62004C0227(01)
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
ELEANOR SHARPSTON
prezentate la 30 noiembrie 2006 (
1
)
1.
Aceste concluzii reprezintă al doilea set din acest recurs, prezentate ca urmare a redeschiderii procedurii orale şi a unei şedinţe în faţa Marii Camere pentru soluţionarea anumitor aspecte invocate de Curte.
2.
Avocatul general Jacobs a prezentat primele sale concluzii la 27 octombrie 2005. După cum a arătat acesta, prezenta cauză priveşte calculul anilor de plată a contribuţiilor la sistemul de pensii acordaţi doamnei Lindorfer, funcţionar al Consiliului Uniunii Europene, în cadrul sistemului comunitar de pensii, ca urmare a transferului drepturilor de pensie dobândite anterior în cadrul unui sistem naţional. în plus, se invocă anumite aspecte fundamentale privind egalitatea de tratament.
3.
Doamna Lindorfer a susţinut în special că dispoziţiile generale ale Consiliului de aplicare a articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la Statutul funcţionarilor Comunităţilor Europene (denumite în continuare „dispoziţiile de aplicare”), pe baza cărora s-a efectuat calculul, încălcau principiul egalităţii de tratament prin faptul că:
—
valorile actuariale utilizate efectuau o discriminare a) bazată pe sex, pentru că erau mai puţin favorabile pentru femei şi b) bazată pe vârstă, pentru că erau cu atât mai defavorabile pentru funcţionari, cu cât vârsta de recrutare a acestora era mai înaintată; şi
—
cele două variante ale formulei de conversie monetară utilizate efectuau o discriminare în detrimentul funcţionarilor care au cotizat la un sistem de pensii într-un stat membru având o monedă puternică.
4.
Prin Hotărârea din 18 martie 2004 (
2
), Tribunalul de Primă Instanţă a respins acţiunea acesteia.
5.
în ceea ce priveşte restul istoricului legislativ şi procedural facem trimitere la punctele 5-36 din Concluziile prezentate de avocatul general Jacobs.
6.
în plus, trebuie remarcat că, la 29 aprilie 2004, după pronunţarea hotărârii de către Tribunal, dar înainte de introducerea recursului, Consiliul a abrogat şi a înlocuit dispoziţiile de aplicare în litigiu. Printre alte modificări, acesta a introdus valori actuariale noi comune pentru bărbaţi şi pentru femei. Totuşi, diferenţa referitoare la vârstă a fost menţinută. Această modificare nu a fost adusă la cunoştinţa Curţii de niciuna dintre părţi în cadrul primelor acte de procedură din recurs.
7.
După o analiză atentă, avocatul general Jacobs a conchis în sensul anulării hotărârii atacate cu recurs, în măsura în care a considerat cu nu exista o discriminare bazată pe sex interzisă. Prin urmare, acesta a propus Curţii să declare articolul 10 alineatul (3) din dispoziţiile de aplicare ca fiind lipsit de valabilitate în măsura în care prevede utilizarea unor valori actuariale diferite în funcţie de sex. Acesta a considerat că celelalte motive de recurs trebuiau respinse.
8.
Astfel, avocatul general Jacobs a apreciat că dispoziţiile de aplicare determinau o discriminare nelegală pe motive de sex, iar nu pe motive de vârstă.
9.
Acesta a admis că, într-adevăr, sistemul de calcul tratează funcţionarii diferit în funcţie de vârsta acestora. El a considerat de asemenea că doamna Lindorfer a identificat anumite erori în raţionamentul Tribunalului cu privire la justificarea diferenţei de tratament, dar că aceasta nu a demonstrat totuşi în mod suficient că respectivele diferenţe de tratament bazate pe diferenţele de vârstă la momentul recrutării nu erau justificate prin diferenţa de durată în care sumele transferate rămâneau la bugetul comunitar. în plus, acesta a remarcat că, în dreptul comunitar, interdicţia oricărei discriminări bazate pe vârstă era mai puţin absolută şi mai recentă decât interdicţia discriminării bazate pe sex. în particular, modalităţile cele mai specifice de materializare a interdicţiei oricărei discriminări bazate pe vârstă, precum interdicţia deosebit de pertinentă şi explicită înscrisă în Statutul funcţionarilor, sunt de altfel ulterioare adoptării deciziei atacate de doamna Lindorfer (
3
).
10.
în continuare, Curtea (Marea Cameră) a pronunţat Hotărârea Mangold la 22 noiembrie 2005 (
4
). Aceasta a declarat, inter alia, că „singurul scop al Directivei 2000/78 (
5
)«este să stabilească un cadru general pentru combaterea discriminării pe motive de apartenenţă religioasă sau convingeri, handicap, vârstă sau orientare sexuală», însuşi principiul interdicţiei acestor forme de discriminare aflându-şi izvorul [...] în diverse instrumente internaţionale şi în tradiţiile constituţionale comune statelor membre. Prin urmare, principiul nediscriminării pe motive de vârstă trebuie considerat ca fiind un principiu general al dreptului comunitar” (
6
).
11.
La 1 decembrie 2005, Camera întâi a Curţii, căreia i-a fost repartizat prezentul recurs, a hotărât să retrimită cauza în faţa Curţii în vederea reatribuirii acesteia Marii Camere.
12.
La 26 aprilie 2006, Marea Cameră a redeschis procedura orală, a stabilit data şedinţei şi a solicitat doamnei Lindorfer, Consiliului şi Comisiei Comunităţilor Europene să îşi prezinte observaţiile cu privire la următoarele puncte (
7
)
a)
aplicarea principiului general al egalităţii de tratament la o cauză precum cea în discuţie, în special caracterul comparabil al situaţiei unui funcţionar care intră în serviciul instituţiilor comunitare după ce a cotizat o anumită perioadă la un sistem naţional de pensii cu situaţia unui funcţionar care a intrat în acest serviciu la o vârstă mai tânără;
b)
domeniul de aplicare al interdicţiei discriminării bazate pe sex la momentul calculării echivalentului actuarial în scopul transferului drepturilor dobândite în cadrul unui sistem naţional de pensii către sistemul comunitar de pensii;
c)
domeniul de aplicare al interdicţiei discriminării bazate pe vârstă, în acelaşi context, în lumina Hotărârii Mangold; şi
d)
măsura în care „principiul capitalizării” (
8
) ar putea justifica o diferenţă de tratament în funcţie de sex sau de vârstă în privinţa transferului drepturilor dobândite în cadrul unui sistem naţional de pensii către sistemul comunitar de pensii, care este caracterizat în esenţă prin principiul solidarităţii.
13.
Părţile au depus observaţii scrise cu privire la aceste puncte şi au prezentat observaţii orale în şedinţa din 28 iunie 2006.
Apreciere
Observaţii preliminare
14.
Avocatul general Jacobs a examinat nu numai discriminările bazate pe sex şi pe vârstă, dar şi cele care rezultă, în opinia doamnei Lindorfer, din utilizarea celor două variante ale formulei de conversie monetară (
9
).
15.
Curtea nu a solicitat precizări în privinţa acestui din urmă punct şi nici părţile nu au prezentat astfel de precizări. Pornim, prin urmare, de la premisa că nicio analiză suplimentară nu este necesară în această privinţă.
16.
