62021CJ0521_RES
Věc C‑521/21
MJ
v.
AA
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Sąd Rejonowy Poznań)
Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24 března 2026
„Řízení o předběžné otázce – Právní stát – Účinná právní ochrana v oblastech pokrytých unijním právem – Nezávislost soudců – Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU – Článek 47 druhý pododstavec Listiny základních práv Evropské unie – Vnitrostátní právní úprava a judikatura zakazující vnitrostátním soudům zpochybňovat legitimitu soudů a ústavních orgánů nebo zjišťovat či posuzovat zákonnost jmenování soudců nebo jejich soudních pravomocí – Povinnost soudce, kterému byl předložen návrh na vyloučení jiného soudce, ověřit dodržení požadavku na ‚soud předem zřízený zákonem‘ – Jmenování soudců obecných soudů v Polsku – Absence nezávislosti Národní rady soudnictví (Krajowa Rada Sądownictwa, Polsko) – Neexistence účinného opravného prostředku uchazečů o danou funkci soudce – Soudce, který není ‚nezávislým a nestranným soudem předem zřízeným zákonem‘ – Možnost vyloučit soudce ze soudního kolegia“
Členské státy – Povinnosti – Stanovení procesních prostředků nezbytných k zajištění účinné právní ochrany – Zásada nezávislosti soudnictví – Přednost – Povinnosti vnitrostátních soudů – Vnitrostátní právní úprava a judikatura zakazující vnitrostátním soudům zpochybňovat legitimitu soudů a ústavních orgánů nebo zjišťovat či posuzovat zákonnost jmenování soudců nebo jejich soudních pravomocí – Nepřípustnost – Povinnost soudce, kterému byl předložen návrh na vyloučení jiného soudce z důvodu podmínek jeho jmenování, ověřit dodržení požadavku na ‚soud předem zřízený zákonem‘
(Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU; článek 267 SFEU; Listina základních práv Evropské unie, článek 47)
(viz body 55–66, výrok 1)
Předběžné otázky – Pravomoc Soudního dvora – Omezení – Uplatnění unijního práva na spor v původním řízení – Vyloučení – Poskytnutí veškerých poznatků k výkladu unijního práva předkládajícímu soudu – Zahrnutí
(Článek 267 SFEU)
(viz bod 80)
Členské státy – Povinnosti – Stanovení procesních prostředků nezbytných k zajištění účinné právní ochrany – Dodržování požadavku na soud zřízený zákonem – Návrh na vyloučení soudce – Ověření takového požadavku vnitrostátním soudem, který rozhoduje o takovém návrhu – Soudce jmenovaný do takové funkce postupem, na kterém se podílel orgán, který neskýtá záruky nezávislosti – Neexistence účinného opravného prostředku uchazečů o danou funkci soudce – Absence vlivu těchto okolností na nezávislost a nestrannost uvedeného soudce – Podmínka
(Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU; Listina základních práv Evropské unie, článek 47)
(viz body 79, 81–94, výrok 2)
Shrnutí
Velký senát Soudního dvora, kterému Okresní soud Poznaň – Staré Město (Sąd Rejonowy Poznań – Stare Miasto w Poznaniu, Polsko) předložil žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, upřesnil svou judikaturu týkající se požadavku na „soud předem zřízený zákonem“ ve smyslu čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU a článku 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“). Vyjádřil se konkrétně k rozsahu přezkumu, který musí provést soudce pověřený rozhodnutím o návrhu na vyloučení soudce obecného soudu z důvodu nesrovnalostí při jeho jmenování, a k důsledkům, které z toho musí vyvodit.
V rámci sporu týkajícího se pohledávky požádal žalovaný v původním řízení dopisem ze dne 21. května 2021 o vyloučení soudkyně S. C. rozhodující v této věci. Uvedl, že tato osoba nebyla platně jmenována do funkce soudce, neboť usnesení o jejím jmenování přijala Národní rada soudnictví (Krajowa Rada Sądownictwa, Polsko) (dále jen „KRS“) v novém složení, jehož soulad s Ústavou zpochybnil Nejvyšší správní soud (Naczelny Sąd Administracyjny, Polsko).
