne može spriječiti tu tužbu.
129
Kao drugo, valja istaknuti da se, za razliku od postupaka zbog povrede, postupci povodom prigovora ne odnose na sukob povezan sa stvarnom uporabom žigova u trgovačkom prometu, nego na mogući sukob uvjetovan zatraženom registracijom i povezan sa supostojanjem dvaju konkurentskih prava intelektualnog vlasništva koja su jednako valjana i primjenjiva.
130
U tom kontekstu, kao što je to Opći sud naveo u točki 41. pobijane presude, u skladu s člankom 46. Uredbe br. 207/2009, registracija žiga Europske unije traje deset godina od datuma podnošenja prijave.
131
Stoga, suprotno onomu što se čini da je Opći sud zaključio u točki 42. te presude, iz toga ne slijedi da opasnost od sukoba između tog žiga i ranijeg žiga postoji od tog datuma. Naime, u skladu s člankom 9. stavkom 3. prvom rečenicom Uredbe br. 207/2009, prava koja proizlaze iz žiga Europske unije imaju učinak prema trećim stranama od datuma objave registracije predmetnog žiga. Konkretno, iz toga proizlazi da se isključivo pravo koje za njegova nositelja proizlazi iz žiga Europske unije, koje mu među ostalim omogućuje trećim stranama zabraniti upotrebu predmetnog žiga u okviru tužbe zbog povrede na temelju članka 9. stavaka 1. i 2. Uredbe br. 207/2009, može odnositi samo na radnje trećih strana poduzete nakon objave registracije tog žiga (vidjeti u tom smislu presudu od 22. lipnja 2016., Nikolajeva, C‑280/15, EU:C:2016:467, t. 37.).
132
Međutim, u slučaju na koji se poziva EUIPO pred Općim sudom i koji je naveden u točki 42. pobijane presude, odnosno u slučaju u kojem raniji žigovi zaštićeni u Ujedinjenoj Kraljevini više nisu zaštićeni u Uniji nakon isteka prijelaznog razdoblja, točno je da bi opasnost od mogućeg sukoba između tih ranijih žigova i žiga Europske unije postojala u slučaju registracije potonjeg žiga prije datuma isteka tog razdoblja.
133
Međutim, budući da je u ovom slučaju na taj datum prigovor društva Nowhere bio u tijeku i da drugo žalbeno vijeće EUIPO‑a još nije donijelo spornu odluku do navedenog datuma, taj je prigovor omogućio društvu Nowhere da zaštiti osnovnu funkciju predmetnih ranijih žigova sprečavanjem te registracije.
134
Nasuprot tomu, pod pretpostavkom da se provjeri hipoteza iz točke 132. ove presude, s obzirom na to da na datum isteka prijelaznog razdoblja žig Europske unije za koji je podnesena prijava još nije bio registriran, on je u svakom slučaju mogao biti registriran tek nakon što su raniji žigovi prestali proizvoditi svoje učinke.
135
Slijedom toga, u slučaju registracije, taj žig Europske unije postaje valjan i proizvodi učinke tek na datum kada neće postojati nikakav sukob, čak ni mogući, s navedenim ranijim žigovima. Stoga, s obzirom na cilj postupka povodom prigovora kako je naveden u točki 116. ove presude, a to je upravo izbjegavanje nastanka takvog mogućeg sukoba, ne može se ustvrditi, suprotno onomu što proizlazi iz točke 42. pobijane presude, da je društvo Nowhere zadržalo „legitiman interes” za odbijanje registracije žiga za koji je podnesena prijava u tom slučaju.
136
Iz toga slijedi da je u toj točki pobijane presude Opći sud odbio EUIPO‑ovu argumentaciju o nepostojanju sukoba između ranijih žigova i žiga za koji je podnesena prijava nakon isteka prijelaznog razdoblja temeljeći se na pogrešnim pretpostavkama.
