62022TJ0448_RES
Věc T‑448/22
PW
v.
Evropská služba pro vnější činnost
Rozsudek Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 2. října 2024
„Veřejná služba – Smluvní zaměstnanec – Odmítnutí roční výplaty cestovních výdajů za vyživované děti – Článek 8 odst. 1 přílohy VII služebního řádu – Žaloba na neplatnost – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Rozhodnutí, kterým se vyjadřuje konečné stanovisko administrativy – Přípustnost – Zásada řádné správy – Povinnost jednat s náležitou péčí“
Žaloby úředníků – Akt nepříznivě zasahující do právního postavení – Pojem – Odpověď administrativy, kterou nelze považovat za odpověď vyjadřující konečné stanovisko orgánu z důvodu nedostatku relevantních informací – Vyloučení
(Služební řád úředníků, články 90 a 91)
(viz body 31, 33, 34, 41, 42)
Úředníci – Náhrada výdajů – Roční cestovní výdaje – Podmínky a způsoby provádění – Posuzovací pravomoc unijního normotvůrce – Přijetí obecných prováděcích ustanovení, která stanoví platbu v konkrétním měsíci na základě rodinných poměrů příjemce – Stanovení přiměřené lhůty administrativou umožňující příjemci sdělit tyto informace – Přípustnost
(Služební řád úředníků, příloha VII, čl. 8 odst. 1)
(viz body 57–62, 65, 66)
Akty orgánů – Vnitřní směrnice – Pojem – Pravidlo zveřejněné na intranetové stránce orgánu – Zahrnutí – Právní účinky
(viz body 64, 68, 72)
Žaloby úředníků – Žalobní důvody – Žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti jednat s náležitou péčí – Zpochybnění použití lhůty administrativou vůči žalobci – Nevysvětlení chyb, o nichž se má za to, že k nim došlo v rámci vážení zájmů – Obecný odkaz na dopady pandemie covidu-19 – Zamítnutí
(Služební řád úředníků, příloha VII, článek 8)
(viz body 78–80)
Soudní řízení – Náklady řízení – Náklady způsobené bezdůvodně nebo zlovolně – Jednání orgánu, které přispělo ke vzniku sporu
(Jednací řád Tribunálu, čl. 135 odst. 2)
(viz bod 85)
Shrnutí
V tomto rozsudku Tribunál zamítl žalobu podanou PW, smluvním zaměstnancem Evropské služby pro vnější činnost (ESVČ), proti mlčky učiněnému rozhodnutí ESVČ o zamítnutí jeho žádosti o úhradu ročních cestovních výdajů za jeho vyživované děti za celý rok 2020.
Tribunál při této příležitosti doplnil stávající judikaturu, pokud jde o pojem „akt nepříznivě zasahující do právního postavení“. Rovněž upřesnil povahu ročních cestovních výdajů a výklad článku 8 přílohy VII služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“), který upravuje úhradu těchto výdajů, jakož i právní hodnotu pravidel dostupných na intranetu orgánů.
V únoru 2020 nastoupil žalobce do delegace Evropské unie ve Washingtonu, DC (Spojené státy). Manželka žalobce pracovala pro Evropský parlament v Bruselu (Belgie). Z důvodu vyšší platové třídy pobírala rodinné přídavky manželka žalobce, a proto jí byly hrazeny roční cestovní výdaje.
V červnu žalobce kontaktoval ESVČ se žádostí o úhradu ročních cestovních výdajů za své čtyři vyživované děti a následně učinil několik kroků podle pokynů ESVČ a Úřadu pro správu a vyplácení individuálních nároků (PMO), aby byly tyto výdaje vypláceny jemu.
Vzhledem k tomu, že žalobce nedodržel nejzazší datum stanovené pro změnu příjemce platby ročních cestovních výdajů za běžný rok, tj. 2. květen, uhradil Parlament roční cestovní výdaje za děti manželů vypočtené na základě vzdálenosti mezi Bruselem a Madridem (Španělsko) manželce žalobce v červenci 2020.
Žalobce požádal o doplacení těchto výdajů. E-mailem ze dne 18. ledna 2021 informovala ESVČ žalobce, že mu budou spolu s únorovým platem vyplaceny „2/12“ za jeho vyživované děti.
Vzhledem k tomu, že žalobce neobdržel očekávanou platbu spolu s platem za únor ani březen, několikrát svou žádost zopakoval. E-mailem ze dne 29. března 2021 jej PMO informoval, že po podrobné analýze spisu se ukázalo, že již obdržel roční výplatu cestovních výdajů za své vyživované děti spolu s platem za srpen 2020, prosinec 2020 a únor 2021.
Vzhledem k tomu, že žalobce měl za to, že má nárok na úhradu všech ročních cestovních výdajů za své vyživované děti za rok 2020, zpochybnil částku uvedenou PMO v e-mailu ze dne 30. března 2021. ESVČ na tento e-mail neodpověděla.
Žalobce podal stížnost proti mlčky učiněnému rozhodnutí, kterým byla odmítnuta oprava výpočtu úhrady dotčených výdajů, kterou ESVČ považovala za nepřípustnou z důvodu opožděnosti a konstatovala, že aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení žalobce je e-mail ze dne 18. ledna 2021.
V tomto kontextu se žalobce obrátil na Tribunál za účelem zrušení mlčky učiněného rozhodnutí.
Závěry Tribunálu
Tribunál nejprve připomněl, že akty nepříznivě zasahujícími do právního postavení jsou pouze taková opatření příslušného orgánu, která mají závazné právní účinky, jimiž mohou být přímo a bezprostředně dotčeny zájmy dotyčné osoby tím, že podstatným způsobem mění její právní postavení, a která vyjadřují konečné stanovisko orgánu. Kvalifikace aktu jako aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení nezávisí na formě nebo názvu tohoto aktu, ale je určena jeho podstatou.
Tribunál v tomto ohledu konstatoval, že informace, které ESVČ poskytla v e-mailu ze dne 18. ledna 2021, nebyly dostatečné k tomu, aby umožnily žalobci pochopit, že úhrada celkové částky mu byla odmítnuta. Nelze tedy učinit závěr, že tento e-mail vyjadřuje konečné stanovisko ESVČ k úhradě ročních cestovních výdajů za jeho vyživované děti. Tento e-mail tedy nemůže představovat počátek tříměsíční lhůty stanovené v čl. 90 odst. 2 služebního řádu.
Z toho vyplývá, že žalobce byl oprávněn předložit administrativě dne 30. března 2021 žádost, aby vydala v jeho věci rozhodnutí. Neobdržení odpovědi na tuto žádost ve lhůtě čtyř měsíců ode dne předložení žádosti je podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu mlčky učiněným zamítavým rozhodnutím a žalobce právem podal dne 28. října 2021 stížnost, kterou se domáhal jeho zrušení, přičemž dodržel tříměsíční lhůtu stanovenou v čl. 90 odst. 2 služebního řádu.
Dále, pokud jde o článek 8 přílohy VII služebního řádu, podotkl Tribunál, že jeho účelem je umožnit úředníkům a jimi vyživovaným osobám alespoň jednou ročně odjet do místa původu úředníka, aby si tam zachovali rodinné, sociální a kulturní vazby. Normotvůrce však v rámci své diskreční pravomoci rozhodl, že členům veřejné služby Evropské unie budou hrazeny roční cestovní výdaje vynaložené v souvislosti s jejich dovolenou za kalendářní rok, třebaže mu žádné pravidlo unijního nebo mezinárodního práva vyšší právní síly neukládalo povinnost přiznat takové nároky úředníkům a jejich rodinným příslušníkům. Má tedy širokou posuzovací pravomoc při určování podmínek a pravidel takové náhrady.
Za účelem správy úhrady ročních cestovních výdajů za vyživované děti ve lhůtě stanovené obecnými prováděcími ustanoveními k článku 8 přílohy VII služebního řádu (dále jen „OPU“), přijatými Komisí a použitelnými na ESVČ, stanovil PMO lhůtu pro podání žádosti stanovené tímto článkem, který určuje, které z míst původu rodičů bude zohledněno jako základ pro platbu, na 2. května. Stanovení takové lhůty je totiž jak přiměřené, tak nezbytné k tomu, aby administrativa byla schopna zvládnout velký počet spisů a uhradit roční cestovní výdaje ve lhůtě stanovené OPU.
V této souvislosti pravidlo uvedené na intranetové stránce, které obsahuje lhůtu 2. května, odráží implicitní rozhodnutí ESVČ sladit režim použitelný na obě kategorie zaměstnanců, a sice na zaměstnance vykonávající pracovní povinnosti v Unii a zaměstnance vykonávající pracovní povinnosti mimo Unii. Představuje tedy interní pokyn, jehož cílem je zajistit dotyčným úředníkům stejné zacházení, pokud jde o úhradu ročních cestovních výdajů. Rozhodnutí orgánu, sdělené všem zaměstnancům, které upřesňuje postup použitelný při výkonu jeho posuzovací pravomoci, totiž představuje vnitřní směrnici, která musí být jako taková považována za pravidlo chování, které si administrativa sama stanoví a od něhož se nemůže odchýlit bez uvedení důvodů, které ji k tomu vedly, neboť jinak by byla porušena zásada rovného zacházení.
Mimoto vzhledem k paušální povaze platby a lhůtě stanovené OPU k jejímu provedení nepřekročil PMO svou posuzovací pravomoc, když stanovil, že žádost podle čl. 8 odst. 1 služebního řádu nemůže mít zpětnou účinnost. Dodržení této lhůty totiž nepodmiňuje úhradu ročních cestovních výdajů, která je nárokem podle služebního řádu a bude provedena vůči jednomu nebo druhému z rodičů, ale má správnímu orgánu pouze umožnit, aby měl včas k dispozici informace týkající se zeměpisné vzdálenosti, na jejímž základě se vypočítá výše platby.
Kromě toho žalobce nemůže právoplatně tvrdit, že nevěděl o lhůtě stanovené pro podání společné žádosti manželů stanovené v čl. 8 odst. 1 přílohy VII služebního řádu. Tato lhůta je zaměstnancům ESVČ přístupná na intranetové stránce tohoto orgánu, což postačuje k prokázání vědomosti úředníků a zaměstnanců v činné službě, kteří k ní mají přístup.
S ohledem na opožděné podání společné žádosti žalobce a jeho manželky tudíž ESVČ neporušila čl. 8 odst. 1 přílohy VII služebního řádu tím, že odmítla uhradit roční cestovní výdaje za vyživované děti žalobce na základě vzdálenosti mezi Madridem a Washingtonem, DC.