62012CC0151
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
JULIANE KOKOTT
od 30. svibnja 2013. (
1
)
Predmet C‑151/12
Europska komisija
protiv
Kraljevine Španjolske
„Direktiva 2000/60/EZ — Vodna politika Unije — Klasifikacija i prezentiranje ekološkog stanja površinskih voda — Riječni slivovi unutar autonomnih zajednica — Zakonodavne nadležnosti španjolske središnje države — Propisi u Kataloniji“
I – Uvod
1.
Komisija od Suda zahtijeva da utvrdi da je Kraljevina Španjolska povrijedila obveze iz članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2., članka 10. stavaka 1. i 2. i iz Priloga V. odjeljaka 1.3. i 1.4. Okvirne direktive o vodama (
2
), u vezi s njezinim unutarregionalnim riječnim slivovima.
2.
Prema članku 2. točki 13. Okvirne direktive o vodama, „Riječni sliv” jest površina kopna s kojeg se sve površinsko otjecanje kroz niz potoka, rijeka i, eventualno, jezera slijeva u more kroz isto ušće, estuarij ili deltu.
3.
U slučaju španjolskih unutarregionalnih riječnih slivova, sve se dotične vode nalaze samo u jednoj autonomnoj zajednici. Kako je vidljivo, u pogledu tih slivova svaka pojedina autonomna zajednica ima zakonodavnu nadležnost za provedbu Okvirne direktive o vodama.
4.
Nasuprot tomu, španjolska središnja država prema članku 149. stavku 1. točki 22. španjolskog Ustava isključivo je nadležna za donošenje zakona, pravno uređenje i davanje koncesija za izvore vode i korištenje vodom ako je riječ o vodama koje teku preko dvije ili više autonomnih zajednica. To se konkretno tiče španjolskih takozvanih „međuregionalnih riječnih slivova”, koji se protežu preko dviju ili više autonomnih zajednica.
5.
Komisijini prigovori odnose se samo na unutarregionalne riječne slivove. Prigovori se dijele u tri skupine. Najprije valja ispitati jesu li nepravodobno donesene odredbe za koje je Španjolska navela da služe prenošenju članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2., članka 10. stavaka 1. i 2. i Priloga V. odjeljka 1.3. Okvirne direktive o vodama u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova, osim Katalonije (točka II.). Nasuprot tomu, iako su odredbe za koje je Španjolska navela da služe prenošenju Priloga V. odjeljka 1.4. u pogledu tih riječnih slivova pravodobno donesene, dvojbeno je omogućuju li one doista učinkovito prenošenje (točka III.). Na kraju treba ispitati katalonsko prenošenje navedenih odredbi isključivo u pogledu riječnih slivova koji su smješteni u toj zajednici (točka IV.).
II – Članak 4. stavak 8., članak 7. stavak 2., članak 10. stavci 1. i 2 i Prilog V. odjeljak 1.3. Okvirne direktive o vodama
6.
Prema članku 24. stavku 1. prvom podstavku Direktive 2000/60, države članice bile su dužne donijeti zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s tom direktivom najkasnije do 22. prosinca 2003. (
3
) To se odnosi i na članak 4. stavak 8., članak 7. stavak 2., članak 10. stavke 1. i 2 i Prilog V. odjeljak 1.3. Okvirne direktive o vodama.
7.
Člankom 10. Okvirne direktive o vodama previđen je dakako poseban rok od dvanaest godina za uspostavljanje i/ili provedbu određenih kontrola emisija. Kao što to Komisija bez osporavanja navodi, u tom slučaju nije riječ o roku za prenošenje navedene odredbe, nego o roku u kojem se trebaju provesti posebne kontrole predviđene tom odredbom. Naime, članak 10. u biti uređuje obvezu provedbe kontrola emisija. Kontrole emisija koje su samo propisane, ali se ne provode, uopće nemaju koristan učinak i teško bi bile spojive s ciljem Unije da se, sukladno članku 191. UFEU‑a i članku 37. Povelje o temeljnim pravima, jamči visoka razina zaštite okoliša. Zato te kontrole valja ostvariti u roku od dvanaest godina.
8.
Nasuprot tomu, upućivanje na uspostavljanje kontrola koje će možda biti potrebno ne može se tumačiti na način da se rok od dvanaest godina primjenjuje i na donošenje zakonskog okvira za mjere koje se zahtijevaju prema članku 10. Naprotiv, taj zakonski okvir mora se donijeti u općem roku iz članka 24. stavka 1. prvog podstavka.
9.
Međutim, s postupovnog gledišta mjerodavan je drugi rok. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, postojanje povrede Ugovora procjenjuje se na temelju stanja u kojem se država članica nalazila u trenutku isteka roka koji je postavljen u obrazloženom mišljenju. Sud ne može razmotriti promjene koje su nastupile kasnije. (
4
) Komisija je u svojem obrazloženom mišljenju od 22. ožujka 2010. Španjolskoj odredila konačni rok za prenošenje navedene odredbe do 22. svibnja 2010.
10.
Što se tiče prenošenja odredbe u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova izvan Katalonije, Španjolska se pak poziva na unutarnji pravni propis koji je stupio na snagu tek nakon isteka tog roka, to jest na Uredbu ARM/1195/2011 od 11. svibnja 2011. (
5
) Budući da se ta uredba u ovom postupku ne može uzeti u obzir, tužba je u tom dijelu osnovana.
III – Prilog V. odjeljak 1.4. Okvirne direktive o vodama
11.
Nasuprot tomu, što se tiče prenošenja Priloga V. odjeljka 1.4. Okvirne direktive o vodama, Španjolska se poziva na propis koji je već bio na snazi prije isteka navedenog roka, to jest na odjeljak 5.1. Uredbe središnje države ARM/2656/2008 od 10. rujna 2008. (
6
).
12.
Na raspravi od 25. travnja 2013. Komisija je ovaj tužbeni razlog ograničila na Prilog V. odjeljak 1.4.1. točke i. do iii. Okvirne direktive o vodama. Te odredbe obvezuju države članice da uspostave određene sustave za praćenje.
13.
Te su obveze, dakako, dio općeg sustava Okvirne direktive o vodama pa se Prilog V. zato također spominje u različitim odredbama. Unatoč tomu, obvezujući učinak Priloga V. odjeljka 1.4.1. točaka i. do iii. ne ovisi o tim drugim odredbama, nego proizlazi već iz načina kako je sročen.
14.
Odjeljak 5.1. Uredbe ARM/2656/2008 također se odnosi na ta pitanja. Međutim, odredbe te uredbe primjenjuju se prema njezinu članku 1. stavku 2. samo na međuregionalne riječne slivove. To se naizgled podudara s podjelom nadležnosti između središnje države i autonomnih zajednica. Koliko je vidljivo, svaka pojedina autonomna zajednica nadležna je za donošenje propisa u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova.
15.
Zato prema Komisijinu shvaćanju prenošenje Priloga V. odjeljka 1.4.1. točaka i. do iii. Okvirne direktive o vodama nije zajamčeno u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova.
16.
Španjolska pak tvrdi da je, prema španjolskom ustavnom pravu, u nedostatku propisa autonomnih zajednica, prenošenje Priloga V. odjeljka 1.4.1. točaka i. do iii. Okvirne direktive o vodama i u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova već zajamčeno odjeljkom 5.1. Uredbe ARM/2656/2008. Španjolska se u tom pogledu poziva na članak 149. stavak 3. španjolskog Ustava, a posebice na treću rečenicu:
„Područja koja ovim Ustavom nisu izričito dodijeljena Državi mogu pripadati Autonomnim Zajednicama u skladu s njihovim statutima. Nadležnost za područja koja nisu preuzeta autonomnim statutima pripada Državi, čija pravna pravila će u slučaju sukoba imati jaču pravnu snagu od pravnih pravila Autonomnih Zajednica u svim područjima koja nisu dodijeljena u njihovu isključivu nadležnost. Državno pravo u svakom slučaju nadopunjuje pravo Autonomnih Zajednica.”
17.
Sud ne može odlučiti primjenjuje li se odjeljak 5.1. Uredbe ARM/2656/2008, prema članku 149. stavku 3. trećoj rečenici španjolskog Ustava, doista na navedene unutarregionalne riječne slivove. To je pitanje španjolskog prava o kojem samo španjolski sudovi mogu donijeti odluku. Prema dostupnim informacijama to se do danas nije dogodilo.
18.
Međutim, takvo utvrđenje nije nužno kako bi se odlučilo o predmetnom tužbenom razlogu. Zapravo u prilog Komisiji valja utvrditi da se Uredba ARM/2656/2008 prema svojem tekstu ne primjenjuje na unutarregionalne riječne slivove. Zato valja ispitati je li Španjolska mogla dokazati da članak 149. stavak 3. španjolskog Ustava može otkloniti to ograničenje područja primjene.
19.
S tim u vezi, valja istaknuti da je na temelju članka 288. stavka 3. UFEU‑a direktiva obvezujuća, u pogledu rezultata koji je potrebno postići, za svaku državu članicu kojoj je upućena, a odabir oblika i metoda postizanja tog rezultata prepušten je nacionalnim tijelima. Slijedom toga, Španjolska poput svake druge države članice može odabrati oblik i metodu prenošenja Okvirne direktive o vodama. (
7
)
20.
Prema tome, prenošenje odredaba Unije u nacionalno pravo nužno ne zahtijeva formalno i doslovno preuzimanje odredba u izričit, poseban propis. Dovoljan je opći pravni okvir, ako on doista jamči punu primjenu odredaba prava Unije na dovoljno jasan i precizan način. (
8
)
21.
Osobito postojanje općih načela ustavnog ili upravnog prava može učiniti suvišnim prenošenje putem zakonskih ili podzakonskih mjera pod uvjetom, međutim, da ta načela učinkovito jamče potpunu primjenu direktive od strane nacionalne administracije i da, u slučaju kada je cilj odnosne odredbe direktive stvaranje prava za pojedince, pravna situacija koja iz tih načela proizlazi bude dovoljno precizna i jasna i da su korisnici u mogućnosti saznati sva svoja prava i obveze kao i, ako je potrebno, da se na njih mogu pozvati pred nacionalnim sudovima. (
9
)
22.
To ne isključuje mogućnost da se odredbom poput članka 149. stavka 3. treće rečenice španjolskog Ustava postiže učinak dovoljnog prenošenja direktiva, čak i ako ne postoje mjere koje su izričito donesene radi tog prenošenja.
23.
Međutim, neovisno o pitanju stvara li Prilog V. odjeljak 1.4.1. točke i. do iii. Okvirne direktive o vodama – eventualno u vezi s Direktivom o informacijama o okolišu (
10
) – prava pojedincima, taj način prenošenja podrazumijeva najmanje to da nacionalna administracija stvarno jamči potpunu primjenu direktive.
24.
Izričito ograničenje područja primjene Uredbe ARM/2656/2008 na unutarregionalne riječne slivove u tom je pogledu glavna prepreka. Dopuna prava autonomnih zajednica u vezi s unutarregionalnim riječnim slivovima zahtijevala bi primjenu tog propisa izvan okvira postavljenog tekstom te odredbe.
25.
Prilikom prenošenja direktive i njezine primjene, države članice ipak moraju poštovati načela prava Unije, (
11
) a osobito načelo pravne sigurnosti. To načelo ograničava dužnost usklađenog tumačenja s pravom Unije na način da ona ne smije poslužiti kao temelj tumačenja nacionalnog prava contra legem. (
12
) Stoga je dvojbeno bi li primjena Uredbe ARM/2656/2008, suprotno njezinu tekstu, na unutarregionalne riječne slivove radi prenošenja Okvirne direktive o vodama uopće bila spojiva s pravom Unije.
26.
Ovo razmatranje osobito je primjenjivo ako bi tumačenje contra legem stvaralo obveze ili nepogodnosti za pojedince, što se u ovom slučaju ne može izravno utvrditi. U svakom slučaju, pitanje je jamči li uopće prenošenje na način za koji je dvojbeno je li u skladu s načelom pravne sigurnosti da će nacionalna administracija potpuno primjenjivati direktivu. Naime, uvijek postoji opasnost da će se nadležna tijela ponajprije držati teksta odredbi.
27.
Španjolska tvrdi da zbog ustavnopravnih razloga jasnije prenošenje direktive na nacionalnoj razini u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova nije moguće. Naime, propis koji bi se izričito – pa makar i supsidijarno – primjenjivao na te slivove, zadirao bi u nadležnosti autonomnih zajednica.
28.
Ta argumentacija, međutim, pokazuje slabost prenošenja direktive na temelju članka 149. stavka 3. treće rečenice španjolskog Ustava. Upravo se supsidijarna primjena prava središnje države ne treba jamčiti s jednakom jasnoćom koja se traži za prenošenje direktive, nego do nje dolazi samo iznimno, kada nema drugog rješenja.
29.
To je naglašeno mehanizmom supsidijarne primjene propisa središnje države koji je Španjolska opisala. U skladu s navedenom sudskom praksom španjolskog Ustavnog suda, ti propisi ne primjenjuje se automatski ako neka autonomna zajednica nije donijela propis o nekom pitanju koje je uređeno na razini države, nego samo ako subjekt koji primjenjuje pravo utvrdi postojanje pravne praznine (
13
).
30.
Iako činjenica da pravo Unije nije preneseno ponajprije govori u prilog zaključku da je riječ o pravnoj praznini, u ovom slučaju supsidijarna primjena prava središnje države prema svojoj naravi ne bi bila ništa sigurnije zajamčena od izravne primjene dotične odredbe direktive. Međutim, Sud smatra da izravna primjena ne može u dovoljnoj mjeri nadomjestiti prenošenje. (
14
)
31.
Čak ni upućivanja na Uredbu ARM/2656/2008 u planovima upravljanja autonomnih zajednica u pogledu dotičnih slivova ne omogućuju zaključak da je tom uredbom u dovoljnoj mjeri ostvareno prenošenje u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova. Naime, ne može se utvrditi jesu li autonomne zajednice postupale na temelju pravne obveze. Moguće je da se upućivanja na tu uredbu temelji samo na razlozima oportuniteta. U tom slučaju navedena upućivanja samo evidentiraju upravnu praksu koju Sud također ne priznaje jer se može u svakom trenutku promijeniti. (
15
)
32.
Konačno, Komisija pravilno naglašava da bi autonomne zajednice vrlo lako mogle propisati odgovarajuću primjenu propisa središnje države u pogledu svakog pojedinog riječnog sliva i tako uspostaviti nužnu pravnu sigurnost. To se, međutim, nije dogodilo.
33.
Dakako, to ne isključuje mogućnost da španjolska administracija primjenom odjeljka 5.1. Uredbe ARM/2656/2008 u vezi s člankom 149. stavkom 3. trećom rečenicom španjolskog Ustava praktično postiže učinak pune primjene Priloga V. odjeljka 1.4.1. točaka i. do iii. Okvirne direktive o vodama. Međutim, nije moguće utvrditi da je to i zajamčeno.
34.
Nasuprot shvaćanju Španjolske, tim zaključkom ne povređuje se protivno članku 4. stavku 2. UEU‑a njezin nacionalni identitet, koji je neodvojivo povezan s njezinim temeljnim političkim i ustavnim strukturama, uključujući regionalnu i lokalnu samoupravu. Nije isključena mogućnost da se u saveznim ili decentraliziranim sustavima prenošenje prava Unije jamči supsidijarnom primjenom propisa središnje države. Jedino, ne smije biti sumnje u pogledu toga hoće li do te supsidijarne primjene doći. Španjolsko pravo ne ispunjava taj zahtjev.
35.
Naprotiv, prihvaćanje supsidijarne primjene prava središnje države kao prenošenja direktive ne bi poštovalo ograničenja koja španjolsko ustavno pravo postavlja u tom pogledu. Time bi se umanjila zakonodavna odgovornost autonomnih zajednica koju imaju na temelju svojih nadležnosti.
36.
Zaključno stoga valja utvrditi da je Španjolska u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova izvan Katalonije povrijedila obveze iz odjeljka 1.4.1. točaka i. do iii. Priloga V. Okvirnoj direktivi o vodama.
IV – Prenošenje u Kataloniji
37.
Još preostaje ispitati prenošenje u Kataloniji. Španjolska je tek u odgovoru na tužbu istaknula tvrdnju da je Katalonija prenijela odredbe Okvirne direktive o vodama koje navodi Komisija.
38.
Komisija pravilno ističe da je Španjolska povrijedila obvezu suradnje u predsudskom postupku prema članku 4. stavku 3. UEU‑a. Španjolska je načelno već u predsudskom postupku bila dužna obavijestiti Komisiju o katalonskim mjerama. (
16
) Međutim, ta povreda prava Unije nije predmet ovog postupka.
39.
Komisija pak iz te povrede izvodi zaključak da Sud ne može uzeti u obzir podatke o prenošenju u Kataloniji. Međutim, presedan (
17
) koji uzima u prilog toj tvrdnji odnosio se na informacije koje su bile podnesene tek na raspravi pa su zato prema članku 42. stavku 2. tada mjerodavnog Poslovnika (sada članak 128. stavak 1.) bile nepravodobne.
40.
Nasuprot tomu, povreda članka 4. stavka 3. UEU‑a u predsudskom postupku načelno ne sprečava Španjolsku da nove dokaze i razloge u prilog obrani iznese tek u odgovoru na tužbu. To se osobito odnosi i na podatke o prenošenju koji nisu bili navedeni u predsudskom postupku. (
18
)
41.
Budući da Španjolska tvrdi da navedene katalonske odredbe prenose sporne odredbe Okvirne direktive o vodama, na Komisiji je da opovrgne tu tvrdnju. Naime, u okviru postupka zbog povrede Ugovora Komisija je dužna dokazati postojanje navodne povrede. Komisija je dužna dostaviti Sudu elemente koji su mu nužni za ispitivanje postojanja navedene povrede i pritom se ne može pozvati ni na kakvu presumpciju. (
19
)
42.
Komisija samo djelomično osporava novi navod Španjolske, pravilno ističući da je plan upravljanja riječnim područjem Katalonije od 5. rujna 2011. (
20
) donesen prekasno da bi ga se moglo uzeti u obzir u ovom postupku. Isto vrijedi i u pogledu programa mjera Katalonije od 23. studenoga 2010. na koji se poziva Španjolska. (
21
)
43.
Španjolska se poziva na te dvije mjere istodobno s drugim, pravodobno donesenim propisima za prenošenje članka 7. stavka 2. i članka 10. stavaka 1. i 2. Okvirne direktive o vodama. Prema tome, te su odredbe, kako je sama Španjolska izjavila, samo djelomično, ali ne i potpuno bile prenesene u vrijeme koje je mjerodavno za ovaj postupak.
44.
Nasuprot tomu, u pogledu prenošenja članka 4. stavka 8. i Priloga V. odjeljaka 1.3. i 1.4.1. točaka i. do iii. Okvirne direktive o vodama u Kataloniji, Španjolska se poziva samo na katalonsku Uredbu 380/2006 od 10. listopada 2006. (
22
) i na katalonski program od 3. lipnja 2008. (
23
) Obje mjere bile su na snazi u vrijeme isteka roka određenog u obrazloženom mišljenju. Zato je u ovom postupku moguće provjeriti prenose li one navedene odredbe.
45.
Španjolska je vrlo šturo predstavila te mjere, ali Sudu nije dostavila njihov tekst. Budući da Komisija nema sadržajnih prigovora i da nije zbog neznanja zauzela stajalište da neće osporavati činjenicu prenošenja, ne smije se utvrditi da ti propisi ne ispunjavaju zahtjeve iz članka 4. stavka 8. i Priloga V. odjeljaka 1.3. i 1.4.1. točaka i. do iii. Okvirne direktive o vodama.
46.
Stoga valja zaključiti da u mjerodavno vrijeme članak 7. stavak 2. i članak 10. stavci 1. i 2. Okvirne direktive o vodama nisu bili u potpunosti preneseni.
V – Troškovi
47.
Sukladno odredbama članka 138. stavka 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku snosi troškove, ako je takav zahtjev postavljen. Kraljevini Španjolskoj valja naložiti snošenje troškova, s obzirom na to da je Komisija zatražila da je Sud osudi, da ona u većem dijelu nije uspjela u svojem zahtjevu i da, u dijelu u kojem je uspjela, u predsudskom postupku nije dostavila sve korisne informacije o odredbama nacionalnog prava kojima je prema svojem mišljenju ispunila različite obveze iz direktive (
24
).
VI – Zaključak
48.
Stoga predlažem Sudu da odluči kako slijedi:
1.
Kraljevina Španjolska nije poduzela sve mjere potrebne za prenošenje članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2., članka 10. stavaka 1. i 2. kao i odjeljaka 1.3. i 1.4.1. točaka i. do iii. Priloga V. Direktive 2000/60/EZ o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike, u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova izvan Katalonije.
2.
Kraljevina Španjolska nije poduzela sve mjere potrebne za prenošenje članka 7. stavka 2. i članka 10. stavaka 1. i 2. Direktive 2000/60 u pogledu riječnih slivova koji se u cijelosti nalaze u Kataloniji.
3.
U preostalom dijelu tužba se odbija.
4.
Kraljevini Španjolskoj nalaže se snošenje troškova.
(
1
)	Izvorni jezik: njemački
(
2
)	Direktiva 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (SL L 327, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 48.).
(
3
)	Presuda od 11. rujna 2012., Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias i dr. (C‑43/10, t. 43. do 46.)
(
4
)	Presude od 28. lipnja 2007., Komisija/Španjolska (C‑235/04, Zb. 2007., I‑5415., t. 52.), od 6. rujna 2012., Komisija/Belgija (C‑150/11, t. 43), i od 6. studenoga 2012., Komisija/Mađarska (C‑286/12, t. 41.)
(
5
)	Orden ARM/1195/2011, de 11 de mayo, por la que se modifica la Orden ARM/2656/2008, de 10 de septiembre, por la que se aprueba la instrucción de planificación hidrológica, BOE br. 114 od 13. svibnja 2011., str. 48584.
(
6
)	Orden ARM/2656/2008, de 10 de septiembre, por la que se aprueba la instrucción de planificación hidrológica, BOE br. 229 od 22. rujna 2008., str. 38472.
(
7
)	Presude od 13. prosinca 2007., Komisija/Irska (C‑418/04, Zb. 2007., I‑10947., t. 157.) i od 14. listopada 2010., Komisija/Austrija (C‑535/07, Zb. 2010., I‑9483., t. 60.)
(
8
)	Presude od 27. travnja 1988., Komisija/Francuska (235/85, Zb. 1988., 2243., t. 5.), od 12. srpnja 2007., Komisija/Austrija (C‑507/04, Zb. 2007., I‑5939., t. 89.) i od 27. listopada 2011., Komisija/Poljska (C‑311/10, neobjavljena u Zborniku, t. 40.)
(
9
)	Presude od 23. svibnja 1985. u predmetu 29/84 (Komisija/Njemačka, Zb. 1985., 1661., t. 23.), od 20. studenoga 2003., Komisija/Francuska (C‑507/01, Zb. 2003., I‑13909., t. 55.) i od 3. prosinca 2009., Komisija/Belgija (C‑475/08, Zb. 2009., I‑11503., t. 41.)
(
10
)	Direktiva 2003/4/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2003. o javnom pristupu informacijama o okolišu (SL L 41, str. 26.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 128.)
(
11
)	Presude od 18. svibnja 2000., Rombi i Arkopharma (C‑107/97, Zb. 2000., I‑3367., t. 65.), od 27. lipnja 2006., Parlament/Vijeće (C‑540/03, Zb. 2006., I‑5769., t. 105.), od 29. siječnja 2008., Promusicae (C‑275/06, Zb. 2008., I‑271., t. 68.) kao i od 6. prosinca 2012., O i S (C‑356/11 i C‑357/11, t. 80.)
(
12
)	Presude od 4. srpnja 2006., Adeneler i dr. (C–212/04, Zb. 2006., I‑6057., t. 110.), od 15. travnja 2008., Impact (C‑268/06, Zb. 2008., I‑2483., t. 100.), od 16. srpnja 2009., Mono Car Styling (C‑12/08, Zb. 2009., I‑6653., t. 61.), i od 24. siječnja 2012., Dominguez (C‑282/10, t. 25.)
(
13
)	Vidjeti presudu od 11. studenoga 2010., Grootes (C‑152/09, Zb. 2010., I‑11285., t. 41.) u vezi s odgovarajućom primjenom odredbe u pravu Unije.
(
14
)	Presude od 6. svibnja 1980., Komisija/Belgija (102/79, Zb. 1980., 1473., t. 12.), od 2. svibnja 1996., Komisija/Njemačka (C‑253/95, Zb. 1996., I‑2423., t. 13.) i Komisija/Belgija (navedena u bilješci 9., t. 44.)
(
15
)	Presude od 24. ožujka 1994., Komisija/Belgija (C‑80/92, Zb. 1994., I‑1019., t. 20.), Komisija/Francuska (navedena u bilješci 9., t. 54.) i od 27. siječnja 2011., Komisija/Luksemburg (C‑490/09, Zb. 2011., I‑247., t. 47.)
(
16
)	Presude od 26. travnja 2005., Komisija/Irska (C‑494/01, Zb. 2005., I‑3331., t. 44. et seq.) i od 26. travnja 2007., Komisija/Italija (C‑135/05, Zb. 2007., I‑3475., t. 27. et seq.)
(
17
)	Presuda od 13. lipnja 2002., Komisija/Španjolska (C‑474/99, Zb. 2002., I‑5293., t. 42. et seq.)
(
18
)	Presude od 16. lipnja 2005., Komisija/Italija (C‑456/03, Zb. 2005., I‑5335., t. 41.), i od 30. studenoga 2006., Komisija/Luksemburg (C‑32/05, Zb. 2006., I‑11323., t. 52. do 56.)
(
19
)	Presude od 25. svibnja 1982., Komisija/Nizozemska (96/81, Zb. 1982., 1791., t. 6.), od 14. lipnja 2007., Komisija/Finska (C‑342/05, Zb. 2007., I‑4713., t. 23.) i od 19. prosinca 2012., Komisija/Belgija (C‑577/10, t. 34.)
(
20
)	Real Decreto 1219/2011, de 5 de septiembre, por el que se aprueba el Plan de gestión del distrito de cuenca fluvial de Cataluña, BOE br. 228 od 22. rujna 2011.
(
21
)	Programa de Medidas aprobado por Acuerdo del Gobierno de la Generalidad de Cataluña de 23 de noviembre de 2010.
(
22
)	Decreto 380/2006, de 10 de octubre, por el que se aprueba el Reglamento de la planificación hidrológica, DOGC br. 4740 od 16. listopada 2006., str. 42776.
(
23
)	Programa de Seguimiento y Control del Distrito de Cuenca Fluvial de Cataluña, aprobado por acuerdo del Gobierno de la Generalidad de Cataluña (GOV/128/2008) de 3 de junio de 2008
(
24
)	Vidjeti u tom smislu presudu Komisija/Luksemburg (navedenu u bilješci 18., t. 87.).