137
Kad je riječ o pogreškama koje se tiču prava koje je navodno počinio Opći sud u točkama 34. do 40. pobijane presude, u kojima je taj sud odbio EUIPO‑ove argumente koji se odnose, kao prvo, na tumačenje teksta članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009, kao drugo, na relevantnost pravila 19. stavka 2. točke (d) i pravila 20. stavka 1. Uredbe br. 2868/95, kao treće, na važnost koju treba pridati uvjetima koji se odnose na stvarnu uporabu ranijeg žiga, i kao četvrto, na sudsku praksu Općeg suda u vezi s postupcima za proglašenje žiga ništavim, dovoljno je istaknuti da, s obzirom na utvrđenja iz točaka 102. do 136. ove presude, postojanje ili nepostojanje tih pogrešaka koje se tiču prava ne može utjecati na ishod drugog dijela jedinog žalbenog razloga.
138
S obzirom na sve prethodno navedeno i bez potrebe ispitivanja drugih argumenata koje je EUIPO istaknuo u potporu drugom dijelu svojeg jedinog žalbenog razloga, valja zaključiti da taj drugi dio treba prihvatiti.
139
Argumenti na koje se poziva društvo Nowhere i koji su u biti utemeljeni na istoj pretpostavci kao što je ona na koju se Opći sud oslonio u točkama 28. do 31. pobijane presude, koja je odbijena u točkama 102. do 122. ove presude, ne mogu dovesti u pitanje taj zaključak.
140
Osim toga, što se tiče relevantnosti EUIPO‑ova upućivanja na presudu u predmetu Metro, koju društvo Nowhere osporava, valja utvrditi, s jedne strane, kao što je to taj ured istaknuo u replici, da je Opći sud u pobijanoj presudi na činjenice ovog spora primijenio opća načela koja se odnose na datum relevantan za ocjenu postojanja ranijih prava a da pritom nije uzeo u obzir činjenicu da je povlačenje Ujedinjene Kraljevine, za razliku od, među ostalim, neproduljenja ranijeg žiga, okolnost neovisna o volji stranaka. S druge strane, kao što to osobito proizlazi iz točke 121. ove presude, pitanje je li za ispitivanje prigovora relevantna činjenica da je ranije pravo prestalo uživati zaštitu koja mu je dodijeljena pravom Unije zbog okolnosti neovisne o volji njegova nositelja, nije odlučujuće jer u takvom slučaju registracija žiga za koji je podnesena prijava svakako više ne može ugroziti osnovnu funkciju tog ranijeg prava.
Treći dio jedinog žalbenog razloga, koji se temelji na povredi pravnih posljedica članka 50. stavka 3. UEU‑a i članaka 126. i 127. Sporazuma o povlačenju kao i na povredi načela teritorijalnosti iz članka 1. stavka 2. Uredbe br. 207/2009
– Argumentacija stranaka
141
Trećim dijelom svojeg jedinog žalbenog razloga, koji valja ispitati na drugom mjestu, EUIPO uvodno ističe da se opća pravila iz točke 85. ove presude primjenjuju u slučaju u kojem raniji žig više nije valjan i ne proizvodi učinke u Uniji zbog stvarnog povlačenja Ujedinjene Kraljevine iz Unije po isteku prijelaznog razdoblja.
142
U prilog toj tvrdnji, kao prvo, primjećuje da Sporazum o povlačenju ne sadržava izričitu odredbu kojom se predviđa, odstupajući od tih općih pravila, postupanje s prestankom učinka ranijih prava i žigova zaštićenih u Ujedinjenoj Kraljevini različito od onoga koje se primjenjuje na svako ranije pravo.
143
Iz toga slijedi da je Opći sud u točki 25. pobijane presude bezuspješno istaknuo da Sporazum o povlačenju nije sadržavao odredbe kojima se uređuje ishod prigovora podnesenog, na temelju ranijeg prava zaštićenog u Ujedinjenoj Kraljevini, prije datuma stupanja na snagu Sporazuma o povlačenju, s obzirom na to da ta okolnost ne može opravdati to da Opći sud odstupi od navedenih općih pravila.
144
Usto, činjenica da je, kao što je to Opći sud utvrdio u točkama 26. i 27. te presude, sporna odluka jedini relevantan element čiji je datum kasniji od datuma isteka prijelaznog razdoblja nije relevantna.
