62019TO0885(04)
ÜLDKOHTU MÄÄRUS (teine koda)
5. märts 2021 (
*1
)
Tühistamishagi – Energeetika – Üleeuroopaline energiataristu – Määrus (EL) nr 347/2013 – Volituste delegeerimine komisjonile – ELTL artikkel 290 – Liidu ühishuviprojektide loendit muutev delegeeritud akt – Akti laad ajavahemikus, mille jooksul Euroopa Parlament ja nõukogu võivad esitada vastuväiteid – Vaidlustamatu akt – Ilmselge vastuvõetamatus
Kohtuasjas T‑885/19,
Aquind Ltd, asukoht Wallsend (Ühendkuningriik),
Aquind Energy Sàrl, asukoht Luxembourg (Luksemburg),
Aquind SAS, asukoht Rouen (Prantsusmaa),
esindajad: solicitors S. Goldberg, C. Davis ja J. Bille ning advokaat E. White,
hagejad,
versus
Euroopa Komisjon, esindajad: O. Beynet, Y. Marinova ja B. De Meester,
kostja,
keda toetavad
Saksamaa Liitvabariik, esindajad: J. Möller, D. Klebs, S. Heimerl ja S. Costanzo,
Hispaania Kuningriik, esindaja: M. J. Ruiz Sánchez,
ja
Prantsuse Vabariik, esindajad: A.‑L. Desjonquères, C. Mosser ja A. Daniel,
menetlusse astujad,
mille ese on ELTL artikli 263 alusel esitatud nõue tühistada komisjoni 31. oktoobri 2019. aasta delegeeritud määrus (EL) 2020/389, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 347/2013 seoses ELi ühishuviprojektide loendiga (ELT 2020, L 74, lk 1),
ÜLDKOHUS (teine koda),
koosseisus: koja president V. Tomljenović, kohtunikud P. Škvařilová-Pelzl ja I. Nõmm (ettekandja),
kohtusekretär: E. Coulon,
on teinud järgmise
määruse
Vaidluse aluseks olevad asjaolud
1
Hagejad Aquind Ltd, Aquind Energy Sàrl ja Aquind SAS on Ühendkuningriigi ja Prantsusmaa elektrienergia ülekandevõrkude vastastikuse sidumise projekti (edaspidi „võrkude sidumise projekt Aquind“) edendajad.
2
Võrkude sidumise projekt Aquind kanti Euroopa Liidu ühishuviprojektide loendisse komisjoni 23. novembri 2017. aasta delegeeritud määrusega (EL) 2018/540, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 347/2013 seoses ELi ühishuviprojektide loendiga (ELT 2018, L 90, lk 38), ning loeti seega energia siseturu väljakujundamiseks vajaliku taristu põhiprojektiks.
3
Kuna see liidu ühishuviprojektide loend koostatakse kord iga kahe aasta tagant, asendati loend, mis kehtestati delegeeritud määrusega 2018/540, loendiga, mis kehtestati komisjoni 31. oktoobri 2019. aasta delegeeritud määrusega (EL) 2020/389, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 347/2013 seoses ELi ühishuviprojektide loendiga (ELT 2020, L 74, lk 1; edaspidi „vaidlustatud määrus“). Vaidlustatud määruse lisas sisalduva uue loendiga kanti võrkude sidumise projekt Aquind nende projektide loendisse, mida enam ei käsitata liidu ühishuviprojektina.
Menetlus ja poolte nõuded
4
Hagejad esitasid 25. detsembril 2019 Üldkohtu kantseleisse saabunud hagiavalduses Üldkohtule vaidlustatud määruse tühistamise nõude.
5
Euroopa Komisjon esitas 26. märtsil 2020 Üldkohtu kantseleisse kostja vastuse.
6
Üldkohtu kantseleisse vastavalt 1., 8. ja 17. aprillil 2020 saabunud kirjas palusid Saksamaa Liitvabariik, Hispaania Kuningriik ja Prantsuse Vabariik luba astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks.
7
Hagejad esitasid repliigi, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 12. juunil 2020.
8
Üldkohtu teise koja president andis 3. augusti 2020. aasta määrustega vastavalt Saksamaa Liitvabariigile, Hispaania Kuningriigile ja Prantsuse Vabariigile loa astuda menetlusse.
9
Komisjon esitas 31. augustil 2020 Üldkohtu kantseleisse vasturepliigi.
10
Saksamaa Liitvabariik, Hispaania Kuningriik ja Prantsuse Vabariik esitasid vastavalt 11., 16. ja 17. septembril 2020 Üldkohtu kantseleisse menetlusse astuja seisukohad.
11
Hagejad paluvad Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud määrus osas, milles sellega arvatakse võrkude sidumise projekt Aquind välja ELi ühishuviprojektide loendist;
–
teise võimalusena tühistada vaidlustatud määrus tervikuna;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
12
Komisjon ja Hispaania Kuningriik paluvad Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejatelt.
13
Saksamaa Liitvabariik ja Prantsuse Vabariik paluvad Üldkohtul jätta hagi rahuldamata.
Õiguslik käsitlus
14
Üldkohtu kodukorra artikkel 126 sätestab, et kui hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu, võib Üldkohus ettekandja-kohtuniku ettepanekul igal ajal ja ilma menetlust jätkamata lõpetada kohtuasja põhistatud määrusega.
15
Käesoleval juhul leiab Üldkohus, et tal on kohtuasja toimikus sisalduvate dokumentide põhjal piisavalt teavet, ja otsustab lahendada kohtuasja ilma menetlust jätkamata.
16
Kõigepealt tuleb meenutada, et komisjon, keda vastavas osas toetab Prantsuse Vabariik, ei esitanud küll formaalselt vastuvõetamatuse vastuväidet, ent väljendas kostja vastuses kahtlust, kas vaidlustatud määruse peale esitatud hagi on vastuvõetav. Komisjon märkis nimelt, et hagejate esitatud hagi oli enneaegne, kuna ajal, mil nad esitasid oma hagiavalduse, ei olnud vaidlustatud määrus veel jõustunud, et selle suhtes kohaldati vastuväidete esitamise menetlust, mis on ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. aprilli 2013. aasta määruses (EL) nr 347/2013 üleeuroopalise energiataristu suuniste kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks otsus nr 1364/2006/EÜ ning muudetakse määrusi (EÜ) nr 713/2009, (EÜ) nr 714/2009 ja (EÜ) nr 715/2009 (ELT 2013, L 115, lk 39) ja et seega ei olnud tegemist lõpliku aktiga, mille peale saab esitada hagi.
17
Repliigis väidavad hagejad, et nende hagi on vastuvõetav, ja lükkavad tagasi argumendid, mille komisjon on selle kohta esitanud. Kõigepealt rõhutavad nad, et komisjon võttis vaidlustatud määruse vastu 31. oktoobril 2019 ning kuigi see avaldati Euroopa Liidu Teatajas alles 11. märtsil 2020, oli see juba komisjoni veebisaidil olemas. Järgmiseks väidavad nad, et kohtupraktika kohaselt ei ole akti jõustumise kuupäev asjakohane selle kindlakstegemisel, kas meetmed kujutavad endast ettevalmistavat akti või institutsiooni lõplikku seisukohta. Nad lisavad, et vaidlustatud määrus on komisjoni lõplik seisukoht ja et vastu ei ole võetud ühtegi muud õigusakti, mille peale saaks esitada tühistamishagi. Peale selle väidavad nad, et vastuväidete esitamise menetluses ei olnud Euroopa Parlamendil ega Euroopa Liidu Nõukogul võimalik vastu võtta muudetud akti, nad võisid üksnes takistada vaidlustatud määruse jõustumist. Hagejad täpsustavad, et kui nõukogu või Euroopa Parlament oleksid vaidlustatud määruse jõustumisele vastuväited esitanud, oleks komisjon võinud oma akti kehtetuks tunnistada ja võtta vastu uue akti. Lõpuks kinnitab vaidlustatud määruse lõplikkust ka asjaolu, et komisjon ei võtnud pärast vastuväidete esitamise tähtaja möödumist vastu ühtegi muud õigusakti ning vaidlustatud määruse kuupäevaks jäi 31. oktoober 2019.
18
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saab ELTL artikli 263 mõttes tühistamishagi esitada vaid selliste aktide või otsuste peale, mis tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi hageja huve puudutaval viisil, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus olukorras (11. novembri 1981. aasta kohtuotsus IBM vs. komisjon, 60/81, EU:C:1981:264, punkt 9, ja 16. juuli 1998. aasta kohtuotsus Regione Toscana vs. komisjon, T‑81/97, EU:T:1998:180, punkt 21).
19
Kui tegemist on selliste aktide või otsustega, mis tehakse eeskätt asutusesisese mitmeastmelise menetluse käigus, siis on vaidlustatav akt põhimõtteliselt ainult see meede, mis väljendab asjaomase institutsiooni lõplikku seisukohta selle menetluse lõpus, ning seda ei ole vahemeetmed, mille eesmärk on lõpliku otsuse ettevalmistamine (11. novembri 1981. aasta kohtuotsus IBM vs. komisjon, 60/81, EU:C:1981:264, punkt 10, ja 10. juuli 1990. aasta kohtuotsus Automec vs. komisjon, T‑64/89, EU:T:1990:42, punkt 42).
20
Samuti on kohane meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb ELTL artikli 263 alusel esitatud tühistamishagi raames hagi vastuvõetavust hinnata hagiavalduse esitamise ajal esinenud olukorra alusel (24. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus Deutsche Post vs. komisjon, C‑77/12 P, ei avaldata, EU:C:2013:695, punkt 65; 9. septembri 2014. aasta kohtuotsus Hansestadt Lübeck vs. komisjon, T‑461/12, ei avaldata, EU:T:2014:758, punkt 22, ja 25. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus KF vs. Satcen, T‑286/15, EU:T:2018:718, punkt 164).
21
Lisaks ei takista ELTL artikli 263 kuuenda lõigu sätted, milles on täpsustatud vorminõuded – teatavakstegemine või avaldamine –, millest alates hakkab kulgema tühistamishagi esitamise tähtaeg, hagejat esitamast liidu kohtule hagi kohe, kui vaidlusalune akt on vastu võetud, ootamata ära selle teatavakstegemist või avaldamist. Nimelt ei ole selles artiklis täpsustatud, et sellise hagi esitamine sõltub akti avaldamisest või teatavakstegemisest. Selleks et anda huvitatud isikule avaldatud liidu akti vaidlustamiseks piisav ajavahemik – nii et ta on teadlik kõikidest asjaoludest –, hakkab sellise akti peale hagi esitamise tähtaeg kulgema vastavalt ELTL artikli 263 kuuendale lõigule alles alates selle akti avaldamisest. Pealegi ei kahjusta liidu akti peale enne selle avaldamist hagi esitamine, tingimusel et see akt on vastu võetud, kuidagi hagi esitamise tähtaja eesmärki, mis seisneb õiguskindluse tagamises, vältides õiguslikke tagajärgi tekitavate liidu aktide lõputut vaidlustamist. Seega, kuigi akti avaldamisest hakkavad kulgema hagi esitamise tähtajad, mille möödumisel muutub nimetatud akt lõplikuks, ei ole avaldamine siiski nimetatud akti peale hagi esitamise õiguse tekkimise tingimus (vt selle kohta 26. septembri 2013. aasta kohtuotsus PPG ja SNF vs. ECHA, C‑626/11 P, EU:C:2013:595, punktid 35–39). Siiski tuleb rõhutada, et võimalus esitada hagi enne vaidlusaluse akti avaldamist saab kõne alla tulla üksnes tingimusel, et kõnealune akt tekitab siduvaid õiguslikke tagajärgi hageja huve puudutaval viisil, nagu on tõdetud eespool punktis 18.
22
Seda kohtupraktikat arvestades tuleb kontrollida, kas vaidlustatud määrus on vaidlustatav akt ja kas hagi on seega vastuvõetav.
23
Esiteks tuleb märkida, et komisjon võttis vaidlustatud määruse vastu delegeeritud pädevuse alusel, mille seadusandja on talle ELTL artikli 290 alusel andnud. ELTL artikli 290 lõike 1 kohaselt võidakse komisjonile seadusandliku aktiga delegeerida õigus võtta vastu muid kui seadusandlikke akte, mis on üldkohaldatavad ja täiendavad või muudavad seadusandliku akti teatavaid vähem olulisi osi. Samas sättes on lisatud, et seadusandlikes aktides on sõnaselgelt kindlaks määratud volituste delegeerimise eesmärgid, sisu, ulatus ja kestus. ELTL artikli 290 lõige 2 täpsustab, et seadusandlikes aktides on sõnaselgelt kindlaks määratud delegeerimise tingimused, milleks on esiteks see, et Euroopa Parlament või nõukogu võib otsustada delegeerimise tagasi võtta, ja teiseks, et delegeeritud õigusakt saab jõustuda alles siis, kui Euroopa Parlament või nõukogu seadusandlikus aktis kehtestatud tähtaja jooksul sellele vastuväiteid ei esita.
24
Teiseks tuleb märkida, et seadusandja on määrusega nr 347/2013 delegeerinud komisjonile pädevuse võtta vastu ja vaadata üle üleeuroopalise strateegilise tähtsusega energeetika infrastruktuuri valdkonna ühishuviprojektide liidu loendi.
25
Määruse nr 347/2013 artikli 3 lõike 3 ja lõike 4 teise lõigu kohaselt koostab komisjon selle loendi, võttes aluseks piirkondlikud loetelud, mille on vastu võtnud liikmesriikidest ja komisjonist koosnevate piirkondlike rühmade otsuseid tegevad organid, lähtudes iga projekti osatähtsusest esmatähtsate energiataristukoridoride ja -alade loomisel ning sellest, kuidas projektid vastavad ühishuviprojektide suhtes kohaldatavatele kriteeriumidele.
26
Määruse nr 347/2013 artikli 16 lõike 4 kohaselt teeb komisjon niipea, kui ta delegeeritud õigusakti vastu võtab, selle samal ajal teatavaks Euroopa Parlamendile ja nõukogule. Nimetatud määruse artikli 16 lõike 5 alusel vastu võetud delegeeritud õigusakt jõustub üksnes juhul, kui Euroopa Parlament ega nõukogu ei ole kahe kuu jooksul pärast õigusakti teatavakstegemist Euroopa Parlamendile ja nõukogule esitanud selle suhtes vastuväidet või kui Euroopa Parlament ja nõukogu on enne selle tähtaja möödumist komisjonile teatanud, et nad ei esita vastuväidet. Euroopa Parlamendi või nõukogu algatusel pikendatakse seda tähtaega kahe kuu võrra.
27
Kolmandaks tuleb tõdeda, et käesoleval juhul lõppes tähtaeg, mille jooksul Euroopa Parlament ja nõukogu võisid esitada vaidlustatud määruse suhtes võimalikke vastuväiteid, esialgu 31. detsembril 2019. Seda tähtaega pikendati kahe kuu võrra, nimelt 29. veebruarini 2020. Euroopa Parlament ja nõukogu ei esitanud nende nelja kuu jooksul ühtegi vastuväidet. Niisiis avaldati vaidlustatud määrus Euroopa Liidu Teatajas 11. märtsil 2020 ja see jõustus kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist.
28
Eeltoodust nähtub, et tühistamishagi esitamise ajal ehk 25. detsembril 2019 ei olnud lõppenud vastuväidete esitamise tähtaeg, mille jooksul Euroopa Parlament või nõukogu võisid vaidlustatud määruse jõustumisele vastuseisu väljendada.
29
Tuleb aga rõhutada, et ELTL artiklis 290 kehtestatud volituste delegeerimise mehhanismi tuleb käsitleda tervikuna. ELTL artikli 290 lõige 2 näeb ette võimaluse seada üldkohaldatavate muude kui seadusandlike aktide vastuvõtmise pädevuse delegeerimise tingimuseks vastuväidete esitamise etapi läbimise seadusandlikus aktis ette nähtud ajavahemiku jooksul. Selle etapi läbimine on seega lahutamatu volituste delegeerimise rakendamise heast tavast.
30
Määruses nr 347/2013 kasutas seadusandja ELTL artikli 290 lõikes 2 ette nähtud võimalust seada komisjonile volituste delegeerimise tingimuseks vastuväidete esitamise etapi läbimine. Seega eeldab komisjoni pädevus võtta nimetatud määruse alusel vastu siduvaid õiguslikke tagajärgi kaasa toov delegeeritud õigusakt kogu selle menetluse lõpuleviimist, mis tagab volituste delegeerimise rakendamise heast tavast kinnipidamise ja seega selles määruses ette nähtud tingimuse täitmise.
31
Teisisõnu tähendab see, et komisjon saab kehtestada õigusakti – mis on osa õiguskorrast ja tekitab siduvaid õiguslikke tagajärgi – ainult siis, kui ta täidab määruses nr 347/2013 sätestatud tingimuse ja seob seega vastuvõetud akti maksimaalselt nelja kuu pikkuse vastuväidete esitamise etapi läbimisega.
32
Nagu eespool punktides 27 ja 28 on rõhutatud, ei olnud määruse nr 347/2013 artikli 16 lõikes 5 ette nähtud tingimus tühistamishagi esitamise ajal täidetud. Sellest järeldub, et komisjoni 31. oktoobril 2019 vastu võetud akti ei saa 25. detsembri 2019. aasta seisuga pidada lõplikuks aktiks ega aktiks, mis tekitab selliseid siduvaid õiguslikke tagajärgi, mis mõjutavad hagejate huve nimetatud kuupäeva seisuga.
33
Sellest järeldub, et 25. detsembri 2019. aasta seisuga ei olnud vaidlustatud määrus akt, mille peale võib esitada hagi.
34
Selles kontekstis on esiteks oluline rõhutada, et vaidlustatud määruse peale esitatud tühistamishagi sisuline läbivaatamine tähendaks, et Üldkohus peaks andma hinnangu küsimustele, mille kohta Euroopa Parlament ja nõukogu ei ole saanud veel seisukohta võtta, see aga oleks ennatlik sisulise vaidluse suhtes ning nii aetaks segi haldus- ja kohtumenetluste erinevad etapid. Sellise hagi vastuvõetavaks lugemine oleks seega vastuolus selliste liidu institutsioonide nagu ühelt poolt Euroopa Parlament ja nõukogu ning teiselt poolt liidu kohus vahelise pädevuse jaotuse süsteemiga, samuti korrakohase õigusemõistmise ja haldusmenetluse nõuetekohase läbiviimise nõuetega (vt selle kohta 11. novembri 1981. aasta kohtuotsus IBM vs komisjon, 60/81, EU:C:1981:264, punkt 20, ja 13. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Deutsche Post ja Saksamaa vs. komisjon, C‑463/10 P ja C‑475/10 P, EU:C:2011:656, punkt 51).
35
Teiseks tuleb tagasi lükata hagejate argument, et lõppastmes ei muudetud vaidlustatud määrust Euroopa Parlamendis ja nõukogus vastuväidete esitamise etapis. Asjaolu, et esialgset akti, see tähendab vaidlustatud määrust ei muudetud, ei mõjuta selle akti laadi. Muudatuste puudumine ei võimalda seega Üldkohtul asuda seisukohale, et vaidlustatud määrus – mis eespool punktis 20 osutatud kohtupraktikat arvestades on ainus, mida liidu kohus saab tühistamishagi raames analüüsida – on lõplik akt, mis võeti vastu ja jõustus ELTL artikli 290 kohaselt määruse nr 347/2013 artikli 16 lõike 5 alusel kehtestatud seadusandliku menetluse lõpus.
36
Neil põhjustel oleks samuti kunstlik ja õiguslikult väär asuda seisukohale, et vaidlustatud määrus tekitab siduvaid õiguslikke tagajärgi alates selle vastuvõtmisest, st 31. oktoobrist 2019, ning et need tagajärjed olid Euroopa Parlamendi või nõukogu võimalike vastuväidete puhuks üksnes peatatud.
37
Kõike eeltoodut arvestades tuleb asuda seisukohale, et vaidlustatud määrus ei ole lõplik akt, mis tekitab siduvaid õiguslikke tagajärgi hagejate huve puudutaval viisil. Järelikult tuleb jätta hagi ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
Kohtukulud
38
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna hagejad on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud, sh Üldkohtus toimunud ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega seotud kohtukulud vastavalt komisjoni nõudele välja mõista hagejatelt, kes ühtlasi kannavad ise oma kohtukulud.
39
Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1 kannavad menetlusse astunud liikmesriigid ise oma kohtukulud. Saksamaa Liitvabariik, Hispaania Kuningriik ja Prantsuse Vabariik kannavad seega ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (teine koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
2.
Mõista komisjoni kohtukulud, sealhulgas ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega seotud kohtukulud välja Aquind Ltd-lt, Aquind Energy Sàrl-lt ja Aquind SAS-lt, kes ühtlasi kannavad ise oma kohtukulud.
3.
Jätta Saksamaa Liitvabariigi, Hispaania Kuningriigi ja Prantsuse Vabariigi kohtukulud nende endi kanda.
Luxembourgis, 5. märtsil 2021
Kohtusekretär
E. Coulon
Koja president
V. Tomljenović
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.