62024CJ0209
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
12. ožujka 2026. (
*1
)
„Žalba – Javna služba – Član privremenog osoblja – Članak 266. UFEU‑a – Odluka donesena radi izvršenja presude Općeg suda Europske unije kojom se poništava odluka o neproduljenju ugovora na neodređeno vrijeme i nalaže naknada prouzročene štete – Tužba za poništenje i naknadu štete – Iskrivljavanje elemenata spisa – Članak 151. stavak 1. Poslovnika Suda – Zahtjev za izdvajanje dokumenta iz spisa – Povjerljivost komunikacije između odvjetnika – Opseg”
U predmetu C‑209/24 P,
povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 17. ožujka 2024.,
VP, sa stalnom adresom u Münchenu (Njemačka), kojeg zastupaju J. Menze i H. Tettenborn, Rechtsanwälte,
žalitelj,
a druga stranka u postupku je:
Europski centar za razvoj strukovnog osposobljavanja (Cedefop), koji zastupaju T. Bontinck i A. Guillerme, avocats,
tuženik u prvostupanjskom postupku,
SUD (peto vijeće),
u sastavu: M. L. Arastey Sahún (izvjestiteljica), predsjednica vijeća, J. Passer, E. Regan, D. Gratsias i B. Smulders, suci,
nezavisni odvjetnik: A. Rantos,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 12. lipnja 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Svojom žalbom osoba VP zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 7. veljače 2024., VP/Cedefop (T‑563/22, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2024:72), kojom je taj sud odbio njezinu tužbu za, s jedne strane, poništenje odluke izvršnog direktora Europskog centra za razvoj strukovnog osposobljavanja (Cedefop) od 17. prosinca 2021. (u daljnjem tekstu: sporna odluka) i odluke Cedefopova žalbenog odbora od 17. lipnja 2022. (u daljnjem tekstu: odluka o odbijanju žalbe) kao i, s druge strane, za isplatu naknade u iznosu od 100000 eura na ime naknade neimovinske štete koju je pretrpjela. Nadalje, osoba VP zahtijeva da se Cedefopu naloži da joj isplati naknadu u iznosu od 5000000 eura na ime naknade neimovinske štete koju je pretrpjela.
Okolnosti spora
2
Okolnosti spora, koje je Opći sud iznio u točkama 2. do 15. pobijane presude, mogu se sažeti kako slijedi.
3
Cedefop je 16. studenoga 2007. zaposlio žaliteljicu kao člana privremenog osoblja radi obavljanja dužnosti pravnog savjetnika. Njezin je ugovor bio produljen do 15. studenoga 2017.
4
Žaliteljica je 10. ožujka 2017. tadašnjem izvršnom direktoru Cedefopa uputila zahtjev za produljenje svojeg ugovora na temelju članka 90. stavka 1. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju), koji se primjenjuje na članove privremenog osoblja na temelju članka 46. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika Europske unije (u daljnjem tekstu: zahtjev za produljenje ugovora).
5
Odlukom od 12. svibnja 2017. taj je izvršni direktor odbio taj zahtjev i obavijestio žaliteljicu da njezin ugovor neće biti produljen.
6
Odlukom od 1. prosinca 2017. Cedefopov žalbeni odbor (u daljnjem tekstu: žalbeni odbor) odbio je žalbu koju je žaliteljica podnijela protiv odluke od 12. svibnja 2017.
7
Presudom od 16. prosinca 2020., VP/Cedefop (T‑187/18, u daljnjem tekstu: poništavajuća presuda, EU:T:2020:613), Opći je sud poništio odluku od 12. svibnja 2017. (točka 1. izreke) kao i odluku od 1. prosinca 2017. (točka 2. izreke) (u daljnjem tekstu zajedno: poništene odluke). Osim toga, Opći sud naložio je Cedefopu da isplati iznos od 30000 eura na ime naknade imovinske štete prouzročene žaliteljici (točka 3. izreke) kao i iznos od 10000 eura na ime naknade njezine neimovinske štete (točka 4. izreke). Opći je sud odbio tužbu u preostalom dijelu (točka 5. izreke) te je naložio Cedefopu snošenje troškova (točka 6. izreke).
8
Iz obrazloženja poništavajuće presude proizlazi da je Opći sud utvrdio da odluka od 12. svibnja 2017. sadržava očitu pogrešku u ocjeni u dijelu u kojem je ta mjera obrazložena planiranim ukidanjem pravne službe Cedefopa. Osim toga, Opći sud smatrao je da se ne može isključiti da se ta odluka mogla temeljiti na posebnom razlogu, koji proizlazi iz gubitka povjerenja izvršnog direktora Cedefopa prema žaliteljici. Utvrdio je da je navedena odluka, u dijelu u kojem se temeljila na tom gubitku povjerenja, donesena povredom prava na saslušanje, prava obrane i članka 26. Pravilnika o osoblju.
9
Žaliteljica je 8. siječnja 2021. pozvala Cedefop da izvrši poništavajuću presudu u skladu s člankom 266. UFEU‑a (u daljnjem tekstu: zahtjev za izvršenje poništavajuće presude). U tom pogledu zatražila je od Cedefopa da joj produlji ugovor na neodređeno vrijeme počevši od 16. studenoga 2017.
10
Dopisom od 2. ožujka 2021. tadašnji izvršni direktor Cedefopa odgovorio je žaliteljici da se izvršenjem poništavajuće presude zahtijeva samo isplata iznosa od 40000 eura na ime naknade imovinske i neimovinske štete prouzročene žaliteljici, uvećanog za sudske troškove, s obzirom na to da su učinci nezakonitosti koju je utvrdio Opći sud nadoknađeni isplatom te naknade.
11
Žaliteljica je 28. travnja 2021. podnijela žalbu na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju protiv te odluke od 2. ožujka 2021. Ponovno je istaknula da Cedefop nije izvršio točke 1. i 2. izreke poništavajuće presude.
12
Predsjednik žalbenog odbora je 29. srpnja 2021. žaliteljici uputio dopis u kojem je naveo da je taj odbor na sastanku održanom 16. srpnja 2021. odlučio prihvatiti njezinu žalbu od 28. travnja 2021. i „poništiti” navedenu odluku od 2. ožujka 2021. jer žaliteljica nije imala priliku očitovati se o njoj.