145
Kao drugo, prema mišljenju EUIPO‑a, nikakva razumna naknada na temelju članka 9. stavka 3. druge rečenice Uredbe br. 207/2009 ne može se zahtijevati na temelju žiga Europske unije za koji je podnesena prijava za radnje koje su se dogodile u Ujedinjenoj Kraljevini, s obzirom na to da potonja nije država članica na dan objave registracije tog žiga. Taj element također ide u prilog nepostojanju mogućeg sukoba nakon datuma isteka prijelaznog razdoblja i potvrđuje da točka 42. pobijane presude sadržava pogrešku koja se tiče prava u tom pogledu.
146
Kao treće, EUIPO tvrdi da će, u slučaju registracije prijavljenog žiga Europske unije, ona biti valjana i primjenjivat će se u sadašnjih 27 država članica Unije uz korištenje datuma prvenstva prijave za registraciju tog žiga. Međutim, u slučaju odbijanja registracije i u slučaju preoblikovanja te prijave u 27 prijava nacionalnih žigova, podnositelj prijave mogao bi steći nacionalne žigove u svim tim državama članicama, još uvijek uz korist tog datuma. Osim toga, taj podnositelj prijave naknadno bi imao mogućnost podnijeti novu prijavu žiga Europske unije, pozivajući se, na temelju članka 139. Uredbe 2017/1001, na tako dobivene nacionalne žigove i, slijedom toga, dobiti jedinstveni žig na razini Unije, sličan žigu Europske unije za koji je u ovom slučaju podnesena prijava. Društvo Nowhere stoga nema nikakav interes ishoditi odbijanje prijave za registraciju predmetnog žiga Europske unije, koje bi se moglo „zakonito zaobići” pretvaranjem potonjeg zahtjeva koji proizvodi iste učinke.
147
Što se tiče državnog područja Ujedinjene Kraljevine, društvo Nowhere bi i dalje imao mogućnost, ovisno o slučaju, na temelju svojih ranijih žigova koji nisu registrirani u toj državi, osporavati eventualnu registraciju prijave žiga koju bi podnositelj prijave žiga o kojem je riječ podnio u Ujedinjenoj Kraljevini u roku od devet mjeseci od datuma isteka prijelaznog razdoblja, na temelju članka 59. stavka 1. Sporazuma o povlačenju. Međutim, ta je mogućnost odvojena od postupka povodom prigovora pred EUIPO‑om.
148
Slijedom toga, EUIPO tvrdi da, suprotno navodima iz točke 45. pobijane presude, razmatranja koja je iznio pred Općim sudom, a koja se odnose na pretvaranje prijave predmetnog žiga Europske unije u prijave nacionalnih žigova, ne vrijede za svaki postupak povodom prigovora jer u „uobičajenoj” situaciji, u kojoj je ranije pravo zaštićeno pravom države članice Unije, podnositelj prijave žiga Europske unije u slučaju preoblikovanja ne bi dobio zaštitu jednaku onoj koju bi pružila registracija žiga za koji je podnesena prijava o kojem je riječ u ovom sporu.
149
Osim toga, EUIPO tvrdi da, suprotno onomu što Opći sud u toj točki tvrdi, zbog načela teritorijalnosti prava intelektualnog vlasništva iz uvodne izjave 5. Uredbe 2017/1001, ne može postojati nikakav sukob između nacionalnog žiga proizašlog iz takvog preoblikovanja i ranijeg žiga koji nije registriran u Ujedinjenoj Kraljevini tijekom razdoblja prije datuma isteka prijelaznog razdoblja. Naposljetku, EUIPO tvrdi da Opći sud zanemaruje volju zakonodavca Unije, navedenu u prvoj uvodnoj izjavi Uredbe br. 40/94, da stvori jedinstveno pravo intelektualnog vlasništva na razini Unije kao alternativu nacionalnim žigovima.
150
Društvo Nowhere smatra da je EUIPO‑ova argumentacija neosnovana.
