62002CC0329_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Teisingumo Teismui buvo pateiktas apeliacinis skundas dėl Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimo(2), iš dalies panaikinančio atsisakymą įregistruoti sintagmą „SAT.2“ kaip Bendrijos prekių ženklą įvairioms paslaugų kategorijoms. Iškelti šie klausimai: (i) ar Reglamento dėl Bendrijos prekių ženklo(3) 7 straipsnio 1 dalies b punktu siekiama, kad neturinčius skiriamųjų požymių žymenis būtų galima laisvai naudoti; (ii) kokiu būdu turi būti atliekamas visapusiškas iš atskirų sudedamųjų dalių susidedančio žymens skiriamojo požymio vertinimas; ir (iii) kaip turi būti taikomas diskriminavimo draudimo principas, kai atsisakymas įregistruoti tam tikrą prekių ženklą tariamai prieštarauja ankstesnei praktikai.
Teisės aktai
2. Reglamento 4 straipsnyje numatyta: „Bendrijos prekių ženklą gali sudaryti bet kokie žymenys, kuriuos galima pavaizduoti grafiškai, būtent: žodžiai, tarp jų asmenų pavardės, dizainas, raidės, skaitmenys, išorinis prekių arba jų įpakavimo vaizdas, jeigu jie leidžia atskirti vienos įmonės prekes ar paslaugas nuo kitų įmonių prekių ar paslaugų.“
3. Pagal Reglamento 7 straipsnį, pavadintą „Absoliutūs atmetimo pagrindai“:
„1. Neregistruojami šie žymenys:
a) 4 straipsnio reikalavimų neatitinkantys žymenys,
b) neturintys jokio skiriamojo požymio prekių ženklai,
c) prekių ženklai, sudaryti tiktai iš žymenų arba nuorodų, kurie prekyboje gali būti naudojami rūšiai, kokybei, kiekiui, paskirčiai, vertei, geografinei kilmei arba prekių pagaminimo ar paslaugų suteikimo laikui, ar kitoms prekių ar paslaugų savybėms žymėti,
d) prekių ženklai, sudaryti tiktai iš tokių žymenų ar nuorodų, kurie dabartinėje kalboje arba sąžiningoje ir nusistovėjusioje prekybos praktikoje yra tapę bendriniais,
e) žymenys, kurie yra vien:
i) forma, kurią lemia pačių prekių rūšis, arba
ii) prekių forma, būtina techniniam rezultatui gauti, arba
iii) forma, suteikianti prekėms esminę vertę; < ... > “(4)
4. Pagal Reglamento 7 straipnio 3 dalį „1 dalies b, c, ir d punktų nuostatos netaikomos, jeigu dėl prekių ženklo naudojimo jis yra tapęs atskiriamu nuo tų prekių ar paslaugų, kurioms prašoma registracijos“.
Ginčo aplinkybės
5. 1997 m. balandžio 15 d. palydovinės televizijos bendrovė SAT.1 SatellitenFernsehen GmbH
(toliau – SAT.1) kreipėsi į Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (toliau – Tarnyba) dėl sintagmos „SAT.2“ įregistravimo kaip Bendrijos prekių ženklo skirtingų klasių prekėms bei 35, 38, 41 ir 42 klasių paslaugoms pagal Nicos sutartį(5) . Atsižvelgiant į jų aprašymus, pastarosios klasės iš esmės apima: reklamą, verslo vadybą ir įstaigų veiklą; telekomunikacijas, švietimą, mokymą, pramogas, sporto ir kultūros veiklą ir jokiai kategorijai nepriskirtas paslaugas. Paraiška buvo dėl detalaus paslaugų, atitinkančių kiekvieną iš šių aprašymų, sąrašo. Ekspertas atmetė paraišką visų paminėtų paslaugų atžvilgiu „tiek, kiek jos yra susijusios su palydovais ar palydovine televizija pačia plačiausia prasme“. Antroji Apeliacinė taryba iš esmės teigdama, kad žymuo yra apibūdinantis ir kad jis neturi skiriamojo požymio, todėl patenka į Reglamento dėl prekių ženklo 7 straipnio 1 dalies b ir c punktus, atmetė SAT.1 apeliaciją dėl šio atsisakymo įregistruoti tiek, kiek jis susijęs su 38, 41 ir 42 klasių paslaugomis.
6. SAT.1 kreipėsi į Pirmosios instancijos teismą ir šis panaikino Apeliacinės tarybos sprendimą, pirma, todėl, kad ji nenusprendė dėl SAT.1 reikalavimo dėl 35 klasės paslaugų(6) ir, antra, tiek, kiek šis sprendimas susijęs su tam tikromis į paraišką įtrauktomis, bet nesusijusiomis su palydoviniu transliavimu, paslaugų rūšimis(7) .
7. Reglamento dėl prekių ženklo 7 straipsnio 1 dalies c punkto pagrindu Pirmosios instancijos teismas visų atitinkamų paslaugų atžvilgiu taip pat pritarė ieškovės argumentui: jis nusprendė, kad šios nuostatos atžvilgiu derinys „SAT.2“ nebuvo išimtinai apibūdinantis(8) .
8. Tačiau jis vis dėlto atmetė reikalavimus dėl visų į sąrašą įtrauktų paslaugų, kurios „yra susijusios su transliavimu per palydovą“ tuo pagrindu, kad sintagma „SAT.2“, nors ir nebūdama apibūdinanti, tačiau pagal 7 straipsnio 1 dalies b punktą tų paslaugų atžvilgiu neturi skiriamojo požymio. Priimdamas tokį sprendimą Pirmosios instancijos teismas iš esmės argumentavo taip(9) .