13
Izvršni direktor Cedefopa je 7. rujna 2021. žaliteljici uputio dopis kojim ju je obavijestio da, odlučujući ponovno nakon donošenja odluke žalbenog odbora navedene u prethodnoj točki, ne namjerava poduzeti dodatne mjere koje je žaliteljica zatražila, osobito u svojem zahtjevu za izvršenje poništavajuće presude, s obzirom na to da je, prema njegovu mišljenju, poništavajuća presuda već u cijelosti izvršena. Kako bi se poštovalo pravo žaliteljice na saslušanje, pozvao ju je da podnese očitovanja o predviđenoj odluci.
14
Odgovarajući na taj dopis, žaliteljica je 15. listopada 2021. podnijela svoja očitovanja.
15
Spornom odlukom, donesenom 17. prosinca 2021., izvršni direktor Cedefopa obavijestio je žaliteljicu da, s obzirom na to da je ta agencija isplatila sve iznose čiju je isplatu Opći sud naložio u poništavajućoj presudi, nije potrebno poduzeti dodatne mjere radi izvršenja te presude.
16
Žaliteljica je 3. ožujka 2022. podnijela žalbu protiv te odluke, koja je odbijena odlukom o odbijanju žalbe.
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
17
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 2. rujna 2022. žaliteljica je zatražila poništenje sporne odluke i odluke o odbijanju žalbe, naknadu neimovinske štete koju je pretrpjela zbog tih odluka te da se Cedefopu naloži snošenje troškova.
18
U prilog svojem zahtjevu za poništenje žaliteljica je istaknula pet tužbenih razloga od kojih se prvi temelji na nenadležnosti žalbenog odbora, drugi na povredi članka 266. UFEU‑a i očitoj pogrešci u ocjeni, treći na povredi dužnosti brižnog postupanja, četvrti na povredi načela zaštite legitimnih očekivanja, jednakog postupanja i nediskriminacije, a peti na zlouporabi ovlasti.
19
Žaliteljica je na raspravi pred Općim sudom povukla prvi tužbeni razlog.
20
Pobijanom presudom Opći je sud odbio preostala četiri tužbena razloga kao neosnovana.
21
Što se tiče posebno drugog tužbenog razloga, koji se temelji na povredi članka 266. UFEU‑a i očitoj pogrešci u ocjeni, nakon što je u točki 34. pobijane presude istaknuo da je Cedefop prilikom izvršenja poništavajuće presude bio dužan ponovno ispitati zahtjev za produljenje ugovora i donijeti novu odluku kojom se zamjenjuju poništene odluke, Opći je sud u točki 38. pobijane presude utvrdio da je Cedefop ispunio tu obvezu, s obzirom na to da je, kako to proizlazi iz obrazloženja odluke o odbijanju žalbe, u stadiju ispitivanja žalbe žaliteljice ispitao treba li prihvatiti taj zahtjev i slijedom toga utvrdio da nema potrebe vratiti žaliteljicu u službu zbog razloga koji se odnose na unutarnju organizaciju te agencije.
22
U točkama 43. i 44. pobijane presude Opći je sud utvrdio, s jedne strane, da žaliteljica nije osporavala osnovanost razloga koji se temelji na promjeni unutarnjeg ustroja Cedefopa i, s druge strane, da je taj razlog sam po sebi dovoljan za obrazlaganje odluke o neproduljenju ugovora žaliteljice.
Zahtjevi stranaka u žalbenom postupku
23
Osoba VP svojom žalbom od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
naloži Cedefopu da nadoknadi neimovinsku štetu koju je pretrpjela, procijenjenu ex aequo et bono na 5000000 eura, te
–
naloži Cedefopu snošenje troškova žalbenog postupka i postupka pred Općim sudom.
24
Cedefop od Suda zahtijeva da:
–
odbije žalbu i
–
naloži osobi VP snošenje troškova.
Zahtjev za izdvajanje dokumenta iz spisa
Argumenti stranaka
25
U svojem odgovoru na žalbu Cedefop je na temelju članka 151. Poslovnika Suda zatražio izdvajanje prepiske koja se nalazi u prilogu C.1 žalbe (u daljnjem tekstu: prilog C.1).
26
Cedefop smatra da je taj prilog C.1, s obzirom na to da sadržava poruku elektroničke pošte poslanu 2. travnja 2021. u kojoj se istim riječima prenosi dopis koji je njegov pravni savjetnik u neodređenom trenutku uputio bivšoj pravnoj savjetnici žaliteljice, vezano uz mogućnost započinjanja razgovora među strankama radi sporazumnog rješavanja spora (u daljnjem tekstu: dopis Cedefopova pravnog savjetnika), u cijelosti obuhvaćen zaštitom povjerljivosti prepiske između odvjetnika, u skladu s belgijskim etičkim pravilima koja je belgijski zakonodavac učinio obveznima. Međutim, tvrdi da se zaštita povjerljivosti komunikacije između odvjetnika i klijenata, priznata sudskom praksom Suda i Općeg suda, proteže i na prepisku između odvjetnika kada je zaštita povjerljivosti te prepiske priznata nacionalnim pravom.
27
Žaliteljica tvrdi da je taj zahtjev nedopušten jer nije podnesen zasebnim aktom, čime je povrijeđen članak 151. Poslovnika.
28
Osim toga, tvrdi da je navedeni zahtjev neosnovan jer, s jedne strane, sudska praksa na koju se poziva Cedefop nije relevantna za potkrjepljivanje navodne „profesionalne tajne između odvjetnika” i, u svakom slučaju, nisu ispunjeni uvjeti navedeni u toj sudskoj praksi. S druge strane, smatra da prilog C.1 predstavlja bitan dokaz za potrebe predmetne žalbe.
Ocjena Suda
29
Kao prvo, valja istaknuti da, kao što to proizlazi iz članka 151. stavka 1. Poslovnika, samo u slučaju kad stranka traži da Sud odluči o prigovoru ili nekom prethodnom postupovnom pitanju bez ulaženja u raspravljanje o meritumu, ona taj zahtjev mora podnijeti zasebnim aktom. Iz toga slijedi da je Cedefop trebao podnijeti svoj zahtjev za izdvajanje priloga C.1 zasebnim aktom samo ako je ta agencija zatražila da Sud odluči o takvom zahtjevu bez ulaženja u raspravljanje o meritumu, što nije bio slučaj. Stoga prigovor nedopuštenosti navedenog zahtjeva, koji je istaknula žaliteljica, treba odbiti.