151
S jedne strane, ističe da kronologiju događaja treba uzeti u obzir prilikom ispitivanja načela proporcionalnosti u skladu s člankom 17. stavkom 2. i člankom 52. stavkom 1. Povelje, u okviru postupka pokrenutog prije povlačenja Ujedinjene Kraljevine iz Unije, odnosno prije održavanja referenduma o tom povlačenju, odnosno na datum na koji ništa nije predviđalo navedeno povlačenje.
152
S druge strane, iako ističe da Sporazum o povlačenju ne sadržava nikakvu izričitu odredbu o prestanku učinka prava zaštićenih u Ujedinjenoj Kraljevini unutar Unije, poziva se na članak 6. stavak 3. točku (a) European Union (Withdrawal) Acta 2018 (Zakon o Europskoj uniji iz 2018. (obavijest o povlačenju)), na temelju kojeg su sudovi za žigove koji se nalaze u Ujedinjenoj Kraljevini dužni primjenjivati nacionalno pravo izvedeno iz prava Unije u skladu s pravom Unije, kako je postojalo na kraju prijelaznog razdoblja.
153
Osim toga, u skladu s režimom prijelaznih odredbi Trade Marks (Amendment etc.) (EU Exit) Regulationsa 2019 (Uredba o žigovima iz 2019. (izmjene itd.) (izlazak iz Europske unije)) priznato je da će registracija žiga Europske unije, koja je formalni temelj za postupak povodom prigovora, i dalje biti relevantno pravo u okviru tog postupka. Stoga je Ured za intelektualno vlasništvo Ujedinjene Kraljevine dužan odlučiti o predmetnom prigovoru na temelju prava koje je bilo na snazi na datum podnošenja prijave. Društvo Nowhere iz toga zaključuje da radi primjene načela proporcionalnosti i osiguranja uzajamnosti zakona valja uzeti u obzir te odredbe, koje bi omogućile ublažavanje posljedica prestanka učinka prava zaštićenih u Ujedinjenoj Kraljevini unutar Unije.
– Ocjena Suda
154
Kao prvo, valja podsjetiti na to da, na temelju članka 50. stavka 3. UEU‑a, Ugovori su se prestali primjenjivati na Ujedinjenu Kraljevinu na datum stupanja na snagu Sporazuma o povlačenju 1. veljače 2020., tako da ta država više nije država članica od tog datuma (presuda od 9. lipnja 2022., Préfet du Gers i Institut national de la statistique et des études économiques, C‑673/20, EU:C:2022:449, t. 55. i navedena sudska praksa). Međutim, u četvrtoj uvodnoj izjavi preambule tog sporazuma navodi se da se pravo Unije u cijelosti prestaje primjenjivati na tu državu od datuma stupanja na snagu tog sporazuma „podložno načinima utvrđenima” tim sporazumom.
155
Osim toga, navedeni sporazum u svojim člancima 126. i 127. predviđa prijelazno razdoblje koje počinje od datuma njegova stupanja na snagu i završava 31. prosinca 2020., tijekom kojeg se, osim ako nije drukčije predviđeno tim sporazumom, pravo Unije primjenjuje na Ujedinjenu Kraljevinu i u Ujedinjenoj Kraljevini, a svako upućivanje na države članice u tom pravu tumači se na način da uključuje tu državu.
156
Suprotno tomu, kao što je to Opći sud u biti utvrdio u točki 25. pobijane presude, članci 54. do 61. Sporazuma o povlačenju, koji se nalaze u glavi IV. njegova trećeg dijela, naslovljenoj „Intelektualno vlasništvo”, i koji se primjenjuju nakon isteka prijelaznog razdoblja, u skladu s člankom 185. četvrtim stavkom tog sporazuma, ne navode na koji način treba primijeniti prigovor koji je podnesen prije datuma stupanja na snagu navedenog sporazuma, na temelju ranijeg prava zaštićenog u Ujedinjenoj Kraljevini, i koji je u tijeku na kraju tog razdoblja.
