62019CC0511
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
JEANA RICHARDA DE LA TOUR
přednesené dne 19. listopadu 2020 (
1
)
Věc C‑511/19
AB
proti
Olympiako Athlitiko Kentro Athinon – Spyros Louis
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná l’Areios Pagos (Kasační soud, Řecko)]
„Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Směrnice 2000/78/ES – Zásada rovného zacházení v zaměstnání a povolání – Zákaz diskriminace na základě věku – Zaměstnanci veřejného sektoru postavení mimo službu do skončení pracovní smlouvy – Zánik pracovního poměru v okamžiku, kdy zaměstnanci splní podmínky vzniku nároku na plný starobní důchod – Článek 6 odst. 1 – Snížení mzdových nákladů ve veřejném sektoru – Legitimní cíl politiky zaměstnanosti – Stav hospodářské a finanční krize“
I. Úvod
1.
Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 2 a čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (
2
).
2.
Tato žádost byla předložena ve sporu mezi AB a Olympiako Athlitiko Kentro Athinon – Spyros Louis (dále jen „OAKA“) týkajícím se zařazení AB do režimu postavení mimo službu do doby jeho odchodu do důchodu, které bylo provedeno v souladu s příslušnou vnitrostátní právní úpravou.
3.
Opatření dotčené ve věci v původním řízení spočívá v zařazení zaměstnanců veřejného sektoru, kteří mají uzavřenou pracovní smlouvu podle soukromého práva na dobu neurčitou, do režimu postavení mimo službu. Zařazení do režimu postavení mimo službu se považuje za předběžné oznámení o výpovědi z pracovního poměru a snížená odměna vyplácená zaměstnancům, na které se tento režim vztahuje, se vypočítává tak, že se započte do odstupného za propuštění, které je případně splatné po skončení doby postavení mimo službu. Vnitrostátní právní úprava dotčená ve věci v původním řízení stanoví, že zaměstnanci, kteří ve stanoveném období splní podmínky pro vznik nároku na plný starobní důchod, jsou s účinností od 1. ledna 2012 do skončení svého pracovního poměru zařazeni do režimu postavení mimo službu. V tomto ohledu na základě téže právní úpravy pracovní smlouva podle soukromého práva na dobu neurčitou těchto zaměstnanců zaniká ze zákona okamžikem, kdy tito zaměstnanci splní podmínky pro vznik nároku na plný starobní důchod, za předpokladu, že jim tento nárok vznikl do 31. prosince 2013.
4.
Režim postavení mimo službu je součástí souboru opatření přijatých Řeckou republikou za účelem reorganizace veřejného sektoru a snížení veřejných výdajů v souvislosti s hospodářskou a finanční krizí, již musel tento členský stát řešit. Projednávaná věc nabízí Soudnímu dvoru zejména příležitost upřesnit rozsah působnosti článku 6 odst. 1 směrnice 2000/78 v takovém kontextu.
5.
V tomto stanovisku navrhnu Soudnímu dvoru, aby rozhodl, že čl. 2 odst. 1 a odst. 2 písm. a) a čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, na jejímž základě jsou zaměstnanci veřejného sektoru, kteří ve stanoveném období splní podmínky pro vznik nároku na plný starobní důchod, zařazeni do skončení své pracovní smlouvy do režimu postavení mimo službu, jelikož na jedné straně tato právní úprava sleduje legitimní cíl politiky zaměstnanosti, a na druhé straně jsou prostředky uplatněné k dosažení těchto cílů přiměřené a nezbytné.
II. Právní rámec
A.
Unijní právo
6.
Článek 1 směrnice 2000/78 stanoví, že jejím účelem je stanovit obecný rámec pro boj s diskriminací mimo jiné na základě věku v zaměstnání a povolání, s cílem zavést v členských státech zásadu rovného zacházení.
7.
Článek 2 odst. 1 a 2 této směrnice stanoví:
„1.   Pro účely této směrnice se ‚zásadou rovného zacházení‘ rozumí neexistence jakékoli přímé nebo nepřímé diskriminace na jakémkoli základě uvedeném v článku 1.
2.   Pro účely odstavce 1 se
a)
‚přímou diskriminací‘ rozumí, pokud se s jednou osobou zachází méně příznivě, než se zachází nebo zacházelo nebo by se zacházelo s jinou osobou ve srovnatelné situaci na základě jednoho z důvodů uvedených v článku 1;
b)
‚nepřímou diskriminací‘ rozumí, pokud by v důsledku zdánlivě neutrálního ustanovení, kritéria nebo zvyklosti byla osoba určitého náboženského vyznání nebo víry, určitého zdravotního postižení, určitého věku nebo určité sexuální orientace v porovnání s jinými osobami znevýhodněna, ledaže
i)
takové ustanovení, kritérium nebo praxe jsou objektivně odůvodněny legitimním cílem a prostředky k dosažení uvedeného cíle jsou přiměřené a nezbytné […]
[…]“
8.
Článek 3 odst. 1 směrnice 2000/78 zní:
„V rámci pravomocí svěřených [Unii] se tato směrnice vztahuje na všechny osoby ve veřejném i soukromém sektoru, včetně veřejných subjektů, pokud jde o
[…]
c)
podmínky zaměstnání a pracovní podmínky včetně podmínek propouštění a odměňování;
[…]“
9.
Článek 6 směrnice 2000/78 stanoví:
„1.   Bez ohledu na čl. 2 odst. 2 mohou členské státy stanovit, že rozdíly v zacházení na základě věku nepředstavují diskriminaci, jestliže jsou v souvislosti s vnitrostátními právními předpisy objektivně a rozumně odůvodněny legitimními cíli, zejména legitimními cíli politiky zaměstnanosti, trhu práce a odborného vzdělávání, a jestliže prostředky k dosažení uvedených cílů jsou přiměřené a nezbytné.
Tyto rozdíly v zacházení mohou zahrnovat zejména:
a)
stanovení zvláštních podmínek pro přístup k zaměstnání a odbornému vzdělávání, pro zaměstnání a povolání včetně podmínek propuštění a odměňování, a to pro mladé pracovníky, starší osoby a osoby s pečovatelskými povinnostmi za účelem podpory jejich pracovního začlenění nebo zajištění jejich ochrany;
b)
stanovení minimálních podmínek věku, odborné praxe nebo let služby pro přístup k zaměstnání nebo k určitým výhodám spojeným se zaměstnáním;
[…]
2.   Bez ohledu na čl. 2 odst. 2 mohou členské státy stanovit, že v systémech sociálního zabezpečení v zaměstnání nepředstavuje stanovení věkových hranic pro přijetí nebo pro nárok na dávky v důchodu nebo invaliditě, včetně stanovení různých věkových hranic pro zaměstnance nebo skupiny či kategorie zaměstnanců v těchto systémech, a používání věkových kritérií při pojistně matematických výpočtech v souvislosti s těmito systémy diskriminaci na základě věku, pokud nepovede k diskriminaci na základě pohlaví.“
B.
Řecké právo
10.
Článek 34, nadepsaný „Zrušení volných služebních míst pro soukromoprávní zaměstnance a postavení mimo službu“ Nómos 4024/2011: Syntaxiodotikés rythmíseis, eniaío misthológio – vathmológio, ergasiakí efedreía kai álles diatáxeis efarmogís tou mesopróthesmou plaisíou dimosionomikís stratigikís 2012-2015 (zákon č. 4024/2011 o důchodovém systému, jednotné tabulce platů a úrovních, postavení mimo službu a dalších ustanoveních k provedení střednědobého rozpočtového rámce na období 2012–2015 (
3
)) ze dne 27. října 2011, ve znění nařízení s mocí zákona ze dne 16. prosince 2011, které bylo změněno na zákon na základě § 1 Nómos 4047/2012 (zákon č. 4047/2012) (
4
) ze dne 23. února 2012, ve svých odstavcích 1 až 4 a 8 stanoví:
„1.   Ustanovení § 37 odst. 7 zákona č. 3986/2011 (Úř. věst., řada A‘, č. 152) byl nahrazen tímto zněním:
[…]
c)
Zaměstnanci zařazení do režimu postavení mimo službu pobírají od okamžiku svého zařazení do tohoto režimu po dobu 12 měsíců nebo, stanoví-li tak zvláštní předpisy, po dobu 24 měsíců 60 % svého základního platu, který pobírali v okamžiku svého zařazení do dotčeného režimu.
[…]
e)
Zařazení do režimu postavení mimo službu se pro všechny právní účely považuje za výpověď z pracovního poměru, přičemž odměna vyplácená zaměstnancům zařazeným do uvedeného režimu v souladu s ustanoveními písmene c) se vypočítá tak, že se započte do odstupného za propuštění, které je případně splatné po uplynutí doby postavení mimo službu.