30
Kao drugo, valja podsjetiti na to da načelo jednakosti oružja, koje proizlazi iz samog pojma pravičnog suđenja, zajamčenog među ostalim člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), podrazumijeva obvezu da se svakoj stranci pruži razumna mogućnost da iznese svoje stajalište, uključujući i dokaze, u uvjetima koji je u odnosu na protivnu stranu ne stavljaju u znatno slabiji položaj (presuda od 12. srpnja 2022., Nord Stream 2/Parlament i Vijeće, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, t. 128. i navedena sudska praksa).
31
Osim toga, Sud je potvrdio načelo slobodne ocjene dokaza pred sudom Unije, iz kojeg osobito proizlazi da se dopuštenost pravodobno iznesenog dokaza može osporavati pred tim sudom samo na temelju činjenice da je taj dokaz pribavljen ili iznesen nezakonito (vidjeti u tom smislu presudu od 12. srpnja 2022., Nord Stream 2/Parlament i Vijeće, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, t. 129. i navedenu sudsku praksu).
32
U slučaju kada se utvrdi da je dokaz pribavljen ili iznesen nezakonito, sud Unije može ga proglasiti dopuštenim samo ako se, nakon što je odvagnuo interese, pokaže da interesi tužitelja koji je iznio te dokaze, uzimajući među ostalim u obzir njihovu korisnost za ocjenu osnovanosti tužbe koju je taj tužitelj podnio, moraju prevladati nad interesima protivne stranke kojima bi zadržavanje navedenih dokaza u spisu moglo konkretno i stvarno naštetiti (vidjeti u tom smislu presudu 12. srpnja 2022., Nord Stream 2/Parlament i Vijeće, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, t. 131.).
33
U ovom slučaju iz priloga C.1 proizlazi, s jedne strane, da je žaliteljičina bivša pravna savjetnica 30. ožujka 2021. obavijestila žaliteljicu i njezina novog pravnog savjetnika da je dopis pravnog savjetnika Cedefopa povjerljiv te, s druge strane, da je navedena žaliteljičina bivša pravna savjetnica priopćila žaliteljici sadržaj tog dopisa tek nakon što joj je 1. travnja 2021. žaliteljica navela da „kao odvjetnica i vaša klijentica ponovno potvrđujem da su iznesene informacije u potpunosti povjerljive”.
34
S obzirom na to da je sama žaliteljica time priznala povjerljivost sadržaja dopisa Cedefopova pravnog savjetnika te se formalno obvezala da će je poštovati, podnošenje u predmetnom žalbenom stadiju poruke elektroničke pošte u kojoj se citira njegov tekst čini takvo izvođenje dokaza nezakonitim.
35
Međutim, s obzirom na to da se Opći sud nije oslonio na taj dopis ni na poruku elektroničke pošte u kojoj je citiran njegov tekst kako bi opravdao svoju odluku i da se ne čini da takav dokument zauzima središnje mjesto u argumentaciji koju je iznijela žaliteljica, njezini interesi da se taj dokument zadrži u spisu ne mogu prevladavati nad interesima Cedefopa da se poštuje povjerljivost navedenog dopisa.
36
Stoga, s obzirom na činjenicu da su ostali elementi iz priloga C.1 povezani s kontekstom u kojem je poruka elektroničke pošte od 2. travnja 2021. poslana žaliteljici, valja prihvatiti zahtjev Cedefopa i izdvojiti prilog C.1 iz spisa.
O žalbi
37
U prilog osnovanosti svoje žalbe žaliteljica ističe devet žalbenih razloga.
38
Prvi žalbeni razlog temelji se na iskrivljavanju elemenata spisa. Drugi žalbeni razlog temelji se na povredi obveze provjere po službenoj dužnosti nadležnosti žalbenog odbora za donošenje odluke koja se odnosi na izvršenje poništavajuće presude. Treći žalbeni razlog temelji se na tvrdnji da takva nenadležnost žalbenog odbora nije utvrđena. Četvrti žalbeni razlog temelji se na povredi načela „zakonom ustanovljenog suda”, priznatog člankom 47. Povelje. Peti žalbeni razlog temelji se na nenadležnosti za ukidanje poništavajuće presude. Šesti žalbeni razlog temelji se na povredi članka 266. UFEU‑a. Sedmi žalbeni razlog temelji se na povredi presuda od 25. listopada 2013., Komisija/Moschonaki (T‑476/11 P, EU:T:2013:557) i od 16. listopada 2019., ZV/Komisija (T‑684/18, EU:T:2019:748). Osmi žalbeni razlog temelji se na povredi obveze obrazlaganja. Deveti žalbeni razlog temelji se na povredi prava na saslušanje utvrđenog u članku 47. Povelje.
39
Žaliteljica u svojoj žalbi također zahtijeva da se Cedefopu naloži isplata naknade neimovinske štete koju je pretrpjela zbog ustrajnog odbijanja te agencije da izvrši poništavajuću presudu, koja se ex aequo et bono utvrđuje u iznosu od 5 milijuna eura.
Dopuštenost zahtjeva za naknadu štete
40
U skladu s člankom 169. stavkom 1. Poslovnika, „žalbeni zahtjev usmjeren je na potpuno ili djelomično ukidanje pobijane odluke Općeg suda, kakva proizlazi iz izreke te odluke”. Nadalje, u skladu s člankom 170. stavkom 1. tog poslovnika, žalbenim zahtjevom se traži da se, ukoliko se žalba utvrdi osnovanom, u potpunosti ili djelomično prihvati zahtjev iznesen u prvom stupnju, pri čemu nije dopušteno isticanje novih zahtjeva.
41
U ovom slučaju drugim dijelom žalbenog zahtjeva žaliteljice traži se da se Cedefopu naloži isplata naknade neimovinske štete koju je pretrpjela zbog ustrajnog odbijanja te agencije da izvrši poništavajuću presudu, koja se ex aequo et bono utvrđuje u iznosu od 5 milijuna eura.
