62020TO0771(01)
RJEŠENJE OPĆEG SUDA (šesto vijeće)
25. rujna 2025. (
*1
)
„Tužba za naknadu štete – Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Šteta nastala navodnom povredom temeljnih prava – Zločini počinjeni na Kosovu 1999. godine – Misija Europske unije za uspostavu vladavine prava na Kosovu (Eulex Kosovo) – Povreda formalnih zahtjeva – Članak 76. točka (d) Poslovnika – Djelomična očita nedopuštenost – Nedostatak pripisivosti istaknutih propusta – Djelomično očito pravno neosnovana tužba”
U predmetu T-771/20 RENV,
KS,
KD,
koje zastupa P. Koutrakos, odvjetnik, F. Randolph, KC, i J. Stojsavljevic-Savic, solicitor,
tužiteljice,
protiv
Vijeća Europske unije, koje zastupaju P. Mahnič i S. Lejeune, u svojstvu agenata,
Europske komisije, koju zastupaju M. Carpus-Carcea i Y. Marinova, u svojstvu agenata,
i
Europske službe za vanjsko djelovanje (ESVD), koju zastupaju L. Havas, S. Marquardt i E. Orgován, u svojstvu agenata,
tuženikâ,
koje podupiru
Češka Republika, koju zastupaju J. Vláčil, D. Czechová, K. Najmanová i O. Šváb, u svojstvu agenata,
i
Francuska Republika, koju zastupaju M. de Lisi, B. Fodda, S. Royon, T. Stéhelin i B. Travard, u svojstvu agenata,
intervenijenti u potporu Vijeću,
te
Kraljevina Belgija, koju zastupaju M. Jacobs i C. Pochet, u svojstvu agenata,
te
Veliko Vojvodstvo Luksemburg, koje zastupaju A. Germeaux i T. Schell, u svojstvu agenata,
te
Kraljevina Nizozemska, koju zastupaju M. Bulterman i J. Langer, u svojstvu agenata,
te
Republika Austrija, koju zastupaju J. Schmoll, M. Meisel i E. Samoilova, u svojstvu agenata,
te
Rumunjska, koju zastupaju R. Antonie, L.-E. Baţagoi, E. Gane i L. Ghiţă, u svojstvu agenata,
te
Republika Finska, koju zastupaju H. Leppo i M. Pere, u svojstvu agenata,
i
Kraljevina Švedska, koju zastupaju H. Eklinder, F.-L. Göransson i R. Shahsavan Eriksson, u svojstvu agenata,
intervenijenti u potporu Komisiji,
OPĆI SUD (šesto vijeće),
u sastavu: M. J. Costeira (izvjestiteljica), predsjednica, M. Kancheva i E. Tichy-Fisslberger, suci,
tajnik: V. Di Bucci,
donosi sljedeće
Rješenje
1
Tužbom podnesenom na temelju članka 268. UFEU-a, u vezi s člankom 340. drugim stavkom UFEU-a, tužiteljice KS i KD zahtijevaju naknadu štete koju su pretrpjele zbog radnji i propusta pripisanih Vijeću Europske unije, Europskoj komisiji i Europskoj službi za vanjsko djelovanje (ESVD) u okviru provedbe Zajedničke akcije Vijeća 2008/124/ZVSP od 4. veljače 2008. o Misiji Europske unije za uspostavu vladavine prava na Kosovu, EULEX KOSOVO (SL 2008., L 42, str. 92.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 6., str. 76.) (u daljnjem tekstu: Zajednička akcija, odnosno misija Eulex Kosovo), osobito u okviru istraga o nestanku i ubojstvu članova njihovih obitelji do kojih je došlo 1999. u Prištini (Kosovo), koje su provedene tijekom te misije.
Okolnosti spora
2
Tužiteljice su bliske osobe (supruge i majka) osoba koje su mučene, ubijene ili nestale u okviru ratnih zločina počinjenih na Kosovu u razdoblju od lipnja do srpnja 1999.
3
U skladu s člankom 2. prvim stavkom Zajedničke akcije, u verziji donesenoj 4. veljače 2008., zadaća misije Eulex Kosovo bila je da pomaže kosovskim ustanovama, pravosudnim tijelima i agencijama za provedbu zakona u njihovu napredovanju prema održivosti i odgovornosti te u daljnjem razvoju i jačanju neovisnog multietničkog pravosudnog sustava i multietničke policije i carinske službe, osiguravajući da te ustanove budu slobodne od političkog utjecaja i poštuju međunarodno priznate standarde i najbolje europske prakse.
4
U listopadu 2009. Europska unija je u skladu s postupkom predviđenim člankom 12. stavkom 2. Zajedničke akcije osnovala Komisiju za razmatranje ljudskih prava (u daljnjem tekstu: Komisija za razmatranje), zaduženu za ispitivanje pritužbi podnesenih zbog povreda ljudskih prava koje je počinila misija Eulex Kosovo u okviru izvršavanja svojeg mandata. Komisija za razmatranje je neovisno vanjsko odgovorno tijelo koje, nakon razmatranja tih pritužbi, donosi zaključak o tome je li ta misija povrijedila ljudska prava koja se jamče na Kosovu. Ako Komisija za razmatranje smatra da je došlo do takve povrede, njezini zaključci mogu uključivati neobvezujuće preporuke za donošenje korektivnih mjera voditelja navedene misije.
5
Osoba KD je 11. ožujka 2014. podnijela pritužbu Komisiji za razmatranje u pogledu istrage o otmici i ubojstvu njezina supruga i sina.
6
Osoba KS je 11. lipnja 2014. također podnijela pritužbu Komisiji za razmatranje u pogledu istrage o nestanku njezina supruga.
7
Kad je riječ o pritužbi koju je podnijela osoba KS, Komisija za razmatranje je 11. studenoga 2015. zaključila da su povrijeđeni članak 2. (o pravu na život), članak 3. (o zabrani mučenja), članak 8. (o pravu na poštovanje privatnog i obiteljskog života) i članak 13. (o pravu na djelotvoran pravni lijek) Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950. (u daljnjem tekstu: EKLJP) te je voditelju misije Eulex Kosovo dala preporuke za donošenje korektivnih mjera.
8
Kad je riječ o pritužbi koju je podnijela osoba KD, Komisija za razmatranje je 19. listopada 2016. zaključila da su povrijeđeni članak 2. (o pravu na život), članak 3. (o zabrani mučenja) i članak 13. (o pravu na djelotvoran pravni lijek) EKLJP-a, u vezi s člankom 2. te konvencije, te je voditelju misije Eulex Kosovo dala preporuke za donošenje korektivnih mjera.
Raniji postupci pred Općim sudom i Sudom
9
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 29. prosinca 2020. i upisanom pod brojem predmeta T-771/20 tužiteljice su pokrenule postupak na temelju članka 268. UFEU-a kako bi ishodile naknadu štete koju su pretrpjele zbog različitih radnji i propusta Vijeća, Komisije, ESVD-a i misije Eulex Kosovo u okviru istraga o nestanku i ubojstvu članova njihovih obitelji do kojih je došlo 1999. u Prištini.
10
U prilog svojim tužbama tužiteljice ističu, među ostalim:
–
povredu članaka 2., 3. i 8. EKLJP-a te članaka 2. i 4. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) zbog neprovedbe odgovarajućih istraga o nestanku i ubojstvu članova njihovih obitelji, osobito zbog nedostatka odgovarajućeg osoblja misije Eulex Kosovo za izvršavanje njezina izvršnog mandata, pri čemu je Komisija za razmatranje 11. studenoga 2015. utvrdila navedenu povredu u pogledu osobe KS, a 19. listopada 2016. u pogledu osobe KD;
–
povredu članka 6. stavka 1. i članka 13. EKLJP-a kao i članka 47. Povelje zbog nepostojanja odredbi kojima se predviđa besplatna pravna pomoć za tužitelje koji ispunjavaju uvjete u postupcima pred Komisijom za razmatranje, te jer je ta komisija osnovana a da joj nije dodijeljena ovlast za izvršavanje njezinih odluka i da se navedenim strankama ne pružaju pravna sredstva nakon utvrđenih povreda;
–
nepoduzimanje korektivnih mjera za potpuno ili djelomično uklanjanje povreda iz prethodno navedene prve i druge alineje, iako je voditelj misije 29. travnja 2016. obavijestio Uniju o zaključcima Komisije za razmatranje;
–
pogrešnu uporabu ili zlouporabu izvršne ovlasti Vijeća i ESVD-a, time što su 12. listopada 2017. tvrdili da je misija Eulex Kosovo učinila sve u svojoj moći kako bi istražila otmicu i vjerojatno ubojstvo supruga osobe KS te ubojstvo supruga i sina osobe KD kao i da za Komisiju za razmatranje nije predviđeno da bude sudsko tijelo;
–
pogrešnu uporabu ili zlouporabu izvršne ili javne ovlasti jer se nije osiguralo da misija Eulex Kosovo ili specijalizirani ured tužiteljstva za istragu i kazneni progon pred Posebnim sudom za ratne zločine na Kosovu provedu pravilno pravno razmatranje predmeta osobe KD, koji se odnosi na ratni zločin i koji je na prvi pogled utemeljen.
11
Osim toga, tužiteljice su od Općeg suda zatražile da donese preliminarnu odluku o tome treba li misiju Eulex Kosovo dodati kao tuženika, pri čemu su tvrdile da su povrede istaknute u prilog njihovoj tužbi obuhvaćene isključivom nadležnosti Vijeća, Komisije i ESVD-a.
12
Aktom od 18. svibnja 2021. Komisija je istaknula prigovor nedopuštenosti, pri čemu je u biti tvrdila da joj se ne mogu pripisati povrede navedene u prilog tužbi.
13
Aktima od 19. svibnja 2022. Vijeće i ESVD također su svaki zasebno istaknuli prigovor nenadležnosti i nedopuštenosti, pri čemu su istaknuli, među ostalim, nedostatak pripisivosti navodnih radnji i propusta te nepravodobnost i nepreciznost tužbe.
14
Tužiteljice su 5. lipnja 2021. podnijele zahtjev za određivanje mjere izvođenja dokaza na temelju članka 88. Poslovnika Općeg suda kako bi im se dostavio cjelokupni plan operacija misije Eulex Kosovo (u daljnjem tekstu: OPLAN) u svim njegovim verzijama od osnivanja misije 2008.
15
Vijeće i ESVD u svojim su se očitovanjima o zahtjevu za određivanje mjere izvođenja dokaza navedenom u točki 14. ovog rješenja, koja su podnesena tajništvu Općeg suda 23. lipnja 2021., usprotivili dostavi cjelokupnog OPLAN-a jer je navedeni dokument klasificiran kao „restreint UE” te su pritom naveli da se može odobriti povlašteni pristup prilogu OPLAN-u koji se odnosi na Komisiju za razmatranje.
16
Aktom od 23. srpnja 2021. tužiteljice su podnijele svoja očitovanja, u kojima su od Općeg suda zahtijevale da odbije prigovore nenadležnosti i nedopuštenosti koje su istaknuli tuženici.
17
U rješenju Općeg suda od 10. studenoga 2021., KS i KD/Vijeće i dr. (T-771/20, neobjavljeno, u daljnjem tekstu: prvotno rješenje, EU:T:2021:798), Opći sud prihvatio je prigovore nenadležnosti te je slijedom toga odbio tužbu.
18
U točkama 28. do 33. prvotnog rješenja Opći sud je u biti istaknuo da tužba proizlazi iz akata ili postupanja koji se odnose na politička ili strateška pitanja povezana s utvrđivanjem aktivnosti, prioriteta i resursa misije Eulex Kosovo kao i s odlukom o osnivanju Komisije za razmatranje u okviru te misije, koja je obuhvaćena zajedničkom vanjskom i sigurnosnom politikom Unije (u daljnjem tekstu: ZVSP). U skladu s odredbama članka 24. stavka 1. drugog podstavka posljednje rečenice UEU-a i članka 275. prvog stavka UFEU-a, Opći sud podsjetio je na to da sud Unije načelno nije nadležan za odredbe koje se odnose na ZVSP niti za akte donesene na temelju tih odredbi, pri čemu je smatrao da se iznimke od tog načela ne mogu primijeniti na okolnosti ovog slučaja.
19
Sud je u svrhu usmenog dijela postupka i donošenja odluke kojom se završava postupak spojio žalbe koje su tužiteljice i Komisija podnijele protiv prvotnog rješenja 12. siječnja 2022. odnosno 19. siječnja 2022.
20
Istodobno je Sud, kojem je tribunal du travail francophone de Bruxelles (Radni sud u Bruxellesu za postupke na francuskom jeziku, Belgija) uputio zahtjev za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, u presudi od 24. veljače 2022., Eulex Kosovo (C-283/20, EU:C:2022:126), odlučio da članak 16. stavak 5. Zajedničke akcije 2008/124, kako je izmijenjena Odlukom Vijeća 2014/349/ZVSP od 12. lipnja 2014. (SL 2014., L 174, str. 42.), u skladu s kojim je „[m]isija EULEX KOSOVO odgovorna […] za sva potraživanja i obveze koje proizlaze iz provedbe mandata koji počinje 15. lipnja 2014. uz izuzetak svih potraživanja koja se odnose na tešku povredu dužnosti šefa misije za koju on snosi odgovornost”, treba tumačiti na način da se njime precizira dan od kojega za misiju Eulex Kosovo treba smatrati da je odgovorna za svu štetu i sva potraživanja nastala ili koja će nastati iz provedbe misije koja joj je povjerena i, slijedom toga, kao da je u tom smislu od toga dana stupila u prava i obveze osoba koje su prethodno bile odgovorne za provedbu te misije, osim potraživanja koja proizlaze iz teške povrede dužnosti šefa misije za koju on snosi odgovornost (presuda od 24. veljače 2022., Eulex Kosovo, C-283/20, EU:C:2022:126, t. 41.).
21
Presudom od 10. rujna 2024., KS i dr./Vijeće i dr. (C-29/22 P i C-44/22 P, u daljnjem tekstu: presuda povodom žalbe, EU:C:2024:725), Sud je djelomično ukinuo prvotno rješenje u dijelu u kojem se Opći sud proglasio očito nenadležnim za odlučivanje o prigovorima iz točke 10. ovog rješenja.
22
Budući da je odbio žalbe u preostalom dijelu, Sud je smatrao da ne raspolaže elementima potrebnima za donošenje konačne odluke o sporu te je vratio predmet Općem sudu na ponovno suđenje kako bi se odlučilo o dopuštenosti i, po potrebi, meritumu tužbe, kao i o zahtjevu za određivanje mjere izvođenja dokaza koji su podnijele tužiteljice.
Postupak nakon vraćanja predmeta na ponovno suđenje i zahtjevi stranaka
23
Mjerom upravljanja postupkom od 18. prosinca 2024. od stranaka se zatražilo da se izjasne, među ostalim, o eventualnim zaključcima koje treba izvesti iz presude od 24. veljače 2022., Eulex Kosovo (C-283/20, EU:C:2022:126), osobito u pogledu pitanja pripisivosti navodnih povreda u okviru tužbe vraćene Općem sudu na ponovno suđenje. Komisija je na tu mjeru upravljanja postupkom odgovorila 24. siječnja 2025. Tužiteljice, Vijeće i ESVD odgovorili su na tu mjeru 27. siječnja 2025.
24
Tužiteljice od Općeg suda zahtijevaju da:
–
Vijeću, Komisiji i ESVD-u zajednički ili solidarno naloži da im nadoknadi štetu pretrpljenu zbog povreda temeljnih prava navedenih u ovoj tužbi, uključujući plaćanjem kamata po kamatnoj stopi i u trajanju koje Opći sud smatra prikladnim;
–
naloži Vijeću, Komisiji i ESVD-u snošenje troškova, uključujući troškove postupaka pokrenutih pred Komisijom za razmatranje.
25
Vijeće od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbaci tužbu zbog nenadležnosti;
–
odbaci tužbu kao nedopuštenu ili da je podredno odbije kao očito neosnovanu u odnosu na njega;
–
naloži tužiteljicama snošenje troškova.
26
Komisija od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbaci tužbu kao nedopuštenu u dijelu u kojem se odnosi na nju;
–
naloži tužiteljicama snošenje troškova.
27
ESVD od Općeg suda zahtijeva da odbaci tužbu zbog nenadležnosti i, podredno, da je proglasi nedopuštenom u dijelu u kojem se odnosi na njega.
28
U svojim očitovanjima o prigovorima nenadležnosti i nedopuštenosti tužiteljice u biti zahtijevaju da Opći sud odbije sve prigovore koje su istaknuli Vijeće, Komisija i ESVD.
Pravo
29
U skladu s člankom 126. Poslovnika, kad je Opći sud očito nenadležan za odlučivanje o nekoj tužbi ili kad je tužba očito nedopuštena ili očito pravno neosnovana, Opći sud može, na prijedlog suca izvjestitelja, u svakom trenutku odlučiti obrazloženim rješenjem, bez poduzimanja daljnjih koraka u postupku.
30
Budući da u ovom slučaju Opći sud smatra da je na temelju sadržaja spisa predmet dovoljno razjašnjen, odlučuje da će donijeti odluku će bez poduzimanja daljnjih koraka u postupku.
Opseg postupka nakon vraćanja predmeta na ponovno suđenje
31
U skladu s člankom 61. drugim stavkom Statuta Suda Europske unije, ako je žalba osnovana i ako je predmet vraćen Općem sudu na ponovno suđenje, taj je sud vezan odlukom Suda glede pravnih pitanja.
32
Nakon što Sud ukine odluku Općeg suda i vrati mu predmet na ponovno suđenje, postupak pred Općim sudom u skladu s člankom 191. Poslovnika započinje presudom Suda te Opći sud treba ponovno odlučiti o svim zahtjevima i tužbenim razlozima koje su stranke istaknule u prvostupanjskom postupku, osim, s jedne strane, onih koje su stranke povukle nakon vraćanja predmeta na ponovno suđenje i, s druge strane, onih na koje se odnose dijelovi izreke prvotne odluke koje Sud nije ukinuo i razlozi na kojima se ti dijelovi nužno temelje (vidjeti u tom smislu presude od 14. rujna 2011., Marcuccio/Komisija, T-236/02, EU:T:2011:465, t. 83. i 85. i od 25. siječnja 2023., GEA Group/Komisija, T-640/16 RENV, neobjavljenu, EU:T:2023:18, t. 50. i 52. i navedenu sudsku praksu).
33
U ovom slučaju, Sud je djelomično potvrdio prvotno rješenje u dijelu u kojem se Opći sud proglasio očito nenadležnim za odlučivanje o prigovorima koji se temelje, s jedne strane, na navodnom nepostojanju potrebnih sredstava dodijeljenih misiji Eulex Kosovo i, s druge strane, na opozivu izvršnog mandata toj misiji na temelju Odluke Vijeća (ZVSP) 2018/856 od 8. lipnja 2018. o izmjeni Zajedničke akcije 2008/124 (SL 2018., L 146, str. 5.) (točke 126. i 136. presude povodom žalbe i točka 2. izreke navedene presude).
34
Stoga više nije potrebno odlučiti o zahtjevima i tužbenim razlozima koji se odnose na prigovore navedene u točki 33. ovog rješenja.
35
Kad je riječ o ostalim prigovorima iz tužbe, koji su navedeni u točki 10. ovog rješenja, Sud je ukinuo prvotno rješenje u dijelu u kojem se Opći sud proglasio nenadležnim zbog toga što su se navedenim prigovorima dovodili u pitanje akti ili propusti obuhvaćeni političkim ili strateškim pitanjima koja se odnose na utvrđivanje i provedbu ZVSP-a (točke 120., 128., 130., 131. i 135. presude povodom žalbe).
36
Stoga prigovore nenadležnosti koje su pred Općim sudom istaknuli Vijeće i ESVD, a koji se temelje na razlogu navedenom u točki 35. ovog rješenja, treba odbiti u dijelu u kojem se odnose na prigovore navedene u točki 10. ovog rješenja.
37
Osim toga, u odgovoru na mjeru upravljanja postupkom od 18. prosinca 2024. tužiteljice su u biti navele da odredbe članka 16. stavka 5. Zajedničke akcije, kako ih se tumači u presudi od 24. veljače 2022., Eulex Kosovo (C-283/20, EU:C:2022:126), ne podrazumijevaju da je misija Eulex Kosovo jedan od tuženika u ovom predmetu. Prema njihovu mišljenju, doseg navedene presude treba biti strogo ograničen na činjenični i pravni kontekst zahtjeva za prethodnu odluku koji je u tom slučaju ispitao Sud, tako da je mogućnost te misije da bude stranka u pravnom postupku i dalje ograničena na sporove u kojima se dovode u pitanje upravna pitanja.
38
Iz odgovora tužiteljica na mjeru upravljanja postupkom od 18. prosinca 2024. proizlazi da treba smatrati da su one povukle svoj zahtjev da Opći sud donese preliminarnu odluku o tome treba li misiju Eulex Kosovo dodati kao tuženika. Stoga više nije potrebno odlučiti o tom zahtjevu, s obzirom na to da Opći sud uostalom nije nadležan donositi deklaratorne presude (vidjeti rješenje od 27. studenoga 2012., H-Holding/Parlement, T-672/11, neobjavljeno, EU:T:2012:628, t. 20. i navedenu sudsku praksu).
Uvodne napomene
39
Najprije valja podsjetiti na to da tužba za utvrđivanje izvanugovorne odgovornosti Unije treba biti formalno podnesena protiv institucije kojoj se mogu pripisati postupanja za koja tužitelj tvrdi da su uzrokovala štetu za koju traži naknadu (vidjeti u tom smislu rješenje od 17. prosinca 2021., Theodorakis i Theodoraki/Vijeće, T-495/14, neobjavljeno, EU:T:2021:941, t. 47.).
40
U tom je pogledu pitanje utvrđivanja toga koja institucija, tijelo, ured ili agencija zastupa Uniju u okviru tužbe za utvrđivanje izvanugovorne odgovornosti, koja se temelji na članku 268. UFEU-a i članku 340. drugom stavku UFEU-a, obuhvaćeno ocjenjivanjem dopuštenosti te tužbe (vidjeti u tom smislu rješenje od 2. veljače 2015., Gascogne Sack Deutschland i Gascogne/Europska unija, T-577/14, neobjavljeno, EU:T:2015:80, t. 22. i navedenu sudsku praksu).
41
Suprotno tomu, iako Vijeće, Komisija i ESVD u ovom slučaju osporavaju pripisivost propusta koje im prigovaraju tužiteljice jer nisu imali obvezu djelovanja, valja utvrditi da je takva argumentacija povezana s pitanjem koje je obuhvaćeno zakonitošću postupanja tih institucija i tog tijela Unije te se stoga odnosi na ocjenu merituma tužbe za naknadu štete, a ne na njezinu dopuštenost (vidjeti u tom smislu presude od 8. ožujka 2023., Sánchez-Gavito León/Vijeće i Komisija, T-100/21, neobjavljenu, EU:T:2023:109, t. 83. i 84. i od 23. svibnja 2019., Steinhoff i dr./ESB, T-107/17, EU:T:2019:353, t. 61. do 63.).
Prvi prigovor
42
U okviru prvog prigovora tužiteljice tvrde da neprovedba odgovarajućih istraga o nestanku njihovih bliskih osoba, koja proizlazi iz nedostatka odgovarajućeg osoblja misije Eulex Kosovo, predstavlja povredu članaka 2., 3. i 8. EKLJP-a te članaka 2. i 4. Povelje koju je navedena misija počinila prilikom izvršavanja svojeg izvršnog mandata, a za koju odgovornost zajednički ili solidarno trebaju snositi Vijeće, Komisija i ESVD.
43
Usto, prema mišljenju tužiteljica, navodna povreda proizlazi i iz propusta koji se mogu pripisati Vijeću, Komisiji i ESVD-u jer nisu osigurali da misija Eulex Kosovo raspolaže odgovarajućim osobljem za izvršavanje svojeg mandata u skladu s člancima 2. i 3. EKLJP-a.
44
Vijeće, Komisija i ESVD tvrde, među ostalim, da im se navodne povrede ne mogu pripisati i da stoga tužbu treba odbaciti kao nedopuštenu.
45
U tom pogledu, s jedne strane, valja podsjetiti na to da članak 16. stavak 5. Zajedničke akcije, kako je izmijenjena Odlukom 2014/349, treba tumačiti na način da se njime od 15. lipnja 2014. na misiju Eulex Kosovo u načelu prenosi odgovornost za sva potraživanja i obveze, već nastale ili koje trebaju nastati, na temelju izvršavanja njezina mandata i, slijedom toga, da njime od istoga dana navedena misija stupa u prava i obveze osoba koje su prethodno bile odgovorne za izvršavanje njezina mandata, i to uključujući u sudske postupke koji su u tijeku (vidjeti u tom smislu presudu od 24. veljače 2022., Eulex Kosovo, C-283/20, EU:C:2022:126, t. 46.).
46
S druge strane, kad je riječ o navodnom nedostatku odgovarajućeg osoblja, Sud je odlučio da sposobnost misije Eulex Kosovo da zaposli osoblje predstavlja element njezina svakodnevnog upravljanja u okviru izvršavanja njezina mandata. Stoga je na toj misiji da u okviru sredstava koja su joj stavljena na raspolaganje osigura da osoblje koje zapošljava bude odgovarajuće (vidjeti u tom smislu presudu povodom žalbe, t. 127.).
47
Iz toga slijedi da navodni nedostatak odgovarajućeg osoblja proizlazi iz povreda počinjenih u okviru svakodnevnog upravljanja misijom Eulex Kosovo, za čije je štetne posljedice, pod pretpostavkom da su utvrđene, isključivo odgovorna ta misija na temelju izvršavanja svojeg izvršnog mandata.
48
Stoga, s obzirom na to da se tužiteljice pozivaju na povrede u upravljanju ljudskim resursima misije Eulex Kosovo koje je počinila ta misija, protiv koje ova tužba ipak nije podnesena, prvi prigovor sadržava pogrešku u određivanju tuženika i treba ga odbaciti kao očito nedopušten (vidjeti u tom smislu rješenje od 17. prosinca 2021., Theodorakis i Theodoraki/Vijeće, T-495/14, neobjavljeno, EU:T:2021:941, t. 61.).
49
U preostalom dijelu, kao što to proizlazi iz točke 127. presude povodom žalbe, misija Eulex Kosovo dužna je osigurati, u okviru sredstava koja su joj stavljena na raspolaganje, da osoblje koje zapošljava bude odgovarajuće. Slijedom toga, u dijelu u kojem se Vijeću, Komisiji i ESVD-u prigovara da to nisu osigurali, prvi prigovor treba odbiti kao očito pravno neosnovan zbog nedostatka pripisivosti istaknutih propusta.
50
Usto, prema ustaljenoj sudskoj praksi, još valja podsjetiti na to da u sažetom prikazu tužbenih razloga, koji treba navesti u svakoj tužbi u smislu članka 21. Statuta Suda Europske unije, koji se na Opći sud primjenjuje na temelju članka 53. prvog stavka tog statuta i članka 76. točke (d) Poslovnika, treba izričito navesti u čemu se sastoji tužbeni razlog na kojem se temelji tužba. Stoga je, kako bi tužba pred Općim sudom bila dopuštena, osobito nužno da bitni činjenični i pravni elementi na kojima se ona temelji, makar i sažeto, ali suvislo i razumljivo, proizlaze iz samog njezina teksta. Iako jest točno da se njezin tekst može u određenim točkama poduprijeti i nadopuniti upućivanjem na određene dijelove akata koji su joj priloženi, općenito upućivanje na druge tekstove, pa makar i bili priloženi tužbi, ne može nadoknaditi nepostojanje nužnih elemenata pravne argumentacije koje, na temelju tih odredaba, tužba mora sadržavati (vidjeti presudu od 13. veljače 2025., Komisija i dr./Carpatair, C-244/23 P do C-246/23 P, EU:C:2025:87, t. 76. i navedenu sudsku praksu).
51
Ako tužba ne ispunjava zahtjeve predviđene člankom 76. točkom (d) Poslovnika koji se odnose na prikaz tužbenih razloga, Opći sud može osnovano proglasiti tužbu očito nedopuštenom (vidjeti u tom smislu rješenje od 6. lipnja 2024., Lucaccioni/Komisija, T-516/23, neobjavljeno, EU:T:2024:386, t. 19. i navedenu sudsku praksu).
52
S obzirom na prethodno navedeno, valja istaknuti da tužba ne sadržava nikakvu argumentaciju kojom bi se moglo potkrijepiti postojanje navodne obveze koju Vijeće, Komisija i ESVD imaju na temelju članaka 2., 3. i 8. EKLJP-a, članaka 2. i 4. Povelje ili bilo kojeg drugog načela ili odredbe prava Unije, a koja uključuje osiguravanje svakodnevnog upravljanja misijom Eulex Kosovo tako da ona zapošljava odgovarajuće osoblje.
53
Stoga prvi prigovor u svakom slučaju treba odbaciti kao očito nedopušten.
Drugi prigovor
54
U okviru drugog prigovora tužiteljice tvrde da se odredbama članka 6. stavka 1. i članka 13. EKLJP-a te članka 47. Povelje zahtijeva, s jedne strane, da stranke koje ispunjavaju uvjete u postupcima koji se vode pred Komisijom za razmatranje mogu ostvariti pravo na besplatnu pravnu pomoć i, s druge strane, da se tim odredbama protivi to da se navedena komisija može osnovati i održavati a da joj se ne dodijeli ovlast da osigura izvršavanje svojih odluka i da se predmetnim strankama ne pružaju pravna sredstva nakon povreda koje utvrdi.
55
Vijeće i ESVD ističu nedopuštenost tog drugog prigovora zbog navodnog nedostatka jasnoće i preciznosti tužbe u pogledu prirode istaknutih nezakonitosti. Usto, Vijeće, Komisija i ESVD ne preuzimaju odgovornost za navodne povrede.
56
U tom pogledu valja istaknuti da su tužiteljice u točkama 54. i 58. tužbe tvrdile da su Vijeće, Komisija i ESVD, osnivanjem i održavanjem Komisije za razmatranje a da joj nisu omogućili da dodijeli pravo na besplatnu pravnu pomoć, da joj nisu dodijelili ovlast za izvršavanje njezinih odluka i da se zainteresiranim strankama ne pružaju pravna sredstva nakon povreda koje utvrdi ta komisija, zajedno ili solidarno počinili dovoljno ozbiljne povrede prava Unije, protivno članku 6. stavku 1. i članku 13. EKLJP-a te članku 47. Povelje.
57
S obzirom na tvrdnje navedene u točki 56. ovog rješenja, valja odbiti argumente o postojanju zapreke vođenju postupka koje su istaknuli Vijeće i ESVD jer iz njih dovoljno jasno proizlazi da tužiteljice prigovaraju Vijeću, Komisiji i ESVD-u da su osnovali Komisiju za razmatranje a da joj nisu dodijelili dostatne ovlasti s obzirom na zahtjeve djelotvornog pravnog lijeka i poštenog suđenja jer su zaključci te komisije slični običnim preporukama i nisu obvezujući ili izvršivi, te da nisu predvidjeli odgovarajuća postupovna jamstva, kao što je mogućnost ostvarivanja prava na besplatnu pravnu pomoć ili pravno sredstvo kojim se zainteresiranim osobama omogućuje da istaknu povrede koje je utvrdila navedena komisija.
58
Kad je riječ o meritumu tvrdnji navedenih u točki 56. ovog rješenja, valja podsjetiti na to da se poštovanje zahtjeva djelotvornog pravnog lijeka i poštenog suđenja utvrđenih u članku 47. Povelje i članku 6. stavku 1. EKLJP-a u načelu ocjenjuje sveobuhvatno, s obzirom na sva dostupna pravna sredstva, a osobito na pravna sredstva dostupna zainteresiranim osobama. Kad je riječ o pravu na djelotvoran pravni lijek iz članka 13. EKLJP-a, jamstva koja iz njega proizlaze već su obuhvaćena strožim zahtjevima iz članka 6. stavka 1. te konvencije (vidjeti u tom smislu presudu od 9. ožujka 2023., Intermarché Casino Achats/Komisija, C-693/20 P, EU:C:2023:172, t. 40. do 49. i navedenu sudsku praksu).
59
Stoga, čak i pod pretpostavkom da načini podnošenja tužbe Komisiji za razmatranje sami po sebi ne ispunjavaju zahtjeve djelotvornog pravnog lijeka i poštenog suđenja, ta okolnost ne može dovesti do toga da Opći sud prihvati drugi prigovor, s obzirom na to da tužbe pred sudom Unije predstavljaju pravno sredstvo koje je tužiteljicama dostupno nakon povreda koje utvrdi navedena komisija i kojim im se pružaju sva jamstva predviđena odredbama na koje se pozivaju u okviru drugog prigovora, među ostalim mogućnost ostvarivanja prava na besplatnu pravnu pomoć i mogućnost ishođenja pravomoćne izvršive presude.
60
Iz toga slijedi da drugi prigovor treba odbiti kao očito pravno neosnovan.
Treći prigovor
61
Treći prigovor temelji se na trajnom nepostojanju korektivnih mjera kojima se mogu ukloniti povrede navedene u okviru prvih dvaju prigovora, što je dovelo do dovoljno ozbiljne povrede prava Unije.
62
U tom pogledu, tužiteljice tvrde da dokazi koje su podnijele potkrepljuju tezu prema kojoj istaknute povrede proizlaze iz nepostojanja prioriteta ili nedostatka odgovarajućih sredstava i osoblja za ispunjavanje pravnih obveza Unije, a ne iz nepravilnog funkcioniranja misije Eulex Kosovo u pojedinim slučajevima.
63
Prema mišljenju tužiteljica, tvrdnja navedena u točki 62. ovog rješenja potvrđena je u dopisu voditelja misije Eulex Kosovo od 29. travnja 2016. upućenom Komisiji za razmatranje, u skladu s kojim navedena misija nije nadležna za provedbu preporuka te komisije. Iz toga proizlazi da nesposobnost Komisije za razmatranje da potakne tu misiju na izvršavanje njezina izvršnog mandata u skladu s pravnim zahtjevima proizlazi iz ustrajnog odbijanja Vijeća da navedenoj komisiji dodijeli ovlasti i sredstva koji bi joj omogućili da osigura provedbu svojih preporuka i da zainteresiranim osobama pruži pravno sredstvo nakon povreda koje utvrdi.
64
Prema mišljenju tužiteljica, institucije Unije trebale su najkasnije od 29. travnja 2016. poduzeti odgovarajuće korektivne mjere kako bi se zajamčilo da misija Eulex Kosovo raspolaže dostatnim sredstvima za provođenje istraga u skladu s člankom 2. EKLJP-a, za okončanje postupanja protivnog članku 3. te konvencije kojem su bile izložene i za nadoknadu štetu zbog povrede njihovih temeljnih prava koju je utvrdila Komisija za razmatranje. Predmetne korektivne mjere trebale su uključivati, među ostalim, izmjenu Zajedničke akcije i zakonske osnove Komisije za razmatranje.
65
U svojem odgovoru na mjeru upravljanja postupkom od 18. prosinca 2024. tužiteljice su pojasnile da se povrede navedene u okviru trećeg prigovora mogu pripisati Vijeću, Komisiji i ESVD-u s obzirom na zapovjedni lanac utvrđen u Zajedničkoj akciji jer su ta tijela posredstvom zapovjednika civilne operacije imala ovlast davanja uputa voditelju misije.
66
Komisija, Vijeće i ESVD osporavaju pripisivost navedenih propusta. Vijeće i ESVD usto se pozivaju na nepreciznost trećeg prigovora i ističu da ne postoji nijedna pravna argumentacija kojom bi se mogla opravdati njihova obveza djelovanja u pogledu preporuka koje je sastavila Komisija za razmatranje.
67
Kad je riječ o potonjem pitanju, Vijeće ističe i da se njegovo sudjelovanje u operacijama za upravljanje krizama odvija s gledišta političkog nadzora i strateškog usmjeravanja, pri čemu ono ne može biti uključeno u svakodnevno upravljanje zadaćama koje su misijama Unije povjerene na taktičkoj razini na operativnom području.
68
S obzirom na argumente stranaka, treći prigovor može se podijeliti na tri dijela.
Prvi dio, koji se temelji na nedostatku odgovarajućih sredstava i osoblja misije Eulex Kosovo
69
U okviru prvog dijela trećeg prigovora tužiteljice tvrde da nepostojanje mjera kojima bi se mogle ukloniti povrede koje je utvrdila Komisija za razmatranje proizlazi iz ustrajnog odbijanja Vijeća, Komisije i ESVD-a da misiji Eulex Kosovo stave na raspolaganje odgovarajuća sredstva i osoblje.
70
U tom pogledu, s jedne strane, u skladu s ocjenama iz točke 126. presude povodom žalbe, valja podsjetiti na to da Opći sud nije nadležan odlučiti o tužbi za utvrđivanje odgovornosti kojom se nastoji ishoditi naknada štete prouzročene navodnom nedostatnosti sredstava dodijeljenih misiji Eulex Kosovo jer su odluke donesene u tom području izravno povezane s političkim ili strateškim odlukama u okviru ZVSP‑a.
71
Stoga, u skladu s onim što proizlazi iz točaka 33. i 34. ovog rješenja, nije potrebno odlučiti o prigovoru koji se temelji na navodnoj nedostatnosti sredstava dodijeljenih misiji Eulex Kosovo.
72
S druge strane, kad je riječ o navodnom nedostatku odgovarajućeg osoblja misije Eulex Kosovo, u skladu s analizom prvog prigovora iz točaka 45. do 49. ovog rješenja, valja podsjetiti na to da se navodne povrede počinjene prilikom svakodnevnog upravljanja tom misijom ne mogu pripisati Vijeću, Komisiji i ESVD-u jer proizlaze iz izvršavanja izvršnog mandata te misije i na temelju toga za nju nastaje isključiva odgovornost, u skladu s odredbama članka 16. stavka 5. Zajedničke akcije, kako je izmijenjena Odlukom 2014/349.
73
Iz toga slijedi da prvi dio trećeg prigovora treba djelomično odbaciti kao očito nedopušten zbog pogreške počinjene prilikom određivanja tuženika, a u preostalom dijelu odbiti kao očito pravno neosnovan jer se navodne povrede ne mogu pripisati Vijeću, Komisiji i ESVD-u.
Drugi dio trećeg prigovora, koji se temelji na ovlasti davanja uputa koju imaju Vijeće, Komisija i ESVD
74
U okviru drugog dijela trećeg prigovora tužiteljice tvrde da Vijeće, Komisija i ESVD nisu okončali povrede koje je utvrdila Komisija za razmatranje, a koje su povezane s istragama o nestanku njihovih bliskih osoba jer nisu iskoristili ovlast davanja uputa koju imaju u pogledu misije Eulex Kosovo.
75
Kad je riječ o potonjem pitanju, u skladu s ocjenama iz točaka 132. i 133. presude povodom žalbe, valja istaknuti da se tvrdnjama koje se temelje na nepostojanju korektivnih mjera kojima se mogu ispraviti povrede koje je utvrdila Komisija za razmatranje i pravilnog pravnog ispitivanja predmeta osobe KD dovodi u pitanje navodno nedonošenje pojedinačnih mjera povezanih s posebnim situacijama tužiteljica.
76
Međutim, s obzirom na odredbe Zajedničke akcije i osobito njezine članke 7., 8., 11. i 12., valja utvrditi da donošenje takvih pojedinačnih mjera nije obuhvaćeno provedbom političkog nadzora i strateškog usmjeravanja za koje su Vijeće, Komisija i ESVD zaduženi posredstvom Političkog i sigurnosnog odbora (PSO) i zapovjednika civilne operacije misije, osobito s obzirom na to da se ovlast davanja uputa koja je dodijeljena tom zapovjedniku izvršava na strateškoj razini, a ne u operativnom području obuhvaćenom aktivnostima voditelja misije.
77
Kad je riječ o potonjem pitanju, iz članka 2., u vezi s člankom 3. Zajedničke akcije, te osobito članka 3. točaka (d) i (i), u verziji koja je prethodila Odluci 2018/856, jasno proizlazi da se donošenje pojedinačnih mjera kojima se mogu ukloniti povrede temeljnih prava koje je utvrdila Komisija za razmatranje ne može odvojiti od izvršavanja mandata misije Eulex Kosovo jer je taj mandat uključivao, s jedne strane, osiguravanje odgovarajuće istrage, kaznenog progona, odluka i sankcija u slučajevima koji se odnose na ratne zločine i druga teška kaznena djela te, s druge strane, osiguravanje da se u aktivnostima te misije poštuju međunarodni standardi u području ljudskih prava.
78
Isti je zaključak neminovan s obzirom na sadržaj odredbi članaka 2. i 3. Zajedničke akcije i osobito članka 3. točaka (a) i (e) te zajedničke akcije, u verziji koja proizlazi iz Odluke 2018/856, u skladu s kojima misija Eulex Kosovo, s jedne strane, nastavlja pratiti odabrane slučajeve i suđenja u kosovskim institucijama građanskog i kaznenog pravosuđa, u bliskoj koordinaciji s drugim akterima Unije, i osigurava praćenje relevantnih sastanaka u okviru regionalne suradnje o slučajevima koji se odnose na ratne zločine te, s druge strane, osigurava da se u svim njezinim aktivnostima poštuju međunarodni standardi u području ljudskih prava.
79
S obzirom na sve odredbe Zajedničke akcije navedene u točkama 76. do 78. ovog rješenja, valja odbiti argumentaciju tužiteljica koja se temelji na dopisu voditelja misije Eulex Kosovo od 29. travnja 2016., prema kojem ta misija nije nadležna za provedbu preporuka Komisije za razmatranje.
80
Taj je zaključak potkrijepljen odlukom Komisije za razmatranje od 19. listopada 2016., donesenom kao odgovor na dopis od 29. travnja 2016. naveden u točki 79. ovog rješenja, iz koje izričito proizlazi da je za provedbu njezinih preporuka u potpunosti i isključivo zadužen voditelj misije Eulex Kosovo, a ne druga tijela ili institucije Unije.
81
S obzirom na prethodno navedeno, valja smatrati da se propustima navedenima u okviru drugog dijela trećeg prigovora dovodi u pitanje izvršavanje izvršnog mandata misije Eulex Kosovo i da je za njih u tom smislu isključivo odgovorna ta misija, tako da ih se ne može pripisati Vijeću, Komisiji i ESVD-u.
82
Stoga drugi dio trećeg prigovora treba odbiti kao očito pravno neosnovan.
Treći dio trećeg prigovora, koji se temelji na nepostojanju dostatnih ovlasti Komisije za razmatranje
83
U okviru trećeg dijela trećeg prigovora tužiteljice prigovaraju Vijeću, Komisiji i ESVD-u da ustrajno odbijaju dodijeliti Komisiji za razmatranje dostatne ovlasti i sredstva jer navedena komisija ne može osigurati izvršavanje svojih odluka i jer se zainteresiranim strankama ne pružaju nikakva pravna sredstva nakon utvrđenih povreda.
