Posl.br. Gž-230/15-3
R E P U B L I K A   H R V A T S K A
R J E Š E NJ E
Županijski sud u Puli-Pola, i to sutkinja Meliha Bahtijarević-Pekić, u pravnoj stvari 
tužitelja I. H.. iz S.. L., OIB:..., O. H. iz S.. L., OIB:... i K. H. iz S.. L., OIB:..., sve zastupa 
punomoćnik G. Č., odvjetnik iz P., protiv tuženika  R. S. S. J. W. eGen, OIB:..., R. A., kojeg 
zastupaju punomoćnici iz Odvjetničkog društva B. & p. d.o.o. Z., radi utvrđenja ništetnosti  i 
brisanja založnog prava, odlučujući o žalbi tužitelja protiv rješenja Općinskog suda u Puli-Pola, 
posl.br. 4 P-93/14-12 od 3. studenog 2014. godine, dana 10. listopada 2016. godine
r i j e š i o   j e
Prihvaća se žalba tužitelja, ukida se rješenje Općinskog suda u Puli-Pola, posl.br. 4 P-
93/14-12 od 3. studenog 2014. godine i odbija se tuženikov prigovor apsolutne nenadležnosti.
Obrazloženje
Prvostupanjskim rješenjem sud se proglasio nenadležnim, ukinute su provedene radnje i 
odbačena je tužba (I.), odbijen je zahtjev tužitelja za naknadu parničnih troškova (II.), naloženo je 
tužiteljima da  naknade tuženiku parnični trošak u iznosu od 1.000,00 kuna (III.), a odbijen je 
tuženikov zahtjev za naknadu parničnih troškova u dijelu iznad dosuđenog.
Protiv tog rješenja tužitelji su podnijeli pravodobnu žalbu, u kojoj navode da je 
prvostupanjski sud zanemario sporazum stranaka iz odredbi A Ugovora o kreditu, kojima je 
ugovorena i nadležnost suda u Hrvatskoj, te čl. 49. st. 2. Zakona o rješavanju sukoba zakona s 
propisima drugih zemalja u određenim odnosima (ZRSZP), po kojem se stranke mogu 
sporazumjeti o nadležnosti suda Republike Hrvatske, što se primjenjuje, jer nije riječ o 
nadležnosti u stvarima iz čl. 61. do 70. tog zakona, a propustio je primijeniti odredbu čl. 56. 
ZRSZP gdje je propisana isključiva nadležnost hrvatskog suda na čijem se području nalazi 
nekretnina, ako je riječ o sporu o stvarnim pravima na nekretninama. Ističe da je predmet spora i 
utvrđenje ništetnim Sporazuma o zasnivanju založnog prava na nekretninama, za koju vrstu spora
Posl.br. Gž-230/15-3
 
je propisana isključiva nadležnost suda u RH, jer se odnosi na založno pravo na nekretnini koja se 
nalazi na području Općinskog suda u Poreču. Predlažu da se ukine pobijano rješenje i predmet 
vrati na ponovno suđenje istom sudu.
U odgovoru na žalbu tuženik je osporio žalbene navode, pozvao se na odluku Županijskog 
suda u Zagrebu i predložio da se žalba odbije kao neosnovana te potvrdi prvostupanjsko rješenje.
Žalba tužitelja je osnovana.
Prvostupanjski sud se pobijanim rješenjem oglasio nenadležnim za suđenje o podnesenim 
tužbenim zahtjevima, pri čemu se  pozvao na odredbu čl. 55. Zakona o rješavanju sukoba zakona 
s propisima drugih zemalja u određenim odnosima (ZRSZP), s obrazloženjem da je tuženik 
pravna osoba koja ima sjedište u inozemstvu, a da iz navoda u tužbi i činjenica koje su sudu 
poznate ne proizlazi da tuženik ima na teritoriju Republike Hrvatske svoje predstavništvo ili 
zastupništvo niti da je u Republici Hrvatskoj sjedište tvrtke kojoj je povjereno obavljanje 
tuženikovih poslova, te da već zbog toga nije nadležan sud u Republici Hrvatskoj, tako da je 
rješenje donio na temelju čl. 16. st. 1. i 3. ZPP u vezi s čl. 301. ZPP.
Zaključak prvostupanjskog suda nije pravilan i prvostupanjsko rješenje doneseno je 
pogrešnom primjenom materijalnog prava.
Naime, prema odredbi čl. 27. Zakona o parničnom postupku (NN 53/91, 91/92, 112/99, 
117/03, 88/05, 2/07, 84/08, 123/08, 57/11, 148/11,  25/13 – dalje ZPP) sud u Republici Hrvatskoj 
je nadležan za suđenje kad je njegova nadležnost u sporu s međunarodnim elementom izričito 
određena zakonom ili međunarodnim ugovorom, a ako u zakonu ili tom ugovoru nema izričite 
odredbe o nadležnosti suda u Republici Hrvatskoj za određenu vrstu sporova nadležan je za 
suđenje u toj vrsti sporova i kad njegova nadležnost proizlazi iz odredaba zakona o mjesnoj 
nadležnosti sudova u Republici Hrvatskoj.
O nadležnosti suda u predmetnom sporu s međunarodnim elementom, jer je tuženik strana 
pravna osoba sa sjedištem u inozemstvu, odlučuje se primjenom Uredbe vijeća br. 44/2001 od 22. 
prosinca 2000. o nadležnosti i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim predmetima 
(dalje Uredba) kojom je u čl. 76. propisano da je obvezatna u cjelini i neposredno se primjenjuje 
u državama članicama u skladu s Ugovorom o osnivanju Europske zajednice. 
Naime, Uredba se primjenjuje na postupke pokrenute nakon pristupanja Republike 
Hrvatske Europskoj uniji, što znači na postupke pokrenute nakon 1. srpnja 2013. godine, a 
postupak u ovoj parnici  pokrenut je podnošenjem tužbe 7. ožujka 2014. godine.
U poglavlju o nadležnosti u predmetu potrošačkih ugovora (4. odjel) u čl. 15. propisano je 
da se za tužbe iz ugovora koji je osoba, potrošač, zaključila izvan djelokruga svog zanimanja ili 
profesije, nadležnost određuje po tom odjelu, i to ako je ugovor zaključen s osobom koja obavlja 
trgovačku ili profesionalnu djelatnost u državi članici potrošačeva prebivališta ili na bilo koji 
način upućuje takvu djelatnost na tu državu članicu ili prema više država uključujući tu državu 
članicu, te ako ugovor ulazi u polje takve djelatnosti (st. 1.c). 
-2-
Posl.br. Gž-230/15-3
 