157
Međutim, time što je utvrdio nepostojanje takvog upućivanja, Opći sud smatrao je da ta tvrdnja ide u prilog mogućnosti pozivanja, uključujući nakon datuma isteka prijelaznog razdoblja, na žigove zaštićene u Ujedinjenoj Kraljevini na temelju kojih je prigovor podnesen prije datuma stupanja na snagu Sporazuma o povlačenju, kao što to proizlazi iz umetanja spomenute tvrdnje u rasuđivanje izneseno u točkama 24. do 31. pobijane presude. Time je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava.
158
Naime, s jedne strane, kao što je to navedeno u točki 154. ove presude, iz četvrte uvodne izjave preambule Sporazuma o povlačenju proizlazi da se, podložno načinima utvrđenima u tom sporazumu, pravo Unije prestaje primjenjivati na Ujedinjenu Kraljevinu od datuma stupanja na snagu navedenog sporazuma. S druge strane, u skladu s člankom 8. stavkom 4. Uredbe br. 207/2009, raniji žig ili pravo iz te odredbe mora osobito „sukladno […] pravu države članice koje se primjenjuje na [taj žig ili pravo]” dodijeliti svojem nositelju „pravo zabraniti uporabu kasnijeg žiga”. Međutim, od isteka prijelaznog razdoblja pravo Ujedinjene Kraljevine, na koje se društvo Nowhere poziva u prilog svojem prigovoru, više nije bilo „pravo države članice”, s obzirom na to da ne postoji nikakva suprotna odredba u Sporazumu o povlačenju.
159
Stoga je Opći sud u točki 25. pobijane presude pogrešno utvrdio da u Sporazumu o povlačenju ne postoje izričite odredbe o ishodu prigovora podnesenog prije datuma stupanja na snagu tog sporazuma a da iz toga ipak nije izveo odgovarajuće pravne posljedice u pogledu mogućnosti pozivanja, nakon isteka prijelaznog razdoblja, na ranije žigove zaštićene u Ujedinjenoj Kraljevini na kojima se taj prigovor temelji.
160
Kao drugo, na temelju načela teritorijalnosti, navedenog u uvodnim izjavama 2. do 4. Uredbe br. 207/2009 i primijenjenog na žig Europske unije u članku 1. stavku 2. drugoj rečenici te uredbe, pravni učinci žiga ograničeni su na područje na kojem je zaštićen (vidjeti u tom smislu presude od 22. lipnja 1994., IHT Internationale Heiztechnik i Danzinger, C‑9/93, EU:C:1994:261, t. 22. i od 19. prosinca 2012., Leno Merken, C‑149/11, EU:C:2012:816, t. 38., 40. i 41.). Stoga, u skladu s tim načelom, u svrhu primjene članka 8. stavka 4. navedene uredbe, primjenjivo pravo dodjeljuje tom znaku isključiva prava koja mogu biti u sukobu sa žigom Europske unije samo na području zaštite predmetnog znaka (vidjeti u tom smislu presudu od 29. ožujka 2011., Anheuser‑Busch/Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, t. 162.).
161
Međutim, iz članaka 54. do 61. Sporazuma o povlačenju ne proizlazi da su stranke tog sporazuma, odstupanjem od navedenog načela teritorijalnosti, predvidjele da se žigu Europske unije registriranom nakon datuma isteka prijelaznog razdoblja dodijeli učinak na državnom području Ujedinjene Kraljevine, uključujući za razdoblje valjanosti tog ranijeg žiga na taj datum. Konkretno, u tim člancima nije utvrđena nikakva veza između ishoda prijave žiga Europske unije koja je bila u tijeku na navedeni datum i ishoda sličnog zahtjeva podnesenog tijelima Ujedinjene Kraljevine na temelju članka 59. stavka 1. tog sporazuma.
162
Iz toga slijedi da, kao što je to EUIPO u biti naveo u okviru trećeg dijela svojeg jedinog žalbenog razloga, ne može postojati sukob između ranijih žigova zaštićenih u Ujedinjenoj Kraljevini i žiga Europske unije u slučaju registracije potonjeg nakon datuma isteka prijelaznog razdoblja, s obzirom na to da će potonji žig u tom slučaju proizvoditi učinke na području različitom od onog na kojem su ti raniji žigovi zaštićeni.