42
Međutim, žaliteljica je pred Općim sudom zahtijevala da se Cedefopu naloži da joj isplati naknadu te štete, koju je tada ex aequo et bono procijenila na 100000 eura.
43
Iz toga slijedi da je drugi dio žalbenog zahtjeva žaliteljice novi zahtjev jer ona tim dijelom žalbenog zahtjeva traži naknadu štete u iznosu većem od 100000 eura, čiju je isplatu po istoj osnovi zahtijevala u prvostupanjskom postupku. Navedeni dio žalbenog zahtjeva stoga je u tom dijelu nedopušten, ne dovodeći u pitanje mogućnost Suda da, ako se žalba proglasi osnovanom, primijeni neograničenu nadležnost koju članak 91. stavak 1. Pravilnika o osoblju priznaje sudu Unije u sporovima novčane naravi.
Meritum
Prvi žalbeni razlog
– Argumentacija stranaka
44
Svojim prvim žalbenim razlogom, koji je usmjeren protiv točaka 22., 37. i 38. pobijane presude, žaliteljica u bitnome tvrdi da je Opći sud, ocjenjujući da odluka o odbijanju žalbe predstavlja odluku o provedbi poništavajuće presude, i to konkretno odluku donesenu kao zamjene za poništene odluke, iskrivio elemente spisa, osobito odluku o odbijanju žalbe.
45
Žaliteljica tvrdi da se Opći sud, kako bi došao do tog zaključka, oslonio na činjenicu da se u odluci o odbijanju žalbe žalbeni odbor pozvao na razmatranja povezana s unutarnjim ustrojem Cedefopa. Međutim, prema žaliteljici, jedino upućivanje u toj odluci na unutarnji ustroj Cedefopa nalazi se na stranici 16. navedene odluke. Pritom žaliteljica osporava da to upućivanje može dovesti do zaključka da je žalbeni odbor time donio odluku koja zamjenjuje poništene odluke.
46
Nadalje, navodi da spis ovog predmeta ne sadržava nijedan dokument iz kojeg bi proizlazilo da je Cedefop namjeravao donijeti ili da je doista donio odluku koja zamjenjuje poništene odluke. Naprotiv, iz tog spisa vidljivo je samo ustrajno odbijanje Cedefopa da donese takvu odluku.
47
Cedefop tvrdi da je Opći sud pravilno istaknuo da je u odluci o odbijanju žalbe žalbeni odbor naveo, prvo, da Opći sud u poništavajućoj presudi nije zauzeo stajalište o pitanju unutarnje organizacije Cedefopa ili ponovne uspostave pravne službe, drugo, da rasprave o ponovnoj uspostavi radnog mjesta internog pravnog savjetnika koje su se vodile tijekom 2021. nisu bile povezane s posebnim slučajem žaliteljice i, treće, da je postupak zapošljavanja internog pravnog savjetnika bio usko povezan s ishodom postupka zapošljavanja novog direktora ljudskih resursa.
48
Međutim, na temelju svih tih činjeničnih okolnosti, koje se navode na stranicama 16. i 17. odluke o odbijanju žalbe, žalbeni je odbor izričito zaključio da je „Cedefop namjeravao reorganizirati način na koji se pravna služba obavlja unutar agencije kako bi se ograničili rizici, bez namjere vraćanja prethodnih osoba ili organizacija rada”.
49
Slijedom toga, žalbeni odbor je žaliteljici jasno naveo da prvenstveno smatra da Cedefop nije nužno bio dužan ponovno ispitati zahtjev za produljenje ugovora jer je ta agencija u potpunosti izvršila poništavajuću presudu isplatom novčane naknade za cjelokupnu štetu pretrpljenu zbog poništenih odluka, te da je, podredno, ipak ispitao taj zahtjev i odbio ga zbog razloga navedenih u točkama 47. i 48. ove presude.
50
U svojoj replici žaliteljica naglašava da, suprotno onomu što je Cedefop opetovano navodio u predmetima koji su doveli do rješenja od 20. svibnja 2022., VP/Cedefop (T‑534/21, EU:T:2022:327) i do pobijane presude, ta agencija u stadiju žalbe prvi put tvrdi da je donesena odluka koja zamjenjuje poništene odluke, a da pritom nije iznijela dokaze kojima bi potkrijepila tu tvrdnju.
51
U svojem odgovoru na repliku Cedefop navodi da Opći sud nije iskrivio činjenice jer je samo uputio na jasan tekst odluke o odbijanju žalbe, bez pokušaja da ga protumači.
– Ocjena Suda
52
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, do iskrivljavanja dokaza dolazi ako je Opći sud očito prekoračio granice razumne ocjene tih dokaza. Iskrivljivanje mora očito proizlaziti iz dokumenata u spisu, pri čemu nije potrebno provoditi novu ocjenu činjenica i dokaza. U tom smislu nije dovoljno dokazati da bi se dokument mogao tumačiti drugačije nego što je to učinio Opći sud (presuda od 5. ožujka 2024., Kočner/Europol, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, t. 96. i navedena sudska praksa).
53
Kako bi se provjerila osnovanost ovog žalbenog razloga, valja podsjetiti na to da je Opći sud u točki 34. pobijane presude, na temelju sudske prakse navedene u točkama 31. do 33. te presude, zaključio da je Cedefop u okviru izvršenja poništavajuće presude bio dužan ponovno ispitati zahtjev za produljenje ugovora i donijeti odluku koja zamjenjuje poništene odluke.
54
U tom pogledu Opći je sud u točkama 35. do 38. pobijane presude, oslanjajući se na dijelove obrazloženja odluke o odbijanju žalbe sažete u točki 37. te presude, utvrdio da je Cedefop postupio u skladu s takvom obvezom, s obzirom na to da je žalbeni odbor u toj odluci, s jedne strane, potvrdio zaključak do kojeg je došao Cedefopov izvršni direktor prilikom donošenja sporne odluke, odnosno da je nakon isplate naknada koju je ta agencija bila obvezna provesti na temelju poništavajuće presude, ta presuda u cijelosti izvršena, tako da Cedefop nije bio dužan donijeti nikakvu dodatnu mjeru radi izvršenja te presude, ali je, s druge strane, isto tako ponovno ispitao zahtjev za produljenje ugovora i odbio ga zbog razloga povezanih s unutarnjom organizacijom Cedefopa, čime je donio odluku koja zamjenjuje poništene odluke. Kako to proizlazi iz točke 43. pobijane presude, prema ocjeni Općeg suda, potonja se odluka među ostalim temeljila na shvaćanju da je Cedefop namjeravao izmijeniti svoju unutarnju organizaciju i reorganizirati način na koji se pravna služba obavljala unutar njega.
55
Iz točaka pobijane presude navedenih u prethodnoj točki proizlazi da je, prema ocjeni Općeg suda, nakon podnošenja zahtjeva za izvršenje poništavajuće presude Cedefop istodobno, s jedne strane, odbio udovoljiti tom zahtjevu zbog toga što je smatrao da je potonja presuda već u cijelosti izvršena i da stoga nije potrebno donijeti nikakvu drugu dodatnu provedbenu mjeru, kao što je ponovno ispitivanje zahtjeva za produljenje ugovora i, tim više, njegovo stvarno produljenje, te je, s druge strane, ipak u određenoj mjeri udovoljio tom zahtjevu, i to u smislu da je ponovno ispitao zahtjev za produljenje ugovora, ali ga je odbio zbog razloga povezanih s unutarnjom organizacijom Cedefopa. Time je ta agencija donijela odluku koja zamjenjuje poništene odluke, pri čemu ta odluka predstavlja mjeru izvršenja poništavajuće presude.
56
Valja istaknuti da se već iz samog teksta odluke o odbijanju žalbe može zaključiti da su se, kao što to pravilno ističe žaliteljica, razmatranja iz točke 37. pobijane presude, koja su Opći sud navela na ocjenu da je Cedefop donio odluku kojom se zamjenjuju poništene odluke, mogla isključiti samo iz dijela obrazloženja odluke o odbijanju žalbe navedenog od četvrtog odjeljka na stranici 16. te odluke do drugog odjeljka na njezinoj stranici 17., u kojem je taj odbor obrazložio odbijanje razloga koji se temelji na povredi članka 266. UFEU‑a, koji je žaliteljica istaknula u svojoj žalbi. Naime, samo se u tom dijelu obrazloženja odluke o odbijanju žalbe, koji sadržava ukupno četiri odlomka (u daljnjem tekstu: sporni dio obrazloženja), upućuje na takva razmatranja.
57
Konkretno, iz spornog dijela obrazloženja proizlazi da se Opći sud, kada je u točkama 37., 38. i 43. pobijane presude ocijenio da je Cedefop donio odluku kojom se zamjenjuju poništene odluke na temelju razmatranja povezanih s njegovom unutarnjom organizacijom, nužno oslonio isključivo na drugi odjeljak na stranici 17. odluke o odbijanju žalbe, koji čini četvrti i posljednji odjeljak spornog dijela obrazloženja. Naime, u tom je odjeljku žalbeni odbor konkretno naveo kako slijedi: „[n]a osnovi temeljitog i transparentnog ispitivanja statusa quo provedenog 2021. na temelju podataka iz 2020., Cedefop namjerava reorganizirati način na koji se obavlja pravna služba kako bi se ograničili utvrđeni rizici, bez namjere vraćanja prethodnih osoba ili organizacija rada”.
58
Međutim, kao prvo, formulacija iz drugog odjeljka na stranici 17. odluke o odbijanju žalbe previše je neprecizna da bi se iz nje moglo jasno zaključiti da žalbeni odbor na taj način ponovno ispituje žaliteljičin zahtjev za produljenje ugovora i odbija ga, čime donosi odluku kojom se zamjenjuju poništene odluke, kako bi podredno izvršio poništavajuću presudu.
59
Stoga, kao drugo, valja provjeriti je li se taj drugi odjeljak, s obzirom na njegov kontekst, mogao razumno shvatiti u tom smislu.
60
U tom pogledu najprije valja precizirati da u odluci o odbijanju žalbe sporni dio obrazloženja počinje izrazom „nadalje” i navodi se odmah nakon obrazloženja te odluke, navedenog na stranicama 14. i 15. te odluke, koje se odnosi na isplatu naknada na koju je Cedefop obvezan poništavajućom presudom. Međutim, u skladu s tim obrazloženjem, žalbeni odbor bezuvjetno je zaključio da je, kao što to proizlazi iz sporne odluke, Cedefopovo izvršenje te presude u potpunosti u skladu s člankom 266. UFEU‑a, bez potrebe da ta agencija donese drugu odluku.
61
Nadalje, ništa u tekstu prvih triju odjeljaka spornog dijela obrazloženja ne navodi na ocjenu da je, unatoč tom zaključku, žalbeni odbor ipak podredno namjeravao ponovno ispitati zahtjev za produljenje ugovora i donijeti odluku kojom se zamjenjuju poništene odluke, a samim time i poduzeti dodatne mjere radi izvršenja poništavajuće presude.
62
Naime, dovoljno je istaknuti da se, s jedne strane, u prvom odjeljku spornog dijela obrazloženja, koji odgovara četvrtom odjeljku na stranici 16. odluke o odbijanju žalbe, žalbeni odbor u bitnome ograničio na navođenje razloga zbog kojih smatra da se iz poništavajuće presude ne može zaključiti da je Cedefop dužan žaliteljicu vratiti u službu ili produljiti njezin ugovor. S druge strane, u drugom i trećem odjeljku spornog dijela obrazloženja, koji odgovaraju petom odjeljku na stranici 16. i prvom odjeljku na stranici 17. odluke o odbijanju žalbe, žalbeni odbor, pozivajući se na zaključke Cedefopova izvršnog odbora od 3. ožujka 2021. o ponovnoj uspostavi radnog mjesta pravnog savjetnika u toj agenciji (u daljnjem tekstu: odluka izvršnog odbora od 3. ožujka 2021.), u bitnome je naveo da potonja odluka „nije povezana” s posebnim slučajem žaliteljice i poništavajućom presudom, koja je „u cijelosti izvršena isplatom naknada i sudskih troškova”, te da stoga „ne može biti riječ o proturječnosti između ponovne uspostave radnog mjesta i vraćanja žaliteljice u službu niti o izbjegavanju njezina vraćanja u službu”.
63
Naposljetku, valja uzeti u obzir činjenicu da sporni dio obrazloženja predstavlja odgovor žalbenog odbora na konkretni argument koji je žaliteljica pred njim istaknula u prilog žalbenom razlogu koji se temelji na povredi članka 266. UFEU‑a. Konkretno, žaliteljica je tim argumentom, smatrajući da pravilno izvršenje poništavajuće presude nalaže produljenje njezina ugovora od 16. studenoga 2017., tvrdila da njezino vraćanje u Cedefop, u okviru izvršenja te presude, ne bi predstavljalo poteškoće u pogledu unutarnje organizacije te agencije jer se, kad je riječ o dužnostima pravnog savjetnika, ta organizacija nije razlikovala od one koja je važila u tom trenutku. U tom pogledu žaliteljica je tvrdila da je Cedefop odlukom izvršnog odbora od3. ožujka 2021., čije se donošenje podudaralo s podnošenjem zahtjeva za izvršenje poništavajuće presude, odlučio ponovno uspostaviti radno mjesto internog pravnog savjetnika u toj agenciji. U tom kontekstu žaliteljica je tvrdila da odbijanje izvršnog direktora Cedefopa da produlji njezin ugovor i vrati je u službu, iako je radno mjesto internog pravnog savjetnika ponovno uspostavljeno slijedom njezina zahtjeva za izvršenje poništavajuće presude te iako zbog ponovne uspostave tog radnog mjesta unutarnja organizacija Cedefopa ne bi bila pogođena njezinim vraćanjem u službu, nije imalo nikakvo razumno opravdanje te je pokazivalo da je takvo odbijanje proizlazilo samo iz odluke tog direktora ad personam, što predstavlja zlouporabu ovlasti.
64
Stoga, imajući u vidu navedeni argument žaliteljice, iz formulacije prvih triju odjeljaka spornog dijela obrazloženja nedvosmisleno proizlazi da je žalbeni odbor njima namjeravao odgovoriti na isti argument odbacujući postojanje bilo kakve veze između, s jedne strane, odluke izvršnog odbora od 3. ožujka 2021. i, s druge strane, poništavajuće presude i zahtjeva za izvršenje te presude koji je istaknula žaliteljica, u smislu da je ta odluka donesena radi izvršenja navedene presude nakon podnošenja tog zahtjeva i da je izvršni direktor Cedefopa donio spornu odluku iz osobnih razloga, te da je ona stoga predstavljala zlouporabu ovlasti.
65
Slijedom toga, s obzirom na to da u prva tri odjeljka spornog dijela obrazloženja ne postoji nijedan element na temelju kojeg bi se moglo zaključiti, makar i prešutno, da je žalbeni odbor namjeravao odstupiti od svojeg zaključka da je poništavajuća presuda u cijelosti izvršena u skladu s člankom 266. UFEU‑a isplatom naknada iz izreke te presude, tako da nije bilo mjesta donošenju drugih dodatnih provedbenih mjera – zaključak do kojeg je upravo došao i na kojem je čak ustrajao u trećem odjeljku spornog dijela obrazloženja – drugi odjeljak na stranici 17. odluke o odbijanju žalbe ne može se shvatiti, a da se pritom ne iskrivi njegov doseg, u smislu da žalbeni odbor u njemu podredno ponovno ispituje zahtjev za produljenje ugovora i donosi odluku kojom se zamjenjuju poništene odluke.
66
Naprotiv, s obzirom na njegov kontekst, taj se drugi odjeljak razumno može shvatiti samo kao nastavak razmatranja o odgovoru koji je žalbeni odbor dao na argument žaliteljice koji se odnosi na odluku izvršnog odbora od 3. ožujka 2021. Stoga se čini da razmatranja povezana s unutarnjom organizacijom Cedefopa, na koja se žalbeni odbor oslonio, predstavljaju element koji je taj odbor iznio ne radi opravdavanja neproduljenja žaliteljičina ugovora nakon ponovnog ispitivanja njezina zahtjeva za produljenje, kao što je to Opći sud ocijenio u točki 38. pobijane presude, nego radi opravdavanja nepostojanja bilo kakve veze između, s jedne strane, odluke izvršnog odbora od 3. ožujka 2021. te, s druge strane, poništavajuće presude i zahtjeva za izvršenje te presude.
67
Kao treće, činjenica da ta razmatranja povezana s unutarnjom organizacijom Cedefopa, u skladu s formulacijom drugog odjeljka na stranici 17. odluke o odbijanju žalbe, proizlaze iz ispitivanja „statusa quo provedenog 2021. na temelju podataka iz 2020.”, potvrđuje da navedena razmatranja nisu povezana s ponovnim ispitivanjem zahtjeva za produljenje ugovora, koje je provedeno u okviru izvršenja poništavajuće presude, s obzirom na to da je takvo ponovno ispitivanje trebalo biti provedeno uz vraćanje u stanje koje je postojalo u trenutku donošenja poništenih odluka (vidjeti u tom smislu presudu od 31. ožujka 1971., Komisija/Vijeće, 22/70, EU:C:1971:32, t. 60.).
68
S obzirom na prethodna razmatranja, valja utvrditi da je Opći sud, ocjenjujući da odluka o odbijanju žalbe predstavlja odluku o provedbi poništavajuće presude i, konkretno, odluku donesenu radi zamjene poništenih odluka, iskrivio elemente spisa, osobito odluku o odbijanju žalbe.
69
Stoga, s obzirom na to da je prvi žalbeni razlog osnovan, pobijanu presudu valja ukinuti bez potrebe za ispitivanjem drugog do devetog žalbenog razloga.
Tužba pred Općim sudom
70
U skladu s člankom 61. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije, kada je žalba osnovana i Sud ukine odluku Općeg suda, on može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta ili može vratiti predmet na ponovno odlučivanje Općem sudu.
71
U konkretnom slučaju, s obzirom na to da se žaliteljičina tužba pred Općim sudom temelji na razlozima o kojima je vođena kontradiktorna rasprava pred tim sudom i čije razmatranje ne zahtijeva poduzimanje nikakve dodatne mjere upravljanja postupkom ili dopune spisa, Sud smatra da stanje postupka dopušta odlučivanje o toj tužbi i da o njoj treba donijeti konačnu odluku (vidjeti po analogiji presudu od 5. ožujka 2024., Kočner/Europol, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, t. 112. i navedenu sudsku praksu).
