RJEŠENJE SUDA (šesto vijeće)
19. studenoga 2019.(*)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Sudska nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima – Članak 7. točka 1. podtočka (a) – Posebna nadležnost u stvarima povezanim s ugovorom – Pojam ‚stvari povezane s ugovorom’ – Novčane obveze koje se nacionalnim zakonom nameću suvlasnicima nekretnine – Sudski postupak radi ispunjenja tih obveza”
U predmetu C-200/19,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Trgovački sud u Zagrebu (Hrvatska), odlukom od 27. veljače 2019., koju je Sud zaprimio 1. ožujka 2019., u postupku
INA-Industrija nafte d. d.,
Croatia osiguranje d. d.,
Republika Hrvatska,
Croatia Airlines d. d.,
Grad Zagreb,
Hrvatska elektroprivreda d. d.,
Hrvatske šume d. o. o.,
Kapital d. o. o. u stečaju,
Petrokemija d. d.,
Đuro Đaković Holding d. d.,
Energoinvest d. d.,
Telenerg d. o. o.,
Energocontrol d. o. o.,
Udruga poslodavaca u zdravstvu,
Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje,
Zagrepčanka-poslovni objekti d. d.,
Brodogradilište Viktor Lenac d. d.,
Inovine d. d.,
Marat inženjering d. o. o.,
Goya –
company d. o. o.,
Metropolis plan d. o. o.,
Dalekovod d. d.,
Infraterra d. o. o.,
Citat d. o. o.,
Starosta d. o. o.,
Metalka metalcom d. o. o.,
I. Š.,
B. C.,
Z. N.,
D. G.,
M. R.,
A. T.
protiv
Ljubljanske banke d. d.,
SUD (šesto vijeće),
u sastavu: M. Safjan, predsjednik vijeća, R. Silva de Lapuerta (izvjestiteljica), potpredsjednica Suda, i C. Toader, sutkinja,
nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
tajnik: A. Calot Escobar,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči obrazloženim rješenjem, sukladno članku 99. Poslovnika Suda,
donosi sljedeće
Rješenje
1        Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 7. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289. i ispravci SL 2014., L 160, str. 40. i SL 2016., L 202, str. 57.).
2        Zahtjev je upućen u okviru spora između društva INA-Industrija nafte d. d. i dr. i Ljubljanske banke d. d. u vezi s neispunjenjem novčanih obveza potonje kao suvlasnika nekretnine.
Pravni okvir
Pravo Unije
3        U skladu s člankom 5. točkom 5. Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2001., L 12, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.), osoba s domicilom u državi članici može u drugoj državi članici biti tužena ako je riječ o sporu nastalom zbog djelovanja podružnice, agencije [predstavništva] ili druge poslovne jedinice, pred sudom u mjestu u kojemu se nalazi podružnica, agencija [predstavništvo] ili druga poslovna jedinica.
4        U članku 4. stavku 1. Uredbe br. 1215/2012 određuje se:
„Podložno ovoj Uredbi, osobe s domicilom u državi članici, bez obzira na njihovo državljanstvo, tuže se pred sudovima te države članice.”
5        U članku 7. te uredbe propisuje se:
„Osoba s domicilom u državi članici može biti tužena u drugoj državi članici:
1.      (a) u stvarima povezanim s ugovorom, pred sudom mjesta izvršenja konkretne obveze;
[...]
2.      u stvarima povezanim s deliktima ili kvazideliktima pred sudom mjesta u kojem je nastala ili može nastati štetna radnja;
[...]
5.      u pogledu spora koji nastaje iz poslovanja podružnice, predstavništva ili druge poslovne jedinice pred sudom mjesta u kojem se nalazi ta podružnica, predstavništvo ili poslovna jedinica;
[...]”
Hrvatsko pravo
6        U članku 85. stavku 2. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, u verziji primjenjivoj na glavni postupak, određuje se:
„Suvlasnici su dužni sudjelovati u upravljanju nekretninom, odrediti osobu koja će obavljati poslove zajedničkoga upravitelja i osnovati zajedničku pričuvu.”
7        U članku 89. stavcima 1. i 2. tog zakona propisuje se:
„1.      Troškove za održavanje i za poboljšavanje nekretnine snose svi suvlasnici nekretnine razmjerno svojim suvlasničkim dijelovima, ako nije drukčije određeno.
2.      Doprinose za zajedničku pričuvu radi pokrića troškova održavanja i poboljšavanja nekretnine te za otplaćivanje zajma za pokriće tih troškova snose svi suvlasnici razmjerno svojim suvlasničkim dijelovima, ako nije drukčije određeno.”
8        Stavci 1. i 2. članka 90. navedenog zakona glase:
„1.      Zajednička pričuva iz članka 85. stavka 2. ovoga Zakona je namjenski vezana zajednička imovina svih koji su suvlasnici nekretnine, namijenjena za pokriće troškova održavanja i poboljšavanja nekretnine te za otplaćivanje zajma za pokriće tih troškova.
2.      Zajedničku pričuvu tvore novčani doprinosi koje su suvlasnici uplatili na temelju odluke donesene većinom suvlasničkih dijelova, odnosno odluke koju je na zahtjev nekoga suvlasnika donio sud s obzirom na predvidive troškove i uzimajući u obzir imovinsko stanje svih suvlasnika.”
9        U članku 93. stavku 1. tog zakona navodi se:
„Upravitelj, bio postavljen od suvlasnika ili od suda, upravlja nekretninom i zajedničkom pričuvom kao zastupnik svih suvlasnika, i to umjesto njih, pri čemu u odnosu prema trećima ne djeluju ograničenja koja bi mu bila postavljena pravnim poslom.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
10      Ljubljanska banka društvo je sa sjedištem u Ljubljani (Slovenija) koje je vlasnik poslovnih prostora, garaža i skladišta koji se nalaze u zgradi u Zagrebu (Hrvatska) te je u tom svojstvu vlasnik 22,417 % njezina suvlasničkog dijela. U tim poslovnim prostorima Ljubljanska banka raspolaže uredima iz kojih obavlja svoju djelatnost u Hrvatskoj.
11      Budući da spomenuto društvo nije podmirilo novčane obveze koje ima kao suvlasnik te nekretnine, njezini ostali suvlasnici, zastupani po zajedničkom upravitelju, podnijeli su 6. lipnja 2016. dva prijedloga za izdavanje europskog platnog naloga sudu koji je uputio zahtjev, koji je spojio te predmete i 19. srpnja 2016. izdao navedeni nalog.
12      U prigovoru koji je podnijela protiv tog naloga Ljubljanska banka osporavala je ponajprije nadležnost tog suda i, podredno, iznos predmetnog potraživanja.
13      Spomenuti sud ističe da, s obzirom na činjenicu da se sjedište društva Ljubljanska banka nalazi u Sloveniji, slovenski sudovi imaju, u skladu s člankom 4. stavkom 1. Uredbe br. 1215/2012, opću nadležnost za odlučivanje u glavnom postupku, ali da postoje dvojbe o tome mogu li se odredbe članka 7. te uredbe tumačiti na način da i hrvatski sudovi imaju posebnu nadležnost po toj osnovi.
14      Sud koji je uputio zahtjev osobito smatra da se spomenutim propisom – s obzirom na to da on suvlasnike nekretnine obvezuje na osnivanje i plaćanje pričuve razmjerno njihovim suvlasničkim dijelovima u obliku novčanih doprinosa namijenjenih, među ostalim, pokrivanju troškova održavanja i poboljšavanja te nekretnine – zasniva poseban pravni odnos koji je dvojbeno kvalificirati kao „klasičan ugovorni odnos”, iako se iznos tih doprinosa i načini njihova plaćanja utvrđuju običnom većinom tih suvlasničkih dijelova.
15      U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev navodi da, unatoč zakonskoj prirodi tih obveza, Ljubljanska banka očito nije sklopila međuvlasnički ugovor, nije aktivno sudjelovala u određivanju iznosa spomenutih doprinosa niti se dobrovoljno obvezala podmirivati taj iznos.