163
Međutim, pozivajući se u točkama 42. i 45. pobijane presude na mogući sukob između, s jedne strane, ranijih žigova zaštićenih u Ujedinjenoj Kraljevini i, s druge strane, žiga Europske unije za koji je podnesena prijava ili, ovisno o slučaju, u slučaju odbijanja registracije tog žiga, prijave nacionalnog žiga nastale pretvaranjem prijave žiga Europske unije, Opći sud je utemeljio svoju odluku, implicitno, ali nužno, na pretpostavki da ako je prijava za registraciju žiga Europske unije podnesena prije datuma isteka prijelaznog razdoblja, potonji žig, registriran nakon tog datuma ili barem nacionalni žig nastao preoblikovanjem potonjeg zahtjeva, može proizvesti učinke na državnom području Ujedinjene Kraljevine. Međutim, takva pretpostavka podrazumijeva postojanje izričitih odredbi u sporazumu o povlačenju koje, odstupanjem od načela teritorijalnosti žigova, omogućuju produljenje takvih učinaka nakon navedenog datuma, što nije slučaj.
164
Iz toga slijedi da je Opći sud, time što se u točkama 42. i 45. pobijane presude oslonio na postojanje takvog mogućeg sukoba, počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije pravilno uzeo u obzir pravne posljedice isteka prijelaznog razdoblja i načela teritorijalnosti žigova za prigovor o kojem je riječ u ovom sporu.
165
Stoga treći dio jedinog žalbenog razloga treba prihvatiti a da pritom nije potrebno ispitati druge argumente koje je EUIPO istaknuo u prilog tom žalbenom razlogu.
166
Taj zaključak nije doveden u pitanje argumentima društva Nowhere koji se odnose na načela proporcionalnosti i uzajamnosti. Naime, budući da se Opći sud u pobijanoj presudi nije oslonio na ta načela, ona ne mogu potkrijepiti rasuđivanje na kojem se ta presuda temelji.
167
Pod pretpostavkom da tim argumentima društvo Nowhere namjerava od Suda zatražiti da obrazloženje na kojem se temelji ta presuda zamijeni drugim razlozima, dovoljno je, s jedne strane, istaknuti da okolnost da je prigovor podnesen na datum na koji se povlačenje Ujedinjene Kraljevine nije moglo predvidjeti nema utjecaja jer, u svakom slučaju, kao što to proizlazi iz točaka 102. do 122. ove presude, kako bi se prigovor mogao prihvatiti, raniji žig koji je predmet zaštite na temelju prava Unije mora nastaviti postojati do dana objave konačne odluke kojom se odlučuje o tom prigovoru.
168
S druge strane, kad je riječ o pozivanju društva Nowhere na odredbe prava Ujedinjene Kraljevine koje se odnose na prigovore koji se temelje na žigovima Europske unije, donesene s ciljem povlačenja te države iz Unije, valja, kao prvo, podsjetiti na to da je sustav žigova Europske unije autonoman sustav koji se sastoji od skupa pravila i koji teži ostvarenju vlastitih specifičnih ciljeva, pri čemu je njegova primjena neovisna o bilo kojem nacionalnom sustavu (presuda od 6. lipnja 2018., Apcoa Parking Holdings/EUIPO, C‑32/17 P, EU:C:2018:396, t. 31. i navedena sudska praksa). Kao drugo, kao što je to utvrđeno u točki 161. ove presude, iz članaka 54. do 61. Sporazuma o povlačenju ne proizlazi da su stranke tog sporazuma, odstupanjem od načela teritorijalnosti, predvidjele da se žigu Europske unije registriranom nakon datuma isteka prijelaznog razdoblja dodijeli učinak na državnom području Ujedinjene Kraljevine. U tim okolnostima, čak i pod pretpostavkom da je načelo uzajamnosti u ovom slučaju relevantno, ono ni u kojem slučaju ne može navesti EUIPO da prizna da se na ranije pravo zaštićeno u Ujedinjenoj Kraljevini i dalje može pozivati u okviru prigovora na registraciju takvog žiga nakon tog datuma.