Drugi tužbeni razlog pred Općim sudom
Argumentacija stranaka
72
Svojim drugim tužbenim razlogom žaliteljica ističe da je nakon donošenja poništavajuće presude Cedefop bio dužan ponovno ispitati zahtjev za produljenje ugovora i donijeti novu odluku koja će zamijeniti poništene odluke. Prema žaliteljici, nakon provođenja tog ponovnog ispitivanja jedina mjera koju je Cedefop mogao zakonito donijeti bila je produljenje njezina ugovora. Žaliteljica iz toga zaključuje da je Cedefop, time što se suzdržao od donošenja odluke o produljenju njezina ugovora, povrijedio članak 266. UFEU‑a i počinio očitu pogrešku u ocjeni. Pojašnjava da činjenica da je Opći sud u poništavajućoj presudi Cedefopu naložio isplatu naknade nema nikakav utjecaj s obzirom na njegovu obvezu donošenja takve odluke radi izvršenja poništavajuće presude.
73
Cedefop u bitnome tvrdi da je donošenjem sporne odluke, koja je potvrđena odlukom o odbijanju žalbe, ta agencija uredno postupila u skladu s obvezom izvršenja poništavajuće presude na temelju članka 266. UFEU‑a. Naknada dosuđena zbog gubitka mogućnosti koju je žaliteljica pretrpjela otklonila je učinke utvrđene nezakonitosti, tako da nijedna druga mjera nije bila potrebna radi provedbe poništavajuće presude. Stoga je, prema mišljenju Cedefopa, drugi tužbeni razlog neosnovan.
Ocjena Suda
74
Na temelju članka 266. UFEU‑a, institucija, tijelo, ured ili agencija čiji je akt proglašen ništavim dužna je poduzeti potrebne mjere kako bi postupila sukladno presudi kojom je taj akt poništen.
75
Kako bi postupila u skladu s tom presudom i dala joj puni učinak, dotična institucija, tijelo, ured ili agencija dužna je poštovati ne samo njezinu izreku nego i obrazloženje koje predstavlja njezinu nužnu potporu, u smislu da je neophodno za određivanje točnog značenja onoga što je odlučeno u toj izreci. Naime, upravo je u tom obrazloženju, s jedne strane, točno određena odredba koja se smatra nezakonitom i, s druge strane, u njemu su prikazani točni razlozi nezakonitosti utvrđene u izreci, a koje dotična institucija mora uzeti u obzir kad nadomješta poništeni akt (vidjeti u tom smislu presudu od 12. prosinca 2024., DD/FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, t. 22. i 23. te navedenu sudsku praksu).
76
Što se tiče učinaka poništenja akta koje je izrekao sud Unije, valja podsjetiti na to da ono djeluje ex tunc i stoga ima za učinak retroaktivno uklanjanje poništenog akta iz pravnog poretka Unije, tako da se smatra da taj akt nikada nije postojao (vidjeti u tom smislu presudu od 28. svibnja 2013., Abdulrahim/Vijeće i Komisija, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, t. 68.).
77
S obzirom na to da se u članku 266. UFEU‑a ne navodi priroda mjera koje donositelj poništenog akta mora poduzeti kako bi ispunio tu obvezu, na njemu je da utvrdi te mjere, pri čemu u njihovu izboru raspolaže širokom diskrecijskom ovlašću, pod uvjetom da postupa u skladu s izrekom presude kojom je taj akt poništen i obrazloženjem koje predstavlja njezinu nužnu potporu (presuda od 12. prosinca 2024., DD/FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, t. 24. i navedena sudska praksa).
78
Konkretno, postupak nadomještanja poništenog akta mora se nastaviti točno od trenutka u kojem je nastupila nezakonitost, pri čemu poništenje akta načelno ne utječe na valjanost njegovih pripremnih mjera koje prethode fazi u kojoj je ta pogreška utvrđena (presuda od 12. prosinca 2024., DD/FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, t. 25. i navedena sudska praksa).
79
Stoga, kako bi se osiguralo pravilno izvršenje poništavajuće presude i tako poštovala obveza iz članka 266. UFEU‑a, institucija, tijelo, ured ili agencija čiji je akt poništen dužna je poduzeti potrebne mjere kako bi otklonila učinke utvrđenih nezakonitosti, što u slučaju akta koji je već izvršen podrazumijeva vraćanje stvari u stanje u kojem bi bile da nije bilo utvrđene nezakonitosti.
80
Iz navedenog proizlazi da je, u svrhu izvršenja poništavajuće presude, Cedefop bio dužan ponovno ispitati zahtjev za produljenje ugovora i donijeti odluku kojom se zamjenjuju poništene odluke, vraćajući se pritom u stanje koje je postojalo u trenutku donošenja tih odluka i uzimajući u obzir obrazloženje poništavajuće presude.
81
Suprotno onomu što tvrdi Cedefop, činjenica da mu je Opći sud u poništavajućoj presudi naložio isplatu naknade s osnove imovinske štete koju je žaliteljica pretrpjela zbog gubitka mogućnosti da joj ugovor bude produljen uopće ga nije oslobađala od ispunjavanja tih obveza.
82
Naime, takvo oslobođenje ne proizlazi ni iz jednog od razloga poništavajuće presude, a naknada čiju je isplatu Opći sud naložio Cedefopu predstavlja novčanu nadoknadu koja žaliteljici pripada zbog gubitka mogućnosti, ne dovodeći pritom u pitanje druge obveze te agencije koje proizlaze iz izvršenja poništavajuće presude, kako su navedene u točki 80. ove presude.
83
U svakom slučaju, ako se i pretpostavi da je Opći sud, time što je žaliteljici dosudio naknadu zbog gubitka mogućnosti da se njezin ugovor produlji istodobno kada je naložio poništenje odluke o neproduljenju tog ugovora, počinio pogrešku koja se tiče prava, takva se pogreška mogla istaknuti samo u okviru žalbe protiv poništavajuće presude. Međutim, s obzirom na to da Cedefop nije podnio takvu žalbu, ta je presuda postala pravomoćna.
84
Stoga je Cedefop, time što je odbio donijeti mjere za izvršenje poništavajuće presude, osim isplate naknada navedenih u toj presudi, povrijedio članak 266. UFEU‑a.