16      U tim je okolnostima Trgovački sud u Zagrebu (Hrvatska) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.      Ako se uzme u obzir da tuženik [u glavnom postupku] nije sudjelovao u dogovorima s ostalim suvlasnicima niti pristao na dogovoreno, treba li članak 7. [točku 1.] Uredbe [br. 1215/2012] tumačiti na način da se ugovornom obvezom smatra i obveza tuženika [u glavnom postupku] koja je propisana zakonom, ali na način da visinu, vrijeme dospijeća i ostale pojedinosti uređuju suglasno vlasnici natpolovične većine suvlasničkih udjela zgrade?
2.      Treba li [...] članak 7. [točku 2.] Uredbe [br. 1215/2012] tumačiti na način da se neispunjenje obveze propisane zakonom prema ostalim suvlasnicima zgrade čije se ispunjenje može zahtijevati sudskim putem smatra deliktom ili kvazideliktom, a pogotovo ako se uzme u obzir činjenica da bi zbog neizvršavanja zakonske obveze tuženika [u glavnom postupku] mogla nastati i daljnja šteta (osim manjka novca u pričuvi) kako ostalim suvlasnicima, tako i trećim osobama?
3.      Ako se uzme u obzir da je u ovom postupku utužena obveza koja proizlazi iz činjenice da je tuženik [u glavnom postupku] vlasnik poslovnih prostora u kojima posluje, odnosno prostora u kojima se nalazi poslovnica tuženika, treba li članak 7. [točku 5.] Uredbe [br. 1215/2012] tumačiti na način da je spor nastao iz poslovanja podružnice, predstavništva ili druge poslovne jedinice?”
Postupak pred Sudom
17      Odlukom predsjednika Suda od 27. ožujka 2019. postupak u ovom predmetu bio je prekinut do donošenja presude od 8. svibnja 2019., Kerr (C-25/18, EU:C:2019:376).
18      Dopisom od 21. svibnja 2019. tajništvo Suda dostavilo je navedenu presudu sudu koji je uputio zahtjev i pozvalo ga da se izjasni ostaje li s obzirom na tu presudu pri svojem zahtjevu za prethodnu odluku.
19      Dopisom od 31. svibnja 2019., koji je tajništvo Suda zaprimilo 11. lipnja 2019., Trgovački sud u Zagrebu obavijestio je Sud da ostaje pri spomenutom zahtjevu.
O prethodnim pitanjima
20      Na temelju članka 99. Poslovnika Suda, kad je pitanje postavljeno u prethodnom postupku jednako pitanju o kojem je Sud već odlučivao, kad se odgovor na takvo pitanje može jasno izvesti iz sudske prakse ili kad odgovor ne ostavlja mjesta nikakvoj razumnoj sumnji, Sud može u svakom trenutku, na prijedlog suca izvjestitelja te nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, odlučiti obrazloženim rješenjem.
21      U ovom predmetu valja primijeniti tu odredbu.
Prvo i drugo pitanje
22      Svojim prvim dvama pitanjima, koja valja razmotriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita je li spor u vezi s neispunjenjem novčanih obveza koje su nacionalnim zakonom nametnute suvlasnicima nekretnine obuhvaćen pojmom „stvari povezane s ugovorom” u smislu članka 7. točke 1. podtočke (a) Uredbe br. 1215/2012 ili pojmom „stvari povezane s deliktima ili kvazideliktima” u smislu članka 7. točke 2. te uredbe.
23      U skladu s ustaljenom sudskom praksom, pojam „stvari povezane s deliktima ili kvazideliktima” u smislu članka 7. točke 2. Uredbe br. 1215/2012 obuhvaća svaki zahtjev koji je usmjeren na utvrđivanje odgovornosti tuženika i koji se ne odnosi na „stvari povezane s ugovorom” u smislu članka 7. točke 1. podtočke (a) te uredbe (vidjeti u tom smislu presude od 21. travnja 2016., Austro-Mechana, C-572/14, EU:C:2016:286, t. 32. i od 12. rujna 2018., Löber, C-304/17, EU:C:2018:701, t. 19.).
24      Prema tome, u predmetnom slučaju valja ispitati, kao prvo, odnose li se zahtjevi u glavnom postupku na „stvari povezane s ugovorom” u smislu članka 7. točke 1. podtočke (a) Uredbe br. 1215/2012.
25      U tom pogledu valja podsjetiti na to da sklapanje ugovora nije pretpostavka za primjenu te odredbe (presuda od 8. svibnja 2019., Kerr, C-25/18, EU:C:2019:376, t. 23. i navedena sudska praksa).
26      Međutim, za potrebe spomenute primjene nužno je utvrditi postojanje obveze, s obzirom na to da se sudska nadležnost na temelju navedene odredbe zasniva prema mjestu u kojem je obveza koja je predmet postupka izvršena ili treba biti izvršena. Slijedom toga, primjena pravila o posebnoj nadležnosti u stvarima povezanima s ugovorom iz članka 7. točke 1. podtočke (a) Uredbe br. 1215/2012 pretpostavlja utvrđenje pravne obveze koju je jedna osoba slobodnom voljom preuzela prema drugoj osobi i na kojoj se temelji tužiteljeva tužba (presuda od 8. svibnja 2019., Kerr, C-25/18, EU:C:2019:376, t. 24. i 25. i navedena sudska praksa).
27      Kada je riječ o obvezi suvlasnika prema suvlasničkoj zajednici koja se tiče uplaćivanja godišnjih novčanih doprinosa u proračun navedene zajednice na ime održavanja zajedničkih dijelova stambene zgrade, Sud je ocijenio da se – iako je članstvo u suvlasničkoj zajednici propisano nacionalnim zakonom – pojedinosti upravljanja zajedničkim dijelovima dotične nekretnine prema potrebi uređuju ugovorom te do članstva u suvlasničkoj zajednici dolazi aktom dobrovoljnog stjecanja etažnog vlasništva, uključujući suvlasničke dijelove na zajedničkim dijelovima nekretnine, tako da se obveza suvlasnika prema suvlasničkoj zajednici poput one iz glavnog postupka mora smatrati pravnom obvezom koja je preuzeta slobodnom voljom (presuda od 8. svibnja 2019., Kerr, C‑25/18, EU:C:2019:376, t. 27.).
28      Okolnost da ta obveza proizlazi isključivo iz tog akta stjecanja ili istodobno iz tog akta i odluke koju je donijela glavna skupština suvlasnika navedene nekretnine ne utječe na primjenu članka 7. točke 1. podtočke (a) Uredbe br. 1215/2012 na spor u vezi s navedenom obvezom (presuda od 8. svibnja 2019., Kerr, C-25/18, EU:C:2019:376, t. 28.).
29      Isto tako, činjenica da dotični suvlasnici nisu sudjelovali u donošenju te odluke ili da su joj se protivili, ali da je na temelju nacionalnog zakona navedena odluka i obveza koja iz nje proizlazi obvezujuća te ih veže, ne utječe na tu primjenu, s obzirom na to da svaki suvlasnik, nakon što postane i ostane suvlasnik nekretnine, prihvaća da se na njega primjenjuje ukupnost odredbi akta kojim se uređuje dotična suvlasnička zajednica kao i odluke koje donosi glavna skupština suvlasnika te nekretnine (presuda od 8. svibnja 2019., Kerr, C-25/18, EU:C:2019:376, t. 29.).
30      Prethodna razmatranja moguće je primijeniti na glavni postupak, iako, za razliku od predmeta u kojem je donesena presuda od 8. svibnja 2019., Kerr (C-25/18, EU:C:2019:376), nekretnine o kojima je riječ u glavnom postupku nisu stambeni, nego poslovni prostori, garaže odnosno skladišta. Naime, namjena nekretnina ne utječe na dobrovoljnost njihova stjecanja ni, posljedično, na primjenu članka 7. točke 1. podtočke (a) Uredbe br. 1215/2012 na spor koji se tiče te suvlasničke obveze.
31      U tim okolnostima na prvo i drugo pitanje valja odgovoriti tako da članak 7. Uredbe br. 1215/2012 treba tumačiti na način da spor u vezi s neispunjenjem novčanih obveza koje su nacionalnim zakonom nametnute suvlasnicima nekretnine treba smatrati obuhvaćenim pojmom „stvari povezane s ugovorom” u smislu članka 7. točke 1. podtočke (a) te uredbe.
Treće pitanje
32      Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 7. točku 5. Uredbe br. 1215/2012 tumačiti na način da je spor poput onoga u glavnom postupku – koji se odnosi na obvezu proizišlu iz činjenice da je društvo vlasnik poslovnih prostora u kojima je smješteno i u kojima posluje – „spor nastao iz poslovanja podružnice, predstavništva ili druge poslovne jedinice” u smislu te odredbe.
33      Uvodno valja podsjetiti na to da – s obzirom na to da se Uredbom br. 1215/2012 stavlja izvan snage i zamjenjuje Uredba br. 44/2001 –
tumačenje Suda u vezi s odredbama potonje vrijedi i za Uredbu br. 1215/2012 kada se odredbe tih dvaju instrumenata prava Unije mogu smatrati istovjetnima (presude od 15. studenoga 2018., Kuhn, C-308/17, EU:C:2018:911, t. 31. i od 8. svibnja 2019., Kerr, C-25/18, EU:C:2019:376, t. 19.).
34      Takav je slučaj s člankom 5. točkom 5. Uredbe br. 44/2001 i člankom 7. točkom 5. Uredbe br. 1215/2012.
35      U tom pogledu, u skladu sa sudskom praksom Suda, dva kriterija omogućavaju da se utvrdi je li određeni sudski postupak koji se odnosi na poslovanje podružnice, predstavništva ili druge poslovne jedinice povezan s državom članicom. Kao prvo, pojmovi „podružnica”, „predstavništvo” i „druga poslovna jedinica” podrazumijevaju postojanje poslovnog središta koje
se trajno vanjski očituje kao nastavak društva majke. To središte mora imati svoju upravu i biti materijalno opremljeno za poslovanje s trećim osobama, koje se tako ne trebaju izravno obraćati društvu majci. Kao drugo, spor se mora odnositi ili na radnje u vezi s poslovanjem podružnice, predstavništva ili druge poslovne jedinice ili na obveze koje su oni preuzeli u ime društva majke, ako će se te obveze izvršavati u državi u kojoj se navedeni subjekti nalaze (presuda od 19. srpnja 2012., Mahamdia, C-154/11, EU:C:2012:491, t. 48.).
36      Kada je riječ o glavnom postupku – uz činjenicu da u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje nema elemenata iz kojih bi se moglo utvrditi čine li uredi u vlasništvu Ljubljanske banke koji se nalaze u zgradi iz glavnog postupka
„poslovno središte” u smislu navedene sudske prakse – dostatno je napomenuti da je očito da se spor iznesen pred sud koji je uputio zahtjev tiče novčanih obveza koje su nacionalnim zakonom nametnute spomenutom društvu kao suvlasniku te nekretnine, a ne radnji u vezi s poslovanjem podružnice ili obveza koje je ona preuzela u ime društva majke.
37      Osim toga, kao što to proizlazi iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, te obveze proizlaze iz vlasništva ne samo spomenutih ureda nego i drugih nekretnina kojih je Ljubljanska banka također vlasnik, a nalaze se u navedenoj zgradi.
38      U tim okolnostima na treće pitanje valja odgovoriti tako da članak 7. točku 5. Uredbe br. 1215/2012 treba tumačiti na način da spor poput onoga u glavnom postupku – koji se odnosi na obvezu proizišlu iz činjenice da je društvo vlasnik poslovnih prostora u kojima je smješteno i u kojima posluje – nije „spor nastao iz poslovanja podružnice, predstavništva ili druge poslovne jedinice” u smislu te odredbe.
Troškovi
39      Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka.
Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) odlučuje:
1.      Članak 7. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da spor u vezi s neispunjenjem novčanih obveza koje su nacionalnim zakonom nametnute suvlasnicima nekretnine treba smatrati obuhvaćenim pojmom „stvari povezane s ugovorom” u smislu članka 7. točke 1. podtočke (a) te uredbe.
2.      Članak 7. točku 5. Uredbe br. 1215/2012 treba tumačiti na način da spor poput onoga u glavnom postupku – koji se odnosi na obvezu proizišlu iz činjenice da je društvo vlasnik poslovnih prostora u kojima je smješteno i u kojima posluje – nije „spor nastao iz poslovanja podružnice, predstavništva ili druge poslovne jedinice” u smislu te odredbe.
U Luxembourgu 19. studenog 2019.
Tajnik
Predsjednik šestog vijeća
A. Calot Escobar
M. Safjan
*      Jezik postupka: hrvatski