Přezkum tohoto návrhu na vyloučení byl předložen předkládajícímu soudu zasedajícímu jako samosoudce, který vyjádřil pochybnosti o některých aspektech jmenování soudkyně S. C.
Předkládající soud se v této souvislosti rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru v podstatě otázku, zda je s unijním právem slučitelný proces jmenování dotčené soudkyně, zejména s ohledem na složení a úlohu KRS v tomto procesu a na neexistenci účinného opravného prostředku účastníků uvedeného procesu, a zda jsou s unijním právem slučitelná použitelná vnitrostátní ustanovení, jak je vykládá Ústavní soud (Trybunał Konstytucyjny, Polsko), podle nichž přezkum zákonnosti jmenování soudce spadá do omezené výlučné pravomoci kolegia pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné (Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych, Polsko) Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy, Polsko) (
1
).
Závěry Soudního dvora
Soudní dvůr v prvé řadě rozhodl, že čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU, článek 47 Listiny a zásada přednosti unijního práva brání právní úpravě členského státu a judikatuře jeho Ústavního soudu vykládající Ústavu tohoto členského státu a tuto právní úpravu, které přiznávají určitému orgánu výlučnou pravomoc rozhodnout o návrhu na vyloučení soudce z důvodu podmínek jeho jmenování a zároveň tento orgán zbavují možnosti takový návrh posoudit, pokud zpochybňuje zákonnost postupu jmenování tohoto soudce. Soudní dvůr upřesnil, že je na vnitrostátním soudu, kterému byl takový návrh na vyloučení předložen, aby tuto právní úpravu, jak ji vykládá judikatura Ústavního soudu, nepoužil a sám posoudil zákonnost jmenování uvedeného soudce, zejména tak, že ověří, zda tento soudce splňuje požadavek být „soudem předem zřízeným zákonem“, a případně rozhodne o vyloučení tohoto soudce, pokud případné vady, kterými je toto jmenování stiženo, znamenají nedodržení tohoto požadavku.
V projednávané věci je tedy předkládající soud povinen nepoužít polskou právní úpravu, jak ji vyložil zejména Ústavní soud ve svém nálezu ze dne 14. července 2021, která mu zakazuje přezkoumat zákonnost jmenování soudkyně S. C. a ukládá mu povinnost postoupit tento přezkum kolegiu pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné, a přísluší mu provést uvedený přezkum sám, a vyvodit z něj případně důsledky.
Soudní dvůr v tomto ohledu rovněž uvedl, že vzhledem k systémovému charakteru protiprávních jmenování do funkcí soudců v Polsku, což se týká přibližně 30 % soudců tohoto členského státu, nemůže posouzení dodržení požadavku na „soud předem zřízený zákonem“ v každém jednotlivém případě, v rámci řízení o vyloučení z důvodu podmínek jmenování dotčených soudců, v zásadě postačovat k zajištění plného dodržení požadavku vyplývajícího z čl. 19 odst. 1 druhé pododstavce SEU, aby věci spadající do působnosti unijního práva byly projednávány nezávislými soudy. Existence systémových nebo celoplošných zásahů do nezávislosti vnitrostátní soudní moci totiž může ohrozit jak řádné fungování řízení o předběžné otázce, tak jednotnost, soudržnost a plný účinek práva na účinnou soudní ochranu, jehož je toto řízení podstatnou součástí.
V zájmu jednak obnovení důvěry veřejnosti v soudní systém a zajištění dodržování zásady dělby moci a jednak zaručení kontinuity a účinnosti fungování soudnictví, včetně účinnosti mechanismu řízení o předběžné otázce, tedy musí vnitrostátní právní řád na základě čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU stanovit normativní rámec umožňující posoudit možnosti osob neoprávněně jmenovaných na místa soudců pokračovat ve výkonu funkce. Toto ustanovení však neukládá členským státům jednotný model k zajištění účinné soudní ochrany ani k obnovení důvěry veřejnosti v soudní systém. Členské státy tak mají široký prostor pro uvážení, pokud jde o konkrétní obsah normativního rámce vytvořeného za tímto účelem, avšak pod podmínkou, že zajistí, aby ve výkonu funkce mohly pokračovat pouze ty neoprávněně jmenované osoby, které poskytují dostatečné záruky nezávislosti a nestrannosti.