85
Slijedom toga, drugi tužbeni razlog valja proglasiti osnovanim i poništiti kako spornu odluku tako i odluku o odbijanju žalbe.
Zahtjev za naknadu štete
Argumentacija stranaka
86
Žaliteljica tvrdi da ustrajno odbijanje Cedefopa da provede poništavajuću presudu predstavlja očito kršenje prava Unije i povredu povjerenja koje pravni sustav Unije mora ulijevati svakom sudioniku u postupku. Nadalje, kad je riječ o žaliteljičinoj osobnoj situaciji, stalna neizvjesnost po pitanju produljenja njezina ugovora je od 2017. uzrokovala stanje nesigurnosti i psihološke napetosti u pogledu njezine profesionalne budućnosti, što je izazvalo stres i tjeskobu. Stoga poništenje ne može predstavljati dostatnu naknadu neimovinske štete koju je žaliteljica pretrpjela zbog neizvršenja poništavajuće presude. U tom kontekstu traži da se Cedefopu naloži isplata naknade u iznosu od 100000 eura.
87
Prema Cedefopu, žaliteljičin zahtjev za naknadu štete treba odbiti. Naime, s jedne strane, neimovinska šteta povezana s neproduljenjem njezina ugovora već je nadoknađena jer je Opći sud u poništavajućoj presudi Cedefopu naložio da po toj osnovi isplati iznos od 10000 eura, koji je već isplatio. S druge strane, tvrdi da žaliteljica nije precizirala elemente koji čine njezinu neimovinsku štetu.
Ocjena Suda
88
Kao prvo, valja istaknuti da žaliteljica svojim zahtjevima za naknadu štete traži obeštećenje za neimovinsku štetu koju joj je Cedefop prouzročio time što nije osigurao pravilno izvršenje poništavajuće presude. Stoga su ti zahtjevi povezani s nezakonitošću sporne odluke i odluke o odbijanju žalbe.
89
Stoga se neimovinska šteta na koju se žaliteljica poziva u okviru predmetne tužbe razlikuje od one za koju je zahtijevala naknadu u okviru tužbe povodom koje je donesena poništavajuća presuda, a koja se temeljila na nezakonitosti poništenih odluka.
90
Slijedom toga, suprotno onomu što tvrdi Cedefop, cilj predmetnog zahtjeva za naknadu štete nije ishoditi naknadu štete koja je već nadoknađena.
91
Kao drugo, valja podsjetiti na to da je postojanje izvanugovorne odgovornosti agencije Unije uvjetovano ispunjavanjem niza uvjeta, odnosno nezakonitošću postupanja koje se pripisuje toj agenciji, postojanjem štete i uzročne veze između tog postupanja i potraživane štete (vidjeti u tom smislu presudu od 4. lipnja 2020., Schokker/AESA, C‑310/19 P, EU:C:2020:435, t. 54. i navedenu sudsku praksu).
92
Najprije, budući da su sporna odluka i odluka o odbijanju žalbe poništene zbog toga što je Cedefop povrijedio obvezu koju ima na temelju članka 266. UFEU‑a da izvrši poništavajuću presudu, prvi uvjet za utvrđivanje odgovornosti Cedefopa, odnosno nezakonitost postupanja koje mu se stavlja na teret, time je ispunjen.
93
Nadalje, što se tiče uvjeta vezanog uz postojanje štete, valja istaknuti da odbijanje institucije, tijela, ureda ili agencije Unije da izvrši odluku koju je donio sud Unije predstavlja povredu povjerenja koje svaki sudionik u postupku mora imati u pravni sustav Unije, koji se temelji, među ostalim, na poštovanju odluka sudova Unije. Stoga, neovisno o bilo kakvoj materijalnoj šteti koja može proizaći iz neizvršenja presude, odbijanje donošenja mjera potrebnih za njezino pravilno izvršenje samo po sebi uzrokuje neimovinsku štetu stranci koja je ishodila povoljnu presudu.
94
Osim toga, postupanje Cedefopa nesporno je i trajno žaliteljicu dovelo u neizvjesnost u pogledu produljenja njezina ugovora, što je situacija koja predstavlja neimovinsku štetu.
95
Stoga valja zaključiti da je dokazano postojanje štete.
96
Naposljetku, što se tiče uzročne veze, dovoljno je istaknuti da neimovinska šteta koju je žaliteljica pretrpjela ima svoj izravan uzrok u odbijanju Cedefopa da poduzme mjere za izvršenje poništavajuće presude, osim isplate naknada iz te presude, te da takva šteta ne bi nastala da je Cedefop pravilno izvršio tu presudu.
97
Iz toga slijedi da je također dokazano postojanje uzročne veze između Cedefopova nezakonitog postupanja i štete.
98
Uzimajući u obzir specifične okolnosti ovog slučaja, valja zaključiti da priznavanje žaliteljici iznosa od 15000 eura predstavlja primjerenu naknadu te štete.
Troškovi
99
U skladu s člankom 184. stavkom 2. Poslovnika, kad je žalba osnovana i Sud sam konačno odluči u sporu, Sud odlučuje o troškovima.
100
Na temelju članka 138. stavka 1. tog poslovnika, koji se na žalbeni postupak primjenjuje na temelju članka 184. stavka 1. navedenog poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
101
Budući da je u ovom slučaju žaliteljica zatražila da se Cedefopu naloži snošenje troškova i da on nije uspio ni u žalbenom ni u prvostupanjskom postupku, toj agenciji valja naložiti da uz vlastite troškove snosi i sve troškove žaliteljice u vezi s tim dvama postupcima.
Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) proglašava i presuđuje:
1.
Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 7. veljače 2024., VP/Cedefop (T‑563/22, EU:T:2024:72).
2.
Poništavaju se odluka izvršnog direktora Europskog centra za razvoj strukovnog osposobljavanja (Cedefop) od 17. prosinca 2021. i odluka žalbenog odbora Cedefopa od 17. lipnja 2022.
3.
Europskom centru za razvoj strukovnog osposobljavanja (Cedefop) nalaže se da isplati iznos od 15000 eura na ime naknade neimovinske štete prouzročene osovi VP.
4.
Europski centar za razvoj strukovnog osposobljavanja (Cedefop) će uz vlastite troškove snositi i sve troškove koje je osoba VP imala u prvostupanjskom i žalbenom postupku.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski