HOTĂRÂREA CURȚIIdin 26 martie 1987(*)„Preferințe tarifare generalizate – Acțiune în anulare – Temei juridic – Obligația de motivare a actelor comunitare”În cauza 45/86_Comisia Comunităților Europene,
reprezentată de domnul Peter Gilsdorf, consilier juridic, în calitate
de agent, cu domiciliul ales în Luxemburg, la biroul domnului Georges
Kremlis, membru al Serviciului juridic, bâtiment Jean Monnet, Kirchberg_reclamantă, împotrivaConsiliului Comunităților Europene,
reprezentat de domnul Jean‑Louis Dewost, director general al
Serviciului juridic, în calitate de agent, asistat de domnul John
Carbery, consilier în cadrul Serviciului juridic al Consiliului, în
calitate de coagent, cu domiciliul ales în Luxemburg, la biroul domnului
Jörg Käser, directorul Departamentului de afaceri juridice din cadrul
Băncii Europene de Investiții, 100, Boulevard Konrad Adenauer_pârât_având
ca obiect anularea Regulamentului (CEE) nr. 3599/85 al Consiliului
din 17 decembrie 1985 privind aplicarea de preferințe tarifare
generalizate pentru anul 1986 anumitor produse industriale originare din
țări în curs de dezvoltare și a Regulamentului (CEE) nr. 3600/85
al Consiliului din 17 decembrie 1985 privind aplicarea de preferințe
tarifare generalizate pentru anul 1986 produselor textile originare din
țări în curs de dezvoltare_CURTEA_compusă
din domnii Mackenzie Stuart, președinte, Y. Galmot, C. Kakouris,
T. F. O’Higgins și F. Schockweiler, președinți de cameră, G. Bosco,
T. Koopmans, U. Everling, K. Bahlmann, R. Joliet și G. C.
Rodriguez Iglesias, judecători_avocat general: domnul C. O. Lenz_grefier: doamna D. Louterman, administrator_având în vedere raportul de ședință și în urma procedurii orale din 2 decembrie 1986_după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 29 ianuarie 1987_pronunță prezentaHotărâre1        Prin
cererea introductivă depusă la grefa Curții la 17 februarie 1986,
Comisia a introdus, în temeiul articolului 173 primul paragraf din
Tratatul CEE, o acțiune în anulare a Regulamentului nr. 3599/85 al
Consiliului din 17 decembrie 1985 privind aplicarea de preferințe
tarifare generalizate pentru anul 1986 anumitor produse industriale
originare din țări în curs de dezvoltare și a Regulamentului
nr. 3600/85 al Consiliului din 17 decembrie 1985 privind aplicarea
de preferințe tarifare generalizate pentru anul 1986 produselor textile
originare din țări în curs de dezvoltare (JO L 352, p. 1 și
107).2        În
ceea ce privește situația de fapt, motivele și argumentele părților, se
face trimitere la raportul ședinței. Aceste elemente ale dosarului sunt
reluate în continuare numai în măsura necesară pentru expunerea
raționamentului Curții.3        Cu
privire la îndoielile exprimate de către Consiliu legate de
admisibilitatea acțiunii, în ceea ce privește interesul Comisiei de a
exercita o acțiune, este suficient să se constate că articolul 173 din
tratat face o distincție clară între dreptul de a exercita o acțiune de
care dispun instituțiile comunitare și statele membre, pe de o parte, și
dreptul de a exercita o acțiune de care dispun persoanele fizice și
juridice, pe de altă parte. Într‑adevăr, primul paragraf al articolului
menționat acordă Comisiei și oricărui stat membru dreptul de a contesta,
pe calea unei acțiuni în anulare, legalitatea oricărui regulament al
Consiliului, fără ca exercitarea acestui drept să fie condiționată de
justificarea unui interes. Prin urmare, acțiunea este admisibilă.4        În
susținerea acțiunii sale, Comisia invocă două motive care, în opinia
sa, corespund unei obiecții unice: lipsa unui temei juridic precis, ceea
ce, pe de o parte, ar constitui per se o încălcare a articolului
190 din tratat și care, în același timp, ar reprezenta în speță o
încălcare a tratatului, deoarece ar avea ca rezultat recurgerea la o
procedură în cadrul căreia este necesar votul în unanimitate în locul
procedurii aplicabile în conformitate cu articolul 113 din tratat care,
potrivit Comisiei, constituie singurul temei juridic corect. 5        Articolul
190 din tratat prevede că „regulamentele, directivele și deciziile
Consiliului și ale Comisiei sunt motivate”. În conformitate cu
jurisprudența Curții (în special Hotărârea din 7 iulie 1981, Rewe,
158/80, Rec., p. 1805), pentru a îndeplini această obligație de
motivare, actele comunitare trebuie să cuprindă expunerea elementelor de
fapt și de drept care au stat la baza adoptării lor de către instituția
respectivă, astfel încât Curtea să poată să își exercite controlul și
atât statele membre, cât și persoanele interesate să cunoască condițiile
în care instituțiile comunitare aplică dispozițiile tratatului.6        Prin
urmare, trebuie să se analizeze dacă regulamentele atacate îndeplinesc
aceste cerințe.7        În
această privință, Consiliul a susținut că, deși indicarea temeiului
juridic nu este precisă, considerentele regulamentelor furnizează
suficiente informații alternative privind scopurile urmărite de
Consiliu, care vizează atât politica comercială, cât și politica de
ajutor pentru dezvoltare.8        Cu
toate acestea, elementele respective nu sunt suficiente pentru a
identifica temeiul juridic în virtutea căruia a acționat Consiliul.
Într‑adevăr, cu toate că se referă la îmbunătățirea accesului țărilor în
curs de dezvoltare la piețele țărilor care acordă astfel de preferințe,
considerentele regulamentelor se limitează la a sublinia necesitatea
unor adaptări ale sistemul comunitar de preferințe generalizate pe baza
unei experiențe acumulate în ultimii 15 ani. Pe de altă parte, potrivit
informațiilor pe care chiar Consiliul le‑a furnizat Curții, sintagma
„având în vedere tratatul” a fost adoptată ca urmare a punctelor de
vedere divergente cu privire la alegerea temeiului juridic adecvat. În
consecință, o astfel de formulare a avut tocmai scopul de a determina în
mod vag temeiul juridic al regulamentelor în cauză.9        Într‑adevăr,
lipsa unei trimiteri la o anumită dispoziție din tratat nu constituie
un viciu de fond în cazul în care temeiul juridic al unui act poate fi
stabilit cu ajutorul altor elemente din actul respectiv. Cu toate
acestea, o astfel de trimitere este indispensabilă atunci când, în lipsa
sa, persoanele interesate și Curtea nu pot determina cu certitudine
temeiul juridic.10      Răspunzând
unei întrebări adresate de Curte, Consiliul a precizat că, în momentul
adoptării regulamentelor atacate, a intenționat să se întemeieze pe
articolele 113 și 235 din tratat. Consiliul a explicat că s‑a îndepărtat
de la propunerea Comisiei, care se întemeia în exclusivitate pe
articolul 113, întrucât avea convingerea că, prin intermediul
regulamentelor în litigiu, se urmăreau nu numai obiective de politică
comercială, ci și obiective importante ale politicii de dezvoltare.
Punerea în aplicare a unei astfel de politici ar exceda cadrului
articolului 113 din tratat și ar impune aplicarea articolului 235.11      Trebuie
remarcat faptul că, în cadrul sistemului de competențe ale Comunității,
alegerea temeiului juridic al unui act nu poate depinde exclusiv de
convingerea unei instituții în ceea ce privește scopul urmărit, ci
trebuie să se întemeieze pe factori obiectivi care pot fi supuși
controlului judiciar.12      În
prezenta cauză, controversa cu privire la temeiul juridic nu a fost
numai una pur formală, întrucât articolele 113 și 235 din tratat prevăd
norme diferite cu privire la formarea voinței Consiliului, iar alegerea
temeiului juridic ar putea, prin urmare, să aibă consecințe în ceea ce
privește stabilirea conținutului regulamentelor atacate.13      Chiar
din formularea articolului 235 rezultă că nu se justifică recurgerea la
acesta ca temei juridic al unui act decât în cazul în care nicio altă
dispoziție din tratat nu conferă instituțiilor comunitare competența
necesară pentru adoptarea actului respectiv.14      Prin
urmare, trebuie să se verifice dacă, în acest caz, Consiliul avea
competența să adopte regulamentele atacate numai în temeiul articolului
113 din tratat, astfel cum susține Comisia.15      Este
cert că preferințele tarifare acordate de regulamentele în litigiu
constituie „modificări tarifare” în sensul articolului 113. Cu toate
acestea, Consiliul susține că obiectivele urmărite de regulamente în
materia politicii de ajutor pentru dezvoltare depășesc cadrul politicii
comerciale comune.16      Trebuie
să se sublinieze, în primul rând, astfel cum Curtea a constatat deja,
că noțiunea de politică comercială are același conținut, indiferent dacă
se aplică în contextul acțiunii întreprinse de un stat pe plan
internațional sau pe plan comunitar (Avizul 1/75 din 11 noiembrie 1975,
Rec., p. 1355).17      Legătura
între comerț și dezvoltare s‑a afirmat din ce în ce mai pregnant în
societatea internațională contemporană; acest fapt a fost recunoscut în
cadrul Organizației Națiunilor Unite, respectiv în cadrul lucrărilor
Conferinței Națiunilor Unite pentru Comerț și Dezvoltare (UNCTAD),