9. Reglamento dėl prekių ženklo 7 straipsnio 1 dalies b–e punktuose numatytų absoliučių atmetimo pagrindų tikslas yra bendros svarbos, tai yra užtikrinti, kad juose nurodyti žymenys galėtų būti visų laisvai naudojami. Taigi 7 straipsnio 1 dalies b punktas, be kita ko, apima ženklus, kurie yra ar gali būti apskritai naudojami prekyboje atitinkamoms prekėms ar paslaugoms žymėti. Skiriamieji požymiai turi būti įvertinti atsižvelgiant ir į tas prekes ar paslaugas, ir į tai, kaip ženklą suvokia atitinkama visuomenės dalis. Šiuo atveju, atsižvelgiant į išskirtinę paslaugų rūšį, atitinkamą visuomenės dalį sudaro kino ir žiniasklaidos specialistai arba vidutiniai vartotojai.
10. Pirmosios instancijos teismo manymu, vertinant skiriamuosius požymius sintagma „SAT.2“ kaip sudėtinis prekių ženklas turėjo būti vertinama kaip visuma. Tačiau kiekviena sudedamoji dalis galėjo būti nagrinėjama paeiliui. Pirma, sintagma „SAT“ yra įprastas vokiškas ir angliškas trumpinys, žymintis daugelio atitinkamų paslaugų savybę (sąsają su palydoviniu transliavimu). Todėl ji neturėjo jokio skiriamojo požymio tų paslaugų atžvilgiu. Be to, skaitmenys, tokie kaip „2“, yra apskritai naudojami prekyboje atitinkamoms paslaugoms žymėti, ir todėl šiuo atžvilgiu neturi jokio skiriamojo požymio. Pagaliau sudedamoji dalis „.“ yra apskritai naudojama prekyboje visų prekių ir paslaugų rūšims žymėti. Tokiu būdu sintagma „SAT.2“ kaip visuma yra sudaryta iš sudedamųjų dalių, kurių kiekviena gali būti apskritai naudojama prekyboje atitinkamoms paslaugoms žymėti, derinio ir todėl jų atžvilgiu neturi jokio skiriamojo požymio.
11. Aplinkybė, kad sudėtinis prekių ženklas yra sudarytas iš skiriamojo požymio neturinčių sudedamųjų dalių, apskritai leidžia daryti išvadą, kad šis prekių ženklas kaip visuma prekyboje taip pat gali būti apskritai naudojamas atitinkamoms prekėms ir paslaugoms žymėti. Tokia išvada galėtų būti paneigta tik tada, jei būtų įrodymų, o jų šioje byloje nėra, kad sudėtinis ženklas reiškia daugiau nei jo sudedamųjų dalių suma.
12. Dėl paskutinio SAT.1 teisinio pagrindo, nurodančio, kad Tarnyba nukrypo nuo savo ankstesnių sprendimų dėl iš skaitmenų ir raidžių sudarytų prekių ženklų, tuo pažeisdama diskriminavimo draudimo principą, Pirmosios instancijos teismas iš esmės argumentavo taip(10) . Jei vienu atveju žymuo buvo teisingai priimtas registruoti, bet vėliau tapataus atvejo metu buvo priimtas priešingas sprendimas, antrasis sprendimas turėtų būti panaikintas dėl atitinkamų Reglamento dėl prekių ženklo nuostatų pažeidimo; joks teisinis pagrindas dėl diskriminavimo draudimo principo pažeidimo būtų neveiksmingas. Kita vertus, jei žymuo klaidingai buvo registruotas ir pirmajam sprendimui prieštaravo vėlesnis sprendimas panašioje byloje,
pirmuoju sprendimu nebus galima sėkmingai pasiremti siekiant panaikinti vėlesnį sprendimą. Diskriminavimo draudimo principas turi būti suderintas su teisėtumo principu ir grįsdamas savo reikalavimus joks asmuo negali remtis kitų naudai padarytais neteisėtais veiksmais. Bet kuriuo atveju tariamo diskriminavimo draudimo principo pažeidimu negali būti remiamasi siekiant panaikinti antrąjį sprendimą.
13. SAT.1 tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas klaidingai išaiškino Reglamento dėl prekių ženklo 7 straipsnio 1 dalies b punktą trimis aspektais: jis klaidingai manė, kad 7 straipsnio 1 dalies b punkto tikslas yra bendros svarbos, reikalaujantis, kad tam tikri žymenys galėtų būti visų laisvai naudojami; vertindamas sintagmos „SAT.2“ skiriamuosius požymius, jis vadovavosi šioje nuostatoje nenumatytu kriterijumi, būtent, polinkiu apskritai naudoti žymenį prekyboje atitinkamoms prekėms žymėti ir neįvertino visumos, bet kiekvieną elementą tiesiog išnagrinėjo atskirai. Be to, SAT.1 tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas pažeidė diskriminavimo draudimo principą klaidingai manydamas, kad jos argumentas remiasi
ankstesniais individualiais sprendimais, nors jis susijęs su nusistovėjusia Tarnybos praktika dėl prekių ženklų, kuriuos sudaro skaitmenys ir trumpiniai.
Pagrindinis apeliacinio skundo pagrindas: klaidingas 7 straipsnio 1 dalies b punkto aiškinimas
Skiriamųjų požymių sąvoka
14. Prieš nagrinėjant konkrečius apeliaciniame skunde iškeltus argumentus, naudinga trumpai apsvarstyti skiriamųjų požymių sąvoką Reglamento dėl prekių ženklų 7 straipsnio 1 dalies b punkto atžvilgiu.
15. Ši sąvoka sukėlė tam tikrų sunkumų, nes draudimas įregistruoti „skiriamojo požymio neturinčius prekių ženklus“, atrodo, skirtingais terminais pakartoja 4 straipsnyje su nuoroda į 7 straipsnio 1 dalies a punktą esantį reikalavimą, kad prekių ženklas gebėtų atskirti vienos įmonės prekes ar paslaugas nuo kitų įmonių prekių ar paslaugų. Ar tai tik kartojimasis, ar skirtingos sąvokos?
16. Paprasčiausias atsakymas, atrodo, turėtų būti toks, kaip nurodyta 7 straipsnio 3 dalyje, pagal kurią 7 straipsnio 1 dalies b, c ir d punktai, bet ne a punktas, netaikomi, jei prekių ženklas jį naudojant tapo skiriamuoju prekių ir paslaugų, dėl kurių prašoma registracijos, atžvilgiu. Atsižvelgiant į tai, atrodo, logiška manyti, kad 4 straipsnis ir 7 straipsnio 1 dalies a punktas nurodo bendrą, absoliučią, abstrakčią galimybę atskirti skirtingos kilmės prekes, tuo tarpu 7 straipsnio 1 dalies b punktas yra susijęs su skiriamaisiais požymiais nagrinėjamų prekių klasės atžvilgiu.
17. Vadinasi šioje byloje, jei atskiros registracijos buvo prašoma kiekvienos atskiros sudedamosios dalies atžvilgiu, sudedamoji dalis „.“, dėl kurios skiriamųjų požymių faktiškai nebuvo ginčijamasi, gali būti traktuojama kaip neturinti jokio skiriamojo požymio, tuo tarpu sintagmos „SAT“ skiriamųjų požymių buvimas ar nebuvimas gali būti vertinamas atitinkamų paslaugų kontekste. Jei būtų toks atvejis, pirmojo registracija būtų draudžiama visų prekių ir paslaugų atžvilgiu ir 7 straipsnio 1 dalies a punkto, ir b punkto pagrindu, tuo tarpu antrasis gali būti vertinamas vien tik 7 straipsnio 1 dalies b punkto kontekste, kaip turintis būtiną skiriamąjį požymį vienų, bet ne kitų, prekių atžvilgiu.
7 straipsnio 1 dalies b punkto tikslas
Šalių argumentai
18. SAT.1 sutinka, kad iš sprendimo Windsurfing Chiemsee (11) išplaukia, jog Reglamento dėl prekių ženklo 7 straipsnio 1 dalies c punktu siekiama, kad prekes ar paslaugas apibūdinantys žymenys ar nuorodos galėtų būti visų laisvai naudojami tų prekių ar paslaugų atžvilgiu. Tačiau Teisingumo Teismas niekada nenusprendė, kad tą patį tikslą turi 7 straipsnio 1 dalies b punktas; jis veikiau pabrėžė, kad esminė prekių ženklo paskirtis yra atskirti skirtingos kilmės prekes ir neiškreiptos konkurencijos sistemoje garantuoti, kad visos juo pažymėtos prekės yra pagamintos vienos įmonės, atsakingos už jų kokybę, ir kuri šios kokybės dėka gali išlaikyti savo vartotojus(12) . Būtent dėl šios priežasties, o ne dėl jų išsaugojimo bendram naudojimui, skiriamojo požymio neturintys žymenys negali būti registruojami prekių ženklais.
19. Tarnyba tvirtina, kad visuomenės intereso labui akivaizdžiai būtina, kad skiriamojo požymio neturintys žymenys nebūtų registruojami prekių ženklais. Sprendime Canon (13) Teisingumo Teismas pabrėžė, kad dėl teisinio aiškumo ir tinkamo administravimo būtina užtikrinti, kad prekių ženklai, kurių naudojimas gali būti sėkmingai nuginčytas teismuose, nebūtų registruojami. Žymenys, kuriuos sudaro vienas apskritai naudojamų skiriamųjų priemonių, tokių kaip raidės, skaitmenys ar pagrindinės spalvos, apribotos grupės elementas, turi tik ribotus skiriamuosius požymius, o konkretūs skaičiai turi būti palikti žymėti kiekius.
Vertinimas
20. Nustatyta, kad kiekvienas atsisakymo įregistruoti pagrindas turi būti aiškinamas atsižvelgiant į visuomenės interesą, kuriuo jis grindžiamas(14) .
21. Interesas, kuriuo grindžiamas 7 straipsnio 1 dalies c punktas, yra tas, kad „apibūdinantieji žymenys ar nuorodos, susiję su prekių ar paslaugų, kurių atžvilgiu prašoma registracija, požymiais, gali būti visų laisvai naudojami“. Pirmą kartą tai buvo konstatuota sprendime Windsurfing Chiemsee (15) dėl tapačiai suformuluoto Direktyvos dėl prekių ženklo 3 straipsnio 1 dalies c punkto, pastaruoju metu vėl patvirtinta sprendime Linde (16) . Aiškinant Reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punktą, neseniai tai buvo pakartota sprendime Doublemint (17) .
22. Nesunku suprasti, kodėl taip yra. Leisti vienam prekybininkui monopolizuoti sintagmą, kuri galėtų būti naudojama žymėti prekės požymius, reikštų, kad jam suteikiamas pranašumas kitų konkurentų, turinčių teisėtą interesą tą sintagmą naudoti kaip apibūdinančią, atžvilgiu.
23. Toks aiškinimas gali būti taikomas 7 straipsnio 1 dalies d ir e punktams, susijusiems su nuorodomis, tapusiomis bendrinėmis prekei ir formoms, kurios tam tikra prasme yra artimai susijusios su jos rūšimi(18) .
24. Tačiau nemanau, kad 7 straipsnio 1 dalies b punkto atžvilgiu jis gali būti taikomas be išlygos. Nėra aiškios priežasties, kodėl žymenys, kurie tiesiog neturi jokio skiriamojo požymio, net jei tas neturėjimas nėra absoliutus, bet susijęs tik su atitinkamomis prekėmis ar paslaugomis, turi būti laikomi laisvais bendram naudojamui, nebent patys žymenys taip pat nebūtų artimai susiję su atitinkamomis prekėmis, ypač kai kalbama apie tokį ryšį, kuris nurodytas c–e punktuose. Išvada, jog toks ryšys yra, negali būti padaryta vien dėl to, kad žymuo neturi skiriamojo požymio.
25. Tiesa, kad sprendime Libertel (19), kuris buvo susijęs su paraiška dėl spalvos per se
įregistravimo prekių ženklu ir Direktyvos dėl prekių ženklo 3 straipsnio 1 dalies b punkto (tapataus Reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punkto formuluotei) aiškinimu, Teisingumo Teismas nusprendė, kad vertinant potencialius nurodytos spalvos kaip prekės ženklo skiriamuosius požymius, turi būti atsižvelgta į visuomenės interesą, netinkamai neapribojant spalvų prieinamumo kitiems tokio tipo prekes ir paslaugas, kurių atžvilgiu prašoma registracijos, teikiantiems prekybininkams.
26. Vis dėlto šis interesas nėra tapatus tam, kuris numatytas 7 straipsnio 1 dalies c punkte. Sprendime Libertel
kalbama ne apie kai kurių žymenų traktavimą prieinamais „laisvai naudoti visiems“, bet labiau apie jų prieinamumo „ne per didelį apribojimą“. Be to, Teisingumo Teismas pasisakė specifiniame žymenų, tai yra spalvų, kurių gama yra ribota konteksto, nes vidutinis vartotojas gali atskirti tik ribotą kiekį spalvų(20) . Šios bylos atveju tikimybė, kad toks vartotojas gali atskirti daug daugiau skaičių, atrodo svarbi.
27. Be to, svarbu priminti, kad (jei juoda ir balta yra laikomos spalvomis) neįmanoma įsivaizduoti vizualaus prekių ženklo, apipavidalinimo ar bet kokios kitos vaizdinės nuorodos, kur daugeliu atveju būtų naudojamos mažiausiai viena arba dvi esamos ribotos gamos spalvos, kai kitai ribotai kategorijai – skaičiams ar skyrybos ženklaams priklausančios sudedamosios dalies naudojimas arba nenaudojimas yra pasirinkimo klausimas. Be to, pačios spalvos kaip tokios, atvirkščiai nei formos ar šios spalvos formos, įregistravimas gali būti palyginamas skaičių srityje su bet kokia dvigubumo išraiškos („2“, „II“, „ii“, „du“, „dviakė“, „dvejetas“, „porinis“, „dvigubas“ ir t. t., bei jų atitikmenys kitomis kalbomis) registracija.
28. Pirmosios instancijos teismo išvada skundžiamo sprendimo 36 punkte, pagal kurį Reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punkto tikslas yra užtikrinti, kad jame nurodyti žymenys būtų visiems prieinami laisvai naudoti, aiškiai peržengia
tai, ką maniau esant teisingą teisės aiškinimą. Nors šis teiginys tikriausiai pats savaime nėra visa leniamtis, tikėtina, kad jis galutinai darė įtaką vertinimui dėl „SAT.2“ įregistravimo prekių ženklu. Kriterijaus, kurio tikslas yra užtikrinti, kad žymenys būtų visiems prieinami laisvai naudoti, poveikis neišvengiamai griežtesnis nei to kriterijaus, kuriuo siekiama tik tiesiog pernelyg nevaržyti kitų rūšių žymenų, kurių grupė yra ribota, prieinamumo.
Žymens kaip visumos įvertinimo traktavimas
Šalių argumentai
29. SAT.1 teigia, kad Pirmosios instancijos teismas turėjo išnagrinėti, ar sintagma „SAT.2“ leido atitinkamai visuomenės daliai atskirti siūlomas paslaugas nuo kitos įmonės paslaugų. Teiginiai, kad sintagma „SAT“ yra įprastas žodžio „ satellite “ trumpinys ir kad „.“ ir „2“ yra plačiai naudojami prekyboje tokioms paslaugoms žymėti, šiuo atveju nėra svarbūs. Ar sudedamoji dalis gali būti naudojama tokiu būdu, yra ne Reglamento dėl prekių ženklo 7 straipsnio 1 dalies b punkto, o 7 straipsnio 1 dalies c arba e punkto atžvilgiu reikšmingas kriterijus. 7 straipsnio 1 dalies b punktas nėra atmetimo pagrindų kategorija, susijusi su žymenimis, kurie nėra išimtinai
apibūdinantys.
30. Svarbus yra bendras vartotojo, kuris prekių ženklo neanalizuoja atskiromis sudedamosiomis dalimis, suvokimas. Sintagma „SAT.2“ kaip visuma neapibūdina jokios atitinkamų paslaugų rūšies, bet yra lengvai įsimenamas išgalvotas terminas ir todėl gali išskirti prekes, atsižvelgiant į jų kilmę. Grįsdamas reikalavimus SAT.1 cituoja su Baby‑Dry
prekių ženklu susijusį sprendimą(21), kur teigiama, kad naujoviškos ir neapibūdinančios sąvokos gali atskirti prekę ar paslaugą.
31. Tarnyba nurodo, kad sintagma „SAT.2“ kaip visuma nėra apibūdinanti ir dėl to negalima atsisakyti ją įregistruoti 7 straipsnio 1 dalies c punkto pagrindu, tačiau pagal Pirmosios instancijos teismo faktines išvadas, kurios neginčijamos apeliacine tvarka, ją sudaro sudedamoji dalis „SAT“, kuri yra apibūdinanti (ir todėl neturinti skiriamojo požymio) ir sudedamoji dalis „2“, kuri nėra nei apibūdinanti, nei skiriamoji (į sudedamąją dalį „.“ nėra būtinybės atsižvelgti). Neabejotina, kad kiekvienas žymuo turi būti įvertinamas kaip sudedamųjų dalių visuma ir svarbu yra tai, ar jis gali atskirti prekes, atsižvelgiant į jų kilmę. Tačiau jeigu skiriamojo požymio neturinti sudedamoji dalis tiesiog prijungiama prie apibūdinančios sudedamosios dalies, šis prijungimas negali sukurti prekių ženklo, kuris kaip visuma turi skiriamąjį požymį, išskyrus atvejus, kai jų kombinacija sukuria visumą, kuri reiškia daugiau nei elementų sumą, o šiuo atveju taip nėra.
32. SAT.1 išvada, kad kiekvienas žymuo, kuris nėra apibūdinantis, turi turėti savybę išskirti, yra nelogiškas ir klaidingas. Toks aiškinimas panaikintų bet kokią savarankišką 7 straipsnio 1 dalies b punkto taikymo sritį. Be to, 7 straipsnio 1 dalies c punktas apima ne tik dalį situacijų, kurioms taikomas 7 straipsnio 1 dalies b punktas. Procter & Gamble prieš VRDT sprendimas nepatvirtina SAT.1 nuomonės, nes jis yra susijęs su dviejų apibūdinančių sudedamųjų dalių išradingo ir sintaksiškai neįprasto sugretinimo apibūdinančiu požymiu, o ne su skiriamojo požymio neturinčios sudedamosios dalies prijungimo prie apibūdinančios sudedamosios dalies skiriamuoju požymiu. Bet kuriuo atveju „bet kokio pastebimo skirtumo“(22) kriterijus negali būti tenkinamas banaliai prijungiant sudedamąją dalį, pavyzdžiui, skaičių arba kursyvinį šriftą.
Vertinimas
33. Skundžiamo sprendimo 39 punkte Pirmosios instancijos teismas konstatavo: „siekiant įvertinti sudėtinio prekių ženklo skiriamąjį požymį būtina, vertinti jo visumą. Tačiau tai netrukdo vėliau išnagrinėti skirtingus prekės ženklą sudarančius elementus“.
34. Po to 41–47 punktuose Teisingumo Teismas išreiškė nuomonę, kad elementas „SAT“ „žymi daugumos atitinkamų paslaugų savybę, į kurią pasirinkdama greičiausiai atsižvelgtų atitinkama visuomenės dalis, tai yra į jų savybę būti susijusioms su transliavimu per palydovą“ ir todėl neturi jokio skiriamojo požymio šių paslaugų atžvilgiu, o sudedamosios dalys „.“ ir „2“ yra plačiai naudojamos prekyboje tokioms paslaugoms žymėti, todėl jų atžvilgiu neturi jokio skiriamojo požymio.
35. 49 ir 50 punktuose jis tęsė:
„aplinkybė, jog sudėtinis prekių ženklas yra sudarytas tik iš skiriamojo požymio neturinčių sudedamųjų dalių, apskritai leidžia daryti išvadą, kad šis prekių ženklas kaip visuma taip pat gali būti plačiai naudojamas prekyboje atitinkamoms prekėms ir paslaugoms žymėti. Tokia išvada nebūtų taikoma tik tada, jei konkretūs įrodymai, pavyzdžiui, skirtingų sudedamųjų dalių sujungimo būdas, rodytų, kad sudėtinis prekių ženklas reiškia daugiau, nei atskirų jo dalių suma.
Šioje byloje tokių įrodymų nėra. < ... > Šiame kontekste pateiktas ieškovės argumentas, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas kaip visuma turi fantazijos elementą, yra nereikšmingas“.
36. Todėl Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad sintagma „SAT.2“ neturi jokio skiriamojo požymio tų atitinkamų paslaugų, kurios „susijusios su transliavimu per palydovą“, atžvilgiu.
37. Iš esmės SAT.1 kritikuoja du šio argumentavimo aspektus: atskirų sudedamųjų dalių „SAT“ ir „2“ įvertinimą ir prekių ženklo kaip visumos įvertinimą.
38. Aptariant šią kritiką reikia pasakyti, kad Pirmosios instancijos teismas buvo teisus sakydamas, kad pagal Reglamento dėl prekių ženklo 7 straipsnio 1 dalies b punktą turi būti vertinama prekių ženklo visuma. Yra žinoma, kad prekių ženklai turi būti vertinami atsižvelgiant į bendrą įspūdį, kurį jie daro atitinkamam vartotojui, nes vartotojas, nors ir gerai informuotas, protingai pastabus ir nuovokus, „paprastai ženklą suvokia kaip visumą ir neanalizuoja įvairių jo detalių“(23) .
39. Tačiau tarpinės bendro vertinimo stadijos metu vis dėlto gali būti naudinga iš eilės įvertinti kiekvieną sudedamąją dalį ir už tai, kad tai padarė, Pirmosios instancijos teismas negali būti kritikuojamas.
40. Kalbant apie sudedamosios dalies „SAT“ nagrinėjimą, galima daryti išvadą, kad su palydoviniu transliavimu susijusių paslaugų atžvilgiu sintagma „SAT“ yra apibūdinančioji ir kad tų pačių prekių atžvilgiu ji taip pat neturi skiriamojo požymio. Nors 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktai įtvirtina atskirus atsisakymo registruoti pagrindus, tarp skirtingų situacijų, kurias jie apima, yra tam tikras sutapimo laipsnis ir sintagma, kuri prekyboje gali būti naudojama prekei žymėti, tos prekės atžvilgiu gali neturėti skiriamojo požymio;(24) šiuo atveju išvada yra akivaizdžiai teisinga.
41. Ieškovės kritika dėl sudedamosios dalies „2“ nagrinėjimo, mano manymu, yra įtikinamesnė. Ji teigia, kad nurodydamas, jog „skaičiai apskritai ir konkrečiai skaičius „2“ prekyboje yra apskritai naudojami atitinkamoms paslaugoms žymėti“ ir todėl šiuo požiūriu neturi skiriamojo požymio,(25) Pirmosios instancijos teismas įtvirtino naują kriterijų, kurio nėra 7 straipsnio 1 dalies b punkte.
42. Iš tikrųjų atrodo, kad tokia išvada yra klaidinga. Nors tikėtina, kad prekyboje prekėms ir paslaugoms žymėti apskritai naudojama apibūdinanti sudedamoji dalis taip pat gali neturėti skiriamojo požymio, toks aiškinimas automatiškai negali būti išplėstas neapibūdinančioms sudedamosioms dalims. Tam, kad atskirtų daiktus, prekes ar paslaugas, skaičiai ypač dažnai naudojami daugelyje skirtingų sričių, paminėti galima bent tris – administracinėse anketose, golfo klubuose, autobuso maršrutuose(26) ir atrodo, kad jie šią funkciją atlieka gerai. Nėra jokios priežasties, dėl kurios skaitmenys, kurie yra tiesiogiai įtraukti į Reglamento dėl prekių ženklo 4 straipsnio sąrašą, negalėtų atskirti skirtingų tiekėjų prekių. Taigi atrodo, kad Pirmosios instancijos teismo pasirinktas požiūris sujungia 7 straipsnio 1 dalies b punkte esantį skiriamojo požymio kriterijų su 7 straipsnio 1 dalies c punkte esančiu apibūdinančio pobūdžio kriterijumi.
43. Pagaliau svarbiausia yra tai, kiekvienos sudedamosios dalies prigimtis bet kuriuo atveju yra tik faktorius, į kurį būtina atsižvelgti vertinant visumą. Kaip reductio ad absurdum
reikia pasakyti, kad jei kiekviena abėcėlės raidė būtų traktuojama kaip atskirai neturinti skiriamųjų požymių,(27) nebūtų galima daryti išvados dėl žodinio prekių ženklo, kuris būtinai sudarytas iš tokių raidžių, skiriamųjų požymių.
44. Aplinkybė, kad prekių ženklą sudaro išimtinai sudedamosios dalys, kurios atskirai atitinkamų prekių atžvilgiu neturi skiriamojo požymio, automatiškai negali reikšti, kad vertinama ženklo visuma taip pat neturi skiriamojo požymio, kuri gali būti paneigta tik papildomais faktoriais, pavyzdžiu, tam tikru sudedamųjų dalių derinio būdu ir kuri bet kokį prekių ženklo visumos vertinimą traktuoja kaip nebūtiną, jei tokių faktorių nėra.
45. Atvirkščiai, kadangi prekių ženklo visuma gali reikšti arba nereikšti „daugiau, nei elementų, iš kurių jis sudarytas, sumą“, visada būtina atskirai nagrinėti visumą. Tačiau Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 49 ir 50 punktuose tokio nagrinėjimo neatliko.
46. Todėl manau, kad taikydamas Reglamento dėl prekių ženklo 7 straipsnio 1 dalies b punktą Pirmosios instancijos teismas suklydo: pirma, aplinkybės, kad skaičiai apskritai ir konkrečiai skaičius „2“ prekyboje yra apskritai naudojami atitinkamoms paslaugoms žymėti, pagrindu nuspręsdamas, kad šiuo atžvilgiu jie neturi skiriamojo požymio; antra, neįvertindamas ženklo „SAT.2“, vertinant jo visumą, skiriamojo požymio ir laikydamas nesvarbiu ieškovės argumentą, kad ženklas, vertinant jo visumą, turėjo fantazijos elementą.
Papildomas apeliacinio skundo pagrindas: diskriminavimo draudimo principo pažeidimas
Šalių argumentai
47. SAT.1 teigia, kad Pirmosios instancijos teismo aiškinimas yra svarbus tuo atveju, kai yra prieštaraujantys individualūs sprendimai, bet ne tada, kai, kaip teigta pirmosios instancijos ir registracijos procese, Tarnyba sekė nuoseklia ir aiškia praktika, palyginama su jos leidžiamomis nagrinėjimo gairėmis. Ženklai, kurie telekomunikacijų srityje buvo priimtini Tarnybai, apima „T-SAT“, „One Tel“, „One.Tel“ ir „MEDIA4“.
48. Tarnyba prieštarauja sakydama, kad apeliacinio skundo pagrindas yra susijęs su diskriminavimo draudimo principo pažeidimu, kurį tariamai padarė ne Pirmosios instancijos teismas, bet Tarnyba. Todėl SAT.1 siekia, kad Teisingumo Teismas iš naujo nagrinėtų jos pirmojoje instancijoje pateiktą prašymą dėl Tarnybos administracinės praktikos, o tai negali būti apeliacinio skundo dalykas.
Vertinimas
49. Priėjęs išvadą, kad pagrindinis apeliacinio skundo pagrindas yra pagrįstas, papildomą pagrindą pakomentuosiu tik trumpai.
50. Pirma, akivaizdu, kad apeliaciniu skundu Pirmosios instancijos teismui priekaištaujama dėl padarytos teisės klaidos nagrinėjant pirminį SAT.1 prašymą, susijusį su Tarnybos padarytu diskrimanavimo draudimo principo pažeidimu. Atmesdamas šį prašymą, SAT.1 nuomone, Pirmosios instancijos teismas taikė teisinį aiškinimą, kuris yra tinkamas atskiriems atvejams, bet ne individualiam sprendimui ir nuolatinei praktikai palyginti. Todėl šis apeliacinio skundo pagrindas yra priimtinas.
51. Antra, Pirmosios instancijos teismo požiūris iš esmės atrodo neginčijamas. Jei ankstesnis Tarnybos sprendimas buvo neteisingas, juo negalima remtis grindžiant vėlesnio teisingo sprendimo panaikinimą – joks asmuo, grįsdamas savo reikalavimus, negali remtis kitų naudai padarytais neteisėtais veiksmais(28) . Jeigu situacija yra priešinga, o taip, mano manymu, šiuo atveju yra, antrasis sprendimas bet kuriuo atveju turi būti panaikintas, o teisinis pagrindas dėl diskriminavimo draudimo principo pažeidimo yra neveiksmingas.
52. Trečia, toks aiškinimas konkrečiai remiasi prielaida, kad apeliacinių tarybų priimami sprendimai dėl prekių ženklo įregistravimo yra susiję su ribota kompetencija, o ne su diskrecija. Tačiau jeigu teisė vertinti yra aiškiai apribota, prekių ženklo skiriamojo požymio nustatymas, net ir tinkamai taikant teisės aktus, tam tikra prasme yra neišvengiamai subjektyvus. Atrodo, kad šiame kontekste ypač svarbu išlaikyti nuoseklumą. Iš tikrųjų pačios Tarnybos Nagrinėjimo gairės(29) teigia: „kad visi pareiškėjai būtų traktuojami vienodai, priimant sprendimus turi būti užtikrinamas nuoseklumas. Ekspertų pareiga atsižvelgti į savo kolegų ir ypač apeliacinių tarybų, Pirmosios instancijos teismo bei Europos Bendrijų Teisingumo Teismo priimtus naujausius sprendimus“.
Ieškinio esmė pirmojoje instancijoje
53. Vienintelis klausimas, į kurį lieka atsakyti – ar prekių ženklas „SAT.2“ kaip visuma neturi skiriamojo požymio pagal Reglamento dėl prekių ženklo 7 straipsnio 1 dalies b punktą su palydoviniu transliavimu susijusių paslaugų atžvilgiu.
54. Remiantis Protokolo dėl Teisingumo Teismo statuto 61 straipsniu, šį klausimą gali išspręsti arba Teisingumo Teismas, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba Pirmosios instancijos teismas, jam grąžinus bylą. Šioje byloje klausimas buvo išnagrinėtas pakankamai ir bylos grąžinimas Pirmosios instancijos teismui prieštarautų proceso ekonomiškumo principui. Iš tikrųjų atsižvelgiant į pateiktus paaiškinimus, tolesnė analizė beveik nereikalinga.
55. Sintagma „SAT.2“ televizijos ir radijo transliavimo srityje yra sudėtinis labai bendros formos ženklas. Ilgas palyginamų pavyzdžių įvairiose Europos valstybėse sąrašas apima, pavyzdžiui, „BBC 1“, „Kanaal 2“, „MTV 3“, „TV4“, „Tele 5“, „M6“, „RTL 7“ ir taip toliau. Kai kuriais atvejais ne skaitmeninė sudedamoji dalis turi skiriamąjį požymį; kitais atvejais ji yra apibūdinanti lygiai taip pat, kaip sudedamoji dalis „SAT“, kurią Pirmosios instancijos teismas laikė apibūdinančia palydovinio transliavimo paslaugų atžvilgiu, todėl šiuo atžvilgiu gali būti traktuojama kaip neturinti skiriamojo požymio.
56. Tačiau aiškus skaitmeninės sudedamosios dalies tikslas yra užtikrinti prekių ženklo skiriamąjį požymį. Kaip tik komercinis šių žymenų naudojimas televizijos kanalams ir susijusioms prekėms žymėti atrodo ganėtinas tokio požiūrio sėkmės įrodymas. Jei tokie žymenys nepadeda vidutiniam vartotojui atskirti televizijos programų ir susijusių prekių bei jų kilmės, jie nebus naudojami, nes komercinis reklamos pajamų ir žiūrovų skaičiaus spaudimas sukelia didelį prekės lojalumą(30) .
57. Taip pat „ne per didelio apribojimo“ tikslas kaip ir konkrečių žymenų prieinamumas, kuris yra vienas iš 7 straipsnio 1 dalies b punkto tikslų, čia neatrodo svarbus. Kai prekių ženklas yra sudarytas iš skaitmeninių ir neskaitmeninių sudedamųjų dalių, pastarasis gali būti arba nebūti apibūdinantis; bet kuriuo atveju pasirinkimas nėra ypatingai apribotas. Žinoma, skaičių, kurie gali būti realiai naudojami, pasirinkimo ribos faktiškai yra, bet jos yra plačios. Kai dviejų kategorijų sudedamosios dalys yra sujungiamos, gaunama daug skirtingų ir skiriamųjų derinių. Jei vartotojai gali identifikuoti, pavyzdžiui, palydovinės televizijos kanalą pagal tokį ženklą kaip sintagma „SAT.2“, jie gali aiškiai atskirti jį nuo kitų derinių, susidedančių iš atskirų raidžių ir (ar) skaičių, kuriuos prekių ženklais gali norėti įregistruoti kiti transliuotojai(31) .
58. Todėl manau, kad Apeliacinė taryba buvo neteisi manydama, jog sintagma „SAT.2“, vertinama kaip visuma, atitinkamų paslaugų atžvilgiu neturi skiriamojo požymio.
Išvada
59. Todėl Teisingumo Teismui siūlau:
- panaikinti 2002 m. liepos 2 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą byloje SAT.1 prieš VRDT (SAT.2)
(T‑323/00) tiek, kiek Pirmosios instancijos teismas atmetė paraišką dėl to, kad sintagmos „SAT.2“ įregistravimas Bendrijos prekių ženklu susijusioms su palydoviniu transliavimu paslaugoms draudžiamas 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos Reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 7 straipsnio 1 dalies b punktu,
- panaikinti antrosios Apeliacinės tarybos sprendimą Nr. R 312/1999‑2 tiek, kiek jis dar nėra panaikintas sprendimu SAT.1 prieš VRDT (SAT.2)
ir
- priteisti iš Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) bylinėjimosi išlaidas abiejose instancijose.
(1) .
(2) –	2002 m. liepos 2 d. sprendimas SAT.1 prieš VRDT (STA.2)
(T‑323/00, Rink., p. II‑2839, toliau – skundžiamas sprendimas).
(3) –	1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos Reglamentas (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL 1994, L 11, p. 1, toliau – Reglamentas arba Reglamentas dėl Bendrijos prekių ženklo).
(4) – Apibendrinant galima teigri, kad kiti f–j punktai draudžia registruoti: ženklus, prieštaraujančius viešajai tvarkai arba nusistovėjusiems moralės principams; klaidinančius ženklus; ženklus, be leidimo naudojamus kaip ženkliukus, emblemas ar herbus; taip pat vyno ar alkoholinių gėrimų, nesančių tos kilmės, geografinės kilmės nuorodas.
(5) –	1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartis dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams įregistruoti, po peržiūros ir pataisymo.
(6) –	Skundžiamo sprendimo 18–21 punktai.
(7) –	Skundžiamo sprendimo 42–44 punktai.
(8) –	Skundžiamo sprendimo
24–28 punktai.
(9) –	Skundžiamo sprendimo 34–57 punktai.
(10) –	Skundžiamo sprendimo 61 punktas. Pirmosios instancijos teismas cituoja 1984 m. spalio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimą Witte prieš Parlamentą
(C‑188/83, Rink., p. 3465, 15 punktas) ir 1985 m. liepos 4 d. sprendimą Williams prieš Auditorių Rūmus
(C‑134/84, Rink., p. 2225, 14 punktas).
(11) –	1999 m. gegužės 4 d. sprendimas (C-108/97 ir C-109/97, Rink., p. I‑2779, 25 punktas). Spendimas yra susijęs su direktyvos dėl prekių ženklų 3 straipsnio 1 dalies c punktu (1988 m. gruodžio 21 d. Pirmoji Tarybos direktyva dėl valstybių narių teisės aktų, reglamentuojančių prekių ženklus, derinimo, OL 1989, L 40, p. 1), kuris susijęs su nacionaliniais, o ne Bendrijos prekių ženklais, identišku Reglamento dėl prekių ženklų 7 straipsnio 1 dalies c punkto formuluotei.
(12) –	1990 m. spalio 17 d. sprendimas HAG GF (HAG II)
(C‑10/89, Rink., p. I‑3711, 13 punktas); 1998 m. rugsėjo 29 d. sprendimas Canon
(C‑39/97, Rink., p. I‑5507, 28 punktas) ir 2002 m. birželio 18 d. sprendimas Philips
(C‑299/99, Rink., p. I‑5475, 30 punktas).
(13) –	12 išnašoje minėto sprendimo 21 punktas.
(14) –	Žr. inter alia, 12 išnašoje minėto sprendimo Philips
77 punktą.
(15) –	11 i šnašoje minėto sprendimo 25 punktas.
(16) –	2003 m. balandžio 8 d. sprendimas (C‑53/01–C‑55/01, Rink., p. I‑3161, 73 punktas ir rezoliucinės dalies 2 punktas).
(17) –	2003 m. spalio 23 d. sprendimas VRDT prieš Wrigley
(C‑191/01 P, dar nepaskelbtas Rinkinyje, 31 punktas).
(18) –	Direktyvos dėl prekių ženklo 3 straipsnio 1 dalies e punkto (kurio formuluotė tapati Reglamento dėl prekių ženklo 7 straipsnio 1 dalies e punkto formuluotei) atžvilgiu žr. 12 išnašoje minėto sprendimo Philips
78–80 punktus. F–j punktais siekiami tikslai yra skirtingi, bet savo turiniu aiškūs: žr. 4 išnašą.
(19) –	2003 m. gegužės 6 d. sprendimas (C-104/01, Rink., p. I‑3793). Sprendimas paskelbtas po apeliacinio skundo ir atsiliepimo į jį pateikimo šioje byloje. Žr. būtent sprendimo 44–60 punktus.
(20) –	Sprendimo 47 punktas. Taip pat žr. 2003 m. lapkričio 6 d. generalinio advokato Ruiz-Jarabo išvados sujungtose bylose Henkel prieš VRDT
(C‑456/01 P ir C‑457/01 P), Procter & Gamble prieš VRDT
(C‑468/01 P ir C‑472/01 P) ir Procter & Gamble prieš VRDT
(C‑473/01 P ir C‑474/01 P) („Įvairiaspalvių detergento tablečių“ bylos) 81 punktą.
(21)
–	2001 m. rugsėjo 20 d. sprendimas Procter & Gamble prieš VRDT
(C‑383/99 P, Rink., p. I‑6251, 40 ir 42-45 punktai).
(22)
–	Minėto 1999 m. liepos 8 d. sprendimo 37 punktas.
(23) –	Dėl įvairių įvertinimo rūšių žr., inter alia, 1997 m. lapkričio 11 d. sprendimą SABEL
(C‑251/95, Rink., p. I‑6191, 23 punktą); minėto 2001 m. rugsėjo 20 d. sprendimo Procter & Gamble prieš VRDT
40 punktą ir 2003 m. kovo 20 d. sprendimą LTJ Diffusion
(C‑291/00, Rink., p. I‑2799, 52 punktą).
(24) –	Žr., inter alia,
2004 m. vasario 12 d. sprendimą Campina Melkunie
(C-‑65/00, dar nepaskelbto Rinkinyje, 18 ir 19 punktus).
(25) –	Skundžiamo sprendimo 46 punktas.
(26) –	Tai atvejai, kai skaičius naudojamas atpažinti, o ne, pavyzdžiui, dydžiui nurodyti, kai jis yra aiškiai apibūdinantis.
(27) –	Žr. William Cornish ir David Llewelyn „Intelektinė nuosavybė“, V leidimas, 2003 m., 17–32 skyrius, p. 663, bei ten minimą teismų praktiką.
(28) –	Skundžiamo sprendimo 61 punktas.
(29) –	1996 m. kovo 26 d. Gairės dėl procedūrų Vidaus rinkos derinimo tarnyboje (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui)(OL VRDT 9/96, p. 1327, 2.2 punktas).
(30) –	Palyginimui galima paminėti visai kitos srities visiškai skirtingų prekių ženklų pavyzdžius „Pastis 51“ ir „VAT 69“ < Ndt: „CUVE 69“, kuriuos sudaro apibūdinantis elementas ir skaitmeninis skiriamasis elementas.
(31) –	Reikėtų prisiminti, kad šis klausimas susijęs su vienu iš Reglamento dėl prekių ženklo 7 straipsnyje numatytų absoliučių atmetimo pagrindų. Šiame kontekste svarstymai, kurie gali būti svarbūs protesto procedūros ar ieškinio dėl teisių pažeidimo, pagrįsto santykiniu negaliojimo pagrindu, kuris gali būti, pavyzdžiui, ankstesnio panašaus prekių ženklo panašioms prekėms egzistavimas, nebūtinai yra svarbūs.