62006CC0162_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Špansko Tribunal Supremo, Sala de lo Contencioso-Administrativo, Sala Tercera Pleno, postavlja Sodišču vprašanje v zvezi z razlago člena 7(2) Direktive 97/67/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. decembra 1997 o skupnih pravilih za razvoj notranjega trga poštnih storitev v Skupnosti in za izboljšanje kakovosti storitve(2) (v nadaljevanju: Direktiva), preden je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2002/39/ES z dne 10. junija 2002 o spremembah Direktive 97/67/ES glede nadaljnjega odpiranja trgov poštnih storitev v Skupnosti konkurenci(3) .
I – Pravni okvir, dejansko stanje in vprašanje za predhodno odločanje
2. V členu 7(2) Direktive 97/67 je dovoljena ohranitev rezervirane storitve pod temi pogoji:
„[...]
2. V obsegu, potrebnem za zagotovitev vzdrževanja univerzalne storitve, so lahko čezmejne pošiljke in direktna pošta še naprej rezervirane znotraj omejitev cene in teže, ki jih določa odstavek 1.
[...]“.
3. Španski zakon 24/1998 z dne 13. julija(4) o univerzalni poštni storitvi in o liberalizaciji poštnih storitev, s katerim je bila prenešena Direktiva 97/67, v členu 18(1)(c), ki je veljal v času dejanskega stanja, določa:
„1. Na podlagi člena 128(2) Ustave in pod pogoji, ki so določeni v tem poglavju, se izključno rezervira za izvajalca, ki zagotavlja univerzalno poštno storitev, izvajanje naslednjih storitev, ki spadajo k univerzalni poštni storitvi:
[…]
c) Vhodna in izhodna čezmejna poštna storitev za pisma in razglednice, znotraj omejitev cene in teže, določenih v točki (B). V tem zakonu čezmejna poštna storitev pomeni poštno storitev, ki izvira iz drugih držav članic ali je namenjena v druge države članice“.
4. V členu 41(2)(b) španskega zakona 24/1998 je kot zelo huda kršitev opredeljeno: „izvajanje poštnih storitev, ki so rezervirane za subjekt, ki izvaja univerzalno poštno storitev, brez ustreznega dovoljenja, s čimer je ogroženo opravljanje storitev slednjega“. V odstavku 3(a) je določeno, da: „Se obravnavajo kot hude kršitve: a) kršitve iz zgoraj navedenih točk od a) do i) odstavka 2, kadar ne nastanejo v okoliščinah, zaradi katerih bi jih bilo mogoče opredeliti kot zelo hude“.
5. Družba International Mail Spain (prej družba TNT Express Worldwide Spain, S.L.) je od leta 1988 zagotavljala odhodne čezmejne poštne storitve za razglednice, zbrane na glavnih turističnih točkah. V ta namen so bili postavljeni poštni nabiralniki v hotelih, kampih za šotorjenje, v rezidencah, v veleblagovnicah itd. za zbiranje razglednic, namenjenih v tujino, na katere so prilepljene nalepke, ki so v prodaji na istih točkah kot razglednice.
6. Secretaría General de Comunicaciones (Ministerio de Fomento) je menil, da naj bi pomenilo izvajanje takšnih storitev hudo upravno kršitev, kot je določena v zgoraj navedenem členu 41 španskega zakona. Družbi International Mail Spain je v odločbi z dne 16. junija 1999 naložil globo v znesku 10 milijonov ESP (+/- 60.100 evrov) in ji odredil, naj preneha ponujanje in izvajanje takšnih storitev.
