null
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
LAILY MEDINA
přednesené dne 23. dubna 2026(1)
Věc C‑14/24 P
Evropská komise
proti
Bulgarian Energy Holding EAD,
Bulgartransgaz EAD,
Bulgargaz EAD
„ Kasační opravný prostředek – Hospodářská soutěž – Zneužití dominantního postavení – Vnitřní trh se zemním plynem – Rozhodnutí konstatující porušení článku 102 SFEU – Odepření přístupu – Judikatura Bronner – Potenciální konkurent – Jediné a trvající protiprávní jednání – Právo na obhajobu“
I.      Úvod
1.        V rozhodnutí Komise C(2018) 8806 final ze dne 17. prosince 2018 v řízení podle článku 102 Smlouvy o fungování Evropské unie (věc AT.39849 – BEH Gas) (dále jen „napadené rozhodnutí“) Evropská komise konstatovala, že se společnost Bulgarian Energy Holding EAD (dále jen „BEH“) společně se svými dceřinými společnostmi Bulgartransgaz EAD a Bulgargaz EAD (dále spolu jen „skupina BEH“), které jsou v jejím výlučném vlastnictví, dopustily jediného a trvajícího protiprávního jednání tím, že třetím osobám odepřely přístup k přepravní soustavě, rumunskému plynovodu a zásobníku plynu v Chiren, čímž uzavřely trhy s dodávkami zemního plynu v Bulharsku v období od 30. července 2010 do 1. ledna 2015. V důsledku toho jim uložila pokutu ve výši 77 068 000 eur a shledala je společně a nerozdílně odpovědnými za její zaplacení.
2.        V návaznosti na zrušení uvedeného rozhodnutí rozsudkem Tribunálu ze dne 25. října 2023, Bulgarian Energy Holding a další v. Komise(2), podala Komise projednávaný kasační opravný prostředek. Projednávaný kasační opravný prostředek vznáší důležité otázky, zejména pokud jde o použití kritérií vyplývajících z rozsudku Soudního dvora ze dne 26. listopadu 1998, Bronner(3), za účelem určení, zda odmítnutí poskytnout přístup k základní infrastruktuře představuje zneužití ve smyslu článku 102 SFEU, dále posouzení pojmu „potenciální hospodářská soutěž“ s ohledem na kritéria definovaná judikaturou vycházející z rozsudku ze dne 30. ledna 2020, Generics (UK) a další(4), výkladu pojmu „jediné a trvající protiprávní jednání“ a uplatnění práva podniků, které jsou předmětem šetření Komise na základě článku 102 SFEU, na obhajobu.
II.    Skutečnosti předcházející sporu
3.        Tribunál popsal skutkové okolnosti předcházející sporu v bodech 2 až 55 napadeného rozsudku, přičemž tyto okolnosti lze pro účely projednávaného kasačního opravného prostředku shrnout následovně.
A.      Skutkové okolnosti
4.        BEH je společnost zcela vlastněná bulharským státem. Práva bulharského státu ve společnosti BEH vykonává bulharský ministr energetiky. Společnost BEH má několik dceřiných společností působících v oblasti energetiky v Bulharsku. V odvětví zemního plynu vlastní 100 % kapitálu svých dceřiných společností Bulgargaz a Bulgartransgaz.
5.        Společnost Bulgargaz je veřejným dodavatelem plynu v Bulharsku. Během období protiprávního jednání společnost Bulgargaz nakupovala plyn z Ruska a byla jediným nebo hlavním dovozcem ruského plynu do Bulharska. Společnost Bulgargaz byla hlavním dodavatelem plynu, co se týče navazujícího velkoobchodu a také co se týče konečných zákazníků, a sice podniků přímo připojených k přepravní soustavě.
6.        Společnost Bulgartransgaz je:
–        provozovatelem plynárenské přepravní soustavy (dále jen „provozovatel přepravní soustavy“) povoleným v Bulharsku; z tohoto titulu provozuje bulharskou přepravní soustavu (dále jen „přepravní soustava“) a bulharský tranzitní plynovod;
–        správcem jediného zásobníku zemního plynu v této zemi, který se nachází pod zemí v Chiren (Bulharsko) (dále jen „zásobník plynu v Chiren“).
7.        Během období protiprávního jednání záviselo zásobování Bulharska plynem téměř zcela na dovozu ruského plynu. Ruský plyn byl do Bulharska přepravován třemi plynovody, a to rumunskými tranzitními plynovody 1, 2 a 3, které řídila společnost Transgaz SA, provozovatel plynárenské přepravní soustavy v Rumunsku. Rumunský tranzitní plynovod 1 (dále jen „rumunský plynovod 1“) vedl přes Rumunsko od vstupního bodu Isaccea 1, který se nachází na ukrajinsko-rumunské hranici, až do vstupního bodu přepravní soustavy Negru Vodă 1, který se nachází na rumunsko-bulharské hranici. Přepravní soustava, která byla zase napojena na zásobník plynu v Chiren, byla čistě vnitrostátní soustavou, ke které byla připojena většina zákazníků a místních distribučních soustav v Bulharsku. Přinejmenším do dubna 2016 byl rumunský plynovod 1 jedinou schůdnou cestou pro přepravu plynu do Bulharska za účelem zásobování většiny území země.
8.        Rumunský plynovod 1 byl postaven v roce 1974 v souladu s mezivládní dohodou uzavřenou mezi Bulharskou lidovou republikou a Rumunskou socialistickou republikou dne 29. listopadu 1970 (dále jen „mezivládní dohoda z roku 1970“). Dne 18. února 2003 uzavřely Bulharská republika a Rumunsko novou mezivládní dohodu (dále jen „mezivládní dohoda z roku 2003“). Podle článku 3 této dohody se smluvní strany zavázaly, že svým příslušným provozovatelům plynu, a sice společnostem Bulgargaz a Transgaz, uloží povinnost uzavřít novou smlouvu o využívání rumunského plynovodu 1. Dne 19. října 2005 tak společnosti Transgaz a Bulgargaz uzavřely novou dohodu (dále jen „dohoda z roku 2005“), na jejímž základě bylo společnosti Bulgargaz uděleno výhradní užívání rumunského plynovodu 1 až do dne 31. prosince 2011. Jako protiplnění za to společnost Bulgargaz platila společnosti Transgaz pevný roční poplatek, který byl nezávislý na skutečně využité kapacitě. Tato dohoda byla v roce 2009 prodloužena až do dne 31. prosince 2016.
B.      Řízení před Komisí a Tribunálem
9.        Dne 18. listopadu 2010 předložila společnost Overgas Inc., která působí na trhu s dodávkami plynu v Bulharsku, Komisi neformální stížnost proti skupině BEH pro porušení článku 102 SFEU. Komise zorganizovala se společností Overgas tři schůzky v roce 2011 a další schůzku dne 17. června 2013.
10.      Dne 4. července 2013 zahájila Komise řízení proti skupině BEH na základě čl. 2 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 773/2004 ze dne 7. dubna 2004 o vedení řízení Komise podle článků [101 a 102 SFEU] (Úř. věst. 2004, L 123, s. 18; Zvl. vyd. 08/03, s. 81) a čl. 11 odst. 6 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích [101 a 102 SFEU] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).
11.      Dne 17. prosince 2018 přijala Komise napadené rozhodnutí.
12.      V napadeném rozhodnutí Komise tvrdila, že skupina BEH zneužila svého dominantního postavení jednáním, které spočívalo v bránění, omezování a zpožďování přístupu třetích osob k přepravní soustavě, zásobníku plynu v Chiren a rumunskému plynovodu 1, čímž uzavřela bulharské trhy s dodávkami zemního plynu. Zjištěné jediné a trvající protiprávní jednání porušující článek 102 SFEU se vyznačovalo vzorcem chování, které se týkalo každé infrastruktury a bylo součástí protisoutěžní strategie stanovené společností BEH a prováděné skupinou BEH, jejímž cílem bylo chránit dominantní postavení společnosti Bulgargaz na bulharských trzích s dodávkami zemního plynu tím, že tyto trhy uzavírala.
13.      Komise dospěla k závěru, že toto chování bylo součástí jediného a trvajícího protiprávního jednání, které začalo v den prvního protisoutěžního jednání, tj. dne 30. července 2010, a skončilo dnem ukončení poslední zneužívající praktiky, tj. dne 1. ledna 2015.
14.      Komise uložila skupině BEH pokutu ve výši 77 068 000 eur za její účast na zjištěném jediném a trvajícím protiprávním jednání.
15.      Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 1. března 2019 podala skupina BEH proti napadenému rozhodnutí žalobu podle článku 263 SFEU. Domáhala se v zásadě zrušení napadeného rozhodnutí a podpůrně zrušení pokuty, která jí byla v tomto rozhodnutí uložena, nebo snížení její výše. Před Tribunálem podpořila skupinu BEH v jejích návrhových žádáních Bulharská republika. Návrhová žádání Komise byla podporována společností Overgas.
16.      Napadeným rozsudkem Tribunál zrušil napadené rozhodnutí v plném rozsahu a uložil Komisi, aby uhradila náklady řízení vynaložené skupinou BEH v souladu s jejími návrhovými žádáními, a současně Bulharské republice a společnosti Overgas uložil, aby nesly vlastní náklady řízení. Napadený rozsudek je v podstatě založen na posouzení, že Komise právně dostačujícím způsobem neprokázala odepření přístupu ke třem infrastrukturám v držení skupiny BEH, na které se může vztahovat článek 102 SFEU.
17.      Tribunál zaprvé konstatoval, že údajné zneužívající jednání týkající se rumunského plynovodu 1 bylo nosným prvkem, na kterém spočívala analýza Komise a odůvodnění napadeného rozhodnutí. Dále uvedl, že se Komise dopustila několika nesprávných právních posouzení, když shledala, že jednání společnosti Bulgargaz týkající se přístupu k uvedenému plynovodu představovalo odepření přístupu, na které se mohl vztahovat článek 102 SFEU. Zadruhé konstatoval, že Komise neprokázala, že chování společnosti Bulgartransgaz týkající se přístupu k přepravní soustavě mohlo, a to nikoli čistě hypoteticky, omezit hospodářskou soutěž a mít účinky spočívající ve vyloučení z bulharských trhů s dodávkami zemního plynu. Tribunál měl sice za to, že Komise prokázala, že jednání společnosti Bulgartransgaz týkající se přístupu k zásobníku plynu v Chiren mohlo v období od 5. června 2012 do 19. září 2014 omezit hospodářskou soutěž na bulharských trzích s dodávkami zemního plynu, ale neprokázala, že tomu tak bylo před 5. červnem 2012. S ohledem na tyto úvahy a vzhledem k tomu, že Komise konstatovala, že se skupina BEH dopustila jediného a trvajícího protiprávního jednání porušujícího článek 102 SFEU tím, že odmítla poskytnout přístup k uvedeným třem infrastrukturám, Tribunál rozhodl, že jediný důvod vycházející z jednání společnosti Bulgartransgaz ve vztahu k zásobníku plynu v Chiren po červnu 2012 nemohl představovat, aniž by došlo ke zkreslení napadeného rozhodnutí tím, že by posouzení Komise bylo nahrazeno novým posouzením skutkového stavu, základní, či dokonce dostatečné odůvodnění, které by samo o sobě mohlo založit výrok uvedeného rozhodnutí. Kromě toho měl Tribunál za to, že právo skupiny BEH na obhajobu bylo ovlivněno několika vadami správního řízení. Dalšími aspekty uvedeného rozsudku se budu podrobněji zabývat v rámci analýzy jednotlivých důvodů uplatněných na podporu projednávaného kasačního opravného prostředku.
III. Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastnic řízení
18.      Návrhem ze dne 10. ledna 2024 podala Komise proti napadenému rozsudku kasační opravný prostředek.
19.      Komise podporovaná společností Overgas navrhuje, aby Soudní dvůr:
–        zrušil napadený rozsudek;
–        vrátil věc Tribunálu;
–        uložil skupině BEH náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.
20.      Skupina BEH podporovaná Bulharskou republikou navrhuje, aby Soudní dvůr:
–        zamítl kasační opravný prostředek;
–        uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
21.      Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na otázky položené Soudním dvorem byly vyslechnuty na jednání, které se konalo dne 10. prosince 2025.
IV.    Posouzení
22.      Na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje Komise 10 důvodů. První až šestý důvod kasačního opravného prostředku se týká přístupu k rumunskému plynovodu 1. Sedmý a osmý důvod kasačního opravného prostředku se týká přístupu k přepravní soustavě a zásobníku plynu v Chiren. Devátý důvod kasačního opravného prostředku se týká pojmu „jediné a trvající protiprávní jednání“. A konečně desátý důvod kasačního opravného prostředku se týká práv skupiny BEH a Komise na obhajobu v rámci postupu s využitím datové místnosti.
A.      Přístup k rumunskému plynovodu 1
23.      V napadeném rozsudku Tribunál zkoumal různé argumenty předložené skupinou BEH týkající se přístupu k rumunskému plynovodu 1. Ve stadiu kasačního opravného prostředku Komise zpochybňuje posouzení Tribunálu týkající se následujících argumentů: skutečnost, že nedošlo k odmítnutí dodávek společnosti C Energy Group (první a druhý důvod kasačního opravného prostředku); údajné nepředání žádostí o přístup k rumunskému plynovodu 1 skupině BEH ze strany společnosti Transgaz a nedostatečná důkazní hodnota vyhrazení celé kapacity v rámci rumunského plynovodu 1 společností Bulgargaz (třetí důvod kasačního opravného prostředku); nedostatek důkazů o odmítnutí nebo omezení přístupu společnosti Overgas k rumunskému plynovodu 1 v roce 2013 (čtvrtý a pátý důvod kasačního opravného prostředku); nedostatečná důkazní hodnota diskusí týkajících se nového sjednání dohody z roku 2005 (šestý důvod kasačního opravného prostředku).
24.      Pro účely tohoto stanoviska začnu analýzou třetího důvodu kasačního opravného prostředku, pak bude následovat analýza prvního a druhého důvodu kasačního opravného prostředku a na závěr se budu věnovat ostatním důvodům v pořadí, v jakém byly předloženy Komisí.
1.      Ke třetímu důvodu kasačního opravného prostředku
25.      Třetí důvod kasačního opravného prostředku se týká použití kritérií vyplývajících z bodu 41 rozsudku Bronner (dále jen „kritéria Bronner“) pro posouzení údajného zneužívajícího odmítnutí dodávek z rumunského plynovodu 1, které bylo konstatováno v napadeném rozhodnutí. Tribunál uvedl, že Komise správně použila kritéria Bronner při posuzování jednání společnosti Bulgargaz na trhu služeb souvisejících s kapacitou zemního plynu v rámci rumunského plynovodu 1.
a)      Argumentace účastnic řízení
26.      Tento důvod kasačního opravného prostředku lze rozdělit do dvou částí. Zaprvé Komise tvrdí, že Tribunál nesprávně vyložil napadené rozhodnutí, když přezkoumal legalitu posouzení jednání společnosti Bulgargaz, které se týkalo přístupu k rumunskému plynovodu 1, ze strany Komise ve světle kritérií Bronner. Tribunál takto nezohlednil, že zjištění Komise ohledně zneužití, pokud jde o přístup k rumunskému plynovodu 1, nebylo založeno na běžném odmítnutí dodávek, ale spíše na konkrétnějším zjištění o zneužívajícím hromadění kapacit (bod 279 napadeného rozsudku). Zadruhé Komise zpochybňuje obecné tvrzení, podle něhož jsou kritéria Bronner relevantní v takové situaci, jako je situace v projednávané věci, kdy dotčený podnik není vlastníkem dotčené infrastruktury (body 268, 270, 279, 284, 285 a 289 až 296 napadeného rozsudku).
27.      Skupina BEH tvrdí, že třetí důvod kasačního opravného prostředku je nepřípustný, a zpochybňuje argumenty Komise.
b)      Posouzení
1)      Úvodní poznámky ke kritériím Bronner
28.      O potížích spojených s použitelností a uplatňováním kritérií Bronner bylo pojednáno v řadě nedávných rozsudků Soudního dvora(5), které poskytly příležitost objasnit jejich dosah.
29.      Zaprvé kritéria Bronner předpokládají existenci dvou skutečností, který mi jsou: i) podnik v dominantním postavení na trhu a ii) existence „základní“ infrastruktury, kterou vlastní a kterou vytvořil tento podnik pro vlastní potřeby(6). V bodě 41 rozsudku Bronner Soudní dvůr stanovil tři kritéria pro konstatování zneužití dominantního postavení: i) nezbytnost infrastruktury, ii) možnost vyloučení veškeré konkurence ze strany žadatele o přístup a iii) neexistence objektivního odůvodnění takového jednání(7).
30.      Zadruhé cílem kritérií Bronner je sladit rozdílné zájmy, a sice respektování smluvní svobody a vlastnických práv dominantního podniku na straně jedné a provádění požadavků nenarušené hospodářské soutěže na straně druhé. Z výše uvedeného vyplývá, jak nedávno zdůraznil Soudní dvůr ve svém rozsudku Lukoil, že důvodem pro uplatnění kritérií Bronner v případě, kdy podnik v dominantním postavení vytvořil infrastrukturu pro potřeby své činnosti a tuto infrastrukturu současně vlastní, je především potřeba i nadále motivovat podniky v dominantním postavení, aby investovaly. Jelikož jsou tato dvě kritéria kumulativní, stačí, aby jedno z nich nebylo splněno, a kritéria Bronner se neuplatní(8).
31.      Právě na výkladu uvedených dvou kritérií je založen dotčený třetí důvod kasačního opravného prostředku(9).
32.      První kritérium, které se týká vytvoření infrastruktury pro potřeby činnosti dotčeného podniku v dominantním postavení prostřednictvím jeho vlastních investic, logicky vyplývá z hlavního cíle sledovaného kritérii Bronner, a sice zachování motivace těchto podniků investovat do účinných infrastruktur(10).
33.      Soudní dvůr ve svém nedávném rozsudku Lukoil objasnil, že posouzení tohoto prvního kritéria je založeno na skutečném vlastnictví nebo výlučné kontrole nad infrastrukturou, nikoli na totožnosti jejího tvůrce nebo původního developera. V tomto ohledu Soudní dvůr uvedl, že pokud byla výhradní práva k infrastruktuře získána dominantním podnikem za cenu a jiných podmínek vyplývajících ze soutěžního řízení, má tato infrastruktura podobnou povahu jako infrastruktura, kterou tento podnik zřídil nebo vytvořil(11).
34.      Pokud jde o druhé kritérium, Soudní dvůr konstatoval že dokud dominantní podnik nemá plnou rozhodovací samostatnost ohledně přístupu k této infrastruktuře, nelze jeho situaci považovat za obdobnou situaci ve věci, v níž byl vydán rozsudek Bronner. Proto pokud dominantní podnik disponuje, aniž je vlastníkem dotyčné infrastruktury, výlučnými právy, která mu poskytují rozhodovací samostatnost umožňující mu plně kontrolovat přístup k ní, musí být na tuto infrastrukturu nahlíženo stejně jako na infrastrukturu tímto podnikem vlastněnou(12).
35.      Kromě toho Soudní dvůr rovněž uvedl, že je-li podniku v dominantním postavení uložena právní povinnost spočívající ve zpřístupnění dotčené infrastruktury, má to za následek, že dominantní podnik nemůže ve skutečnosti odepřít přístup k této infrastruktuře, aniž je případně dotčena jeho rozhodovací samostatnost, pokud jde o podmínky takového přístupu. V takové situaci se kritéria stanovená v rozsudku Bronner nepoužijí(13).
36.      Třetí důvod kasačního opravného prostředku je podle mého názoru třeba posoudit ve světle těchto úvah.
2)      K první části třetího důvodu kasačního opravného prostředku
37.      Komise v podstatě tvrdí, že Tribunál nezohlednil vysvětlení uvedená v napadeném rozhodnutí, podle nichž údajné protiprávní jednání představovalo zvláštní podkategorii zneužití dominantního postavení, a sice hromadění kapacity rumunského plynovodu 1, u níž není relevantní zkoumat, zda byly dotčenému dominantnímu podniku adresovány individuální žádosti třetích osob o přístup. V tomto ohledu Tribunál nesprávně vyložil napadené rozhodnutí a neposoudil jeho legalitu podle správných kritérií, když použil kritéria Bronner nediferencovaným a formalistickým způsobem.
38.      Skupina BEH zpochybňuje přípustnost těchto argumentů a tvrdí, že ve výroku a odůvodnění napadeného rozhodnutí je výslovně konstatováno, že judikatura týkající se odmítnutí dodávek představuje relevantní právní rámec, na jehož základě musí být posuzováno jednání týkající se rumunského plynovodu 1. Za těchto okolností by kasační opravný prostředek neměl přepisovat napadené rozhodnutí s tvrzením, že ve skutečnosti použilo odlišná právní kritéria.
39.      Podotýkám, že prostřednictvím první části třetího důvodu kasačního opravného prostředku se Komise snaží pouze prokázat, že Tribunál nesprávně vyložil napadené rozhodnutí, a konkrétně že zkreslil právní kritéria, na jejich základě Komise posoudila dotčené jednání týkající se přístupu k rumunskému plynovodu 1. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že Soudní dvůr již konstatoval, že takový výklad představuje právní otázku, která je ve stadiu kasačního opravného prostředku přípustná(14). Tento argument tudíž nemůže být vyňat z přezkumu Soudního dvora a měl by být připuštěn a podroben zkoumání.
40.       Pokud jde o věc samou, zaprvé podotýkám, že v bodě 254 napadeného rozsudku Tribunál uvedl, že z bodů 532 a 549 až 564 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že Komise posoudila platnost jednání společnosti Bulgargaz na trhu služeb souvisejících s kapacitami rumunského plynovodu 1 s ohledem na judikaturu vycházející z bodu 41 rozsudku Bronner a rovněž z bodu 73 rozsudku RTE v. Komise(15). Komise tento závěr v rámci projednávaného kasačního opravného prostředku nezpochybňuje.
41.      Zadruhé, pokud jde o tvrzení Komise, že napadené rozhodnutí použilo diferencovanější formu kritérií Bronner, je třeba poznamenat, že údajné zneužití dominantního postavení v souvislosti s rumunským plynovodem 1 je předmětem oddílu 6.2.4.6 napadeného rozhodnutí.
42.      V prvním odstavci tohoto oddílu (bod 532 odůvodnění) Komise uvádí, aniž se použitá formulace vyznačuje jakoukoliv případnou nejednoznačností, že praktika vytýkaná společnosti Bulgargaz, která spočívá v „hromadění kapacity“, bude analyzována za použití relevantní judikatury, přičemž je výslovně odkázáno na bod 41 rozsudku Bronner, který stanoví tři kritéria, která v podstatě představují kritéria Bronner, jak již bylo uvedeno v bodě 29 tohoto stanoviska.
43.      Komise tvrdí, že tato kritéria byla upřesněna v bodech 550 až 552, aniž
skutečně vysvětluje, jakým konkrétně způsobem. Tyto body odůvodnění však musí být nezbytně vykládány a chápány v kontextu předchozích bodů odůvodnění. V bodě 549 odůvodnění napadeného rozhodnutí je velmi jasně uvedeno, že body 550 až 558 odůvodnění mají „v souladu s použitelnou judikaturou“(16) prokázat, že jsou splněny podmínky odpovídající třem kritériím stanoveným v bodě 41 rozsudku Bronner, na který Komise výslovně odkazuje. Tento odkaz není zpochybňován. V tomto duchu obsahuje oddíl 6.2.4.6 napadeného rozhodnutí tři pododdíly, jejichž cílem je přezkoumat jednání skupiny BEH týkající se přístupu k rumunskému plynovodu 1 a které přesně odpovídají předmětným třem kritériím.
44.      Výrok napadeného rozhodnutí se navíc výslovně řídí logikou, na níž stojí výše uvedené odůvodnění, jelikož z článku 1 vyplývá, že skupina BEH „se dopustila jediného a trvajícího protiprávního jednání porušujícího článek 102 [SFEU] tím, že odepřela třetím osobám přístup k […] rumunskému plynovodu 1 […]“.
45.      Kromě toho je argumentace Komise poněkud rozporuplná, jelikož v bodě 36 své repliky uvádí, že „[v] každém případě, ačkoliv prokazuje, že kritéria stanovená v rozsudku Bronner byla rovněž splněna [pokud nebyla nepřiměřeně zpřísněna na základě [rozsudku] Generics [(UK) a další],[…]], [napadené rozhodnutí] obsahuje všechny skutečnosti, které prokazují, že jsou splněny obecné podmínky umožňující dospět k závěru o zneužívajícím vyloučení z trhu […]“. Komise navíc během jednání setrvala na svém stanovisku, že napadené rozhodnutí mělo původně za to, že kritéria stanovená v rozsudku Bronner byla splněna. Za těchto okolností nelze platně tvrdit, že kritéria Bronner nebyla právními kritérii, která Komise použila pro posouzení jednání skupiny BEH ve vztahu k přístupu k rumunskému plynovodu 1 v napadeném rozhodnutí.
46.      Konečně je třeba připomenout, že Soudní dvůr ve svém rozsudku Intel v. Komise zrušil rozsudek Tribunálu z v podstatě důvodu, že Tribunál neprávem nezohlednil argumenty žalobkyně směřující k prokázání, že test použitý Komisí byl nesprávný(17). Vzhledem k tomu, že skupina BEH před Tribunálem zpochybnila použití kritérií Bronner v napadeném rozhodnutí, nelze tedy Tribunálu vytýkat, že v napadeném rozsudku přezkoumal jejich relevanci.
47.      S ohledem na výše uvedené se domnívám, že pokud jde o znění napadeného rozhodnutí a souvislosti v něm popsané, Tribunál správně konstatoval, že Komise posoudila jednání skupiny BEH týkající se přístupu k rumunskému plynovodu 1 s ohledem na kritéria stanovená v bodě 41 rozsudku Bronner, a že bylo proto vhodné posoudit legalitu napadeného rozhodnutí s přihlédnutím k těmto kritériím. V důsledku toho by tento argument Komise měl být odmítnut.
3)      Ke druhé části třetího důvodu kasačního opravného prostředku
48.      Druhá část třetího důvodu kasačního opravného prostředku se týká použitelnosti kritérií Bronner na projednávanou věc. Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil pochybení, když dospěl k závěru, že jednání společnosti Bulgargaz týkající se přístupu k rumunskému plynovodu 1 mělo být přezkoumáno s ohledem na kritéria stanovená v bodě 41 rozsudku Bronner.
i)      K přípustnosti
49.      Argument Komise vyvolává několik procesních otázek. Z výše uvedené analýzy vyplývá, že Komise měla v napadeném rozhodnutí skutečně za to, že jednání skupiny BEH týkající se přístupu k rumunskému plynovodu 1 bylo nutno zkoumat s ohledem na kritéria Bronner. Podobně v rámci řízení před Tribunálem, které vedlo k vydání napadeného rozsudku, žalobkyně jasně zpochybnily použitelnost těchto kritérií, zatímco Komise hájila jejich relevanci.
50.      Za těchto podmínek vyvstává otázka, zda je Komise oprávněna změnit své stanovisko ve stadiu kasačního opravného prostředku.
51.      Podle čl. 170 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora kasační opravný prostředek nesmí měnit předmět sporu před Tribunálem. Pravomoc Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku je tak omezena na posouzení právního řešení žalobních důvodů a argumentů projednávaných před Tribunálem. Účastník řízení tedy nemůže vznést poprvé před Soudním dvorem důvod, který neuplatnil před Tribunálem, neboť by to znamenalo umožnit mu, aby Soudnímu dvoru, jehož pravomoc je v rámci kasačního opravného prostředku omezená, předložil spor širšího rozsahu než spor, který projednával Tribunál(18).
52.      V tomto ohledu je jistě pravda, jak je uvedeno v bodě 49 tohoto stanoviska, že Komise před Tribunálem neuplatnila žádné žalobní důvody ani argumenty za účelem zpochybnění použitelnosti kritérií Bronner v napadeném rozhodnutí. Nicméně není pochyb o tom, že otázka použitelnosti kritérií Bronner byla před Tribunálem projednána. Kromě toho je zřejmé, že Komise zpochybňuje právní řešení uvedené v napadeném rozsudku, když kritizuje výklad přijatý Tribunálem ohledně otázky, která byla před ním vznesena v prvním stupni. Nelze tedy mít za to, že Komise předložila Soudnímu dvoru spor širšího rozsahu než spor, který projednával Tribunál, a proto je třetí důvod kasačního opravného prostředku podle mého názoru v tomto rozsahu přípustný.
53.      Zadruhé choulostivější otázka může vyvstat v souvislosti s právem na spravedlivý proces zakotveným v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“)(19), které je jádrem zásady účinné soudní ochrany. Podle judikatury Soudního dvora zahrnuje právo na spravedlivý proces dodržování práv na obhajobu(20), která sama o sobě vyžadují dodržování různých procesních záruk, jako jsou spravedlnost procesu(21), zásada rovnosti zbraní(22) a zásada kontradiktornosti(23). Z těchto požadavků zejména vyplývá, že unijní soudy musí dát každému účastníku řízení přiměřenou možnost prezentovat svoji věc včetně důkazů za podmínek, které ho nestaví do jasně nevýhodnější situace oproti jeho protivníkovi(24). V projednávané věci si lze položit otázku, zda podstatná změna postoje Komise, k níž došlo mezi dvěma stadii soudního řízení a která se týká použitelnosti kritérií Bronner, skutečně zasáhla do možností skupiny BEH vykonávat své právo na obhajobu za uspokojivých podmínek.
54.      V tomto ohledu je pravda, že skupina BEH již z podstaty věci založila svou argumentaci uplatňovanou v průběhu správního řízení a soudního řízení před Tribunálem na předpokladu, že Komise považovala kritéria Bronner za relevantní právní kritéria, která je třeba použít pro posouzení jednání skupiny BEH týkající se přístupu k rumunskému plynovodu 1. Podotýkám nicméně, že to skupině BEH nebránilo v tom, aby se z věcné stránky zabývala použitelností kritérií Bronner v každém stadiu správního a soudního řízení. V důsledku toho lze jen obtížně tvrdit, že skupina BEH nemohla posoudit relevantní skutkové a právní okolnosti, které byly rozhodné pro výsledek řízení. V každém případě rovněž poznamenávám, že skupina BEH nepředkládá žádný argument, který by mohl prokázat, že byla postavena do jasně nevýhodnější situace oproti situaci Komise. Za těchto okolností mám za to, že změna postoje Komise, k níž došlo mezi dvěma stadii soudního řízení, neporušila právo skupiny BEH na obhajobu.
55.      Zatřetí a konečně lze tvrdit, že taková změna postoje Komise z abstraktnějšího hlediska porušuje zásady, které jsou sice popsány různými způsoby, ale všechny nastolují otázku poctivého vedení soudních řízení, jako je zásada dobré víry nebo zásada nemo potest venire contra factum proprium, rovněž známá jako venire contra factum proprium non valet.
56.       Pokud jde o zásadu dobré víry(25), podotýkám, že unijní soudy nikdy nezakotvily takovou zásadu v procesním smyslu v rámci řízení o kasačním opravném prostředku. V každém případě lze v projednávané věci jen stěží prokázat porušení zásady dobré víry, neboť Komise odůvodňuje svůj postoj, že kritéria Bronner nakonec nebyla použitelná na situaci posuzovanou v napadeném rozhodnutí, poukazem na upřesnění, které vyplynulo z rozsudku Lietuvos geležinkeliai v. Komise, jenž byl vydán později, než bylo vydáno napadené rozhodnutí a než proběhla písemná část řízení před Tribunálem ve věci v prvním stupni.
57.      Podle zásady nemo potest venire contra factum proprium účastník řízení nemůže zpochybnit to, co již předtím uznal, neboť jinak by byl dotčený kasační opravný prostředek nebo jeho důvod nepřípustný(26). Tuto zásadu však nelze chápat v tom smyslu, že účastníku řízení zcela brání změnit svou argumentaci v závislosti na okolnostech každé jednotlivé věci. V tomto ohledu, jak vyplývá z bodu 56 tohoto stanoviska, Komise odůvodňuje změnu svého postoje, co se týče použitelnosti kritérií Bronner, tím, že se opírá o upřesnění, která vyplynula z nedávné judikatury Soudního dvora. Podotýkám navíc, že z bodů 51 až 55 tohoto stanoviska plyne, že taková změna neporušila jednací řád Soudního dvora ani právo skupiny BEH na obhajobu. Jsem tedy toho názoru, že zásada nemo potest venire contra factum proprium se v projednávané věci neuplatní.
58.      S ohledem na výše uvedené mám za to, že druhá část třetího důvodu kasačního opravného prostředku je přípustná.
ii)    K
věci samé
59.      Pokud jde o opodstatněnost dotčeného důvodu kasačního opravného prostředku, argumenty Komise se opírají v podstatě o dva hlavní důvody, a sice zaprvé skutečnost, že rumunský plynovod 1 nebyl financován z vlastních investic společnosti Bulgargaz, ale z veřejných prostředků, a společnost Bulgargaz nebyla vlastníkem plynovodu, a zadruhé skutečnost, že po vstupu směrnice 2009/73/ES(27) v platnost již společnost Bulgargaz nepožívala svobody podnikání, kterou jí přiznávala smlouva, jež o využívání tohoto plynovodu uzavřela. Jak bylo uvedeno v bodech 25 až 36 tohoto stanoviska, nedávná judikatura Soudního dvora upřesňuje, jak k těmto dvěma aspektům přistupovat.
60.      V rámci svého prvního argumentu Komise tvrdí, že kritéria Bronner nejsou použitelná v takové situaci, jako je situace v projednávané věci, kdy byla dotčená infrastruktura financována nikoli prostřednictvím vlastních investic dominantního podniku, ale z veřejných prostředků, a tento podnik není vlastníkem této infrastruktury.
61.      Jak jsem již uvedla v bodě 33 tohoto stanoviska, z rozsudku Lukoil vyplývá, že rozhodujícím faktorem, který je třeba vzít v úvahu, jsou podmínky, za kterých dominantní podnik tuto infrastrukturu nabyl, zejména zaplacená cena a skutečnost, zda takové nabytí vyplývá ze soutěžního řízení, jakož i existence výlučných práv, která mu umožňují plně kontrolovat přístup k této infrastruktuře(28).
62.      V projednávané věci Komise nepředložila žádný argument, kterým by mohla prokázat, že cena zaplacená společností Bulgargaz za využívání rumunského plynovodu 1 a postup, který jí umožnil disponovat výlučným právem k tomuto plynovodu, nevyplývaly ze soutěžního řízení. V důsledku toho tvrzení Komise, podle něhož kritéria Bronner nebyla použitelná pouze z toho důvodu, že rumunský plynovod 1 byl financován z veřejných prostředků, nepostačuje k prokázání toho, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že uplatnil kritéria Bronner, i když společnost Bulgargaz rumunský plynovod 1 nevytvořila.
63.      Dále, jak bylo zdůrazněno v bodě 34 tohoto stanoviska, za účelem určení, zda jsou kritéria Bronner v takové situaci použitelná, je třeba zjistit, zda dominantní podnik plně kontroluje přístup k infrastruktuře.
64.      V tomto ohledu Komise tvrdí, že právní režim použitelný v projednávané věci stanovil uvolnění a přerozdělení konzistentně nevyužívané kapacity a v zásadě nediskriminační přístup třetích osob, což by naznačovalo, že společnost Bulgargaz plně nekontrolovala přístup k rumunskému plynovodu 1.
65.      V rozsudku Lietuvos geležinkeliai v. Komise uvedl Soudní dvůr, že kritéria Bronner se nepoužijí, pokud dominantní podnik podléhá povinnosti zpřístupnit svou infrastrukturu(29).
66.      V projednávané věci, jak Komise uznala, bylo zjištěno, že povinnost stanovená v čl. 16 odst. 3 písm. a) nařízení (ES) č. 715/2009(30) byla uložena provozovateli přepravní soustavy, tj. společnosti Transgaz, a nikoli společnosti Bulgargaz, která je podnikem, jenž kontroluje rumunský plynovod 1. Kromě toho je v poznámce pod čarou 589 napadeného rozhodnutí jasně uvedeno, že „žádná taková právní povinnost neexistuje, pokud jde o rezervace kapacity společnosti Bulgargaz na rumunském […]plynovodu 1“.
67.      Za těchto okolností mám za to, na rozdíl od argumentů předložených Komisí, že skutečnosti, že rumunský plynovod 1 byl financován z veřejných prostředků, a nikoli společností Bulgargaz, a že právní povinnost spočívající v poskytnutí přístupu třetím osobám byla uložena provozovateli přepravní soustavy, neprokazují, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že jednání skupiny BEH týkající se přístupu k rumunskému plynovodu 1 mělo být zkoumáno z hlediska kritérií Bronner.
68.      S ohledem na výše uvedené úvahy se domnívám, že třetí důvod kasačního opravného prostředku by měl být zamítnut.
2.      K prvnímu a druhému důvodu kasačního opravného prostředku
69.      První a druhý důvod kasačního opravného prostředku se týkají toho, jak Tribunál posoudil skutečnosti, že společnost Bulgargaz údajně odmítla vrátit kapacitu, jak požadovala společnost Transgaz na schůzce konané dne 24. ledna 2011, a údajně odmítla dodávky, což učinila formou neposkytnutí odpovědi na dopis zaslaný společností C Energy dne 26. září 2013 (dále jen „dopis ze dne 26. září 2013“). Tribunál v podstatě konstatoval, že pro prokázání toho, že tento způsob odmítnutí představoval zneužití dominantního postavení, musela Komise prokázat, že tato odmítnutí byla způsobilá vyvolat účinky spočívající ve vyloučení z trhu, které nebyly čistě hypotetické, včetně předložení důkazu, že potenciální konkurent měl přinejmenším dostatečně pokročilý projekt pro vstup na dotčený trh v takovém termínu, aby vyvinul konkurenční tlak na již přítomné subjekty. Tato argumentace byla založena na použití rozsudků Generics (UK) a další(31) a Lundbeck v. Komise(32).
a)      Argumentace účastnic řízení
70.      Komise v podstatě tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když v rámci zkoumání, zda byla splněna kritéria Bronner, vycházel z judikatury Soudního dvora týkající se posouzení dohod o úplatě za pozdržení vstupu na trh (dohody „pay-for-delay“) ve farmaceutickém odvětví z hlediska článku 101 SFEU, aby uložil Komisi povinnost prokázat, že potenciální konkurent měl dostatečně konkrétní projekt a že učinil dostatečné přípravné úkony pro vstup na relevantní trh v takovém termínu, aby vyvinul konkurenční tlak na dominantní podnik (body 281, 448 a 449 napadeného rozsudku). Podle Komise takové kritérium není použitelné na všechny druhy trhů. Společnost Overgas podporuje argumenty Komise, přičemž má za to, že Tribunál ve skutečnosti doplnil kritérium, které je neslučitelné s judikaturou Soudního dvora. Pokud jde konkrétně o dopis ze dne 26. září 2013, Komise tvrdí, že Tribunál zkreslil důkazy, když konstatoval, že tento dopis nepředstavoval dostatečně přesnou a vážnou žádost o přístup k rumunskému plynovodu 1 (body 459 a 463 napadeného rozsudku).
71.      Skupina BEH namítá, že Tribunál správně uplatnil nedávnou judikaturu Soudního dvora, když vycházel ze skutečnosti, že společnost C Energy neučinila přípravné úkony, a to za účelem určení, zda měla dostatečně konkrétní plán na vstup na bulharské trhy s dodávkami zemního plynu. V tomto ohledu skupina BEH zaprvé odkazuje zejména na rozsudek ze dne 21. prosince 2023, European Superleague Company(33), z jehož bodu 130 vyplývá, že existence zneužití dominantního postavení musí být prokázána na základě přesných a konkrétních prvků analýzy a důkazů, že dotčené jednání má schopnost mít za následek vyloučení z trhu. Zadruhé skupina BEH tvrdí, že když Tribunál uvedl, že plán společnosti C Energy popsaný v dopise ze dne 26. září 2013 byl pouze předběžný, nepřekročil meze přiměřeného posouzení. Pokud jde o schůzku, která se uskutečnila dne 24. ledna 2011, skupina BEH tvrdí, že Komise zpochybňuje pouze ty části napadeného rozsudku, které byly uvedeny obiter dicta, což je irelevantní.
b)      Posouzení
72.      První a druhý důvod kasačního opravného prostředku v podstatě nastolují otázku, jaké skutečnosti je třeba zohlednit při posuzování zaprvé toho, zda žadatel o přístup k základnímu zařízení může být považován za potenciálního konkurenta, a zadruhé vážnosti a přesnosti takové žádosti, která je projevem přání žadatele vstoupit na relevantní trh navenek.
1)      K pojmu „potenciální konkurent“
73.      Podle ustálené judikatury je podnik potenciálním konkurentem na určitém trhu, pokud má skutečné a konkrétní možnosti, že na uvedený trh vstoupí a bude konkurovat podniku nebo podnikům, které na trhu již působí(34). To musí být podpořeno souhrnem shodujících se skutkových okolností zohledňujících strukturu trhu, jakož i hospodářský a právní kontext, jímž se řídí jeho fungování(35). Za současného stavu však bylo uvedené kritérium uplatňováno především ve věcech týkajících se použití článku 101 SFEU.
i)      Potenciální konkurent z hlediska článku 102 SFEU
74.      Zneužití dominantního postavení podle článku 102 SFEU se posuzuje především z hlediska schopnosti, na jejímž základě dominantní postavení podniku umožňuje „bránit zachování účinné hospodářské soutěže na relevantním trhu tím, že mu poskytuje možnost jednat do značné míry nezávisle na svých soutěžitelích, svých zákaznících, a nakonec i spotřebitelích“(36). V důsledku toho musí být zneužívající povaha takové praktiky posuzována především s ohledem na její účinky na konkurenční podniky(37).
75.      V souvislosti s článkem 101 SFEU je v judikatuře Soudního dvora již dlouhou dobu ustáleno, že údajná protisoutěžní povaha praktiky může být rovněž posuzována ve světle jejích účinků na potenciální konkurenty(38). Podle mého názoru je tento aspekt také relevantní ve vztahu k článku 102 SFEU, neboť je obecně uznáváno, že články 101 a 102 SFEU je třeba vykládat a používat soudržně(39). Mimoto Soudní dvůr uvedl, že kromě samotného jednání, jehož skutečným nebo potenciálním důsledkem je omezení hospodářské soutěže na základě výkonnosti tím, že vyloučí stejně výkonné konkurenční podniky z dotčeného trhu nebo dotčených trhů, lze za „zneužití dominantního postavení“ kvalifikovat také jednání, u nichž je prokázáno, že jejich skutečným nebo potenciálním důsledkem, nebo dokonce účelem je zabránit v rané fázi vytvořením překážek vstupu nebo použitím jiných opatření k uzavření trhu nebo jiných prostředků odlišných od těch, které jsou používány v hospodářské soutěži na základě výkonnosti, potenciálně konkurenčním podnikům byť jen ve vstupu na tento trh nebo na tyto trhy(40).
76.      Z výše uvedených úvah vyplývá, že zneužití dominantního postavení ze strany podniku může vycházet nejen z porušení hospodářské soutěže, které v současné době provádí jiný podnik, ale rovněž z porušení hospodářské soutěže, které by podnik, který ještě není přítomen na relevantním trhu, mohl případně provádět. Je tak třeba připomenout, že cílem pojmu „zneužití dominantního postavení“ je postihovat zneužívající jednání podniku v dominantním postavení, který z podstaty věci působí na trhu, kde je struktura hospodářské soutěže již oslabena v důsledku jeho přítomnosti(41). V této souvislosti je pro zachování možnosti budoucí skutečné hospodářské soutěže na daném trhu zásadní zajistit, aby podmínky pro vstup na relevantní trh nebyly pro potenciální konkurenty nepřekonatelné, přinejmenším z důvodu případného zneužití dominantního postavení subjektu na relevantním trhu.
77.      V každém případě podotýkám, že například z bodu 85 rozsudku Lietuvos geležinkeliai v. Komise(42), který se týkal konkrétně posouzení zneužívající povahy praktiky dominantního podniku z hlediska článku 102 SFEU, vyplývá, že dotčené jednání bylo zkoumáno ve světle účinků, které mělo na potenciálního konkurenta dominantního podniku(43).
ii)    Posouzení postavení potenciálního konkurenta
78.      Jak bylo uvedeno v bodě 73 tohoto stanoviska, podnik může být považován za potenciálního konkurenta subjektů, které již na trhu působí, pokud má skutečné a konkrétní možnosti, že na uvedený trh vstoupí. Toto tvrzení musí být chápáno tak, že vylučuje možnost, aby potenciální soutěžní vztah mohl vzniknout pouze na základě čistě hypotetické možnosti takového vstupu na trh.
79.      Pro použití tohoto kritéria byl postupně rozvinut soubor objektivních skutečností, které je třeba zohlednit a mezi něž patří zejména skutečnost, že vstup na relevantní trh musí odpovídat životaschopné hospodářské strategii dotčeného podniku(44). Jinými slovy, údajný potenciální konkurent musí být skutečně schopen nabízet své služby konkrétním způsobem na daném trhu za věrohodných ekonomických podmínek. V tomto ohledu je obzvláště důležité přezkoumat, zda existují nepřekonatelné překážky vstupu na trh, které vylučují jakoukoliv potenciální hospodářskou soutěž(45). Uvedené úvahy implicitně vyvolávají také otázku, v jakém časovém horizontu bude dotčený podnik schopen vyvíjet konkurenční tlak na ostatní podniky. Toto prokázání nemůže spočívat na pouhé hypotéze, ale musí být podloženo skutkovým stavem nebo analýzou struktur relevantního trhu(46).
80.      Kromě výše uvedených objektivních faktorů je již dlouho uznáváno, že může být relevantní také zohlednění subjektivních faktorů, jako jsou úmysly dotčeného podniku(47).
81.      V tomto ohledu uvádím, že Soudní dvůr nedávno potvrdil přístup Tribunálu, který v podstatě uvedl, že přestože může být úmysl podniku vstoupit na trh případně relevantní pro účely ověření, zda podnik může být považován za potenciálního konkurenta na daném trhu, „rozhodným kritériem, na němž má spočívat taková kvalifikace, je nicméně jeho schopnost vstoupit na daný trh“, přičemž dodal, že způsob, jak potenciální konkurenci ze strany třetího podniku vnímá subjekt působící na trhu, může být považován jen za pouhý doplňkový faktor ve vztahu ke kritériím, jež se týkají schopnosti a úmyslu vstoupit na trh(48).
82.      V rámci projednávaného kasačního opravného prostředku se účastníce řízení neshodují na relevanci některých faktorů, a to jak objektivních, tak subjektivních, vyplývajících z judikatury Soudního dvora pro účely posouzení postavení potenciálního konkurenta ve smyslu popsaném v bodech 78 až 81 tohoto stanoviska, a sice z rozsudků Generics (UK) a další a EDP – Energias de Portugal a další.
iii) Nejnovější vývoj v judikatuře
83.      Soudní dvůr ve svém rozsudku Generics (UK) a další upřesnil podmínky, za nichž musí být výrobce generických léčivých přípravků na trhu s léčivými přípravky považován za potenciálního konkurenta výrobce originálních léčivých přípravků, který je majitelem farmaceutických patentů na dotčený léčivý přípravek. Tento rozsudek byl podrobně analyzován ve stanovisku ve věci EDP – Energias de Portugal a další(49). Z tohoto důvodu pouze stručně shrnu skutečnosti, které jsou podstatné pro správné posouzení projednávaného kasačního opravného prostředku.
84.      Z rozsudku Generics (UK) a další lze vyvodit, že jako výchozí bod se použijí obecná kritéria shrnutá v bodech 78 až 81 tohoto stanoviska(50). Soudní dvůr se následně snažil tuto metodiku přizpůsobit s ohledem na zvláštní kontext trhu s léčivými přípravky obsahujícími účinnou látku, jež se stala volnou. V této souvislosti uvedl, že bylo třeba zaprvé určit, zda dotčený podnik učinil dostatečné přípravné úkony, které mu umožňovaly vstoupit na dotyčný trh v takovém termínu, aby vyvinul konkurenční tlak na dominantní podnik. V tomto rámci bylo důležité zohlednit zejména přípravné úkony a právní kroky učiněné údajným potenciálním konkurentem. Cílem bylo zjistit, zda měl tento podnik pevné odhodlání vstoupit na uvedený trh, jakož i schopnost na něj vstoupit (body 43 a 44). Zadruhé bylo třeba rovněž ověřit, zda na relevantním trhu neexistovaly nepřekonatelné překážky vstupu na tento trh (bod 45). Zatřetí Soudní dvůr poukázal na různé „další skutečnosti“, které by mohly být zohledněny (body 54 až 57).
85.      Nicméně otázka, zda lze různé faktory zdůrazněné Soudním dvorem v tomto rozsudku přenést na jiný kontext, než byl kontext relevantního trhu v uvedené věci, zůstala otevřená.
86.      Použitelná metodika byla objasněna v rozsudku EDP – Energias de Portugal a další. Zaprvé Soudní dvůr zopakoval obecné úvahy uvedené v bodech 36 až 39 rozsudku Generics (UK) a další, které jsou uvedeny v bodě 84 tohoto stanoviska. Zadruhé a především Soudní dvůr upřesnil, že důkazní standard požadovaný v rozsudku Generics (UK) a další nelze považovat za standard s obecnou působností, neboť spočívá na analýze vlastní trhům s léčivými přípravky (bod 65). Konkrétně výslovně uvedl, že přípravné úkony zmíněné v souvislosti s tímto trhem nemohou představovat samostatný požadavek za účelem prokázání existence situace potenciální hospodářské soutěže a jsou relevantní pouze v rozsahu, v němž mohou být užitečné k prokázání, že dotyčný podnik měl skutečné a konkrétní možnosti vstoupit na dotčený trh (bod 75). Z toho vyplývá, že použití obecných kritérií pro určení schopnosti a připravenosti podniku kvalifikovat se jako potenciální konkurent musí být vždy přizpůsobeno s ohledem na konkrétní dotčený trh.
2)      K žádosti o přístup k základní infrastruktuře
87.      Vážnost žádosti o přístup k základní infrastruktuře konkrétně odráží úmysl podniku vstoupit na daný trh. Jedná se o důležitý aspekt, neboť je určující pro existenci povinnosti dominantního podniku poskytnout odpověď na takovou žádost. Judikatura dosud nesystematizovala faktory, které je třeba zohlednit při posuzování tohoto aspektu. Mám nicméně za to, že vážnost takové žádosti lze stanovit zejména na základě posouzení kontextu, ve kterém byla formulována, jejích podmínek a znění, její přesnosti, počtu a intenzity kontaktů mezi jednotlivými stranami(51) a chování, povahy a vlastností podniku předkládajícího žádost.
88.      Konkrétně v situaci, kdy dominantní podnik kontroluje přístup k základní infrastruktuře, a s ohledem na relevantní skutečnosti uvedené v předchozím bodě tohoto stanoviska představuje žádost předložená podnikem, který splňuje podmínky k tomu, aby mohl být považován za potenciálního konkurenta, sama o sobě dostatečně vážný důvod pro vznik povinnosti odpovědět, pokud je taková žádost dostatečně přesná a jasná. Je třeba připomenout v tomto ohledu, že každý podnik v dominantním postavení má zvláštní odpovědnost za to, že jeho chování nebude na újmu účinné a nenarušené hospodářské soutěži na vnitřním trhu(52).
89.      Ve zvláštním kontextu projednávané věci je třeba mít na paměti, že Tribunál posuzoval, že společnost Bulgargaz údajně odmítla vrátit kapacitu v návaznosti na žádosti údajně učiněné na schůzce konané dne 24. ledna 2011 a prostřednictvím dopisu ze dne 26. září 2013. Z výše uvedeného vyplývá, že toto posouzení muselo být provedeno s přihlédnutím jednak k otázce, zda tyto žádosti byly učiněny podniky, které mohly být považovány za potenciální konkurenty schopné a odhodlané vstoupit na bulharské trhy s dodávkami zemního plynu, a jednak k otázce, zda tyto žádosti mohly být považovány za dostatečně vážné vyjádření jejich úmyslu vstoupit na tento trh.
3)      K použití v rámci kasačního opravného prostředku
90.      Právě s ohledem na úvahy uvedené v bodě 89 tohoto stanoviska je třeba posoudit, zda Tribunál správně konstatoval, že Komise nesprávně klasifikovala jako odmítnutí dodávek zaprvé skutečnost, že společnost Bulgargaz nevrátila kapacitu po své schůzce se společností Transgaz konané dne 24. ledna 2011, a zadruhé skutečnost, že společnost Bulgargaz neodpověděla na dopis ze dne 26. září 2013.
91.      Zaprvé Tribunál posoudil schůzku konanou dne 24. ledna 2011 v bodech 273 až 288 napadeného rozsudku. Vysvětlil, že na této schůzce rumunský dodavatel plynu Romgaz informoval BEH o svém úmyslu založit společný podnik se dvěma dalšími třetími podniky za účelem výstavby terminálu ve městě Konstanca (Rumunsko) a že společnost Transgaz vznesla otázku případného poskytnutí části nevyužité kapacity rumunského plynovodu 1 (bod 277 napadeného rozsudku). Komise konkrétně napadá bod 286 napadeného rozsudku, v němž Tribunál uvedl, že i kdyby otázka společnosti Transgaz představovala žádost o vrácení kapacity, žádná skutečnost ve spise neprokazuje, že účelem terminálu v Konstance byl vstup na bulharské trhy s plynem.
92.      Tribunál v podstatě uvedl, že účinky údajných zneužívajících praktik podle článku 102 SFEU spočívající ve vyloučení z trhu nesmí být čistě hypotetické (bod 280 napadeného rozsudku). Dodal, že aby Komise prokázala, že odmítnutí přístupu splňuje tuto podmínku, musí dokázat, zaprvé že potenciální konkurent má přinejmenším dostatečně konkrétní projekt pro vstup na příslušný trh v takovém termínu, aby vyvinul konkurenční tlak na subjekty již přítomné na tomto trhu(53)(bod 281 napadeného rozsudku) a zadruhé že žádost o přístup odráží tento projekt dostatečně přesně, aby dominantní podnik mohl posoudit, zda je povinen na něj reagovat (bod 282 napadeného rozsudku)(54).
93.      Z předchozího bodu tohoto stanoviska vyplývá, že odůvodnění Tribunálu bylo zčásti založeno na rozsudcích týkajících se přípravných úkonů, které bylo třeba přijmout za účelem umožnění vstupu na příslušný trh s léčivými přípravky. Jak je uvedeno v bodě 86 tohoto stanoviska, toto odůvodnění je chybné, neboť tuto judikaturu nelze použít v rámci jiných trhů, jako je trh s plynem. Komise zároveň nezpochybňuje, že podle Tribunálu v napadeném rozhodnutí neprokázala, že cílem terminálu v Konstance bylo vstoupit na bulharské trhy s plynem. Jak plyne z analýzy třetího žalobního důvodu, Komise se rozhodla posoudit chování společnosti Bulgargaz na trhu se službami souvisejícími s kapacitou rumunského plynovodu 1 v napadeném rozhodnutí na základě kritérií Bronner. S ohledem na první z těchto kritérií, podle něhož musí být odmítnutí poskytnout třetím osobám přístup k základní infrastruktuře způsobilé vyloučit hospodářskou soutěž na dotčeném trhu ze strany podniku žádajícího o přístup, musí být zjištěné pochybení týkající se použitelného kritéria nezbytně považováno za irelevantní.
94.      Zadruhé, pokud jde o dopis ze dne 26. září 2013, Tribunál analyzoval tento prvek jednání skupiny BEH v bodech 445 až 469 napadeného rozsudku.
95.      V tomto ohledu vycházel Tribunál z bodu 43 rozsudku Generics (UK) a další a bodu 57 rozsudku Lundbeck v. Komise, přičemž uvedl, že za okolností napadeného rozsudku „musela Komise prokázat, že společnost C Energy Group disponovala pevným odhodláním, jakož i skutečnou schopností vstoupit na [relevantní] trhy a že mimo jiné učinila dostatečné přípravné úkony, které jí umožňovaly vstoupit na tyto trhy v takovém termínu, aby vyvinula konkurenční tlak na společnost Bulgargaz“ (bod 448 napadeného rozsudku). V této souvislosti Tribunál dospěl k závěru, že dopis ze dne 26. září 2013 neumožňuje mít za to, že společnost C Energy Group disponovala pevným odhodláním a skutečnou schopností dodávat plyn do Bulharska. Podle Tribunálu tento dopis naopak prokázal, že „tento podnik k danému datu neučinil dostatečné přípravné úkony, které by mu umožňovaly přístup na bulharské trhy s dodávkami zemního plynu v takovém termínu, aby vyvinul konkurenční tlak na společnost Bulgargaz“ (bod 460 napadeného rozsudku). S ohledem na tyto úvahy Tribunál v bodě 463 napadeného rozsudku konstatoval, že společnost Bulgargaz nebyla povinna na předmětný dopis odpovědět.
96.      Vzhledem k výše uvedenému je zřejmé, že Tribunál založil svůj zpochybňovaný závěr především, ne-li výlučně, na neexistenci dostatečných přípravných úkonů, které by společnosti C Energy Group umožňovaly vstoupit na relevantní trhy, a to ve smyslu, který byl těmto „přípravným úkonům“ přisuzován v rozsudku Generics (UK) a další a rozsudku Lundbeck v. Komise.
97.      Jak je nicméně uvedeno v bodě 86 tohoto stanoviska, důkazní standard požadovaný v rozsudku Generics (UK) a další nelze považovat za standard s obecnou působností.
98.      I s ohledem na úvahy shrnuté v bodech 74 až 82 tohoto stanoviska poznamenávám, že pokud jde o příslušné pasáže napadeného rozsudku, není jasné, zda Tribunál provedl samostatnou analýzu jednak kritéria „potenciálního konkurenta“ a jednak vážnosti žádostí učiněných na schůzce konané dne 24. ledna 2011 a v dopise ze dne 26. září 2013 za účelem určení, zda bylo třeba odpovědět na žádosti učiněné za uvedených okolností.
99.      V každém případě a z výše uvedených důvodů mám za to, že Tribunál pochybil, když po Komisi požadoval, aby prokázala, že společnost C Energy učinila dostatečné přípravné úkony ke vstupu na relevantní trhy. Tribunál takto zaměnil kritéria, jež je třeba použít při posuzování existence „potenciální hospodářské soutěže“, jak jsou uvedena v bodech 36 až 39 rozsudku Generics (UK) a další, s druhem důkazů, které musí být předloženy za účelem určení, zda jsou taková kritéria splněna, a které se mohou lišit v závislosti na druhu dotčeného trhu.
100. Tribunál měl naopak zaprvé určit, zda dotčený podnik mohl být považován za potenciálního konkurenta, a to na základě posouzení jeho skutečných možností vstoupit na bulharské trhy se zemním plynem, přičemž měl vycházet z objektivních a subjektivních skutečností relevantních ve specifickém kontextu těchto trhů. Zadruhé měl posoudit vážnost žádosti o přístup k rumunskému plynovodu 1 na základě aspektů popsaných v bodech 87 a 88 tohoto stanoviska. S ohledem na výše uvedené mám za to, že prvnímu a druhému důvodu kasačního opravného prostředku by mělo být vyhověno, jelikož Tribunál použil nesprávné právní kritérium, když požadoval, aby Komise prokázala, že třetí osoba žádající o přístup k rumunskému plynovodu 1 splnila kritéria vyplývající z rozsudku Generics (UK) a další.
3.      Ke čtvrtému a pátému důvodu kasačního opravného prostředku
101. Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku se týká způsobu, jakým Tribunál posoudil výtku skupiny BEH, v jejímž rámci tvrdila, že žádosti společnosti Overgas o přístup k rumunskému plynovodu 1 učiněné v letech 2010 a 2011 byly adresovány společnosti Transgaz, a tudíž jí nelze přičítat odpovědnost za to, jak byly tyto žádosti vyřízeny. Pátý důvod kasačního opravného prostředku se týká posouzení doby trvání smlouvy o přístupu k rumunskému plynovodu 1 uzavřené dne 31. ledna 2013 mezi společnostmi Bulgargaz a Overgas (dále jen „smlouva o přístupu“).
a)      Argumentace účastnic řízení
102. V rámci svého čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku Komise napadá bod 334 napadeného rozsudku. Má za to, že Tribunál nesprávně vyložil napadené rozhodnutí, když konstatoval, že společnosti Bulgargaz přičítalo zamítnutí žádosti společnosti Overgas o přístup k rumunskému plynovodu 1, kterou tato adresovala společnosti Transgaz. V rámci pátého důvodu kasačního opravného prostředku Komise napadá závěry Tribunálu uvedené v bodech 419 a 443 napadeného rozsudku. Tribunál uvedl, zaprvé že Komise neprokázala, že počáteční tříměsíční doba trvání smlouvy o přístupu mohla vyvolat účinky spočívající ve vyloučení z bulharských trhů s dodávkami zemního plynu tím, že ztížila vstup společnosti Overgas na tyto trhy, a zadruhé že podmínky prodloužení této smlouvy postavily společnost Overgas do nejisté situace. Komise konkrétně dodává, že jí Tribunál nemohl uložit povinnost předložit důkazy z doby vyjednávání, které by mohly prokázat, že společnost Overgas měla v té době za to, že předmětná doba trvání smlouvy omezovala její možnosti uzavírat smlouvy s potenciálními zákazníky.
103. Skupina BEH zpochybňuje argumenty Komise.
b)      Posouzení
1)      K přípustnosti
104. V první části pátého důvodu kasačního opravného prostředku Komise namítá nesprávné právní posouzení, pokud jde o posouzení počáteční tříměsíční doby trvání smlouvy o přístupu a podmínek jejího prodloužení.
105. V tomto ohledu poznamenávám, že z čl. 256 odst. 1 druhého pododstavce SFEU, čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie a čl. 168 odst. 1 písm. d) jednacího řádu Soudního dvora vyplývá, že kasační opravný prostředek musí přesným způsobem uvádět kritizované části rozsudku, jehož zrušení je navrhováno, jakož i právní argumenty, kterými je tento návrh konkrétně podpořen, jinak je kasační opravný prostředek nebo předmětný důvod kasačního opravného prostředku nepřípustný(55).
106. Pokud jde o první část pátého důvodu kasačního opravného prostředku, Komise pouze v abstraktní rovině opakuje některé výňatky z napadeného rozhodnutí, aniž by vysvětlila, proč se domnívá, že se Tribunál dopustil nesprávného posouzení při jejich přezkumu. Mám tedy za to, že tato část argumentace pátého důvodu kasačního opravného prostředku není v souladu s požadavky uvedenými v bodě 105 tohoto stanoviska a měla by být odmítnuta.
2)      K věci samé
107. V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku Komise v podstatě tvrdí, že Tribunál nesprávně konstatoval, že napadené rozhodnutí přičetlo odpovědnost za odmítnutí žádostí o přístup k rumunskému plynovodu 1, které společnost Overgas adresovala společnosti Transgaz v letech 2010 a 2011, skupině BEH. V rámci druhé části pátého důvodu kasačního opravného prostředku Komise tvrdí, že Tribunál nesprávně založil svůj závěr, podle něhož neprokázala, že počáteční doba trvání smlouvy o přístupu mohla vyvolat účinky spočívající ve vyloučení z trhu, na skutečnosti, že nepředložila listinné důkazy z doby sjednávání této smlouvy.
108. Jsem toho názoru, že oba argumenty jsou založeny na nesprávném výkladu napadeného rozsudku.
109. Zaprvé se výtka, které Tribunál vyhověl v bodě 334 napadeného rozsudku, týkala způsobu, jakým byly žádosti společnosti Overgas o přístup k rumunskému plynovodu 1 z let 2010 a 2011 obecně vyřízeny, a nikoli otázky, zda jejich zamítnutí mohlo být přičteno přímo společnosti Bulgargaz. Zadruhé zjištění Tribunálu ohledně počáteční doby trvání smlouvy o přístupu nebylo založeno pouze na neexistenci důkazů z doby jejího sjednávání, ale rovněž na souboru skutkových zjištění, který Komise nezpochybňuje. Navíc vzhledem k nezpochybněnému tvrzení, že tato zjištění byla úzce spojena s výtkou společnosti Overgas týkající se této doby trvání, se nejeví jako nepřiměřené, aby Tribunál vyžadoval důkazy, včetně – ale nikoli výhradně – důkazů z doby sjednávání předmětné smlouvy, které by mohly tato zjištění prokázat.
110. S ohledem na výše uvedené mám za to, že čtvrtý a pátý důvod kasačního opravného prostředku by měly být zamítnuty.
4.      K šestému důvodu kasačního opravného prostředku
111. Šestý důvod kasačního opravného prostředku se týká nového sjednání dohody z roku 2005, která stanovila podmínky pro využívání rumunského plynovodu 1, a obsahuje tři soubory argumentů týkající se: i) mezivládní povahy této dohody; ii) důkazní hodnoty chování společnosti Bulgargaz z hlediska prokazování odepření přístupu k rumunskému plynovodu 1 a iii) doby trvání opětovného sjednávání dohody.
a)      Argumentace účastnic řízení
112. Komise zaprvé tvrdí, že napadený rozsudek je stižen vadou spočívající v nedostatku odůvodnění. Zadruhé tvrdí, že Tribunál zkreslil napadené rozhodnutí, když uvedl, že toto rozhodnutí nesprávně konstatovalo, že mezivládní diskuse vedené v rámci nového sjednávání dohody z roku 2005 představovaly odmítnutí poskytnout přístup k rumunskému plynovodu 1, a přičetlo tyto diskuse společnosti Bulgargaz (body 483 a 687 napadeného rozsudku). Zatřetí Komise zpochybňuje skutečnost, že mezivládní povaha a účel tohoto nového sjednávání mohly zpochybnit odpovědnost skupiny BEH za neuvolnění nevyužité kapacity (body 511, 542 a 529 až 539 napadeného rozsudku). Začtvrté Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že chování společnosti Bulgargaz během nového sjednávání dohody z roku 2005 neporušilo článek 102 SFEU (body 547, 549, 572, 688 a 689 napadeného rozsudku). Zapáté Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že skupina BEH nebyla odpovědná za dobu trvání nového sjednávání dotčené dohody (body 650 až 687 napadeného rozsudku).
113. Skupina BEH zpochybňuje argumenty Komise.
b)      Posouzení
1)      Úvodní poznámky k relevanci šestého důvodu kasačního opravného prostředku
114. V bodě 489 napadeného rozsudku je v podstatě uvedeno, že ze spisu nebylo zřejmé, že by během diskusí o novém sjednání dohody z roku 2005 učinily třetí osoby konkrétní žádosti o přístup k rumunskému plynovodu 1 adresované skupině BEH, ani že by společnost Transgaz informovala skupinu BEH o takových žádostech nebo jí je předala. Je zde rovněž uvedeno, že neexistoval žádný důkaz o tom, že by společnost Transgaz sama plánovala vstoupit na bulharské trhy s dodávkami plynu.
115. V tomto ohledu je třeba připomenout, zaprvé že pouze Tribunál je příslušný ke zjištění a posouzení relevantních skutkových okolností, jakož i k posouzení důkazů. Posouzení tohoto skutkového stavu a těchto důkazů tedy nepředstavuje, s výhradou případu, kdy by došlo k jejich zkreslení, právní otázku, která jako taková podléhá přezkumu Soudního dvora v rámci řízení o kasačním opravném prostředku(56).
116. Zadruhé se Komise v napadeném rozhodnutí rozhodla přezkoumat jednání společnosti Bulgargaz týkající se přístupu k rumunskému plynovodu 1 na základě kritérií uvedených v bodě 41 rozsudku Bronner za účelem určení, zda toto jednání bylo slučitelné s článkem 102 SFEU(57). Jedním z těchto kritérií je, že odmítnutí poskytnout přístup musí být způsobilé vyloučit veškerou hospodářskou soutěž na dotčeném trhu ze strany subjektu žádajícího o přístup(58). V napadeném rozsudku Tribunál uvedl, že v průběhu diskusí o novém sjednání dohody z roku 2005 třetí osoby neučinily žádnou konkrétní žádost o přístup k rumunskému plynovodu 1. Takové skutkové zjištění musí být ve stadiu kasačního opravného prostředku považováno za prokázané. Z toho vyplývá, že tyto diskuse nemohou prokázat zneužití ve smyslu článku 102 SFEU pro účely napadeného rozhodnutí. Jinými slovy, jelikož z napadeného rozhodnutí je zřejmé, že jednání společnosti Bulgargaz bylo zkoumáno pouze z hlediska kritérií Bronner, nelze v případě, že neexistuje konkrétní žádost identifikovaného subjektu o přístup k rumunskému plynovodu 1, konstatovat zneužití vyplývající z použití těchto kritérií.
117. S ohledem na výše uvedené mám za to, že šestý důvod kasačního opravného prostředku je irelevantní, neboť i kdyby byl opodstatněný, nemohl by mít žádné skutečný důsledky pro posouzení jednání skupiny BEH z hlediska kritérií Bronner. V zájmu úplnosti nicméně opodstatněnost tohoto důvodu kasačního opravného prostředku přezkoumám.
2)      K odůvodnění napadeného rozsudku
118. Komise tvrdí, že Tribunál nevysvětlil, jak jeho odůvodnění týkající se osmi částí prvního „dílčího důvodu“ čtvrtého žalobního důvodu obsažené v napadeném rozsudku, které konkrétně zkoumalo diskuse o novém sjednání dohody z roku 2005, podpořilo závěr, že Komise neprokázala odpovědnost skupiny BEH podle článku 102 SFEU za neposkytnutí přístupu k rumunskému plynovodu 1 společnosti Transgaz.
119. Na úvod je třeba připomenout, že z odůvodnění napadeného rozsudku musí jasně a jednoznačně vyplývat úvahy Tribunálu, tak aby se adresáti tohoto rozsudku mohli seznámit s důvody, které vedly k přijetí rozhodnutí a Soudní dvůr mohl vykonat přezkum(59).
120. Tento důvod kasačního opravného prostředku se týká diskusí o novém sjednání dohody z roku 2005. V relevantních pasážích napadeného rozsudku Tribunál analyzoval různé výtky vznesené skupinou BEH. Tyto výtky směřovaly ke zpochybnění bodů odůvodnění napadeného rozhodnutí, v nichž Komise konstatovala, že společnost Bulgargaz nevrátila nevyužitou kapacitu rumunského plynovodu 1, když ji o to společnost Transgaz požádala, nebo že vrácení této kapacity vázala na splnění určitých podmínek (bod 487 napadeného rozsudku). Konkrétně z hlediska tohoto nového sjednávání Komise konstatovala, že podmínky, které společnost Bulgargaz uložila společnosti Transgaz, než udělí souhlas s vrácením kapacity rumunského plynovodu 1, byly v rozporu s článkem 102 SFEU.
121. Tribunál tedy na základě toho, že přijal argumenty skupiny BEH, dospěl k závěru, že napadené rozhodnutí neprokázalo, že jednání společnosti Bulgargaz týkající se přístupu k rumunskému plynovodu 1 představovalo odepření přístupu, na které se může vztahovat článek 102 SFEU. Z tohoto důvodu tudíž Tribunál neporušil povinnost uvést odůvodnění a tento argument by měl být odmítnut.
3)      Ke tvrzenému zkreslení napadeného rozhodnutí
122. Komise podle všeho tvrdí, že došlo ke zkreslení napadeného rozhodnutí, přičemž uvádí, že Tribunál tím, že vyhověl osmé části prvního „dílčího důvodu“ čtvrtého žalobního důvodu (bod 687 napadeného rozsudku), dospěl k závěru, že diskuse vedené v souvislosti s novým sjednáním dohody z roku 2005 představovaly samy o sobě odmítnutí poskytnout přístup k rumunskému plynovodu 1.
123. Argumentace skupiny BEH, kterou Tribunál shrnul ve druhé větě bodu 483 napadeného rozsudku a potvrdil v bodě 687 tohoto rozsudku, směřovala k prokázání, že se Komise v napadeném rozhodnutí dopustila pochybení, když konstatovala, že mezivládní diskuse týkající se nového sjednání dohody z roku 2005 představovaly odmítnutí poskytnout přístup k rumunskému plynovodu 1 a že společnost Bulgargaz nejednala během jednání o dohodě z roku 2005 konstruktivně. V důsledku toho se může jevit, že Tribunál skutečně přijal argument, podle něhož tyto mezivládní diskuse samy o sobě představovaly odmítnutí poskytnout přístup k rumunskému plynovodu 1.
124. Tato pasáž napadeného rozsudku musí být vykládána s ohledem na její kontext. V této souvislosti zejména poznamenávám, že v první větě bodu 483 tohoto rozsudku se jasně uvádí, že podstatou argumentace skupiny BEH, v níž ji podporuje Bulharská republika, je zpochybnit důkazní hodnotu diskusí týkajících se nového sjednání dohody z roku 2005. To potvrzuje i analýza provedená následně Tribunálem, která spočívá především v přezkumu tří samostatných výtek(60) směřujících k prokázání, že nic neumožňovalo mít za to, že by z těchto diskusí bylo možné vyvodit zneužívající odmítnutí přístupu k rumunskému plynovodu 1 ze strany skupiny BEH.
125. Vzhledem k výše uvedenému a navzdory nejasnosti bodu 483 napadeného rozsudku z toho plyne, že Tribunál nutně pochopil a analyzoval osmou část prvního „dílčího důvodu“ čtvrtého žalobního důvodu v tom smyslu, že skupina BEH zpochybnila názor, který Komise zohlednila v napadeném rozhodnutí, podle něhož její účast na novém sjednání dohody z roku 2005 mohla představovat důkaz o odmítnutí poskytnutí přístupu k rumunskému plynovodu 1 nebo o neodůvodněném zpoždění takového přístupu.
126. V tomto ohledu podotýkám, že Komise měla v napadeném rozhodnutí nepochybně za to, že chování společnosti Bulgargaz během diskusí vedených v rámci nového sjednání dohody z roku 2005 představuje skutečnost, kterou je třeba zohlednit při posuzování odmítnutí poskytnout přístup k rumunskému plynovodu 1 ve světle kritérií Bronner.
127. V důsledku toho by měl být důvod kasačního opravného prostředku Komise vycházející ze zkreslení napadeného rozhodnutí zamítnut.
4)      K věci samé
128. Komise předkládá tři výtky, jejichž cílem je prokázat, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že protisoutěžní jednání skupiny BEH podle článku 102 SFEU nemohlo být prokázáno na základě nového sjednání dohody z roku 2005. Posoudím samostatně každou z těchto tří výtek, které se týkají: i) údajné mezivládní povahy nového sjednání dohody z roku 2005; ii) chování společnosti Bulgargaz během jednání a iii) doby trvání jednání.
i)      K údajné mezivládní povaze nového sjednání dohody z roku 2005
129. Komise zpochybňuje závěr uvedený v bodě 542 napadeného rozsudku, podle něhož diskuse o novém sjednání dohody z roku 2005 byly zahájeny a probíhaly na mezivládní úrovni, a nelze je tedy přičítat společnosti Bulgargaz. V této souvislosti předkládá Komise na podporu svého stanoviska tři argumenty: právní kvalifikace dohody z roku 2005, cíl nového sjednání této dohody a ústřední povaha bezpečnosti dodávek plynu v Bulharsku.
–       Kvalifikace dohody z roku 2005 jako „mezivládní“
130. V bodech 494 až 510 napadeného rozsudku Tribunál přezkoumal dohodu z roku 2005. V bodě 511 v podstatě konstatoval, že tato dohoda má mezivládní povahu. Komise tento závěr zpochybňuje a tvrdí, že dohoda z roku 2005 je obchodní dohodou uzavřenou mezi soukromými subjekty, a že i když bylo její uzavření uloženo mezivládní dohodou z roku 2003, tato dohoda nestanovila žádné podrobnosti o jejím obsahu.
131. Otázka, která vyvstává, se týká právní povahy dohody z roku 2005 a toho, zda ji lze považovat za mezivládní dohodu. V tomto ohledu je třeba uvést, že mezivládní dohody jsou obvykle definovány jako dohody uzavřené mezi státy na rozdíl od dohod uzavřených mezi fyzickými osobami, sdruženími nebo veřejnými či soukromými institucemi, které podléhají vnitrostátnímu právu, nebo mezi mezinárodními organizacemi či dohod uzavřených s těmito subjekty(61).
132. V projednávané věci je odůvodnění Tribunálu, které jej přivedlo k závěru, že dohoda z roku 2005 má mezivládní povahu, založeno zejména na následujících úvahách. Zaprvé dohoda z roku 2005 byla uzavřena na základě mezivládní dohody z roku 2003, která byla klíčovým prvkem spolupráce mezi Bulharskou republikou a Rumunskem v odvětví zemního plynu (bod 502 napadeného rozsudku). Zadruhé při novém sjednávání dohody z roku 2005 byly patrné prvky mezivládní spolupráce, neboť toto nové sjednávání bylo zahájeno v rámci mezivládní spolupráce stanovené mezivládní dohodou z roku 2003 (body 505 a 506 napadeného rozsudku). Zatřetí do procesu nového sjednávání dohody se pravidelně zapojovaly vládní orgány (body 506 až 510 napadeného rozsudku).
133. S ohledem na výše uvedené uvádím, že jednotlivé skutečnosti zohledněné Tribunálem za účelem prokázání mezivládní povahy dohody z roku 2005 neodpovídají definici uvedené v bodě 131 tohoto stanoviska. Jak vyplývá z bodu 14 napadeného rozsudku, dohoda z roku 2005 byla ve skutečnosti obchodní smlouvou uzavřenou mezi dvěma společnostmi, a sice společnostmi Transgaz a Bulgargaz.
134. V důsledku toho se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že dohoda z roku 2005 měla mezivládní povahu, a argumentu Komise vznesenému v tomto ohledu by tak mělo být vyhověno.
–       Cíl nového sjednání dohody z roku 2005 a úloha společnosti Bulgargaz jakožto veřejnoprávního dodavatele
135. V napadeném rozsudku Tribunál konstatoval, že cílem nového sjednání dohody z roku 2005 bylo mimo jiné reagovat na obavy Komise v rámci řízení o nesplnění povinnosti proti Rumunsku (bod 528). Rovněž uvedl, že bezpečnost dodávek plynu do Bulharska a důležitost rumunského plynovodu 1 byla ústředním problémem při novém jednání o dohodě z roku 2005, což vysvětlovalo silnou účast bulharských orgánů na těchto jednáních (body 529 až 539). Komise tvrdí, že tyto úvahy nemohou odůvodnit nesplnění povinností podle článku 102 SFEU ze strany skupiny BEH, tedy uvolnit nevyužitou kapacitu rumunského plynovodu 1.
136. Nic v napadeném rozsudku však nenasvědčuje tomu, že by Tribunál měl za to, že cíl nového sjednání dohody z roku 2005, a sice reagovat na obavy Komise vyjádřené v rámci řízení o nesplnění povinnosti proti Rumunsku a zajistit bezpečnost dodávek plynu v Bulharsku, by mohl odůvodnit nesplnění povinností ze strany skupiny BEH, které pro ni vyplývají z článku 102 SFEU.
137. Naproti tomu výtky skupiny BEH týkající se jednak cíle nového sjednání dohody z roku 2005 a jednak úlohy společnosti Bulgargaz jakožto veřejnoprávního dodavatele směřovaly ke zpochybnění důkazní hodnoty diskusí týkajících se tohoto nového jednání za účelem prokázání údajného porušení článku 102 SFEU. Jejich cílem bylo především prokázat vysokou míru zapojení a vlivu bulharských a rumunských orgánů a menší vliv společnosti Bulgargaz.
138. Tribunál tudíž těmto výtkám vyhověl pouze v tomto smyslu, takže argumenty Komise uplatněné v tomto ohledu by měly být odmítnuty.
139. Z výše uvedeného vyplývá, že pokud jde o tři argumenty předložené Komisí ke zpochybnění posouzení důkazní hodnoty diskusí týkajících se nového sjednání dohody z roku 2005 ze strany Tribunálu, s ohledem na povahu a cíle tohoto nového jednání by měl být přijat pouze argument zpochybňující nesprávnou kvalifikaci této dohody jako dohody „mezivládní povahy“. K tomu, aby byl tento argument relevantní, je však ještě třeba prokázat, že chování společnosti Bulgargaz během nového jednání porušovalo článek 102 SFEU.
ii)    K chování společnosti Bulgargaz během nového jednání
140. Tribunál dospěl k závěru, že Komise nesprávně vycházela z podmínek stanovených společností Bulgargaz před přijetím změny dohody z roku 2005, aby společnosti Bulgargaz přičetla odmítnutí dodávek (body 543 až 648 napadeného rozsudku). Napadený rozsudek odkazuje na tři podmínky, které společnost Bulgargaz v tomto ohledu stanovila: i) požadavek na předložení řady dokumentů týkajících se podmínek využívání rumunského plynovodu 1; ii) požadavek, aby společnost Transgaz zaručila společnosti Bulgargaz do konce roku 2016 určitou kapacitu tohoto plynovodu, a iii) podmínění uvolnění nevyužité kapacity snížením pevného ročního poplatku stanoveného dohodou z roku 2005 (bod 545 napadeného rozsudku). Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když nesprávně uplatnil různé výjimky – a sice ochranu obchodních zájmů, státní zásah a bezpečnost dodávek – na které se odvolávala společnost Bulgargaz, aby odůvodnila stanovení uvedených podmínek.
–       K přípustnosti
141. Posouzení chování společnosti Bulgargaz během diskusí o novém sjednání dohody z roku 2005 je v zásadě otázkou posouzení skutkového stavu, k němuž je příslušný Tribunál a které nemůže být přezkoumáno Soudním dvorem(62). Nicméně v rozsahu, v němž Komise namítá nesprávná právní posouzení týkající se použití různých právních kritérií ze strany Tribunálu, jsou její argumenty přípustné, a musí být tedy přezkoumány(63).
–       Posouzení
–        K ochraně obchodních zájmů
142. V bodech 547 a 594 napadeného rozsudku Tribunál vycházel z rozsudku Generics (UK) a další, v němž se v podstatě uvádí, že podnik v dominantním postavení je oprávněn chránit své vlastní obchodní zájmy, pokud jsou tyto zájmy ohroženy, a může v přiměřené míře uskutečňovat jednání, která pro ochranu svých obchodních zájmů považuje za vhodná.
143. Komise zpochybnila odkaz na tuto výjimku pouze v abstraktní rovině, aniž by vysvětlila, proč by vlastně měl být považován za nesprávný. Její argumentace se tedy opírá pouze o předpoklad, že rozsudek Generics (UK) a další nemůže odůvodnit protisoutěžní chování. Napadený rozsudek však na takovém konstatování není založen. Tribunál se totiž opíral o výjimku týkající se ochrany obchodních zájmů pouze proto, aby vysvětlil, proč považoval požadavky společnosti Bulgargaz uvedené v bodě 140 tohoto stanoviska za přiměřené v projednávané věci. Komise pro dokreslení své argumentace odkazuje především na situaci společnosti C Energy. Je však nesporné, že situace tohoto podniku byla z hlediska diskusí mezi společnostmi Bulgargaz a Transgaz týkajících se nového sjednání dohody z roku 2005 irelevantní(64).
144. S ohledem na výše uvedené nejsou argumenty Komise dostatečně jasné a přesné, aby Soudnímu dvoru umožnily vykonat soudní přezkum(65), a měly by proto být zamítnuty.
–        Ke státnímu zásahu
145. Tribunál konstatoval, že chování společnosti Bulgargaz na relevantních trzích bylo značně omezeno souborem povinností uložených bulharskými veřejnými orgány z důvodu postavení společnosti Bulgargaz jakožto jediného veřejnoprávního dodavatele v Bulharsku (bod 571 napadeného rozsudku), který ji mohl zprostit odpovědnosti v rámci výjimky „státního zásahu“. Komise tyto závěry zpochybňuje, přičemž tvrdí, že Tribunál neuplatnil přísná omezení, která se pojí s touto výjimkou. Konkrétně tvrdí, zaprvé že Tribunál neprokázal, že regulační rámec ukládal společnosti Bulgargaz, aby neuvolnila určitou kapacitu rumunského plynovodu 1, a zadruhé že ani právní povinnosti společnosti Bulgargaz, které spočívaly v zajištění bezpečnosti dodávek, jí neukládaly povinnost tuto kapacitu neuvolnit.
146. Podotýkám, že Komise nepředložila žádný konkrétní argument, který by prokazoval, že podmínky spojené s výjimkou „státního zásahu“ nebyly v projednávané věci skutečně splněny. V důsledku toho by měla být její argumentace uplatněná v tomto ohledu odmítnuta.
–        K bezpečnosti dodávek
147. Tribunál uvedl, že během období protiprávního jednání společnost Bulgargaz působila na bulharských trzích s dodávkami zemního plynu na základě licence pro veřejné dodávky, která jí ukládala řadu povinností jakožto jedinému subjektu zajišťujícímu bezpečnost dodávek plynu v Bulharsku (bod 549 napadeného rozsudku). Komise tvrdí, že Tribunál neprokázal, že by případné odmítnutí uvolnit nevyužitou kapacitu rumunského plynovodu 1 mohlo mít dopad na dodávky plynu do Bulharska.
148. Poznamenávám, že Komise na podporu svého velmi stručného argumentu odkazuje na případy žádostí o přístup učiněných společnostmi C Energy a Overgas. Je přitom nesporné, že tyto individuální žádosti nebyly Tribunálem zohledněny v rámci jeho posouzení nového sjednání dohody z roku 2005.
149. V důsledku toho by měl být uvedený argument odmítnut, stejně jako celá argumentace týkající se chování společnosti Bulgargaz během nového sjednávání dohody z roku 2005.
iii) K době trvání jednání
150. Pokud jde o třetí výtku týkající se doby trvání jednání, Tribunál vymezil rozsah své analýzy v bodě 652 napadeného rozsudku, přičemž uvedl, že „doba trvání nového sjednávání dohody z roku 2005 představuje důkaz, z něhož Komise vycházela pro účely prokázání existence protisoutěžní strategie, kterou podle jejího zjištění žalobkyně přijaly“. Dospěl nicméně k závěru, že Komise neprokázala, že doba trvání tohoto nového sjednávání byla přičitatelná společnosti Bulgargaz, což Komise zpochybňuje.
151. V tomto ohledu postačí uvést, že vliv chování společnosti Bulgargaz na dobu trvání jednání je čistě otázkou posouzení skutkových okolností, a nespadá tedy do pravomoci Soudního dvora v rámci řízení o kasačním opravném prostředku(66).
152. S ohledem na všechny výše uvedené důvody by šestý důvod kasačního opravného prostředku měl být zamítnut v plném rozsahu.
B.      Přístup k přepravní soustavě a k zásobníku plynu v Chiren
1.      K sedmému důvodu kasačního opravného prostředku
153. Sedmý důvod kasačního opravného prostředku se týká práva na přístup k bulharské přepravní soustavě. Tribunál v podstatě konstatoval, že společnost Bulgartransgaz bránila přístupu třetích osob k této přepravní soustavě od 29. září 2010 do 31. prosince 2012, nebo jej omezovala a zdržovala. Dospěl nicméně k závěru, že Komise neprokázala, zaprvé že takové chování mohlo omezit hospodářskou soutěž na bulharských trzích s dodávkami zemního plynu, a zadruhé, že toto chování pokračovalo i po 31. prosinci 2012.
a)      Argumentace účastnic řízení
154. Komise zaprvé tvrdí, že se Tribunál dopustil pochybení, když dospěl k závěru, že ačkoliv Komise mohla prokázat, že společnost Bulgartransgaz v období od 29. září 2010 do 31. prosince 2012 neplnila své právní povinnosti tím, že bránila přístupu třetích osob k přepravní soustavě, nebo jej omezovala a zpožďovala, neprokázala však, že takové chování mohlo skutečně, a nikoliv pouze hypoteticky, omezit hospodářskou soutěž, protože dotčené podniky neměly v tomto období přístup k rumunskému plynovodu 1 (body 951 až 954 napadeného rozsudku). V tomto ohledu Komise za podpory společnosti Overgas tvrdí, že konstatování zneužití na výstupu nutně neznamená, že odmítnutí poskytnout přístup ke kapacitě na vstupu je rovněž protiprávní a přičitatelné témuž subjektu. Komise zadruhé tvrdí, že Tribunál nesprávně konstatoval, že závěr napadeného rozhodnutí, podle něhož společnost Bulgartransgaz neposkytla společnosti Overgas dostatečný přístup k přepravní soustavě pro rok 2013, vycházel pouze ze skutečnosti, že tento přístup byl podmíněn údajně omezeným přístupem k rumunskému plynovodu 1 poskytnutým společnosti Overgas během téhož období. Vzhledem k tomu, že Tribunál uvedl, že tento přístup k rumunskému plynovodu 1 nebyl omezen, byl tedy jeho závěr, že přístup k přepravní soustavě rovněž nebyl omezen, také nesprávný (body 874 až 878 a 880 napadeného rozsudku). Kromě toho Komise tvrdí, že pokud by měl být závěr Tribunálu týkající se přístupu poskytnutého společnosti Overgas k rumunskému plynovodu 1 v roce 2013 odmítnut z důvodů uvedených v rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku, mělo by být logicky odmítnuto i jeho odůvodnění týkající se přepravní soustavy v rámci téhož období.
155. Skupina BEH zaprvé tvrdí, že argumenty Komise týkající se přístupu k přepravní soustavě v období od 29. září 2010 do 31. prosince 2012 jsou neopodstatněné, jelikož odmítnutí poskytnout přístup k rumunskému plynovodu 1 nezapříčinila skupina BEH, ale společnost Transgaz. Za těchto okolností nemohl mít ani jeden z dotčených podniků, a sice společnosti Overgas a Toplofikacia Razgrad(67), v žádném případě přístup na bulharské trhy se zemním plynem z důvodů nezávislých na vůli společnosti Bulgartransgaz, i kdyby existoval pravidelný přístup k přepravní soustavě. Skupina BEH tudíž tvrdí, že chování společnosti Bulgartransgaz týkající se přístupu k přepravní soustavě nemohlo mít v konečném důsledku skutečné, a nikoliv jen čistě hypotetické, účinky spočívající ve vyloučení z předmětných trhů. Zadruhé skupina BEH tvrdí, že argumenty Komise týkající se přístupu k přepravní soustavě od roku 2013 jsou nepřípustné a irelevantní, jelikož Komise zpětně odkazuje na první důvod kasačního opravného prostředku, který se týká přístupu k rumunskému plynovodu 1, ačkoli nepředkládá žádný argument, jenž by byl relevantní v souvislosti s přístupem k přepravní soustavě.
b)      Posouzení
1)      Přístup k přepravní soustavě v období od 29. září 2010 do 31. prosince 2012
156. Tribunál konstatoval, že Komise prokázala, že společnost Bulgartransgaz bránila v přístupu k přepravní soustavě společnostem Overgas a Toplofikacia Razgrad v období od 29. září 2010 do 31. prosince 2012, nebo tento přístup omezovala a zdržovala (body 949 a 950 napadeného rozsudku). Nicméně uvedl, že i kdyby společnost Bulgartransgaz poskytla těmto dvěma podnikům dostatečný přístup k uvedené přepravní soustavě, nemohly by vstoupit na bulharské trhy s dodávkami zemního plynu, neboť neměly předchozí přístup k rumunskému plynovodu 1 z důvodů, které nelze přičítat skupině BEH. Za těchto okolností Tribunál konstatoval, že chování společnosti Bulgartransgaz, pokud jde o přístup k přepravní soustavě, nemohlo mít skutečné, a nikoliv jen čistě hypotetické, účinky spočívající z vyloučení z těchto trhů (body 949 a 950 napadeného rozsudku). Komise tento závěr zpochybňuje a tvrdí, že Tribunál nepoužil správné právní kritérium. Podle jejího názoru měla otázka znít, zda dotčené chování mohlo objektivně omezit hospodářskou soutěž, a nikoli zda bylo možné prokázat, že k takovým účinkům skutečně došlo.
157. Úvodem je třeba uvést, že Tribunál zasadil svou analýzu do kontextu judikatury Soudního dvora, která v podstatě stanoví, že k tomu, aby chování, jež spadá pod vylučovací praktiky, mohlo být kvalifikováno jako zneužívající, musí být toto chování způsobilé omezit hospodářskou soutěž, a zejména vyvolat vytýkané účinky spočívající ve vyloučení soutěžitelů. Takové posouzení musí být provedeno s ohledem na veškeré relevantní skutkové okolnosti(68). Tribunál dále uvedl, že takové vylučující účinky nesmějí být čistě hypotetické. V důsledku toho se Komise nemůže opírat o účinky, které by tato praktika mohla vyvolat, pokud by nastaly určité zvláštní okolnosti, které nepanovaly na trhu v okamžiku jejího provádění a jejichž existence se tehdy jevila jako málo pravděpodobná(69).
158. Pokud jde z hlediska projednávané věci o organizaci bulharských trhů s plynem, je nesporné, že přepravní soustava se nachází na výstupu rumunského plynovodu 1, neboť dodávky plynu do Bulharska téměř zcela závisely na dovozu ruského plynu (bod 6 napadeného rozsudku) a rumunský plynovod 1 byl jedinou schůdnou cestou pro přepravu plynu z Ruska (bod 10 napadeného rozsudku).
159. V důsledku toho vyvstává otázka, zda za účelem prokázání, že chování společnosti Bulgartransgaz týkající se přístupu k přepravní soustavě mohlo být kvalifikováno jako zneužívající v rozsahu, v němž mohlo vyvolat skutečné, a nikoliv jen čistě hypotetické, účinky spočívající ve vyloučení z trhu, měla Komise rovněž prokázat, že podniky žádající o takový přístup získaly předtím přístup k rumunskému plynovodu 1 nebo že takový přístup nemohly získat z důvodů přičitatelných skupině BEH.
160. V tomto ohledu uvádím následující skutečnosti.
161.  Zaprvé Tribunál konstatoval, jak bylo uvedeno v bodě 156 tohoto stanoviska, že přístup k přepravní soustavě, který společnost Bulgartransgaz poskytla společnostem Overgas a Toplofikacia Razgrad, nebyl v období od 29. září 2010 do 31. prosince 2012 dostačující. Toto tvrzení není ve stadiu kasačního opravného prostředku zpochybňováno.
162.  Zadruhé Tribunál uvedl, že společnost Bulgargaz kontrolovala přístup třetích osob k rumunskému plynovodu 1, jelikož třetí osoba, která si přála přístup k tomuto plynovodu během doby trvání protiprávního jednání, potřebovala, aby společnost Bulgargaz souhlasila s tím, aby společnost Transgaz nabízela kapacitu v souladu s článkem 17.1 dohody z roku 2005, nebo aby souhlasila s podnájmem části své nevyužité kapacity (bod 149 napadeného rozsudku). Zatřetí Tribunál také v podstatě připomněl, že Komise v napadeném rozhodnutí poukázala na vzájemnou závislost mezi třemi dotčenými infrastrukturami, a sice rumunským plynovodem 1, přepravní soustavou a zásobníkem plynu v Chiren (bod 1116 napadeného rozsudku). Během dotčeného období byl přístup k rumunskému plynovodu 1 nezbytný pro přepravu plynu do přepravní soustavy a přístup k přepravní soustavě byl rovněž nezbytný pro přepravu plynu do zásobníku plynu v Chiren. Pokud jde konkrétně o vzájemnou souvislosti mezi rumunským plynovodem 1 a přepravní soustavou, Tribunál konstatoval, že přístup k přepravní soustavě probíhal ve dvou etapách. Společnost Bulgartransgaz musela v podstatě nejprve posoudit žádost a vypracovat písemné stanovisko k podmínkám přístupu nebo odůvodněné zamítavé rozhodnutí. V případě kladného stanoviska musela v rámci druhého kroku nabídnout žadateli o přístup uzavření smlouvy o přepravě nebo vydat odůvodněné zamítavé rozhodnutí. Právě v rámci tohoto druhého kroku může být požadován důkaz o tom, že žadatel o přístup uzavřel v předchozí fázi smlouvu o dodávkách plynu (body 738, 742, 746 a 749 napadeného rozsudku). Podle Komise tudíž společnosti Bulgartransgaz a Bulgargaz byly schopny společně ovlivňovat a přispívat k bránění, omezení a zpoždění přístupu třetích osob k těmto infrastrukturám (bod 1117 napadeného rozsudku).
163. Začtvrté Tribunál konstatoval, že žádná skutečnost ve spise neumožňuje prokázat, že společnost Transgaz během doby trvání protiprávního jednání informovala společnost Bulgargaz o individuálních žádostech třetích osob o přístup ke kapacitě rumunského plynovodu 1. Je rovněž nesporné, že společnost Overgas předala takové žádosti přímo společnosti Transgaz (body 291 a 292 napadeného rozsudku).
164. Z výše uvedeného vyplývá, zaprvé že neexistuje žádný důkaz o tom, že by přímé individuální žádosti společností Overgas a Toplofikacia Razgrad o přístup k rumunskému plynovodu 1 byly předány společnosti Bulgargaz. Zadruhé společnost Bulgartransgaz během relevantního období bránila přístupu společností Overgas a Toplofikacia Razgrad k přepravní soustavě a omezovala a zpožďovala jej. Je rovněž nesporné, že společnost Bulgargaz byla úzce propojena se společností Bulgartransgaz jakožto členem skupiny BEH a že stanovení přístupu k rumunskému plynovodu 1 bylo pouze následným postupem poté, co byl ukončen prvotní postup pro poskytnutí přístupu k přepravním soustavám.
165. Za takových okolností judikatura citovaná v bodě 157 tohoto stanoviska neumožňuje dospět k závěru, že chování společnosti Bulgartransgaz týkající se přístupu k přepravní soustavě může představovat porušení článku 102 SFEU pouze tehdy, je-li prokázáno, že skutečnost, že společnosti Overgas a Toplofikacia Razgrad nemohly získat přístup k rumunskému plynovodu 1, byla přičitatelná společnosti Bulgargaz.
166.  V tomto ohledu je pravda, že aby bylo možné kvalifikovat určitou praktiku jako zneužívající, nesmí být její účinky spočívající ve vyloučení z trhu čistě hypotetické. V projednávané věci však skutečnost, že společnost Transgaz nepředala žádosti společnosti Overgas o přístup k rumunskému plynovodu 1, nemůže být považována za „určité zvláštní okolnosti, které nepanovaly na trhu v okamžiku jejího provádění a jejichž existence se tehdy jevila jako málo pravděpodobná“, jak je uvedeno v bodě 70 rozsudku Servizio Elettrico Nazionale a další, neboť chování společnosti Transgaz v tomto ohledu nelze považovat za podmínku na trhu. Způsob, jakým společnost Transgaz vyřídila takové žádosti, proto nelze považovat za okolnost panující na bulharských trzích se zemním plynem v okamžiku, kdy byly žádosti o přístup k přepravní soustavě učiněny.
167. V tomto ohledu je třeba rovněž připomenout, že žadatel o přístup k přepravní soustavě mohl získat přístup k rumunskému plynovodu 1 i po skončení první etapy nebo dokonce i po skončení druhé etapy postupu pro přístup k přepravní soustavě a před provedením smlouvy o přepravě (bod 777 napadeného rozsudku). Z hlediska projednávané věci to znamená, že přístup k rumunskému plynovodu 1 mohl být získán až delší dobu po jednání společnosti Bulgartransgaz, které podle názoru Tribunálu bránilo přístupu společností Overgas a Toplofikacia Razgrad k přepravní soustavě v období od 29. září 2010 do 31. prosince 2012, nebo jej omezovalo a zpožďovalo. Kromě toho měly společnosti Bulgargaz a Bulgartransgaz jakožto podniky v dominantním postavení zvláštní odpovědnost za to, že jejich chování nebude na újmu účinné a nenarušené hospodářské soutěži na vnitřním trhu(70). V této souvislosti nelze závěr vycházející z posouzení Komise na základě kritérií Bronner, že jednání společnosti Bulgargaz neporušilo článek 102 SFEU, pokud jde o přístup společnosti Overgas k rumunskému plynovodu 1 před rokem 2013, vykládat v tom smyslu, že jednání společnosti Bulgartransgaz nepředstavovalo takové porušení, pokud jde o přístup k přepravní soustavě. V tomto ohledu postačí uvést, že takové společné posouzení jednání uvedených dvou podniků je v rozporu se závěrem Tribunálu, že podle pravidel o udělení přístupu k plynárenské přepravní a distribuční soustavě, která přijal bulharský regulační orgán rozhodnutím P-2 (rozhodnutí Л-2) ze dne 14. května 2007 (DV č. 45 ze dne 8. června 2007, s. 51) nebyla společnost Bulgartransgaz oprávněna zamezit požadovanému přístupu k přepravní soustavě pouze z toho důvodu, že v okamžiku podání žádosti nebyl předložen důkaz o přístupu k rumunskému plynovodu 1 (bod 771 napadeného rozsudku). Z tohoto hlediska spadal důkaz o přístupu k rumunskému plynovodu 1 v zásadě pouze do druhé etapy postupu (bod 770 napadeného rozsudku). Chování společnosti Bulgartransgaz, jež spočívalo v omezení přístupu k přepravní soustavě v průběhu první etapy daného postupu, tudíž mělo zvláštní důsledek, a sice vyloučení společností Overgas a Toplofikacia Razgrad z možnosti přejít do druhé etapy dotčeného postupu.
168. Tribunál se proto dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že jednání společnosti Bulgartransgaz týkající se přístupu k přepravní soustavě v období od 29. září 2010 do 31. prosince 2012 nemohlo mít skutečné, a nikoliv jen čistě hypotetické, účinky spočívající ve vyloučení z bulharských trhů se zemním plynem, a z tohoto důvodu by argumenty Komise měly být přijaty.
2)      Přístup k přepravní soustavě po 1. lednu 2013
169. Tribunál konstatoval, že z napadeného rozhodnutí je zřejmé, že Komise založila svůj závěr, že přístup k přepravní soustavě poskytnutý společnosti Overgas pro rok 2013 byl omezující, pouze na způsobu, jakým společnost Overgas získala přístup k rumunskému plynovodu 1 pro tentýž rok, který rovněž shledala omezujícím. Jak však Tribunál uvedl, Komise neprokázala, že společnost Bulgargaz neposkytla společnosti Overgas dostatečný přístup k rumunskému plynovodu 1 pro rok 2013, a dospěl k témuž závěru, pokud jde o přepravní soustavu (body 874 až 878 a 880 napadeného rozsudku). Komise zpochybňuje závěry Tribunálu z důvodu, že jelikož Tribunál nesprávně konstatoval, že přístup společnosti Overgas k rumunskému plynovodu 1 byl dostatečný, je nutně nesprávný i navazující závěr, že její přístup k přepravní soustavě byl dostatečný.
170. Je třeba poznamenat, že argumentace Komise je poněkud matoucí, protože v rámci ní namítá nesprávné právní posouzení, pokud jde o posouzení jednání společnosti Bulgargaz týkající se přístupu k přepravní soustavě ode dne 1. ledna 2013.
171. V napadeném rozsudku Tribunál konstatoval, že závěr uvedený v napadeném rozhodnutí, že společnost Bulgartransgaz neposkytla společnosti Overgas dostatečný přístup k přepravní soustavě pro rok 2013, je založen pouze na skutečnosti, že tento přístup byl podmíněn přístupem poskytnutým společnosti Overgas k rumunskému plynovodu 1 v roce 2013. Podle Komise však byl takový přístup k rumunskému plynovodu 1 v roce 2013 sám o sobě zneužívající, a tentýž závěr by proto měl platit i ohledně přístupu poskytnutého k přepravní soustavě. Pro odůvodnění tohoto tvrzení se Komise nicméně opírá o údajná nesprávná právní posouzení uvedená v rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku.
172. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že první důvod kasačního opravného prostředku se netýkal podmínek přístupu společnosti Overgas k rumunskému plynovodu 1 v roce 2013. Komise se proto nemůže opírat o argumenty předložené v rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku na podporu své argumentace týkající se přístupu společnosti Overgas k přepravní soustavě ode dne 1. ledna 2013.
173. V rámci své dupliky Komise nicméně dodává, že Tribunál použil v bodech 418 a 419 napadeného rozsudku, které se zabývají posouzením tříměsíční doby trvání stanovené ve smlouvě o přístupu společnosti Overgas k rumunskému plynovodu 1 na rok 2013, kritérium stanovené v rozsudku Generics (UK) a další, jehož použití bylo zpochybněno v rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku. V tomto ohledu podotýkám, že rozsudek Generics (UK) a další je zmíněn pouze v obecné rovině, přičemž je citován bod 154 tohoto rozsudku, který se netýká sporného kritéria zkoumaného v rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku, jež se týká posouzení pojmu „potenciální hospodářská soutěž“.
174. Ve světle výše uvedeného by výtka týkající se přístupu společnosti Overgas k přepravní soustavě ode dne 1. ledna 2013 měla být odmítnuta.
175. Z výše uvedeného vyplývá, že sedmému důvodu kasačního opravného prostředku by mělo být částečně vyhověno v rozsahu, v němž Tribunál konstatoval, že jednání společnosti Bulgartransgaz týkající se přístupu k přepravní soustavě v období od 29. září 2010 do 31. prosince 2012 nemohlo mít skutečné, a nikoliv jen čistě hypotetické, účinky spočívající ve vyloučení z bulharských trhů se zemním plynem.
2.      K osmému důvodu kasačního opravného prostředku
176. Osmý důvod kasačního opravného prostředku se týká přístupu k zásobníku plynu v Chiren. Tribunál v podstatě uvedl, že Komise prokázala, že společnost Bulgartransgaz v období od 30. července 2010 do 19. září 2014 bránila přístupu třetích osob k zásobníku plynu v Chiren, nebo jej omezovala a zpožďovala (bod 1089 napadeného rozsudku). Dále konstatoval, že Komise prokázala, že takové jednání mohlo omezit hospodářskou soutěž na bulharských trzích s dodávkami zemního plynu v období od 5. června 2012 do 19. září 2014, protože obě společnosti žádající o přístup k zásobníku plynu v Chiren měly rovněž přístup k přepravní soustavě nebo rumunskému plynovodu 1 (bod 1104 napadeného rozsudku). Naproti tomu však uvedl, že Komise neprokázala, že toto jednání mohlo omezit hospodářskou soutěž, a zejména zabránit společnostem F a Overgas ve vstupu na bulharské trhy s dodávkami zemního plynu v období od 30. července 2010 do 5. června 2012, jelikož tyto podniky neměly v té době předchozí přístup k rumunskému plynovodu 1 (bod 1099 napadeného rozsudku).
a)      Argumentace účastnic řízení
177. Komise tvrdí, že se Tribunál v bodech 1092 až 1103 napadeného rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že jednání společnosti Bulgartransgaz týkající se přístupu k zásobníku plynu v Chiren nemohlo omezit hospodářskou soutěž v období od 30. července 2010 do 5. června 2012. Tento argument v podstatě vychází z logiky podobné té, která byla uplatněna v rámci sedmého důvodu kasačního opravného prostředku tom smyslu, že jestliže třetí osoby požádaly o přístup k rumunskému plynovodu 1 a k zásobníku plynu v Chiren, pak skutečnost, že nebylo prokázáno zneužívající jednání ze strany skupiny BEH v souvislosti s rumunským plynovodem 1 na vstupu, neznamená, že protisoutěžní účinky jednání společnosti Bulgartransgaz týkající se přístupu k zásobníku plynu v Chiren na výstupu jsou pouze hypotetické. Komise dále tvrdí, že se Tribunál z důvodů uvedených v rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 1094 napadeného rozsudku uvedl, že Komise neprokázala, že jednání společnosti Bulgargaz týkající se přístupu k rumunskému plynovodu 1 představovalo odepření přístupu, na které se může vztahovat článek 102 SFEU. Konečně Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil pochybení v bodě 1103 napadeného rozsudku, když konstatoval, že schopnost vyvolat protisoutěžní účinky musí být sama o sobě problematická, jelikož judikatura vyžaduje pouze inherentní schopnost jednání vyvolávat účinky.
178. Skupina BEH odkazuje na své argumenty, které předložila v odpovědi na první a sedmý důvod kasačního opravného prostředku, pro účely vyjádření se k argumentaci Komise založené na stejném odůvodnění, jako tomu bylo v případě dvou uvedených důvodů kasačního opravného prostředku. Pokud jde o bod 1103 napadeného rozsudku, skupina BEH tvrdí, že v kasačním opravném prostředku není označen žádný bod, v němž by bylo uplatněno napadené odůvodnění za účelem vyvrácení části napadeného rozhodnutí, což jej činí irelevantním a nepřípustným.
b)      Posouzení
179. Tribunál konstatoval, že Komise prokázala, že společnost Bulgartransgaz v období od 30. července 2010 do 5. června 2012 bránila přístupu společností F a Overgas k zásobníku plynu v Chiren, nebo jej omezovala či zpožďovala. Uplatnil však totéž odůvodnění jako v případě posuzování srovnatelného jednání, pokud jde o účinky přepravní soustavy spočívající ve vyloučení z bulharských trhů se zemním plynem, přičemž konstatoval, že Komise neprokázala, že jednání společnosti Bulgartransgaz týkající se přístupu k zásobníku plynu v Chiren mohlo omezit hospodářskou soutěž na těchto trzích, jelikož společnosti F a Overgas neměly předchozí přístup k rumunskému plynovodu 1, a v důsledku toho nemohly během tohoto období vstoupit na tyto trhy. Komise tento závěr zpochybňuje a uvádí v podstatě tytéž argumenty jako v případě sedmého důvodu kasačního opravného prostředku.
180. S ohledem na výše uvedené je třeba konstatovat, že jak odůvodnění Tribunálu obsažené v napadeném rozsudku, tak argumentace Komise v rámci kasačního opravného prostředku spočívají na zcela totožných důvodech jako v případě sedmého důvodu kasačního opravného prostředku.
181. Z důvodů uvedených v bodech 156 až 168 tohoto stanoviska by tedy mělo být osmému důvodu kasačního opravného prostředku vyhověno, aniž je nutné zkoumat ostatní argumenty předložené Komisí.
C.      Jediné a trvající protiprávní jednání (devátý důvod kasačního opravného prostředku)
182. Devátý důvod kasačního opravného prostředku se týká použití rozsudku Frucona(71) ze strany Tribunálu a směřuje k prokázání, že jediný důvod vycházející z jednání společnosti Bulgartransgaz ve vztahu k zásobníku plynu v Chiren po červnu 2012 nemohl představovat, aniž by došlo ke zkreslení napadeného rozhodnutí tím, že by posouzení Komise bylo nahrazeno novým posouzením skutkového stavu, základní, či dokonce dostatečné odůvodnění, které by samo o sobě mohlo založit výrok uvedeného rozhodnutí.
1.      Argumentace účastnic řízení
183. Komise zaprvé tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, neboť měl použít kritérium stanovené v rozsudku Komise v. Verhuizingen Coppens(72), a nikoliv kritérium stanovené v rozsudku Frucona. V tomto ohledu Komise uvádí, že kritérium uvedené v bodě 46 rozsudku Komise v. Verhuizingen Coppens umožňuje zrušit rozhodnutí jen částečně, pokud dotčené jediné a trvající protiprávní jednání může být rozděleno na jednotlivá chování tvořící toto protiprávní jednání. Podle uvedené judikatury musí být dotčenému podniku při správním řízení umožněno obeznámit se s tím, že je mu vytýkáno každé z chování tvořících dané protiprávní jednání, a tedy se hájit, a rozhodnutí musí být v tomto ohledu dostatečně jasné. Komise tak zadruhé tvrdí, že Tribunál nesprávně konstatoval, že jediný důvod vycházející z jednání společnosti Bulgartransgaz ve vztahu k zásobníku plynu v Chiren po červnu 2012 nemohl představovat základní, či dokonce dostatečné odůvodnění, které by samo o sobě mohlo založit výrok napadeného rozhodnutí. V tomto ohledu Komise uvádí, že v oznámení námitek i v napadeném rozhodnutí je dostatečně podrobně popsáno, že odmítnutí poskytnout přístup k zásobníku plynu v Chiren po červnu 2012 ze strany společnosti Bulgartransgaz se ukázalo být jak jediným a trvajícím protiprávním jednáním, tak samostatným protiprávním jednáním. V projednávané věci byly tedy splněny podmínky pro částečné zrušení.
184. Skupina BEH zpochybňuje argumenty Komise.
2.      Posouzení
a)      Úvodní poznámka k pojmu „jediné a trvající protiprávní jednání“
185. Pojem „jediné a trvající protiprávní jednání“ se objevil v judikatuře Soudního dvora na konci 90. let 20. století pro účely použití článku 85 ES(73). Následně byl rovněž použit v souvislosti se zneužitím dominantního postavení(74). Hlavní rysy jediného a trvajícího protiprávního jednání jsou proto již poměrně dobře vymezeny(75) a lze je stručně shrnout následovně.
186. Podstatou jediného a trvajícího protiprávního jednání je existence společného cíle sledovaného několika podniky, na který se ve stávající judikatuře odkazuje jako na „společný plán“. Pokud se jednotlivá jednání těchto podniků začleňují do „společného plánu“ z důvodu totožného cíle narušujícího hospodářskou soutěž na vnitřním trhu, má Komise právo přičítat odpovědnost za tato jednání v závislosti na účasti na protiprávním jednání nahlíženém jako celek(76).
187. V případech jednotlivých úkonů, které v rámci společného plánu sloužily k tomu, aby vedly k údajnému porušení článku 102 SFEU, se totiž orgán provádějící šetření může rozhodnout, zda každý z těchto úkonů bude kvalifikovat pouze jako součást jediného a trvajícího protiprávního jednání, aniž jej nutně kvalifikuje jako samostatné porušení tohoto ustanovení(77), nebo zda bude na každý z těchto úkonů nahlížet jako na samostatné protiprávní jednání, a až poté je všechny sloučí jako jediné a trvající protiprávní jednání(78).
188. V důsledku toho je rozhodující, jaký přístup je zaujat v rozhodnutí o přijetí aktu, kterým se konstatuje jediné a trvající protiprávní jednání porušující článek 102 SFEU, protože pro dotčený podnik z pouhé skutečnosti, že mu byla uložena sankce za účast na tomto jediném a trvajícím protiprávní jednání, nevyplývá, že každý jednotlivý úkon, který byl součástí tohoto jednání, byl sám o sobě nutně protiprávní podle tohoto ustanovení. Dva různé úkony by totiž mohly být legální, pokud by byly posuzovány samostatně, ale mohly by být považovány za zneužívající podle článku 102 SFEU z důvodu, že by v souhrnu byly součástí společného plánu, který se odchyluje od hospodářské soutěže na základě výkonnosti a má protisoutěžní účinky. Stejně tak ze skutečnosti, že nebylo prokázáno jediné a trvající protiprávní jednání, nutně nevyplývá, že jeden jednotlivý úkon (nebo více těchto úkonů) tvořící toto údajné protiprávní jednání nemůže sám o sobě představovat porušení článku 102 SFEU.
189. Pokud soudní přezkum rozhodnutí, kterým bylo konstatováno jediné a trvající protiprávní jednání, nakonec vede k závěru, že toto konstatování bylo chybné, lze uvažovat o dvou možných situacích. Na jedné straně by mohlo být toto rozhodnutí zrušeno v plném rozsahu, pokud by jednotlivé úkony tvořící údajné protiprávní jednání nebyly samy o sobě považovány za porušení článku 102 SFEU. Na druhé straně by toto rozhodnutí mohlo být zrušeno částečně, pokud by jeden nebo některý z těchto úkonů byl sám o sobě vyhodnocen jako porušení článku 102 SFEU. V této souvislost je třeba připomenout, že částečné zrušení aktu unijního práva je možné, pouze pokud jsou části, jejichž zrušení je požadováno, oddělitelné od zbývající části aktu. Tento požadavek není splněn, jestliže částečné zrušení aktu způsobí změnu jeho podstaty(79).
190. Právní kritérium, které by se mělo použít pro určení, zda a do jaké míry může být rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje jediné a trvající protiprávní jednání, rozděleno na jednotlivé části, bylo Soudním dvorem stanoveno v souvislosti s článkem 101 SFEU. Příslušné odůvodnění lze použít i v souvislosti s článkem 102 SFEU, jelikož dotčené kritérium je založeno na skutečnostech, které jsou společné pro šetření každého údajného protisoutěžního jednání.
191. Zaprvé dotčenému podniku muselo být při správním řízení umožněno obeznámit se s tím, že je mu rovněž vytýkáno každé z chování tvořících dané protiprávní jednání. Zadruhé rozhodnutí musí být v tomto ohledu dostatečně jasné(80). Pokud má Komise v úmyslu vytýkat adresátovi oznámení námitek nejen jediné a trvající protiprávní jednání, ale také jednotlivé úkony, z nichž se toto protiprávní jednání skládá, coby samostatná protiprávní jednání, v zájmu dodržení práva tohoto adresáta na obhajobu je nutné, aby Komise v tomto oznámení uvedla informace nezbytné k tomu, aby mu bylo umožněno pochopit, že Komise jej stíhá jak v souvislosti s předmětným jediným a trvajícím protiprávním jednáním, tak v souvislosti s každým z těchto samostatných protiprávních jednání(81).
192. Argumenty vznesené Komisí v rámci tohoto devátého důvodu kasačního opravného prostředku je třeba posoudit ve světle všech těchto úvah.
b)      K první části devátého důvodu kasačního opravného prostředku
193. Komise tvrdí, že Tribunál nepoužil správné právní kritérium, aby určil, zda napadené rozhodnutí mohlo být zrušeno i pouze částečně, a nikoli jen v plném rozsahu.
194. V napadeném rozsudku Tribunál uvedl, že v rámci přezkumu legality podle článku 263 SFEU unijní soudy nemohou nahradit odůvodnění autora dotčeného aktu vlastním odůvodněním. Toto tvrzení je založeno na použití rozsudku Frucona(82) (bod 1109 napadeného rozsudku). Dále uvedl, že odůvodnění napadeného rozhodnutí spočívá na dvou základních pilířích (bod 1111 napadeného rozsudku), a sice na protisoutěžní strategii, jejímž cílem je ochrana dominantního postavení společnosti Bulgargaz na bulharských trzích s dodávkami zemního plynu (body 1112 až 1117 napadeného rozsudku), a na pojmu „jediné a trvající protiprávní jednání“ (body 1118 až 1134 napadeného rozsudku).
195. Tribunál zaprvé uvedl, že ani v odůvodnění napadeného rozhodnutí, a tím méně v jeho výroku, nepřičetla Komise skupině BEH několik samostatných protiprávních jednání. Zadruhé uvedl, že jediné a trvající protiprávní jednání přičítané skupině BEH bylo založeno na klíčovém prvku, a sice protisoutěžní strategii, která byla založena na vzájemné závislosti jednání týkajících se každé části dotčených plynárenských infrastruktur a jejímž jediným cílem bylo uzavření bulharských trhů s dodávkami zemního plynu. Zatřetí uvedl, že údajné zneužívající jednání týkající se rumunského plynovodu 1 bylo nosným prvkem, na kterém spočívala analýza Komise a odůvodnění napadeného rozhodnutí (body 1127 a 1128 napadeného rozsudku). Za těchto okolností Tribunál konstatoval, že s ohledem na všechna jednání vytýkaná skupině BEH a na důraz kladený napadeným rozhodnutím na jejich provázanost, jejich doplňkovost a vzájemné posilování z výroku napadeného rozhodnutí nebylo možné vyvodit, že se zakládalo na několika důvodech týkajících se odlišných zneužívajících jednání, z nichž každé by samo o sobě postačovalo k jeho odůvodnění (bod 1131). Za těchto podmínek Tribunál konstatoval, že jediný důvod vycházející z jednání společnosti Bulgartransgaz ve vztahu k zásobníku plynu v Chiren po červnu 2012 nemohl představovat, aniž by došlo ke zkreslení napadeného rozhodnutí tím, že by posouzení Komise bylo nahrazeno novým posouzením skutkového stavu, základní, či dokonce dostatečné odůvodnění, které by samo o sobě mohlo založit výrok uvedeného rozhodnutí (bod 1133).
196. S ohledem na výše uvedené je třeba konstatovat, že z odůvodnění napadeného rozsudku jasně nevyplývá, že by Tribunál zvažoval možnost částečného zrušení napadeného rozhodnutí.
197. Jak jsem však uvedla v bodech 190 a 191 tohoto stanoviska, jestliže je třeba uvažovat o případném částečném zrušení rozhodnutí Komise, kterým se ukládá sankce za jediné a trvající protiprávní jednání porušující článek 102 SFEU, je stále nutné prokázat, že každý jednotlivý úkon, z nichž se toto jediné a trvající protiprávní jednání skládá, lze sám o sobě a nahlížen jednotlivě rovněž kvalifikovat jako samostatné protiprávní jednání porušující uvedené ustanovení. Za tímto účelem musí Komise označit a takto právně kvalifikovat každý jednotlivý úkon samostatně.
198.  V tomto ohledu z bodu 195 tohoto stanoviska vyplývá, že Tribunál konstatoval, že ani v odůvodnění napadeného rozhodnutí, ani v jeho výroku, Komise nepřičetla skupině BEH několik samostatných protiprávních jednání. Za těchto okolností je třeba nutně dospět k závěru, že Tribunál tím, že konstatoval, že se údajné jediné a trvající protiprávní jednání neskládalo z několika samostatných protiprávní jednání, měl za to, že jednotlivé části napadeného rozhodnutí od sebe nelze oddělit, a toto rozhodnutí ani nelze zrušit částečně.
199. Teprve poté, co dospěl k tomuto závěru, Tribunál zkoumal, zda se výrok napadeného rozhodnutí mohl opírat o jediný důvod vycházející z jednání společnosti Bulgartransgaz ve vztahu k zásobníku plynu v Chiren po červnu 2012.
200.  S ohledem na výše uvedené nelze tvrdit, že Tribunál nepoužil správné právní kritérium pro určení, zda napadené rozhodnutí mohlo být zrušeno pouze částečně, a nikoli v plném rozsahu, a tento argument by tedy měl být odmítnut.
c)       Ke druhé části devátého důvodu kasačního opravného prostředku
201. Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil pochybení, když uvedl, že z oznámení námitek a z napadeného rozhodnutí nebylo zřejmé, že jednání skupiny BEH týkající se odepření přístupu k zásobníku plynu v Chiren po červnu 2012 představovalo samostatné porušení článku 102 SFEU, které odpovídalo jednomu z úkonů, z nichž se skládalo údajné jediné a trvající protiprávní jednání.
202. Jak jsem uvedla v bodě 191 tohoto stanoviska, skutečnost, že rozhodnutí Komise o údajném porušení článku 102 SFEU spočívá jak v „jediném a trvajícím protiprávním jednání“, tak v samostatných protiprávních jednáních, je možné prokázat pouze tehdy, pokud to lze jasně vyvodit z odůvodnění a z tohoto rozhodnutí. Jinými slovy, pokud takové tvrzení nelze vyvodit z odůvodnění rozhodnutí i z rozhodnutí samotného, není tedy možné přistoupit k částečnému zrušení tohoto rozhodnutí. Konkrétně Soudní dvůr uvedl, že pokud má Komise v úmyslu podniku vytýkat, že se podílel nejen na „jediném a trvajícím protiprávním jednání“, ale i na několika samostatných protiprávních jednáních zahrnujících řadu jednotlivých protiprávních úkonů, musí upřesnit a odůvodnit právní kvalifikaci každého z těchto úkonů jako samostatného protiprávního jednání(83).
203. V napadeném rozsudku Tribunál v bodě 55 a opětovně i v bodě 1130 uvedl, že článek 1 výroku napadeného rozhodnutí zní následovně: „Společnost Bulgarian Energy Holding EAD a její dceřiné společnosti Bulgargaz EAD a Bulgartransgaz EAD se dopustily jediného a trvajícího protiprávní jednání porušujícího článek 102 [SFEU] tím, že třetím osobám odepřely přístup k přepravní soustavě […], rumunskému […] plynovodu 1 a PZP Chiren [zásobník plynu], což vedlo k uzavření trhů s dodávkami plynu v Bulharsku“.
204. Ze znění výroku napadeného rozhodnutí vyplývá, že Komise kvalifikovala tři relevantní úkony týkající se přepravní soustavy, rumunského plynovodu 1 a zásobníku plynu v Chiren pouze jako úkony, které jsou součástí „jediného a trvajícího protiprávního jednání“ porušujícího článek 102 SFEU, aniž by rovněž kvalifikovala každý z nich jako samostatné protiprávní jednání porušující článek 102 SFEU.
205. Pokud jde o odůvodnění napadeného rozhodnutí, Komise abstraktně a bez konkrétního vysvětlení tvrdí, že napadené rozhodnutí stanoví, že každý úkon bránil přístupu k přepravní soustavě, rumunskému plynovodu 1 a zásobníku plynu v Chiren a že každý z těchto úkonů splňuje podmínky k tomu, aby mohl být kvalifikován jako porušení článku 102 SFEU. Neupřesňuje však, které konkrétní body odůvodnění tohoto rozhodnutí prokazují závěr, že odepření přístupu k zásobníku plynu v Chiren po červnu 2012 představovalo samostatné porušení článku 102 SFEU.
206. Komise konkrétně tvrdí, že oddíl 6.2.4.5 napadeného rozhodnutí posuzuje jakožto samostatný úkon jasný vzorec v jednání společnosti Bulgartransgaz, který spočívá v bránění, omezování a zpožďování přístupu k zásobníku plynu v Chiren. V této souvislosti je však třeba připomenout, že pojmy „úkon“ a „protiprávní jednání“ nelze zaměňovat(84). V tomto ohledu z argumentace Komise vyplývá, že uznává, že napadené rozhodnutí zkoumalo za účelem prokázání jediného a trvajícího protiprávního jednání různé jednotlivé úkony. Tyto argumenty nicméně nedokazují, že uvedené rozhodnutí prokázalo, že se údajné jediné a trvající protiprávní jednání skládalo z několika úkonů, které samy o sobě představovaly samostatná protiprávní jednání.
207. S ohledem na výše uvedené by tento argument měl být odmítnut, a v důsledku toho by devátý důvod kasačního opravného prostředku měl být zamítnut v plném rozsahu.
D.      K právu na obhajobu (desátý důvod kasačního opravného prostředku)
208. Desátý důvod kasačního opravného prostředku se týká toho, jak Tribunál posoudil údajné porušení práva skupiny BEH na obhajobu a zásady řádné správy. Tribunál identifikoval vady správního řízení, v jehož průběhu Komise zorganizovala celkem osm schůzek se společností Overgas a po každé z nich vypracovala stručné nedůvěrné poznámky, jakož i podrobné důvěrné zápisy. Společnost Overgas předložila písemná vyjádření (dále jen „následná vyjádření“) v návaznosti na šest z těchto schůzek. Skupina BEH měla nejprve přístup pouze ke stručným poznámkám a k nedůvěrnému znění následných vyjádření k některým z těchto schůzek. Získala přístup k podrobným zápisům až později v rámci postupu s využitím datové místnosti, a to prostřednictvím externích zástupců, kteří vypracovali zprávu, která byla žalobkyním zaslána v nedůvěrném znění. Tribunál konstatoval, že se Komise tím, že poskytla skupině BEH příliš omezený přístup ke spisu v rámci postupu s využitím datové místnosti a že jí odepřela přístup k méně upraveným zněním následných vyjádření, dopustila procesního pochybení, které mohlo porušit její právo na obhajobu.
1.      Argumentace účastnic řízení
209. Komise zaprvé tvrdí, že Tribunál použil nesprávné právní kritérium pro posouzení účinků údajných pochybení na právo žalobkyně na obhajobu. V tomto ohledu měl Tribunál ověřit, zda by přímý přístup skupiny BEH ke spisu, kromě přístupu již získaného prostřednictvím jejích externích zástupců v rámci postupu s využitím datové místnosti, umožnil této skupině lépe zajistit svou obhajobu. Zadruhé Komise tvrdí, že Tribunál nesprávně konstatoval, že postup s využitím datové místnosti mohl sám o sobě ovlivnit právo skupiny BEH na obhajobu z důvodu, že přístup byl vykonán nepřímo prostřednictvím externích právních zástupců. Zatřetí Komise tvrdí, že Tribunál zkreslil důkazy týkající se podrobných zápisů a následných vyjádření, když tvrdil, že tyto dokumenty měly význam, který neměl být opomenut, aby skupina BEH mohla lépe zajistit svou obhajobu. Začtvrté Komise tvrdí, že Tribunál porušil zásadu kontradiktornosti řízení. Ačkoliv tedy Tribunál nařídil Komisi, aby předložila určité dokumenty, a následně povolil skupině BEH, aby předložila svá vyjádření, nikdy Komisi neposkytl příležitost vyjádřit své stanovisko písemně.
210. Skupina BEH zpochybňuje argumenty Komise.
2.      Posouzení
a)      Použití postupu s využitím datové místnosti
1)      Úvodní poznámky k postupu s využitím datové místnosti
211. Ústřední otázka vznesená v rámci desátého důvodu kasačního opravného prostředku se týká sladění zásady dodržování práva na obhajobu, která je v oblasti správních řízení již dlouhodobě zakotvena(85), zejména pokud se projevuje ve formě práva na přístup ke spisu, a nutnosti chránit oprávněné zájmy dotčených podniků z hlediska obchodních tajemství nebo jiných důvěrných informací, a to v případech v oblasti hospodářské soutěže. V projednávané věci vyvstává tato poměrně tradiční otázka ve specifické formě, a sice použití postupu známého jako „postup s využitím datové místnosti“ ze strany Komise.
212. Podle ustálené judikatury Soudního dvora je jak právo být vyslechnut (čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny), tak právo na přístup ke spisu (čl. 41 odst. 2 písm. b) Listiny) logickým důsledkem dodržování práva na obhajobu ve správních řízeních, které je základním právem, jež je nedílnou součástí unijního právního řádu(86). Ve specifickém kontextu práva hospodářské soutěže pak právo na přístup ke spisu znamená, že Komise musí umožnit vyšetřovanému podniku přezkoumat všechny dokumenty obsažené ve vyšetřovacím spise, které by mohly být relevantní pro jeho obhajobu. To zahrnuje dokumenty svědčící jak v jeho neprospěch, tak v jeho prospěch, s výhradou obchodních tajemství jiných podniků, interních dokumentů Komise a jiných důvěrných informací(87).
213. Právo na přístup ke spisu nepředstavuje absolutní výsadu a může být omezeno, zejména proto, že musí být v rovnováze s obecnou zásadou práva podniků na ochranu jejich obchodního tajemství(88). Tyto úvahy jsou v právu hospodářské soutěže přímo vyjádřeny zejména prostřednictvím čl. 27 odst. 2 nařízení č. 1/2003 a čl. 15 odst. 2 a článku 16 nařízení č. 773/2004, které stanoví podrobné podmínky použití dokumentů ve spisu týkajícího se řízení podle článku 101 nebo 102 SFEU.
214. Výše uvedené požadavky jsou obzvláště citlivé, pokud jde o šetření vedená Komisí podle článků 101 a 102 SFEU, neboť tento specifický kontext vyžaduje, aby důkazy byly shromážděny od podniků, jejichž zájmy a hospodářské nebo obchodní strategie se mohou nezbytně lišit, nebo dokonce mohou vyžadovat zachování důvěrnosti. Aby byla zachována účinnost její práce a zajištěno, že bude mít k dispozici co možná nejúplnější, nejrelevantnější a nejužitečnější informace, bylo proto nezbytné poskytnout Komisi různé nástroje, které jí umožní shromažďovat a používat takové informace při dodržení zásad shrnutých v bodech 212 a 213 tohoto stanoviska.
215. V projednávané věci se Komise rozhodla kombinovat použití upravených znění různých dokumentů s poskytnutím přístupu k důvěrnému znění těchto dokumentů za použití postupu s využitím datové místnosti. Cílem tohoto postupu je poskytnout vyšetřovanému podniku omezený přístup k informacím získaným Komisí v rámci řízení podle článků 101 a 102 SFEU a zároveň chránit obchodní tajemství a jiné důvěrné informace. Pro dosažení tohoto cíle je přístup do datové místnosti omezen na úzký okruh osob, konkrétně na externí poradce. Podléhá rovněž restriktivním podmínkám přístupu: například doba přístupu je omezená, není povolena žádná externí komunikace a externí poradci mohou mít pouze omezené vybavení.
2)      Použití v projednávané věci
216. První otázka vznesená Komisí se týká bodu 1215 napadeného rozsudku. Vychází z názoru, že Tribunál měl za to, že použití postupu s využitím datové místnosti prostřednictvím externích zástupců samo o sobě porušilo právo skupiny BEH na obhajobu.
217.  Domnívám se, že odůvodnění Tribunálu je v tomto ohledu nejednoznačné, jelikož je obtížné pochopit, zda skutečnost, že skupina BEH mohla vykonávat svá práva na obhajobu pouze prostřednictvím externích zástupců v rámci postupu s využitím datové místnosti, je důvodem, proč Tribunál konstatoval, že tento postup, tak jak se uplatnil v projednávané věci, mohl ovlivnit dotčená práva. Za těchto okolností a vzhledem k tomu, že by bod 1215 napadeného rozsudku mohl být takto vykládán, je důležité objasnit následující aspekty.
218. Jak bylo uvedeno v bodě 214 tohoto stanoviska, je nesporné, že přístup ke spisu prostřednictvím postupu s využitím datové místnosti není z podstaty přístupem poskytovaným obvyklým způsobem podle postupu stanoveného v čl. 27 odst. 2 nařízení č. 1/2003 a v čl. 15 odst. 1 a 2 nařízení č. 773/2004. Právě z tohoto důvodu sama Komise v bodě 97 oznámení Komise o osvědčených postupech pro vedení řízení týkajících se článků 101 a 102 SFEU (Úř. věst. 2011, C 308, s. 6) uvádí, že použití postupu s využitím datové místnosti může „[omezit] právo určité strany na úplný přístup k vyšetřovacímu spisu“(89).
219. Je však třeba rovněž uvést, že i přes omezenou formu zpřístupnění, kterou dovoluje, postup s využitím datové místnosti stále umožňuje poskytnout nepřímý přístup k důvěrným dokumentům, a v důsledku toho případně usnadnit možnost účastníka řízení označit důkazy svědčící v jeho prospěch. Jinými slovy, tento nástroj může výjimečně přispět k vyvážení legitimního výkonu práva účastníka řízení na přístup ke spisu a nezbytné ochrany obchodního tajemství.
220. S ohledem na výše uvedené mám za to, že i když nepřímý přístup k dokumentům v rámci postupu s využitím datové místnosti představuje zřejmé omezení výkonu práva na přístup ke spisu, neznamená to nutně, že je dotčený podnik zbaven svých práv na obhajobu. Takový postup tedy může být vhodný, pokud jsou splněna následující kritéria. Zaprvé Komise musí prokázat skutečnou potřebu chránit obchodní tajemství nebo jiné důvěrné informace(90). Zadruhé a v tomtéž duchu platí, že je třeba rovněž prokázat, proč je využití datové místnosti v dané věci vhodnější než například příprava nedůvěrných dokumentů, které by mohly odpovídajícím způsobem splnit požadavky práva na obhajobu. Konečně by Komise měla věnovat zvláštní pozornost také tomu, aby bylo zajištěno, že dokumenty předané dotčenému podniku na konci postupu s využitím datové místnosti mu umožní účinně uplatnit jeho právo na obhajobu, zejména tím, že bude obeznámen se všemi důkazy svědčícími v jeho prospěch obsaženými ve spise Komise.
221. V projednávané věci mám nicméně za to, že bod 1215 napadeného rozsudku nelze vykládat v tom smyslu, že Tribunál konstatoval, že použití postupu s využitím datové místnosti samo o sobě porušilo právo skupiny BEH na obhajobu.
222. V bodě 1213 napadeného rozsudku Tribunál uvedl, že v době postupu s využitím datové místnosti měly informace obsažené v podrobných zápisech z předmětných schůzek historickou povahu. V rámci svého kasačního opravného prostředku nepředložila Komise žádný konkrétní argument, kterým by toto tvrzení zpochybnila. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že se pochybení uvedené v bodě 1238 napadeného rozsudku týká pouze schůzek konaných ve dnech 13. října 2010 (bod 1228), 13. ledna 2011 (bod 1231), 15. prosince 2011 (bod 1233) a 17. června 2013 (bod 1235), tedy schůzek, které Tribunál v rámci postupu s využitím datové místnosti již nepovažoval za důvěrné.
223. Tribunál tedy správně konstatoval, že se Komise dopustila procesního pochybení spočívajícího v tom, že přístup k nedůvěrným dokumentům poskytla pouze v rámci postupu s využitím datové místnosti, který by měl být ze své podstaty vyhrazen pouze pro dokumenty, jejichž důvěrnost, a tudíž potřeba ochrany, je řádně prokázána. I kdyby měl být bod 1215 napadeného rozsudku vykládán tak, jak je uvedeno v bodě 217 tohoto stanoviska, bylo by takové pochybení v každém případě irelevantní, jelikož postup s využitím datové místnosti byl v projednávané věci použit v souvislosti s nedůvěrnými dokumenty.
b)      Posouzení údajných důkazů svědčících ve prospěch
224. Druhá otázka vznesená Komisí se týká bodu 1225 napadeného rozsudku, v němž je uvedeno, že bylo třeba posoudit otázku, zda by dokumenty, které byly zpřístupněny po vydání usnesení ze dne 14. března 2022, Bulgarian Energy Holding a další v. Komise(91), umožnily skupině BEH podpořit nebo konsolidovat některé argumenty v její obhajobě. Komise tvrdí, že toto tvrzení neoprávněně zjednodušilo použitelné požadavky vyplývající z právních předpisů a že Tribunál zkreslil důkazy, když dospěl k závěru, že dříve nezpřístupněné části relevantních dokumentů měly význam, který neměl být opomenut.
225. Pokud jde zaprvé o otázku právního kritéria, které má být použito, podotýkám, že otázka, zda Tribunál použil správné právní kritérium jakožto základ pro své posouzení skutkového stavu a důkazů, je právní otázkou, která podléhá přezkumu Soudního dvora. Pokud však jde o údajné zkreslení důkazů, toto zkreslení musí zjevně vyplývat z písemností ve spise, aniž je nutné provést nové posouzení skutkového stavu a důkazů(92).
1)      Právní kritérium
226. Judikatura Soudního dvora rozlišuje mezi nezpřístupněním důkazů svědčících v neprospěch a nezpřístupněním důkazů svědčících ve prospěch. V tomto ohledu je hranice pro prokázání porušení práv na obhajobu z důvodu nezpřístupnění důkazů svědčících v neprospěch přísnější než v případě nezpřístupnění důkazů svědčících ve prospěch(93).
227. Pokud jde o důkazy hovořící ve prospěch, je v podstatě na dotčeném podniku, aby prokázal, že jejich nezpřístupnění mohlo ovlivnit k jeho újmě průběh řízení a obsah rozhodnutí Komise, a to tím, že prokáže, že uvedené dokumenty ve svůj prospěch mohl použít k obhajobě v tom smyslu, že pokud by je mohl uplatnit během správního řízení, mohl by se dovolávat skutečností, které se neshodují se závěry dovozenými v této fázi Komisí, a mohl by tedy jakýmkoli způsobem ovlivnit závěry Komise učiněné v jejím rozhodnutí(94).
228. Tribunál shrnul metodu, kterou zamýšlel použít pro účely analýzy, v bodě 1152 napadeného rozsudku, přičemž uvedl, že ověří, zda s ohledem na skutkové a právní okolnosti specifické pro projednávanou věc skupina BEH dostatečně prokázala, že by mohla lépe zajistit svou obhajobu, kdyby nedošlo k procesnímu pochybení na straně Komise.
229. Poté, co konstatoval existenci procesních vad, Tribunál tuto metodu použil, když posuzoval dopad daných procesních vad na právo skupiny BEH na obhajobu. V tomto ohledu posoudil argumenty, které skupina BEH předložila ve svém vyjádření podaném dne 27. dubna 2022 v návaznosti na to, že Komise poskytla nedůvěrné znění relevantních dokumentů, s cílem prokázat, že přístup k některým částem spisu, jež nebyly zpřístupněny během správního řízení, by jí umožnil zajistit si obhajobu lépe.
230. Za těchto okolností se domnívám, že Komise nemůže kritizovat právní kritérium použité Tribunálem.
2)      Údajné zkreslení důkazů
231. Tribunál přezkoumal podrobné zápisy ze schůzek konaných ve dnech 13. října 2010, 13. ledna 2011, 15. prosince 2011 a 17. června 2013, jakož i následná vyjádření ze dnů 18. listopadu 2010 a 10. června 2011 v bodech 1227 až 1245 napadeného rozsudku. Jak je uvedeno v bodě 225 tohoto stanoviska, v rámci řízení o kasačním opravném prostředku musí údajné zkreslení zjevně vyplývat z písemností ve spise.
i)      Podrobné zápisy ze schůzek
232. Pokud jde o podrobný zápis ze schůzky konané dne 13. října 2010, Tribunál v podstatě uvedl, že by mohl přijmout argument skupiny BEH, že obtíže společnosti Overgas při proniknutí na bulharské trhy s dodávkami zemního plynu nebylo možné přičítat jí, ale spíše bulharským orgánům, a to z důvodu nesprávného nebo neúplného provedení příslušných unijních směrnic. Komise tvrdí, že tytéž podrobné zápisy současně prokazovaly, že společnost Overgas měla za to, že důvodem těchto obtíží bylo chování skupiny BEH.
233. Domnívám se, že argument Komise je v tomto ohledu opodstatněný. I za předpokladu, že by skutečnosti uvedené v předchozím bodě tohoto stanoviska mohly podpořit daný argument v tom smyslu, že bulharské orgány nesly určitou odpovědnost za obtíže společnosti Overgas při proniknutí na bulharské trhy s dodávkami zemního plynu, nic to nemění na tom, že společnost Overgas rovněž tvrdila, že část této odpovědnosti nesla taktéž skupina BEH, ačkoliv Tribunál v bodě 1230 napadeného rozsudku uvedl, že tyto skutečnosti byly s to potvrdit a podložit argument skupiny BEH, podle kterého jí obtíže společnosti Overgas při proniknutí na bulharské trhy s dodávkami zemního plynu, nebyly přičitatelné. Toto tvrzení Tribunálu je tedy zjevně nesprávné.
234. Pokud jde o podrobný zápis ze schůzky konané dne 13. ledna 2011, Tribunál v podstatě uvedl, že prokázal, že společnost Overgas měla tehdy za to, že společnost Transgaz kontrolovala přístup k rumunskému plynovodu 1, a že tato skutečnost mohla podpořit argument skupiny BEH, podle kterého nebyla subjektem, který byl pověřený poskytováním a řízením přístupu k této infrastruktuře. Komise tvrdí, že z těchto důkazů vyplývá pouze to, že společnost Overgas kontaktovala společnost Transgaz, aby jí požádala o přístup k předmětnému plynovodu, ale nikoli to, že společnost Overgas potvrdila, že společnost Transgaz skutečně tuto infrastrukturu kontrolovala.
235. Poznamenávám, že závěr Tribunálu uvedený v bodě 1232 napadeného rozsudku je založen na skutečnosti, že bod 296 odůvodnění napadeného rozhodnutí výslovně neodkazoval na vyjádření společnosti Overgas ohledně subjektu, který vykonával kontrolu nad rumunským plynovodem 1, ačkoli skupina BEH mohla takové vyjádření využít jako důkaz svědčící v její prospěch. Nicméně podotýkám, že z podrobného zápisu ze schůzky konané dne 13. ledna 2011 ve skutečnosti nevyplývá, že by společnost Overgas výslovně potvrdila, že rumunský plynovod 1 kontrolovala společnost Transgaz. Za těchto okolností Tribunál zjevně zkreslil důkazy v tomto ohledu.
236. Konečně pokud jde o podrobný zápis ze schůzky konané dne 17. června 2013, Tribunál v podstatě konstatoval, že společnost Overgas potvrdila Komisi, že ode dne 1. ledna 2013 měla přístup k rumunskému plynovodu 1, jakož i k přepravní soustavě. Pro obě tyto infrastruktury byla doba platnosti relevantních dohod prodloužena do 31. prosince 2013. Společnost Overgas ani neprojevila nespokojenost s přístupem poskytnutým k těmto infrastrukturám, což mohlo podpořit argument skupiny BEH, že zde nedošlo k žádnému zneužití ohledně uvedených infrastruktur. Komise tvrdí, že pouhá skutečnost, že společnost Overgas nezaujala stanovisko k tématu, které nebylo předmětem diskusí, neumožňuje dospět k závěru, že určitý dokument mohl být užitečný pro obhajobu skupiny BEH.
237. Domnívám se však, že Tribunál zjevně nezkreslil podrobný zápis z dotčené schůzky, neboť je pravda, že společnost Overgas neprojevila nespokojenost s přístupem poskytnutým k daným infrastrukturám.
ii)    Následná vyjádření
238. Tribunál uvedl, pokud jde o následné vyjádření ze dne 18. listopadu 2010, že skupina BEH tvrdila, že společnost Overgas uznala, že poptávka devíti zákazníků z odvětví průmyslu po dodávkách v roce 2011 byla podstatně nižší než objem, pro který se snažila získat přístup k přepravní soustavě. Toto stanovisko mohlo podpořit její tvrzení, že společnost Overgas značně navýšila množství, pro které požadovala přístup k přepravní soustavě v roce 2011, a tato nejasnost ji donutila požádat o vysvětlení na schůzce konané dne 1. prosince 2010. Komise tvrdí, že takový závěr je v rozporu s vlastními zjištěními Tribunálu, že objasnění týkající se vstupního bodu, pro který byl přístup požadován, jakož i objemu, který chtěla společnost Overgas dodávat prostřednictvím přepravní soustavy, bylo pravděpodobně nezbytné, jelikož dopisy ze dnů 29. září a 11. listopadu 2010 nebyly v tomto ohledu jasné.
239.  Podle mého názoru Tribunál toto následné vyjádření zjevně nezkreslil. Jeho stanovisko k tomuto aspektu vychází ze zjištění, že nejasnost ohledně objemu, pro který byl požadován přístup k přepravní soustavě, byla alespoň částečně důvodem, proč byla na schůzce konané dne 1. prosince 2010 požadována určitá vysvětlení.
240. Tribunál uvedl, pokud jde o následné vyjádření ze dne 10. června 2011, že skupina BEH tvrdila, že společnost Overgas založila svou stížnost na mylném předpokladu, podle kterého by její vstup na bulharské trhy s dodávkami zemního plynu přinutil dodavatele stanovit ceny na zásadách tržního hospodářství. Skupina BEH kromě toho tvrdila, že společnost Overgas byla prostředníkem jediného zdroje dodávek plynu na vstupu v Bulharsku, a sice Gazpromu, z čehož vyplývalo, že vstup společnosti Overgas na bulharské trhy by neposílil hospodářskou soutěž, neboť společnost Bulgargaz by již nemohla nakupovat plyn za přiměřených podmínek. Tribunál konstatoval, že takové informace mohly skupině BEH umožnit podpořit její argument, podle kterého podmínky týkající se zdravé hospodářské soutěže na navazujícím trhu nebyly splněny, především z důvodu společnosti Overgas.
241. Tribunál nicméně nikterak nevysvětluje, jakým způsobem by tvrzení, že společnost Overgas založila svou stížnost na předpokladu, podle kterého by její vstup na bulharské trhy s dodávkami zemního plynu přinutil dodavatele stanovit ceny na zásadách tržního hospodářství, mohlo podpořit závěr uvedený v bodě 1243 napadeného rozsudku, že podmínky týkající se zdravé hospodářské soutěže na navazujícím trhu nebyly splněny, především z důvodu společnosti Overgas. Za těchto okolností je uvedený závěr stižen vadou spočívající v nedostatku odůvodnění, což znemožňuje posoudit údajné zkreslení následného vyjádření ze dne 10. června 2011.
242. Z výše uvedeného tedy vyplývá, že závěry Tribunálu by měly být odmítnuty, pokud jde o podrobné zápisy ze schůzek konaných ve dnech 13. října 2010 a 13. ledna 2011, jakož i o následné vyjádření ze dne 10. června 2011. Zároveň však uvádím, že závěry Tribunálu by měly být potvrzeny, pokud jde o podrobný zápis ze schůzky konané dne 17. června 2013, jakož i o následné vyjádření ze dne 18. listopadu 2010. Dále je třeba uvést, že závěry Tribunálu týkající se podrobného zápisu ze schůzky konané dne 15. prosince 2011 Komise nezpochybnila, přičemž tím implicitně uznává, že tento zápis měl přímý dopad na posouzení okamžiku, kdy mělo údajné zneužití začít.
243. Za těchto okolností by měl být závěr uvedený v bodě 1246 napadeného rozsudku nutně potvrzen, jelikož z něj v podstatě plyne, že právo skupiny BEH na obhajobu bylo porušeno v souvislosti s podrobnými zápisy ze schůzek i s následnými vyjádřeními. Ačkoliv ne všechna zjištění, na nichž byl tento závěr založen, jsou opodstatněná, nic to nemění na tom, že z důvodů uvedených v bodě 242 tohoto stanoviska postačuje k potvrzení tohoto závěru zjištění, že porušení lze přesto konstatovat u obou uvedených kategorií dokumentů.
c)      Zásada kontradiktornosti řízení
244. Komise tvrdí, že jí Tribunál neumožnil podat své stanovisko k vyjádřením skupiny BEH týkajícím se podrobných zápisů a následných vyjádření.
245. Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že zásada kontradiktornosti se uplatní i v řízeních před unijními soudy(95). Přiznává zejména každému účastníku určitého řízení bez ohledu na jeho právní postavení právo seznamovat se s důkazy a vyjádřeními předloženými soudu protistranou a vyjadřovat se k nim(96). Kromě toho zásada rovnosti zbraní znamená povinnost nabídnout každému účastníku řízení přiměřenou možnost prezentovat svoji věc včetně důkazů za podmínek, které ho nestaví do jasně nevýhodnější situace oproti jeho protivníkovi(97).
246. V tomto ohledu Soudní dvůr z těchto požadavků zejména dovodil, že ačkoli se Tribunál může svobodně rozhodnout položit účastníkovi řízení otázku v rámci vymezeném jeho jednacím řádem, je povinen dát ostatním účastníkům řízení možnost vyjádřit se k odpovědi na takovou otázku, přinejmenším tehdy, pokud tato odpověď obsahuje skutečnosti, které jsou rozhodné pro výsledek dotčené věci(98). Z toho plyne, že právo na obhajobu by bylo porušeno, kdyby soudní rozhodnutí bylo založeno na skutečnostech a dokumentech, s nimiž se samotní účastníci řízení, nebo některý z nich, nemohli seznámit, a k nimž proto nemohli zaujmout stanovisko.
247. V projednávané věci je nesporné, že Komisi bylo umožněno vyjádřit se k vyjádření skupiny BEH k jednotlivým dokumentům předloženým Komisí v dubnu 2022 v návaznosti na usnesení Bulgarian Energy Holding a další v. Komise pouze během jednání, které se konalo dne 29. září 2022. Na rozdíl od situace týkající se usnesení Komise v. Amazon Services Europe(99), na které Komise odkazuje
v rámci svého kasačního opravného prostředku, však Komise nebyla zcela zbavena možnosti vyjádřit se k argumentům předloženým skupinou BEH v jejích písemnostech, jelikož ze spisu vyplývá, že tento aspekt ve skutečnosti byl na jednání projednán.
248. Konkrétně řečeno, vyvstává otázka, zda za takových okolností, jako jsou okolnosti projednávané věci, postačuje, aby účastníkovi řízení byla dána možnost vyjádřit se k písemným vyjádřením druhého účastníka řízení pouze ústně na jednání.
249. V tomto ohledu již Soudní dvůr například konstatoval, že skutečnost, že jeden z účastníků řízení předloží Tribunálu písemné vyjádření ve formě dopisu a že druhý účastník řízení má pouze třídenní lhůtu na to, aby se seznámil s jeho obsahem a předložil vyjádření před jednáním, neporušila právo tohoto účastníka řízení na obhajobu. Soudní dvůr navíc trval na tom, že třídenní lhůta pro posouzení tohoto dopisu byla dostačující, jelikož dotčený účastník řízení nepožádal Tribunál o možnost podat k tomuto dopisu vyjádření(100).
250. Ze všech výše uvedených skutečností podle mého názoru vyplývá, že kritéria, která je třeba zohlednit v takovém případě, o jaký se jedná v projednávané věci, spočívají především v tom, zda byl dotčený dokument či dotčené dokumenty poskytnut v dostatečném předstihu k tomu, aby je druhý účastník řízení mohl posoudit, zda tudíž tento účastník řízení mohl připravit svou obhajobu, a konečně, zda byl schopen účinně předložit své argumenty v tomto ohledu.
251. V projednávané věci lze zaprvé uvést, že dotčená vyjádření byla do spisu vložena několik měsíců před jednáním, a tento časový rámec tedy musí být nutně považován za dostatečný k tomu, aby Komise mohla posoudit daná vyjádření a připravit svou obhajobu. Komise navíc nepředložila žádný argument, který by dokládal, že tomu tak nebylo. Zadruhé je rovněž zřejmé, že Komise na jednání předložila argumenty týkající se těchto vyjádření. Komise pouze tvrdí, že omezená doba trvání jednání jí neumožnila zabývat se všemi dotčenými skutečnostmi, avšak neuvedla, jaké konkrétní skutečnosti by bývala chtěla v tomto ohledu doplnit. Zatřetí stejně jako tomu bylo v rozsudku Guardian Industries a Guardian Europe v. Komise uvedeném v bodě 249 tohoto stanoviska, ze spisu nevyplývá, že by Komise požádala Tribunál o poskytnutí možnosti předložit písemné vyjádření v tomto ohledu. Za těchto okolností mám za to, že právo Komise na obhajobu nelze považovat za porušené, i kdyby bylo jistě vhodnější ji vyzvat, aby předložila písemné vyjádření v návaznosti na vyjádření předložená skupinou BEH po zpřístupnění informací.
252. S ohledem na výše uvedené jsem toho názoru, že desátý důvod kasačního opravného prostředku by měl být v plném rozsahu zamítnut.
V.      Závěry
253. S ohledem na analýzu provedenou v tomto stanovisku navrhuji, aby Soudní dvůr kasačnímu opravnému prostředku částečně vyhověl přijetím jeho prvního, druhého, sedmého a osmého důvodu, jež vycházejí z nesprávných právních posouzení ohledně chování společnosti Bulgargaz týkajícího se přístupu k rumunskému plynovodu 1, chování společnosti Bulgartransgaz týkajícího se přístupu k přepravní soustavě a chování společnosti Bulgartransgaz týkajícího se přístupu k zásobníku plynu v Chiren, a v důsledku toho:
–        zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 25. října 2023, Bulgarian Energy Holding a další v. Komise (T‑136/19, EU:T:2023:669);
–        ve zbývající části kasační opravný prostředek zamítl;
–        vrátil věc Tribunálu k novému přezkumu argumentace, na níž stojí první, druhý, sedmý a osmý důvod kasačního opravného prostředku;
–         rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.
1      Původní jazyk: angličtina.
2      T‑136/19, dále jen „napadený rozsudek“, EU:T:2023:669.
3      C‑7/97, dále jen „rozsudek Bronner“, EU:C:1998:569.
4      Rozsudek ze dne 30. ledna
2020, Generics (UK) a další (C‑307/18, dále jen „rozsudek Generics (UK) a další“, EU:C:2020:52). Viz také rozsudek ze dne 25. března 2021, Lundbeck v. Komise (C‑591/16 P, dále jen „rozsudek Lundbeck v. Komise“, EU:C:2021:243).
5      Viz zejména rozsudky ze dne 25. března 2021, Deutsche Telekom v. Komise (C‑152/19 P, dále jen „rozsudek Deutsche Telekom v. Komise“,
EU:C:2021:238), a Slovak Telekom v. Komise (C‑165/19 P, dále jen „rozsudek Slovak Telekom v. Komise“, EU:C:2021:239); rozsudek ze dne 12. ledna 2023, Lietuvos geležinkeliai v. Komise (C‑42/21 P, dále jen „rozsudek Lietuvos geležinkeliai v. Komise“, EU:C:2023:12); rozsudek ze dne 10. září 2024, Google a Alphabet v. Komise (Google Shopping) (C‑48/22 P, dále jen „rozsudek Google a Alphabet v. Komise (Google Shopping)“, EU:C:2024:726), a rozsudek ze dne 18. prosince 2025, Lukoil Bulgaria a Lukoil Neftohim Burgas (C‑245/24, dále jen „rozsudek Lukoil“, EU:C:2025:987).
6      V tomto smyslu viz rozsudek Slovak Telekom v. Komise, bod 46 a citovaná judikatura.
7      Rozsudek Lukoil, bod 44.
8      Rozsudek Lukoil, body 46 až 49 a citovaná judikatura.
9      Konkrétně se opírá zejména o bod 87 rozsudku Lietuvos geležinkeliai v. Komise, v němž je uvedeno, že se kritéria Bronner nepoužijí v situaci, kdy byla dotčená infrastruktura financována nikoli prostřednictvím vlastních investic dominantního podniku, ale z veřejných prostředků, a tento podnik není vlastníkem této infrastruktury.
10      V tomto smyslu viz rozsudek Deutsche Telekom v. Komise
(bod 47) a rozsudek ze dne 25. února 2025, Alphabet a další (C‑233/23, dále jen „rozsudek Alphabet a další“, EU:C:2025:110, bod 43).
11      Rozsudek Lukoil, body 55 a 56.
12      Rozsudek Lukoil, body 54 až 56.
13      Rozsudek Lietuvos geležinkeliai v. Komise,
body 88 a 89.
14      Obdobně viz rozsudek ze dne 10. března 2022, Komise v. Freistaat Bayern a další (C‑167/19 P a C‑171/19 P, EU:C:2022:176), jakož i stanovisko generálního advokáta G. Pitruzzelly ve věci Komise v. Irsko a Apple Sales International (C‑465/20 P, EU:C:2023:840, bod 21).
15      Rozsudek ze dne 10. července 1991, RTE v. Komise (T‑69/89, EU:T:1991:39).
16      I v tomto případě Komise cituje bod 41 rozsudku Bronner.
17      Rozsudek ze dne 6. září
2017, Intel v. Komise (C‑413/14 P, „rozsudek Intel v. Komise“, EU:C:2017:632, body 146 a 147 a citovaná judikatura).
18      Rozsudek ze dne 18. prosince
2025, WS a další v. Frontex (Společná návratová operace) (C‑679/23 P, EU:C:2025:976, bod 83 a citovaná judikatura).
19      Rozsudek ze dne 15. července
2021, Komise v. Landesbank Baden-Württemberg a SRB (C‑584/20 P a C‑621/20 P, dále jen „rozsudek Komise v. Landesbank Baden-Württemberg a SRB“, EU:C:2021:601, bod 56 a citovaná judikatura).
20      Rozsudek ze dne 29. ledna 2026, Multan (C‑431/24, EU:C:2026:53, bod 44 a citovaná judikatura).
21      Stanovisko generální advokátky E. Sharpston ve věcech Komise v. RQ (C‑831/18 P, EU:C:2019:1143, bod 146), a stanovisko generální advokátky V. Trstenjak ve věci VB Pénzügyi Lízing (C‑137/08, EU:C:2010:401, body 78 a 79).
22      Rozsudek ze dne 17. listopadu 2022, Harman International Industries (C‑175/21, EU:C:2022:895, bod 62 a citovaná judikatura).
23      Rozsudek Komise v. Landesbank Baden-Württemberg a SRB (bod 57 a citovaná judikatura).
24      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. října 2019, Glencore Agriculture Hungary (C‑189/18, EU:C:2019:861, bod 61 a citovaná judikatura).
25      V tomto ohledu viz například stanovisko generálního advokáta J. Mazáka ve věci Řecko v. Komise (C‑203/07 P, EU:C:2008:270, body 77 až 83).
26      V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 6. listopadu 2014, Itálie v. Komise (C‑385/13 P, EU:C:2014:2350, bod 67 a citovaná judikatura).
27      Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 2003/55/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 94).
28      Rozsudek Lukoil, bod 56.
29      Viz bod 35 tohoto stanoviska a rozsudek Lietuvos geležinkeliai v. Komise
(body 88 a 89).
30      Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 13. července 2009 o podmínkách přístupu k plynárenským přepravním soustavám a o zrušení nařízení (ES) č. 1775/2005 (Úř. věst. 2009, L 211, s. 36); toto nařízení bylo použitelné během období protiprávního jednání. Bylo zrušeno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2024/1789 ze dne 13. června 2024 o vnitřním trhu s plynem z obnovitelných zdrojů, se zemním plynem a s vodíkem, o změně nařízení (EU) č. 1227/2011, (EU) 2017/1938, (EU) 2019/942 a (EU) 2022/869 a rozhodnutí (EU) 2017/684 a o zrušení nařízení (ES) č. 715/2009 (Úř. věst. L, 2024/1789), které se použilo ode dne 5. února 2025.
31      Rozsudek Generics (UK) a další, body 43 a 46.
32      Rozsudek Lundbeck
v. Komise, bod 57.
33      Rozsudek ze dne 21. prosince 2023, European Superleague Company (C‑333/21, dále jen „rozsudek European Superleague Company“, EU:C:2023:1011).
34      Rozsudek ze dne 26. října 2023, EDP – Energias de Portugal a další (C‑331/21, dále jen „rozsudek EDP – Energias de Portugal a další“, EU:C:2023:812, bod 60 a citovaná judikatura).
35      Rozsudek EDP – Energias de Portugal a další, bod 63 a citovaná judikatura.
36      Rozsudek ze dne 13. února 1979, Hoffmann-La Roche v. Komise (85/76, dále jen „rozsudek Hoffmann-La Roche v. Komise“, EU:C:1979:36, bod 38).
37      Soudní dvůr nedávno při několika příležitostech zopakoval hlavní zásady upravující kontrolu takových zneužívajících praktik na základě článku 102 SFEU (mimo jiné viz rozsudek European Superleague Company a rozsudek Alphabet a další). Konkrétně Soudní dvůr zdůraznil, že taková jednání představují ta jednání, která na trhu, kde je právě v důsledku přítomnosti jednoho nebo více podniků v dominantním postavení již oslabena míra hospodářské soutěže, brání, prostřednictvím jiných prostředků, než které jsou používány v hospodářské soutěži na základě výkonnosti mezi podniky, zachování míry hospodářské soutěže dosud existující na trhu nebo rozvoji této hospodářské soutěže (Alphabet a další, body 37 a 38 a citovaná judikatura).
38      Stanovisko generálního advokáta A. Rantose ve věci EDP – Energias de Portugal a další (C‑331/21, EU:C:2023:153, body 47 a 48) (dále jen „stanovisko generálního advokáta A. Rantose ve věci EDP – Energias de Portugal a další“).
39      V tomto ohledu viz rozsudek European Superleague Company, bod 186 a citovaná judikatura.
40      Rozsudek European Superleague Company, body 131, 186 a citovaná judikatura.
41      Mimo jiné viz rozsudky ze dne 19. ledna
2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, dále jen „rozsudek Unilever Italia Mkt. Operations“, EU:C:2023:33, bod 36 a citovaná judikatura), a ze dne 6. října 2015, Post Danmark (C‑23/14, EU:C:2015:651, body 70 a 72 a citovaná judikatura).
42      V tomto ohledu viz také rozsudek ze dne 27. března 2012, Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, bod 42).
43      V bodě 48 svého rozsudku ve věci Hoffmann-La Roche v. Komise Soudní dvůr konstatoval, že neexistence potenciální konkurence je relevantním faktorem pro prokázání existence dominantního postavení.
44      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. června 2012, E.ON Ruhrgas a E.ON v. Komise (T‑360/09, dále jen „rozsudek E.ON Ruhrgas a E.ON v. Komise“, EU:T:2012:332, bod 86 a citovaná judikatura).
45      Rozsudek ze dne 28. června 2016, Telefónica v. Komise (T‑216/13, EU:T:2016:369, bod 221 a citovaná judikatura).
46      V tomto smyslu viz rozsudek EDP – Energias de Portugal a další, bod 63 a citovaná judikatura.
47      V tomto ohledu generální advokát A. Rantos odkázal na řadu rozsudků Tribunálu, včetně rozsudku ze dne 14. dubna 2011, Visa Europe a Visa International Service v. Komise (T‑461/07, EU:T:2011:181, bod 168), a rozsudek E.ON Ruhrgas a E.ON v. Komise
(bod 87) (viz stanovisko generálního advokáta A. Rantose ve věci EDP – Energias de Portugal a další, bod 63). Soudní dvůr výslovně potvrdil toto stanovisko k tomuto aspektu (viz rozsudek EDP – Energias de Portugal a další, bod 70).
48      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 27. června 2024, Mylan Laboratories a Mylan v. Komise (C‑197/19 P, EU:C:2024:550, bod 67).
49      Stanovisko generálního advokáta A. Rantose ve věci EDP – Energias de Portugal a další.
50      Rozsudek Generics (UK) a další, body 36 až 39.
51      Podotýkám, že Tribunál již dříve v jiné souvislosti uvedl, že „pouhá skutečnost, že některým z dotčených stran byl zaslán standardní dopis, aniž následovaly jakékoli další úkony po dobu několika měsíců, nemůže být rozumně považována za vážnou snahu zahájit obchodní jednání s cílem získat předmětná práva. V důsledku toho platí, že pokud dotčené strany neodpoví na tento dopis, nelze to považovat za odmítnutí poskytnutí licence, které by představovalo zneužití“ [rozsudek ze dne 11. ledna
2017, Topps Europe v. Komise
(T‑699/14, EU:T:2017:2, bod 143)].
52      Rozsudek Unilever Italia Mkt. Operations, bod 28.
53      Toto stanovisko vychází z bodů 43 a 46 rozsudku Generics (UK) a další a bodu 57 rozsudku Lundbeck v. Komise.
54      Argument, v rámci něhož skupina BEH tvrdí, že Komise irelevantně zpochybňuje bod 286 napadeného rozsudku z důvodu, že v něm není uplatněn žádný z těchto rozsudků, nelze přijmout. Na rozdíl od tohoto tvrzení se bod 286 opírá o body 279 a 280 napadeného rozsudku. Podle Tribunálu musí být tvrzení obsažené v bodě 280, z něhož vyplývá, že účinky údajného zneužití dominantního postavení spočívající ve vyloučení z trhu nesmí být čistě hypotetické, prokázáno tím, že Komise předloží důkaz o skutečnostech uvedených v bodech 281 a 282. V tomto ohledu bod 281 výslovně odkazuje na rozsudky Generics (UK) a další a Lundbeck v. Komise, a proto je třeba konstatovat, že bod 286 se částečně opírá o oba tyto rozsudky.
55      Rozsudek ze dne 25. ledna 2022, Komise v. European Food a další (C‑638/19 P, EU:C:2022:50, bod 75 a citovaná judikatura).
56      Rozsudek Google a Alphabet v. Komise (Google Shopping), bod 61 a citovaná judikatura.
57      Viz body 37 až 47 tohoto stanoviska.
58      Viz bod 29 tohoto stanoviska.
59      Rozsudek ze dne 26. května
2016, Rose Vision v. Komise (C‑224/15 P, EU:C:2016:358, bod 24 a citovaná judikatura).
60      Tyto tři samostatné výtky se týkaly tvrzené mezivládní povahy nového sjednání dohody z roku 2005, chování společnosti Bulgargaz během těchto jednání a doby trvání těchto jednání.
61      Tato definice je uvedena v Salmon J., Dictionnaire de droit international public, Bruylanta, Brusel, 2001; v tomto ohledu viz také Crawford, J., Brownlie’s Principles of Public International Law, 9. vydání, Oxford University Press, 2019, s. 355.
62      Rozsudek Google a Alphabet v. Komise (Google Shopping), bod 61 a citovaná judikatura.
63      Rozsudek ze dne 15. ledna 2026, Uno v. Komise (C‑126/24 P, dále jen „rozsudek Uno v. Komise“, EU:C:2026:8, bod 51 a citovaná judikatura).
64      Situace společnosti C Energy byla přezkoumána v rámci analýzy prvních tří důvodů kasačního opravného prostředku.
65      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. listopadu
2024, LE v. Komise (C‑781/22 P, EU:C:2024:960, bod 60 a citovaná judikatura).
66      Rozsudek Google a Alphabet v. Komise (Google Shopping), bod 61 a citovaná judikatura.
67      Společnost Toplofikacia Razgrad je dceřinou společností a zákazníkem společnosti Overgas.
68      Viz rozsudek Generics (UK) a další, bod 154 a citovaná judikatura, a rozsudek ze dne 12. května 2022, Servizio Elettrico Nazionale a další (C‑377/20, dále jen „rozsudek Servizio Elettrico Nazionale a další“, EU:C:2022:379, body 50, 64 a 72 a citovaná judikatura).
69      V tomto smyslu viz rozsudek Servizio Elettrico Nazionale a další, bod 70 a citovaná judikatura.
70      Rozsudek Lietuvos geležinkeliai v. Komise, bod 46 a citovaná judikatura.
71      Rozsudek ze dne 24. ledna 2013, Frucona Košice v. Komise (C‑73/11 P, dále jen „rozsudek Frucona“, EU:C:2013:32).
72      Rozsudek ze dne 6. prosince
2012, Komise v. Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, dále jen „rozsudek Komise v. Verhuizingen Coppens“, EU:C:2012:778, bod 46).
73      Viz například rozsudky ze dne 20. března 2002, Lögstör Rör v. Komise (T‑16/99, EU:T:2002:72, body 102 až 112), a ze dne 8. června 1999, Montecatini v. Komise
(C‑235/92 P, EU:C:1999:362, bod 195).
74      Jak nedávno uvedla generální advokátka J. Kokott ve svém stanovisku ve věci Google a Alphabet v. Komise (C‑738/22 P, EU:C:2025:463, bod 206 a citovaná judikatura).
75      V tomto ohledu viz stanovisko generálního advokáta G. Pitruzzelly ve věci Sony Corporation a Sony Electronics v. Komise, Sony Optiarc a Sony Optiarc America v. Komise, Quanta Storage v. Komise a Toshiba Samsung Storage Technology a Toshiba Samsung Storage Technology Korea v. Komise (C‑697/19 P až C‑700/19 P, EU:C:2021:452, body 55 až 80); viz také Romić, M., „Particularities of Proving a Single and Continuous Infringement of EU
Competition Rules“
Yearbook of Antitrust and Regulatory Studies, sv. 13, č.. 22, 2020. s. 169.
76      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 27. června
2024, Servier a další v. Komise (C‑201/19 P, EU:C:2024:552, bod 240 a citovaná judikatura).
77      Obdobně a v souvislosti s článkem 101 SFEU viz rozsudek ze dne 1. února 2024, Scania a další v. Komise (C‑251/22 P, EU:C:2024:103, body 133 až 135 a citovaná judikatura).
78      Rozsudek ze dne 14. září 2022, Google a Alphabet v. Komise (Google Android) (T‑604/18, EU:T:2022:541).
79      Rozsudek Komise v. Verhuizingen Coppens, bod 38 a citovaná judikatura.
80      Rozsudek Komise v. Verhuizingen Coppens, bod 46.
81      Rozsudek ze dne 16. června 2022, Sony Corporation a Sony Electronics v. Komise
(C‑697/19 P, dále jen „rozsudek Sony Corporation a Sony Electronics v. Komise“, EU:C:2022:478, bod 73).
82      Rozsudek Frucona, bod 89.
83      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. června
2022, Sony Optiarc a Sony Optiarc America v. Komise (C‑698/19 P, EU:C:2022:480, bod 81).
84      Rozsudek Sony Corporation a Sony Electronics v. Komise, bod 78.
85      Rozsudek Hoffmann-La Roche v. Komise (body 9 a 11).
86      V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 20. prosince
2017, Prequ’ Italia (C‑276/16, EU:C:2017:1010, bod 45 a citovaná judikatura), a ze dne 30. listopadu 2023, Sistem ecologica v. Komise (C‑787/22 P, EU:C:2023:940, bod 150 a citovaná judikatura).
87      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. října 2011, Solvay v. Komise (C‑110/10 P, EU:C:2011:687, bod 49 a citovaná judikatura).
88      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. května 1994, SEP v. Komise (C‑36/92 P, EU:C:1994:205, body 36 a 37).
89      V bodě 9 odůvodnění dokumentu Generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž, nadepsaného „Osvědčené postupy při zpřístupňování informací v datových místnostech v řízeních podle článků 101 a 102 SFEU a podle nařízení EU o spojování podniků“, Komise zdůrazňuje výjimečnou povahu postupu s využitím datové místnosti, jakož i výhody, které přináší, přičemž uvádí, že „[d]atové místnosti jsou výjimečným nástrojem, který může – v závislosti na okolnostech konkrétního případu – chránit práva na obhajobu a zároveň respektovat oprávněné zájmy podniků nebo osob, od nichž Komise získala informace, na zachování důvěrnosti“.
90      Obdobně viz rozsudek ze dne 20. dubna 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise (T‑305/94 až T‑307/94, T‑313/94 až T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94, EU:T:1999:80, bod 1017).
91      Usnesení ze dne 14. března
2022, Bulgarian Energy Holding a další v. Komise (T‑136/19, dále jen „usnesení Bulgarian Energy Holding a další v. Komise“, EU:T:2022:149).
92      Rozsudek Uno v. Komise, bod 51 a citovaná judikatura.
93      V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise (
C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, EU:C:2004:6, body 73 a 130).
94      Rozsudek Intel v. Komise, body 96 a 97 a citovaná judikatura.
95      Usnesení místopředsedy Soudního dvora ze dne 27. března 2024, Komise v. Amazon Services Europe(C‑639/23 P(R), dále jen „usnesení Komise v. Amazon Services Europe“, EU:C:2024:277, bod 40 a citovaná judikatura).
96      Usnesení Komise v. Amazon Services Europe, bod 42 a citovaná judikatura.
97      Rozsudek ze dne 12. listopadu 2014, Guardian Industries a Guardian Europe v. Komise (C‑580/12 P, dále jen „rozsudek Guardian Industries a Guardian Europe v. Komise“, EU:C:2014:2363, bod 31 a citovaná judikatura).
98      Usnesení Komise v. Amazon Services Europe, bod 43 a citovaná judikatura.
99      V tomto smyslu viz usnesení Komise v. Amazon Services Europe, bod 42.
100      Rozsudek Guardian Industries a Guardian Europe v. Komise,
body 32 až 35.