62018CC0160
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL MACIEJ SZPUNAR
prezentate la 13 iunie 2019 (
1
) (
i
)
Cauza C‑160/18
X BV
împotriva
Staatssecretaris van Financiën
[cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden (Curtea Supremă, Țările de Jos)]
„Trimitere preliminară – Resurse proprii ale Uniunii – Recuperarea ulterioară a taxelor suplimentare – Importul de carne de pasăre – Mecanismul de verificare pentru stabilirea cuantumului taxelor suplimentare – Modul de calcul al taxelor suplimentare – Legalitatea mecanismului de verificare”
Introducere
1.
Curtea va avea, deja pentru a doua oară, posibilitatea să examineze legalitatea dispozițiilor dreptului Uniunii referitoare la taxele suplimentare din sectorul cărnii de pasăre. În mod asemănător cu prima cauză, și aceasta se referă la importul de carne de pasăre congelată originară din Brazilia (
2
). În cauza anterioară referitoare la această chestiune, Curtea a constatat lipsa de validitate a dispozițiilor de drept al Uniunii (
3
). Aceste dispoziții au fost modificate, există însă îndoieli serioase că aceste modificări au fost suficiente. Cauza de față va permite dezlegarea acestei chestiuni.
Cadrul juridic
Dreptul internațional
2.
Articolul 5 alineatul 1 litera b) din Acordul privind agricultura, cuprins în Anexa 1A la Acordul de instituire a Organizației Mondiale a Comerțului, aprobat prin Decizia 94/800/CE a Consiliului din 22 decembrie 1994 privind încheierea, în numele Comunității Europene, referitor la domeniile de competența sa, a acordurilor obținute în cadrul negocierilor comerciale multilaterale din Runda Uruguay (1986–1994) (
4
) (denumit în continuare „Acordul privind agricultura”), prevede:
„Indiferent de dispozițiile paragrafului 1 b) al Articolului II al GATT 1994, orice Membru va putea recurge la prevederile paragrafelor 4 și 5 de mai jos în legătură cu importul unui produs agricol, pentru care măsuri vizate la paragraful 2 al Articolului 4 din prezentul Acord au fost transformate într‑o taxă vamală propriu‑zisă și care este desemnat în Lista sa prin simbolul «SSG» ca făcând obiectul unei concesii pentru care dispozițiile prezentului Articol pot fi invocate dacă:
[…]
(b)
prețul la care importurile acestui produs pot intra pe teritoriul vamal al Membrului ce acordă concesia, determinat pe baza prețului de import CIF al livrării respective exprimat în moneda națională, coboară sub prețul de declanșare egal cu prețul de referință mediu […] pentru perioada 1986-1988 al produsului considerat”.
Dreptul Uniunii
3.
Potrivit articolului 29 alineatul (1) litera (d) și articolului 29 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (
5
):
„(1)   Valoarea în vamă a mărfurilor importate este valoarea de tranzacție, respectiv prețul efectiv plătit sau de plătit pentru mărfuri atunci când sunt vândute pentru export pe teritoriul vamal al Comunității, ajustat, când este cazul, în conformitate cu articolele 32 și 33, cu condiția ca:
[…]
(d)
cumpărătorul și vânzătorul să nu fie legați sau, atunci când sunt legați, valoarea tranzacției să fie acceptabilă în scopuri vamale în conformitate cu alin. (2).
(2)
(a)
În acțiunea de stabilire dacă valoarea tranzacției este acceptabilă în sensul alineatului (1), faptul că vânzătorul și cumpărătorul sunt legați nu este în sine un motiv suficient pentru ca valoarea de tranzacție să fie considerată inacceptabilă. Atunci când este necesar, se examinează împrejurările în care s‑a făcut vânzarea, iar valoarea de tranzacție este acceptată cu condiția ca legătura să nu fi influențat prețul. În cazul în care, în lumina informațiilor primite de la declarant sau din altă sursă, autoritățile vamale au motive să considere că legătura a influențat prețul, ele comunică declarantului motivele și i se oferă acestuia posibilitatea rezonabilă de a răspunde. În cazul în care declarantul solicită aceasta, comunicarea motivelor se face în scris.
[…]”
4.
Articolul 30 alineatul (1) și alineatul (2) litera a) din Regulamentul nr. 2913/92 prevede:
„(1)   Atunci când valoarea în vamă nu poate fi stabilită în conformitate cu articolul 29, ea se determină prin parcurgerea succesivă a literelor (a), (b), (c) și (d) de la alineatul (2) până la prima din aceste litere în conformitate cu care această valoare poate fi stabilită, cu excepția cazului în care ordinea de aplicare a literelor (c) și (d) este inversată la cererea declarantului; numai atunci când o astfel de valoare nu poate fi stabilită conform unei anumite litere se pot aplica dispozițiile următoarei litere în ordinea stabilită în temeiul prezentului alineat.
(2)   Valoarea în vamă așa cum este stabilită prin aplicarea prezentului articol este:
(a)
valoarea de tranzacție a mărfurilor identice vândute pentru export în Comunitate și exportate în același sau aproximativ același moment cu mărfurile care se evaluează;
[…]”
5.
Potrivit articolului 220 alineatul (1) din acest Regulament:
„În cazul în care valoarea drepturilor rezultate dintr‑o datorie vamală nu a fost înscrisă în evidența contabilă în conformitate cu articolele 218 și 219 sau a fost înscrisă la un nivel inferior sumei datorate legal, valoarea drepturilor ce urmează a fi recuperate trebuie înscrisă în evidența contabilă în termen de cel mult două zile de la data la care autoritățile vamale au luat cunoștință de situație și au putut calcula suma datorată legal și stabili debitorul (înscriere ulterioară în evidența contabilă). Acest termen poate fi prelungit în conformitate cu articolul 219”.
6.
Articolul 141 din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole (Regulamentul de organizare comună unică a piețelor) (
6
) prevede:
„(1)   O taxă suplimentară la import se aplică importurilor efectuate la valoarea taxelor stabilite în articolele 135-140, la unul sau mai multe produse din sectoarele […] cărnii de pasăre […] pentru a evita sau neutraliza efectele prejudiciabile pe piața comunitară care ar putea rezulta din aceste importuri, dacă:
(a)
importurile sunt efectuate la un preț inferior nivelului notificat de către Comunitate la Organizația Mondială a Comerțului («preț de declanșare») sau;
[…]
(2)   Taxa adițională la import nu se cere dacă importurile nu riscă să perturbe piața comunitară sau dacă efectele ar fi disproporționate în raport cu obiectivul vizat.
(3)   În sensul alineatului (1) litera (a), prețurile de import sunt determinate pe baza prețurilor de import CIF ale transportului în cauză.
Prețurile de import CIF se verifică în acest scop în comparație cu prețurile reprezentative pentru produsul respectiv de pe piața internațională sau de pe piața de import a Comunității pentru produsul respectiv”.
7.
Normele de punere în aplicare a Regulamentului nr 1234/2007, în ceea ce privește taxele suplimentare la import, sunt cuprinse în Regulamentul (CE) nr. 1484/95 al Comisiei din 28 iunie 1995 de stabilire a normelor de aplicare a sistemului de drepturi de import suplimentare și de fixare a prețurilor reprezentative în sectoarele cărnii de pasăre și ouălor și pentru albumina din ouă, și de abrogare a Regulamentului nr. 163/67/CEE (
7
). Articolul 2 din acest regulament, în versiunea în vigoare până la 11 septembrie 2009, prevedea:
„(1)   Prețurile reprezentative menționate la articolul 5 [141 alineatul (3) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1234/2007] sunt stabilite la intervale regulate ținând cont în special de:
–
prețurile de pe piețele din țări terțe,
–
prețurile CIF la import; în sensul prezentului regulament, prețul CIF la import include următoarele elemente: (a) prețul FOB din țara de origine; și (b) costurile de transport și de asigurare până la punctul de introducere a mărfurilor pe teritoriul vamal al Comunității,
–
prețurile din diferite etape de comercializare în Comunitate a produselor importate.
[…]
(2)   Comisiei îi sunt comunicate, de către statele membre, în fiecare zi de luni, prețurile menționate la a doua și a treia liniuță de la alineatul (1) pentru transporturile de produse reprezentative menționate în anexa II”.
8.
De la 11 septembrie 2009, acest articol a fost reformulat după cum urmează:
„(1) Prețurile reprezentative menționate la articolul 141 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului sunt stabilite la intervale regulate pe baza, în special, a datelor culese în cadrul supravegherii comunitare reglementate prin articolul 308d din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei […]”
9.
Articolul 3 din Regulamentul nr. 1484/95 prevede:
„(1)   Dreptul suplimentar se stabilește pe baza prețului CIF la import al lotului în cauză în conformitate cu dispozițiile prevăzute la articolul 4.
(2)   Atunci când prețul CIF la import pentru 100 kg ale unui lot este mai mare decât prețul reprezentativ aplicabil prevăzut la articolul 2 alineatul (1), importatorul prezintă autorităților competente ale statelor membre importatoare cel puțin următoarele dovezi:
–
contractul de vânzare sau orice alt document echivalent;
–
contractul de asigurare;
–
factura;
–
certificatul de origine (dacă este cazul);
–
contractul de transport;
–
și, în cazul transportului pe mare, conosamentul.
(3)   În cazul menționat la alineatul (2), importatorul trebuie să înainteze garanția menționată la articolul 248 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei […], egală cu valoarea dreptului de import suplimentar pe care l‑ar fi plătit dacă calcularea dreptului de import suplimentar s‑ar fi făcut pe baza prețului reprezentativ care se aplică în cazul produsului respectiv, conform anexei I.
(4)   Importatorul are la dispoziție o lună de la vânzarea produselor în discuție, sub rezerva unei limite de șase luni de la data acceptării declarației de eliberare pentru libera circulație, să dovedească că marfa a fost vândută în condițiile care confirmă corectitudinea prețurilor menționate la alineatul (2). Nerespectarea unuia sau a celuilalt dintre aceste termene finale atrage după sine pierderea garanției înaintate. Cu toate acestea, termenul limită de șase luni poate fi prelungit de autoritățile competente cu maximum trei luni, la solicitarea importatorului, solicitare care trebuie să fie argumentată în mod corespunzător.
Garanția înaintată se eliberează în măsura în care dovada condițiilor de vânzare furnizată este satisfăcătoare pentru autoritățile vamale.
În caz contrar, se reține garanția pentru plata drepturilor de import suplimentare.
(5)   Dacă la verificare autoritățile competente stabilesc că nu au fost îndeplinite cerințele prevăzute de prezentul articol, acestea recuperează dreptul de import în conformitate cu articolul 220 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92. Valoarea dreptului de import care trebuie recuperată sau care a mai rămas de recuperat include dobânda de la data eliberării mărfurilor pentru liberă circulație până la data recuperării. Rata dobânzii aplicate este cea în vigoare pentru operațiunile de recuperare a creanțelor în conformitate cu legislația națională”.
10.
De la 1 mai 2010, articolul 3 alineatele (3) și (4) din Regulamentul nr. 1484/95 are următorul cuprins:
„(3)   În cazul menționat la alineatul (2), importatorul trebuie să constituie garanția menționată la articolul 248 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93, egală cu diferența dintre valoarea taxei suplimentare de import, calculată pe baza prețului reprezentativ aplicabil produsului în cauză, și valoarea taxei suplimentare de import, calculată pe baza prețului CIF la import al lotului respectiv.
(4)   Importatorul beneficiază de un termen de două luni de la vânzarea produselor în cauză, sub rezerva unei limite de nouă luni de la data acceptării declarației de punere în liberă circulație, pentru a dovedi că lotul a fost comercializat în condiții care confirmă corectitudinea prețurilor menționate la alineatul (2). Nerespectarea unuia sau a celuilalt dintre aceste termene finale atrage după sine pierderea garanției înaintate. Cu toate acestea, termenul limită de nouă luni poate fi prelungit de autoritățile competente cu maximum trei luni, la solicitarea importatorului, solicitare care trebuie să fie argumentată în mod corespunzător.
Garanția înaintată se eliberează în măsura în care dovada condițiilor de vânzare furnizată este satisfăcătoare pentru autoritățile vamale. În caz contrar, se reține garanția pentru plata drepturilor de import suplimentare”.
11.
Articolul 4 din Regulamentul nr. 1484/95 stabilește valoarea taxelor suplimentare în funcție de diferența dintre prețul de import CIF al mărfurilor și prețul de declanșare. Această dispoziție reprezintă implementarea articolului 5 alineatul (5) din Acordul privind agricultura, menționat la punctul 2 din prezentele concluzii.
Situația de fapt, procedura și întrebările preliminare
12.
X, societate de drept neerlandez (denumită în continuare „societatea X”), face parte dintr‑un grup internațional de societăți, care include și societatea F, producător de carne de pasăre cu sediul în Brazilia. Societatea X cumpără carne de pui congelată produsă de societatea F și o importă pe teritoriul vamal al Uniunii, unde o vinde către cumpărători, atât societăți afiliate, cât și neafiliate. Produsele importate de societatea X fac obiectul dispozițiilor articolului 141 din Regulamentul nr. 1234/2007.
13.
Autoritățile vamale neerlandeze au încheiat cu societatea X un acord cu privire la modul de calcul al valorii în vamă a produselor respective. Această valoare a fost stabilită pe baza prețului cu care societatea X a cumpărat aceste produse de la cealaltă societate aparținând aceluiași grup, majorat cu 15 % reprezentând costurile suplimentare și marja de profit. Autoritățile vamale au considerat valoarea în vamă astfel stabilită ca adecvată pentru calculul prețului de import CIF (
8
) în sensul articolului 141 din Regulamentul nr. 1234/2007.
14.
Procedura principală privește loturi de carne de pasăre importate pe teritoriul vamal al Uniunii de către societatea X în perioada 1 ianuarie 2009‐30 iunie 2010. Prețul declarat de import CIF al acestor produse a fost mai mare decât prețul de declanșare (și, implicit, decât prețul reprezentativ, care a fost mai mic decât prețul de declanșare). Autoritățile vamale au pus mărfurile în liberă circulație, fără a solicita înaintarea garanției prevăzute de articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1484/95, nici dovedirea, în conformitate cu articolul 3 alineatul (4) din acest regulament, că mărfurile au fost comercializate în condiții care confirmă corectitudinea prețului de import declarat.
15.
Cu toate acestea, în cadrul verificării ulterioare, aceste autorități au stabilit că societatea X a vândut loturile de carne de pasăre menționate unor societăți din Uniune, atât afiliate, cât și neafiliate, la prețuri mai mici decât prețul de import declarat. Aceste prețuri au fost mai mici și decât prețul reprezentativ pentru aceste produse.
16.
Aplicând, prin analogie, articolul 4 din Regulamentul nr. 1484/95, autoritățile vamale au aplicat mărfurilor respective taxe suplimentare într‑un cuantum calculat pe baza diferenței dintre prețul reprezentativ și prețul de declanșare, totalizând 2163793,55 EUR.
17.
Acțiunea introdusă de societatea X împotriva acestei decizii a fost respinsă în primă instanță și în apel. Societatea X a introdus un recurs în casație împotriva hotărârii pronunțate în apel, la 24 noiembrie 2015, la instanța de trimitere.
18.
În aceste împrejurări, Hoge Raad der Nederlanden [Curtea Supremă, Țările de Jos] a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1.
Articolul 3 alineatele (2), (4) și (5) [din Regulamentul (CE) nr. 1484/95] coroborat cu articolul 141 [din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007] trebuie interpretat în sensul că prin mecanismul de control prezentat în acestea, inclusiv în cazul unui control ulterior, nu se urmărește decât să se garanteze că autorităților competente li se pot comunica în timp util fapte sau circumstanțe legate de tranzacții succesive, care ar putea pune la îndoială corectitudinea prețului de import CIF declarat și care ar putea conduce la investigații ulterioare?
Sau abordarea opusă este cea corectă, iar mecanismul de control prezentat la articolul 3 alineatele (2), (4) și (5) din Regulamentul (CE) nr. 1484/95, inclusiv în cazul unui control ulterior, trebuie interpretat în sensul că una sau mai multe revânzări ale lotului efectuate de importator pe piața comunitară, la un preț mai mic decât prețul de import CIF declarat, majorat cu valoarea taxelor la import datorate, nu îndeplinesc condițiile de comercializare impuse pe piața comunitară, astfel că se datorează deja, pentru acest motiv, taxe suplimentare? Este relevant, pentru răspunsul la această cea de‑a doua întrebare, dacă revânzarea sau revânzările efectuate de importator, menționate anterior, au avut loc la un preț mai mic decât prețul reprezentativ în vigoare? Este important, în acest context, faptul că prețul reprezentativ din perioada anterioară datei de 11 septembrie 2009 a fost calculat în alt mod decât în perioada ulterioară acestei date? De asemenea, este relevant pentru răspunsul la aceste întrebări dacă cumpărătorii din Uniune sunt întreprinderi afiliate importatorului?
2.
Dacă din răspunsul la întrebările prezentate la punctul 1 reiese că revânzarea în pierdere constituie un indiciu suficient pentru a respinge prețul de import CIF declarat, cum trebuie stabilită valoarea taxelor suplimentare datorate? Această bază de calcul trebuie stabilită în funcție de metodele prevăzute pentru stabilirea valorii în vamă, la articolele 29-31 [din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92]? Sau această bază de calcul trebuie stabilită exclusiv pe baza prețului reprezentativ în vigoare? Articolul 141 alineatul (3) [din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007] se opune ca prețul reprezentativ stabilit în perioada anterioară datei de 11 septembrie 2009 să fie utilizat în această perioadă?
3.
Dacă din răspunsul la prima și la cea de‑a doua întrebare reiese că, pentru a se stabili dacă sunt datorate taxe suplimentare, este esențial faptul că produsele importate au fost revândute în pierdere pe piața comunitară și, în acest caz, cuantumul taxelor suplimentare datorate trebuie calculat pe baza prețului reprezentativ, articolul 3 alineatele (2), (4) și (5) [din Regulamentul (CE) nr. 1484/95] este compatibil cu articolul 141 din Regulamentul nr. 1234/2007 în raport cu [Hotărârea din 13 decembrie 2001, Kloosterboer Rotterdam B. V., C‑317/99, EU:C:2001:681]?”
Analiza
19.
Instanța de trimitere a adresat Curții trei întrebări preliminare. Cea de‑a treia dintre aceste întrebări ridică problema legalității articolului 3 alineatele (2), (4) și (5) din Regulamentul nr. 1484/95 în raport cu articolul 141 din Regulamentul nr. 1234/2007 și cu Hotărârea Kloosterboer Rotterdam (
9
). În contextul acestei probleme se situează și articolul 5 alineatul (1) litera b) din Acordul privind agricultura. Această a treia întrebare preliminară depinde, în opinia instanței de trimitere, de răspunsul la primele două întrebări și de interpretarea adoptată a dispozițiilor mai sus menționate. Însă, în opinia noastră, însăși formularea acestor dispoziții trezește îndoieli importante cu privire la legalitatea acestora. Astfel, vom începe analiza trimiterii preliminare în cauza de față cu cea de‑a treia întrebare.
A treia întrebare preliminară
20.
Așa cum am amintit mai sus, cea de‑a treia întrebare preliminară se referă la validitatea articolului 3 alineatele (2), (4) și (5) din Regulamentul nr. 1484/95 în raport cu articolul 141 din Regulamentul nr. 1234/2007 și cu hotărârea mai sus menționată Kloosterboer Rotterdam. Aceste dispoziții și, astfel, și aspectul eventualei incompatibilități a acestora cu Regulamentul nr. 1234/2007, sunt greu de înțeles fără a reaminti formularea originală a acestora și istoricul punerii în discuție a acestei formulări de către Curte.
21.
Articolul 3 alineatul (1) primul paragraf și alineatul (3) din Regulamentul nr. 1484/95 a fost formulat inițial după cum urmează:
„1.   La solicitarea importatorului, drepturile de import suplimentare se pot stabili pe baza prețului de import CIF al mărfii în discuție, dacă acest preț este mai mare decât prețul reprezentativ aplicabil menționat la articolul 2 alineatul (1).
[…]
3.   În absența cererii menționate la alineatul (1), prețul de import al mărfii în discuție, care se ia în considerare pentru impunerea dreptului vamal suplimentar, este prețul reprezentativ menționat la articolul 2 alineatul (1)”.
22.
Articolul 3 alineatul (1) al doilea paragraf și alineatul (2) din regulamentul menționat cuprindea mecanismul de verificare a corectitudinii prețului de import CIF declarat de importator într‑o formulare în esență identică cu cea a articolului 3 alineatele (2)-(5) din acest regulament.
23.
Logica acestor dispoziții era, așadar, destul de clară. De principiu, taxele suplimentare erau aplicate pe baza prețului reprezentativ. Cu toate acestea, în situația în care importul se realiza la un preț mai mare decât prețul reprezentativ, un asemenea mod de calcul al taxelor suplimentare era dezavantajos pentru importator, de vreme ce cuantumul acestor taxe depinde de valoarea diferenței dintre prețul de import luat în considerare (în acest caz, prețul reprezentativ) și prețul de declanșare: taxa suplimentară este cu atât mai mare, cu cât prețul de import este mai scăzut față de prețul de declanșare.
24.
În această situație, s‑a luat în considerare depunerea de către importator a unei cereri de considerare ca bază de calcul, în locul prețului reprezentativ, a prețului de import CIF, adică a prețului real de import (
10
). Admiterea acestei cereri depindea de îndeplinirea anumitor condiții. În primul rând, importatorul era obligat să prezinte o serie de documente care să confirme realitatea prețului de import CIF declarat. În al doilea rând, acesta era obligat ca, la scurt timp după vânzarea mărfurilor importate pe piața Uniunii să dovedească că marfa a fost vândută în condițiile care confirmă corectitudinea prețului declarat. În al treilea rând, importatorul era obligat să înainteze o garanție egală cu valoarea taxei suplimentare pe care ar fi fost obligat să o plătească în cazul în care calculul s‑ar fi făcut pe baza prețului reprezentativ. În cazul în care autoritățile vamale considerau că mărfurile importate nu au fost vândute în condiții care să confirme corectitudinea prețului de import CIF declarat, se revenea la regula generală, și anume la calcularea pe baza prețului reprezentativ, iar garanția înaintată era automat reținută în contul taxelor suplimentare. În fine, în cel de‑al cincilea rând, în cazul în care, la un control ulterior, autoritățile vamale apreciau că condițiile de mai sus nu sunt îndeplinite, acestea puteau impune ex post taxe suplimentare în cuantumul în care acestea ar fi fost aplicate în cazul în care calculul s‑ar fi făcut pe baza prețului reprezentativ.
25.
În Hotărârea Kloosterboer Rotterdam (
11
), Curtea a pus în discuție regula generală de calcul al taxelor suplimentare pe baza prețului reprezentativ, constatând lipsa de validitate atât a articolului 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1484/95 (regulă generală), cât și a articolului 3 alineatul (1) din acest regulament (posibilitatea de a depune o cerere de considerare ca bază de calcul a prețului de import CIF, cu obligația prezentării anumitor documente). Curtea a apreciat în special că din articolul 5 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul nr. 2777/75/CEE (
12
) rezultă univoc că numai prețul de import CIF poate constitui baza de calcul a taxelor suplimentare și nu există nicio excepție de la această regulă. Curtea a mai apreciat că prețul reprezentativ poate fi destinat doar verificării realității prețului de import CIF declarat (
13
).
26.
Curtea a apreciat dispozițiile în discuție doar în raport cu Regulamentul nr. 2777/75, însă a subliniat că acest regulament a fost adaptat la Acordul privind agricultura (
14
). În plus, trebuie arătat că modul de calcul al taxelor suplimentare prevăzut de articolul 3 din Regulamentul nr. 1484/95 în formularea inițială a fost contestat de Organul de soluționare a litigiilor al OMC [Organizația Mondială a Comerțului] în poziția exprimată la 13 iulie 1998 (
15
).
27.
Regulamentul nr. 1484/95 a fost modificat încă anterior pronunțării hotărârii menționate a Curții, prin Regulamentul nr. 493/1999/CE (
16
). Considerentele acestui regulament indică neconformitatea articolului 3 din Regulamentul nr. 1484/95 cu regulile OMC. Ca urmare a acestei modificări, articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1484/95 prevede că taxele suplimentare sunt impuse pe baza prețului de import CIF. În plus, a fost anulat alineatul (3) din acest articol în formularea inițială.
28.
Cu toate acestea, în situația în care prețul de import CIF declarat de importator este mai mare decât prețul reprezentativ, au rămas valabile toate obligațiile care reveneau importatorului în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) al doilea paragraf și alineatul (2) din Regulamentul nr. 1484/95 (
17
) în formularea inițială. În prezent, acestea sunt cuprinse în articolul 3 alineatele (2)-(5) din acest regulament. A rămas în vigoare și mecanismul reținerii automate a garanției în cazul în care importatorul nu dovedește că a vândut mărfurile importate în condiții care să confirme corectitudinea prețului de import CIF. De asemenea, autoritățile vamale au în continuare posibilitatea de a constata post factum neîndeplinirea condițiilor pentru calcularea pe baza prețului de import CIF și pot percepe taxe suplimentare într‑un cuantum calculat pe baza prețului reprezentativ.
29.
Faptul că mecanismul care determină de facto în mod automat calcularea taxelor suplimentare pe baza prețului reprezentativ a rămas în vigoare, deși, în principiu, baza de calcul ar trebui să fie prețul de import CIF, pare ilogic. Prin urmare, cum trebuie interpretate aceste dispoziții?
30.
Comisia, în observațiile prezentate în cauza de față, explică acest lucru prin faptul că, în situația în care prețul de import CIF declarat este mai mare decât prețul reprezentativ, se prezumă că acest preț nu este unul real, pentru că ar însemna că marfa a fost cumpărată la un preț mai mare decât prețul de piață. Această prezumție are un caracter iuris tantum: într‑adevăr, importatorul poate dovedi corectitudinea prețului de import CIF declarat dacă dovada furnizată a condițiilor de vânzare a mărfurilor importate pe piața Uniunii este satisfăcătoare pentru autoritățile vamale.
31.
În caz contrar, vor fi percepute taxe suplimentare într‑un cuantum calculat pe baza prețului reprezentativ. Acest rezultat al raționamentului a fost confirmat definitiv de Comisie în ședință. O interpretare asemănătoare a articolului 3 alineatele (2)-(5) din Regulamentul nr. 1484/95 propune, în observațiile sale, guvernul neerlandez.
32.
Această interpretare nu este afectată de modificarea articolului 3 alineatul (3) din regulamentul menționat, care intrat în vigoare la 1 mai 2010, potrivit căreia garanția nu este constituită la valoarea totală a taxelor suplimentare, calculate pe baza prețului reprezentativ, ci la valoarea diferenței dintre aceste taxe calculate pe baza prețului reprezentativ și taxele calculate pe baza prețului de import CIF. Într‑adevăr, în această situație, importatorul va plăti taxe calculate pe baza prețului de import (
18
), iar diferența va fi plătită fie prin pierderea garanției, fie ca urmare a verificării ex post în baza alineatului (5) din articolul menționat. Aici nu există o diferență semnificativă.
33.
Aceasta ni se pare singura interpretare posibilă a dispozițiilor articolului 3 alineatele (2)-(5) din Regulamentul nr. 1484/95. Rezultă, așadar, că, în situația în care prețul de import CIF este mai mare decât prețul reprezentativ, primul dintre acestea va fi baza de calcul al taxelor suplimentare doar cu condiția ca importatorul să îndeplinească niște cerințe suplimentare, referitoare în special la condițiile de vânzare a mărfurilor importate. În afara sferei verbale, această situație nu diferă cu mult de cea născută sub imperiul articolului 3 din Regulamentul nr. 1484/95 în formularea pusă în discuție de Curte. Lipsește doar condiția depunerii de către importator a unei cereri de considerare ca bază de calcul a prețului de import CIF.
34.
Merită subliniat aici faptul că, potrivit articolului 3 alineatul (4) primul paragraf teza a doua din Regulamentul nr. 1484/95, garanția înaintată de importator este pierdută și în situația în care importatorul nu a respectat termenele, prevăzute de această dispoziție, pentru dovedirea vânzării mărfurilor la un preț care confirmă corectitudinea prețului de import CIF. Prin urmare, aici nu este vorba de analiza situației de fapt în fond, este suficientă o neregularitate formală pentru ca prețul reprezentativ să fie utilizat de facto ca bază de calcul al taxelor suplimentare. Acest lucru este confirmat, în opinia noastră, de identitatea mecanismului prevăzut de articolul 3 alineatele (2)-(5) din Regulamentul nr. 1484/95 în formularea actuală cu mecanismul în vigoare în situația juridică inițială, pusă în discuție de Curte.
35.
Este adevărat că Curtea nu a arătat în mod explicit nelegalitatea articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1484/95 în formularea inițială. Mecanismul de control prevăzut de această dispoziție era însă un element inseparabil al reglementării inițiale, care prevedea regula calculării taxelor suplimentare pe baza prețului reprezentativ, iar calculul pe baza prețului de import CIF era posibil doar ca excepție, după îndeplinirea anumitor condiții. Păstrarea acestui mecanism de control în noul cadru de reglementare înseamnă menținerea disimulată în vigoare a aceleiași reguli, întrucât, în practică, conduce la același rezultat.
36.
Astfel, apreciem că Comisia, modificând sau abrogând articolul 3 alineatul (1) primul paragraf și articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1484/95 în formularea inițială, dar lăsând în vigoare articolul 3 alineatul (1) al doilea paragraf și articolul 3 alineatul (2) (schimbând doar numerotarea) din acest regulament, nu a adaptat pe deplin acest act la Hotărârea Kloosterboer Rotterdam (
19
). Prin urmare, este necesar să se constate lipsa de validitate a articolului 3 alineatele (2)-(5) din Regulamentul nr. 1484/95 în formularea actuală.
37.
Este adevărat că instanța de trimitere, în a treia întrebare preliminară, se referă doar la articolul 2 alineatele (2), (4) și (5) din acest regulament. Cu toate acestea, alineatul (3) din acest articol, care impune importatorului înaintarea unei garanții la valoarea taxelor suplimentare calculate pe baza prețului reprezentativ, face parte integrantă din mecanismul cuprins la articolul 3 alineatele (2)-(5) din regulamentul menționat. Această garanție nu ar avea niciun motiv să existe dacă nu ar exista eventualitatea considerării automate a prețului reprezentativ ca bază de calcul al taxelor suplimentare. Prin urmare, articolul 3 alineatele (2)-(5) din Regulamentul nr. 1484/95 trebuie considerat ca un întreg.
38.
Comisia consideră, în observațiile sale în cauza de față, că vânzarea de mărfuri pe piața Uniunii la un preț mai mic decât prețul de declanșare conduce, cu o mare probabilitate, la o perturbare pe această piață, fapt care justifică, în sine, impunerea de taxe suplimentare. Totuși, nu trebuie să fie trecut cu vederea faptul că, potrivit articolului 141 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1234/2007, lipsa riscului de apariție a unei asemenea perturbări pe piață este o premisă pentru neimpunerea de taxe suplimentare. În schimb probabilitatea apariției acestora nu este un temei suficient pentru impunerea unor asemenea taxe, pentru că aceste taxe pot fi impuse exclusiv în cazul în care mărfurile sunt importate la un preț de import CIF mai mic decât prețul de declanșare.
39.
Având în vedere ansamblul considerațiilor de mai sus, propunem Curții să răspundă la cea de‑a treia întrebare preliminară că articolul 3 alineatele (2)-(5) din Regulamentul nr. 1484/95 este lipsit de validitate în raport cu articolul 141 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1234/2007 și cu articolul 5 alineatul (1) litera b) din Acordul privind agricultura.
Prima întrebare preliminară
40.
Prima întrebare preliminară se referă la interpretarea articolului 3 alineatele (2)-(5) din Regulamentul nr. 1484/95. În cazul în care Curtea ar urma propunerea noastră în ceea ce privește răspunsul la cea de‑a treia întrebare preliminară și constată lipsa de validitate a acestor dispoziții, răspunsul la prima întrebare preliminară ar rămâne fără obiect. Prin urmare, mai jos discutăm doar pe scurt prima întrebare.
41.
Prin intermediul primei întrebări preliminare, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă faptul că importatorul a vândut mărfurile importate la un preț mai mic decât prețul de import CIF declarat majorat cu taxele vamale datorate este suficient pentru a pune sub semnul întrebării considerarea prețului de import ca bază de calcul pentru taxele suplimentare.
42.
Răspunsul la această întrebare rezultă din interpretarea articolului 3 alineatele (2)-(5) din Regulamentul nr. 1484/95 prezentată mai sus.
43.
În situația în care prețul de import CIF este mai mic decât prețul reprezentativ, importatorul este obligat, în principiu, să dovedească faptul că a vândut marfa la un preț care confirmă corectitudinea prețului de import. Aprecierea acestor dovezi este efectuată de către autoritățile vamale (
20
). Ulterior, această evaluare face obiectul unui control jurisdicțional. Aceasta este o apreciere de fapt. Autoritățile vamale apreciază dacă și în ce măsură vânzarea la un preț mai mic decât prețul de import CIF declarat pune sub semnul întrebării corectitudinea acestui preț de import. Nu este vorba aici de niciun automatism, autoritățile vamale pot considera, pe baza ansamblului elementelor de fapt, că prețul de import declarat a fost conform cu realitatea, chiar dacă ulterior marfa a fost vândută la un preț mai mic. Unul dintre elementele acestei evaluări poate fi compararea prețului de vânzare a mărfurilor cu prețul reprezentativ.
44.
În pofida îndoielilor exprimate în această chestiune de instanța de trimitere, nu este relevantă schimbarea modului de calcul al prețului reprezentativ introdusă de la 11 septembrie 2009. Ca bază de comparație trebuie considerat prețul reprezentativ din data efectuării importului, calculat în conformitate cu dispozițiile în vigoare la acea dată.
45.
Astfel, nu apare niciun efect automat din faptul că cumpărătorii mărfurilor pe piața Uniunii sunt afiliați cu importatorul. Acesta este un element de fapt pe care autoritățile vamale îl pot lua în considerare pentru evaluarea corectitudinii prețului de import declarat.
46.
Problema legalității articolului 3 alineatele (2)-(5) din Regulamentul nr. 1484/95 nu rezultă din faptul că autoritățile vamale pot pune sub semnul întrebării corectitudinea prețului de import CIF declarat de importator, ci din efectul pe care acest lucru îl implică, și anume din considerarea automată a prețului reprezentativ ca bază de calcul al taxelor suplimentare.
47.
Aceleași considerații sunt valabile și în situația în care autoritățile vamale, așa cum s‑a întâmplat în litigiul principal, nu au aplicat procedura prevăzută la articolului 3 alineatele (2)-(4) din Regulamentul nr. 1484/95, ci efectuează o verificare ex post, în temeiul articolului 3 alineatul (5) din acest regulament. Această dispoziție se referă la situația în care nu au fost îndeplinite „cerințele prevăzute de prezentul articol”. Prin aceste cerințe trebuie înțeleasă vânzarea, de către importator, a mărfurilor la un preț care confirmă corectitudinea prețului de import CIF declarat de acesta.
A doua întrebare preliminară
48.
A doua întrebare preliminară se referă la baza de calcul care trebuie considerată pentru aplicarea taxelor suplimentare în situația în care autoritățile vamale resping ca neconform cu realitatea prețul de import CIF declarat de importator.
49.
Urmând litera prevederilor articolului 3 alineatele (2)-(5) din Regulamentul nr. 1484/95, răspunsul la această întrebare ar fi unul simplu – aceste taxe trebuie calculate pe baza prețului reprezentativ.
50.
Totuși, așa cum am arătat în răspunsul la cea de‑a treia întrebare preliminară, această soluție este, în opinia noastră, nelegală, în orice caz în măsura în care prevede aplicarea prețului reprezentativ în mod automat și definitiv. În acest context, apare o problemă legată de modul în care ar trebui să procedeze autoritățile vamale în situația în care au îndoieli cu privire la corectitudinea prețului de import CIF declarat de importator.
51.
În opinia noastră, răspunsul la această întrebare se află în dispozițiile generale ale legislației vamale referitoare la stabilirea valorii în vamă a mărfurilor. Potrivit articolului 29 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2913/92 (
21
) valoarea în vamă este reprezentată, în principiu, de valoarea de tranzacție a acestora. Această regulă are însă o serie de excepții, printre altele, în situația în care, ca în cauza de față, cumpărătorul (importatorul) și vânzătorul sunt afiliați. În această situație, autoritățile vamale sunt obligate să stabilească dacă această afiliere a influențat prețul (
22
).
52.
Dacă nu este posibilă acceptarea valorii de tranzacție ca valoare în vamă, articolele 30-31 din Regulamentul nr. 2913/92 prevăd metode alternative pentru stabilirea valorii în vamă a mărfurilor. Acest metode sunt conforme cu Acordul privind aplicarea articolului VII din Acordul general pentru tarife și comerț din 1994, cuprins în anexa 1A la Acordul de instituire a Organizației Mondiale a Comerțului, la fel ca Acordul privind agricultura. În special articolul 30 alineatul (2) litera a) din Regulamentul nr. 2913/92 permite stabilirea valorii în vamă a mărfurilor pe baza valorii de tranzacție a unor mărfuri identice importate pe teritoriul vamal al Uniunii. Se pare că în cazul mărfurilor care fac obiectul dispozițiilor Regulamentului nr. 1234/2007 valoarea mărfurilor identice poate fi stabilită pe baza prețului reprezentativ, ceea ce ar permite calcularea pe această bază a cuantumului taxelor suplimentare. Acest lucru necesită însă efectuarea unor constatări specifice, sub controlul instanței, de către autoritățile vamale și nu poate echivala cu atribuirea sarcinii probei importatorului, nici cu aplicarea automată a prețului reprezentativ în locul prețului de import CIF. Mai precis, nicio dispoziție a dreptului Uniunii, nici a dreptului internațional nu permite respingerea prețului de import declarat de importator doar în baza faptului că marfa a fost vândută ulterior la un preț mai mic decât acest preț de import. Această împrejurare poate, cel mult, să constituie baza unui control al corectitudinii prețului de import declarat.
53.
Propunem, așadar, ca la cea de‑a doua întrebare preliminară să se răspundă că, în situația în care autoritățile vamale au îndoieli cu privire la corectitudinea prețului de import CIF declarat de importator, acestea trebuie să stabilească baza de calcul al cuantumului taxelor suplimentare menționate la articolul 141 din Regulamentul nr. 1234/2007 în conformitate cu articolele 29-31 din Regulamentul nr. 2913/92.
Concluzie
54.
Având în vedere ansamblul considerațiilor de mai sus, propunem să se răspundă la întrebările preliminare adresate Curții de Hoge Raad der Nederlanden (Curtea Supremă, Țările de Jos) după cum urmează:
„1)
Articolul 3 alineatele (2)-(5) din Regulamentul (CE) nr. 1484/95 al Comisiei din 28 iunie 1995 de stabilire a normelor de aplicare a sistemului de drepturi de import suplimentare și de fixare a prețurilor reprezentative în sectoarele cărnii de pasăre și ouălor și pentru albumina din ouă, și de abrogare a Regulamentului nr. 163/67/CEE este lipsit de validitate în raport cu articolul 141 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole (Regulamentul de organizare comună unică a piețelor), și cu articolul 5 alineatul 1 litera b) din Acordul privind agricultura, cuprins în Anexa 1A la Acordul de instituire a Organizației Mondiale a Comerțului.
2)
În situația în care autoritățile vamale au îndoieli cu privire la corectitudinea prețului de import CIF declarat de importator, acestea trebuie să stabilească baza de calcul al cuantumului taxelor suplimentare menționate la articolul 141 din Regulamentul nr. 1234/2007, în conformitate cu articolele 29-31 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar.”
(
1
)	Limba originală: polonă.
(
i
)	Punctele 12, 13, 31 și 36 din prezentul text au făcut obiectul unei modificări de ordin lingvistic ulterior primei publicări.
(
2
)	Schimburile comerciale internaționale cu carne de pasăre au dat și în alte cauze ocazia de a dezvolta dreptul Uniunii, a se vedea de exemplu Hotărârea din 13 ianuarie 2004, Kühne & Heitz (C‑453/00, EU:C:2004:17).
(
3
)	Hotărârea din 13 decembrie 2001, Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:681).
(
4
)	JO 1994, L 336, p. 1.
(
5
)	JO 1992, L 302, p. 1.
(
6
)	JO 2007, L 299, p. 1.
(
7
)	JO 1995, L 145, p. 47.
(
8
)	Noțiunea de „preț CIF” provine din regulile de comerț internațional (Incoterms), publicate de Camera Internațională de Comerț și cuprinde costul mărfurilor, costul de asigurare și de transport (Cost, Insurance & Freight).
(
9
)	Hotărârea din 13 decembrie 2001 (C‑317/99, EU:C:2001:681).
(
10
)	Merită subliniat faptul că această posibilitate se limita la situația în care prețul de import CIF era mai mare decât prețul reprezentativ. În această logică, depunerea cererii ar fi fost justificată, pentru că într‑o situație inversă, importatorul nu ar fi avut niciun interes să solicite considerarea ca bază de calcul a prețului de import CIF – considerarea ca bază de calcul a prețului reprezentativ era mai avantajoasă pentru acesta.
(
11
)	Hotărârea din 13 decembrie 2001 (C‑317/99, EU:C:2001:681).
(
12
)	Regulamentul (CEE) al Consiliului din 29 octombrie 1975 privind organizarea comună a pieței în sectorul cărnii de pasăre (JO 1975, L 282, p. 77). Această dispoziție a fost înlocuită de articolul 141 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1234/2007.
(
13
)	Hotărârea din 13 decembrie 2001, Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:681, punctul 30).
(
14
)	Hotărârea din 13 decembrie 2001, Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:681, punctele 23-25).
(
15
)	Concluziile avocatului general D. Ruiz‑Jarabo Colomer în cauza Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:229, punctele 35-37).
(
16
)	Regulamentul (CE) nr. 493/1999 al Comisiei din 5 martie 1999 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1484/95 (JO 1999, L 59, p. 15), articolul 1 alineatul (3).
(
17
)	A se vedea punctul 24 din prezentele concluzii.
(
18
)	Potrivit articolului 4 din Regulamentul nr. 1484/95.
(
19
)	Hotărârea din 13 decembrie 2001 (C‑317/99, EU:C:2001:681).
(
20
)	Acest lucru este indicat în mod clar de articolul 3 alineatul (4) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1484/95 potrivit căruia „[…] garanția înaintată se eliberează în măsura în care dovada condițiilor de vânzare furnizată este satisfăcătoare pentru autoritățile vamale” (sublinierea noastră).
(
21
)	Acest regulament era în vigoare în perioada când au avut loc faptele din litigiul principal. În prezent, reglementările în vigoare referitoare la stabilirea valorii în vamă a mărfurilor sunt cuprinse în articolul 69 și următoarele din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii (JO 2013, L 269, p. 1).
(
22
)	Articolul 29 alineatul (2) litera a) din Regulamentul nr. 2913/92.