în plus, avocatul general Jacobs a analizat deja mai multe aspecte ale problemelor în legătură cu care Curtea a solicitat o dezbatere, în măsura în care suntem de acord cu acesta în privinţa aspectelor menţionate, considerăm că simpla trimitere la argumentaţia sa este suficientă, în afara situaţiilor în care este necesară reiterarea acestei argumentaţii.
17.
în continuare, anumite probleme politice cu caracter general privind transferul drepturilor de pensie au fost dezbătute în cadrul şedinţei. De exemplu, a fost amintit că condiţiile de transfer nu trebuiau să descurajeze recrutarea funcţionarilor cu un nivel înalt de competenţă şi de experienţă solicitat de instituţiile comunitare (
10
). Recunoaştem într-adevăr importanţa problemelor menţionate, dar considerăm că acestea sunt mai degrabă de competenţa legiuitorului decât de competenţa Curţii. Aceste probleme nu par pertinente din punct de vedere juridic pentru a stabili dacă o hotărâre atacată cu recurs cuprinde erori de drept care trebuie să conducă la anularea acesteia.
18.
în sfârşit, amintim că doamna Lindorfer nu a contestat niciodată normele de bază din Statutul funcţionarilor aplicabile în materie de pensii (articolul 77 şi următoarele) şi că, în recurs, aceasta nu afirmă că Tribunalul a respins în mod greşit excepţia de nelegalitate de la articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la respectivul statut. în cadrul recursului, aceasta se mulţumeşte să invoce anumite erori de drept legate de faptul că Tribunalul a respins motivul său potrivit căruia articolul 10 alineatul (3) din dispoziţiile de aplicare cuprinde o discriminare nelegală. De aceea, aprecierea pe care trebuie să o efectueze Curtea de Justiţie în cadrul recursului priveşte în principiu numai aceste argumente, cu excepţia situaţiei în care nu există o problemă de ordine publică pe care Curtea trebuie să o examineze din oficiu.
19.
Sub rezerva acestor observaţii, vom examina acum cele patru puncte în legătură cu care Curtea a solicitat precizări.
Aplicabilitatea principiului general al egalităţii de tratament
20.
Comisia a ridicat problema domeniului de aplicare al întrebării adresate de Curte la această rubrică, iar observaţiile prezentate par să reflecte interpretări diferite. în opinia noastră, această problemă priveşte aplicarea principiului general al egalităţii de tratament în cazul a doi funcţionari aflaţi în serviciul Comunităţilor: unul a contribuit la sistemul comunitar de pensii numai prin intermediul cotizaţiilor prelevate dintr-un salariu comunitar, în condiţiile în care celălalt a contribuit şi prin intermediul transferului drepturilor de pensie dobândite în cadrul unui sistem naţional. Cum se aplică principiul egalităţii de tratament într-o astfel de situaţie?
21.
Principiul general al egalităţii de tratament sau al nediscriminării a fost întotdeauna definit ca impunând ca situaţii comparabile să nu fie tratate în mod diferit şi ca situaţii diferite să nu fie tratate în acelaşi mod, cu excepţia cazului în care un astfel de tratament este justificat în mod obiectivn (
11
).
22.
Această definiţie implică o analiză în doi timpi. în primul rând, se pune întrebarea dacă situaţiile sunt comparabile, astfel încât trebuie tratate în acelaşi mod, sau sunt diferite, caz în care trebuie tratate în mod diferit. în al doilea rând, în cazul în care cele două situaţii nu sunt tratate conform răspunsului la prima întrebare, se pune întrebarea dacă această diferenţă este justificată în mod obiectiv.
23.
Totuşi, în practică, pot apărea anumite neclarităţi între analiza caracteristicilor care diferenţiază anumite situaţii şi analiza justificării obiective a unei diferenţe de tratament în cazul unor situaţii care sunt în rest comparabile (sau a unui tratament uniform în cazul unor situaţii diferite în rest).
24.
întrucât, în mod evident, situaţiile nu sunt niciodată identice sub toate aspectele, analiza caracterului comparabil, a diferenţei sau a justificării trebuie să se refere la caracteristicile care sunt pertinente pentru stabilirea naturii sau a modalităţilor de tratament avute în vedere. Discriminarea este nelegală atunci când criterii nepertinente se substituie acelor criterii care sunt pertinente. De aceea, va fi întotdeauna necesar să se definească în primul rând ce criterii sunt pertinente şi ce criterii nu sunt pertinente pentru alegerea tratamentului.
25.
Să luăm exemplul imaginar (
12
) a doi funcţionari comunitari, A şi B, care sunt de acelaşi sex, au amândoi 40 de ani (de exemplu) şi sunt încadraţi în acelaşi grad şi în aceeaşi treaptă. Cu toate acestea, A a intrat recent în serviciul Comunităţilor după ce a lucrat, timp de 15 ani, într-un stat membru şi a cotizat la un sistem naţional de pensii. a a lucrat în serviciul Comunităţilor pe parcursul aceleiaşi perioade. Drepturile de pensie dobândite de A sunt transferate către sistemul comunitar. Din salariul de funcţionar comunitar al lui B au fost prelevate cotizaţii de pensie timp de 15 ani, iar drepturile de pensie pe care acesta sau aceasta le-a dobândit pentru activitatea respectivă se află deja în sistemul comunitar de pensii. Să presupunem mai departe că amândoi se pensionează din serviciul Comunităţilor la vârsta de 60 de ani, după ce au ajuns la acelaşi grad şi la aceeaşi treaptă, având o evoluţie identică a carierei şi fiind supuşi la plata aceloraşi contribuţii din salariu în decursul acestor 20 de ani.
26.
în ce măsură sunt cele două situaţii comparabile? în ce măsură şi în ce temei diferenţele dintre contribuţiile lui A şi cele ale lui B în timpul primilor 15 ani impun sau justifică un tratament diferit?
27.
Pentru a răspunde la aceste întrebări, trebuie să analizăm natura contribuţiilor respective şi raportul acestora cu pensia comunitară de care vor beneficia A şi B.
28.
Sistemul de pensii instituit prin Statutul funcţionarilor se întemeiază în esenţă pe obligaţia asumată de Comunităţi, şi în definitiv de statele membre (
13
), de a plăti funcţionarilor pensionaţi un procent din ultimul lor salariu în recunoaşterea activităţii acestora în cadrul Comunităţilor. Acest procent este stabilit numai în funcţie de durata activităţii. în general, pensia poate fi considerată ca o recunoaştere şi ca o recompensă, pe de o parte, a desfăşurării de către funcţionar a carierei sale în serviciul Comunităţilor (ceea ce se reflectă în ultimul salariu) şi, pe de altă parte, a duratei angajamentului său faţă de Comunităţi (ceea ce se reflectă în durata serviciului). în acelaşi timp, funcţionarul aduce totuşi o contribuţie financiară reprezentată de prelevările din salariu. Aceste prelevări sunt considerate ca reprezentând o suportare parţială a costurilor generate de sistemul de pensii (
14
). Cu toate acestea, procentul din ultimul salariu care va fi plătit fiecărui funcţionar cu titlu de pensie este determinat nu de cuantumul prelevărilor, ci de durata acestora.
29.
Posibilitatea de a transfera către sistemul comunitar unele drepturi de pensie dobândite anterior în cadrul altui sistem iese din acest cadru. Această posibilitate este opţională, iar nu obligatorie (
15
). Dacă se exercită această opţiune, obligaţia de plată (viitoare, eventuală) avută de unul sau de mai multe organisme naţionale de pensie faţă de un particular este transferată noului angajator, Comunităţile europene, şi este acceptată de acesta. Transferul obligaţiei de plată se materializează prin transferul către bugetul comunitar al unui capital, care este de asemenea considerat ca reprezentând o suportare parţială a costurilor generate de sistemul de pensii. Calcularea capitalului în discuţie revine sistemelor naţionale. Aceasta nu este nici reglementată prin Statutul funcţionarilor sau prin dispoziţiile sale de aplicare şi nu este nici controlată de instituţiile comunitare. Totuşi, în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la Statutul funcţionarilor, tocmai această sumă trebuie transformată în ani suplimentari de plată a contribuţiilor la sistemul de pensii în funcţie de gradul funcţionarului la momentul titularizării.
30.
Astfel, baza de calcul a pensiei definitive a celor doi funcţionari, A şi B, va fi în ambele cazuri ultimul lor salariu. Amândoi vor primi 40 % din acest salariu pentru cei 20 de ani efectuaţi în serviciul Comunităţilor între 40 şi 60 de ani. în măsura în care situaţiile acestora sunt identice şi în măsura în care aceştia beneficiază de acelaşi tratament, nu se poate vorbi în acest caz de discriminare.
31.
în schimb, aceştia sunt trataţi diferit în ceea ce priveşte drepturile de pensie aferente activităţii lor între 25 şi 40 de ani. Funcţionarul B va primi un supliment de 30 % din ultimul salariu în baza primilor 15 ani efectuaţi în serviciul Comunităţilor, indiferent de cuantumul prelevărilor din salariul său în cursul acestei perioade. Pe de altă parte, funcţionarul A va primi un procent (probabil) diferit bazat pe cuantumul capitalului transferat către sistemul comunitar, care corespunde drepturilor de pensie dobândite în cadrul altui sistem în aceeaşi perioadă şi care reflectă cuantumul cotizaţiilor plătite în acest scop.
32.
Ce caracteristici ale celor două situaţii sunt pertinente pentru calcularea procentului în discuţie? Sunt comparabile aceste caracteristici?
33.
Potrivit articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la Statutul funcţionarilor, singurul criteriu pertinent, în cazul lui A, este cel privind suma transferată şi gradul funcţionarului la momentul titularizării sale. Din dispoziţiile articolului 77 din acelaşi statut reiese că singurul criteriu pertinent, în cazul lui B, constă în timpul efectuat în serviciul Comunităţilor. Prin natura lor, o sumă de bani şi un interval de timp nu sunt valori comparabile şi nu impun, nici măcar nu permit, instituirea unei egalităţi de tratament. Cu atât mai mult, căutarea altor criterii, care pot fi comparate în mai mare măsură, pe care să se întemeieze această egalitate, ar implica în mod necesar înlăturarea criteriilor prevăzute în cel puţin una dintre aceste dispoziţii ale Statutului funcţionarilor, în condiţiile în care niciuna dintre aceste dispoziţii nu este în discuţie în cadrul prezentului recurs.
34.
în orice caz, singurele două aspecte care ar putea fi comparate şi la care s-a referit doamna Lindorfer — şi anume durata contribuţiei şi suma care a făcut obiectul unei contribuţii la bugetul comunitar — nu sunt comparabile în opinia noastră.
35.
Cei 15 ani în decursul cărora A a contribuit la sistemul naţional nu sunt comparabili, pentru stabilirea pensiei comunitare, cu primii 15 ani în care B a contribuit la sistemul comunitar. în cazul lui B, drepturile de pensie dobândite în această perioadă nu reprezintă atât recunoaşterea cotizaţiilor plătite prin intermediul prelevărilor din salariu (totuşi, fără referire la cuantumul efectiv al acestora), cât recunoaşterea serviciului efectuat în cadrul Comunităţilor, în cazul lui A, nu există serviciu efectuat în cadrul Comunităţilor, iar în privinţa serviciului efectuat în mod incontestabil în contul unuia sau mai multor angajatori naţionali, acesta nu este şi nu poate fi transferat către Comunităţi.
36.
Prin aplicarea unui raţionament asemănător, se dovedeşte că nici aceste contribuţii nu sunt comparabile. în schimbul drepturilor de pensie suplimentare ale lui A, Comunităţile primesc numai suma transferată care corespunde drepturilor de pensie naţionale, în schimbul drepturilor de pensie ale lui B pentru primii 15 ani de serviciu, Comunităţile beneficiază nu numai de prelevările efectuate din salariul lui B (ceea ce reprezintă o economie bugetară), dar beneficiază de asemenea, ceea ce este mult mai important, de 15 ani de serviciu din partea lui B. în consecinţă, cele două sume de bani nu reprezintă valori comparabile.
37.
Din acest motiv, în scopul aplicării principiului egalităţii de tratament, suntem de părere că situaţia unui funcţionar care, la momentul intrării în serviciul Comunităţilor, transferă către sistemul comunitar de pensii un capital care corespunde drepturilor dobândite în cadrul unui sistem naţional nu este comparabilă cu situaţia unui funcţionar intrat în funcţie anterior şi care a contribuit la sistemul comunitar atât prin munca sa, cât şi prin prelevările din salariu.
Discriminare bazata pe sex
38.
Avocatul general Jacobs a tratat problema discriminării bazate pe sex la punctele 41-70 din concluzii. Raţionamentul său, astfel cum l-am înţeles, a fost în esenţă următorul:
—
principiul fundamental al egalităţii de tratament între bărbaţi şi femei exprimat, la data respectivă, în special prin articolul la alineatul (1) din Statutul funcţionarilor, interzice orice discriminare bazată pe sex în tratamentul aplicat funcţionarilor comunitari;
—
numai excepţiile prevăzute în mod expres de legiuitor pot deroga de la acest principiu fundamental (
16
) acest tip de excepţii trebuie interpretat în mod restrictiv; or, niciuna nu se aplică tratamentului transferului de drepturi de pensie către sistemul comunitar de pensii;
—
justificarea obiectivă a discriminării bazate pe sex este, în principiu, admisibilă numai în cazul unei discriminări indirecte; or, discriminarea în discuţie în prezenta cauză este direct şi exclusiv bazată pe sex;
—
chiar dacă o justificare ar fi admisibilă, argumentul admis de Tribunal, potrivit căruia o gestiune financiară sănătoasă trebuie să ţină seama de diferenţa de speranţă de viaţă medie între bărbaţi şi femei, nu poate justifica o diferenţă de tratament aplicabilă doar transferurilor drepturilor de pensie; o gestiune financiară sănătoasă poate fi asigurată prin reţinerea unei valori medii globale pentru cele două sexe, astfel cum este cazul în ceea ce priveşte drepturile de pensie dobândite chiar în cadrul sistemului comunitar.
39.
în esenţă, suntem de acord cu această analiză şi nu avem niciun motiv pentru a o dezvolta sau pentru a o nuanţa. Din acest motiv ne vom mărgini la un număr limitat de comentarii cu privire la afirmaţiile şi la observaţiile prezentate în cadrul procedurii redeschise.
40.