[…]
2.   Služební místa určená pro zaměstnance s pracovní smlouvou podle soukromého práva na dobu neurčitou ve veřejné správě, právnických osobách veřejného práva, orgánech územních celků prvního a druhého stupně a jimi zřizovaných zařízeních, soukromoprávních právnických osobách vlastněných státem, právnickými osobami veřejného práva nebo orgány územních celků, pokud plní úkoly svěřené jim státem, orgány státní správy nebo orgány územních celků nebo pokud podléhají dohledu ze strany státu, orgánů státní správy nebo orgánů územních celků nebo pokud je jejich statutární orgán většinově jmenován a řízen státem, orgány státní správy nebo orgány územních celků nebo pokud je jejich roční rozpočet nejméně z 50 % trvale financován dotacemi z fondů spravovaných výše uvedenými subjekty v souladu s příslušnými právními ustanoveními, jakož i ve státních podnicích, organizacích a akciových společnostech spadajících do působnosti kapitoly I zákona č. 3429/2005 (A‘, č. 314), ve znění [článku 1] odst. 1 písm. a) zákona č. 3899/2010 (A‘, č. 212), která jsou k datu nabytí účinnosti tohoto zákona neobsazená, se zrušují […]
3.   Pracovní smlouva podle soukromého práva na dobu neurčitou zaměstnanců uvedených subjektů […] zaniká automaticky ze zákona v okamžiku, kdy uvedení zaměstnanci splní podmínky pro odchod do důchodu s nárokem na plný starobní důchod, což odpovídá 35 letům účasti v režimu sociálního pojištění, za podmínky, že tento nárok vznikne v souladu s příslušnými ustanoveními do 31. prosince 2013 včetně […]
4.   Zaměstnanci uvedení v předchozím odstavci jsou automaticky zařazeni do režimu postavení mimo službu počínaje dnem 1. ledna 2012 do skončení své pracovní smlouvy způsobem stanoveným v předchozím odstavci […]
[…]
8.   Doba postavení mimo službu u zaměstnanců uvedených v odstavci 4 nepřesáhne 24 měsíců […]“
11.
Kromě toho § 8 druhý pododstavec Nómos 3198/1955: Perí tropopoiíseos kai sympliróseos ton perí katangelías tis schéseos ergasías diatáxeon (zákon č. 3198/1955, kterým se mění a doplňují ustanovení o skončení pracovního poměru) (
5
) ze dne 23. dubna 1955, ve znění platném v době rozhodné z hlediska skutkového stavu v původním řízení, stanoví, že zaměstnanci, kteří splní podmínky pro vznik nároku na výplatu plného starobního důchodu ze strany příslušné správy sociálního zabezpečení, mají nárok na zaplacení 40 % odstupného za propuštění stanoveného pro zaměstnance s doplňkovým pojištěním, nebo na 50 % uvedeného odstupného, pokud nemají doplňkové pojištění, ať už dali sami výpověď z pracovního poměru, nebo byli propuštěni zaměstnavatelem.
III. Spor v původním řízení a předběžné otázky
12.
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že AB byl v roce 1982 přijat do zaměstnání u OAKA, soukromoprávní právnické osoby, která je součástí veřejného sektoru (
6
), na základě pracovní smlouvy na dobu neurčitou a v roce 1998 byl zařazen na pracovní pozici technického poradce v této organizaci. Za plnění svých pracovních úkolů na této pozici pobíral plat stanovený pro vedoucího oddělení, a dále funkční příplatek, a to až do jeho zrušení v roce 2010.
13.
Od 1. ledna 2012 zařadila OAKA pana AB automaticky do režimu postavení mimo službu na základě § 34 odst. 1 písm. c), odst. 3 prvního pododstavce a odstavců 4 a 8 zákona č. 4024/2011, s čímž bylo spojeno snížení jeho odměny na 60 % jeho základního platu.
14.
Dne 30. dubna 2013 ukončila OAKA pracovní smlouvu AB z důvodu, že splnil podmínky pro vznik nároku na výplatu plného starobního důchodu, aniž mu vyplatila odstupné za propuštění, a to na základě § 34 odst. 1 písm. e) zákona č. 4024/2011, který stanoví, že odstupné za propuštění se započte vůči odměně vyplácené zaměstnanci po dobu, kdy je postaven mimo službu.
15.
Žalobou podanou k Monomeles Protodikeio Athinon (soud prvního stupně v Aténách – samosoudce, Řecko) AB zejména napadl platnost svého přeřazení do režimu postavení mimo službu na základě výše uvedených ustanovení článku 34 zákona č. 4024/2011 z důvodu, že tato ustanovení podle jeho tvrzení porušují směrnici 2000/78, jelikož zavádí rozdílné zacházení na základě věku, které není objektivně odůvodněno žádným legitimním cílem, případně že prostředky uplatněné k dosažení takového cíle nejsou přiměřené a nezbytné. Z tohoto důvodu se AB domáhal toho, aby byla organizaci OAKA uložena povinnost zaplatit mu částku 50889,91 eura z titulu rozdílu mezi platem, který pobíral před zařazením do režimu postavení mimo službu, a platem, který mu byl vyplácen po tomto zařazení. AB se dále dovolával § 8 druhého pododstavce zákona č. 3198/1955 a požadoval, aby mu OAKA zaplatila částku ve výši 32108,04 eura jako odstupné za propuštění.
16.
Poté, co uvedený soud této žalobě částečně vyhověl, podala OAKA odvolání k Monomeles Efeteio Athinon (odvolací soud v Aténách – samosoudce, Řecko), který rozsudek soudu prvního stupně zrušil a zamítl žalobu AB v té části, ve které jí bylo tímto rozsudkem vyhověno.
17.
AB podal kasační opravný prostředek k Areios Pagos (Kasační soud, Řecko).
18.
Tento soud uvádí, že ustanovení, kterými se zavádí režim postavení mimo službu, nestanoví zvláštní věkovou hranici pro zaměstnance spadající do jeho působnosti, na rozdíl od úředníků ve veřejném sektoru v úzkém slova smyslu zařazených do režimu předčasného odchodu do důchodu, pro které věková hranice stanovena je.
19.
Z toho předkládající soud dovozuje, že zařazení do režimu postavení mimo službu nezakládá přímou diskriminaci na základě věku ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice 2000/78.
20.
Zmíněný soud uvádí, že vnitrostátní právní úprava, kterou se zavádí tento režim, je založena na kritériu blížícího se odchodu do důchodu se vznikem nároku na plný starobní důchod, tedy že zaměstnanec splňuje podmínky pro vznik nároku na výplatu uvedeného důchodu ze strany dotčené pojišťovny, což předpokládá 35 let účasti zaměstnance na sociálním pojištění, za předpokladu, že jsou tyto podmínky splněny ve stanoveném období od 1. ledna 2012 do 31. prosince 2013.
21.
Podle předkládajícího soudu z vnitrostátní právní úpravy v oblasti sociálního zabezpečení rovněž vyplývá, že kromě podmínky nejméně 35 let pojištění je nezbytnou podmínkou k tomu, aby zaměstnanci pojištěnému u Idryma Koinonikon Asfaliseon – Eniaio Tameio Asfalissis Misthoton (IKA-ETAM) (Správa sociálního zabezpečení – Všeobecná pojišťovna pro zaměstnance, Řecko) (
7
) vznikl po 35 letech výkonu závislé činnosti nárok na výplatu plného starobního důchodu, že tento zaměstnanec dovršil v den podání žádosti k pojišťovně věk 58 let, v souladu s § 10 odst. 1 Nómos 825/1978: Perí antikatastáseos, tropopoiíseos kai sympliróseos diatáxeon tis diepoúsis to IKA Nomothesías kai rythmíseos synafón themáton (zákon č. 825/1978, kterým se nahrazují, pozměňují a doplňují ustanovení právních předpisů o IKA a související ustanovení) (
8
) ze dne 13. listopadu 1978, ve znění platném v době rozhodné z hlediska skutkového stavu v původním řízení.
22.
V případě, že by čl. 34 odst. 1 písm. c), odst. 3 první pododstavec a odst. 4 zákona č. 4024/2011 představoval nepřímou diskriminaci na základě věku ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. b) směrnice 2000/78, vznáší předkládající soud otázku, zda důvody uvedené v důvodové zprávě k tomuto zákonu představují legitimní cíl objektivně a rozumně odůvodňující takové rozdílné zacházení a zda zařazení části zaměstnanců do režimu postavení mimo službu je přiměřeným a nezbytným prostředkem k dosažení tohoto cíle.
23.
V tomto ohledu zmíněný soud uvádí, že cílem ustanovení článku 34 zákona č. 4024/2011 bylo reagovat na naléhavou potřebu snížit mzdové náklady v souladu s dohodou mezi Řeckou republikou a jejími věřiteli, jakož i konsolidovat státní a veřejné finance obecně za účelem řešení hospodářské krize, v níž se tento členský stát ocitl.
24.
