62010CJ0257_RO
Părţi
Motivele
Dizpozitiv
Părţi
În cauza C‑257/10,
având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Högsta förvaltningsdomstolen (fostă Regeringsrätten) (Suedia), prin decizia din 27 aprilie 2010, primită de Curte la 25 mai 2010, în procedura
Försäkringskassan
împotriva
Elisabeth Bergström,
CURTEA (Camera a treia),
compusă din domnul K. Lenaerts, președinte de cameră, domnii E. Juhász (raportor), G. Arestis, T. von Danwitz și D. Šváby, judecători,
avocat general: domnul J. Mazák,
grefier: doamna C. Strömholm, administrator,
având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 4 mai 2011,
luând în considerare observațiile prezentate:
– pentru Elisabeth Bergström, de U. Öberg și I. Otken Eriksson, advokater;
– pentru guvernul suedez, de doamnele K. Petkovska și A. Falk, în calitate de agenți;
– pentru guvernul finlandez, de doamna H. Leppo, în calitate de agent;
– pentru guvernul Regatului Unit, de doamna E. Jenkinson și de domnul L. Seeboruth, în calitate de agenți, precum și de R. Palmer, barrister;
– pentru Comisia Europeană, de domnii V. Kreuschitz și J. Enegren, în calitate de agenți,
după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 21 iunie 2011,
pronunță prezenta
Hotărâre
Motivele
1. Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 3 alineatul (1) și a articolului 72 din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1386/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 iunie 2001 (JO L 187, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 51) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 1408/71”), precum și a Acordului între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor, semnat la Luxemburg la 21 iunie 1999 (JO 2002, L 114, p. 6, Ediție specială, 11/vol. 74, p. 97, denumit în continuare „acordul”).
2. Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între doamna Bergström, resortisant suedez, pe de o parte, și Försäkringskassan (denumit în continuare „Oficiul Național de Asigurări Sociale”), pe de altă parte, în legătură cu refuzul acestuia din urmă de a ține seama, la calculul cuantumului prestației familiale prevăzute pentru educația unui copil, de perioada de activitate salariată realizată de persoana interesată în Elveția.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
3. Preambulul acordului prevede:
„[părțile contractante],
[c]onvin[se] că libera circulație a persoanelor între teritoriile părților contractante constituie un factor cheie în dezvoltarea armonioasă a relațiilor dintre părți,
„[h]otărâ[te] să realizeze libera circulație a persoanelor între [ele] pe baza normelor care se aplică în Comunitatea Europeană,
[...]”
4. Articolul 1 din acest acord prevede:
„Obiectivul prezentului acord, în beneficiul resortisanților statelor membre ale Comunității Europene și ai Elveției, este:
(a) acordarea dreptului de intrare, de ședere, de acces la o activitate economică salariată, de stabilire ca lucrător care desfășoară o activitate independentă și a dreptului de a rămâne pe teritoriul părților contractante;
[...]
(d) acordarea unor condiții de viață, de angajare și de muncă identice cu cele acordate resortisanților proprii.”
5. Articolul 2 din acordul menționat, intitulat „Nediscriminarea”, prevede că „[r]esortisanții unei părți contractante cu reședința legală pe teritoriul unei alte părți contractante nu fac obiectul niciunei discriminări pe motive de cetățenie, în aplicarea dispozițiilor anexelor I, II și III la prezentul acord și în conformitate cu acestea”.
6. Articolul 8 din același acord prevede:
„Părțile contractante adoptă dispoziții, în conformitate cu anexa II, pentru coordonarea sistemelor de securitate socială, în special în scopul:
(a) de a asigura egalitatea de tratament;
[...]
(c) de a totaliza, în scopul dobândirii și menținerii dreptului la prestații, precum și pentru a calcula aceste prestații, toate perioadele luate în considerare de legislația națională a țărilor în cauză;
(d) de a plăti prestații persoanelor rezidente pe teritoriul părților contractante;
[...]”
7. Articolul 1 din anexa II la acord, intitulată „Coordonarea sistemelor de securitate socială”, are următorul cuprins:
„(1) Părțile contractante convin, în ceea ce privește coordonarea sistemelor de securitate socială, să aplice între ele actele comunitare la care se face trimitere, astfel cum sunt în vigoare la data semnării acordului și astfel cum au fost modificate de secțiunea A din prezenta anexă, sau normele echivalente acestor acte.
(2) Termenii «stat membru» sau «state membre» care figurează în actele menționate la secțiunea A din prezenta anexă cuprind și Elveția pe lângă statele a căror situație este reglementată de actele comunitare relevante.”
8. Punctul 1 din secțiunea A din anexa II la acord, intitulată „Acte la care se face trimitere”, prevede:
„371 R 1408 […]: Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității,
[...]”
9. Articolul 3 din Regulamentul nr. 1408/71, intitulat „Egalitatea de tratament”, prevede la alineatul (1):
„Persoanele cu reședința pe teritoriul unuia dintre statele membre, cărora li se aplică dispozițiile prezentului regulament, se supun acelorași obligații și beneficiază de legislația oricărui stat membru în aceleași condiții ca și resortisanții acelui stat, sub rezerva dispozițiilor speciale ale prezentului regulament.”
10. Potrivit articolului 13 alineatul (2) litera (f) din acest regulament:
„[P]ersoana căreia nu îi mai este aplicabilă legislația unui stat membru, fără ca legislația altui stat membru să îi fie aplicabilă în conformitate cu una dintre regulile stabilite în paragrafele anterioare sau în conformitate cu una dintre excepțiile sau dispozițiile speciale stabilite la articolele 14-17, face obiectul legislației statului membru pe teritoriul căruia are reședința, în conformitate exclusiv cu dispozițiile legislației respective.” [traducere neoficială]
11. Articolul 23 din regulamentul menționat, cuprins în capitolul 1, intitulat „Boala și maternitatea”, din cadrul titlului III privind dispozițiile speciale referitoare la diferitele categorii de prestații, prevede:
„(1) Instituția competentă a unui stat membru a cărui legislație prevede că prestațiile în numerar se calculează pe baza câștigurilor medii sau a contribuțiilor medii stabilește astfel de câștiguri sau contribuții medii exclusiv prin trimitere la câștigurile sau contribuțiile realizate în temeiul respectivei legislații. [traducere neoficială]
(2) Instituția competentă a unui stat membru a cărui legislație prevede că prestațiile în numerar se calculează pe baza unor câștiguri forfetare ia în considerare exclusiv câștigurile forfetare sau, dacă este cazul, media câștigurilor forfetare pentru perioadele realizate în temeiul respectivei legislații.
[…]”
12. Articolul 72 din același regulament, intitulat „Cumularea perioadelor de asigurare, de activitate salariată sau activitate independentă”, cuprins în capitolul 7, intitulat „Prestațiile familiale”, din cadrul titlului III, prevede:
„În cazul în care legislația unui stat membru condiționează dobândirea dreptului la prestații de realizarea perioadelor de asigurare, activitate salariată sau activitate independentă, instituția competentă a acelui stat ia în considerare în acest scop, în măsura necesară, perioadele de asigurare, activitate salariată sau activitate independentă realizate în orice alt stat membru, ca și cum ar fi perioade realizate în temeiul legislației pe care o aplică.” [traducere neoficială]
13. Articolul 89 din Regulamentul nr. 1408/71 prevede:
„Procedurile speciale de aplicare a legislațiilor anumitor state membre sunt menționate în anexa VI.”
14. Punctul 1 din secțiunea N a anexei VI la acest regulament, intitulată „Suedia”, prevede că, „[î]n vederea aplicării articolului 72 din regulament, pentru a determina dreptul unei persoane la prestații familiale, perioadele de asigurare încheiate într‑un alt stat membru sunt asimilate perioadelor de cotizare definite pe baza aceluiași venit mediu ca și perioadele de asigurare încheiate în Suedia și cumulate cu cele menționate anterior”. Această dispoziție a fost abrogată ulterior prin Regulamentul (CE) nr. 1992/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 de modificare a Regulamentului nr. 1408/71 (JO L 392, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 288).
Reglementarea națională
15. Legea (1999:799) privind asigurările sociale [Socialförsäkringslagen (1999:799)] prevede printre altele, în capitolul 3, intitulat „Protecția conferită de asigurările sociale”:
„Articolul 1 – Orice resortisant suedez este asigurat și beneficiază de următoarele prestații conform [Legii (1962:381) privind sistemul general de securitate socială (Lag om allmän försäkring (1962:381), denumită în continuare «Legea privind sistemul general de securitate socială»)]:
1. prestația pentru tratament medical etc., potrivit capitolului 2, în ceea ce privește prestațiile stabilite de casele generale de asigurări sociale;
2. prestația parentală la nivel minim și la nivelul de bază;
3. prestația de boală și pentru pierderea capacității de muncă sub forma unei prestații garantate;
[...]
Articolul 4 – Orice persoană care desfășoară o activitate profesională în Suedia este asigurată pentru următoarele prestații potrivit [Legii privind sistemul general de securitate socială]:
1. prestația de boală și prestația de maternitate;
2. prestația parentală superioară nivelului minim și prestația parentală temporară;
3. prestația de boală și pentru pierderea capacității de lucru în funcție de nivelul veniturilor;
[...]”
16. Legea privind sistemul general de securitate socială prevede printre altele:
„Capitolul 3 – Prestația de boală
Articolul 2 – Venitul de referință pentru prestația de boală reprezintă venitul pecuniar anual pe care se estimează că persoana asigurată îl va câștiga până la proba contrarie pentru munca prestată în Suedia, fie în calitate de salariat (salariu), fie cu alt titlu (venituri dintr‑o altă activitate profesională remunerată) [...] Venitul de referință pentru prestația de boală este stabilit de casa de asigurări [...]
Atunci când casa de asigurări nu are cunoștință de toate informațiile relevante, calculul venitului de referință pentru prestația de boală se efectuează pe baza informațiilor pe care aceasta le obține de la persoana asigurată sau de la angajatorul acesteia sau care rezultă din declarația de venit a persoanei asigurate. Concediul plătit nu se include în calculul venitului de referință pentru stabilirea prestației de boală decât în măsura a ceea ce s‑ar fi plătit drept salariu pentru munca desfășurată pe parcursul unei perioade corespunzătoare.
Capitolul 4 – Prestația parentală
[...]
Articolul 6 – Prestația parentală totală nu poate fi inferioară sumei de 60 SEK pe zi (nivel minim).
Prestația parentală se plătește pentru primele 180 de zile într‑un cuantum corespunzător prestației de boală a părinților, calculându‑se conform celui de al cincilea paragraf, cu condiția ca părinții să fi fost asigurați pentru prestația de boală peste nivelul minim pentru cel puțin 240 de zile consecutive anterior nașterii copilului sau datei preconizate a nașterii sau să fi avut dreptul de a fi astfel asigurați dacă casa de asigurări sociale ar fi avut cunoștință de toate informațiile relevante. Cu toate acestea, prestația parentală pentru primele 180 de zile se plătește întotdeauna în cuantum cel puțin echivalent cu cel al prestației parentale complete de 150 SEK (nivel de bază). Atunci când părinții sunt asigurați potrivit dispozițiilor articolului 4 din capitolul 3 din [Legea (1999:799) privind asigurările sociale], această regulă se aplică cu condiția ca părinții să îndeplinească condițiile prevăzute în prima teză.
Suplimentar față de cele precizate în al doilea paragraf, prestația parentală se plătește
– pentru 210 zile într‑un cuantum corespunzător prestației de boală a părinților, calculat conform celui de al cincilea paragraf, însă cel puțin la nivelul de bază, și
– pentru 90 de zile într‑un cuantum corespunzător nivelului minim.
[...]”
Acțiunea principală și întrebările preliminare
17. Doamna Bergström, resortisant suedez, și‑a stabilit reședința în Elveția începând cu luna ianuarie 1994 și a desfășurat o activitate profesională în acest stat până la nașterea fiicei sale la 19 martie 2002. Ulterior, doamna Bergström s‑a întors în Suedia cu soțul și cu fiica ei, la 1 septembrie 2002. Soțul său a început imediat să desfășoare o activitate profesională în Suedia, pe când doamna Bergström nu și‑a reluat activitatea profesională, în scopul îngrijirii fiicei sale. Doamna Bergström a solicitat plata prestației parentale la un nivel echivalent cu prestația de boală (denumită în continuare „PPE‑PB”), începând cu 16 martie 2003, prestație calculată pe baza veniturilor sale rezultate din activitatea profesională desfășurată în Elveția.
18. Oficiul Național de Asigurări Sociale a decis să îi acorde doamnei Bergström prestația parentală de bază (denumită în continuare „PPB”), pentru motivul că aceasta nu putea beneficia de PPE‑PB, întrucât nu a desfășurat o activitate profesională în Suedia pe parcursul celor 240 de zile care au precedat nașterea copilului său, ceea ce i‑ar fi conferit dreptul la o prestație de boală la un nivel superior celui de bază.
19. Doamna Bergström a atacat această decizie la länsrätten i Stockholms län (Tribunalul Administrativ Stockholm). Această instanță a respins acțiunea, considerând că PPE‑PB este o prestație care se raportează la desfășurarea unei activități profesionale și că, pentru a beneficia de această prestație parentală, era necesar ca persoana asigurată însăși să fi fost încadrată în muncă în Suedia într‑o perioadă suficient de apropiată de perioada pentru care s‑a solicitat prestația. Faptul că soțul persoanei asigurate desfășoară o activitate profesională în Suedia nu ar fi, așadar, suficient.
20. În continuare, doamna Bergström a declarat apel împotriva acestei decizii la Kammarrätten i Stockholm (Curtea Administrativă Stockholm), care, pronunțându‑se asupra fondului, a considerat că aceasta îndeplinea cerința duratei prevăzute de legislația suedeză cu privire la cele 240 de zile de activitate profesională, dată fiind activitatea profesională pe care a desfășurat‑o în Elveția. Doamna Bergström putea să beneficieze de o prestație la un nivel superior celui al PPB, stabilit pe baza activității profesionale desfășurate în Elveția.
21. Oficiul Național de Asigurări Sociale a declarat recurs împotriva acestei hotărâri și a solicitat menținerea sentinței länsrätten i Stockholms län. Doamna Bergström a solicitat respingerea acestei cereri.
22. Potrivit instanței de trimitere, este cert că, în conformitate cu articolul 13 alineatul (2) litera (f) din Regulamentul nr. 1408/71, doamnei Bergström i se aplică legislația suedeză chiar dacă nu desfășoară o activitate profesională în Suedia. Cu toate acestea, ea nu îndeplinește cerințele prevăzute de dispozițiile dreptului național pentru a beneficia de PPE‑PB.
23. Cerința referitoare la desfășurarea unei activități profesionale în Suedia pentru o perioadă de cel puțin 240 de zile consecutive înainte de nașterea unui copil, care să permită asigurarea pentru prestații de boală, nu este îndeplinită. Întrebarea este dacă perioada de activitate profesională în Elveția trebuie să fie considerată ca îndeplinind această cerință.
24. În plus, doamna Bergström nu a desfășurat o activitate profesională și nu a avut niciun venit care, conform dreptului național, să permită stabilirea venitului de referință pentru acordarea prestației de boală. Întrebarea este dacă trebuie să se țină seama de veniturile obținute din activitatea profesională desfășurată în Elveția în vederea aplicării acestor dispoziții.
25. Având în vedere aceste considerații, Högsta förvaltningsdomstolen a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1) În temeiul dreptului Uniunii, în special în temeiul [acordului] și al articolului 72 din Regulamentul nr. 1408/71, este posibil ca cerința privind perioada minimă de asigurare necesară pentru a putea beneficia de o prestație familială sub forma unei prestații pentru îngrijirea copilului în funcție de venit să fie realizată prin desfășurarea unei activități profesionale și prin plata cotizațiilor pentru asigurări sociale numai în Elveția?
2) În temeiul dreptului Uniunii, în special în temeiul acordului, al articolului 3 alineatul (1) și al articolului 72 din Regulamentul nr. 1408/71, veniturile obținute în Elveția trebuie echivalate cu veniturile obținute pe plan național atunci când se determină dreptul la o prestație familială sub forma unei prestații pentru creșterea copilului în funcție de venit?”
Cu privire la întrebările preliminare
Observații introductive
26. Răspunsul la întrebările adresate presupune că situația din acțiunea principală intră sub incidența acordului. În această privință, trebuie subliniat că situația doamnei Bergström este cea a unui lucrător resortisant al unui stat membru al Uniunii Europene care, după ce a desfășurat o activitate profesională pe teritoriul unei alte părți contractante, se întoarce în statul membru de origine în care solicită, pe baza acestei activități profesionale, o prestație familială prevăzută de reglementarea statului membru respectiv.
27. În ceea ce privește aspectul domeniului de aplicare al acordului, trebuie subliniat, în primul rând, că a doua teză a preambulului acordului prevede că părțile contractante sunt „hotărâ[te] să realizeze libera circulație a persoanelor între [ele] pe baza normelor care se aplică în Comunitatea Europeană”.
28. Această libertate ar fi limitată în cazul în care un resortisant al unei părți contractante ar suferi un dezavantaj în țara sa de origine numai pentru motivul că și‑a exercitat dreptul la circulație.
29. În al doilea rând, trebui amintit că articolul 8 din acord prevede că părțile contractante adoptă dispoziții, în conformitate cu anexa II la acordul menționat, pentru coordonarea sistemelor de securitate socială în scopurile care sunt precizate la acest articol. Această dispoziție nu face referire nici direct, nici indirect la vreo cerință referitoare la locul de ședere al persoanelor cărora li se vor aplica aceste dispoziții de securitate socială sau la desemnarea părții contractante care le va aplica.
30. Printre scopurile urmărite de articolul 8 menționat se numără, la litera (a), „egalitatea de tratament”. Referirea la acest principiu, în mod explicit și general, demonstrează că, în cadrul domeniului de aplicare al acestui articol, principiul menționat se aplică independent de articolul 2 din acord, care condiționează aplicarea principiului nediscriminării de șederea persoanei beneficiare pe teritoriul celeilalte părți contractante.
31. În al treilea rând, punctul 1 din secțiunea A din anexa II la acord prevede aplicarea între părțile contractante a Regulamentului nr. 1408/71, sub rezerva anumitor adaptări care nu sunt însă relevante pentru aprecierea întrebării adresate. Articolul 1 alineatul (2) din această anexă prevede că termenii „stat membru” sau „state membre” care figurează în actele menționate în secțiunea A din această anexă cuprind și Elveția pe lângă statele a căror situație este reglementată de actele comunitare relevante.
32. În ultimul rând, trebuie amintit că Regulamentul nr. 1408/71 nu se aplică numai prestațiilor familiale, ci și altor categorii de prestații, printre care se numără, de exemplu, prestațiile pentru limită de vârstă.
33. Rezultă din cele de mai sus că, în lipsa aplicării regulii cumulării, după întoarcerea unui lucrător în țara sa de origine, coordonarea sistemelor de securitate socială între Confederația Elvețiană și statele membre ale Uniunii ar fi exclusă într‑un număr de situații care nu poate fi neglijat, printre altele în ceea ce privește dobândirea prestațiilor pentru limită de vârstă.
34. În aceste condiții, trebuie să se constate că acordul și Regulamentul nr. 1408/71 se aplică situației unui lucrător precum cea descrisă la punctul 26 din prezenta hotărâre.
Cu privire la prima întrebare
35. Prin această întrebare, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă, în temeiul acordului și al Regulamentului nr. 1408/71, atunci când un stat membru condiționează acordarea unei prestații familiale, precum cea în cauză în acțiunea principală, de realizarea unor perioade de asigurare, de activitate salariată sau de activitate independentă, instituția competentă din statul membru respectiv trebuie să ia în considerare în acest scop astfel de perioade realizate integral pe teritoriul Confederației Elvețiene.
36. Rezultă din dosarul transmis Curții că, potrivit reglementării naționale, pentru a beneficia de PPE‑PB, doamna Bergström trebuie să justifice o perioadă de activitate profesională pe parcursul celor 240 de zile care au precedat nașterea copilului său. Doamna Bergström a realizat integral această perioadă de referință de activitate profesională pe teritoriul Confederației Elvețiene.
37. Este cert că prestația solicitată de doamna Bergström constituie o prestație familială în sensul articolului 1 litera (u) punctul (i) din Regulamentul nr. 1408/71.
38. Răspunsul la întrebarea adresată necesită interpretarea articolului 8 litera (c) din acord și a articolului 72 din Regulamentul nr.1408/71, care, în ce privește dobândirea dreptului la prestația în cauză, prevăd aplicarea regulii numite „de cumulare”.
39. Întemeindu‑se pe termenul „cumulare”, unele dintre părțile interesate care au prezentat observații Curții arată că această noțiune presupune în mod logic existența a cel puțin două perioade de activitate realizate în mai multe state membre. Prin urmare, statul membru al instituției competente să acorde o prestație ar avea posibilitatea de a prevedea, în acest scop, că este necesară realizarea pe teritoriul său a unei perioade de activitate, ceea ce ar exclude utilizarea unei unice perioade realizate pe teritoriul unui alt stat membru pentru a obține dreptul la o prestație de securitate socială.
40. Această interpretare nu poate fi acceptată.
41. Atât textul articolului 8 litera (c) din acord, cât și cel al articolului 72 din Regulamentul nr. 1408/71 sunt formulate în termeni lipsiți de ambiguitate. Potrivit primei dispoziții, cumularea cuprinde „toate perioadele” luate în considerare de diferitele legislații naționale, în timp ce a doua dispoziție cuprinde cerința ca în cadrul cumulării să se ia în considerare „perioadele de asigurare, de activitate salariată sau de activitate independentă realizate în orice alt stat membru”, ca și cum ar fi perioade realizate în temeiul legislației pe care o aplică instituția competentă.
42. Trebuie amintit că Regulamentul nr. 1408/71 a fost adoptat în temeiul articolului 51 din Tratatul CEE (devenit articolul 51 din Tratatul CE, la rândul său devenit, după modificare, articolul 42 CE), care a autorizat Consiliul Uniunii Europene să adopte, în domeniul securității sociale, măsurile necesare pentru instituirea liberei circulații a lucrătorilor, în special prin instituirea unui sistem care să asigure lucrătorilor migranți și persoanelor aflate în întreținerea acestora cumulul „tuturor perioadelor” luate în considerare de diferitele legislații interne, în vederea dobândirii și păstrării dreptului la prestații, precum și pentru calcularea acestora.
43. Această interpretare este conformă cu obiectivul acordului, care este acela de a asigura libera circulație a persoanelor între Confederația Elvețiană și Comunitate. Această interpretare respectă de asemenea principiul egalității de tratament, prevăzut la articolul 8 litera (a) din acord, dat fiind că ea urmărește să garanteze ca exercitarea dreptului la liberă circulație să nu aibă drept efect privarea lucrătorului migrant de avantajele asigurărilor sociale în raport cu alți lucrători care nu au exercitat acest drept.
44. Astfel, pentru a acorda o prestație familială, instituția competentă să acorde o prestație familială într‑un stat membru nu poate pretinde ca, în plus față de perioada de activitate salariată sau de activitate independentă realizată în alt stat, în speță Elveția, să se fi realizat o altă perioadă de asigurare, pe teritoriul său.
45. În consecință, trebuie să se răspundă la prima întrebare că, în temeiul articolului 8 litera (c) din acord și al articolului 72 din Regulamentul nr. 1408/71, atunci când legislația unui stat membru condiționează acordarea unei prestații familiale, precum cea în cauză în acțiunea principală, de realizarea unor perioade de asigurare, de activitate salariată sau de activitate independentă, instituția competentă să acorde această prestație familială din statul membru respectiv trebuie să ia în considerare în acest scop astfel de perioade realizate integral pe teritoriul Confederației Elvețiene.
Cu privire la a doua întrebare
46. Prin această întrebare, instanța de trimitere solicită să se stabilească în esență dacă, în cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, acordul și Regulamentul nr. 1408/71 au ca efect echivalarea veniturilor obținute din desfășurarea unei activități profesionale în Elveția cu veniturile obținute pe plan național care servesc, în Suedia, la calculul cuantumului prestației familiale solicitate.
47. Rezultă din dosarul transmis Curții că doamna Bergström a solicitat o prestație familială al cărei cuantum este egal cu prestațiile care sunt stabilite potrivit normelor privind asigurările de boală (PPE‑PB). Prestația familială în cauză se raportează la veniturile anuale obținute din desfășurarea unei activități profesionale ale persoanei asigurate.
48. Prin urmare, într‑o astfel de situație, la calculul cuantumului prestațiilor familiale care fac parte din această categorie particulară trebuie să se țină seama de normele relevante din Regulamentul nr. 1408/71 referitoare la ramura „boală” a asigurărilor sociale.
49. Aceste norme sunt prevăzute la articolul 23 din Regulamentul nr. 1408/71. Indiferent de faptul că stabilirea venitului pe care se bazează calculul prestațiilor în numerar rezultă din aplicarea dispozițiilor alineatului (1) sau a celor ale alineatului (2) ale acestui articol, venitul menționat se stabilește fie în funcție de câștigurile înregistrate în perioadele realizate în temeiul legislației instituției competente, fie ținând seama câștigurile forfetare sau, dacă este cazul, de media câștigurilor forfetare pentru perioadele realizate în temeiul respectivei legislații, și anume, în cauză, în temeiul legislației suedeze.
50. O astfel de soluție este conformă cu norma din cuprinsul punctului 1 din secțiunea N din anexa VI la Regulamentul nr. 1408/71, aplicabilă ratione temporis, care prevede că, în vederea aplicării articolului 72 din acest regulament, pentru a determina dreptul unei persoane la prestații familiale, perioadele de asigurare încheiate într‑un alt stat membru sunt asimilate perioadelor de cotizare definite pe baza aceluiași venit mediu ca și perioadele de asigurare încheiate în Suedia.
51. Cu toate acestea, în acțiunea principală, doamna Bergström nu a avut niciun venit în Suedia în perioada de referință de 240 de zile.
52. Într‑o astfel de situație, pentru a da efect util articolului 8 litera (c) din acord și articolului 72 din Regulamentul nr. 1408/71, astfel cum au fost interpretate la punctul 45 din prezenta hotărâre, precum și pentru a răspunde cerinței egalității de tratament prevăzute la articolul 8 litera (a) din acord și la articolul 3 alineatul (1) din regulamentul menționat, veniturile de referință ale doamnei Bergström trebuie calculate ținând seama de veniturile unei persoane care desfășoară, în Suedia, o activitate comparabilă cu activitatea sa și care dispune de o experiență și de calificări profesionale de asemenea comparabile cu cele ale persoanei interesate.
53. Prin urmare, trebuie să se răspundă la a doua întrebare că articolul 8 litera (a) din acord și articolul 3 alineatul (1), articolul 23 alineatele (1) și (2), articolul 72, precum și punctul 1 din secțiunea N din anexa VI la Regulamentul nr. 1408/71 trebuie interpretate în sensul că, în cazul în care cuantumul unei prestații familiale, precum cea în cauză în acțiunea principală, trebuie stabilit potrivit normelor privind prestația de boală, acest cuantum, stabilit în beneficiul unei persoane care a realizat integral perioadele de activitate profesională necesare pentru dobândirea dreptului menționat pe teritoriul celeilalte părți contractante, trebuie calculat ținând seama de veniturile unei persoane care are o experiență profesională și calificări comparabile cu cele ale persoanei respective și care desfășoară o activitate comparabilă pe teritoriul statului membru în care se solicită această prestație.
Cu privire la cheltuielile de judecată
54. Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Dizpozitiv
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară:
1) Articolul 8 litera (c) din Acordul între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor, semnat la Luxemburg la 21 iunie 1999, și articolul 72 din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1386/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 iunie 2001, trebuie interpretate în sensul că, atunci când legislația unui stat membru condiționează acordarea unei prestații familiale, precum cea în cauză în acțiunea principală, de realizarea unor perioade de asigurare, de activitate salariată sau de activitate independentă, instituția competentă să acorde această prestație familială din statul membru respectiv trebuie să ia în considerare în acest scop astfel de perioade realizate integral pe teritoriul Confederației Elvețiene.
2) Articolul 8 litera (a) din acordul respectiv și articolul 3 alineatul (1), articolul 23 alineatele (1) și (2), articolul 72, precum și punctul 1 din secțiunea N din anexa VI la Regulamentul nr. 1408/71, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1386/2001, trebuie interpretate în sensul că, în cazul în care cuantumul unei prestații familiale, precum cea în cauză în acțiunea principală, trebuie stabilit potrivit normelor privind prestația de boală, acest cuantum, stabilit în beneficiul unei persoane care a realizat integral perioadele de activitate profesională necesare pentru dobândirea dreptului menționat pe teritoriul celeilalte părți contractante, trebuie calculat ținând seama de veniturile unei persoane care are o experiență profesională și calificări comparabile cu cele ale persoanei respective și care desfășoară o activitate comparabilă pe teritoriul statului membru în care se solicită această prestație.