84
U tom pogledu valja istaknuti da tužiteljice ne iznose nikakvu argumentaciju kojom bi se mogao potkrijepiti treći dio trećeg prigovora kad je riječ o navodnoj nedostatnosti ovlasti ili postupovnih sredstava dodijeljenih Komisiji za razmatranje.
85
Tužiteljice u tom pogledu samo ističu, s jedne strane, u točki 54. podtočki ii. i točki 58. tužbe, da su Vijeće, Komisija i ESVD povrijedili članak 6. stavak 1. i članak 13. EKLJP-a kao i članak 47. Povelje time što su osnovali i održavali Komisiju za razmatranje a da joj pritom nisu dodijelili ovlast za dodjelu besplatne pravne pomoći ni ovlast za izvršavanje vlastitih odluka ili pružanje pravnog sredstva nakon utvrđenih povreda te, s druge strane, u točki 59. tužbe, da su dovoljno ozbiljno povrijedili pravo Unije jer nisu donijeli korektivne mjere nakon zaključaka Komisije za razmatranje.
86
Stoga, zbog razloga koji su već navedeni u okviru drugog prigovora, u točkama 58. i 59. ovog rješenja, treći dio trećeg prigovora treba odbiti kao očito pravno neosnovan.
Četvrti prigovor
87
Četvrti prigovor temelji se na pogrešnoj uporabi ili zlouporabi izvršne ovlasti Vijeća i ESVD-a jer su tvrdili, s jedne strane, da je misija Eulex Kosovo učinila sve u svojoj moći kako bi istražila slučajeve koji se odnose na nestanak bliskih osoba tužiteljica (u daljnjem tekstu: prva sporna tvrdnja) i, s druge strane, da za Komisiju za razmatranje nije predviđeno da postane sudsko tijelo (u daljnjem tekstu: druga sporna tvrdnja).
88
Predmetne tvrdnje proizlaze iz dopisa Vijeća i ESVD-a od 12. listopada 2017., poslanih kao odgovor na dopise tužiteljica od 3. listopada, 3. studenoga i 5. prosinca 2016., kojima su one zatražile od institucija Unije, među ostalim, da osiguraju da se u pogledu slučajeva koji se odnose na nestanak njihovih bliskih osoba provedu odgovarajuće istrage te da ojačaju ovlasti Komisije za razmatranje.
89
U tom kontekstu, tužiteljice tvrde da sporne tvrdnje odražavaju odbijanje njihova zahtjeva za naknadu štete te da predstavljaju pogrešnu uporabu ili zlouporabu izvršne ovlasti.
90
Vijeće odgovara da je odgovor iz njegova dopisa od 12. listopada 2017. činjenične prirode i da ne može biti sporan te tvrdi da tužiteljice nisu dokazale koja bi mu se vrsta povrede ili odgovornosti mogla pripisati u pogledu sadržaja navedenog dopisa.
91
ESVD tvrdi da se u tužbi ne objašnjava kako njegov dopis od 12. listopada 2017. dovodi do izvanugovorne odgovornosti Unije i da općenito ne sadržava objašnjenje o pravnoj snazi akata Komisije za razmatranje ili načinu na koji su ti akti obvezujući za institucije i tijelo o kojima je riječ u ovom predmetu.
92
Vijeće i ESVD iz toga zaključuju da prigovor treba odbaciti kao nedopušten.
93
U skladu s ocjenama iz točaka 132. i 133. presude povodom žalbe, najprije valja istaknuti da se prva sporna tvrdnja odnosi na navodno nedonošenje pojedinačnih mjera povezanih s posebnim situacijama tužiteljica, jednako kao i tvrdnje istaknute u okviru drugog dijela trećeg prigovora, koje se temelje na nepostojanju korektivnih mjera kojima se mogu ukloniti povrede temeljnih prava koje je utvrdila Komisija za razmatranje.
94
Kad je riječ o drugoj spornoj tvrdnji, Sud je u točki 134. presude povodom žalbe odlučio da je ona akt koji nije obvezujući.
95
Četvrti prigovor valja ispitati upravo s obzirom na te ocjene Suda.
96
Na prvom mjestu, uzimajući u obzir, među ostalim, predmet dopisa Vijeća i ESVD-a od 12. listopada 2017., kao što to proizlazi iz prvog odlomka navedenih dopisa, važno je utvrditi da tužiteljice ne iznose nijedan argument kojim bi se moglo dokazati da se sporne tvrdnje mogu tumačiti na način da odražavaju odbijanje njihova zahtjeva za naknadu štete, čak i pod pretpostavkom da se takav zahtjev, koji je konkretno upućen toj instituciji i tom tijelu, može izvesti iz ranijih pismena tužiteljica i osobito iz njihova dopisa od 3. listopada 2016., što one također nisu pokušale obrazloženo dokazati.
97
Stoga četvrti prigovor nije precizan i treba ga odbaciti kao nedopušten u dijelu u kojem se odnosi na odbijanje navodnog zahtjeva za naknadu štete koji su podnijele tužiteljice.
98
Na drugom mjestu, kad je riječ o prvoj spornoj tvrdnji, važno je istaknuti da pismena tužiteljica ne sadržavaju nikakvu argumentaciju kojom bi se mogle potkrijepiti optužbe o pogrešnoj uporabi ili zlouporabi ovlasti iznesene protiv Vijeća i ESVD-a.
99
Konkretno, ne pojašnjava se na kojoj su osnovi Vijeće i ESVD, s obzirom na nadležnosti predviđene Ugovorima i odredbama Zajedničke akcije, obvezni djelovati u svrhu donošenja pojedinačnih istražnih mjera povezanih s posebnim situacijama tužiteljica, dok Vijeće u tom pogledu tvrdi da je njegovo sudjelovanje u operacijama za upravljanje krizama i dalje ograničeno na provedbu političkog nadzora i strateškog usmjeravanja misije Eulex Kosovo, u skladu s člankom 38. drugim stavkom UEU-a.
100
Kad je riječ o potonjem pitanju, valja utvrditi da se nepreciznost tužbe ne može nadoknaditi očitovanjima tužiteljica iz njihova odgovora na mjeru upravljanja postupkom od 18. prosinca 2024., koja se odnose na ovlast davanja uputa dodijeljenu Vijeću i ESVD-u u okviru zapovjednog lanca misije Eulex Kosovo.
101
Naime, čak i pod pretpostavkom da strateško zapovjedništvo zapovjednika civilne operacije može dovesti do toga da on daje upute misiji u svrhu donošenja pojedinačnih mjera povezanih s posebnim situacijama, tužiteljice ne navode na temelju čega bi Vijeće i ESVD bili obvezni djelovati u tom pogledu u okviru političkog nadzora i strateškog usmjeravanja za koje su zaduženi posredstvom PSO-a i zapovjednika civilne operacije misije.
102
S obzirom na prethodno navedeno, valja smatrati da četvrti prigovor nije potkrijepljen i da ga treba odbaciti kao očito nedopušten u dijelu u kojem se temelji na prvoj spornoj tvrdnji.