Za těchto podmínek Areios Pagos (Kasační soud, Řecko) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Představuje přijetí členským státem takové vnitrostátní právní úpravy, která se uplatní na státní orgány, orgány územních celků a právnické osoby veřejného práva a na všechny subjekty (soukromoprávní právnické osoby), které jsou součástí veřejného sektoru v širším slova smyslu, jakožto zaměstnavatele, jako jsou ustanovení čl. 34 odst. 1 písm. c), odst. 3 prvního pododstavce a odst. 4 zákona č. 4024/2011, podle kterých jsou zaměstnanci výše uvedených subjektů zaměstnaní v soukromoprávním pracovním poměru, zařazeni do režimu postavení mimo službu po dobu nepřesahující 24 měsíců, a to na základě jediného hmotněprávního kritéria spočívajícího v blížícím se splnění podmínek pro odchod do důchodu s nárokem na plný starobní důchod, což odpovídá 35 letům účasti na sociálním pojištění, v období mezi 1. lednem 2012 a 31. prosincem 2013, a rovněž s ohledem na skutečnost, že podle příslušných právních předpisů v oblasti sociálního pojištění platných v rozhodné době bylo pro získání nároku na starobní důchod na základě pracovního poměru, s výjimkou případů, které nejsou v projednávané věci relevantní, vyžadováno, aby pojištěný dosáhl (alespoň) 10500 pracovních dnů (35 let) pojištění u IKA nebo u jiné pojišťovny zaměstnanců a dovršil (alespoň) 58 let věku, aniž by bylo samozřejmě vyloučeno, v závislosti na okolnostech konkrétního případu, že výše uvedená doba pojištění (35 let) byla dosažena v jiném věku, nepřímou diskriminaci na základě věku ve smyslu čl. 2 odst. 1 a odst. 2 písm. b) a čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 2000/78?
2)
V případě kladné odpovědi na první předběžnou otázku, může být zavedení režimu postavení mimo službu objektivně a rozumně odůvodněno ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. b) bodu i) a čl. 6 odst. 1 [druhého pododstavce] písm. a) směrnice 2000/78 bezprostřední potřebou zajistit organizační, provozní a rozpočtové výsledky, zejména naléhavou potřebou snížit veřejné výdaje tak, aby bylo do konce roku 2011 dosaženo konkrétních kvantitativních cílů stanovených ve střednědobém rozpočtovém rámci, jak jsou uvedeny v důvodové zprávě k dotčenému zákonu, s cílem dodržet závazky přijaté Řeckou republikou vůči svým věřitelům za účelem na jedné straně vyřešení hluboké a dlouhodobé hospodářské a finanční krize, ve které se tento stát ocitl, a na druhé straně konsolidovat veřejné finance a omezit expanzi veřejného sektoru?
3)
V případě kladné odpovědi na druhou předběžnou otázku,
a)
je přijetí takového opatření, jako je opatření stanovené v čl. 34 odst. 1 písm. c) zákona č. 4024/2011, které stanoví drastické snížení platů zaměstnanců, kteří podléhají režimu postavení mimo službu, na 60 % jejich základního platu, který pobírali v době svého zařazení do uvedeného režimu, aniž by byli tito zaměstnanci povinni pracovat pro dotyčný subjekt, a které vede (de facto) ke ztrátě případného zvýšení platu a kariérního postupu za období od jejich zařazení do režimu postavení mimo službu až do jejich propuštění z důvodu odchodu do starobního důchodu s nárokem na plný starobní důchod, přiměřeným a nezbytným prostředkem pro dosažení výše uvedeného cíle ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. b) bodu i) a čl. 6 odst. 1 [druhého pododstavce] písm. a) směrnice 2000/78, a to s ohledem na následující kumulativní skutečnosti:
i)
těmto zaměstnancům je po dobu postavení mimo službu zachována možnost najít si jiné zaměstnání (v soukromém sektoru) nebo vykonávat samostatně výdělečnou činnost, aniž by ztratili nárok na pobírání výše uvedené procentní části základního platu, vyjma případu, kdy odměna nebo příjmy plynoucí z nového zaměstnání nebo nové činnosti přesahují výši odměny, kterou tito zaměstnanci pobírali před zařazením do režimu postavení mimo službu, přičemž v takovém případě se výše uvedená část základního platu snižuje o takto získaný přebytek – čl. 34 odst. 1 písm. f) zákona č. 4024/2011,
ii)
veřejný subjekt, který je zaměstnavatelem, a v případě jeho zrušení Organismos Apascholisis Ergatikou Dynamikou (agentura pro zaměstnávání pracovní síly, Řecko), přebírá povinnost platit až do odchodu zaměstnance do důchodu dotyčné správě sociálního zabezpečení pojistné na sociální zabezpečení za zaměstnavatele i za zaměstnance odpovídající pojistnému na základní důchod, na zdravotní pojištění a doplňkové zdravotní pojištění a na doplňkové důchodové pojištění, vypočtené na základě odměny, kterou tento zaměstnanec pobíral před zařazením do režimu postavení mimo službu – čl. 34 odst. 1 písm. d) zákona č. 4024/2011,
iii)
jsou stanoveny výjimky z režimu postavení mimo službu pro zranitelné sociální skupiny, které potřebují ochranu (pokud byl manžel dotyčného zaměstnance zařazen do režimu postavení mimo službu, pokud vyživovaný manžel nebo vyživované dítě žijící ve společné domácnosti s dotyčným zaměstnancem mají stupeň invalidity nejméně 67 %, pokud má dotyčný zaměstnanec stupeň invalidity nejméně 67 %, pokud je dotyčný zaměstnanec hlavou početné rodiny, nebo v případě rodičů samoživitelů žijících ve společné domácnosti a závislých na dotčeném zaměstnanci) – § 34 odst. 1 písm. b) zákona č. 4024/2011,
iv)
je přednostně nabídnuta možnost přesunu těchto zaměstnanců na jiná volná pracovní místa v orgánech subjektů veřejného sektoru na základě objektivních kritérií založených na zásluhách prostřednictvím zařazení do pořadníků Anótato Symvoúlio Epilogís Prosopikoú (Vrchní rada pro výběr zaměstnanců, Řecko) – § 34 odst. 1 písm. a) zákona č. 4024/2011 –, která je však fakticky omezena z důvodu drastického omezení náboru zaměstnanců jednotlivými subjekty veřejného sektoru z důvodu nutnosti snížit výdaje,
v)
je zajištěno přijetí opatření ke splácení úvěrů na nemovitosti, které zaměstnancům zařazeným do režimu postavení mimo službu poskytla Tameío Parakatathikón kai Daneíon (Státní depozitní pokladna, Řecko), a byla uzavřena dohoda mezi státem a Énosi Ellinikón Trapezón (Asociace řeckých bank, Řecko) s cílem usnadnit splácení půjček, které tito zaměstnanci obdrželi od ostatních bank, a to v závislosti na jejich celkovému rodinnému příjmu a majetkové situaci – § 34 odst. 10 a 11 zákona č. 4024/2011,
vi)
nedávno přijatý zákon (§ 1 odst. 15 zákona č. 4038/2012[ (
9
)]) stanoví, že přijetí aktu o přiznání nároku na starobní důchod a příkaz k jeho vyplacení [dotčeným] zaměstnancům musí být vydán s nejvyšší prioritou, a to nejpozději do čtyř měsíců od jejich propuštění a od předložení příslušné dokumentace za účelem přiznání důchodu, a
vii)
výše uvedená ztráta kariérního postupu a zvýšení platu za období, kdy jsou zaměstnanci zaměstnaní na základě soukromoprávního pracovního poměru zařazeni do režimu postavení mimo službu a do svého propuštění z důvodu odchodu do starobního důchodu s nárokem na plný starobní důchod ve většině případů, včetně projednávané věci, nenastane, jelikož pracovník v důsledku svého dlouhodobého setrvání ve veřejném orgánu vyčerpal možnosti růstu v rámci platových tříd nebo kariérního postup stanovené příslušnými právními předpisy?
b)
Je přijetí takového opatření, jako je opatření uvedené v § 34 odst. 1 písm. e) zákona č. 4024/2011, které vede k úplné (nebo částečné) ztrátě odstupného stanoveného v § 8 druhém pododstavci zákona č. 3198/1955 pro případ propuštění nebo skončení pracovního poměru zaměstnance z důvodu splnění podmínek pro vznik nároku na starobní důchod, jež odpovídá 40 % odstupného za propuštění stanoveného pro zaměstnance s doplňkovým pojištěním (a které, pokud jde o subjekty, které jsou veřejně prospěšnými organizacemi nebo jsou dotovány státem, jako je právnická osoba soukromého práva, jež je odpůrcem v projednávané věci, nesmí překročit částku 15000 eur) z důvodu započtení snížené odměny pobírané v době postavení mimo službu do tohoto odstupného, přiměřeným a nezbytným prostředkem k dosažení výše uvedeného cíle ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. b) bodu i) a čl. 6 odst. 1 [druhého pododstavce] písm. a) směrnice 2000/78, a to s přihlédnutím k tomu, že v každém jiném případě by dotčený zaměstnanec toto snížené odstupné v souladu s výše uvedenými pracovněprávními předpisy získal, a to jak pokud by sám dal výpověď, tak pokud by byl propuštěn orgánem, který byl jeho zaměstnavatelem?“
25.
AB, OAKA, řecká vláda a Komise předložili písemná vyjádření a odpověděli v určené lhůtě na otázky položené Soudním dvorem.