Konkretni ugovor o kreditu sklopljen je izvan djelokruga zanimanja ili profesije tužitelja, 
riječ je o potrošačkom ugovoru, što proizlazi iz ugovorene namjene kredita, a sklopljen je u 
okviru djelatnosti tuženika koja je upućena na državu članicu prebivališta tužitelja kao potrošača 
(čl. 15. st. 1.c Uredbe).
Prema odredbi čl. 16. Uredbe tužba potrošača protiv druge ugovorne strane može se 
podići ili pred sudovima države članice na čijem području ta ugovorna stranka ima prebivalište ili 
pred sudovima države članice na čijem području potrošač ima prebivalište (st. 1.). 
Riječ je, dakle, o izberivoj nadležnosti, tako da su tužitelji isključivo ovlašteni odlučiti o 
tome kojem sudu će od dva moguća podnijeti tužbu u sporu nastalom u vezi s predmetnim 
ugovorom.
I ugovornim odredbama ugovora o kreditu (A. Predmet kredita i uvjeti) također je 
određeno da je za sve sporove vezane uz taj ugovor nadležan Okružni sud Feldbach ili sud u 
Hrvatskoj nadležan za  prebivališta zajmoprimca, tako da je ta ugovorna odredba u skladu s 
odredbom čl. 16. Uredbe. 
Odredbama Općih uvjeta poslovanja kao sastavnog dijela sklopljenog ugovora o kreditu 
uređeno je da su mjesto izvršenja za obje ugovorne strane poslovni prostori one poslovne jedinice 
Banke s kojom je sklopljen posao (Z.19), te da na sve pravne odnose između klijenta i Banke 
primjenjuje austrijsko pravo Z.20.), a nadležnost je uređena samo za tužbe neke pravne osobe 
protiv Banke i obrnuto (Z.21.1.), dok je vezano za tužbe potrošača ili protiv potrošača navedeno 
samo da mjerodavni sud ostaje nepromijenjen i kad potrošač promijeni prebivalište (Z.21.2.). 
Stoga je u ovom postupku na temelju Uredbe, o čemu je na isti način postignut i sporazum 
ugovornih strana sadržan u ugovoru o kreditu, za odlučivanje o zahtjevima postavljenim u tužbi 
nadležan prvostupanjski sud kojem je tužba podnesena, te je na temelju čl. 380. toč. 3. ZPP 
valjalo prihvatiti žalbu tužitelja, ukinuti prvostupanjsko rješenje i odbiti prigovor apsolutne 
nenadležnosti kojeg je istakao tuženik, tako da će prvostupanjski sud nastaviti postupak kao 
stvarno nadležni sud, ali će za odlučivanje o tužbenom zahtjevu primijeniti austrijsko pravo, kako 
je među strankama ugovoreno.
 
U Puli-Pola, 10. listopada 2016.  godine
 
 S u t k i nj a
Meliha Bahtijarević-Pekić, v.r.
-3-