7. Družba International Mail Spain je pri Tribunal Superior de Justicia de Madrid, Sala de lo Contencioso-Administrativo, vložila tožbo, to pa jo je 6. junija 2002 zavrnilo in je med drugim menilo, da je zakon 24/1998 v skladu z Direktivo 97/67. Družba International Mail Spain je vložila pritožbo na Tribunal Supremo, ki je 7. marca 2006 predložilo to vprašanje za predhodno odločanje:
„Ali člen 7(2) Direktive 97/67/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. decembra 1997 o skupnih pravilih za razvoj notranjega trga poštnih storitev v Skupnosti in za izboljšanje kakovosti storitve, ki državam članicam dovoljuje, da čezmejno pošto uvrstijo med rezervirane poštne storitve, navedenim državam članicam dopušča, da jo rezervirajo le, če lahko dokažejo, da bi bilo sicer ogroženo finančno ravnovesje izvajalcev univerzalnih poštnih storitev, ali pa nasprotno lahko te države članice tako rezervirane storitve obdržijo zaradi drugih upoštevanj, kot je primernost, ki se nanašajo na splošno stanje poštnega sektorja, skupaj s tistim, ki je povezano s stopnjo liberalizacije tega sektorja v času sprejetja odločitve o rezervaciji?“
8. Predložitveno sodišče je menilo, da v primeru, če bi člen 18(1)(c) zakona 24/1998 kršil pogoje, ki so bili določeni v členu 7(2) Direktive 97/67, zasebnim subjektom ne bi bilo mogoče naložiti upravne kazni zaradi nespoštovanja španske zakonske določbe.
9. Za dopolnitev okvirja v katerega se uvršča vprašanje, ki ga je postavilo špansko sodišče, je lahko koristno upoštevati, da je bila vsebina odstavka 2, člena 7 zadevne direktive preoblikovana (sedaj v odstavek 1) z Direktivo 2002/39 tako:
„[...]
Odhodna čezmejna pošta je lahko v obsegu, ki je potreben za zagotovitev izvajanja univerzalnih storitev, denimo v primerih, ko so nekateri sektorji poštne dejavnosti že liberalizirani ali zaradi posebnih značilnosti poštnih storitev v državi članici, še naprej rezervirana v okviru enakih omejitev glede mase in cene.
[...]“ .
II – Analiza
A – Dopustnost
10. Španija se je izrecno sklicevala na nedopustnost predloga predložitvenega sodišča-španskega upravnega sodišča. Razlikovati je mogoče med dvema razlogoma nedopustnosti, ki ju je navedla Kraljevina Španija: 1. nepravilna oblika vprašanja za predhodno odločanje nacionalnega sodišča, ki bi lahko imela za predmet presojo veljavnosti notranjega normativnega akta; 2. odvečnost vprašanja in njegova hipotetičnost.
11. Španska vlada je v točki 11 stališč zapisala: „V obravnavanem primeru nacionalno sodišče, ki Sodišču postavlja zadevno vprašanje ali zadevna vprašanja za predhodno odločanje, temu predlaga, naj presodi ali je člen 18(1)(c) zakona 24/1998 o poštnih storitvah v skladu z Direktivo 97/67/ES ali pa presega meje, ki jih ta določa“.
12. Menim da izključitev ni prepričljiva. Spomniti je treba, kot je navedla prav ta španska vlada v svoji pisni intervenciji, da: „če Sodišče ni pristojno, v okviru člena 234 ES uporabiti pravil Skupnosti na določenem primeru niti presojati združljivost določb nacionalnega prava s temi pravili, lahko vendarle posreduje nacionalnemu sodišču vse elemente za razlago prava Skupnosti, ki bi lahko bili koristni pri presoji učinkov njegovih določb“(5) . Sodišče mora podati razlago prava Skupnosti in nacionalnim sodiščem posredovati vse elemente, ki so potrebni za določitev združljivosti nacionalne določbe s pravom Skupnosti.
13. Španija v točki 12 svojih stališč meni, da: „Treba je ugotoviti, da je predloženo vprašanje nedopustno ali, če želite, da sta predloženi vprašanji nedopustni, ker sta brez uporabnega učinka za rešitev spora v glavni svari in, poleg tega, ker sta sestavljeni hipotetično“. Te trditve pa ni mogoče sprejeti.
14. Sodišče je večkrat opozorilo, da pristop, ki upošteva razdelitev pristojnosti med Sodiščem in nacionalnim sodiščem, predpostavlja: „da je v okviru sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, vzpostavljenega s členom 234 ES, stvar samo nacionalnega sodnika, ki odloča o sporu in ki je odgovoren za izdajo sodne odločbe, da presodi glede na posebnosti zadeve, tako o nujnosti predhodne odločbe za izdajo njegove sodbe kot tudi o ustreznosti vprašanj, ki jih predlaga Sodišču“(6) . Posledično, ker se vprašnja za predhodno odločanje, ki jih predlaga nacionalno sodišče, nanašajo na razlago določb prava Skupnosti, je Sodišče načeloma vezano, da o tem odloča(7) .
15. Dejansko bi sledenje utemeljitvi, ki jo je predlagala Kraljevina Španija, da naj bi bilo vprašanje nedopustno, ker z odgovorom Sodišča naj ne bi bilo, samo po sebi, mogoče rešiti spora v glavni stvari, pripeljalo do vprašanja, kdaj bi bilo vprašanje, ki ga postavi nacionalno sodišče, dopustno. Rešitev spora v glavni svari je vedno odvisna od sodbe, ki je utemeljena na dejstvih in na nacionalnih normah, za kar je odgovoren nacionalni sodnik. Dejstvo, da odgovor, ki ga je podalo Sodišče, sam po sebi ne rešuje spora v glavni stvari, ne pomeni, da ta ni potreben in koristen za rešitev spora. Zato menim, da je predlog za sprejetje predhodne odločbe dopusten.
B – Razlaga člena 7(2) Direktive 97/67
16. Vprašanje, ki ga je postavilo špansko sodišče se nanaša na razlago besedila člena 7(2) in zlasti na opredelitev meja možnosti, predvidene v direktivi, rezerviranja nekaterih storitev, med katerimi je „čezmejna pošta“, za izvajalca univerzalne storitve.
17. Predložitveno sodišče želi izvedeti, ali je treba direktivo razlagati tako, da lahko države članice predvidijo rezerviranje storitev le, če lahko dokažejo, da bi bilo sicer ogroženo finančno ravnovesje izvajalcev univerzalnih poštnih storitev, ali pa nasprotno tako rezervirane storitve lahko obdržijo zaradi drugih upoštevanj, povezanih s primernostjo ali s splošnim stanjem poštnega sektorja, skupaj s stopnjo liberalizacije tega sektorja v času sprejetja odločitve o rezervaciji.
18. Stališča intervenientov je mogoče povzeti tako. Na eni strani, sta predlagatelj (družba International Mail Spain) in Komisija zastopali ozko razlago člena 7(2) Direktive 97/67. Po mnenju Komisije je treba navedeni člen 7(2) razlagati tako, da je rezerviranje storitev dovoljeno zgolj, če je potrebno za zagotavljanje opravljanja univerzalne storitve v finančno uravnoteženih pogojih. Za določitev te nujnosti je treba poleg drugih dejavnikov upoštevati stopnjo liberalizacije poštne dejavnosti in posebnosti nacionalnih poštnih storitev.
19. Na drugi strani sta se španska in belgijska vlada strinjali glede širše razlage člena 7(2), pri čemer sta branili možnost držav članic, da lahko odločitev o rezerviranosti storitev utemeljujejo na upoštevanjih v zvezi s splošnim stanjem trga poštnih storitev, kot na primer s stopnjo liberalizacije sektorja ali s posebnimi značilnostmi poštnih storitev v državi članici, v skladu z navodili, ki jih zagotavlja Direktiva 2002/39. Po mnenju Kraljevine Španije Direktiva dopušča oceno primernosti, ki jo opravijo države članice (in ni zgolj povezana z vzdrževanjem finančnega ravnovesja), pri izbiri ali bodo ali ne bodo rezervirale storitve, naštete v členu 7, za izvajalca univerzalne storitve.
20. Prvič, v zvezi z nasprotjem med finančnim ravnovesjem in drugimi upoštevanji, ki jih je treba upoštevati, je treba navesti, da v nasprotju z domnevo, ki jo lahko dopušča vprašanje, zadevi nista nujno kontradiktorni. Kot bo preiskano v nadaljevanju, je pomembno določiti pogoje v katerih je mogoče upoštevati druga upoštevanja. Temeljnega pomena je razlaga zamisli „potrebe zaradi ohranitve univerzalne storitve“ in njene zveze s pojmom finančnega ravnovesja izvajalca univerzalne storitve.
Pravna presoja
21. V poštnem sektorju je potekal postopni postopek odpiranja in liberalizacije. Ta razvoj je bil prvič urejen z instrumentom izpeljanega prava z Direktivo 97/67. Možnost rezerviranja nekaterih storitev, predvidena v členu 7 Direktive, predstavlja izjemo od uporabe temeljnih pravil pravnega reda Skupnosti, ki jih vsebuje Pogodba. Te izjeme je treba razlagati ozko(8) . Poleg tega je jasno, da s posredovanjem Direktive ni mogoče vzpostaviti normativnega okvirja, ki je različen od tistega, ki izhaja iz Pogodbe. V zvezi s tem 41 uvodna izjava zadevne direktive poleg tega spominja, da: „direktiva ne vpliva na izvajanje pravil Pogodbe in še zlasti njenih pravil o konkurenci in o svobodnem opravljanju storitev“.
22. V osemnajsti in devetnajsti uvodni izjavi Direktive je jasno prikazana dinamičnost postopka liberalizacije. V skladu z uvodno izjavo 18 „so ukrepi za zagotovitev postopne in nadzorovane liberalizacije trga in pravično ravnovesje pri uporabi teh ukrepov potrebni za zato, da se v vsej Skupnosti zagotovi, ob spoštovanju obveznosti in pravic izvajalcev univerzalne službe, svobodno opravljanje storitev v samem poštnem sektorju“. Uvodna izjava 19 nadaljuje v tem smislu: „smotrno je začasno dovoliti, da so direktna pošta in čezmejne pošiljke še naprej lahko rezervirane znotraj določenih omejitev cen in teže; ker je treba kot nadaljnji korak v smeri dokončne vzpostavitve notranjega trga poštnih storitev […] sprejeti odločitev o nadaljnji postopni in nadzorovani liberalizaciji poštnega trga, še zlasti glede liberalizacije čezmejnih pošiljk in direktne pošte kakor tudi odločitev o nadaljnji reviziji omejitev cen in teže“.
23. Člen 7 Direktive 97/67 določa možnost rezerviranosti, „v obsegu, ki je potreben“ nekaterih storitev, še zlasti, kot je bilo navedeno v odstavku 2, za čezmejno pošto, znotraj omejitev cene in teže, ki jih določa ta direktiva. V uvodni izjavi 42 Direktive je jasno navedeno: „[…] državam članicam nič ne preprečuje obdržati v veljavi ali uvesti ukrepe za poštni sektor, ki so bolj liberalni kot tisti, ki jih predpisuje ta direktiva, niti da bi obdržale v veljavi ukrepe, ki so jih uvedle za izvajanje te direktive, če bi ta direktiva prenehala veljati, pod pogojem, da so v vsakem primeru takšni ukrepi v skladu s Pogodbo“.
24. Iz tega je mogoče sklepati, da Direktiva postavlja meje opredelitvi omejitev konkurence, ki so združljive s pravom Skupnosti v poštnem sektorju; kar je bilo predloženo presoji Sodišča za razjasnitev je povezano s pravilno razlago izraza, ki ga uporablja Direktiva: „potrebnem za zagotovitev vzdrževanja univerzalne storitve“. Odgovor bi lahko zagotovile že določbe iste direktive ter njene uvodne izjave, ki dajejo prednost razlagi, ki jo daje določba izpeljanega prava, ki je v skladu s Pogodbami(9) .
25. Direktiva predstavlja dokončan okvir splošne liberalizacije trga poštnih storitev in celota norm, ki jih določa Direktiva, državam članicam ne dovoljuje omejevanja uporabe pravil o konkurenci, ki so določena v Pogodbi. Uvodna izjava 16 je v zvezi s tem zelo izrecna, tako da razglaša, da: „[…] se zdi vzdrževanje tistih storitev, ki so lahko reze rvirane v skladu s pravili Pogodbe in ne vplivajo na uporabo pravil o konkurenci, upravičeno zaradi zagotavljanja opravljanja univerzalne storitve v finančno uravnoteženih pogojih […]“. Iz tega izhaja, da Direktiva predvideva zelo tesno povezavo med opravljanjem univerzalne storitve in predvidevanjem rezerviranih storitev; te rezervirane storitve imajo pomožno vlogo pri zagotavljanju vzdrževanja univerzalne storitve, ki je omogočiti njeno uresničevanje pod pogojem ‚finančnega ravnovesja“(10) .
26. Iz besedila Direktive je razvidno, da je treba najprej oceniti nujnost zagotavljanja gospodarskega in finančnega ravnovesja izvajanja univerzalne storitve. Treba je navesti, da ni nujno, da je ogroženo ekonomsko preživetje podjetja, ki ima nalogo splošnega interesa da se dovoli rezerviranost nekaterih storitev za izvajalca univerzalne storitve, če se ta rezerviranost izkaže kot potrebna za zagotovitev ekonomskega in finančnega ravnovesja zagotavljanja univerzalne storitve; podjetju, ki zagotavlja univerzalno storitev, je treba omogočiti, da opravlja svojo nalogo in izpolnjuje svoje obveznosti v pogojih, ki so ekonomsko sprejemljivi, tako da se zagotovi ohranitev univerzalne storitve. Rezervirane pravice je treba odobriti le glede na potrebe univerzalne storitve. Pojem finančnega ravnovesja se mora sam po sebi nanašati na zagotavljanje vzdrževanja univerzalne storitve, in ne – kot je bilo predvideno tudi v predlogu za sprejetje predhodne odločbe – na izvajalca storitve.
27. Obveznostim, ki jih nalaga univerzalna storitev, zaradi katerih izvajalcu nastanejo stroški, morajo ustrezati koristi, ki so zagotovljene s podelitvijo izključnih pravic, v obliki, v predvidenem primeru iz člena 7 Direktive, rezervirane storitve za izvajalca univerzalne storitve. V skladu s to zamislijo se lahko izkaže za koristno in sprejemljivo, da se izvajalcu univerzalne storitve dovoli, da preneha izvajanje zanj manj donosnih dejavnosti in manj donosnih sektorjev(11) . Cilj je preprečiti to, kar imenujemo „posnetje“, kar počne konkurent, ki ni zavezan izvajati univerzalno storitev – to pomeni dejstvo, da se osredotoči na dejavnosti tistih sektorjev, izmed tistih, ki zagotavljajo univerzalne storitve, ki so ekonomsko donosni. Konkurenti izvajalca univerzalne storitve lahko uporabljajo konkurenčnejše cene zgolj zato, ker niso, tako kot izvajalci univerzalne storitve, uporabiti bodisi cel dobiček bodisi del dobička iz donosnih sektorjev za kritje izgub v nedonosnih sektorjih(12) .
28. Za določitev rezerviranih storitev države članice zagotavljajo podjetju, ki izvaja univerzalno storitev, možnost izpolnitve njegove naloge (glede na edine obveznosti, ki izhajajo iz univerzalne storitve) v ekonomsko sprejemljivih pogojih. To pomeni, da se določitev rezerviranih storitev dovoli zgolj v primeru, ko je rezerviranost donosnih dejavnosti nujna za kritje stroškov izvajanja nedonosnih dejavnosti, kar zagotavlja pogoje ekonomskega ravnovesja. Takšna določitev rezerviranih pravic ne sme „neugodno vplivati na pogoje konkurence“, kot je določeno v uvodni izjavi 28 Direktive. To pomeni, da notranje subvencije iz rezerviranega sektorja v nerezervirani sektor ne smejo neugodno vplivati na pogoje konkurence, v nerezerviranih sektorjih, podjetij, ki niso upravičena do posebnih pravic.
29. Povezovanje dodelitve rezerviranih storitev z ohranitvijo univerzalne storitve in ne s finančnim ravnovesjem podjetja, ki opravlja storitve, pomeni zagotovitev, da bo koncesija posebnih pravic dodeljena glede na objektivno merilo, ki je tesno povezano z bremeni, ki so naložena z univerzalno storitvijo. Uporaba tega objektivnega kriterija pripelje bodisi do odobritve rezerviranih storitev za poravnavo stroškov, ki so povezani z izpolnjevanjem naloge univerzalne storitve, tudi če to nadomestilo ni nujno za ekonomsko preživetje podjetja, ki opravlja storitve, bodisi, nasprotno, načeloma do preprečevanja rezervacije storitev, ki naj ne bi bile strogo potrebne za ekonomsko nadomestitev bremena, ki je naloženo z izvajanjem univerzalne storitve, ampak se naj bi zagotavljale ekonomsko preživetje podjetja, ki opravlja storitve.
30. V prvem primeru neobstoja tveganj za ekonomsko preživetje podjetja, ki opravlja storitev, ima nadomestilo, ki se dodeli z rezerviranimi storitvami, nalogo, da se slednje ne postavi v manj ugoden konkurenčni položaj glede na druga podjetja, ki niso zavezana k izpolnjevanju obveznosti, ki izhajajo iz univerzalne storitve. Brez nadomestila za nedonosne storitve, ki spadajo k univerzalni storitvi, podjetja namreč ne bi imela nobene ekonomske spodbude za njihovo prevzetje in bi bilo, posledično, ogroženo samo preživetje univerzalne storitve.
31. V drugem primeru se želi državam članicam prepovedati nadaljnje skrito financiranje neuspešnih podjetij in, posledično, izkrivljanje konkurence na trgu, ker ta podjetja, prejemniki rezerviranih storitev, poleg tega, konkurirajo z drugimi podjetji v sektorjih, ki so odprti za konkurenco. Vendar pa, če je torej treba načeloma ločiti med ekonomskim ravnovesjem univerzalne storitve in ekonomskim ravnovesjem podjetja, ki izvaja storitev, ni mogoče izključiti, da so lahko v nekaterih primerih cilji ohranitve univerzalne storitve tesno povezani z zagotavljanjem preživetja izvajalca univerzalne storitve. Prav tako takšen pomislek pojasnjuje tudi postopnost liberalizacije v tem sektorju. V takšnem primeru mora obstajati možnost rezerviranja nekaterih storitev glede na nujnost zagotovitve njegovega preživetja, ne glede na obstoj tesne zveze s stroški, ki izhajajo iz izvajanja univerzalne storitve.
32. Direktiva 97/67 zato, da bi se omogočilo preverjanje povezanosti med dodelitvijo rezerviranih storitev in ekonomskim ravnovesjem univerzalne storitve, podreja dodelitev rezerviranih storitev pogoju popolne finančne preglednosti, ki dovoljuje preverjanje, kadarkoli, nujnosti dodelitve posebnih pravic in izjeme od norm Pogodbe. Dalje, predvidevanje pravil preglednosti računovodskih izkazov (členi od 12 do 15) potrjuje takšno vizijo, ki v nalaga, v računovodskih izkazih, strogo ločitev med številkami v zvezi z rezerviranimi storitvami in številkami v zvezi z nerezerviranimi storitvami, in, v zvezi z računovodskimi izkazi nerezerviranih storitev, ločitev med storitvami, ki so del univerzalne storitve in med tistimi, ki je ne sestavljajo.
33. Ta razlaga člena 7 Direktive, ki se nanaša na možnost rezervirane odhodne čezmejne pošte, ni spremenjena z novo različico (razen tega, da je postala ožja) tega člena v Direktivi 2002/39. V skladu s spremenjenim besedilom, ki ga je uvedla ta direktiva, je lahko odhodna čezmejna pošta še naprej rezervirana „če je to potrebno“ denimo v primerih: „ko so nekateri sektorji poštne dejavnosti že liberalizirani ali zaradi posebnih značilnosti poštnih storitev v državi članici“. Ta določba daje dejansko zgolj primere v zvezi z elementi, ki lahko vplivajo na izpolnjevanje storitve v splošnem interesu v stanju ekonomskega ravnovesja. Gre za uporabne pokazatelje s katerimi se usmerja ocenjevanje v zvezi z dodelitvijo posebnih pravic in rezervacijo storitev. Te elemente je treba upoštevati, če vplivajo na ekonomsko preživetje univerzalne storitve.
34. Sklicevanje na kasnejše elemente – zaradi ocene združljivosti rezerviranih storitev s pravom Skupnosti – je tudi mogoče razložiti glede na uvodno izjavo 16 Direktive 2002/39 in glede na postopek sprejetja te direktive.
35. Prvi predlog, ki ga je izdelala Komisija, ni predvideval možnosti rezerviranosti odhodne čezmejne pošte, saj je predvideval celotno liberalizacijo storitve. Šele po intervenciji Evropskega parlamenta(13) je besedilo predloga spremembe Direktive začelo upoštevati kot sprejemljivo možnost rezerviranosti storitev čezmejne pošte.
36. Uvodna izjava 16 Direktive 2002/39 je jasna glede izredne narave možnosti rezerviranosti čezmejne pošte: „odprtje odhodne čezmejne pošte polni konkurenci z možnimi izjemami v obsegu, ki je potreben, da se zagotovi izvajanje univerzalnih storitev, pomenijo relativno enostavne in nadzirane nadaljnje faze, ki pa so kljub temu pomembne“. Torej so bili v navedeni določbi, zaradi boljšega poudarka, da je treba rezervacijo čezmejne pošte obravnavati kot izjemo – ki je upravičena zgolj zaradi zagotavljanja finančnega ravnovesja univerzalne storitve – predvideni elementi, ki jih je treba upoštevati pri oceni nujnosti rezerviranja čezmejne poštne storitve.
37. Jasno je, da je treba v povezavi s postopno liberalizacijo poštnega trga, zagotavljanje ekonomskega ravnovesja univerzalne storitve obravnavati kot dinamičen proces in da pomenijo različni okvirji in različne ekonomske situacije različne ravni liberalizacije za podjetja, ki zagotavljajo univerzalno storitev. Zmanjšanje rezerviranih področij in odprtost za konkurenco bi lahko v teoriji še povečala relativno pomembnost koncesije, v primeru monopola, na nekaterih sektorjih dejavnosti za zagotovitev ekonomskega ravnovesja izvajanja univerzalne storitve. Širjenje prostora, ki je podvrženo konkurenci, bi lahko dejansko povzročilo povečanje tveganj za ekonomsko neuravnoteženost izvajanja univerzalne storitve. Na drugi strani je sklicevanje na posebnosti poštnih storitev države članice razumljivo, ker se značilnosti čezmejne storitve v znatni meri spreminjajo od ene države članice do druge glede na spremenljiv ekonomski vpliv odhodne čezmejne poštne storitve in stroškov zanjo. Različne strukturne in ekonomske značilnosti nacionalnih poštnih storitev nalagajo zato ocene v zvezi z nujnostjo rezerviranosti zaradi ohranitve ekonomskega ravnovesja, ki se spreminjajo od ene države članice do druge.
38. Glede na zgoraj navedeno je mogoče zaključiti, da je treba člen 7(2) razlagati tako, da pogoj_ki ga je treba izpolniti za pridobitev rezerviranih storitev je treba razumeti kot da je namenjen zagotavljanju finančnega ravnovesja naloge univerzalne storitve kot je opredeljena
s samo Direktivo. Upoštevanja v zvezi s splošnim stanjem poštnega sektorja in v zvezi s stopnjo liberalizacije, je mogoče upoštevati, kolikor so lahko relevantna pri določitvi nujnosti rezerviranosti nekaterih storitev zaradi zagotavljanja izvajanja univerzalne storitve pod pogojem finančnega ravnovesja. Diskrecijska pravica države je, kolikor zadeva vzpostavitev rezerviranih storitev, omejena z njej naloženim bremenom, da dokaže potrebo po rezervaciji storitev zaradi zaščite finančnega ravnovesja pri izpolnjevanju storitev, ki so predvidene z univerzalno storitvijo.
III – Predlog
39. Na koncu Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje odgovori tako:
Člen 7(2) Direktive 97/67/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. decembra 1997 o skupnih pravilih za razvoj notranjega trga poštnih storitev v Skupnosti in za izboljšanje kakovosti storitve, v izvirni različici in po tem, ko je bila spremenjena s členom 1(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2002/39/ES z dne 10. junija 2002,
je treba razlagati tako, da lahko države članice rezervirajo čezmejne poštne storitve za izvajalce univerzalne storitve, v obsegu, ki je potreben za zagotovitev opravljanja univerzalne storitve v finančno uravnoteženih pogojih“.
(1) .
(2)  –	UL 1998, L 15, str. 14.
(3)  –	UL L 176, str. 21.
(4)  –	BOE št. 167 z dne14. julija 1998, str. 23473.
(5)  –	Sodbi z dne 18. aprila
1989 v zadevi Di Felice (128/88, Recueil, str. 923, točka 7), in z dne 9. julija 2002 v zadevi Flightline (C‑181/00, Recueil, str. I‑6139, točka 20).
(6)  –	Glej moje sklepne predloge z dne 1. marca 2007 v zadevah Van der Weerd in drugi (C‑222/05, C‑223/05, C‑224/05 in C‑225/05, še neobjavljene v ZOdl., točka 12), in sodbe z dne 8. novembra 1990 v zadevi Gmurzynska‑Bscher (C‑231/89, Recueil, str. I‑4003, točka 20); z dne 9. februarja 1995 v zadevi Leclerc‑Siplec (C‑412/93, Recueil, str. I‑179, točka 11); z dne 23. februarja 1995 v zadevi Bordessa in drugi (C‑358/93 in C‑416/93, Recueil, str. I‑361, točka 10); z dne 30. septembra 2003 v zadevi Inspire Art (C‑167/01, Recueil, str. I‑10155, točka 44), in z dne 22. novembra 2005 v zadevi Mangold (C‑144/04, ZOdl., str. I‑9981, točka 35).
(7)  –	Glej moje sklepne predloge z dne 1. marca 2007 v zadevah Van der Weerd in drugi (C‑222/05, C‑223/05, C‑224/05 in C‑225/05, še neobjavljene v ZOdl., točka 12), in sodbe z dne 8. novembra 1990 v zadevi Gmurzynska‑Bscher (C‑231/89, Recueil, str. I‑4003, točka 20); z dne 9. februarja 1995 v zadevi Leclerc‑Siplec (C‑412/93, Recueil, str. I‑179, točka 11); z dne 23. februarja 1995 v zadevi Bordessa in drugi (C‑358/93 in C‑416/93, Recueil, str. I‑361, točka 10); z dne 30. septembra 2003 v zadevi Inspire Art (C‑167/01, Recueil, str. I‑10155, točka 44), in z dne 22. novembra 2005 v zadevi Mangold (C‑144/04, ZOdl., str. I‑9981, točka 35).
(8)  –	Glej sodbi z dne 6. aprila 2006 v zadevi ANAV (C‑410/04, ZOdl., str. I‑3303, točka 26), in z dne 11. januarja 2005 v zadevi Stadt Halle in RPL Lochau (C‑26/03, ZOdl., str. I‑1, točka 46).
(9)  –	Sodbi Sodišča z dne 13. decembra 1983 v zadevi Komisija proti Svetu (218/82, Recueil, str. 4063, točka 15), in z dne 29. junija 1995 v zadevi Španija proti Komisiji (C‑135/93, Recueil, str. I‑1651, točka 37).
(10)  –	Sodišče je uporabilo isti pojem „finančnega ravnovesja“ glede na sektor poštnih storitev v sodbah z dne 19. maja 1993 v zadevi Corbeau (C‑320/91, Recueil, str. I‑2533), in z dne 17. maja 2001 v zadevi TNT Traco (C‑340/99, Recueil, str. I‑4109).
(11)  –	Zgoraj navedeni sodbi Corbeau (točka 17) in TNT Traco (točka 55).
(12)  –	Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca La Pergole z dne 1. junija 1999 v zadevi Deutsche Post, (zadevi C‑147/97 in C‑148/97, Recueil, str. I‑825, točka 27).
(13)  –	Zakonodajna resolucija Evropskega parlamenta o predlogu Komisije (UL C 232, 17.8.2001, str. 287 in 301).