IV. Analýza
26.
Svými předběžnými otázkami předkládající soud v podstatě žádá Soudní dvůr, aby rozhodl, zda článek 2 a čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78 musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které jsou zaměstnanci ve veřejném sektoru, kteří ve vymezeném období splní podmínky pro vznik nároku na plný starobní důchod, zařazeni do režimu postavení mimo službu, s čímž je spojeno snížení jejich platu a v konečném důsledku snížení, případně nevyplacení odstupného za propuštění, na které by tito zaměstnanci měli nárok při skončení svého pracovního poměru.
27.
Připomínám, že § 34 odst. 1 písm. c), odst. 3 první pododstavec a odst. 4 zákona č. 4024/2011 zavádí režim postavení mimo službu pro zaměstnance zaměstnané v pracovním poměru podle soukromého práva na dobu neurčitou státními orgány, orgány územních celků, právnickými osobami veřejného práva a soukromoprávními právnickými osobami, které jsou součástí veřejného sektoru v širším slova smyslu, a to nejvýše na dobu dvou let (od 1. ledna 2012 do 31. prosince 2013) na základě kritéria blížícího se odchodu do důchodu s nárokem na plný starobní důchod, tedy pokud zaměstnanec kdykoli během uvedeného období splní podmínky pro vznik tohoto nároku, a to 35 let účasti na sociálním pojištění.
28.
Předkládající soud upřesňuje, že během tohoto období do splnění podmínek pro odchod do důchodu se osobám zařazeným do režimu postavení mimo službu drasticky snižuje odměna, avšak tyto osoby nejsou povinny pracovat v dotčeném veřejném subjektu. Kromě toho je stanoveno započtení snížené odměny, již tyto osoby pobírají po dobu svého zařazení do uvedeného režimu s odstupným za propuštění, na které by měly nárok. Zařazení těchto osob do uvedeného režimu se považuje za výpověď z pracovního poměru. Mám tedy za to, že v rámci režimu postavení mimo službu je dotyčný zaměstnanec propuštěn, ale jeho propuštění nabude účinnosti až v okamžiku, kdy mu vznikne nárok na plný starobní důchod. To je důvodem, proč jsou odměny vyplácené v tomto období započteny do odstupného za propuštění.
29.
K tomu, aby bylo možno zodpovědět otázky položené předkládajícím soudem, je třeba ověřit, zda vnitrostátní právní úprava dotčená ve věci v původním řízení spadá do působnosti směrnice 2000/78, a pokud ano, zda představuje rozdílné zacházení na základě věku, jež by případně mohlo být s ohledem na článek 6 uvedené směrnice považováno za odůvodněné.
30.
Pokud jde zaprvé o otázku, zda právní úprava dotčená ve věci v původním řízení spadá do působnosti směrnice 2000/78, vyplývá jak z názvu a preambule, tak z obsahu a účelu této směrnice, že jejím účelem je stanovení obecného rámce k tomu, aby každé osobě bylo zajištěno rovné zacházení „v zaměstnání a povolání“ tím, že jí poskytne účinnou ochranu proti diskriminaci z některého z důvodů zmíněných v jejím článku 1, mezi nimiž se nachází i věk (
10
).
31.
Z článku 3 odst. 1 písm. c) směrnice 2000/78 kromě toho plyne, že tato směrnice se v rámci pravomocí svěřených Unii vztahuje „na všechny osoby ve veřejném i soukromém sektoru, včetně veřejných subjektů“, pokud jde o „podmínky zaměstnání a pracovní podmínky včetně podmínek propouštění a odměňování“.
32.
Vzhledem k tomu, že právní úprava dotčená ve věci v původním řízení stanoví, že pracovní smlouva na dobu neurčitou zaměstnanců dotyčných subjektů zaniká automaticky ze zákona v okamžiku, kdy tito zaměstnanci splní podmínky pro odchod do důchodu s nárokem na plný starobní důchod, a že do doby, než tyto podmínky splní, jsou tito zaměstnanci postaveni mimo službu, je třeba mít za to, že tato úprava stanoví pravidla týkající se „podmínek zaměstnání a pracovních podmínek včetně podmínek propouštění a odměňování“ ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 2000/78.
33.
Za těchto okolností spadá vnitrostátní právní úprava dotčená ve věci v původním řízení do působnosti této směrnice.
34.
Pokud jde zadruhé o otázku, zda právní úprava dotčená ve věci v původním řízení zakládá rozdílné zacházení na základě věku ve smyslu čl. 2 odst. 1 směrnice 2000/78, je třeba připomenout, že podle tohoto ustanovení „se ‚zásadou rovného zacházení‘ rozumí neexistence jakékoli přímé nebo nepřímé diskriminace na jakémkoli základě uvedeném v článku 1“ této směrnice. Článek 2 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice upřesňuje, že pro účely použití odstavce 1 tohoto článku se přímou diskriminací rozumí, pokud se s jednou osobou zachází méně příznivě, než s jinou osobou ve srovnatelné situaci na základě jednoho z důvodů uvedených v článku 1 téže směrnice. Podle čl. 2 odst. 2 písm. b) bodu i) směrnice 2000/78 se nepřímou diskriminací rozumí situace, kdy v důsledku zdánlivě neutrálního ustanovení, kritéria nebo zvyklosti by byla osoba určitého věku v porovnání s jinými osobami znevýhodněna, ledaže takové ustanovení, kritérium nebo praxe jsou objektivně odůvodněny legitimním cílem a prostředky k dosažení uvedeného cíle jsou přiměřené a nezbytné.
35.
Pokud jde o projednávanou věc, připomínám, že podle § 34 odst. 3 prvního pododstavce zákona č. 4024/2011 pracovní smlouva podle soukromého práva na dobu neurčitou zaměstnanců dotyčných subjektů zaniká v okamžiku, kdy uvedení zaměstnanci splní podmínky pro odchod do důchodu s nárokem na plný starobní důchod, přičemž v tomto ohledu odkazuje na podmínku 35 let účasti v režimu sociálního pojištění, za předpokladu, že tento nárok vznikne v souladu s příslušnými ustanoveními do 31. prosince 2013 včetně. Zákon č. 4024/2011 tímto odkazem na podmínku týkající se účasti na pojištění vychází ze zdánlivě neutrálního kritéria, v jehož důsledku jsou znevýhodněni zaměstnanci, kteří odpracovali počet let odpovídající 35 letům účasti v režimu sociálního pojištění, a tudíž spadají do kategorie zaměstnanců s blížícím se odchodem do důchodu, a tedy do nejstarší věkové skupiny. Na základě takového kritéria zařazuje zákon č. 4024/2011 tuto kategorii zaměstnanců do režimu postavení mimo službu a tím zavádí pro posledně uvedené zaměstnance méně příznivé zacházení, než jaké platí pro všechny ostatní zaměstnance, kteří nadále vykonávají výdělečnou činnost za běžných podmínek.
36.
Z uvedeného vyplývá, že jelikož je zákon č. 4024/2011 založen na kritériu nepřímo souvisejícím s věkem, mohlo by se na první pohled zdát, že zavádí nepřímou diskriminaci na základě věku ve smyslu ustanovení článku 1 ve spojení s čl. 2 odst. 2 písm. b) směrnice 2000/78.
37.
Nehledě na výše uvedené existence nepřímé diskriminace podle mého názoru předpokládá, že tvrzené rozdílné zacházení je založeno výhradně na zdánlivě neutrálním kritériu, v jehož důsledku mohou být znevýhodněni zaměstnanci daného věku, a nikoli zároveň na kritériu přímo souvisejícím s věkem. V této souvislosti z předkládacího rozhodnutí i z písemného vyjádření předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že aby takovému zaměstnanci, jako je žalobce v původním řízení, vznikl nárok na plný starobní důchod, musí tento zaměstnanec splňovat podmínku dovršení 58 let, jak vyplývá z § 10 odst. 1 zákona č. 825/1978. To znamená, že k tomu, aby mohl být zaměstnanec zařazen do režimu postavení mimo službu, se rovněž vyžaduje, aby v období od 1. ledna 2012 do 31. prosince 2013 zároveň splnil podmínku dovršení minimálního věku 58 let. Vzhledem k tomu, že odkaz na podmínky vzniku nároku na starobní důchod nutně zahrnuje odkaz na § 10 odst. 1 zákona č. 825/1978, který stanoví podmínku dosažení určitého věku, považuji za prokázanou existenci přímé diskriminace na základě věku. Na tom nic nemění ani skutečnost, že tato podmínka dosažení určitého věku je spojena s podmínkou 35 let účasti na sociálním pojištění, jelikož pro určení povahy rozdílného zacházení je rozhodující, že režim postavení mimo službu se zřejmě vztahuje pouze na zaměstnance, kteří v rozhodném období dosáhli minimálního věku 58 let. Jinak řečeno, režim postavení mimo službu je použitelný výhradně na zaměstnance, kteří v období od 1. ledna 2012 do 31. prosince 2013 dosáhli minimálního věku 58 let, za předpokladu, že byli nejméně 35 let účastníky sociálního pojištění.
