62024TC0653
CONCLUZIILE AVOCATEI GENERALE
DOAMNA MAJA BRKAN
prezentate la 29 octombrie 2025 (
1
)
Cauza T‑653/24
Accorinvest,
Société Générale SA
împotriva
Ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique
[cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d’État (Consiliul de Stat, Franța)]
„Trimitere preliminară – Armonizarea legislațiilor fiscale – Accize – Directiva 2008/118/CE – Energie electrică – Taxe indirecte suplimentare – Repercutarea taxei asupra consumatorului”
Introducere
1.
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118/CE a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12/CEE (JO 2009, L 9, p. 12).
2.
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între societățile Accorinvest și Société Générale SA, în calitate de consumatori finali de energie electrică, pe de o parte, și statul francez, pe de altă parte, în legătură cu rambursarea unei taxe suplimentare față de acciza pentru energie electrică, prevăzută de reglementarea franceză.
3.
Astfel, în Franța, loi du 9 août 2004 relative au service public de l’électricité et du gaz et aux entreprises électriques et gazières (Legea din 9 august 2004 privind serviciul public de distribuție a energiei electrice și a gazelor și întreprinderile din sectorul energiei electrice și al gazelor) a instituit o contribuție tarifară de transport (denumită în continuare „CTT”). În prezenta cauză, trebuie să se examineze dacă CTT poate fi calificată drept „taxă indirectă suplimentară” în sensul articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118 și intră în domeniul de aplicare al acestei dispoziții.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Directiva 2008/118
4.
Directiva 2008/118 a fost abrogată prin Directiva (UE) 2020/262 (
2
). Cu toate acestea, Directiva 2008/118 rămâne aplicabilă ratione temporis faptelor din litigiile principale.
5.
Considerentul (2) al Directivei 2008/118 enunța:
„Condițiile privind perceperea accizelor pentru produsele reglementate de Directiva 92/12/CEE [a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse (JO 1992, L 76, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 129)], denumite în continuare «produse accizabile», trebuie să rămână armonizate, pentru a se garanta buna funcționare a pieței interne.”
6.
Articolul 1 din această directivă prevedea:
„(1)   Prezenta directivă stabilește un regim general pentru accizele percepute, direct sau indirect, consumului următoarelor produse (denumite în continuare «produse accizabile»):
(a)
produsele energetice și electricitatea reglementate de Directiva 2003/96/CE [a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității (JO 2003, L 283, p. 51, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 98)];
[…]
(2)   Statele membre pot aplica produselor accizabile taxe indirecte suplimentare, în anumite scopuri, cu condiția ca taxele în cauză să fie conforme cu normele comunitare de impunere aplicabile accizelor sau taxei pe valoarea adăugată în ceea ce privește calcularea bazei de impozitare, calcularea taxei, exigibilitatea și monitorizarea taxei, aceste norme neincluzând dispozițiile referitoare la scutiri.
(3)   Statele membre pot percepe taxe asupra:
(a)
altor produse decât produsele accizabile;
(b)
prestărilor de servicii, inclusiv cele legate de produsele accizabile, care nu pot fi caracterizate ca impozite pe cifra de afaceri.
[…]”
Directiva 2003/96
7.
Articolul 4 din Directiva 2003/96 prevede:
„(1)   Ratele de impozitare pe care statele membre le aplică produselor energetice și electricității enumerate în articolul 2 nu pot fi inferioare ratelor minime de impozitare prevăzute în prezenta directivă.
(2)   În sensul prezentei directive, «rată de impozitare» reprezintă suma totală aferentă tuturor taxelor indirecte (cu excepția TVA) calculată direct sau indirect la cantitatea de produse energetice sau de electricitate în momentul punerii în consum.”
Dreptul francez
8.
Articolul 18 din loi no 2004-803, du 9 août 2004, relative au service public de l’électricité et du gaz et aux entreprises électriques et gazières (Legea nr. 2004-803 din 9 august 2004 privind serviciul public de distribuție a energiei electrice și a gazelor și întreprinderile din sectorul energiei electrice și al gazelor, denumită în continuare „Legea din 9 august 2004”) prevede:
„I. Se instituie în beneficiul Caisse nationale des industries électriques et gazières (Casa Națională a Industriilor de Energie Electrică și Gaze) o contribuție tarifară la serviciile de transport și de distribuție a energiei electrice […]
[…]
II. Această contribuție tarifară este datorată:
1° Pentru energia electrică:
a)
De către operatorii rețelelor publice de transport sau de distribuție care o percep în plus față de tariful de utilizare a rețelelor publice de transport și de distribuție, […] de la consumatorii […], cu care acești operatori au încheiat un contract de acces la rețea;
b)
De către furnizorii de energie electrică ce o percep în plus față de prețul de vânzare de la consumatori […], atunci când acești furnizori au încheiat un contract de acces la rețele […] pentru alimentarea acestor consumatori;
c)
De către furnizorii de energie electrică ce o percep în plus față de tarifele de vânzare […]
III. Contribuția tarifară se calculează:
1° Pentru energia electrică:
–
asupra părții fixe fără taxe a tarifului de utilizare a rețelelor publice de transport și de distribuție a energiei electrice atunci când contribuția tarifară este datorată în temeiul literei a) a subpunctului 1° al punctului II;
–
asupra părții fixe fără taxe a părții referitoare la utilizarea rețelelor, inclusă în prețul de vânzare a energiei electrice, atunci când contribuția tarifară este datorată în temeiul literei b) a subpunctului 1° al punctului II;
–
asupra părții fixe fără taxe a părții referitoare la utilizarea rețelelor, inclusă în tarifele reglementate de vânzare a energiei electrice, atunci când contribuția tarifară este datorată în temeiul literei c) a subpunctului 1° al punctului II
[…]
IV. Contribuția tarifară este datorată, în temeiul contractelor încheiate de persoanele menționate la punctul II pentru realizarea serviciilor menționate la punctul I, la momentul încasării avansurilor sau a prețului de către persoana obligată la plată sau, la alegerea acesteia din urmă, la momentul debitării; în această situație, ea este datorată în orice caz la momentul încasării avansurilor sau a prețului, dacă aceasta precedă debitarea.