V druhé řadě Soudní dvůr konstatoval, že čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU a článek 47 Listiny nebrání tomu, aby bylo jako „nezávislý a nestranný soud“ kvalifikováno soudní kolegium, v němž zasedá samosoudce, který byl jmenován do funkce na základě procesu jmenování vyznačujícího se tím, že zaprvé kandidaturu tohoto soudce doporučil orgán, který neskýtá dostatečné záruky nezávislosti k rozptýlení veškerých legitimních pochybností jednotlivců o řádnosti procesu jmenování soudců, do kterého je tento orgán zapojen, a zadruhé účastníci tohoto procesu jmenování neměli právo na účinný prostředek nápravy před soudem, neexistují-li jiné relevantní prvky kontextu uvedeného procesu, které by byly takové povahy a závažnosti, že jako celek by mohly zpochybnit nezávislost nebo nestrannost uvedeného soudce.
V této souvislosti Soudní dvůr připomněl, že nesrovnalost, k níž došlo při jmenování soudce či soudců v rámci dotyčného soudního systému, vede k porušení požadavku být „soudem předem zřízeným zákonem“, pokud je tato nesrovnalost takové povahy a závažnosti, že vytváří reálné riziko, že ostatní složky moci, zejména moc výkonná, mohou vykonávat neoprávněnou diskreční pravomoc ohrožující integritu výsledku jmenovacího procesu a vyvolávající u jednotlivců oprávněnou pochybnost o nezávislosti a nestrannosti dotyčného soudce nebo soudců.
Je na předkládajícím soudu, aby v konečném důsledku posoudil případné nesrovnalosti, ke kterým došlo v rámci procesu jmenování S. C., a dopad, který tyto nesrovnalosti mohou mít na její postavení soudce splňujícího podmínky stanovené v článku 47 Listiny.
Co se týče úvah, které je třeba v této souvislosti zohlednit, Soudní dvůr zdůraznil, že pokud jde o to, že kandidaturu soudkyně S. C. doporučila KRS v novém složení, okolnost, že tento orgán neskýtá dostatečné záruky nezávislosti, nemůže sama o sobě vést k závěru, že byly porušeny požadavky vyplývající z čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU a článku 47 Listiny. Totéž platí pro neexistenci účinného prostředku nápravy účastníků dotčeného procesu jmenování, když opravný prostředek je možné podat pouze ke kolegiu pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné, které samo nesplňuje požadavek na „soud předem zřízený zákonem“ (
2
). Tyto dvě okolnosti posuzované samostatně neumožňují dospět k závěru, že dotyčná soudkyně takový požadavek nesplňuje, a tudíž rozhodnout o jejím vyloučení.
Při posuzování, zda soudci splňují požadavky nezávislosti a nestrannosti a představují „soud předem zřízeným zákonem“ ve smyslu výše uvedených ustanovení, je totiž třeba zkoumat nejen skutečnosti související s procesem jejich jmenování, ale zohlednit i další relevantní prvky kontextu, přičemž je třeba celkově posoudit všechny skutečnosti související s jejich jmenováním.
S výhradou ověření ze strany předkládajícího soudu v projednávaném případě podle všeho žádná jiná skutková a právní okolnost jmenování soudkyně S. C. nezpochybňuje nezávislost nebo nestrannost této soudkyně.
(
1
) – Zejména nález Ústavního soudu ze dne 14. července 2021 (věc P 7/20). Soudní dvůr se tímto nálezem zabýval v rozsudku ze dne 18. prosince 2025, Komise v. Polsko (Ultra vires přezkum judikatury Soudního dvora – Přednost unijního práva) (C‑448/23, EU:C:2025:975, bod 107), po podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce v dotčené věci.
(
2
) – V rozsudku ze dne 21. prosince 2023, Krajowa Rada Sądownictwa (Setrvání soudce ve funkci) (C‑718/21, EU:C:2023:1015), Soudní dvůr konstatoval, že toto kolegium nemá postavení „nezávislého a nestranného soudu předem zřízeného zákonem“.