103
U svakom slučaju, čak i pod pretpostavkom da prvu spornu tvrdnju ne treba smatrati činjeničnom ocjenom koja nema samostalan pravni doseg, kao što to ističe Vijeće, nego kao zauzimanje stajališta radi donošenja odluke, koje odražava odbijanje Vijeća i ESVD-a da djeluju u svrhu donošenja pojedinačnih mjera povezanih s posebnim situacijama tužiteljica, kako su navedene u točki 133. presude povodom žalbe, valja utvrditi da takvo djelovanje nije povezano s ovlastima koje su ta institucija i to tijelo izvršavali u odnosu na misiju Eulex Kosovo.
104
Naime, kao što to već u biti proizlazi iz točaka 76. do 81. ovog rješenja, donošenje takvih pojedinačnih mjera nije obuhvaćeno provedbom političkog nadzora i strateškog usmjeravanja za koje su Vijeće i ESVD zaduženi posredstvom PSO-a i zapovjednika civilne operacije.
105
Iz toga slijedi da se navodna stajališta Vijeća i ESVD-a ne mogu smatrati nezakonitima u dijelu u kojem odražavaju odbijanje da se djeluje u svrhu donošenja pojedinačnih mjera povezanih s posebnim situacijama tužiteljica.
106
Stoga prigovor koji se odnosi na prvu spornu tvrdnju u svakom slučaju treba odbiti kao očito pravno neosnovan.
107
Na trećem mjestu, kad je riječ o drugoj spornoj tvrdnji, valja istaknuti da njezina priroda neobvezujućeg akta na prvi pogled ne isključuje to da ona može dovesti do nastanka izvanugovorne odgovornosti Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 9. veljače 2022., QI i dr./Komisija i ESB, T-868/16, EU:T:2022:58, t. 71. i navedenu sudsku praksu).
108
Međutim, čak i pod pretpostavkom da tvrdnja o kojoj je riječ odražava odbijanje da se Komisiji za razmatranje dodijeli status sudskog tijela, valja utvrditi da tužiteljice ni na koji način nisu potkrijepile postojanje obveze koju Vijeće i ESVD imaju u tom pogledu, a koja uključuje to da se u fazi predsudskih postupaka i prije tužbi podnesenih sudu Unije uspostave sva jamstva koja proizlaze iz prava na djelotvoran pravni lijek i na pošteno suđenje.
109
Stoga četvrti prigovor treba odbiti kao očito nedopušten u dijelu u kojem se odnosi na drugu spornu tvrdnju i, u svakom slučaju, odbiti kao očito pravno neosnovan zbog razloga koji su već navedeni u točkama 58. i 59. ovog rješenja.
Peti prigovor
110
U okviru petog prigovora Vijeću, Komisiji i ESVD-u prigovara se zbog pogrešne uporabe ili zlouporabe ovlasti jer nisu osigurali da misija Eulex Kosovo ili specijalizirani ured tužiteljstva za istragu i kazneni progon pred Posebnim sudom za ratne zločine na Kosovu provedu ozbiljno pravno razmatranje predmeta osobe KD, koji se odnosi na ratni zločin i koji je na prvi pogled utemeljen.
111
U tom je pogledu dovoljno utvrditi da peti prigovor u biti odgovara tvrdnjama istaknutima u okviru drugog dijela trećeg prigovora te je stoga povezan s prvom spornom tvrdnjom, kako je navedena u četvrtom prigovoru.
112
Stoga, zbog razloga koji su već navedeni u točkama 76. do 81. i 103. do 106. ovog rješenja, peti prigovor treba odbiti kao očito pravno neosnovan.
113
Osim toga, valja istaknuti da peti prigovor nije popraćen nikakvom argumentacijom koja bi Općem sudu omogućila da ocijeni postojanje obveze koju Vijeće, Komisija i ESVD imaju u području praćenja posebnih istraga u okviru mandata misije Eulex Kosovo.
114
Stoga peti prigovor u svakom slučaju treba odbaciti kao očito nedopušten, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točkama 50. i 51. ovog rješenja.
115
S obzirom na sva prethodno navedena razmatranja, ovu tužbu treba odbaciti kao djelomično očito nedopuštenu i odbiti kao djelomično očito neosnovanu a da pritom nije potrebno odlučiti o prigovorima nepravodobnosti koje su istaknuli Vijeće i ESVD niti o zahtjevu za mjeru izvođenja dokaza koji su podnijele tužiteljice.
Troškovi
116
U skladu s člankom 195. Poslovnika, u odluci donesenoj nakon ukidanja i vraćanja predmeta na ponovno suđenje, Opći sud odlučuje, s jedne strane, o troškovima postupka pred Općim sudom i, s druge strane, o troškovima žalbenog postupka pred Sudom.
117
Budući da je Sud u presudi povodom žalbe djelomično ukinuo prvotno rješenje, vratio predmet Općem sudu na ponovno suđenje i odredio da će se o troškovima odlučiti naknadno, na Općem sudu je da u ovom rješenju odluči o svim troškovima postupaka pokrenutih pred njim, uključujući prvotni postupak, kao i o troškovima žalbenog postupka u predmetima C-29/22 P i C-44/22 P.
118
U skladu s člankom 134. stavkom 3. Poslovnika, ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima, svaka stranka u načelu snosi vlastite troškove.
119
Međutim, na temelju članka 135. stavka 1. Poslovnika, kad to zahtijeva pravičnost, Opći sud može odlučiti da stranka koja ne uspije u postupku, osim vlastitih troškova, snosi samo dio troškova druge stranke ili da ih ne snosi uopće.
120
Naposljetku, u skladu s člankom 138. stavkom 1. Poslovnika, države članice koje su intervenirale u postupak snose vlastite troškove.
121
U ovom slučaju, s obzirom na to da tužiteljice, Vijeće i ESVD djelomično nisu uspjeli u svojim zahtjevima pred Općim sudom, uključujući u prvotnom postupku, kao i u žalbenom postupku u predmetima C-29/22 P i C-44/22 P, valja odlučiti da će svaka od tih stranaka snositi vlastite troškove svih postupaka pred Općim sudom i Sudom a da pritom nije potrebno odlučiti o troškovima tužiteljica u postupcima pred Komisijom za razmatranje.
122
Osim toga, valja uzeti u obzir posebne okolnosti ovog slučaja, osobito pojašnjenja pružena u presudi od 24. veljače 2022., Eulex Kosovo (C-283/20, EU:C:2022:126), donesenoj nakon podnošenja ove tužbe, i osloboditi tužiteljice od snošenja troškova Komisije u svim postupcima pred Općim sudom i Sudom.
123
U skladu s člankom 138. stavkom 1. Poslovnika, Kraljevina Belgija, Češka Republika, Francuska Republika, Veliko Vojvodstvo Luksemburg, Kraljevina Nizozemska, Republika Austrija, Rumunjska, Republika Finska i Kraljevina Švedska snosit će svatko vlastite troškove postupaka pred Općim sudom i Sudom.
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (šesto vijeće)
rješava:
1.
Tužba se odbija.
2.
KS, KD, Vijeće Europske unije, Europska komisija, Europska služba za vanjsko djelovanje (ESVD), Kraljevina Belgija, Češka Republika, Francuska Republika, Veliko Vojvodstvo Luksemburg, Kraljevina Nizozemska, Republika Austrija, Rumunjska, Republika Finska i Kraljevina Švedska snosit će svatko vlastite troškove postupaka pred Općim sudom i Sudom.
U Luxembourgu 25. rujna 2025.
Tajnik
V. Di Bucci
Predsjednica
M. J. Costeira
(
*1
)	Jezik postupka: engleski