[…]
VII. Un decret al Conseil d’État [Consiliul de Stat] stabilește modalitățile de aplicare a prezentului articol.”
9.
Articolul 1 din décret no 2005-123, du 14 février 2005, relatif à la contribution tarifaire sur les prestations de transport et de distribution d’électricité et de gaz naturel (Decretul nr. 2005-123 din 14 februarie 2005 privind contribuția tarifară asupra serviciilor de transport și distribuție de energie electrică și de gaz natural), în versiunea aplicabilă până la 1 august 2017, prevede:
„I. Partea fixă fără taxe a tarifului de utilizare a rețelelor publice de transport și de distribuție a energiei electrice, menționată la subpunctul 1° al punctului III a articolului 18 din Legea din 9 august 2004 menționată mai sus, este constituită din suma următoarelor:
–
componenta anuală de administrare, astfel cum este definită în decizia de aprobare a tarifelor de utilizare a rețelelor publice de transport și de distribuție a energiei electrice în vigoare;
–
componenta anuală de contorizare, astfel cum este definită în decizia de aprobare a tarifelor de utilizare a rețelelor publice de transport și de distribuție a energiei electrice în vigoare;
–
partea fixă a componentei anuale a extracțiilor […];
–
partea fixă a componentei anuale a alimentărilor suplimentare și de urgență […]”
10.
Potrivit articolului 1 din Decretul nr. 2005-123, în versiunea care rezultă din Decretul din 28 iulie 2017, aplicabil începând cu 1 august 2017:
„[…] partea fixă fără taxe a tarifului de utilizare a rețelelor publice de transport și de distribuție de energie electrică este constituită din suma elementelor tarifului, astfel cum sunt definite în deciziile privind tarifele de utilizare a rețelelor publice de transport și de distribuție a energiei electrice în vigoare, enumerate la punctele 1°-4°:
1°
Componenta anuală de administrare;
2°
Componenta anuală de contorizare;
3°
Partea fixă a componentei anuale de extracții. Această parte fixă este constituită din elementele care figurează în formulele tarifare referitoare la această componentă, care depind de puterile subscrise, cu excluderea componentelor lunare ale depășirilor de putere subscrisă;
4°
Partea fixă a componentei anuale a alimentărilor suplimentare și de urgență. Această parte fixă este constituită din componenta anuală a alimentărilor suplimentare și de urgență, cu excluderea părții energie și a componentelor lunare ale depășirilor puterii subscrise atunci când alimentarea de urgență se află într‑un domeniu de tensiune diferit de cel al alimentării principale”
11.
Potrivit articolului 2 din Decretul nr. 2005-123, „[f]urnizorul de energie electrică ce percepe contribuția tarifară în temeiul literei b) sau c) a subpunctului 1° al punctului II al articolului 18 din Legea din 9 august 2004 menționată mai sus calculează partea fixă fără taxe a părții referitoare la utilizarea rețelelor în prețul de vânzare sau în tariful de vânzare conform articolului 1”.
Situația de fapt din litigiul principal și întrebările preliminare
12.
Accorinvest și Société Générale sunt două societăți de drept francez care, în calitate de consumatori finali de energie electrică, au suportat CTT.
13.
În cadrul a două proceduri distincte, aceste societăți au solicitat tribunal administratif de Paris (Tribunalul Administrativ din Paris, Franța) să oblige statul francez la plata unei despăgubiri într‑un cuantum corespunzător sumelor pe care le‑au achitat cu titlu de CTT pentru anii 2016-2018 și, respectiv, pentru anii 2017 și 2018. În opinia lor, CTT nu respecta articolul 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118. Cererile menționate au fost respinse de tribunal administratif de Paris (Tribunalul Administrativ din Paris) ca fiind formulate în fața unei instanțe necompetente să se pronunțe cu privire la acestea, prin două ordonanțe din 26 aprilie 2021.
14.
Prin două hotărâri din 17 mai 2023, cour administrative d’appel de Paris (Curtea Administrativă de Apel din Paris, Franța) a anulat aceste ordonanțe și ulterior a respins cererile pentru motivul că, în lipsa unei legături directe și indisolubile între CTT și consumul de energie electrică, contribuția nu constituia o taxă indirectă percepută direct sau indirect pentru consumul de energie electrică și că, în consecință, ea nu intra în domeniul de aplicare al articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118.
15.
Accorinvest și Société générale au formulat fiecare recurs împotriva acestor hotărâri ale cour administrative d’appel de Paris (Curtea Administrativă de Apel din Paris) în fața instanței de trimitere, afirmând că contribuția în cauză constituie o taxă indirectă percepută direct sau indirect pentru consumul de energie electrică doar ca urmare a faptului că există un mecanism legal de repercutare a acestei taxe asupra consumatorului final. Ele au susținut de asemenea că contribuția în cauză intră în domeniul de aplicare al articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118, din moment ce există o legătură directă și indisolubilă între contribuția tarifară de transport și consumul de energie electrică. Ele au arătat printre altele că contractul de acces pe baza căruia este datorată această taxă este în mod necesar legat de contractul de furnizare a energiei electrice către un consumator final, iar partea fixă a tarifelor de utilizare a rețelelor publice de energie electrică pe baza căreia este calculată această taxă depinde printre altele de puterea subscrisă de însuși consumatorul final, putere care depinde de regulă de profilul său de consum.
16.
În aceste condiții, Conseil d’État (Consiliul de Stat) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele două întrebări preliminare:
„1)
Dispozițiile articolului 1 alineatul (2) din Directiva [2008/118] trebuie interpretate în sensul că existența unui mecanism legal de repercutare a taxei asupra consumatorului final al unui produs accizabil implică, în sine, existența unei legături directe și indisolubile între această taxă și consumul acestui produs, astfel încât ea trebuie considerată o taxă indirectă suplimentară în sensul articolului 1 alineatul (2) din Directiva [2008/118], chiar și în cazul în care această taxă se calculează independent de cantitatea de produs efectiv consumată?
2)
Dispozițiile articolului 1 alineatul (2) din Directiva [2008/118] trebuie interpretate în sensul că o taxă precum contribuția tarifară de transport, care are ca bază de calcul partea fixă a tarifelor de utilizare a rețelelor publice de energie electrică, cu excluderea părții variabile a acestor tarife, singura care depinde de consumul de energie electrică, dar care este datorată pe baza contractelor de acces la rețea încheiate de consumatori sau de furnizorii acestora, prezintă o legătură directă și indisolubilă cu consumul de energie electrică, astfel încât ea trebuie considerată o taxă indirectă suplimentară în sensul acestor dispoziții?”
Analiză
17.
Prin intermediul celor două întrebări, pe care propunem să le analizăm împreună, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118 trebuie interpretat în sensul că o contribuție precum cea în discuție în litigiile principale, care este percepută ca urmare a utilizării rețelelor de transport și de distribuție a energiei electrice, are ca bază de calcul partea fixă a tarifului de utilizare a rețelelor publice de energie electrică și este repercutată printr‑un mecanism legal asupra consumatorului, intră în sfera noțiunii de „taxe indirecte suplimentare”, în sensul acestei dispoziții.
18.
Pentru a răspunde la această întrebare, este necesar în primul rând să se definească noțiunea de „taxă indirectă suplimentară” în sensul articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118. În al doilea rând, vom examina mai ales criteriul, dezvoltat de jurisprudență (
3
), al legăturii directe și indisolubile dintre o taxă și consumul unui produs accizabil și în special dacă această legătură trebuie să existe cu un act de consum de energie electrică sau cu cantitatea de energie electrică consumată. În al treilea rând, analiza va privi problema dacă o astfel de legătură directă și indisolubilă poate fi dedusă doar din repercutarea taxei asupra consumatorului. În al patrulea rând, va trebui să se stabilească, pe baza acestei interpretări, dacă CTT poate fi calificată drept „taxă indirectă suplimentară” în sensul dispoziției menționate.
Cu privire la noțiunea de
„taxă indirectă suplimentară
”
19.
Cu titlu introductiv, este necesar să se arate că calificarea unui impozit, a unei taxe, a unei contribuții sau a unei prelevări în raport cu dreptul Uniunii revine Curții în funcție de caracteristicile obiective ale impozitării, independent de calificarea care îi este dată în dreptul național (
4
).
20.
Articolul 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118 prevede că statele membre pot aplica produselor accizabile taxe indirecte suplimentare, în anumite scopuri, cu condiția ca taxele în cauză să fie conforme cu normele Uniunii de impunere aplicabile accizelor sau taxei pe valoarea adăugată (TVA).
21.
Directiva 2008/118 nu definește noțiunea de „taxă indirectă suplimentară” pe energia electrică în sensul acestei dispoziții. Cu toate acestea, conform unei jurisprudențe constante a Curții, noțiunea de „taxe indirecte suplimentare” desemnează taxele indirecte pe consumul produselor enumerate la articolul 1 alineatul (1) din această directivă, altele decât „accizele”, în sensul acestei din urmă dispoziții, și care sunt percepute în anumite scopuri (
5
).
22.
În această privință, din jurisprudență reiese că trebuie să existe o legătură directă și indisolubilă între o astfel de taxă și consumul de energie electrică (
6
). Aceasta înseamnă că trebuie să se examineze dacă o asemenea taxă este percepută pentru un element care prezintă o legătură directă și indisolubilă cu consumul de energie electrică, astfel încât, atunci când se taxează acest element, trebuie să se considere că prin taxa respectivă se taxează însuși consumul de energie electrică. Astfel, o taxă care nu este percepută pentru consumul de energie electrică nu intră în domeniul de aplicare al Directivei 2008/118 (
7
).
23.
Or, în prezenta cauză, recurentele din litigiile principale susțin că este suficient ca taxa în cauză să fie percepută pentru actul de consum de energie electrică și că nu este necesar ca aceasta să fie legată de cantități de energie electrică.
24.
Astfel, în opinia noastră, pentru a interpreta noțiunea de „taxe indirecte suplimentare” și pentru a stabili domeniul de aplicare al articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118, este necesar să se clarifice dacă criteriul care determină existența unei legături directe și indisolubile între o taxă indirectă și consumul de energie electrică este o legătură cu un act de consum de energie electrică sau dacă este necesar să existe o legătură între taxă și cantitățile de energie electrică consumate.
Legătura directă și indisolubilă trebuie să existe cu un act de consum de energie electrică sau cu cantitățile de energie electrică efectiv consumate?
25.
Potrivit unei jurisprudențe constante, în vederea interpretării unei dispoziții de drept al Uniunii, trebuie să se țină seama nu numai de formularea acesteia, ci și de contextul său și de obiectivele urmărite de reglementarea din care face parte (
8
).
26.
În primul rând, textul articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118 nu conține nicio precizare cu privire la problema dacă legătura directă și indisolubilă trebuie să existe cu actul de consum sau cu cantitățile consumate. Astfel, din cuprinsul punctului 20 de mai sus reiese că Directiva 2008/118 nu definește noțiunea de „taxe indirecte suplimentare”, în timp ce condiția „legăturii directe și indisolubile cu consumul” produsului accizabil a fost dezvoltată de jurisprudența Curții, după cum reiese din cuprinsul punctului 22 de mai sus. Modul de redactare a articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118 nu permite așadar în sine să se stabilească dacă, pentru a fi calificată drept „taxă indirectă suplimentară” în sensul acestei dispoziții, este suficientă legătura directă și indisolubilă cu actul de consum de energie electrică.
27.
În aceste condiții, trebuie să se examineze contextul în care se înscrie articolul 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118, precum și obiectivele urmărite de aceasta din urmă.
28.
În ceea ce privește, în al doilea rând, contextul acestei dispoziții, trebuie să se arate că structura articolului 1 din Directiva 2008/118 distinge trei situații.
29.
Primo, articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2008/118 consacră principiul potrivit căruia această directivă stabilește un regim general pentru accizele percepute, direct sau indirect, pentru consumul anumitor produse accizabile, printre care figurează electricitatea, aceasta fiind reglementată de Directiva 2003/96.
30.
Secundo, articolul 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118 autorizează statele membre să aplice alte taxe „pentru scopuri specifice”, cu condiția ca acestea să fie conforme cu normele aplicabile accizelor și TVA‑ului. Astfel, în contrast cu obligația statelor membre de a pune în aplicare acciza armonizată prevăzută la articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2008/118 pentru produsele accizabile enumerate la această dispoziție, articolul 1 alineatul (2) din directiva menționată prevede posibilitatea statelor membre de a aplica produselor accizabile, în anumite condiții, taxe indirecte suplimentare. Curtea a precizat că această posibilitate recunoscută statelor membre urmărește să țină seama de diversitatea tradițiilor fiscale ale statelor membre în materie și de recurgerea frecventă la impozite indirecte pentru punerea în aplicare a unor politici nebugetare (
9
).
31.
Tertio, din articolul 1 alineatul (3) din Directiva 2008/118 reiese că statele membre păstrează posibilitatea de a introduce sau de a menține taxe percepute asupra altor produse decât produsele accizabile [litera (a)], precum și asupra prestărilor de servicii, inclusiv cele legate de produsele accizabile, care nu pot fi caracterizate ca impozite pe cifra de afaceri [litera (b)], cu condiția ca acestea să nu dea naștere, în schimburile comerciale dintre statele membre, unor formalități legate de trecerea frontierei.
32.
Astfel cum subliniază Comisia Europeană, o interpretare potrivit căreia o taxă legată de un act de consum de energie electrică, dar fără legătură cu cantitatea efectiv consumată, ar putea fi considerată ca având o legătură directă și indisolubilă cu acest consum ar echivala cu lipsirea de efect util a articolului 1 alineatul (3) litera (b) din Directiva 2008/118. Astfel, toate taxele care au legătură cu actul de consum de energie electrică ar putea fi calificate în acest caz drept „taxă indirectă suplimentară” în sensul articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118 și ar intra sub incidența dispoziției menționate, ceea ce ar echivala cu lipsirea de conținut a articolului 1 alineatul (3) litera (b) din această directivă.
33.
În cadrul interpretării contextuale, trebuie de asemenea să se ia în considerare Directiva 2003/96 privind restructurarea cadrului de impozitare a produselor energetice și a electricității, la care se referă articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2008/118. Astfel, regimul accizelor este reglementat de o directivă generală care stabilește regimul general al accizelor (în speță, ratione temporis, Directiva 2008/118 (
10
)) coroborată cu mai multe directive specifice care armonizează bazele de impozitare și ratele minime de impozitare a produselor accizabile, și anume Directiva 2003/96 pentru produsele energetice și electricitate.
34.
Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2003/96 impune statelor membre obligația de a respecta anumite rate minime de impozitare a acestor produse, în timp ce articolul 4 alineatul (2) din directiva menționată definește „rata de impozitare” pe care statele membre o aplică produselor în cauză ca fiind „suma totală aferentă tuturor taxelor indirecte (cu excepția TVA) calculată direct sau indirect la cantitatea de produse energetice sau de electricitate în momentul punerii în consum” (sublinierea noastră). Astfel, dat fiind că aceste praguri se aplică sumei totale aferente tuturor taxelor indirecte, aceste rate minime de impozitare includ „taxele indirecte suplimentare” prevăzute la articolul 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118 (
11
) și sunt evaluate în raport cu nivelurile efective ale consumului de energie electrică.
35.
Astfel, în opinia noastră, din interpretarea contextuală rezultă că o taxă este percepută pentru consumul de energie electrică și poate fi calificată drept „taxă indirectă suplimentară”, în sensul articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118, dacă există o legătură directă și indisolubilă cu cantitatea de energie electrică consumată, iar nu numai cu un act de consum.
36.
În al treilea rând, această interpretare este confirmată de obiectivele urmărite de Directiva 2008/118.
37.
În această privință, potrivit considerentului (2) al Directivei 2008/118, aceasta urmărește să armonizeze condițiile privind perceperea accizelor pentru produsele care intră în domeniul său de aplicare, pentru a se garanta buna funcționare a pieței interne.
38.
Astfel cum reiese din cuprinsul punctului 29 de mai sus, articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2008/118 stabilește o acciză armonizată pentru o listă limitată de produse enumerate la această dispoziție, printre care figurează electricitatea, reglementată de Directiva 2003/96.
39.
Rezultă că articolul 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118, care permite în esență statelor membre să aplice produselor accizabile taxe indirecte suplimentare, trebuie, ca dispoziție care derogă de la principiul armonizării condițiilor privind perceperea accizelor pentru produsele care intră în domeniul său de aplicare, să facă obiectul unei interpretări stricte (
12
). Desigur, în Hotărârea Statoil Fuel & Retail (
13
), precum și în Hotărârea Agenzia delle dogane e dei monopoli (
14
), această apreciere a Curții privea una dintre condițiile cumulative prevăzute la articolul 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118, și anume noțiunea de „anumite scopuri”, iar nu însăși noțiunea de „taxe indirecte suplimentare”. Cu toate acestea, având în vedere jurisprudența constantă potrivit căreia excepțiile sunt de strictă interpretare pentru ca regulile generale să nu fie golite de conținut (
15
), considerăm că aceeași abordare se aplică și domeniului de aplicare al derogării prevăzute la această dispoziție și astfel interpretării noțiunii de „taxe indirecte suplimentare” (
16
).
40.
Astfel, în opinia noastră, noțiunea de „taxă indirectă suplimentară” trebuie de asemenea să fie interpretată în mod restrictiv, ceea ce exclude posibilitatea ca o taxă care are doar o legătură cu actul de consum de energie electrică să intre sub incidența acestei dispoziții.
41.
După cum a arătat Comisia în ședință, dacă „taxele indirecte suplimentare” prevăzute la articolul 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118 ar include taxe care nu sunt percepute efectiv pentru consumul de energie electrică, cu alte cuvinte fără legătură cu cantitățile de energie electrică consumate, acest lucru ar putea aduce atingere obiectivului de armonizare al acestei directive care urmărește facilitarea liberei circulații a produselor accizabile, întrucât ar exista riscul de a împiedica schimburile de produse accizabile între statele membre prin taxe suplimentare. Astfel, Directiva 2008/118 urmărește în special să armonizeze în toate statele membre normele referitoare la exigibilitatea accizelor (
17
), precum și pe cele referitoare la circulația și la monitorizarea produselor accizabile, ceea ce permite facilitarea circulației acestor produse. Or, acciza armonizată prevăzută la articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2008/118 este o taxă pe consum bazată pe cantitatea de produse accizabile oferite pentru consum (
18
). Dacă ar exista alte taxe asupra acelorași produse fără legătură cu consumul efectiv al acestor produse, acest lucru ar putea determina formalități suplimentare legate de monitorizarea lor. Așadar, multiplicarea unor asemenea taxe alături de acciza armonizată ar risca să împiedice schimburile de produse accizabile între statele membre.
42.
Din aceste elemente rezultă, în opinia noastră, că o taxă poate fi calificată drept „taxă indirectă suplimentară” în sensul articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118 numai dacă există o legătură directă și indisolubilă între aceasta și cantitățile de energie electrică consumate, iar nu numai cu actul de consum de energie electrică.
43.
Un asemenea accent pe cantitățile de produse consumate este de altfel confirmat de jurisprudența Curții. Astfel, în Hotărârea Kernkraftwerke Lippe‑Ems, Curtea a considerat că nu exista o legătură directă și indisolubilă cu consumul de energie electrică în ceea ce privește o taxă pe asamblajele de combustibil din reactoarele centralelor nucleare, întrucât această taxă putea fi percepută ca urmare a declanșării unei reacții în lanț autoîntreținute fără chiar ca o cantitate de electricitate să fie în mod necesar produsă și, în consecință, consumată (
19
).
44.
În plus, în Hotărârea Promociones Oliva Park, Curtea a constatat că impozitul în discuție în această cauză se calcula numai în funcție de calitatea de producător de energie electrică, pe baza veniturilor contribuabililor parțial fixe și, prin urmare, independent de cantitatea de energie electrică efectiv produsă și introdusă în rețeaua electrică (
20
). Curtea a concluzionat că nu exista o legătură directă și indisociabilă între acest impozit și consumul de energie electrică (
21
).
45.
Rezultă, în opinia noastră, că legătura directă și indisolubilă dintre impozit și consumul produsului accizabil trebuie să existe în ceea ce privește cantitățile de energie electrică consumate, iar nu numai în ceea ce privește actul de consum de energie electrică.
Cu privire la repercutarea taxei asupra consumatorului final
46.
Din decizia de trimitere reiese că, în temeiul articolului 18 punctul II din Legea din 9 august 2004, CTT este datorată de către operatorii rețelelor publice de transport sau de distribuție sau de către furnizorii de energie electrică, însă aceștia o percep de la consumatori.
47.
În această privință, instanța de trimitere solicită Tribunalului să stabilească dacă repercutarea integrală și transparentă a CTT asupra consumatorului final este suficientă pentru a constata existența unei legături directe și indisolubile cu consumul de energie electrică.
48.
În opinia noastră, mai multe argumente pledează în favoarea unui răspuns negativ la această întrebare.
49.
În primul rând, din cuprinsul punctului 45 de mai sus rezultă că, pentru a putea fi calificată drept „taxă indirectă suplimentară”, trebuie să existe o legătură directă și indisolubilă între taxă și consumul produsului accizabil în ceea ce privește cantitățile de energie electrică consumate. În consecință, apreciem că simpla împrejurare că o taxă se repercutează în întregime asupra consumatorului final de energie electrică, chiar și printr‑un mecanism legal, nu poate fi suficientă în sine pentru a constata existența unei legături directe și indisolubile între o taxă și consumul de energie electrică.
50.
În al doilea rând, această interpretare este, în opinia noastră, susținută de jurisprudența Curții.
51.
Pe de o parte, astfel cum a amintit avocatul general Campos Sànchez‑Bordona în Concluziile prezentate în cauza Messer France (
22
) – Curtea, în Hotărârea IRCCS – Fondazione Santa Lucia (
23
), a indicat trei elemente inerente taxelor indirecte:
–
obligația legală de a plăti aceste sume, iar în cazul nerespectării acestei obligații, competența autorităților de a exercita acțiuni legale împotriva debitorului;
–
destinația sumelor impuse, care trebuie să finanțeze obiective de interes general, potrivit criteriilor de repartizare stabilite de autoritățile publice;
–
faptul că aceste taxe se repercutează în mod tipic asupra consumatorului final al bunului sau al serviciului furnizat prin includerea sa în suma care figurează pe factura adresată acestuia și care adesea este asociată cu volumul de produse sau servicii consumate.
52.
Astfel, repercutarea unei taxe asupra consumatorului este, desigur, unul dintre elementele unei taxe indirecte. Însă, simpla repercutare a taxei asupra consumatorului nu înseamnă în mod automat că această taxă are o legătură directă și indisolubilă cu consumul de energie electrică.
53.
Pe de altă parte, trebuie să se arate că, în mai multe rânduri, Curtea a luat în considerare, pentru a stabili dacă o taxă putea fi calificată drept „taxe indirecte suplimentare” în sensul articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118, posibilitatea sau imposibilitatea de a repercuta o taxă asupra consumatorului (
24
). Însă Curtea a examinat și modalitățile de calcul al acestor contribuții pentru a stabili dacă aceste contribuții constituiau taxe indirecte suplimentare în sensul dispoziției menționate (
25
).
54.
Astfel, considerăm că din ceea ce precedă rezultă că repercutarea integrală a unei contribuții precum CTT, care este datorată indiferent de nivelul consumului de energie electrică, nu este suficientă în sine pentru a concluziona că o asemenea contribuție constituie o taxă indirectă suplimentară, dar că este vorba despre un element care trebuie luat în considerare pentru calificarea drept „taxă indirectă suplimentară” în sensul articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118.
CTT poate fi calificată drept „taxă indirectă suplimentară” în sensul articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118?
55.
Pentru a stabili dacă CTT este susceptibilă să intre în domeniul de aplicare al articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118, trebuie să se verifice dacă acest impozit constituie o taxă percepută, direct sau indirect, pentru consumul de energie electrică vizat de Directiva 2003/96.
56.
În primul rând, din articolul 18 punctul I din Legea din 9 august 2004 reiese că CTT este o contribuție pentru transportul și distribuția de energie electrică. Astfel, faptul generator al CTT corespunde subscrierii de către consumator a unui contract de acces la rețeaua publică de distribuție, indiferent dacă este vorba despre un contract unic încheiat cu furnizorii de energie electrică care acoperă atât accesul la rețea, cât și furnizarea de energie electrică sau despre un contract distinct de contractul de furnizare încheiat cu operatorii rețelelor publice de transport sau de distribuție (
26
). Astfel, faptul generator al CTT, și anume utilizarea rețelelor de transport și de distribuție de energie electrică, este anterior oricărui consum de energie electrică, chiar dacă un contract de transport este în principiu legat de un contract de furnizare a energiei electrice.
57.
În al doilea rând, în ceea ce privește modalitățile de calcul al CTT, trebuie să se arate că aceasta se calculează asupra părții fixe fără taxe a tarifului de utilizare a rețelelor publice de transport și de distribuție a energiei electrice (TURPE) care, în temeiul articolului 1 din Decretul nr. 2005-123 din 14 februarie 2005, este constituită din componenta de administrare (
27
), componenta de contorizare (
28
), partea fixă a componentei de extracție (
29
) și partea fixă a componentei anuale a alimentărilor suplimentare și de urgență (
30
). Astfel cum a arătat Comisia în ședință, aceste elemente sunt stabilite anual fără variații.
58.
Primo, din decizia de trimitere reiese că componenta de administrare, componenta de contorizare și partea fixă a componentei anuale a alimentărilor suplimentare și de urgență nu sunt corelate cu consumul de energie electrică (
31
).
59.
Secundo, în ceea ce privește partea fixă a componentei anuale de extracție, aceasta depinde în special de domeniul de tensiune, de opțiunile tarifare și de puterea subscrise de consumator (
32
). Recurentele din litigiile principale arată că partea fixă a componentei de extracție este în realitate variabilă, dat fiind că aceasta variază în funcție de puterea și de opțiunile tarifare alese de consumator în funcție de nevoile sale, ceea ce ar demonstra că CTT este corelată cu consumul de energie electrică.
60.
Cu toate acestea, din elementele dosarului de care dispune Tribunalul reiese că opțiunile tarifare și puterea alese de consumator sunt corelate cu o estimare viitoare a consumului său de energie electrică, dar nu cu consumul său efectiv.
61.
Astfel, consumatorul subscrie o opțiune tarifară și o putere înainte de orice consum de energie electrică. Așadar, alegerile consumatorului se bazează pe profilul său de consum și pe modul său de consum de energie electrică în raport cu o estimare a nevoilor sale, dar fără legătură directă cu volumul efectiv al consumului său de energie electrică.
62.
Guvernul francez a precizat în ședință că puterea subscrisă determină cantitatea maximă de energie electrică susceptibilă să fie extrasă din rețea de un consumator la un moment dat (
33
). Astfel, consumatorul estimează puterea de care consideră că are nevoie în viitor în funcție de nevoile sale legate de activitățile sale sau de aparatele sale electrice. Prin urmare, puterea corespunde unui drept la un maxim de consum de energie electrică potențial de care consumatorul va face uz mai mult sau mai puțin (
34
). Este posibil chiar – de exemplu în cazul unei case de vacanță care este ocupată doar o parte a anului – ca, pentru o perioadă, consumatorul să nu consume energie electrică.
63.
În plus, astfel cum au precizat recurentele din litigiile principale și guvernul francez în ședință, în cazul în care consumatorul a subscris o putere mult mai mare decât consumul său efectiv, acesta va putea să modifice contractul său în minus pentru ca puterea sa subscrisă să corespundă efectiv nevoilor sale. Tarifele de utilizare a rețelelor publice de energie electrică și CTT vor fi în acest caz ajustate pentru viitor, dar nu va exista nicio restituire a CTT plătite de consumator în trecut și calculate pe baza unei puteri care nu corespundea nevoilor sale.
64.
Astfel, chiar dacă, așa cum susțin recurentele din litigiile principale, puterea subscrisă are o anumită legătură cu consumul viitor de energie electrică al consumatorului, baza de calcul al CTT nu este direct corelată în raport cu o cantitate de energie electrică efectiv consumată, iar CTT ar putea fi percepută chiar fără ca o cantitate de energie electrică să fi fost introdusă în rețea sau consumată de consumator.
65.
În plus, așa cum a arătat Comisia în ședință, tarifarea părții fixe a componentei de extracție ia în considerare și costurile suportate de operatorii de rețele publice de transport și de distribuție de energie electrică în raport cu consumul maxim potențial al consumatorilor și cu repartizarea sa în timp, ceea ce este legat de consumul potențial al consumatorului, dar nu de consumul său efectiv de energie electrică.
66.
În al treilea rând, este adevărat, desigur, că CTT se repercutează integral asupra consumatorului final de energie electrică (
35
). Cu toate acestea, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 49 de mai sus, considerăm că simpla împrejurare că o taxă se repercutează în întregime asupra consumatorului final menționat nu poate fi suficientă în sine pentru a constata existența unei legături directe și indisolubile între o taxă și consumul de energie electrică. Or, din cuprinsul punctelor 58-64 de mai sus reiese că faptul generator al CTT este anterior oricărui consum de energie electrică și că valoarea CTT este calculată independent de cantitatea de energie electrică efectiv consumată de consumator.
67.
Prin urmare, nu se poate constata o legătură directă și indisolubilă între CTT și consumul de energie electrică. În consecință, întrucât CTT nu constituie un impozit indirect care este perceput, direct sau indirect, pentru consumul de energie electrică vizat de Directiva 2003/96, aceasta nu poate intra, în opinia noastră, în domeniul de aplicare al articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118.
Concluzie
68.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, propunem Tribunalului să răspundă la întrebările adresate de Conseil d’État (Consiliul de Stat, Franța) după cum urmează:
Articolul 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118/CE a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12/CEE
trebuie interpretat în sensul că
o contribuție precum cea în discuție în litigiul principal, care este percepută ca urmare a utilizării rețelelor de transport și de distribuție a energiei electrice, are ca bază de calcul partea fixă a tarifului de utilizare a rețelelor publice de energie electrică și este repercutată printr‑un mecanism legal asupra consumatorului, nu intră în sfera noțiunii de „taxe indirecte suplimentare”, în sensul acestei dispoziții.
Doamna Maja Brkan
Astfel prezentate în ședință publică la Luxemburg, la 29 octombrie 2025.
Grefier
V. Di Bucci
Președinte
M. van der Woude
(
1
)	Limba originală: franceza.
(
2
)	Directiva Consiliului din 19 decembrie 2019 de stabilire a regimului general al accizelor (JO 2020, L 58, p. 4).
(
3
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 10 iunie 1999, Braathens, C‑346/97, EU:C:1999:291, punctele 22 și 23.
(
4
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 3 martie 2021, Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, punctul 45 și jurisprudența citată.
(
5
)	A se vedea Hotărârea din 19 iunie 2025, Hera Comm, C‑645/23, EU:C:2025:454, punctul 38 și jurisprudența citată.
(
6
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 10 iunie 1999, Braathens, C‑346/97, EU:C:1999:291, punctele 22 și 23.
(
7
)	Hotărârea din 20 septembrie 2017, Elecdey Carcelen ș.a., C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 și C‑221/16, EU:C:2017:705, punctul 63.
(
8
)	Hotărârea din 17 noiembrie 1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, punctul 12, și Hotărârea din 30 aprilie 2025, Generalstaatsanwaltschaft Frankfurt am Main (Export de numerar în Rusia), C‑246/24, EU:C:2025:295, punctul 18, precum și jurisprudența citată.
(
9
)	Hotărârea din 19 iunie 2025, Hera Comm, C‑645/23, EU:C:2025:454, punctul 41 și jurisprudența citată.
(
10
)	Directiva 2008/118 a fost între timp abrogată și înlocuită prin Directiva (UE) 2020/262 a Consiliului din 19 decembrie 2019 de stabilire a regimului general al accizelor (JO 2020, L 58, p. 4).
(
11
)	O asemenea concluzie reiese printre altele din Hotărârea din 4 iunie 2015, Kernkraftwerke Lippe‑Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, punctul 65, precum și din Concluziile avocatului general Campos Sánchez‑Bordona prezentate în cauza IRCCS – Fondazione Santa Lucia, C‑189/15, EU:C:2016:287, punctul 40, și din Concluziile avocatului general Campos Sánchez‑Bordona prezentate în cauza Messer France, C‑103/17, EU:C:2018:170, punctul 54.
(
12
)	Hotărârea din 5 martie 2015, Statoil Fuel & Retail, C‑553/13, EU:C:2015:149, punctul 39 și jurisprudența citată, precum și Ordonanța din 9 noiembrie 2021, Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta, C‑255/20, nepublicată, EU:C:2021:926, punctul 32.
(
13
)	Hotărârea din 5 martie 2015, Statoil Fuel & Retail, C‑553/13, EU:C:2015:149, punctul 39 și jurisprudența citată.
(
14
)	Ordonanța din 9 noiembrie 2021, Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta, C‑255/20, nepublicată, EU:C:2021:926, punctul 32.
(
15
)	Hotărârea din 22 aprilie 2010, Comisia/Regatul Unit, C‑346/08, EU:C:2010:213, punctul 39 și jurisprudența citată.
(
16
)	A se vedea, pentru o abordare similară, în ceea ce privește articolul 3 alineatul (2) din Directiva 92/12, al cărui conținut nu este diferit în esență de articolul 1 alineatul (2) din Directiva 2008/118, Concluziile avocatului general Saggio prezentate în cauza EKW și Wein & Co, C‑437/97, EU:C:1999:342, punctul 38, și Concluziile avocatului general Wahl prezentate în cauza Transportes Jordi Besora, C‑82/12, EU:C:2013:694, punctul 16.
(
17
)	Considerentul (8) al Directivei 2008/118.
(
18
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 28 ianuarie 2016, BP Europa, C‑64/15, EU:C:2016:62, punctul 32.
(
19
)	Hotărârea din 4 iunie 2015, Kernkraftwerke Lippe‑Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, punctul 63.
(
20
)	Hotărârea din 3 martie 2021, Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, punctele 57-58.
(
21
)	Hotărârea din 3 martie 2021, Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, punctul 59.
(
22
)	C‑103/17, EU:C:2018:170, punctul 31.
(
23
)	Hotărârea din 18 ianuarie 2017, C‑189/15, EU:C:2017:17.
(
24
)	A se vedea Hotărârea din 4 iunie 2015, Kernkraftwerke Lippe‑Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, punctul 64, Hotărârea din 20 septembrie 2017, Elecdey Carcelen ș.a., C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 și C‑221/16, EU:C:2017:705, punctul 50, și Hotărârea din 3 martie 2021, Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, punctul 54.
(
25
)	Hotărârea din 18 ianuarie 2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia, C‑189/15, EU:C:2017:17, punctul 38, Hotărârea din 20 septembrie 2017, Elecdey Carcelen ș.a., C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 și C‑221/16, EU:C:2017:705, punctele 49-51, precum și Hotărârea din 3 martie 2021, Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, punctul 55.
(
26
)	A se vedea articolul 18 punctul IV din Legea din 9 august 2004 și concluziile raportoarei publice, doamna Céline Guibe, prezentate în cauzele principale în fața Conseil d’État (Consiliul de Stat) (cauzele nr. 476000 și 476009). Aceste concluzii sunt anexate la decizia Conseil d’État (Consiliul de Stat) din 29 noiembrie 2024 în cauzele principale și sunt disponibile pe site‑ul acestei instanțe: https://www.conseil‑etat.fr/fr/arianeweb/CRP/conclusion/2024-11-29/476000
(
27
)	În observațiile sale, guvernul francez face referire la site‑ul internet „Tarif d’acces” al Commission de régulation de l’énergie (Comisia de Reglementare a Energiei, CRE) (https://www.cre.fr/electricite/reseaux‑delectricite/tarif‑dacces.html). Potrivit CRE, componenta de administrare „acoperă costurile de administrare a clientelei suportate de operatorii de rețele”. În plus, din decizia de trimitere (punctul 12) reiese că această componentă „este facturată sub forma unei sume fixe per punct de conexiune și per contract aplicabile tuturor utilizatorilor în funcție de domeniul lor de tensiune de racordare, înaltă, medie sau joasă, și în funcție de dispozițiile contractuale, sub forma unui contract de acces la rețeaua publică de distribuție sau a unui contract unic”.
(
28
)	În observațiile sale, guvernul francez face referire la site‑ul internet „Tarif d’accès” al CRE citat la nota de subsol 27 din prezentele concluzii. Potrivit CRE, „[c]omponenta de contorizare acoperă costurile de contorizare, de control, de colectare, de transmitere a datelor de facturare, costurile legate de procesul de reconstituire a fluxurilor, precum și, dacă este cazul, costurile de închiriere și de întreținere a dispozitivelor de contorizare”. În plus, din decizia de trimitere (punctul 13) reiese că această componentă „depinde de regimul de proprietare al contorului, de domeniul de tensiune, de puterea de extracție subscrisă sau de puterea maximă de injectare, de controlul său și de variabilele măsurate”.
(
29
)	În observațiile sale, guvernul francez face referire la site‑ul internet „Tarif d’accès” al CRE citat la nota de subsol 27 din prezentele concluzii. Potrivit CRE, componenta de extracție acoperă în principal costurile de exploatare și de capital aferente infrastructurilor de rețea, precum și costul de achiziție al pierderilor. În plus, din decizia de trimitere (punctul 14) reiese că partea fixă a componentei de extracție depinde de domeniul de tensiune, de tariful opțional utilizat de operatorii de rețele pentru a factura utilizarea rețelelor și a puterii subscrise sau, pentru tarifele diferențiate în funcție de sezon sau de ora din zi, a puterilor subscrise. Numai partea variabilă a componentei de extracție depinde de energia extrasă.
(
30
)	Din decizia de trimitere (punctul 15) reiese că „partea fixă a componentei anuale a alimentărilor suplimentare și de urgență depinde în esență de lungimea și de tipul racordului, după cum acesta este aerian sau subteran”.
(
31
)	Acest lucru reiese din notele de subsol 27, 28 și 30, care indică modul în care sunt determinate aceste componente.
(
32
)	Facem trimitere la nota de subsol 30 din prezentele concluzii.
(
33
)	Acest lucru reiese și din concluziile raportoarei publice citate la nota de subsol 26 din prezentele concluzii.
(
34
)	Reiese în special din deliberarea CRE din 18 decembrie 2024 referitoare la decizia privind modalitățile de modificare a puterii de racordare electrică la extracția din instalații și modalitățile de compensare (a se vedea JORF nr. 0304 din 24 decembrie 2024, textul nr. 99) că CRE distinge între puterile subscrise și utilizate de consumatori.
(
35
)	A se vedea articolul 18 punctul II din Legea din 9 august 2004.