38.
Z výše uvedeného vyplývá, že zaměstnanci jsou zařazováni do režimu postavení mimo službu na základě uplatnění dvou kumulativních podmínek, z nichž jedna je přímo spojena s věkem.
39.
Je tedy namístě učinit závěr, že vnitrostátní právní úprava dotčená ve věci v původním řízení je založena na kritériu neoddělitelně spojeném s věkem zaměstnanců, jelikož stanoví, že do režimu postavení mimo službu jsou zařazeni pouze zaměstnanci, kteří v době od 1. ledna 2012 do 31. prosince 2013 nejen splnili podmínku 35 let účasti v režimu sociálního pojištění, ale zároveň dosáhli minimálního věku 58 let. Vzhledem k tomu, že dosažením věku stanoveného touto právní úpravou pro přiznání starobního důchodu, ve spojení s podmínkou týkající se 35 let pojištění, je zaměstnanec zařazen do režimu postavení mimo službu, je třeba mít za to, že tato právní úprava přímo ukládá méně příznivé zacházení se zaměstnanci, kteří dosáhli tohoto věku, ve srovnání se všemi zaměstnanci v činné službě. Taková právní úprava tak zahrnuje přímou diskriminaci na základě věku ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice 2000/78 (
11
).
40.
Skutečnost, že podmínka týkající se věku 58 let není výslovně stanovena ve vnitrostátní právní úpravě, kterou se provádí režim postavení mimo službu, ale nachází se v § 10 odst. 1 zákona č. 825/1978, podle mého názoru nebrání závěru, že tento režim zavádí přímou diskriminaci na základě věku. Podstatné je, že kritérium nároku na plný starobní důchod stanovené v § 34 odst. 3 prvním pododstavci zákona č. 4024/2011 nutně odkazuje na vnitrostátní právní úpravu, která jako podmínku pro přiznání takového plného starobního důchodu stanoví, že zaměstnanec dosáhl věku 58 let. Kromě toho skutečnost, že režim postavení mimo službu se netýká všech zaměstnanců, kteří v rozhodném období dosáhli věku 58 let, ale pouze těch zaměstnanců spadajících do této kategorie, kteří dosáhli 35 let účasti na pojištění, není podle mého názoru v rozporu se závěrem, že tento režim zakládá přímou diskriminaci na základě věku.
41.
Nehledě na tato upřesnění nicméně zdůrazňuji, že Soudnímu dvoru nepřísluší se vyjadřovat k výkladu ustanovení vnitrostátního práva, neboť tato úloha náleží příslušným vnitrostátním soudům (
12
).
42.
Je tedy na předkládajícím soudu, který je jediný příslušný k posouzení skutkových okolností věci v původním řízení a výkladu použitelné vnitrostátní právní úpravy, aby ověřil, zda režim postavení mimo službu skutečně odpovídá dvěma výše uvedeným kumulativním podmínkám, a vyvodil z toho odpovídající závěry ohledně existence přímého či nepřímého rozdílného zacházení na základě věku.
43.
Pokud jde zatřetí o otázku, zda může být toto rozdílné zacházení odůvodněné, je třeba připomenout, že čl. 6 odst. 2 směrnice 2000/78 umožňuje členským státům stanovit, bez ohledu na její čl. 2 odst. 2, že určité rozdíly v zacházení na základě věku nepředstavují diskriminaci, jestliže jsou „v souvislosti s vnitrostátními právními předpisy objektivně a rozumně odůvodněny legitimními cíli, zejména legitimními cíli politiky zaměstnanosti, trhu práce a odborného vzdělávání, a jestliže prostředky k dosažení uvedených cílů jsou přiměřené a nezbytné“.
44.
Článek 6 odst. 1 směrnice 2000/78 členským státům umožňuje stanovit ve svém vnitrostátním právu ustanovení zavádějící rozdílné zacházení na základě věku spadající zejména do kategorie přímé diskriminace, jak ji definuje čl. 2 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice. Tato možnost, která představuje výjimku ze zásady zákazu diskriminace, je však přísně upravena podmínkami stanovenými v tomtéž čl. 6 odst. 1 (
13
).
45.
Je třeba rovněž připomenout, že členské státy mají značný prostor nejen pro uvážení toho, zda sledovat určitý cíl v oblasti sociální politiky a politiky zaměstnanosti, ale i pro vymezení opatření k dosažení tohoto cíle (
14
).
46.
Podle předkládajícího soudu z důvodové zprávy k zákonu č. 4024/2011 vyplývá, že účelem režimu postavení mimo službu je zajistit splnění závazků Řecké republiky vůči svým věřitelům, a že za tímto účelem musí tento režim vykázat okamžité výsledky v organizační, provozní a rozpočtové oblasti směřující k dosažení strategického cíle konsolidace veřejných financí. Podle téže důvodové zprávy musí být při sledování tohoto cíle zajištěno, aby většina zaměstnanců zařazených do režimu postavení mimo službu nepřišla o zaměstnání, ale zároveň měla jistotu starobního důchodu, aby zaměstnanci státní správy a veřejného sektoru obecně nebyli vystaveni velkým změnám a aby subjekty veřejného sektoru nebyly ve většině případů zatíženy vyplácením odstupného za propuštění, které by mělo zvlášť nepříznivé dopady na rozpočtový plán.
47.
Předkládající soud uvádí, že cílem režimu postavení mimo službu tedy bylo reagovat na potřebu snížení mzdových nákladů v souladu s dohodou mezi Řeckou republikou a jejími věřiteli, jakož i konsolidovat státní a veřejné finance obecně za účelem řešení hluboké hospodářské a finanční krize, v níž se tento členský stát ocitl.
48.
Podle řecké vlády je režim postavení mimo službu reakcí na nutnost snížit mzdové náklady a racionalizovat veřejnou službu a veřejný sektor v širším slova smyslu, a zároveň umožnit zaměstnancům, na které se tento režim vztahuje, aby mohli uspokojovat své základní potřeby, dokud nezačnou pobírat plný starobní důchod. Řecká republika uvádí, že s ohledem na mimořádnou rozpočtovou krizi, ve které se ocitla, sleduje tento režim převažující cíle veřejného zájmu, jako je konsolidace veřejných výdajů a racionalizace a zeštíhlení veřejného sektoru, přičemž je zároveň zajištěno, aby nebylo dotčeno jádro osobních a sociálních práv osob postavených mimo službu.
49.
Řecká vláda dodává, že podle důvodové zprávy k zákonu č. 4024/2011 nemá cíl režimu postavení mimo službu pouze rozpočtovou povahu, ale týká se rovněž racionalizace a zeštíhlení veřejné služby a veřejného sektoru obecně, jakož i restrukturalizace jeho služeb, přičemž tento cíl přímo souvisí s politikou zaměstnanosti.
50.
Řecká vláda dále uvádí, že jelikož z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že zaměstnanci přijatí do pracovního poměru podle soukromého práva na dobu neurčitou mohli být svým zaměstnavatelem kdykoli propuštěni, umožnilo zařazení části zaměstnanců do režimu postavení mimo službu zachovat vyšší míru zaměstnanosti, jelikož se tak zamezilo okamžitému propouštění dotyčných zaměstnanců.
51.
Navíc bylo podle ní dosaženo i cíle vytvoření vyvážené věkové skladby mezi mladými a staršími zaměstnanci, jelikož opatření dotčené ve věci v původním řízení se týkalo zaměstnanců, kteří splňovali podmínku blížícího se data vzniku nároku na starobní důchod.
52.
S ohledem na tyto skutečnosti a za účelem posouzení legitimity cíle sledovaného vnitrostátní právní úpravou dotčenou ve věci v původním řízení uvádím, že Soudní dvůr již rozhodl, že současné uplatnění několika cílů, které spolu vzájemně souvisejí nebo jsou seřazeny podle míry důležitosti, nepředstavuje překážku existence legitimního cíle ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78 (
15
).
53.
Kromě toho podle ustálené judikatury platí, že unijní právo nebrání tomu, aby členské státy zohlednily rozpočtové důvody zároveň s politickými, sociálními nebo demografickými, pokud při tom zároveň dodrží především obecnou zásadu zákazu diskriminace na základě věku. I když v tomto ohledu rozpočtové důvody mohou být základem volby sociální politiky členského státu a mohou mít vliv na povahu nebo rozsah opatření, která chce přijmout, nemohou samy o sobě představovat legitimní cíl ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78 (
16
). Kromě toho okolnost, že se vnitrostátní kontext vyznačuje vážnou hospodářskou krizí, nedovoluje členskému státu zbavit ustanovení uvedené směrnice užitečného účinku (
17
).
54.
Soudní dvůr nedávno rozhodl ve vztahu k vnitrostátní právní úpravě, která byla součástí opatření nezbytných ke snížení nadměrných schodků italské veřejné správy a směřovala konkrétně k zamezení souběhu platů a starobních důchodů pocházejících z veřejných prostředků, že cíl skutečného snížení veřejných výdajů může ovlivnit povahu nebo rozsah opatření na ochranu zaměstnanosti, ale nemůže sám o sobě představovat legitimní cíl (
18
).
55.
Obecně podotýkám, že v kontextu projednávané věci je cíl spočívající v konsolidaci státního rozpočtu prostřednictvím snížení veřejných výdajů státu neoddělitelně spojen s obecnými cíli sledovanými Unií, konkrétně těmi, jež směřují k zajištění rozpočtové kázně členských států používajících jako svou měnu euro a zaručení finanční stability eurozóny (
19
).
56.
Dodávám, že Řecká republika měla poměrně omezený prostor pro uvážení, jelikož byla povinna snížit mzdové náklady ve veřejném sektoru v souladu s požadavky věřitelů na řešení hluboké hospodářské a finanční krize, v níž se ocitla, a na základě doporučení a rozhodnutí vydaných Unií, týkajících se požadavku na posílení a prohloubení rozpočtového dohledu a výzvy, aby tento členský stát učinil opatření ke snížení schodku, která jsou považována za nezbytná pro nápravu situace nadměrného schodku (
20
).
57.
Řecké orgány tak byly povinny přijmout opatření ke sladění své hospodářské a rozpočtové politiky s obecnými cíli hospodářské a měnové unie, aby odstranily riziko ohrožení jejího řádného fungování (
21
). Z tohoto pohledu byla Řecká republika zejména vyzvána, aby „snížila mzdové náklady ve veřejném sektoru“ (
22
).
58.
Pokud jde o cíl spočívající v tom, aby stát jako zaměstnavatel snížil mzdové náklady ve veřejném sektoru, připomínám, že Soudní dvůr rozhodl, že cíli, které lze považovat za „legitimní“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78, a tudíž za způsobilé k odůvodnění výjimky ze zásady zákazu diskriminace na základě věku, jsou cíle spadající do sociální politiky, jako například ty, které souvisejí s politikou zaměstnanosti, pracovního trhu nebo odborného vzdělávání (
23
). Tyto legitimní cíle se svým charakterem obecného zájmu odlišují od důvodů čistě individuálních, které jsou vlastní situaci zaměstnavatele, jako je například snížení nákladů či zlepšení konkurenceschopnosti, aniž je možné vyloučit, že vnitrostátní pravidlo za účelem dosažení uvedených legitimních cílů zaměstnavatelům přiznává jistý stupeň flexibility (
24
).
59.
Na rozdíl od toho, co tvrdí AB, nelze snížení mzdových nákladů soukromoprávní právnické osoby, která je součástí veřejného sektoru, v souvislosti s hlubokou hospodářskou a finanční krizí, v níž se ocitla Řecká republika, považovat za čistě individuální důvod, tedy důvod, z něhož by měl prospěch pouze zaměstnavatel, a to nejen proto, že přijetí opatření ke konsolidaci rozpočtu bylo nezbytné pro zajištění stability eurozóny, jak jsem uvedl výše, ale rovněž proto, že na těchto opatřeních závisela samotná životaschopnost veřejného sektoru a další plnění úkolů veřejného sektoru svěřených subjektům, které jsou jeho součástí.
60.
Cíl snížení veřejných výdajů sledovaný státem, jako zaměstnavatelem, který se může projevit snížením mzdových nákladů ve veřejném sektoru, tak představuje cíl obecného zájmu, jelikož umožňuje zachovat kvalitní veřejnou službu a zároveň dodržet rozpočtová omezení, jimiž je stát vázán. Takový cíl obecného zájmu však nemůže sám o sobě odůvodňovat rozdílné zacházení na základě věku podle čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78, pokud není zároveň doprovázen úvahami z oblasti politiky zaměstnanosti, trhu práce a odborného vzdělávání (
25
).
61.
Z uvedeného vyplývá, že cíl snížení veřejných výdajů, který se projevil snahou o snížení mzdových nákladů státu jakožto zaměstnavatele musí být v rámci úvah z oblasti politiky zaměstnanosti a trhu práce dotyčného členského státu provázen dalšími cíli, jako je cíl zachování zaměstnanosti a nastolení vyvážené věkové skladby mezi mladými a staršími státními zaměstnanci (
26
).
62.
V tomto ohledu zdůrazňuji, že režim postavení mimo službu je součástí souboru opatření směřujících k reorganizaci veřejného sektoru z pohledu konsolidace veřejných financí a snížení výdajů. Právě v rámci omezeného rozpočtového rámce zavedla Řecká republika ve veřejném sektoru politiku zaměstnanosti, jejímž cílem bylo sladit nutnost snížit mzdové náklady ve veřejném sektoru s potřebou zachovat vysokou míru zaměstnanosti a vyváženou věkovou skladbu mezi mladými a staršími státními zaměstnanci. Podpora vysoké úrovně zaměstnanosti přitom představuje jeden z cílů, které sleduje Unie (
27
). To znamená, že opatření umožňující zvýšit míru zaměstnanosti (
28
), nebo ji přinejmenším nesnížit, sledují „legitimní cíl“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78. Totéž platí pro opatření zaměřená na dosažení vyvážené věkové skladby mezi mladými a staršími zaměstnanci (
29
).
63.
Mám tak za to, že posuzujeme-li režim postavení mimo službu z pohledu politiky zaměstnanosti ve veřejném sektoru, sleduje tento režim „legitimní cíl“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78.
64.
Kromě toho uvádím, že Soudní dvůr rozhodl, že automatické ukončení pracovních smluv zaměstnanců, kteří splňují podmínky věku a výše zaplacených příspěvků pro vznik nároku na starobní důchod, je již dlouho součástí pracovního práva mnoha členských států a je v pracovněprávních vztazích velmi rozšířeno. Tento mechanismus vychází z rovnováhy mezi politickými, hospodářskými, sociálními, demografickými či rozpočtovými aspekty a odvíjí se od volby, zda prodloužit aktivní život pracovníků, nebo naopak stanovit jejich předčasný odchod do důchodu (
30
).
65.
Shodně s rozhodnutím Soudního dvora ohledně ustanovení o automatickém ukončení pracovních smluv zaměstnanců, kteří dosáhli věku odchodu do důchodu (
31
), se domnívám, že cíle takové povahy, jako jsou cíle uváděné Řeckou republikou, je tak třeba v zásadě považovat za cíle, které, jak stanoví čl. 6 odst. 1 první pododstavec směrnice 2000/78, „v souvislosti s vnitrostátními právními předpisy objektivně a rozumně“ odůvodňují rozdíl v zacházení na základě věku stanovený ve vnitrostátní právní úpravě dotčené ve věci v původním řízení.
66.
Režim postavení mimo službu je totiž výsledkem volby učiněné Řeckou republikou, spočívající v zařazení zaměstnanců, kteří budou v dohledné době pobírat náhradní příjem po skončení své profesní kariéry, do procesu ukončení jejich pracovní smlouvy. V souvislosti s hlubokou hospodářskou a finanční krizí, která Řeckou republiku postihla, se chtěl tento členský stát vyhnout tomu, aby musel nutit zaměstnavatele k propouštění svých zaměstnanců, díky čemuž se mu podařilo udržet zaměstnanost, zejména pokud jde o mladší zaměstnance. Ačkoli je režim postavení mimo službu součástí politiky snižování veřejných výdajů, vychází rovněž z úvah spadajících do oblasti politiky zaměstnanosti.
67.
Na tomto místě je třeba posoudit, zda v rámci velkého prostoru pro uvážení přiznaného členským státům, jak je připomenuto v bodě 43 tohoto stanoviska, jsou prostředky uplatněné k dosažení cíle politiky zaměstnanosti sledovaného vnitrostátní právní úpravou dotčenou ve věci v původním řízení přiměřené a nezbytné.
68.
Zaprvé mám za to, že režim postavení mimo službu představuje přiměřený prostředek k dosažení takového cíle.
69.
Zaměstnavatelé totiž mohli pracovní smlouvy dotyčných zaměstnanců kdykoli ukončit, takže přijetí opatření týkajícího se postavení mimo službu zřejmě zabránilo tomu, aby se z těchto zaměstnanců stali nezaměstnaní. Dodávám, že volba řeckého zákonodárce spočívající v zařazení kategorie zaměstnanců s blížícím se odchodem do důchodu do režimu postavení mimo službu zcela jistě přispěla k tomu, že mezi nezaměstnané nespadly ostatní kategorie zaměstnanců.
70.
Režim postavení mimo službu současně tím, že je zaměřen na zaměstnance splňující podmínku blížícího se data vzniku nároku na starobní důchod, představuje přiměřený prostředek ke splnění cíle spočívajícího ve vytvoření vyvážené věkové skladby mezi mladými a staršími zaměstnanci, jelikož upřednostňuje udržení zaměstnání mladších pracovníků, a to zejména v kontextu, kdy bylo zmrazeno přijímání nových pracovníků. Domnívám se, že s ohledem na povinnost snížit mzdové náklady se politika spočívající v udržení zaměstnanosti mladých zaměstnanců prostřednictvím zařazení starších zaměstnanců do režimu postavení mimo službu nijak zásadně neliší od politiky povinného odchodu do důchodu po dosažení určitého věku za účelem podpory zaměstnávání mladých.
71.
Zdůrazňuji rovněž, že Soudní dvůr již označil za přiměřený prostředek k dosažení cíle politiky zaměstnanosti omezení zvláštního odstupného v případě propuštění pouze na zaměstnance, kteří k okamžiku svého propuštění nebudou mít nárok na starobní důchod dle obecného režimu (
32
).
72.
S ohledem na tyto skutečnosti lze opatření dotčené ve věci v původním řízení podle mého názoru považovat za odpovídající nástroj k optimalizaci řízení veřejného sektoru v situaci, kdy se subjekty veřejného sektoru potýkají s hlubokou hospodářskou a finanční krizí, který zároveň umožňuje zachovat kvalitní veřejnou službu (
33
) a udržet v nejvyšším možném rozsahu míru zaměstnanosti ve veřejném sektoru.
73.
Zadruhé režim postavení mimo službu podle mého názoru nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení legitimního cíle politiky zaměstnanosti sledovaného Řeckou republikou.
74.
V tomto rámci je třeba ověřit, zda dotčené opatření umožňuje dosažení cílů politiky zaměstnanosti sledovaných zákonodárcem, aniž jsou nadměrně dotčeny legitimní zájmy zaměstnanců (
34
).
75.
Je na příslušných orgánech členských států, aby nalezly spravedlivou rovnováhu mezi jednotlivými dotčenými zájmy (
35
). K posouzení, zda opatření dotčené v původním řízení nepřekračuje to, co je nezbytné k dosažení sledovaných cílů, a zda nadměrně nepoškozuje zájmy zaměstnanců dotčených tímto opatřením, je třeba na toto opatření nahlížet v právním kontextu, do kterého zapadá, a zohlednit jednak újmu, kterou může způsobit osobám, na něž se vztahuje, a jednak prospěch, jaký může přinést společnosti obecně a jejím jednotlivcům konkrétně (
36
).
76.
Kromě toho musí být zákaz diskriminace na základě věku vykládán ve světle práva pracovat uznaného v čl. 15 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie. Z toho vyplývá, že musí být věnována zvláštní pozornost účasti starších pracovníků na pracovním životě, a tím také na hospodářském, kulturním a společenském životě. Setrvání těchto osob v aktivním životě podporuje zejména různorodost pracovních míst. Zájem na ponechání uvedených osob v pracovní činnosti musí být nicméně zohledněn současně s jinými, případně rozdílnými, zájmy (
37
).
77.
Je tedy třeba určit, zda se řeckému zákonodárci při uplatňování širokého prostoru pro uvážení, který mu je přiznán v oblasti politiky zaměstnanosti, podařilo v rámci jeho záměru racionalizovat veřejný sektor vyvážit jednotlivé dotčené zájmy.
78.
Přínosy režimu postavení mimo službu mohou spočívat v tom, že tento režim umožňuje subjektům veřejného sektoru plnit i nadále jejich úkoly a zvýšit efektivitu v kontextu rozpočtové kázně a snižování mzdových nákladů (
38
).
79.
Navíc, jak jsem uvedl výše, tento režim představuje nástroj personálního řízení, který mohou využít subjekty veřejného sektoru, aby nemusely v kontextu rozpočtové kázně a snižování mzdových nákladů přistoupit k propouštění z provozních důvodů. Je zřejmé, že v rámci posouzení nezbytnosti opatření dotčeného ve věci v původním řízení musí být přihlédnuto ke kontextu závažné hospodářské a finanční krize, za které bylo toto opatření přijato (
39
). Kromě toho je z hlediska nezbytnosti opatření relevantní, zda je v takovém kontextu toto opatření výhodnější v porovnání s jinými řešeními (
40
). S ohledem na zvláštní kontext projednávané věci mám za to, že ve vztahu k cíli spočívajícímu v udržení zaměstnanosti je takové opatření, jako je opatření dotčené ve věci v původním řízení, výhodnějším řešením v porovnání s propuštěním nejen zaměstnanců s blížícím se odchodem do důchodu, ale i jiných kategorií zaměstnanců.
80.
Pokud jde o újmu způsobenou zaměstnancům, z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že zařazení části zaměstnanců do režimu postavení mimo službu má pro ně nepříznivé dopady z hlediska jejich odměny a odstupného za propuštění. Podle článku 34 odst. 1 písm. c) zákona č. 4024/2011 se odměna zaměstnanců zařazených do tohoto režimu snižuje na 60 % jejich základního platu, který pobírali, s čímž je spojena ztráta případného zvýšení platu a kariérního postupu po dobu jejich zařazení do režimu postavení mimo službu, přičemž se upřesňuje, že tito zaměstnanci nejsou nadále povinni pracovat pro dotyčný subjekt.
81.
Kromě toho vede zařazení do režimu postavení mimo službu k tomu, že zaměstnanci na základě §. 34 odst. 1 písm. e) zákona č. 4024/2011 ztratí zcela nebo zčásti odstupné stanovené v § 8 druhém pododstavci zákona č. 3198/1955 pro případ propuštění nebo odchodu zaměstnance z důvodu splnění podmínek pro vznik nároku na plný starobní důchod.
82.
Je třeba nicméně uvést, že režim postavení mimo službu obsahuje zvláštní opatření ke zmírnění nepříznivých dopadů na dotyčné zaměstnance, která jim umožňují uspokojovat své základní potřeby, dokud nezačnou pobírat plný starobní důchod. Z předkládacího rozhodnutí tak vyplývá, že dotčená vnitrostátní právní úprava stanoví opatření k ochraně zaměstnanců, na něž se tento režim vztahuje. Z tohoto pohledu je v něm zmíněna možnost najít si jiné zaměstnání nebo pracovat jako osoba samostatně výdělečně činná, aniž dotyčnému zaměstnanci zanikne nárok na výše uvedenou část základního platu, povinnost daného subjektu nebo případně vnitrostátního úřadu práce platit až do odchodu zaměstnance do důchodu pojistné na sociální zabezpečení za zaměstnavatele i zaměstnance na základě platu pobíraného zaměstnancem, výjimka z režimu postavení mimo službu pro zranitelné sociální skupiny potřebující ochranu, možnost převedení dotčených zaměstnanců na jiná volná pracovní místa v subjektech veřejného sektoru, a dále přijetí opatření ke splácení úvěrů na nemovitosti, které čerpali dotčení zaměstnanci.
83.
Na podporu svého tvrzení, že opatření dotčené ve věci v původním řízení nepředstavuje pro zaměstnance zařazené do režimu postavení mimo službu nepřiměřenou zátěž, řecká vláda zmiňuje, kromě ochranných opatření uvedených předkládajícím soudem, skutečnost, že ve většině případů již dotčený zaměstnanec s ohledem na počet odpracovaných let ve veřejném subjektu vyčerpal možnosti platových tříd nebo kariérního postupu, a tudíž není dotčen jeho kariérní postup ani zvýšení platu.
84.
Mám za to, že ochranná opatření zmíněná předkládajícím soudem a řeckou vládou umožňují zmírnit nepříznivé dopady režimu postavení mimo službu na zaměstnance.
85.
S přihlédnutím k ochranným opatřením, dočasné povaze tohoto režimu a okolnosti, že se tento režim vztahuje na zaměstnance na konci kariéry, kteří mají jistotu, že brzy po skončení doby jejich zařazení do uvedeného režimu budou pobírat plný starobní důchod, tedy budou mít stálý náhradní příjem (
41
), se domnívám, že opatření dotčené ve věci v původním řízení neohrožuje nadměrně oprávněné zájmy dotyčných zaměstnanců (
42
) a v kontextu závažné hospodářské a finanční krize nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle v oblasti politiky zaměstnanosti sledovaného vnitrostátním zákonodárcem.
86.
Z výše uvedeného vyplývá, že čl. 2 odst. 1 a odst. 2 písm. a) a čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78 musí být podle mého názoru vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, na jejímž základě jsou zaměstnanci veřejného sektoru, kteří ve stanoveném období splní podmínky pro vznik nároku na plný starobní důchod, zařazeni do skončení své pracovní smlouvy do režimu postavení mimo službu, jelikož na jedné straně tato právní úprava sleduje legitimní cíl politiky zaměstnanosti, a na druhé straně jsou prostředky uplatněné k dosažení těchto cílů přiměřené a nezbytné.
V. Závěry
87.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžné otázky položené Areios Pagos (Kasační soud, Řecko) odpověděl následovně:
„Článek 2 odst. 1 a odst. 2 písm. a) a čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, na jejímž základě jsou zaměstnanci veřejného sektoru, kteří ve stanoveném období splní podmínky pro vznik nároku na plný starobní důchod, zařazeni do skončení své pracovní smlouvy do režimu postavení mimo službu, jelikož na jedné straně tato právní úprava sleduje legitimní cíl politiky zaměstnanosti, a na druhé straně jsou prostředky uplatněné k dosažení těchto cílů přiměřené a nezbytné.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – Úř. věst. 2000, L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79.
(
3
) – FEK A‘, č. 226.