169
S obzirom na sve prethodno navedeno i bez potrebe za ispitivanjem prvog dijela jedinog žalbenog razloga, valja prihvatiti žalbu i ukinuti pobijanu presudu.
Tužba pred Općim sudom
170
U skladu s člankom 61. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije, kada Sud ukine odluku Općeg suda, on može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta ili može vratiti predmet na odlučivanje Općem sudu.
171
U ovom slučaju stanje postupka to dopušta.
172
U tom pogledu, kao što je to istaknuto u točki 45. ove presude, društvo Nowhere je u prilog svojoj tužbi istaknulo samo jedan tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009, u okviru kojeg u biti tvrdi da je jedini relevantan datum za utvrđivanje postojanja ranijeg prava na kojem se temelji prigovor registraciji žiga Europske unije datum podnošenja prijave za registraciju tog žiga.
173
Međutim, zbog razloga navedenih u točkama 102. do 137. ove presude, taj tužbeni razlog treba odbiti jer to ranije pravo mora i dalje postojati do datuma na koji EUIPO odlučuje o prigovoru koji se temelji na navedenom pravu, uključujući u stadiju žalbe pred žalbenim vijećem, što nije bio slučaj sa žigom na koji se društvo Nowhere pozvalo u prilog svojem prigovoru.
174
U kontekstu ove žalbe, društvo Nowhere tvrdi da je usto istaknulo razlog koji se temelji na povredi načela dobre uprave, utvrđenog u članku 41. Povelje.
175
Međutim, kao što to proizlazi iz sadržaja njegove tužbe kojom se pokreće postupak, iako je društvo Nowhere tvrdilo da je zbog neuzimanja u obzir njegovih ranijih prava zaštićenih u Ujedinjenoj Kraljevini u spornoj odluci pretrpjelo štetu za koju je isključivo odgovoran EUIPO, osobito s obzirom na opoziv prve odluke od 8. listopada 2018. EUIPO‑ova drugog žalbenog vijeća, navedene u točki 39. ove presude, ta je argumentacija iznesena u prilog njegovu jedinom tužbenom razlogu, koji se temelji na povredi članka 8. stavka 4. Uredbe br. 207/2009, a ne u zasebnom i samostalnom razlogu, koji se temelji na povredi načela dobre uprave.
176
Iz toga slijedi da tužbu društva Nowhere treba odbiti.
Troškovi
177
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika, kad je žalba osnovana i Sud sâm konačno odluči u sporu, on odlučuje o troškovima.
178
U skladu s člankom 138. stavkom 1. tog Poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja izgubi spor dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
179
U ovom slučaju, budući da je EUIPO zatražio da se društvu Nowhere naloži snošenje troškova i da ono nije uspjelo u postupku, valja mu naložiti da, osim vlastitih troškova, snosi i troškove EUIPO‑a nastale povodom ove žalbe i prvostupanjskog postupka.
180
U skladu s člankom 140. stavkom 1. Poslovnika, koji se također primjenjuje na žalbeni postupak na temelju njegova članka 184. stavka 1., Savezna Republika Njemačka, koja je intervenirala u žalbeni postupak, snosit će vlastite troškove.
181
Članak 140. stavak 3. tog Poslovnika, koji se također primjenjuje na žalbeni postupak na temelju njegova članka 184. stavka 1., određuje da Sud može odlučiti da intervenijent koji nije država članica ili institucija snosi vlastite troškove.
182
U predmetnom slučaju valja odlučiti da će INTA snositi vlastite troškove.
Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) proglašava i presuđuje:
1.
Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 16. ožujka 2022., Nowhere/EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, EU:T:2022:139).
2.
Odbija se tužba društva Nowhere Co. Ltd.
3.
Društvu Nowhere Co. Ltd nalaže se snošenje, osim vlastitih troškova, troškova Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) nastalih povodom ove žalbe i prvostupanjskog postupka.
4.
Savezna Republika Njemačka i International Trademark Association (INTA) snose vlastite troškove.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski