KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MACIEJ SZPUNAR
esitatud 24. oktoobril 2024(1)
Kohtuasi C‑517/23
Apothekerkammer Nordrhein
versus
DocMorris NV
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof (Saksamaa liitvabariigi kõrgeim üldkohus))
Eelotsusetaotlus – Inimtervishoius kasutatavad ravimid – Direktiiv 2001/83/EÜ – Kohaldamisala – Retseptiravimid – Apteegi kogu ravimite valiku reklaamimine – Kupongid või järgmise ostu tegemisel saadav protsentuaalne allahindlus – Otsesed hinnaalandused ja maksed
I.      Sissejuhatus
1.        Kas patsiente, kes peavad kasutama arsti määratud ravimeid ja keda köidab välismaise veebiapteegi tehtav hinnaalandus, meelitatakse eeskätt ravimeid tarbima või hoopis astuma lepingulisse suhtesse konkreetse hinnaalandust pakkuva apteegiga? Kas selliseid patsiente on päriselt vaja kaitsta ravimite vale ja liigse tarbimise eest? Kas nad on ravimitööstuse ja nende toodete müüjate ohvrid – või hoopis oma haiguse ohvrid, mille vastu nad ravi või leevendust otsivad? Kas patsiendid, kes põevad näiteks kroonilist haigust, käituvad neile hüvitatava ravimi ostmise käigus rahalise kasu saamisel antisotsiaalselt?
2.        Need kujundlikud küsimused käsitlevad otseselt Bundesgerichtshofi (Saksamaa liitvabariigi kõrgeim üldkohus) esitatud eelotsusetaotluse eset.
3.        Kõne all olev kohtuasi puudutab taas Madalmaade postimüügiapteeki DocMorris, kes on olnud eelotsusetaotluse esitamiseni jõudnud kohtuasjas pool juba mitu korda, seekord seoses hinnaalandustega. Välismaiste ettevõtjate hinnaalandused on pinnuks silmas liikmesriigi turul kindlalt kanda kinnitanud ettevõtjatele, kes väidavad, et ainult retsepti alusel väljastatavate ravimite müümisel hinnaalanduse pakkumine kujutab endast „ravimite reklaamimist“ direktiivi 2001/83/EÜ(2) tähenduses.
4.        Bundesgerichtshof (liitvabariigi kõrgeim üldkohus), kes seisab silmitsi Saksamaa madalama astme kohtute vastuolulise kohtupraktikaga, soovib nõu „reklaamimise“ määratluse kohta, eeskätt seoses terve rea kohtuasjadega, milles Euroopa Kohus on viimase kümne aasta jooksul otsuse teinud.
5.        Väidan oma ettepanekus, et sellised sooduskampaaniad nagu kõne all olevas kohtuasjas ei kujuta endast reklaamimist direktiivi 2001/83 artikli 86 lõike 1 mõistes, arvestades, et need tehakse ainult retsepti alusel väljastavate ravimite ostmise kontekstis.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
6.        Direktiivi 2001/83 VIII jaotis „Reklaamimine“ ja VIIIa jaotis „Teave ja reklaam“ sisaldavad vastavalt artikleid 86–88 ja artikleid 88a–100.
7.        Direktiivi artiklis 86 sätestatakse:
„1.      Käesolevas jaotises hõlmab mõiste „ravimite reklaamimine“ kõiki ravimite koduuksel propageerimise viise, klientide värbamist või ravimite väljakirjutamise, tarnimise, müügi ja tarbimise edendamiseks mõeldud meelitusvahendeid; eelkõige hõlmab see järgmist:
–        ravimite reklaamimine üldsusele,
–        ravimite reklaamimine isikutele, kellel on õigus neid välja kirjutada või tarnida,
–        ravimiesindajate külaskäigud isikute juurde, kellel on õigus ravimeid välja kirjutada või tarnida,
–        raviminäidiste tarnimine,
–        meelitusvahendid ravimite väljakirjutamiseks või tarnimiseks kingitusena või mis tahes rahalise või mitterahalise hüvitise või preemia pakkumine või lubamine, v.a juhud, kui nende tegelik koguväärtus on minimaalne,
–        selliste müügiedendusalaste kohtumiste spondeerimine, kus osalevad isikud, kellel on õigus ravimeid välja kirjutada või tarnida,
–        selliste teaduskongresside spondeerimine, kus osalevad isikud, kellel on õigus ravimeid välja kirjutada või tarnida, eelkõige sellega seotud reisi- ja majutuskulude tasumine.
2.      Käesolev jaotis ei hõlma järgmist:
–        V jaotise sätetele vastavad markeeringud ja infolehed,
–        teatava ravimiga seotud konkreetsele küsimusele vastamiseks vajalik kirjavahetus, millele võimaluse korral lisatakse materjal, millel puudub müügiedenduslik iseloom,
–        faktilised andmed ja võrdlusmaterjalid, mis on seotud näiteks pakendi muutuste, ravimi üldiste ettevaatusabinõude hulka kuuluvate kõrvaltoime hoiatuste, kaubakataloogide ja hinnakirjadega, tingimusel et need ei sisalda andmeid ravimite kohta,
–        inimeste tervist või haigusi käsitlev teave, tingimusel, et selles puudub isegi kaudne viide ravimitele.“
8.        Direktiivi 2001/83 artikli 87 lõikes 3 on sätestatud:
„Ravimi reklaam:
–        soodustab ravimi mõistlikku kasutamist, esitledes seda objektiivselt ja ilma selle omadusi liialdamata,
–        ei tohi olla eksitav.“
9.        Nimetatud direktiivi artikli 88 lõigetes 1–3 on sätestatud:
„1.      Liikmesriigid keelustavad järgmiste ravimite reklaamimise:
a)      need on vastavalt VI jaotisele saadaval ainult arstiretseptiga;
[…]
2.      Üldsusele võib reklaamida ravimeid, mis oma koostise või otstarbe poolest on ette nähtud ja mõeldud kasutamiseks vajaduse korral apteekri nõuandel ilma arsti diagnoosi, ettekirjutuse või järelevalveta.
3.      Liikmesriigid võivad keelustada oma territooriumil hüvitamisele kuuluvate ravimite reklaamimise üldsusele.“
B.      Saksamaa õigus
10.      Ravimite, meditsiinitoodete ja ravivormide reklaami reguleeriva seaduse (Gesetz über die Werbung auf dem Gebiete des Heilwesens (Heilmittelwerbegesetz)) põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „HWG“) on § 7 lõike 1 esimeses lauses sätestatud:
„Keelatud on pakkuda, välja kuulutada või anda rahalisi soodustusi ja muid reklaamkingitusi (kaupu või teenuseid) või erialaringkonda kuuluva isikuna neid vastu võtta, välja arvatud juhul, kui:
1.      tegemist on rahalise soodustuse või reklaamkingitusega, mis on väikese väärtusega pisiasjad. Ravimite eest on keelatud anda rahalisi soodustusi või reklaamkingitusi juhul, kui seejuures rikutakse [ravimiseaduse (Arzneimittelgesetz)] alusel kehtivaid hinnaeeskirju;
2.      tegemist on rahalise soodustuse või reklaamkingitusega,
a)      mida antakse teatavas summas või teataval viisil arvutatavas summas […]
[…]
Ravimite eest on keelatud anda punktis a osutatud rahalisi soodustusi või muid reklaamkingitusi juhul, kui seejuures rikutakse ravimiseaduse alusel kehtivaid hinnaeeskirju. […]“.
III. Faktilised asjaolud, menetlus ja eelotsuse küsimused
11.      DocMorris tarnib postimüügi teel retsepti- ja käsimüügiravimeid Saksamaal elavatele lõpptarbijatele. Apothekerkammer Nordrhein on apteekrite kutseliit Saksamaal Nordrheini piirkonnas.
12.      Alates 2012. aastast on DocMorris teinud mitmesuguseid sooduskampaaniaid, mille puhul pakuti klientidele retseptiravimite ostmise korral kas kohest hinnaalandust või rahalise väärtusega kupongi või protsentuaalset allahindlust DocMorriselt järgmiste toodete (käsimüügiravimid või mittemeditsiinilised tervise- või kosmeetikatooted) ostmiseks.
13.      Apothekerkammer Nordrhein, kes on seisukohal, et kirjeldatud reklaamimeetmed kujutavad endast retseptiravimite fikseeritud hindu reguleerivate ravimiõigusnormide rikkumist, saavutas seetõttu DocMorrise suhtes – kassatsioonimenetluse seisukohast olulises osas – aastatel 2013–2015 sellise tegevuse lõpetamiseks viie esialgse õiguskaitse määruse tegemise Landgericht Kölni (Kölni esimese astme kohus, Saksamaa) poolt; need kohtumäärused täideti nõuetekohaselt.
14.      8. mail 2013 (toimiku nr 84 O 90/13), 26. septembril 2013 (toimiku nr 84 O 220/13) ja 4. novembril 2014 (toimiku nr 84 O 208/14) tegi Landgericht Köln (Kölni esimese astme kohus) Apothekerkammer Nordrheini taotluse alusel esialgse õiguskaitse määrused, milles kohustas DocMorrist reklaamimist lõpetama. Nimetatud kolm määrust täideti nõuetekohaselt. 8. mai 2013. aasta ja 4. novembri 2014. aasta esialgse õiguskaitse määrused tühistas Landgericht Köln (Kölni esimese astme kohus) kahe 22. märtsi 2017. aasta otsusega.
15.      Landgericht Köln (Kölni esimese astme kohus) tegi 5. novembril 2013 Apothekerkammer Nordrheini taotluse alusel esialgse õiguskaitse määruse (toimiku nr 84 O 256/13), mis täideti 21. jaanuaril 2014 ja milles kohustati DocMorrist lõpetama ravimite reklaamimine järgmise teabe andmisega:
„Postitage retsept nüüd! […] Teekonnast postkastini ei saa me Teid kahjuks vabastada. Ent bussi- ja rongisõidukulude korvamiseks saavad uued kliendid meilt 10 eurot, mis arvatakse postitatud retseptide puhul kohe arve summast maha“.
Allahindlust anti retseptiravimitele, mille tellimuse summa oli vähemalt 50 eurot. Selle esialgse õiguskaitse määruse tühistas Landgericht Köln (Kölni esimese astme kohus) 22. märtsi 2017. aasta otsusega.
16.      29. septembril 2015 tegi Landgericht Köln (Kölni esimese astme kohus) Apothekerkammer Nordrheini taotluse alusel esialgse õiguskaitse määruse (toimiku nr 81 O 82/15), mis täideti 26. mail 2016 ja milles kohustati DocMorrist lõpetama ravimite reklaamimine järgmise teabe andmisega:
„5eurone kupong Teie järgmiseks retseptiravimi tellimiseks“[.]
Nimetatud summa lubati arve summast kohe maha arvata. Selle esialgse õiguskaitse määruse tühistas Landgericht Köln (Kölni esimese astme kohus) 21. märtsi 2017. aasta otsusega, mis on jõustunud.
17.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab, et kõik eespool nimetatud tühistamisotsused tehti muutunud asjaolude tõttu, võttes arvesse Euroopa Kohtu otsust Deutsche Parkinson Vereinigung.(3)
18.      Mõne esialgse õiguskaitse määruse täitmise käigus määrati DocMorrisele Apothekerkammer Nordrheini taotluse alusel haldustrahvid.
19.      DocMorris nõuab Apothekerkammer Nordrheinilt kahjuhüvitist, kuna esialgse õiguskaitse määrused olid algusest peale põhjendamatud.
20.      Landgericht Köln (Kölni esimese astme kohus) jättis hagi rahuldamata. Apellatsioonkaebuses palus DocMorris sisuliselt esiteks mõista Apothekerkammer Nordrheinilt enda kasuks välja vähemalt 18 476 648,12 euro suurune kahjuhüvitis, millele lisandub viivis, ning teiseks tuvastada, et Apothekerkammer Nordrhein on kohustatud hüvitama edaspidi tekkida võiva kahju.
21.      Apothekerkammer Nordrhein jääb kassatsioonkaebuses oma taotluse juurde jätta hagi tervikuna rahuldamata.
22.      Neil asjaoludel otsustas Bundesgerichtshof (liitvabariigi kõrgeim üldkohus) 13. juuli 2023. aasta määrusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 10. augustil 2023, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas apteegi kogu tootevaliku retseptiravimite ostmiseks tehtav reklaam kuulub direktiivi 2001/83 ravimireklaami käsitlevate sätete kohaldamisalasse (VIII ja VIIIa jaotis, artiklid 86–100)?
2.      Juhul kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas direktiivi 2001/83 VIII jaotise sätetega ja eelkõige artikli 87 lõikega 3 on kooskõlas tõlgendada riigisisest õigusnormi (käesoleval juhul HWG § 7 lõike 1 esimese lause teise poole punkti 2 esimese osalause punkti a) nii, et see keelab teises liikmesriigis asuva postimüügiapteegi kogu retseptiravimite valiku reklaamimise reklaamkingitustega, mida pakutakse rahalise väärtusega kupongi või järgmise ostu tegemisel saadava protsentuaalse allahindluse vormis?
3.      Juhul kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas direktiivi 2001/83 VIII jaotise sätetega ja eelkõige artikli 87 lõikega 3 on kooskõlas tõlgendada riigisisest õigusnormi (käesoleval juhul HWG § 7 lõike 1 esimese lause teise poole punkti 2 esimese osalause punkti a) nii, et see lubab reklaamida teises liikmesriigis asuva postimüügiapteegi kogu retseptiravimite valikut reklaamkingitustega, mida pakutakse vahetu mõjuga hinnaalanduste ja maksete vormis?“
23.      Kirjalikud seisukohad on esitanud põhikohtuasja pooled, Eesti ja Poola valitsus ning Euroopa Komisjon. Põhikohtuasja pooled ja komisjon osalesid 27. juunil 2024 toimunud kohtuistungil.
IV.    Õiguslik analüüs
A.      Esimene küsimus: direktiivi 2001/83 kohaldamisala
24.      Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt välja selgitada, kas apteegi sooduskampaaniad, mille puhul pakutakse klientidele retseptiravimite ostmise korral kohese hinnaalanduse vormis soodustust, rahalise väärtusega kupongi või protsentuaalset allahindlust järgmiste toodete (käsimüügiravimid või mittemeditsiinilised tervise- või kosmeetikatooted) ostmisel, kujutavad endast „ravimite reklaamimist“ direktiivi 2001/83 artikli 86 lõike 1 tähenduses.
25.      Käesolevas kohtuasjas pakkus DocMorris oma klientidele sellist hinnaalandust.
26.      Võttes arvesse, et see kujutab endast piiriülest tegevust siseturu piires, puudutab käesolev kohtuasi potentsiaalselt nii aluslepingutega tagatud põhiõigusi, nimelt kaupade (ravimid) vaba liikumist ja teenuste (äritegevus ehk apteegi pidamine) osutamise vabadust, kui ka liidu seadusandja kehtestatud erieeskirju ravimite reklaamimise valdkonnas.
27.      Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus eelotsusetaotluses põhjalikult selgitab, põhinevad liikmesriigi kohtute menetlused kassatsioonimenetluse kontekstis küll Euroopa Kohtu praktikal kaupade vaba liikumise kohta, nimelt kohtuotsusel Deutsche Parkinson Vereinigung,(4) kuid tema soovib juhtnööre seoses direktiiviga 2001/83 (Euroopa Kohtu praktikaga direktiivi tõlgendamisel), nimelt Euroopa Kohtu otsuste DocMorris(5) ja EUROAPTIEKA(6) tõlgendamiseks.
28.      See nõuab lühiülevaadet Euroopa Kohtu nimetatud kohtupraktikast käesolevas kohtuasjas vajalikus ulatuses.
29.      Õigupoolest ei ole see sugugi esimene kord, mil Euroopa Kohtule on esitatud küsimused seoses (peamiselt) postimüügiapteekide kehtestatud hindade ja hinnaalandusega, ning just selles kontekstis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustusi selle kohta, mis on liidu õiguse kohaselt kohustuslik või lubatav olukorras, kus apteekrid pakuvad klientidele ravimite puhul hinnaalandust.
1.      Euroopa Kohtu senine praktika
30.      Praegu on olemas kaks teineteist täiendavat kohtupraktika suunda.
(a)    Vaba liikumine EL toimimise lepingu alusel
31.      Kohtuotsuses Deutsche Parkinson Vereinigung esitati Euroopa Kohtule küsimus, kas liikmesriigi õigusel(7) põhinev keeld kohaldada hinnaalandussüsteemi, mille puhul patsiendid saavad DocMorriselt mitmesuguseid preemiaid juhul, kui nad ostavad Parkinsoni tõve ravimiseks ainult retsepti alusel väljastatavaid ravimeid, mis on saadaval üksnes apteekides, on vastuolus ELTL artiklites 34 ja 36 sätestatud kaupade vaba liikumise põhiõigusega.
32.      Euroopa Kohus leidis, et nii see tõesti on ja et kõnealune meede kujutab endast meedet, mille toime on võrdväärne ELTL artiklis 34 nimetatud koguselise piiranguga, mis ei ole põhjendatav ELTL artikli 36 alusel, kuna see läheb kaugemale sellest, mis on taotletud eesmärkide saavutamiseks sobiv(8) ega ole seetõttu proportsionaalne.(9) Sellega seoses rõhutas Euroopa Kohus, et üldist väidet vajaduse kohta tagada ühtne retseptiravimitega varustamine kogu Saksamaa territooriumil ei ole põhjendatud ühegi tõendusmaterjaliga, mis vastaks ELTL artiklis 36 sätestatud tingimustele.(10) Oluline on märkida, et Euroopa Kohus leidis, et teatavad tegurid viitavad sellele, et hindade tõttu suurenev konkurents apteekide vahel oleks kasulik ravimitega ühtsele varustamisele, soodustades apteekide asutamist piirkondades, kus apteekide kesine arv võimaldaks küsida kõrgemat hinda;(11) et võib juhtuda, et postimüügiapteekide tekitatud hinnakonkurents võiks soodustada tavaapteeke edasi arendama teatavaid üldisest huvist kantud tegevusi nagu retsepti alusel ravimite valmistamine või ravimite teatava varu ja valiku hoidmine,(12) ning et hinnakonkurents võib olla patsiendi kasuks, kuna see võimaldab vajaduse korral pakkuda Saksamaal retseptiravimeid soodsamate hindadega kui need, mida see liikmesriik on kehtestanud.(13)
(b)    Reklaamimine direktiivi 2001/83 alusel
33.      Kohtuotsuses A (ravimireklaam ja -müük internetis),(14) mis puudutas ühes liikmesriigis asuva apteegi tegevust, mis seisnes selles, et tema ravimite internetimüügi teenustele tehti mitmesugust ja ulatuslikku reklaamikampaaniat, mis oli suunatud teise liikmesriigi tarbijatele, leidis Euroopa Kohus sisuliselt seda, et ravimireklaam ja -müük internetis ei kuulu mitte ravimite reklaamimist käsitleva direktiivi 2001/83, vaid direktiivi 2000/31/EÜ kohaldamisalasse.(15)
34.      Selle järel leidis Euroopa Kohus kohtuotsuses DocMorris(16), mis käsitles apteegi reklaamikampaaniat reklaammängu vormis, mis andis osalejatele võimaluse võita muid igapäevaelu esemeid peale ravimite, kusjuures mängus osalemiseks tuli saata retseptiravimi tellimus, et sellise reklaamkampaania eesmärk ei ole mitte mõjutada kliendi konkreetse ravimi valikut, vaid sellele järgnevat, vastava ravimi ostu sooritamiseks tehtavat apteegi valikut, mistõttu selline reklaamikampaania ei kuulu direktiivi 2001/83 VIII jaotise kohaldamisalasse.
35.      Viimaks leidis Euroopa Kohus oma otsuses EUROAPTIEKA, mis käsitles apteekide ja ravimite jaemüügiga tegelevate äriühingute soodusmüüki, milles pakuti vähemalt kolme toote ostmisel iga ravimi ostuhinna vähendamist 15% võrra, et selline tegevus kuulub „ravimite reklaamimise“ alla direktiivi 2001/83 artikli 86 lõike 1 tähenduses. Euroopa Kohus rõhutas, et see on nii isegi juhul, kui kõnealuses teabes ei viidata mingile konkreetsele, vaid määratlemata ravimitele.
(c)    Kokkuvõtlik ülevaade
36.      Kui kohtuotsused A (ravimireklaam ja -müük internetis)(17) ning DocMorris tehti olukorras, kus põhikohtuasi sisaldas piiriülest aspekti, siis kohtuotsuses EUROAPTIEKA see nii ei olnud. Selles kohtuasjas kujutas põhikohtuasi endast niinimetatud puhtalt riigisisest olukorda.
37.      Nagu komisjon oma kirjalikus seisukohas õigesti rõhutab, saab direktiivi 2001/83 käsitlevast kohtupraktikast teha käesoleva kohtuasja tarbeks kaks olulist järeldust.
38.      Esiteks tuleneb kohtuotsusest EUROAPTIEKA, et direktiivi 2001/83 kohaselt ei piirdu ravimite reklaamimine konkreetsete ravimite reklaamimisega. See hõlmab ka juhtumeid, kus teavet antakse määratlemata ravimite kohta. Seega ei takista asjaolu, et käesolevas kohtuasjas käsitletav teave puudutab muu hulgas kõiki kogu apteegi tootevalikusse kuuluvaid ainult retsepti alusel väljastavaid ravimeid, iseenesest direktiivi kohaldamist.
39.      Teiseks tuleneb kohtuotsusest DocMorris, et kui apteek kasutab reklaamis teavet määratlemata ravimite kohta, tuleb kontrollida, kas reklaam on suunatud ravimite ostmise soodustamisele või pigem hilisemale otsusele selle kohta, millise apteegi kasuks ravimi ostmisel otsustada. Viimasel juhul ei kuulu reklaamimine direktiivi 2001/83 kohaldamisalasse.
40.      Nendest pretsedentidest lähtudes asun nüüd õigusliku analüüsi juurde direktiivi 2001/83 alusel.
2.      Direktiivi 2001/83 artikli 86 lõige 1
(a)    Grammatiline tõlgendamine
41.      Esmalt tuleb meenutada, et direktiiviga 2001/83 viidi ravimite reklaamimise valdkonnas läbi täielik ühtlustamine ning selles on sõnaselgelt loetletud juhud, mil liikmesriigid võivad vastu võtta direktiiviga kehtestatud eeskirjadest lahknevaid sätteid.(18)
42.      Direktiivi 2001/83 artikli 86 lõike 1 kohaselt on mõiste „ravimite reklaamimine“ määratletud kui „kõi[k] ravimite koduuksel propageerimise viis[id], klientide värbami[ne] või ravimite väljakirjutamise, tarnimise, müügi ja tarbimise edendamiseks mõeldud meelitusvahend[id]“.(19)
43.      Selle sätte sõnastusest ja iseäranis väljendist „kõik […] viisid“ nähtub selgelt, et mõiste „ravimite reklaamimine“ on liidu seadusandja käsituses väga lai.(20)
44.      Siiski nähtub sama selgelt direktiivi 2001/83 VIII ja VIIIa jaotise mitme sätte sõnastusest, et üsna paljud reklaamimist käsitlevad sätted on oma olemuselt suunatud pigem tootjatele,(21) müügiloa omanikele, hulgimüüjatele,(22) ravimiesindajatele ja maaletoojatele, mitte aga tingimata apteekidele, kes müüvad ravimeid lõppklientidele ehk patsientidele. Näiteks näib mulle, et ravimite reklaamimine isikutele, kellel on õigus neid välja kirjutada või tarnida (direktiivi 2001/83 artikli 86 lõike 1 teine taane), või ravimiesindajate külaskäigud isikute juurde, kellel on õigus ravimeid välja kirjutada või tarnida (direktiivi artikli 86 lõike 1 kolmas taane), on suunatud mitte apteekidele, kes müüvad patsientidele, vaid üksustele, kes paiknevad turustusahelas kõrgemal. Sama kehtib direktiivi 2001/83 artikli 89 lõike 1 punkti b puhul:(23) kui vähemalt kolme toote ostmise korral pakutakse mis tahes ravimi ostuhinna vähendamist 15% võrra, siis ei saa patsiendile müüv apteek juba määratluse poolest lisada teabesse ravimi nime, nagu Euroopa Kohus leidis kohtuotsuses EUROAPTIEKA.
45.      Euroopa Kohus on järjepidevalt asunud seisukohale, et ehkki direktiivi 2001/83 artikli 86 lõikes 1 esitatud määratluses pannakse sõnaselgelt rõhk sõnumi eesmärgile, ei sisalda see siiski mingit viidet isikutele, kes sellist teavet levitavad.(24) Selle direktiivi artikli 86 lõike 1 tähenduses on sõnumi eesmärk mõiste „ravimite reklaamimine“ põhiline tunnusjoon, mis mängib otsustavat rolli reklaami eristamisel tavalisest teabest.(25) Sellest tulenevalt on Euroopa Kohus seda sätet kohaldanud ratione personae „kolmandatele sõltumatutele isikutele“(26) ning apteekidele ja ravimite jaemüügiga tegelevatele äriühingutele.(27)
46.      Rääkides konkreetselt apteegi tegevusest, mille puhul sõnumi eesmärk ei ole mitte mõjutada kliendi konkreetse ravimi valikut, vaid selle apteegi valikut, kellelt vastav klient ravimi ostab, kusjuures see valik tehakse pärast ravimi valikut, ei kuulu selline sõnum „ravimite reklaamimise“ mõiste alla direktiivi 2001/83 artikli 86 lõike 1 tähenduses.(28)
47.      Kui neid kriteeriume kohaldada käesolevale kohtuasjale, ilmneb, et DocMorrise kaubandustavade abil edastatava sõnumi eesmärk on julgustada patsienti tulema konkreetselt DocMorrise apteeki. Sõnum on „tulge meie juurde“, mitte „ostke neid (konkreetseid või määratlemata) ravimeid“. DocMorris keskendub patsiendile müümisele, mitte (konkreetsete või määratlemata) ravimite müümisele.
48.      Minu hinnangul kehtib see järeldus nii koheselt antud kui ka tulevikus antavate hinnaalanduste puhul.
49.      Käesolevas kohtuasjas on oluline nüanss see, et koheste hinnaalanduste puhul patsient juba teab, mis toodet ta ostab. Selle toote on talle välja kirjutanud vastava kvalifikatsiooniga spetsialist. Hinnaalandusi tehakse üksnes retseptiravimite müügi korral. Kui patsient on retsepti kätte saanud, saab ta valida üksnes seda, millisest apteegist toode osta. Kõik muu on arst juba ära otsustanud: selle, kas ravim välja kirjutada, kui suur kogus välja kirjutada ning kui suures annuses ja milliste ajavahemike tagant peab patsient seda võtma.
50.      Tulevaste hinnaalanduste puhul saab patsient eespool kirjeldatud sõnumi. Selles ei keskenduta patsiendi õhutamisele osta teatav kogus ravimeid. Hinnaalandused kehtivad kõigile apteegis pakutavatele käsimüügiravimitele ja mittemeditsiinilistele tervise- või kosmeetikatoodetele. Nagu kirjeldan täpsemalt ettepanekus edaspidi (teise ja kolmanda küsimuse juures), on ravimid seetõttu üksnes osa neist toodetest.
51.      Pealegi erineb käesolev olukord just selles aspektis märkimisväärselt sellest, millega seoses Euroopa Kohus tegi kohtuotsuse EUROAPTIEKA. Selles kohtuasjas, kus apteek pakkus vähemalt kolme toote ostmisel iga ravimi ostuhinna vähendamist 15% võrra, veenis see apteek otseselt ja üheselt klienti ostma rohkem (määratlemata) ravimit/ravimeid. Patsient ei saanud sellest turunduskampaaniast kasu ilma teatavas koguses ravimeid ostmata. Nagu eespool kokku võetud, kujutab selline käitumine endast ilmselgelt „ravimite reklaamimist“ direktiivi 2001/83 artikli 86 lõike 1 mõistes. Pealegi tegin ma Euroopa Kohtule oma kahes ettepanekus selles kohtuasjas just sellise ettepaneku.
52.      Seega viib direktiivi 2001/83 artikli 86 lõike 1 grammatiline tõlgendamine mind vahejäreldusele, et apteegi selline kaubandustava nagu käesolevas kohtuasjas ei kujuta endast ravimi reklaamimist selle sätte tähenduses.
53.      Seda järeldust toetab direktiivi 2001/83 artikli 86 lõike 1 süstemaatiline ja teleoloogiline tõlgendamine.
(b)    Süstemaatiline ja teleoloogiline tõlgendus
54.      Astun nüüd sammu tagasi ning keskendun direktiivi 2001/83 artikli 86 lõikele 1 selle direktiivi süsteemi ja üldist mõtet arvestades.
55.      Direktiiv 2001/83 on klassikaline näide siseturu valdkonna ühtlustamismeetmest(29), nagu nähtub selgelt direktiivi põhjendustest.
56.      Euroopa Liidu poliitilised institutsioonid(30) lähtusid kaalutlusest, et ehkki ravimite tootmist, turustamist ja kasutamist reguleerivate eeskirjade põhieesmärgiks peab olema rahvatervise kaitse,(31) tuleb see eesmärk saavutada vahenditega, mis ei takista ühenduse farmaatsiatööstuse ega ravimikaubanduse arengut.(32) Nad märkasid, et Euroopa Liidu ravimikaubandust häirivad teatavate riigisiseste ravimeid käsitlevate sätete vahelised lahknevused,(33) mis otseselt mõjutavad siseturu toimimist.(34) Nimetatud takistuste kõrvaldamiseks otsustati asjakohased sätted ühtlustada.(35)
57.      Selle eesmärgi poole pürgimise õiguslik alus on ELTL artikkel 114, mis on väidetavalt kõigist ELTLis nimetatud ühtlustamispädevustest kõige olulisem. Nimetatud sättes on ette nähtud,(36) et ELTL artiklis 26 nimetatud eesmärkide saavutamiseks võib liidu seadusandja seadusandliku tavamenetluse kohaselt(37) võtta ühtlustavaid meetmeid, „mille eesmärk on siseturu rajamine ja selle toimimine“. Euroopa Kohus on seisukohal, et selle sätte kohaselt peab ühtlustavate meetmete eesmärk tõepoolest olema siseturu rajamise ja toimimise tingimuste parandamine.(38)
58.      Iga ühtlustamismeetme eesmärk on viia liikmesriikide kaitsetasemed (käesolevas kohtuasjas) tervise kaitsmisel kooskõlla liidu kaitsetasemega. See on ühtlustamise olemuslik eesmärk. Liikmesriikide ravimite reklaamimist käsitlevate õigusnormide ühtlustamise põhjendus on seega luua ettevõtjatele võrdsed tingimused, mis võimaldavad neil vabalt ettevõtlusega tegeleda, olgugi et endastmõistetavalt liidu seadusandja kehtestatud õigusnormide piires. Sellega seoses tuleneb ELTL artikli 114 lõikest 3, et liidu tasandil peab kaitse olema kõrgel tasemel.(39)
59.      Kuna ravimid ei ole tavapärased tooted, nagu Apothekerkammer Nordrhein korduvalt rõhutab, nõuab selliste toodete turu spetsiifika rahvatervisega arvestamist kõigis etappides. Seega kinnitab direktiivi 2001/83 põhjendus 2, millele on viidatud eespool ja millele on viidanud ka Euroopa Kohus,(40) et direktiivi põhieesmärk on rahvatervise kaitse.
60.      Direktiivi 2001/83 VIII(41) ja VIIIa jaotises(42) sätestatud reklaamimise eeskirju tuleb vaadelda just selles kontekstis. Direktiivi põhjenduses 43 on konkreetselt peetud silmas ravimite reklaamimist ning selles on sisuliselt märgitud,(43) et selles valdkonnas liikmesriikide võetud meetmete vahelised erinevused võivad mõjutada siseturu toimimist. Seega on selle direktiivi väljendatud eesmärk selliste erinevuste kõrvaldamine.(44)
61.      Sellega seoses soovin rõhutada, et olen teisal väljendanud seisukohta, et kui ravimi ostmine eeldab arstiretsepti, mille väljaandmine on nende isikute kontrolli all, kellel on õigus selliseid ravimeid välja kirjutada, ei ole apteegi tehtav reklaamikampaania selline, mis soodustaks ravimite ebamõistlikku kasutamist.(45)
62.      Mis puudutab käesolevas kohtuasjas käsitletavaid kaubandustavasid, siis ei näe ma, kuidas need võiksid endaga kaasa tuua ravimite liigtarvitamise.(46) Jällegi on otsus ravimi väljakirjutamise kohta juba ära tehtud. Selline retsept juba aitab tagada, et ravimit kasutatakse eesmärgipäraselt.
63.      Apothekerkammer Nordrheini kohtuistungil esitatud vastupidine väide, mille kohaselt võivad patsiendid arste õhutada ja meelitada neile välja kirjutama konkreetseid ravimeid või konkreetsete ravimite suuremaid koguseid, mitte üksnes ei lükka ümber tavapäraseid eeldusi, millel põhinevad kõik kõnealused liidu ja liikmesriigi õigusaktid (ravimeid kirjutavad välja ekspertidest arstid ja patsiendid on sõna otseses mõttes vastuvõtjad), vaid ühtlasi püüab teisi halba valgusse seada: kergesti mõjutatavad patsiendid, keda õhutavad tagant ahned ja tavaliselt välismaised postimüügiapteegid, veenavad südametunnistuseta arste kirjutama ravimeid välja liigses koguses. Sellega seoses saame tugineda ka Euroopa Kohtu varasematele seisukohtadele, mis on järgmised:(47) „Loomulikult ei saa välistada, et arst võib olla teadliku patsiendi soovil sunnitud välja kirjutama tema enda algselt eelistatust erineva ravimi ning et seetõttu panustab faktiline teave – vähe küll, aga siiski – müüginumbrite suurendamisse. Sellest ei piisa siiski, et omistada ravimitootjale müügiedenduslik kavatsus. Ka ei kujuta see endast põhimõtteliselt erilist ohtu patsiendi tervisele, kui arst leiab, et on soovitatav kirjutada välja üks või teine ravim; samuti ei ohusta see objektiivsust, mida arst, nagu on meenutatud direktiivi 2001/83 põhjenduses 50, peab konkreetsele patsiendile ravimit välja kirjutades üles näitama. Nimelt on ravimit väljakirjutav arst kutse‑eetika vaatevinklist kohustatud jätma konkreetse ravimi välja kirjutamata, kui see ei sobi tema patsiendi raviks“.(48)
64.      Viimaks peegeldab eeltoodud arutluskäik Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklis 16 sätestatud põhimõtteid, milles tunnustatakse ettevõtlusvabadust. On täiesti loomulik, et apteek püüab oma tegevust reklaamida, kui ta sealjuures ei julgusta oma kliente ravimeid tarbima. Direktiiviga 2001/83 reguleeritakse põhimõtteliselt üksnes viimati nimetatud aspekti. Minu hinnangul on harta artiklis 16 nõutud direktiivi eespool väljapakutud tõlgendust, milles ei jäeta sisuliselt välja esimesena nimetatud, st müügiedenduse aspekti.
3.      Ettepanek
65.      Sooduskampaaniate peamine eesmärk on veenda patsiente valima DocMorrise apteeki mõne teise apteegi asemel. Nende eesmärk ei ole veenda patsiente tarbima rohkem ravimeid, kui nad muidu oleksid tarbinud. Pigem püüab välismaine apteek siseneda Saksamaa turule stabiilse tellimuste voo abil: kuna ainult retsepti alusel väljastavatest ravimitest sõltuvatel patsientidel on sageli kroonilised ja võib-olla ravimatud haigused, sõltuvad nad sellistest toodetest märkimisväärselt pikka aega. Loomulikult soovivad apteegid kasu lõigata tulusast turust, kus üks retsept on sageli osa suuremast „saritellimusest“.
66.      Teen seega ettepaneku vastata esimesele küsimusele nii, et apteegi sooduskampaaniad, mille puhul pakutakse klientidele retseptiravimite ostmise korral kohest hinnaalandust, rahalise väärtusega kupongi või protsentuaalset allahindlust järgmiste toodete (käsimüügiravimid või mittemeditsiinilised tervise- või kosmeetikatooted) ostmisel, ei kujuta endast „ravimite reklaamimist“ direktiivi 2001/83 artikli 86 lõike 1 tähenduses.
B.      Täiendavad kaalutlused
67.      Arvestades esimesele küsimusele välja pakutud vastust, ei ole teisele ja kolmandale küsimusele enam vajadust vastata. Täielikkuse huvides analüüsin neid siiski. Enne seda tahan rõhutada, et kui direktiivi 2001/83 ei kohaldata, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus võtma arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selles sätestatud põhivabadusi.(49)
68.      Sellise reklaami keelamine nagu põhikohtuasjas kujutab endast meedet, mille mõju on võrdväärne ELTL artiklis 34 nimetatud koguselise piiranguga. Olulise tähtsusega on asjaolu, et samamoodi kohtuotsusega Deutsche Parkinson Vereinigung ja erinevalt kohtuotsusest DocMorris ei kujuta kõnealune reklaam endast müügitingimust, kuna nimetatud keeld takistab teistes liikmesriikides seaduslikult turustatavate ravimite pääsemist Saksamaa turule. Peale selle ei ole siin kohtuotsusest Deutsche Parkinson Vereinigung tulenevalt põhjendamisvõimalust.
C.      Teine ja kolmas eelotsuse küsimus
69.      Nagu märgitud eespool, kehtib järgnev analüüs juhul, kui Euroopa Kohus peaks esimese küsimuse asjus jõudma käesolevas ettepanekus sisalduva ettepanekuga võrreldes teistsugusele järeldusele.
70.      Teise ja kolmanda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt vastust sellele, kas direktiivi 2001/83 VIII jaotisega, eriti artikli 87 lõikega 3 on vastuolus apteegi sooduskampaaniad, mille puhul pakutakse klientidele retseptiravimite ostmise korral kohese hinnaalanduse vormis soodustust, rahalise väärtusega kupongi või protsentuaalset allahindlust järgmiste toodete (käsimüügiravimid või mittemeditsiinilised tervise- või kosmeetikatooted) ostmisel.
71.      Selle küsimuse puhul tuleb teha järgmised tähelepanekud.
72.      Esiteks tuleb direktiivi 2001/83 kohaldamisalas kohaldada direktiivi artikli 88 lõike 1 punkti a, mille tulemusena on ainult retsepti alusel väljastavate ravimite reklaamimine keelatud.
73.      Teiseks on kõnealune reklaamimine seotud üksnes ainult retsepti alusel väljastavate ravimite ostmisega. Just ostmisel tekib õigus nii kohesele kui ka tulevastele hinnaalandustele. Seega oleksid direktiivi 2001/83 artikli 88 lõike 1 punktiga a vastuolus mõlemat liiki hinnaalandused.
74.      Kolmandaks märgin, et ka eelotsusetaotluse esitanud kohtul endal on kahtlusi, kas direktiivi 2001/83 artikli 88 lõike 1 punkt a on ikka põhikohtuasjas kohaldatav.(50) Kui leitakse, et direktiiv on kohaldatav, siis ei ole sellistele kahtlustele minu arvates kohta. Pigem tõendavad need, nagu üksikasjalikult kirjeldatud esimese küsimuse õiguslikus analüüsis, et sellised olukorrad nagu see, mis on kõne all põhikohtuasjas, ei kuulu direktiivi 2001/83 kohaldamisalasse.
75.      Teen seega ettepaneku vastata teisele ja kolmandale küsimusele, et direktiivi 2001/83 artikli 88 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus apteegi sooduskampaaniad, mille puhul pakutakse klientidele retseptiravimite ostmise korral kohese hinnaalanduse vormis soodustust, rahalise väärtusega kupongi või protsentuaalset allahindlust järgmiste toodete (käsimüügiravimid või mittemeditsiinilised tervise- või kosmeetikatooted) ostmisel.
V.      Ettepanek
76.      Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Bundesgerichtshofi (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) esitatud eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiivi 2001/83/EÜ inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta artikli 86 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
apteegi sooduskampaaniad, mille puhul pakutakse klientidele retseptiravimite ostmise korral kohese hinnaalanduse vormis soodustust, rahalise väärtusega kupongi või protsentuaalset allahindlust järgmiste toodete (käsimüügiravimid või mittemeditsiinilised tervise- või kosmeetikatooted) ostmisel, ei kujuta endast „ravimite reklaamimist“ selle sätte tähenduses.
1      Algkeel: inglise.
2      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiiv inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (EÜT 2001, L 311, lk 67; ELT eriväljaanne 13/27, lk 69), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiviga 2004/27/EÜ (ELT 2004, L 136, lk 34; ELT eriväljaanne 13/34, lk 262) (edaspidi „direktiiv 2001/83“).
3      19. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus (C‑148/15, edaspidi „kohtuotsus Deutsche Parkinson Vereinigung“, EU:C:2016:776).
4      Vt eelkõige eelotsusetaotluse punktid 4, 6, 7, 9, 10, 17 ja 64.
5      15. juuli 2021. aasta kohtuotsus (C‑190/20, edaspidi „kohtuotsus DocMorris“, EU:C:2021:609). Vt eelkõige eelotsusetaotluse punktid 53, 54, 62 ja 64.
6      22. detsembri 2022. aasta kohtuotsus (C‑530/20, edaspidi „kohtuotsus EUROAPTIEKA“, EU:C:2022:1014). Vt eelkõige eelotsusetaotluse punktid 54 ja 59.
7      Saksa ravimiseaduse (Arzneimittelgesetz) § 78 selle kohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis.
8      Nimelt inimeste elu ja tervise kaitsmine.
9      Vt kohtuotsus Deutsche Parkinson Vereinigung (punkt 46 ja resolutsioon).
10      Vt kohtuotsus Deutsche Parkinson Vereinigung (punkt 37).
11      Vt kohtuotsus Deutsche Parkinson Vereinigung (punkt 38).
12      Vt kohtuotsus Deutsche Parkinson Vereinigung (punkt 40).
13      Vt kohtuotsus Deutsche Parkinson Vereinigung (punkt 43).
14      1. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus (C‑649/18, EU:C:2020:764, punktid 50 ja 59). Vt ka kohtuotsus EUROAPTIEKA (punkt 49).
15      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiiv infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (edaspidi „direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta“) (EÜT 2000, L 178, lk 1; ELT eriväljaanne 13/25, lk 399).
16      Punkt 21 jj. Vt ka kohtuotsus EUROAPTIEKA (punkt 50).
17      1. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus (C‑649/18, EU:C:2020:764).
18      Vt 8. novembri 2007. aasta kohtuotsus Gintec (C‑374/05, EU:C:2007:654, punkt 39). Olukorrad, kus liikmesriigid võivad selliseid õigusnorme vastu võtta, on esitatud eeskätt direktiivi 2001/83 artikli 88 lõikes 3, artikli 89 lõike 1 punktis b, artikli 89 lõikes 2, artiklis 91 ja artikli 96 lõikes 2. Reklaami ja müügiedenduse erinevuse kohta vt Grzybczyk, K., teoses Ogiegło, L. (eds.), Prawo farmaceutyczne – Komentarz, 2nd ed., Varssavi, 2015, artikkel 52.
19      See määratlus tuleneb vahetult direktiivi 2001/83 artikli 86 lõike 1 sõnastusest, mitte „direktiivi 2001/83 artikli 86 lõike 1 grammatilisest, süstemaatilisest ja teleoloogilisest tõlgendamisest“, nagu Euroopa Kohus näib kohtuotsuses EUROAPTIEKA (punkt 47) mõista andvat. Reklaamimise mõiste kohta vt ka Czyżewska, K., Dziurowicz, J., Łoś, K., Łukawska, N., ja Piekarczyk, K. teoses Czyżewska, K., Dziurowicz, J., Łoś, K., Łukawska, N., Piekarczyk, K., (eds.), Reklama produktów leczniczych. Komentarz do art. 52-64 ustawy – Prawo farmaceutyczne, Varssavi, 2020, artikkel 52.
20      Vt 5. mai 2011. aasta kohtuotsus MSD Sharp & Dohme (C‑316/09, EU:C:2011:275, punkt 29) ja minu ettepanek kohtuasjas EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2021:993, punkt 45). Vt ka Streinz, R., Klaus, B., „C.V. Arzneimittelrecht“, punkt 130, teoses Dauses, M. A., ja Ludwigs, M., Handbuch des EU-Wirtschaftsrechts, Vol. I, EL 53 (2021), C.H.Beck, München, 2024.
21      Tootjate ja maaletoojate üldiste kohustuste kohta vt direktiivi 2001/83 IV jaotis.
22      Direktiivi 2001/83 artikli 1 punktis 17 on „ravimite hulgimüük“ määratletud kui „kõik toimingud, mis on seotud ravimite hankimise, säilitamise, tarnimise või eksportimisega, v.a ravimite tarnimine üldsusele. Toiminguid teostatakse koos tootjate või nende kauba hoiulevõtjate, importijate, muude hulgikaupmeestega või apteekrite ja isikutega, kes on volitatud ravimeid asjaomaste liikmesriikide üldsusele tarnima või kellel on sellekohane õigus“.
23      Ilma et see piiraks direktiivi 2001/83 artikli 88 kohaldamist, peab igasugune ravimite reklaamimine üldsusele sisaldama selle sätte kohaselt järgmist miinimumteavet: ravimi nimetus ja üldnimetus, kui ravim sisaldab ainult üht toimeainet; ravimi nõuetekohaseks kasutamiseks vajalik teave ja selgesti loetav üleskutse lugeda hoolikalt olenevalt asjaoludest kas infolehel või välispakendil olevaid juhiseid.
24      Vt 2. aprilli 2009. aasta kohtuotsus Damgaard (C‑421/07, EU:C:2009:222, punkt 20 jj). Vt ka minu (täiendav) ettepanek kohtuasjas EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2022:450, punkt 30).
25      Vt 5. mai 2011. aasta kohtuotsus MSD Sharp & Dohme (C‑316/09, EU:C:2011:275, punkt 31).
26      Vt 2. aprilli 2009. aasta kohtuotsus Damgaard (C‑421/07, EU:C:2009:222, punkt 22).
27      Vt kohtuotsus EUROAPTIEKA (punkt 55).
28      Vt selle kohta kohtuotsus DocMorris (punkt 21).
29      Olen mujal väitnud, et ELTLis kasutatakse sõnu „koordineerimine“, „lähendamine“ ja „ühtlustamine“ vaheldumisi. Vt minu ettepanek liidetud kohtuasjades Trijber ja Harmsen (C‑340/14 ja C‑341/14, EU:C:2015:505, punkt 52) ning minu ettepanek liidetud kohtuasjades X ja Visser (C‑360/15 ja C‑31/16, EU:C:2017:397, punkt 108). Sellel teemal vt ka Ignatowicz, Z. teoses Olszewski, W. L. (eds.), Prawo farmaceutyczne – Komentarz, Varssavi, 2016, artikkel 52.
30      Käesoleva ettepaneku kontekstis pean Euroopa Liidu poliitiliste institutsioonide all silmas Euroopa Parlamenti, Euroopa Liidu Nõukogu ja komisjoni.
31      Vt direktiivi 2001/83 põhjendus 2.
32      Vt direktiivi 2001/83 põhjendus 3.
33      Välja arvatud toiduainete, loomasööda või hügieenivahendite hulka kuuluvad ained või ainete kombinatsioonid.
34      Vt direktiivi 2001/83 põhjendus 4.
35      Vt direktiivi 2001/83 põhjendus 5. Vt ka 8. novembri 2007. aasta kohtuotsus Gintec (C‑374/05, EU:C:2007:654, punkt 19).
36      Vt ELTL artikli 114 lõige 1.
37      Ning pärast konsulteerimist majandus- ja sotsiaalkomiteega.
38      Vt 5. oktoobri 2000. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. parlament ja nõukogu (C‑376/98, EU:C:2000:544, punkt 83 jj); 12. detsembri 2006. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. parlament ja nõukogu (C‑380/03, EU:C:2006:772, punkt 24); 8. juuni 2010. aasta kohtuotsus Vodafone jt (C‑58/08, EU:C:2010:321, punkt 32) ning 3. septembri 2015. aasta kohtuotsus Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. komisjon (C‑398/13 P, EU:C:2015:535, punkt 26).
39      Selle sätte kohaselt võtab komisjon tervishoidu, ohutust, keskkonnakaitset ja tarbijakaitset käsitlevates ettepanekutes aluseks kaitstuse kõrge taseme, eriti võttes arvesse kõiki uusi teaduslikel faktidel põhinevaid suundumusi. Oma vastavate volituste piires püüavad ka Euroopa Parlament ja nõukogu saavutada sama eesmärki.
40      Vt kohtuotsus EUROAPTIEKA (punkt 39).
41      Jaotis kannab pealkirja „Reklaamimine“.
42      Jaotis kannab pealkirja „Teave ja reklaam“.
43      Põhjendus 43 on sõnastatud järgmiselt: „Kõik liikmesriigid on vastu võtnud ravimite reklaamimist käsitlevad veelgi täpsemad meetmed. Nimetatud meetmed on erinevad. Erinevused võivad mõjutada siseturu toimimist, kuna ühes liikmesriigis edastatud reklaamil võib olla mõju teistes liikmesriikides.“
44      Vt selle kohta juba minu (täiendav) ettepanek kohtuasjas EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2022:450, punkt 40).
45      Vt minu ettepanek kohtuasjas EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2021:993, punkt 71) ja minu (täiendav) ettepanek kohtuasjas EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2022:450, punkt 29).
46      Direktiivi 2001/83 artikli 1 lõikes 16 on „ravimite liigtarvitamine“ määratletud kui „ravimite pidev või juhuslik tahtlik liigtarvitamine, millel on kahjulikud füüsilised või psüühilised tagajärjed“.
47      Asjaolu, et nendele seisukohtadele jõuti sellise kohtuasja kontekstis, mis puudutas konkreetse ravimi reklaamimist ja mitte avalikkusele, paneb mind arvama, et a fortiori kohalduvad need käesolevale kohtuasjale.
48      Vt 5. mai 2011. aasta kohtuotsus MSD Sharp & Dohme (C‑316/09, EU:C:2011:275, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
49      Välja arvatud juhul, kui faktiliste asjaolude kohta otsust langetav liikmesriigi kohus leiab, et kõnealust kaubandustava teostatakse peamiselt veebis ja füüsiline reklaam on üksnes kõrvalise tähtsusega. Sellises olukorras peab liikmesriigi kohus võtma nõuetekohaselt arvesse 1. oktoobri 2020. aasta kohtuotsust A (ravimireklaam ja -müük internetis) (C‑649/18, EU:C:2020:764) ja analüüsima direktiivi 2000/31 võimalikku kohaldumist.
50      Vt eelotsusetaotluse punkt 66 jj.