în primul rând, Comisia şi Consiliul îşi exprimă dezacordul cu ceea ce consideră a fi o invocare eronată a articolului 141 CE de către avocatul general Jacobs. în opinia acestora, dispoziţia menţionată nu este aplicabilă la situaţia în discuţie în prezentul recurs. în special, articolul 141 CE priveşte principiul egalităţii de remunerare pentru aceeaşi muncă. Curtea a asimilat pensia cu o formă de remuneraţie amânată atunci când este plătită în baza unui raport de muncă anterior existent între beneficiar şi un fost angajator. Totuşi, majorarea pensiei la care va avea dreptul doamna Lindorfer ca urmare a transferului drepturilor sale de pensie către sistemul comunitar nu va fi plătită în acest temei. Prin urmare, aceasta nu poate fi considerată ca fiind o remuneraţie amânată, în ceea ce o priveşte, doamna Lindorfer insistă asupra importanţei articolului 141 CE şi asupra aplicabilităţii acestuia la transferurile de drepturi către sistemul comunitar de pensii.
41.
Referitor la relaţia dintre munca prestată de doamna Lindorfer în Austria şi majorarea pensiei comunitare la care va avea dreptul la pensionare, suntem tentaţi să împărtăşim punctul de vedere al instituţiilor. în esenţă, drepturile sale de pensie din Austria pot fi considerate drept o remuneraţie amânată până la transformarea acestora în capital şi până la transferul acestora către bugetul comunitar. Din acel moment, nu se mai poate vorbi de o remuneraţie amânată în Austria, iar suma transferată nu are nicio legătură cu salariul datorat acesteia de către Comunităţi.
42.
Cu toate acestea, se pare că avocatul general Jacobs nu s-a întemeiat, în special, nici pe articolul 141 CE, nici pe natura de remuneraţie amânată a pensiilor pentru a ajunge la concluzia sa şi că, de altfel, nici nu era necesar să o facă. La punctele 41-44 din concluzii, acesta a remarcat mai întâi trimiterea făcută de doamna Lindorfer la articolul menţionat mai sus, precum şi motivele acestei trimiteri. Apoi, acesta a citat principiul general al egalităţii de tratament -articolul 141 CE fiind una dintre expresiile acestui principiu — şi aplicarea acestuia la dreptul funcţiei publice comunitare în general şi la transferul drepturilor de pensie în special. în sfârşit, acesta a subliniat cerinţa specifică, prevăzută la articolul la alineatul (1) din Statutul funcţionarilor, privind egalitatea de tratament fără deosebire de sex. în continuare, acesta şi-a întemeiat analiza în întregime pe principiul general, astfel cum este aplicabil împrejurărilor specifice ale cauzei, menţionând o singură dată în mod tangenţial, la punctul 61, noţiunea de pensie în calitate de remuneraţie amânată.
43.
în ceea ce ne priveşte, considerăm că principiul general şi articolul la alineatul (1) din Statutul funcţionarilor constituie o justificare mai mult decât suficientă a punctului de vedere exprimat de avocatul general Jacobs. Calculul anilor suplimentari de plată a contribuţiilor la sistemul de pensii pe baza capitalului transferat către sistemul comunitar de pensii este reglementat în întregime prin Statutul funcţionarilor. La data avută în vedere, acest statut impunea în mod expres o egalitate de tratament fără referire la sex. Accentul pus de doamna Lindorfer pe articolul 141 CE nu pare nici necesar, nici pertinent.
44.
în al doilea rând, Comisia pune la îndoială faptul că avocatul general Jacobs îşi limitează analiza la situaţia specifică din Statutul funcţionarilor şi la sistemul comunitar de pensii. Dacă utilizarea de valori actuariale care diferă în funcţie de sex trebuia înlăturată în acest context, Comisia consideră că aceasta trebuia înlăturată şi în alte contexte precum asigurarea de viaţă.
45.
Aceste îndoieli nu par pertinente în privinţa deciziei care trebuie adoptată în cadrul prezentului recurs.
46.
Nu se sugerează că legiuitorul comunitar nu poate prevedea niciodată derogări justificate de la principiul egalităţii de tratament astfel încât să permită utilizarea unor tabele actuariale diferite. în acest mod a procedat, de exemplu, în ceea ce priveşte sistemele de pensii profesionale cu prestaţii definite, finanţate prin capitalizare (
17
). Probabil, la fel poate proceda şi în alte domenii pertinente precum asigurarea de viaţă (
18
). în prezenta cauză nu se pune problema repunerii în discuţie a unei asemenea derogări legislative (
19
). Nu există o astfel de derogare în Statutul funcţionarilor. în consecinţă, principiul general, astfel cum este prevăzut în mod expres la articolul la alineatul (1) din statutul menţionat, rămâne în mod evident şi direct aplicabil dispoziţiilor de aplicare precum cele în discuţie în prezenta cauză.
47.
în al treilea rând, opinia avocatului general Jacobs pare să fie confirmată de introducerea în 2004 a tabelelor actuariale „unisex”, care aliniază — în ceea ce priveşte criteriul sexului — tratamentul transferurilor drepturilor de pensie cu cel al drepturilor dobândite în sistemul comunitar.
48.
Dacă anterior anului 2004 diferenţa în ceea ce priveşte speranţa de viaţă între femei şi bărbaţi ar fi putut să fie un factor obiectiv care ar fi justificat răsturnarea prezumţiei în favoarea tratamentului uniform, pare puţin probabil ca aceasta să fi încetat să fie adevărat în 2004, cu excepţia situaţiei în care ar fi avut loc o convergenţă între speranţa de viaţă medie a bărbaţilor şi a femeilor. Nu se susţine că aceasta este situaţia.
49.
Nu ne conving nici observaţiile Consiliului şi ale Comisiei potrivit cărora, deşi valorile „unisex” au fost introduse pentru a promova o mai mare egalitate între funcţionarii bărbaţi şi femei, aceasta a fost o opţiune legislativă care a răspuns unei cerinţe mai degrabă morale decât legale şi nu înseamnă că tabelele anterioare care făceau diferenţa în funcţie de sex erau discriminatorii.
50.
în situaţia în care funcţionarii au „dreptul la egalitate de tratament [...] fără referire, directă sau indirectă, la [...] sex” (
20
), orice tratament inegal este inadecvat. în opinia noastră, faptul că valorile uniforme care asigură un tratament pe deplin egal pot fi utilizate demonstrează conclusiv că, într-adevăr, normele anterioare nu respectau dreptul prevăzut mai sus.
Discriminare bazata pe vârsta în lumina Hotărârii Mangold
51.
Analiza problemei discriminării bazate pe vârstă efectuată de avocatul general Jacobs se grefează pe trei aspecte principale (
21
). în esenţă, acesta a considerat că:
—
anumiţi factori cu privire la care Tribunalul de Primă Instanţă a acceptat că justifică un tratament diferit al transferurilor drepturilor de pensie în funcţie de vârsta funcţionarului implicat nu erau pertinenţi pentru un astfel de tratament; alţii nu puteau justifica o diferenţă de tratament numai cu privire la transferuri în cazul în care nu exista o diferenţă în privinţa drepturilor de pensie dobândite chiar în temeiul sistemului comunitar;
—
cu toate acestea, nu se stabilea în mod suficient că o diferenţă de tratament nu se putea justifica prin faptul că un capital transferat către bugetul Comunităţii poate fi considerat ca rămânând la dispoziţia bugetului până la pensionarea funcţionarului, aşadar, pentru o perioadă care diferă în funcţie de vârsta fiecărui funcţionar la data transferului;
—
mai mult, interdicţia discriminării bazate pe vârstă ar trebui, atât prin însăşi natura sa, cât şi în temeiul istoriei acesteia, să fie interpretată şi aplicată mai puţin riguros decât interdicţia discriminării bazate pe sex.
52.
Prin formularea problemei, Curtea a deschis dezbaterile în special cu privire la ultimul aspect dintre cele trei enumerate. în Hotărârea Mangold, Curtea a afirmat că „principiul nediscriminării în funcţie de vârstă trebuie [...] să fie considerat ca principiu general al dreptului comunitar”, care decurge din tradiţiile constituţionale comune şi din instrumentele internaţionale. Această afirmaţie ar putea sugera că principiul menţionat este mai îndepărtat în timp şi mai încetăţenit decât a considerat avocatul general Jacobs. în acest caz, poate ar trebui să fie interpretat şi aplicat cu aceeaşi rigoare ca şi interdicţia discriminării bazate pe sex.
53.
Totuşi, nu avem convingerea că soluţia din Hotărârea Mangold afectează analiza prezentei cauze în mod semnificativ.
54.
în concluziile prezentate în cauza menţionată, avocatul general Tizzano a abordat problemele ridicate de instanţa naţională cu privire la interpretarea Directivei 2000/78, amintind că „chiar anterior adoptării [respectivei directive] şi a prevederilor specifice pe care aceasta le conţine, Curtea recunoscuse existenţa unui principiu general al egalităţii care este obligatoriu pentru statele membre «atunci când acestea pun în aplicare dispoziţii comunitare» şi care, prin urmare, poate fi utilizat de către Curte pentru a analiza norme naţionale care «intră în domeniul de aplicare al dreptului comunitar»” (
22
). Avocatul general a subliniat că cerinţele acestui principiu general al egalităţii (
23
) şi cerinţa specifică a directivei „coincid în esenţă” şi a sugerat că „era preferabilă”, prin urmare, „utilizarea principiului egalităţii — deopotrivă invocat de către instanţa naţională, chiar dacă numai în mod incidental — din moment ce, fiind un principiu general de drept comunitar care impune o obligaţie precisă şi necondiţională, are efecte asupra tuturor părţilor şi, spre deosebire de directivă, ar putea, aşadar, să fie invocat de domnul Mangold împotriva domnului Helm şi aplicat de către [instanţa naţională] în acţiunea principală” (
24
).
55.
în hotărârea sa, Curtea a subliniat că principiul care stă la baza interdicţiei formelor de discriminare identificate la articolul 1 din Directiva 2000/78 îşi are sursa în diverse instrumente internaţionale şi în tradiţiile constituţionale comune statelor membre (
25
). Cu siguranţă, Curtea făcea trimitere la principiul general al egalităţii. Interdicţia specifică a discriminării bazate pe vârstă este, atât în context naţional, cât şi internaţional, prea recentă şi prea neuniformă pentru a corespunde unei asemenea descrieri (
26
). Cu toate acestea, dreptul la egalitate în faţa legii, care poate fi considerat ca principala sa sursă, este fundamental în sistemele juridice ale statelor membre (
27
).
56.
în consecinţă, este rezonabil să se interpreteze punctul 74 din hotărâre şi preambulul Directivei 2000/78 în sensul că interdicţia discriminării bazate pe vârstă este, precum alte interdicţii de discriminare bazate pe anumite criterii, o „expresie specifică a principiului general al egalităţii [...] care face parte din fundamentele Comunităţii” (
28
).
57.
Este adevărat că punctele 74-78 din hotărâre oscilează între a face trimitere la principiul general al egalităţii de tratament şi la principiul nediscriminării bazate pe vârstă, în măsura în care punctul 75 poate fi interpretat ca identificând un principiu fundamental de drept comunitar („nediscriminarea bazată pe vârstă”) nerecunoscut până la acel moment, acesta a suscitat o preocupare în doctrină (
29
). Cu toate acestea, problema şi implicaţiile sale pot cunoaşte o dezvoltare mai amplă în cadrul Hotărârii Palacios de la Villa (
30
), cauză în care statele membre au avut ocazia să prezinte observaţii.
58.
în situaţia actuală, sugerăm că interpretarea preferabilă a Hotărârii Mangold nu este că a existat în dreptul comunitar un principiu specific preexistent al nediscriminării bazate pe vârstă, ci mai degrabă că discriminarea pe acest criteriu a fost împiedicată întotdeauna de principiul general al egalităţii, şi că Directiva 2000/78 a introdus un cadru specific, detaliat care să abordeze respectiva (şi anumite alte tipuri specifice de) discriminare. O astfel de interpretare pare să fie susţinută de afirmaţia din cadrul punctului 76 din hotărâre că „respectarea principiului general al egalităţii de tratament, în special în ceea ce priveşte vârsta, nu poate, în sine, să depindă de expirarea termenului acordat statelor membre pentru transpunerea unei directive considerate a stabili un cadru general pentru a combate discriminarea bazată pe vârstă”.
59.
în orice caz, interdicţiile tipurilor specifice de discriminare intră, evident, în sfera normei generale că situaţiile comparabile nu trebuie să fie tratate în mod diferit şi situaţiile diferite nu trebuie să fie tratate în acelaşi mod, cu excepţia cazului în care un astfel de tratament este justificat în mod obiectiv.
60.
în ce măsură se modifică analiza dacă o cauză este examinată în lumina unei interdicţii specifice de discriminare bazată pe vârstă mai degrabă decât în lumina principiului general al egalităţii?
61.
O diferenţă este că, în cazul general, este necesar în primul rând să se stabilească ce caracteristici — comune sau de alt fel — sunt pertinente pentru alegerea tratamentului în cauză, în timp ce norma specifică indică deja că un anumit tip de caracteristici (aici, vârsta) se consideră, în principiu, nepertinent.
62.
O altă diferenţă constă în faptul că toate interdicţiile specifice sunt, în diverse măsuri, clarificate şi reglementate în dreptul comunitar prin prevederi ale tratatului şi/sau ale legislaţiei secundare, astfel încât se pot formula norme cu privire la, de exemplu, anumite tipuri de comportamente (precum acţiunea pozitivă) care nu intră în sfera interdicţiei, la anumite justificări care pot fi admise şi la sarcina probei în cazul invocării unei justificări. Dacă se aplică numai principiul general, justificarea obiectivă rămâne, desigur, posibilă, dar nu există norme specifice aferente, în afara liniilor directoare ce rezultă din jurisprudenţa Curţii.
63.
Ce concluzii pot fi extrase din aceste consideraţii atunci când se evaluează modul în care Tribunalul de Primă Instanţă a examinat afirmaţiile doamnei Lindorfer privind discriminarea bazată pe vârstă?
64.
în primul rând, întrucât Tribunalul a examinat un anumit număr de justificări cu privire la diferenţa de tratament care rezultă din utilizarea valorilor actuariale, acesta trebuie să fi admis, implicit, că era nevoie de o justificare, şi că, prin urmare, criteriul vârstei nu era în mod inerent pertinent pentru calculul anilor suplimentari de plată a contribuţiilor la sistemul de pensii ai doamnei Lindorfer. Respectiva abordare a fost corectă indiferent de aplicarea unei interdicţii specifice de discriminare bazată pe vârstă sau a unei interdicţii generale de discriminare. Astfel, în această privinţă, nu are importanţă dacă Hotărârea Mangold se interpretează ca o aplicare a principiului general al egalităţii sau ca stabilind o interdicţie specifică de discriminare bazată pe vârstă.
65.
în al doilea rând, este evident că, la momentul deciziei atacate în cauza doamnei Lindorfer (
31
), nu existau dispoziţii comunitare în vigoare, în cadrul Statutului funcţionarilor sau în alt domeniu, care să reglementeze interdicţia specifică a discriminării bazate pe vârstă. Articolul 13 CE nu are efect direct, ci doar abilitează Consiliul să adopte măsuri în vederea combaterii unei astfel de discriminări, şi nu a fost luată nicio astfel de măsură, până la adoptarea Directivei 2000/78, care a avut loc la aproximativ trei săptămâni de la emiterea deciziei atacate. Abia în 2004 a fost inclusă în Statutul funcţionarilor o interdicţie specifică.
66.
în consecinţă, în ceea ce priveşte analiza efectuată în cauza doamnei Lindorfer, cu privire la justificarea diferenţei de tratament care rezultă din aplicarea valorilor actuariale diferite în funcţie de vârstă, Tribunalul de Primă Instanţă nu era obligat să examineze niciun criteriu specific, precum cele enumerate la articolul 6 din Directiva 2000/78 sau definite la articolul 1d alineatul (6) din actualul Statut al funcţionarilor (
32
). Totuşi, chiar dacă s-ar fi cerut acest lucru, nu suntem de părere că justificările pe care Tribunalul le-a acceptat pot fi considerate contrare criteriilor prevăzute în dispoziţiile menţionate, care sunt redactate în termeni relativ generali şi deschişi.
67.
Acestea fiind spuse şi oricare ar fi dezvoltarea viitoare a tratamentului discriminării bazate pe vârstă în dreptul comunitar, suntem, în linii mari, de acord cu consideraţiile generale ale avocatului general Jacobs de la punctul 83 şi următoarele din concluzii. în esenţă, acesta consideră că nu este adecvat — sau într-adevăr posibil — să se aplice interdicţia de discriminare bazată pe vârstă în prezenta cauză la fel de riguros ca interdicţia de discriminare bazată pe sex. Totuşi, chiar pornind de la acest temei, avocatul general nu a fost de acord cu trei din cele patru justificări acceptate de Tribunalul de Primă Instanţă. Am avea de făcut numai câteva scurte comentarii în această privinţă.
68.
Avocatul general Jacobs a identificat justificările acceptate de Tribunalul de Primă Instanţă după cum urmează (
33
) (i) perioada probabilă pe parcursul căreia capitalul transferat se va regăsi în cadrul bugetului comunitar, (ii) evoluţia anticipată a carierei funcţionarului, (iii) probabilitatea ca prestaţiile în discuţie să îi fie plătite şi (iv) perioada probabilă pe parcursul căreia vor fi efectuate aceste plăţi.
69.
în privinţa punctului (i), avocatul general nu a admis justificarea în mod necondiţional (
34
), ci a considerat că doamnei Lindorfer îi revenea obligaţia de a stabili lipsa valabilităţii acesteia. Acesta a afirmat la punctul 82 din concluzii: „Chiar dacă ar fi eventual posibil să se combată raţionamentul Tribunalului cu privire la acest aspect prin intermediul unei analize financiare mai detaliate, nu suntem de părere că se poate considera că doamna Lindorfer a făcut acest lucru.” Achiesăm la această opinie şi considerăm că doamna Lindorfer nu a prezentat argumente sau dovezi mai complete în cadrul procedurii redeschise.
70.
în ceea ce priveşte punctul (ii), suntem de acord în totalitate cu analiza avocatului general Jacobs de la punctul 79 din concluzii. Am adăuga că, în practică, în cadrul fiecărei categorii prevăzute în Statutul funcţionarilor anterior anului 2004, majoritatea carierelor funcţionarilor aveau tendinţa să ia sfârşit aproximativ la acelaşi grad, diferenţele în această privinţă fiind în principal legate de alţi factori decât vârsta la recrutare.
71.
în ceea ce priveşte punctul (iii), suntem din nou de acord cu analiza de la punctul 78. Chiar dacă speranţa de viaţă medie a unui grup de indivizi mai tineri este mai mică decât cea a unui grup de indivizi mai în vârstă (deoarece unii vor deceda până la atingerea vârstei celui de al doilea grup), acest fapt este la fel de adevărat cu privire la funcţionarii aflaţi deja în serviciul Comunităţilor, precum este cu privire la cei care intră în respectivul serviciu. Nu există diferenţă de tratament în ceea ce priveşte funcţionarii aflaţi în serviciu (anii de serviciu nu reprezintă un procent din ultimul salariu, procent care se diminuează progresiv, pe măsură ce creşte vârsta funcţionarului). Hotărârea atacată nu explică de ce este necesar, în aceste condiţii, să se diferenţieze în funcţie de vârstă în ceea ce priveşte transferurile în cadrul sistemului de pensii comunitar.
72.
în final, considerăm că, în cadrul punctului (iv), este posibil ca Tribunalul să fi dorit să se refere numai la diferenţa de tratament bazată pe sex. Oricum, acest punct nu pare a fi în niciun caz legat de vârsta la recrutare a unui funcţionar. în pofida diferenţei între speranţa de viaţă medie a grupului mai tânăr şi cea a celui mai în vârstă, la care am făcut trimitere la punctul anterior, perioada pe parcursul căreia va fi plătită pensia are legătură numai cu speranţa de viaţă la o anumită vârstă de pensionare, moment la care diferenţele referitoare la speranţa de viaţă la vârsta recrutării vor fi dispărut în mod necesar.
Justificare posibila prin intermediul „principiului capitalizării ”
73.
După cum am afirmat mai sus, aspectele prezentate părţilor au fost formulate în limba franceză şi au fost, bineînţeles, discutate în franceză, limba de procedură în această cauză.
74.
Sensurile generale ale termenului „capitalizare” în franceză sunt (i) conversia dobânzilor sau a profitului în capital, (ii) stabilirea valorii unui capital prin raportarea la venitul pe care îl generează sau (iii) acumularea de capital (
35
).
75.
Cu toate acestea, există de asemenea un sens specific în domeniul pensiilor, care desemnează „les régimes par capitalisation” („funded schemes” în engleză) în opoziţie cu „les regimes par repartition” (sistemele „unfunded” sau „pay-as-you-go”).
76.
în cazul primelor sisteme, contribuţiile sunt plătite, de către şi/sau în numele viitorilor beneficiari, într-un fond care este, în general, constituit cu scopul de a genera resurse viitoare suficiente pentru a finanţa pensiile viitoare. Fiecare generaţie activă din punct de vedere profesional finanţează, de fapt, propriile pensii. în consecinţă, în orice moment, un anumit capital poate fi identificat, în general, ca fiind corespunzător dreptului unui anumit participant.
77.
Contrar, în cel din urmă tip de sistem, contribuţiile din partea şi/sau în numele participanţilor activi din punct de vedere profesional în prezent servesc la finanţarea pensiilor celor care sunt în prezent pensionaţi. Fiecare generaţie finanţează, de fapt, pensiile generaţiei anterioare (sistemul este bazat astfel pe solidaritate) şi nu există un capital care corespunde dreptului viitor al oricărui cotizant actual.
78.
Dintre aceste două tipuri de sisteme de pensii, sistemul comunitar este, în mod evident, mai apropiat de cel din urmă în ceea ce priveşte structura de bază, în cadrul căreia acordarea pensiilor este legată de serviciul în cadrul Comunităţilor. Funcţionarii activi renunţă la o parte din salariul lor care are legătură cu costul asigurării pensiei pentru foştii funcţionari. Totuşi, în ceea ce priveşte transferurile către sistem, sistemul comunitar nu se aseamănă cu niciunul dintre cele două tipuri de sisteme de pensii în mod deosebit. Intervine o singură plată, dar nu se constituie niciun fond.
79.
Sursele unor astfel de transferuri pot fi sisteme finanţate prin capitalizare („régimes par capitalisation”) sau sisteme finanţate prin repartizare caracterizate prin solidaritate (
36
), în primul caz, suma care trebuie transferată poate fi identificată în fondul original, în cel din urmă caz, trebuie să fie stabilită prin „capitalizare” (în sensul, mai puţin specializat, de conversie în capital) a dreptului viitor la pensie dobândit de individ.
80.
întrebarea ridicată de Curte este dacă „principiul capitalizării” poate în orice măsură să justifice o diferenţă de tratament în funcţie de sex sau vârstă pentru transferul drepturilor de pensie dintr-un sistem naţional către sistemul comunitar, care se bazează pe solidaritate.
81.
Considerăm că nu este posibilă nicio justificare de acest fel, oricare ar fi conceptul de „capitalizare” utilizat.
82.
Din punctul de vedere al sistemului comunitar, este irelevant dacă sistemul naţional din care provine transferul este un sistem finanţat prin capitalizare sau prin repartizare — indiferent dacă suma transferată este deja identificabilă ca fiind „proprie” a funcţionarului sau dacă suma trebuie „capitalizată” de către sistemul naţional pe baza fostelor sale contribuţii sau a drepturilor viitoare. în oricare dintre cazuri, se plăteşte o sumă către bugetul Comunităţii. Modalitatea în care s-a făcut plata nu intră sub incidenţa controlului sau a examinării din partea instituţiilor comunitare. întrebarea care se pune este cu privire la modul în care respectiva sumă este tratată în cadrul sistemului comunitar.
83.
în această privinţă, principiul egalităţii de tratament trebuie respectat prin tratarea unor situaţii comparabile în acelaşi mod şi a unor situaţii diferite în concordanţă cu diferenţele dintre acestea. în cazul în care se transferă sume identice, acestea ar trebui să beneficieze, în principiu, de acelaşi tratament.
84.
Faptul că transferul se efectuează sub formă de capital (în opoziţie cu un angajament pentru o răspundere viitoare, eventuală, continuă — ceea ce reprezintă rezultatul transformării în cadrul sistemului comunitar) nu poate justifica nicio diferenţă de tratament în funcţie de sex sau de vârstă. Diferenţa dintre un astfel de capital şi un astfel de angajament nu are nicio legătură cu vreo diferenţă bazată pe sex sau pe vârstă.
85.
în opinia noastră, situaţia nu poate fi afectată nici de posibilele diferenţe de tratament în funcţie de sex sau de vârstă în stabilirea anterioară în cadrul sistemului naţional — şi anume capitalizarea — a sumei transferate. Totuşi, chiar în caz contrar, orice diferenţă de tratament comunitară va trebui să depindă de măsura în care diferenţele naţionale de tratament vor trebui corectate în fiecare caz. Nu poate exista o justificare pentru nicio diferenţă sistematică de tratament bazată numai pe sex sau pe vârstă în cadrul sistemului comunitar.
Efectul în timp al hotărârii
86.
în consecinţă, asemenea avocatului general Jacobs, considerăm că prevederea atacată din cadrul dispoziţiilor de aplicare ale Consiliului nu este legală în măsura în care discriminează în funcţie de sex.
87.
în cadrul şedinţei, agentul Consiliului şi-a exprimat temerea că, în cazul în care Curtea ar ajunge la o astfel de concluzie, toate femeile funcţionari care şi-au transferat drepturile de pensie către sistemul comunitar, dar ale căror drepturi de pensie finale nu fuseseră stabilite încă, pot solicita reevaluarea situaţiei lor. Prin urmare, acesta a solicitat Curţii să stabilească o limită temporală cu privire la orice astfel de efect al hotărârii sale, ca de exemplu în Hotărârea Barber (
37
).
88.
Totuşi, această limitare este supusă condiţiei ca lipsa ei să aibă repercusiuni economice serioase — pentru bugetul comunitar, în prezenta cauză (
38
).
89.
întrucât Consiliul nu a prezentat nicio dovadă pentru a demonstra că respectiva condiţie este îndeplinită, în opinia noastră, nu este necesar să se mai continue examinarea cererii acestuia.
90.
în orice caz, după cum a arătat Comisia, termenele de exercitare a căilor de atac potrivit Statutului funcţionarilor sunt stricte, iar deciziile întemeiate pe dispoziţiile de aplicare anterioare anului 2004, care efectuau o discriminare între bărbaţi şi femei, nu pot fi atacate după expirarea respectivelor termene (
39
).
Concluzie
91.
Examinarea întrebărilor ridicate în cursul procedurii redeschise în această cauză nu ne-a furnizat niciun motiv de a fi în dezacord cu opinia avocatului general Jacobs potrivit căruia Curtea ar trebui:
—
să anuleze Hotărârea Tribunalului din 18 martie 2004, Lindorfer/Consiliul (T-204/01) în măsura în care a respins cererea pentru motivul că nu exista o discriminare bazată pe sex interzisă;
—
să declare articolul 10 alineatul (3) din dispoziţiile generale de aplicare a articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la Statutul funcţionarilor, adoptate de Consiliu la 13 iulie 1992, ilegal în măsura în care prevede utilizarea unor valori actuariale care diferă în funcţie de sex;
—
să anuleze decizia atacată a Consiliului din 3 noiembrie 2000;
—
să oblige Consiliul la plata cheltuielilor de judecată, atât în primă instanţă, cât şi în recurs.
(
1
)	Limba originală: engleza.
(
2
)	Hotărârea Lindorfer/Consiliul (T-204/01, RecFP, p. I-A-83 si II-361).
(
3
)	A se vedea punctele 71-93 din concluzii.
(
4
)	Cauza C-144/04, Rec, p. I-9981. Trimiterea preliminară provenea de la o instanţă specializată în litigii de dreptul muncii, dar se pare că acum cauza este pendinte în faţa Bundesverfassungsgericht (Curtea Constituţională Federală) în astfel de circumstanţe încât aceasta ar putea fi obligată să examineze cu atenţie hotărârea Curţii.
(
5
)	Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalităţii de tratament în ceea ce priveşte încadrarea în muncă şi ocuparea forţei de muncă (JO L 303, p. 16, Ediţie specială, 05/vol. 6, p. 7).
(
6
)	Punctele 74 şi 75.
(
7
)	Versiune personală, uşor simplificată, a avocatului general după versiunea originală franceză.
(
8
)	Vom examina semnificaţia acestui termen mai jos — a se vedea punctul 73 şi următoarele.
(
9
)	A se vedea punctul 3 de mai sus şi punctele 94-108 din Concluziile prezentate de avocatul general Jacobs.
(
10
)	Hotărârea din 20 octombrie 1981, Comisia/Belgia (C-137/80, Rec, p. 2393, punctul 11).
(
11
)	A se vedea, pentru un exemplu foarte recent, Hotărârea din 12 septembrie 2006, Eman şi Sevinger (C-300/04, Rec, p. I-8055, punctul 57 şi jurisprudenţa citată).
(
12
)	în măsura în care Statutul funcţionarilor se fost reformat în mai 2004, precizăm că toate ipotezele emise în cadrul acestui exemplu se bazează pe situaţia existentă la momentul la care a avut loc acţiunea doamnei Lindorfer, înaintea reformei.
(
13
)	A se vedea articolul 83 din Statutul funcţionarilor.
(
14
)	Cu toate că realitatea bugetară este mult mai nebuloasă: a se vedea punctele 15 şi 81 şi nota de subsol 6 din Concluziile prezentate de avocatul general Jacobs.
(
15
)	Un „nou venit” poate, bineînţeles, şi, dacă este prudent, trebuie să solicite instituţiei comunitare respective o calculare a cuantumului drepturilor viitoare de pensie comunitară care ar trebui să rezulte în mod normal din capitalul, indiferent de sumă, susceptibil să fie transferat din sistemul naţional de pensii în baza drepturilor dobândite în cadrul acestui sistem. în continuare, funcţionarul poate hotărî să lase în sistemul naţional aceste drepturi dobândite sau să solicite transferul acestora către sistemul comunitar.
(
16
)	Bineînţeles, se poate adăuga că astfel de derogări trebuie justificate prin urmărirea unui alt obiectiv legitim (chiar dacă parţial incompatibil) şi trebuie să fie proporţionale cu realizarea acelui obiectiv.
(
17
)	La articolul 6 alineatul (1) litera (h) din Directiva 86/378/CEE a Consiliului din 24 iulie 1986 privind punerea în aplicare a principiului egalităţii de tratament între bărbaţi şi femei în cadrul regimurilor profesionale de securitate socială (JO L 225, p. 40, Ediţie specială, 05/vol. 2, p. 53), citată la nota de subsol 3 din Concluziile prezentate de avocatul general Jacobs; a se vedea punctele 8-10 din aceste concluzii. Respectiva dispoziţie este cuprinsă în prezent la articolul 9 alineatul (1) litera (h) din Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalităţii de şanse şi al egalităţii de tratament între bărbaţi şi femei în materie de încadrare în muncă şi de muncă (reformă) (JO L 204, p. 23, Ediţie specială, 05/vol. 8, p. 262).
(
18
)	într-adevăr, s-ar părea că astfel a procedat în cazul articolului 5 alineatul (2) din Directiva 2004/113/CE a Consiliului din 13 decembrie 2004 de aplicare a principiului egalităţii de tratament între femei şi bărbaţi privind accesul la bunuri şi servicii şi furnizarea de bunuri şi servicii (JO L 373, p. 37, Ediţie specială, 05/vol. 7, p. 135), deşi rămâne să fie delimitat domeniul de aplicare al acestei dispoziţii şi cel al articolul 5 alineatul (1). A se vedea de asemenea considerentele (18) si (19).
(
19
)	în cazul atacării unei astfel de măsuri, va reveni, bineînţeles, Curţii competenţa de a aprecia dacă derogarea este justificată deoarece urmăreşte un obiectiv legitim şi este proporţională cu atingerea respectivului obiectiv.
(
20
)	Articolul la alineatul (1) din Statutul funcţionarilor.
(
21
)	A se vedea punctele 71-93 din aceste concluzii.
(
22
)	Punctul 83, care citează printre altele Hotărârea din 12 decembrie 2002, Rodríguez Caballero (C-442/00, Rec., p. I-11915, punctele 30-32).
(
23
)	Rezumat succint ca impunând „ca «situaţii comparabile să nu fie tratate în mod diferit şi ca situaţii diferite să nu fie tratate în acelaşi mod, cu excepţia cazului în care un astfel de tratament este justificat în mod obiectiv» prin urmărirea unui obiectiv legitim şi având în vedere că «este adecvat şi necesar pentru a atinge» respectivul obiectiv”: ìbidem şi jurisprudenţa citată, a se vedea de asemenea punctele 21-24 de mai sus.
(
24
)	Punctul 84.
(
25
)	Punctul 74.
(
26
)	De exemplu, Raportul Comisiei din 1999 cu privire la reglementările statelor membre privind combaterea discriminării prevede, la pagina 70: „Legislaţia statelor membre cuprinde puţine dispoziţii privind discriminarea bazată pe vârstă. Cu toate acestea, câteva state au introdus recent măsuri pentru a facilita angajarea lucrătorilor mai în vârstă”. A se vedea de asemenea „EC legislation prohibiting age discrimination: «Towards a Europe for All Ages»?”, Clare McGlynn, Cambridge Yearbook of European Legal Studies (2000), p. 179.
(
27
)	A se vedea considerentele (1) şi (4) ale Directivei 2000/78, ai căror termeni se repetă în preambulul altor directive de punere în aplicare a anumitor aspecte ale tratamentului egal.
(
28
)	A se vedea Hotărârea din 3 octombrie 2006, Cadman (C-17/05, Rec, p. I-9583, punctul 28). Această expresie este utilizată de către Curte, cu mici variaţii, în întreaga sa jurisprudenţă, începând, se pare, cu Hotărârea din 19 octombrie 1977, Ruckdeschel si Hanoa-Lagerhaus Ströh (117/76 şi 16/77, Rec, p. 1753, punctul 7).
(
29
)	A se compara, de exemplu, „Editorial Comments: Horizontal direct effect — A law of diminishing coherence?” (2006) Common Market Law Review, p. 1, şi Hermann Reichold, „Der Fall Mangold: Entdeckung eines europäischen Gleich-behandlungsprinzips?”, 5 Zeitschrift für Europäisches Arbeitsund Sozialrecht 55 (2006).
(
30
)	Hotărârea C-411/05, în prezent în curs de judecată la Marea Cameră.
(
31
)	7 noiembrie 2000: a se vedea punctul 26 din Concluziile prezentate de avocatul general Jacobs.
(
32
)	A se vedea nota de subsol 5 din Concluziile prezentate de avocatul general Jacobs.
(
33
)	La punctul 77 din concluzii.
(
34
)	A se vedea punctele 80 şi 81 din concluzii, care enumera elementele pentru sau contra acceptării.
(
35
)	A se vedea definiţiile date pentru „capitalisation” şi „capitaliser” în seria de dicţionare Robert, de exemplu.
(
36
)	Se pare că sistemul naţional din cadrul căruia s-a efectuat transferul doamnei Lindorfer nu era un sistem prin capitalizare.
(
37
)	Hotărârea din 17 mai 1990 (C-262/88, Rec, p. I-1889, punctele 40-45).
(
38
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 27 aprilie 2006, Richards (C-423/04, Rec, p. I-3585, punctul 42).
(
39
)	A se compara, de exemplu, Hotărârea din 21 februarie 1974, Kortner-Schots si altii/Comisia (15/73-33/73, 52/73, 53/73, 57/73-100/73, 116/73, 117/73_123/73, 132/73 şi 135/73, Rec, p. 177), şi Hotărârea din 14 septembrie 1999, Comisia/AssiDomăn Kraft Products şi alţii (C-310/97 P, Rec, p. I-5363, punctul 53 şi următoarele).