(
4
) – Řada A‘, č. 31, dále jen „zákon č. 4024/2011“.
(
5
) – FEK A‘, č. 98, dále jen „zákon č. 3198/1955“.
(
6
) – Ze spisu vyplývá, že OAKA je sice soukromoprávní právnická osoba, avšak je plně vlastněna řeckým státem.
(
7
) – Dále jen „IKA“. Organizaci IKA-ETAM nahradila v roce 2002 Idryma Koinonikon Asfaliseon (IKA) (Správa sociálního zabezpečení, Řecko) a následně v roce 2017 Eniaíos Foréas Koinonikís Asfálisis (EFKA) (Všeobecná správa sociálního zabezpečení, Řecko).
(
8
) – FEK A‘, č. 189, dále jen „zákon č. 825/1978“.
(
9
) – Nómos 4038/2012: Epeígouses rythmíseis pou aforoún tin efarmogí tou mesopróthesmou plaisíou dimosionomikís stratigikís 2012-2015 (zákon č. 4038/2012, o naléhavých opatřeních k provedení střednědobého rozpočtového rámce na období let 2012–2015) ze dne 2. února 2012 (FEK A’, č. 14).
(
10
) – Viz zejména rozsudek ze dne 2. dubna 2020, Comune di Gesturi (C‑670/18, EU:C:2020:272, bod 20 a citovaná judikatura).
(
11
) – Obdobně viz rozsudek ze dne 16. října 2007, Palacios de la Villa (C‑411/05, EU:C:2007:604, body 48 a 51), ve kterém Soudní dvůr rozhodl, že vnitrostátní právní úprava, která považuje za platné ustanovení o povinném odchodu do důchodu obsažená v kolektivních smlouvách, jež jako jediné podmínky stanoví to, aby pracovník dosáhl věkové hranice pro odchod do důchodu stanovené vnitrostátním právem na 65 let a aby splňoval ostatní podmínky nároku na starobní důchod příspěvkového typu stanovené v oblasti sociálního zabezpečení, představuje rozdílné zacházení přímo založené na věku.
(
12
) – Viz zejména rozsudek ze dne 28. února 2018, John (C‑46/17, EU:C:2018:131, bod 50).
(
13
) – Viz rozsudek ze dne 5. března 2009, Age Concern England (C‑388/07, EU:C:2009:128, bod 62).
(
14
) – Viz zejména rozsudky ze dne 19. července 2017, Abercrombie & Fitch Italia (C‑143/16, EU:C:2017:566, bod 31 a citovaná judikatura), a ze dne 27. února 2020, Land Sachsen-Anhalt (Odměňování úředníků a soudců) (spojené věci C‑773/18 až C‑775/18, EU:C:2020:125, bod 42 a citovaná judikatura).
(
15
) – Viz zejména rozsudek ze dne 2. dubna 2020, Comune di Gesturi (C‑670/18, EU:C:2020:272, bod 33 a citovaná judikatura).
(
16
) – Viz zejména rozsudky ze dne 21. července 2011, Fuchs a Köhler (spojené věci C‑159/10 a C‑160/10, EU:C:2011:508, body 73 a 74); ze dne 8. května 2019, Leitner, (C‑396/17, EU:C:2019:375, bod 43), a ze dne 2. dubna 2020, Comune di Gesturi (C‑670/18, EU:C:2020:272, bod 34).
(
17
) – Viz rozsudek ze dne 21. prosince 2016, AGET Iraklis (C‑201/15, EU:C:2016:972, bod 106).
(
18
) – Viz rozsudek ze dne 2. dubna 2020, Comune di Gesturi (C‑670/18, EU:C:2020:272, bod 35).
(
19
) – Viz rozsudek ze dne 3. května 2017, Sotiropoulou a další v. Rada (T‑531/14, nezveřejněný, EU:T:2017:297, bod 89).
(
20
) – Viz rozsudek ze dne 3. května 2017, Sotiropoulou a další v. Rada (T‑531/14, nezveřejněný, EU:T:2017:297, bod 73).
(
21
) – Viz zejména doporučení Rady ze dne 16. února 2010 s cílem ukončit nesoulad s hlavními směry hospodářských politik v Řecku a odstranit riziko ohrožení řádného fungování hospodářské a měnové unie (Úř. věst. 2010, L 83, s. 65).
(
22
) – Viz doporučení citované v předchozí poznámce pod čarou [bod 1 písm. a)]. V tomto smyslu viz rovněž rozhodnutí Rady ze dne 16. února 2010 o výzvě Řecku, aby učinilo opatření ke snížení schodku, která jsou považována za nezbytná pro nápravu situace nadměrného schodku (Úř. věst. 2010, L 83, s. 13).
(
23
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 5. března 2009, Age Concern England (C‑388/07, EU:C:2009:128, bod 49).
(
24
) – Viz zejména rozsudek ze dne 21. července 2011, Fuchs a Köhler (spojené věci C‑159/10 a C‑160/10, EU:C:2011:508, bod 52 a citovaná judikatura).
(
25
) – V tomto ohledu viz stanovisko generálního advokáta P. Mengozziho ve věci Vital Pérez (C‑416/13, EU:C:2014:2109), podle něhož „pokud je zaměstnavatel orgán veřejné moci, cíl snížení výdajů v zásadě spadá do cílů obecného zájmu, stejně jako cíle upravené v čl. 6 odst. 1 směrnice [2000/78]. Samotná tato úvaha ovšem podle mého názoru nestačí, aby bylo shledáno, že takový cíl spadá mezi legitimní cíle připuštěné podle tohoto ustanovení. Podle této logiky by byl totiž každý rozdíl v zacházení na základě věku umožňující snížení veřejných výdajů odůvodnitelný na základě čl. 6 odst. 1 směrnice pouze z tohoto důvodu“ (bod 48).
(
26
) – Viz zejména rozsudek ze dne 21. července 2011, Fuchs a Köhler (spojené věci C‑159/10 a C‑160/10, EU:C:2011:508, body 50 a 53).
(
27
) – Viz zejména rozsudek ze dne 16. října 2007, Palacios de la Villa (C‑411/05, EU:C:2007:604, bod 64).
(
28
) – Viz rozsudek ze dne 19. července 2017, Abercrombie & Fitch Italia (C‑143/16, EU:C:2017:566, body 32 a 33).
(
29
) – Viz zejména rozsudek ze dne 2. dubna 2020, Comune di Gesturi (C‑670/18, EU:C:2020:272, bod 38 a citovaná judikatura).
(
30
) – Viz zejména rozsudek ze dne 28. února 2018, John (C‑46/17, EU:C:2018:131, bod 24 a citovaná judikatura).
(
31
) – Viz zejména rozsudek ze dne 16. října 2007, Palacios de la Villa (C‑411/05, EU:C:2007:604, bod 66).
(
32
) – Viz rozsudek ze dne 26. února 2015, Ingeniørforeningen i Danmark (C‑515/13, EU:C:2015:115, bod 27).
(
33
) – Viz rozsudek ze dne 21. července 2011, Fuchs a Köhler (spojené věci C‑159/10 a C‑160/10, EU:C:2011:508, bod 50). Z tohoto pohledu představuje režim postavení mimo službu nástroj personálního řízení uplatněný ve veřejném sektoru za účelem zajistit v kontextu omezeného rozpočtu životnost tohoto sektoru a další plnění úkolů obecného zájmu svěřených subjektům, které jsou jeho součástí.
(
34
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. října 2010, Ingeniørforeningen i Danmark (C‑499/08, EU:C:2010:600, bod 32).
(
35
) – Viz zejména rozsudky ze dne 16. října 2007, Palacios de la Villa (C‑411/05, EU:C:2007:604, bod 71), a ze dne 2. dubna 2020, Comune di Gesturi (C‑670/18, EU:C:2020:272, bod 43).
(
36
) – Viz zejména rozsudek ze dne 5. července 2017, Fries (C‑190/16, EU:C:2017:513, bod 53 a citovaná judikatura).
(
37
) – Viz zejména rozsudek ze dne 2. dubna 2020, Comune di Gesturi (C‑670/18, EU:C:2020:272, bod 44 a citovaná judikatura).
(
38
) – Viz obdobně, pokud jde o evropskou veřejnou správu, rozsudek ze dne 14. prosince 2018, FV v. Rada (T‑750/16, EU:T:2018:972, bod 120).
(
39
) – Pokud jde o zohlednění kontextu přetrvávající ekonomické krize a nízkého růstu, viz zejména rozsudek ze dne 19. července 2017, Abercrombie & Fitch Italia (C‑143/16, EU:C:2017:566, bod 42).
(
40
) – Tamtéž.
(
41
) – Viz rozsudek ze dne 26. září 2013, Dansk Jurist- og Økonomforbund (C‑546/11, EU:C:2013:603, body 55 a 62).
(
42
) – Pokud jde o doložky o automatickém skončení pracovního poměru z důvodu, že zaměstnanec dosáhl důchodového věku, obdobně viz rozsudek ze dne 12. října 2010, Rosenbladt (C‑45/09, EU:C:2010:601, body 47 a 48).