62022CJ0328
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (sedmého senátu)
30. listopadu 2023 (
*1
)
„Nesplnění povinnosti státem – Článek 258 SFEU – Směrnice 91/271/EHS – Odvádění a čištění městských odpadních vod – Článek 4 odst. 1 a 3, články 5 a 15 – Oddíly B a D přílohy I – Sekundární nebo jiné rovnocenné čištění městských odpadních vod z aglomerací určitých velikostí – Čištění podle přísnějších požadavků před vypuštěním do citlivých oblastí – Monitorování vypouštění z čistíren“
Ve věci C‑328/22,
jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti podaná na základě článku 258 SFEU dne 16. května 2022,
Evropská komise, zástupci: B. Rous Demiri a E. Sanfrutos Cano, jako zmocněnkyně,
žalobkyně,
proti
Republice Slovinsko, zástupci: A. Dežman Mušič, jako zmocněnkyně,
žalované,
SOUDNÍ DVŮR (sedmý senát),
ve složení: F. Biltgen, předseda senátu, J. Passer (zpravodaj) a M. L. Arastey Sahún, soudci,
generální advokátka: J. Kokott,
za soudní kancelář: M. Longar, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 5. července 2023,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Svou žalobou se Evropská komise domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Republika Slovinsko tím, že nepřijala nezbytná opatření k zajištění toho, aby:
–
městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami byly před vypuštěním podrobeny sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění v aglomeracích Kočevje, Trbovlje, Tržič a Lublaň;
–
městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami byly před vypuštěním do citlivých oblastí čištěny podle přísnějších požadavků v aglomeracích Kočevje, Trbovlje a Tržič a
–
vypouštění z čistíren městských odpadních vod v aglomeracích Lublaň a Ptuj byla náležitě monitorována,
nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 4, 5 a 15, jakož i z oddílů B a D přílohy I směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (Úř. věst. 1991, L 135, s. 40; Zvl. vyd. 15/02, s. 26), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1137/2008 ze dne 22. října 2008 (Úř. věst. 2008, L 311, s. 1) (dále jen „směrnice 91/271“).
Právní rámec
Směrnice 91/271
2
Článek 1 směrnice 91/271 stanoví:
„Tato směrnice se týká odvádění, čištění a vypouštění městských odpadních vod a čištění a vypouštění odpadních vod z určitých průmyslových odvětví.
Cílem této směrnice je ochrana životního prostředí před nepříznivými účinky vypouštění výše uvedených odpadních vod.“
3
Článek 2 této směrnice stanoví:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
1.
‚městskými odpadními vodami‘ splašky nebo směs splašků, průmyslových odpadních vod nebo dešťových vod;
2.
‚splašky‘ odpadní vody ze sídel a služeb, které vznikají převážně jako produkt lidského metabolismu a činností v domácnosti;
3.
‚průmyslovými odpadními vodami‘ jakékoli odpadní vody vypouštěné z objektů používaných pro jakoukoli obchodní nebo průmyslovou činnost, které jsou jiné povahy než splašky a dešťové vody;
4.
‚aglomerací‘ oblast, v níž jsou obyvatelé a popřípadě i hospodářské činnosti natolik soustředěny, že městské odpadní vody jsou shromažďovány a odváděny do městské čistírny odpadních vod nebo do společného místa vypouštění;
5.
‚stokovou soustavou‘ kanalizační systém shromažďující a odvádějící městské odpadní vody;
6.
‚[PE] (populačním ekvivalentem)‘ zatížení vyjádřené jako produkce organického biologicky odbouratelného znečištění, která odpovídá pětidenní biochemické spotřebě kyslíku (BSK5) 60 g O2/den;
7.
‚primárním čištěním‘ čištění městských odpadních vod fyzikálním nebo chemickým postupem, včetně usazování nerozpuštěných látek nebo i jiného postupu, při kterém se před vypuštěním vstupujících odpadních vod snižuje jejich BSK5 nejméně o 20 % a obsah nerozpuštěných látek nejméně o 50 %;
8.
‚sekundárním čištěním‘ čištění městských odpadních vod postupem obvykle zahrnujícím biologické čištění s dosazováním nebo jiný postup, který vyhovuje požadavkům uvedeným v tabulce 1 přílohy I;
[…]“
4
Článek 3 uvedené směrnice stanoví:
„1.   Členské státy zajistí, aby byly všechny aglomerace vybaveny stokovými soustavami městských odpadních vod, a to nejpozději do:
–
31. prosince 2000 u aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 15000 PE,
–
31. prosince 2005 u aglomerací s populačním ekvivalentem v rozmezí 2000 až 15000 PE.
Členské státy zajistí, aby aglomerace s populačním ekvivalentem vyšším než 10000 PE, jejichž městské odpadní vody jsou vypouštěny do recipientů považovaných podle článku 5 za ‚citlivé oblasti‘, byly vybaveny stokovými soustavami nejpozději do 31. prosince 1998.
Pokud není vybudování stokové soustavy vhodné buď proto, že by nepřineslo životnímu prostředí žádný užitek, nebo proto, že by si vyžádalo příliš vysoké finanční náklady, použijí se individuální nebo jiné vyhovující systémy, které zajistí stejnou úroveň ochrany životního prostředí.
2.   Stokové soustavy podle odstavce 1 musí vyhovovat požadavkům oddílu A přílohy I. […]“
5
Článek 4 téže směrnice zní takto:
„1.   Členské státy zajistí, aby městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami byly před vypuštěním podrobeny sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění, a to nejpozději do:
–
31. prosince 2000 u všech vypouštění z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 15000 PE,
–
31. prosince 2005 u všech vypouštění z aglomerací s populačním ekvivalentem v rozmezí 10000 až 15000 PE,
–
31. prosince 2005 u všech vypouštění do sladkých vod a do ústí řek z aglomerací s populačním ekvivalentem v rozmezí 2000 až 10000 PE.
2.   Městské odpadní vody vypouštěné do vod ve vysokohorských regionech (o nadmořské výšce větší než 1500 m), kde je vzhledem k nízkým teplotám používání účinného biologického čištění obtížné, mohou být čištěny podle mírnějších požadavků, než jaké jsou popsány v odstavci 1, pokud se podrobnými studiemi prokáže, že vypouštění nepříznivě neovlivní životní prostředí.
3.   Vypouštění z čistíren městských odpadních vod podle odstavců 1 a 2 musí vyhovovat požadavkům uvedeným v oddíle B přílohy I. […]
4.   Zatížení vyjádřené v PE se vypočte z maximálního průměrného týdenního zatížení na vstupu do čistírny odpadních vod během roku s vyloučením neobvyklých situací, jako jsou například situace vyvolané silnými dešti.“
6
Článek 5 směrnice 91/271 stanoví:
„1.   Pro účely odstavce 2 vymezí členské státy do 31. prosince 1993 citlivé oblasti podle kritérií uvedených v příloze II.
2.   Členské státy zajistí, aby městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami byly před vypuštěním do citlivých oblastí čištěny podle přísnějších požadavků, než jaké jsou popsány v článku 4, a to nejpozději do 31. prosince 1998 u všech vypouštění z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 10000 PE.
3.   Vypouštění z čistíren městských odpadních vod podle odstavce 2 musí vyhovovat příslušným požadavkům oddílu B přílohy I. […]
4.   Požadavky na jednotlivé čistírny uvedené v odstavcích 2 a 3 nemusejí být uplatněny v citlivých oblastech, kde lze prokázat, že minimální snížení veškerého zatížení vstupujícího do všech čistíren městských odpadních vod v příslušné oblasti dosahuje nejméně 75 % u celkového fosforu a nejméně 75 % u celkového dusíku.
5.   Vypouštění z čistíren městských odpadních vod, které se nacházejí v příslušných povodích nad citlivými oblastmi a přispívající ke znečištění těchto oblastí, podléhá ustanovením odstavců 2, 3 a 4.
V případech, kde výše uvedená povodí leží zcela nebo částečně na území jiného členského státu, se použije článek 9.
6.   Členské státy zajistí, aby vymezení citlivých oblastí bylo prověřováno v intervalech ne delších než čtyři roky.
7.   Členské státy zajistí, aby oblasti označené po prověření podle odstavce 6 jako citlivé oblasti splňovaly výše uvedené požadavky do sedmi let.
8.   Členský stát nemusí pro účely této směrnice vymezit citlivé oblasti, pokud provádí požadavky na čištění stanovené v odstavcích 2, 3 a 4 na celém území svého státu.“
7
Článek 15 této směrnice stanoví:
„1.   Příslušné orgány nebo jiné vhodné subjekty monitorují:
–
vypouštění z čistíren městských odpadních vod, aby ověřily soulad s požadavky [oddílu B přílohy I] podle kontrolních postupů stanovených v [oddílu D přílohy I],
–
množství a složení kalů ukládaných do povrchových vod.
2.   Příslušné orgány nebo jiné vhodné subjekty monitorují vody, do kterých se provádí vypouštění z čistíren městských odpadních vod a přímé vypouštění popsané v článku 13 v případech, kde může být očekáván výrazný vliv na prostředí recipientu.
[…]“
8
Příloha I uvedené směrnice, nadepsaná „Požadavky na městské odpadní vody“, obsahuje zejména oddíl A, který stanoví požadavky na stokové soustavy, oddíl B, který obsahuje požadavky na vypouštění z čistíren městských odpadních vod, jakož i oddíl D, který stanoví postupy pro kontrolu vypouštění odpadních vod.
Postup před zahájením soudního řízení
9
Poté, co Komise konstatovala, že Republika Slovinsko tím, že nezajistila, aby několik jejích aglomerací, včetně aglomerací Tržič, Lublaň, Kočevje, Trbovlje a Ptuj, bylo vybaveno vyhovujícími stokovými soustavami městských odpadních vod, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 3 až 5, 10 a 15, jakož i z přílohy I směrnice 91/271, se rozhodla jí zaslat dne 16. února 2017 výzvu dopisem, na kterou slovinské orgány odpověděly dopisem ze dne 15. června 2017.
10
V roce 2017 se mezi slovinskými orgány a útvary Komise uskutečnilo několik schůzek včetně schůzky „k celému balíku“ dne 23. února 2018. Dne 29. září 2017, 27. února 2018 a 23. července 2018 zaslaly slovinské orgány Komisi rovněž průběžné zprávy o pokroku týkající se dotčených aglomerací.
11
Komise po posouzení odpovědí uvedených v těchto zprávách a s přihlédnutím ke všem informacím poskytnutým slovinskými orgány dospěla k závěru, že v některých bodech Republika Slovinsko navzdory vynaloženému úsilí stále neplní povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice 91/271, a zaslala jí dopisem ze dne 8. března 2019 odůvodněné stanovisko v souladu s článkem 258 SFEU.
12
V tomto stanovisku Komise zaprvé konstatovala, že Republika Slovinsko tím, že nezajistila, aby, mimo jiné, aglomerace Tržič, Lublaň, Kočevje, Trbovlje a Ptuj byly vybaveny vyhovujícími stokovými soustavami městských odpadních vod, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 3 až 5, 10 a 15 směrnice 91/271, jakož i z oddílů A, B a D přílohy I této směrnice, a zadruhé tomuto členskému státu uložila, aby přijal opatření nezbytná k dosažení souladu s tímto stanoviskem ve lhůtě dvou měsíců od jeho obdržení, tj. nejpozději do 8. května 2019.
13
Republika Slovinsko odpověděla na toto odůvodněné stanovisko dopisem ze dne 25. dubna 2019, po němž následovaly další dopisy ze dne 2. září a 30. prosince 2019, jakož i ze dne 6. března, 12. srpna a 15. prosince 2020.
14
Komise sice mohla na základě odpovědí slovinských orgánů na odůvodněné stanovisko a informací poskytnutých po schůzce „k celému balíku“, která se konala v Lublani dne 21. ledna 2020, dospět k závěru, že všechny aglomerace uvedené v tomto stanovisku nyní splňují požadavky článku 3 směrnice 91/271, avšak dospěla k závěru, že ke dni uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku Republika Slovinsko stále v plném rozsahu nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
15
Proto se Komise rozhodla podat projednávanou žalobu.
K žalobě
K přípustnosti
Argumentace účastnic řízení
16
Republika Slovinsko tvrdí stran žalobního důvodu vycházejícího z porušení článku 4 směrnice 91/271, jenž se týká aglomerací Kočevje, Trbovlje, jakož i Tržič, a stran žalobního důvodu vycházejícího z porušení článku 15 této směrnice, jenž se týká aglomerace Ptuj, že v rámci postupu před zahájením soudního řízení neměla možnost uplatnit své věcné argumenty k těmto žalobním důvodům, čímž bylo porušeno její právo na obhajobu.
17
Komise tato tvrzení odmítá. Tvrdí, že rozdíly ve formulacích mezi výrokem odůvodněného stanoviska a návrhovými žádáními v žalobě neměly za následek žádnou změnu předmětu sporu. Kromě toho vždy poukazovala na nesplnění povinnosti tohoto členského státu vyplývající ze stejného ustanovení, a to pro stejné aglomerace a za stejné období. Skutečnost, že se původně opírala o zásadu hierarchizace, podle níž v případě, že je zjištěno nesplnění požadavků stanovených článkem 3 směrnice 91/271, není a fortiori splněna ani povinnost stanovená v článku 4 této směrnice, nemůže mít za následek, že jakmile Republika Slovinsko splní povinnost týkající se stokových soustav, jež je v tomto článku 3 stanovena, nemůže již tento orgán tomuto členskému státu vytýkat, že nesplnil povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 4 směrnice 91/271. Nebylo porušeno ani právo Republiky Slovinsko na obhajobu, neboť tento členský stát byl od počátku informován o tom, že Komise poukazuje na nesplnění povinnosti vyplývající z tohoto článku 4 ve vztahu k dotčeným aglomeracím.
18
Stejně tak Komise v rámci postupu před zahájením soudního řízení upozornila uvedený členský stát zejména na nesplnění povinnosti týkající se aglomerace Ptuj z důvodu nedodržení požadavků článků 3, 4 a 15, jakož i oddílů B a D přílohy I směrnice 91/271.
Závěry Soudního dvora
19
Z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že cílem postupu před zahájením soudního řízení je poskytnout dotčenému členskému státu příležitost splnit povinnosti, které pro něj plynou z unijního práva, a účinně se bránit proti výtkám formulovaným Komisí. Bezvadnost tohoto postupu představuje základní záruku, kterou Smlouva o FEU předvídá nejen za účelem ochrany práv dotčeného členského státu, ale rovněž pro zajištění toho, aby byl předmětem případného soudního řízení jasně vymezený spor [rozsudek ze dne 2. dubna 2020, Komise v. Polsko, Maďarsko a Česká republika (Dočasný relokační mechanismus pro žadatele o mezinárodní ochranu), C‑715/17, C‑718/17 a C‑719/17, EU:C:2020:257, bod 91, jakož i citovaná judikatura].
20
Z toho zejména vyplývá, že předmět žaloby podané na základě článku 258 SFEU je vymezen postupem před zahájením soudního řízení stanoveným v tomto ustanovení. Žaloba tedy musí být založena na stejném odůvodnění a žalobních důvodech jako odůvodněné stanovisko (rozsudek ze dne 18. listopadu 2010, Komise v. Portugalsko, C‑458/08, EU:C:2010:692, bod 43 a citovaná judikatura).
21
Tento požadavek nemůže nicméně vést až k vyžadování dokonalé shody mezi zněním vytýkaných skutečností ve výroku odůvodněného stanoviska a návrhovými žádáními v žalobě ve všech případech, pokud předmět sporu, tak jak byl vymezen v odůvodněném stanovisku, nebyl rozšířen nebo změněn (rozsudek ze dne 18. listopadu 2010, Komise v. Portugalsko, C‑458/08, EU:C:2010:692, bod 44 a citovaná judikatura).
22
V projednávané věci Komise vytýká Republice Slovinsko v rámci projednávané žaloby nesplnění povinností vyplývajících z ustanovení směrnice 91/271, která již byla ve vztahu k dotčeným aglomeracím uvedena jak ve výzvě dopisem, tak v odůvodněném stanovisku.
23
Je však nutno konstatovat, že Komise v průběhu postupu před zahájením soudního řízení vyvodila tvrzené porušení článku 4 směrnice 91/271, pokud jde o aglomerace Kočevje, Trbovlje a Tržič, pouze z údajného porušení článku 3 této směrnice a v této souvislosti odkázala pouze na judikaturu Soudního dvora, podle níž v případě zjištění, že dotyčné aglomerace nemají soustavu umožňující odvádět všechny městské odpadní vody vypouštěné těmito aglomeracemi, není a fortiori splněna ani povinnost podrobit všechna vypouštění sekundárnímu nebo rovnocennému čištění (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. října 2007, Komise v. ŘeckoC‑440/06, EU:C:2007:642, bod 25 a citovaná judikatura).
24
Teprve ve své žalobě Komise poprvé uvedla tvrzení týkající se údajného porušení článku 4 směrnice 91/271 ze strany Republiky Slovinsko, podle něhož ze srovnání údajů týkajících se na jedné straně celkového zatížení dotčených aglomerací a na druhé straně maximálního vyčištěného zatížení, které sdělily slovinské orgány, vyplývá, že žádné vypouštěné městské odpadní vody z těchto aglomerací nebyly podrobeny sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění.
25
Vzhledem k tomu, že Komise měla v rámci postupu před zahájením soudního řízení za to, že Republika Slovinsko nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 3 směrnice 91/271, byla zajisté v této fázi postupu a v souladu s judikaturou citovanou v bodě 23 tohoto rozsudku oprávněna uplatnit proto i nesplnění povinností vyplývajících z článku 4 této směrnice.
26
Je rovněž pravda, že skutečnost, že členský stát splňuje požadavky článku 3 směrnice 91/271 týkající se vybavenosti aglomerací stokovými soustavami městských odpadních vod, nutně neznamená, že totéž platí pro požadavky vyplývající z článku 4 této směrnice. Podle posledně uvedeného článku totiž městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami musí být před vypuštěním podrobeny sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění, přičemž tato vypouštění musí splňovat příslušné požadavky oddílu B přílohy I uvedené směrnice. Kromě toho Soudní dvůr již rozhodl, že požadavky čl. 4 odst. 1 směrnice 91/271 nejsou splněny v případě aglomerací, které trpí nedostatečnou kapacitou zařízení pro sekundární čištění nebo jiné rovnocenné čištění městských odpadních vod, a dále že vzhledem k tomu, že vypouštění vod, které nebyly čištěny, nevyhovuje požadavkům stanoveným v oddílu B přílohy I této směrnice, nelze mít za to, že čištění městských odpadních vod v zařízeních s nedostatečnou kapacitou je v souladu s čl. 4 odst. 3 uvedené směrnice [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. března 2019, Komise v. Irko Komise v. Irsko (Systém pro odvádění a čištění odpadních vod), C‑427/17, EU:C:2019:269, body 152 a 154].
27
Nic to však nemění na tom, že Republika Slovinsko nemohla v rámci postupu před zahájením soudního řízení účelně uplatnit důvody na svou obranu proti argumentaci Komise uvedené v bodě 24 tohoto rozsudku, neboť byla tímto orgánem poprvé formulována v jeho návrhu na zahájení řízení a opírá se o zcela odlišný právní a skutkový základ, než který Komise uvedla v rámci postupu před zahájením soudního řízení, připomenutý v bodě 23 tohoto rozsudku.
28
Dále na rozdíl od toho, co tvrdí Komise ve své replice, v zájmu dodržení práva Republiky Slovinsko na obhajobu stačilo zaslat tomuto členskému státu doplňující odůvodněné stanovisko, aniž bylo nezbytné znovu zahájit nové řízení pro nesplnění povinnosti.
29
Stran údajného porušení článku 15 směrnice 91/271, pokud jde o aglomeraci Ptuj, je třeba uvést, že odůvodněné stanovisko zaslané Republice Slovinsko neobsahovalo v tomto ohledu žádnou konkrétní argumentaci.
30
Za těchto podmínek je třeba návrhová žádání Komise znějící na určení, že Republika Slovinsko nesplnila povinnosti vyplývající z článku 4 směrnice 91/271, pokud jde o aglomerace Kočevje, Trbovlje a Tržič, jakož i článku 15 této směrnice, pokud jde o aglomeraci Ptuj, odmítnout jako nepřípustná.
31
A konečně, když se Komise ve své žalobě omezuje na tvrzení, pokud jde o aglomerace Kočevje, Trbovlje a Tržič, že nesplnění povinností vyplývajících z ustanovení článku 4 směrnice 91/271 má za následek nesplnění povinností vyplývajících z ustanovení článku 5 této směrnice, je třeba odmítnout jako nepřípustná rovněž návrhová žádání Komise znějící na určení nesplnění povinností vyplývajících z posledně uvedeného ustanovení.
32
Pro úplnost lze dodat, že pokud jde o aglomeraci Ptuj, Komise v každém případě na jednání připustila, že informace poskytnuté Republikou Slovinsko v příloze její dupliky prokazují, pokud jde o dotčené roky, že tato aglomerace splňuje požadavky článku 15 směrnice 91/271.
K věci samé
Argumentace účastnic řízení
33
Komise tvrdí, pokud jde o aglomeraci Lublaň, že Republika Slovinsko nesplnila požadavky vyplývající z článků 4 a 15 směrnice 91/271.
34
Poukazuje na to, že Republika Slovinsko ve své odpovědi ze dne 25. dubna 2019 na odůvodněné stanovisko uvedla, že v systémech čištění odpadních vod budou provedeny změny s cílem zajistit, aby situace v aglomeraci Lublaň byla v souladu s článkem 4 směrnice 91/271, a upřesnila, že městské odpadní vody této aglomerace jsou k tomuto datu čištěny dvěma čistírnami odpadních vod a pouze jedna z nich, a sice menší čistírna v obci Brod, nesplňuje požadavky tohoto článku 4. Tento členský stát tedy v tomto ohledu nezpochybňuje porušení požadavků tohoto článku 4 z důvodu nedostatečné infrastruktury. Naopak tvrdí, že nedodržení tohoto ustanovení bude napraveno uzavřením čistíren v obcích Brod a Rakova Jelša a přesměrováním zbývajícího zatížení na čistírnu v obci Zalog v rámci projektu „Odvádění a čištění odpadních vod ve vodonosných vrstvách Lublaňské planiny“ spolufinancovaného z Fondu soudržnosti. V téže odpovědi Republika Slovinsko uvedla, pokud jde o aglomeraci Lublaň a čistírnu odpadních vod v obci Brod, že fáze výstavby tohoto projektu má být dokončena v prosinci 2020 a provozní fáze má být zahájena v následujícím roce. V dopise ze dne 6. března 2020 však tento členský stát upřesnil, že uvedený projekt bude dokončen až na konci roku 2023.
35
Nejsou splněny ani požadavky článku 15 směrnice 91/271, neboť z informací poskytnutých Republikou Slovinsko vyplývá, pokud jde o čistírnu odpadních vod v obci Brod, která čistí městské odpadní vody z aglomerace Lublaň, že čtyři vzorky (z celkem dvanácti) vykazovaly hodnoty koncentrace BSK5 nebo CHSKCr vyšší, než jsou mezní hodnoty stanovené v tabulce 1 v oddílu D přílohy I směrnice 91/271. Ve třech vzorcích byly hodnoty koncentrace BSK5 překročeny o více než 100 % a v jednom vzorku byla hodnota koncentrace CHSKCr překročena o více než 100 %. Počet nevyhovujících vzorků rovněž překročil limity stanovené touto směrnicí.
36
Podle Republiky Slovinsko jsou oba žalobní důvody Komise neopodstatněné.
37
Republika Slovinsko tvrdí, že se ve svých odpovědích na výzvu dopisem a na odůvodněné stanovisko řídila tvrzením Komise, podle kterého k porušení článku 4 směrnice 91/271 dochází, pokud hodnoty pocházející z čistírny odpadních vod překračují prahové hodnoty stanovené touto směrnicí. To je ostatně důvod, proč Republika Slovinsko během postupu před zahájením soudního řízení připustila porušení článku 4 směrnice 91/271. Z judikatury Soudního dvora však vyplývá, že povinnost plynoucí z článku 4 směrnice 91/271 je splněna, pokud dotyčný členský stát může předložit vzorek splňující požadavky oddílu B přílohy I této směrnice. Pokud jde přitom o čistírnu městských odpadních vod v obci Brod, která má technologii sekundárního čištění vod, z výsledků monitorování vody čištěné touto čistírnou, které poskytla Republika Slovinsko v odpovědi na výzvu dopisem a na odůvodněné stanovisko, vyplývá, že vzorky odebrané v této souvislosti v několika případech splňovaly požadavky oddílu B přílohy I směrnice 91/271. Republika Slovinsko tak předložila šest vyhovujících vzorků za rok 2016 a osm za rok 2018.
38
Co se týče čistírny městských odpadních vod v obci Brod, o které se mluví v bodě 34 tohoto rozsudku, Republika Slovinsko tvrdí, že její modernizace není účelná ani hospodářsky zdůvodnitelná, neboť bude uzavřena v rámci realizace projektu „Odvádění a čištění odpadních vod ve vodonosných vrstvách Lublaňské planiny“, financovaného z prostředků Fondu soudržnosti. Zatížení z čistírny odpadních vod v obci Brod tak bude odváděno do veřejné stokové soustavy, která je napojena na čistírnu městských odpadních vod v obci Zalog.
39
Republika Slovinsko v této souvislosti poukazuje na to, že část aglomerace Lublaň, která je napojena na čistírnu odpadních vod v obci Brod, není příčinou nekontrolovaných vypouštění nevyčištěných vod do životního prostředí. Měření provedená na úrovni čistírny odpadních vod v obci Brod prokazují, že je většina odpadních vod vyčištěna; v roce 2018 nevyhověly pouze čtyři vzorky a v roce 2016 pouze dva.
40
Ze stejných důvodů je povinnost Republiky Slovinsko zajistit, aby vypouštění splňovala normy jakosti uvedené v článku 15 směrnice 91/271 a v oddíle D přílohy I této směrnice, pokud jde o část aglomerace Lublaň napojenou na čistírnu odpadních vod v obci Brod, podle jejího názoru nesplnitelná. Nicméně Republika Slovinsko až do konečné realizace projektu uvedeného v bodě 38 tohoto rozsudku zajistí, aby byly odpadní vody části aglomerace Lublaň čištěny v čistírně odpadních vod v obci Brod, která je pravidelně kontrolována kontrolními orgány, přičemž za tímto účelem je každoročně prováděno dvanáct měření. Právě v rámci těchto pravidelných kontrol byly shromážděny vyhovující výsledky za roky 2016 a 2018 uvedené v bodě 39 tohoto rozsudku.
Závěry Soudního dvora
– Úvodní poznámky
41
Je třeba připomenout, že byť v rámci řízení pro nesplnění povinnosti podle článku 258 SFEU je na Komisi, aby prokázala existenci tvrzeného nesplnění povinnosti tím, že Soudnímu dvoru předloží veškeré informace nezbytné k tomu, aby mohl existenci tohoto nesplnění povinnosti ověřit, a nemůže se přitom opírat o žádnou domněnku, je třeba zohlednit skutečnost, že při přezkumu správného praktického uplatňování vnitrostátních ustanovení určených k zajištění účinného provedení směrnice je Komise, jež nemá vlastní vyšetřovací pravomoc v této oblasti, z velké části odkázána na poznatky předložené případnými stěžovateli, jakož i dotyčným členským státem (rozsudek ze dne 2. prosince 2010, Komise v. Portugalsko, C‑526/09, EU:C:2010:734, bod 21 a citovaná judikatura).
42
Z toho zejména vyplývá, že pokud Komise předložila dostatečné poznatky, z nichž vychází najevo, že vnitrostátní ustanovení provádějící směrnici nejsou na území žalovaného členského státu v praxi správně uplatňována, přísluší tomuto členskému státu, aby předložené poznatky a jejich důsledky zpochybnil průkazným a podrobným způsobem (rozsudek ze dne 2. prosince 2010, Komise v. Portugalsko, C‑526/09, EU:C:2010:734, bod 22 a citovaná judikatura).
43
Je rovněž třeba připomenout, že existence nesplnění povinnosti musí být posuzována vzhledem ke stavu, v němž se členský stát nacházel v době, kdy uplynula lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku, a změny, ke kterým došlo následně, nemohou být Soudním dvorem brány v úvahu (rozsudek ze dne 28. ledna 2016, Komise v. Portugalsko, C‑398/14, EU:C:2016:61, bod 49 a citovaná judikatura).
44
V projednávané věci byla v odůvodněném stanovisku ze dne 8. března 2019 stanovena Republice Slovinsko lhůta dvou měsíců od obdržení tohoto stanoviska ke splnění povinností, které pro ni vyplývají zejména z článků 4 a 15 směrnice 91/271. Lhůta poskytnutá ke splnění těchto povinností tedy uplynula dne 8. května 2019.
– K žalobnímu důvodu vycházejícímu z nesplnění povinnosti vyplývající z článku 4 směrnice 91/271
45
Článek 4 odst. 1 směrnice 91/271 stanoví, že veškeré městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami musí být před vypuštěním podrobeny sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění.
46
Podle čl. 4 odst. 3 této směrnice musí být toto sekundární čištění nebo jiné rovnocenné čištění zajištěno čistírnami odpadních vod, jejichž vypouštění splňuje požadavky oddílu B přílohy I směrnice 91/271.
47
Z přílohy I oddílu B odst. 4 této směrnice zejména vyplývá, že vypouštění z čistíren městských odpadních vod musí vyhovovat požadavkům uvedeným v tabulce 1 této přílohy.
48
V souladu s přílohou XIII Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie (Úř. věst. 2003, L 236, s. 33), byly tyto požadavky pro Republiku Slovinsko, pokud jde o aglomerace s PE vyšším než 15000 obyvatel, závazné od 1. ledna 2011.
49
V tomto ohledu z judikatury Soudního dvora vyplývá, že pokud je prokázáno, že nebyly dodrženy normy BSK nebo CHSKCr stanovené v oddílu B přílohy I směrnice 91/271 a v tabulce 1 této přílohy, je třeba mít za to, že odpadní vody v dotyčné aglomeraci nejsou před vypuštěním náležitě čištěny, takže žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 3 směrnice 91/271 ve spojení s oddílem B přílohy I této směrnice a tabulkou 1 této přílohy musí být v souvislosti s touto aglomerací považována za opodstatněný [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. března 2019, Komise v. Irsko (Systém pro odvádění a čištění odpadních vod), C‑427/17, EU:C:2019:269, body 155 a 157].
50
Kromě toho Soudní dvůr již rozhodl, že požadavky čl. 4 odst. 1 směrnice 91/271 nejsou splněny, pokud jde o aglomerace, které trpí nedostatečnou kapacitou zařízení pro sekundární čištění nebo jiné rovnocenné čištění městských odpadních vod. Vzhledem k tomu, že vypouštění vod, které nebyly čištěny, nesplňuje požadavky oddílu B přílohy I směrnice 91/271, nelze mít totiž za to, že čištění městských odpadních vod v zařízeních s nedostatečnou kapacitou je v souladu s čl. 4 odst. 3 této směrnice [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. března 2019, Komise v. Irsko (Systém pro odvádění a čištění odpadních vod), C‑427/17, EU:C:2019:269, body 152 a 154].
51
Republika Slovinsko přitom ve své odpovědi na odůvodněné stanovisko nezpochybnila tvrzení Komise, že čistírna odpadních vod v obci Brod nesplňuje požadavky článku 4 směrnice 91/271, neboť byly několikrát zjištěny nevyhovující hodnoty koncentrace BSK5. Zejména připustila, že výsledky monitorování uvedeného v bodě 37 tohoto rozsudku ukazují, že čistírna odpadních vod v obci Brod „nezaručuje účinné odstraňování živin (terciární čištění)“.
52
Stejně tak ve své žalobní odpovědi v reakci na tvrzení, které Komise uvedla ve své žalobě a podle kterého Republika Slovinsko nezpochybňovala nesplnění požadavků článku 4 směrnice 91/271 z důvodu nedostatečné infrastruktury, tento členský stát připouští existenci „obtíží spojených s aglomerací Lublaň“, přičemž dodává, že budou odstraněny v rámci realizace projektu „Odvádění a čištění odpadních vod ve vodonosných vrstvách Lublaňské planiny“.
53
Za těchto podmínek je třeba mít za to, že nesplnění povinnosti vyplývající z článku 4 směrnice 91/271 je prokázáno, pokud jde o aglomeraci Lublaň.
54
Toto konstatování nemůže být zpochybněno skutečností, jež uvedla Republika Slovinsko ve své žalobní odpovědi, že výsledky monitorování, jehož předmětem byly vody čištěné čistírnou odpadních vod v obci Brod a které tento členský stát uvedl v odpovědi na výzvu dopisem a na odůvodněné stanovisko, „prokazují, že vzorky v několika případech splňovaly požadavky oddílu B přílohy I směrnice [91/271]“.
55
Soudní dvůr zajisté rozhodl, že pokud je členský stát schopen předložit vzorek vyhovující požadavkům oddílu B přílohy I směrnice 91/271, musí být povinnosti vyplývající z článku 4 této směrnice považovány za splněné [rozsudek ze dne 2. září 2021, Komise v. Švédsko (Čistírny odpadních vod), C‑22/20, EU:C:2021:669, bod 49 a citovaná judikatura].
56
Tato judikatura se však týká situací, kdy Komise nezpochybňovala existenci dostatečné kapacity pro čištění městských odpadních vod v dotčeném členském státě, takže Soudní dvůr odmítl argumentaci Komise, že k prokázání toho, že situace v tomto členském státě odpovídá požadavkům článku 4 směrnice 91/271, je tento stát ještě povinen poskytnout vzorky za období 12 měsíců (v tomto smyslu viz zejména rozsudek ze dne 10. března 2016, Komise v. Španělsko, C‑38/15, EU:C:2016:156, body 24 a 35 až 39).
57
V projednávaném případě, jak bylo uvedeno v bodě 52 tohoto rozsudku, Republika Slovinsko připouští, že stávající kapacity čištění městských odpadních vod v aglomeraci Lublaň jsou nedostatečné.
58
Je třeba dodat, že Soudní dvůr rovněž rozhodl, že zařízení nelze považovat za zařízení odpovídající pojmu „nejlepší technické znalosti, nepřináší-li to nadměrné náklady“ ve smyslu oddílu A přílohy I směrnice 91/271, jelikož dotyčný členský stát na jedné straně zahájil rozsáhlý program modernizačních prací, který prokazuje, že technologická řešení problému nadměrného vypouštění odpadních vod existují, ale nejsou zaváděna, a na druhé straně se tento členský stát rozhodl tyto práce financovat, takže související náklady nelze považovat za nadměrné [rozsudek ze dne 28. března 2019, Komise v. Irsko (Systém pro odvádění a čištění odpadních vod), C‑427/17, EU:C:2019:269, bod 120 a citovaná judikatura].
59
Z toho vyplývá, že Republika Slovinsko se nemůže pojmu „nejlepší technické znalosti, nepřináší-li to nadměrné náklady“ dovolávat ani v projednávané věci, jelikož se tento členský stát rozhodl v rámci projektu „Odvádění a čištění odpadních vod ve vodonosných vrstvách Lublaňské planiny“ modernizovat infrastrukturu pro čištění městských odpadních vod, ale nestalo se tak ke dni uplynutí lhůty uvedené v odůvodněném stanovisku, a nepokusil se prokázat případnou nepřiměřenost nákladů na uvedení zařízení na čištění městských odpadních vod této aglomerace do souladu s uvedenými předpisy s tím, že toto financování bude zajištěno „z jeho vlastních zdrojů, jakož i z evropských zdrojů“ [obdobně viz rozsudek ze dne 28. března 2019, Komise v. Irsko (Systém pro odvádění a čištění odpadních vod), C‑427/17, EU:C:2019:269, bod 177].
60
Je tudíž třeba mít za to, že ke dni uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku nebylo zajištěno sekundární čištění nebo jiné rovnocenné čištění všech městských odpadních vod odváděných stokovými soustavami v aglomeraci Lublaň, a nebyly tedy dodrženy požadavky stanovené článkem 4 směrnice 91/271 ve spojení s oddílem B přílohy I této směrnice.
– K žalobnímu důvodu vycházejícímu z nesplnění povinnosti vyplývající z článku 15 směrnice 91/271
61
Podle čl. 15 odst. 1 první odrážky směrnice 91/271 monitorují příslušné orgány nebo jiné vhodné subjekty daného členského státu vypouštění z čistíren městských odpadních vod, aby ověřily soulad s požadavky oddílu B přílohy I této směrnice podle kontrolních postupů stanovených v oddílu D přílohy I uvedené směrnice.
62
Z přílohy I oddílu D odst. 4 směrnice 91/271 konkrétně vyplývá, že vyčištěné odpadní vody se považují za vyhovující příslušným ukazatelům, pokud jejich vzorky posuzované pro každý ukazatel zvlášť prokážou soulad s příslušnými hodnotami ukazatelů následujícím způsobem: u ukazatelů uvedených v čl. 2 bodě 7 této směrnice a v tabulce 1 této přílohy je nejvyšší přípustný počet vzorků, které nemusí vyhovět ukazatelům stanoveným v těchto ustanoveních a vyjádřeným buď koncentrací, nebo procenty úbytku, uveden v tabulce 3 uvedené přílohy, a to dva vzorky při celkovém počtu dvanácti odebraných vzorků. U ukazatelů tabulky 1 téže přílohy vyjádřených koncentrací se nevyhovující vzorky odebrané za normálních provozních podmínek nesmějí odchylovat od hodnot ukazatelů o více než 100 %.
63
Republika Slovinsko se přitom omezuje na tvrzení, podle kterého pouze dva z dvanácti vzorků odebraných z čistírny odpadních vod v obci Brod v roce 2016 nesplňovaly tyto požadavky a v roce 2018 nesplňovaly tyto požadavky pouze čtyři, aniž zpochybnila tvrzení Komise, podle nichž tyto čtyři vzorky navíc vykazovaly hodnoty koncentrace BSK5 a CHSKCr vyšší, než jsou mezní hodnoty stanovené v tabulce 1 v příloze I směrnice 91/271. Kromě toho připouští, že až do konečné realizace projektu „Odvádění a čištění odpadních vod ve vodonosných vrstvách Lublaňské planiny“ je její povinnost zajistit, aby vypouštění splňovala normy jakosti uvedené v článku 15 a v oddíle D přílohy I této směrnice, pro část aglomerace Lublaň napojenou na čistírnu odpadních vod v obci Brod „nesplnitelná“. Za těchto podmínek je třeba mít za to, že nesplnění povinnosti vyplývající z těchto ustanovení je rovněž prokázáno.
64
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba konstatovat, že Republika Slovinsko tím, že nepřijala nezbytná opatření k zajištění toho, aby v aglomeraci Lublaň:
–
městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami byly před vypuštěním podrobeny sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění a
–
vypouštění z čistíren městských odpadních vod byla náležitě monitorována,
nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 a 3 směrnice 91/271 ve spojení s oddílem B přílohy I této směrnice a z čl. 15 odst. 1 první odrážky uvedené směrnice ve spojení s oddílem D její přílohy.
65
Ve zbývající části je třeba žalobu zamítnout.
K nákladům řízení
66
Podle čl. 138 odst. 3 jednacího řádu Soudního dvora platí, že pokud měli účastníci řízení ve věci částečně úspěch i neúspěch, ponese každý z nich vlastní náklady řízení.
67
Jelikož v projednávané věci Komise i Republika Slovinsko měly ve věci částečně úspěch i neúspěch, ponesou vlastní náklady.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl takto:
1)
Republika Slovinsko tím, že nepřijala nezbytná opatření k zajištění toho, aby v aglomeraci Lublaň:
–
městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami byly před vypuštěním podrobeny sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění a
–
vypouštění z čistíren městských odpadních vod byla náležitě monitorována,
nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 a 3 směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1137/2008 ze dne 22. října 2008, ve spojení s oddílem B přílohy I této směrnice v platném znění a z čl. 15 odst. 1 první odrážky uvedené směrnice v platném znění ve spojení s oddílem D její přílohy.
2)
Ve zbývající části se žaloba zamítá.
3)
Evropská komise a Republika Slovinsko ponesou vlastní náklady řízení.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: slovinština.