precum și în cadrul GATT, în special prin includerea în Acordul general a
părții IV, intitulată „Comerț și dezvoltare”.18      În
acest context, a fost elaborat modelul din care s‑a inspirat sistemul
comunitar al preferințelor generalizate, pus în aplicare parțial prin
regulamentele în litigiu. Acest sistem este expresia unei noi concepții
privitoare la relațiile comerciale internaționale, în cadrul cărora
obiectivele de dezvoltare joacă un rol important.19      Prin
definirea, la articolul 110 și următoarele, a caracteristicilor și a
instrumentelor politicii comerciale comune, tratatul a luat în
considerare evoluțiile posibile. Astfel, articolul 110 enumeră, printre
obiectivele politicii comerciale, pe acela de a contribui la
„dezvoltarea armonioasă a comerțului mondial”, obiectiv ce presupune
adaptarea acestei politici la posibilele schimbări ale concepțiilor în
societatea internațională. De asemenea, articolele 113-116 prevăd nu
numai acte ale instituțiilor și încheierea unor acorduri cu țări terțe,
ci și acțiunea comună „în cadrul organizațiilor internaționale cu
caracter economic”, expresie care este suficient de cuprinzătoare pentru
a îngloba organizații internaționale care ar putea să abordeze probleme
comerciale din perspectiva unei politici de dezvoltare.20      Curtea
a recunoscut deja că existența unei legături cu problemele de
dezvoltare nu determină excluderea unui act din domeniul politicii
comerciale comune, astfel cum este aceasta definită de tratat. Curtea a
considerat că o politică comercială comună nu ar mai putea fi promovată
în mod util în cazul în care Comunitatea nu ar fi în măsură să dispună
și de mijloacele de acțiune care să depășească instrumentele menite să
aibă un efect exclusiv asupra aspectelor tradiționale ale comerțului
exterior. O „politică comercială” astfel înțeleasă ar fi menită să
devină treptat nesemnificativă (Avizul 1/78 din 4 octombrie 1979, Rec.,
p. 2871).21      Rezultă
că regulamentele în litigiu sunt acte care intră în domeniul politicii
comerciale comune și că, întrucât era competent să le adopte în temeiul
articolului 113 din tratat, Consiliul nu era îndreptățit să se
întemeieze pe articolul 235.22      Din
cele ce precedă rezultă că, pe de o parte, regulamentele atacate nu
îndeplinesc cerințele prevăzute la articolul 190 din tratat cu privire
la obligația de motivare și că, pe de altă parte, acestea nu au fost
adoptate prin raportare la un temei juridic corect. Prin urmare, acestea
trebuie să fie anulate.23      Cu
toate acestea, având în vedere împrejurările cauzei și cerințele de
securitate juridică, efectele regulamentelor anulate trebuie să fie
declarate definitive în temeiul articolului 174 al doilea paragraf din
tratat. Cu privire la cheltuielile de judecată24      În
conformitate cu articolul 69 alineatul (2) din Regulamentul de
procedură, partea care cade în pretenții este obligată la plata
cheltuielilor de judecată. Întrucât Consiliul a căzut în pretenții, se
impune obligarea acestuia la plata cheltuielilor de judecată.Pentru aceste motive, CURTEA_declară și hotărăște:1)      Anulează
Regulamentul nr. 3599/85 al Consiliului din 17 decembrie 1985
privind aplicarea de preferințe tarifare generalizate pentru anul 1986
anumitor produse industriale originare din țări în curs de dezvoltare și
Regulamentul nr. 3600/85 al Consiliului din 17 decembrie 1985
privind aplicarea de preferințe tarifare generalizate pentru anul 1986
produselor textile originare din țări în curs de dezvoltare (JO
L 352, p. 1 și 107).2)      Efectele regulamentelor anulate sunt considerate definitive.3)      Obligă Consiliul la plata cheltuielilor de judecată.SemnăturiMackenzie StuartGalmot      KakourisO'HigginsSchockweiler      Bosco      KoopmansEverling      BahlmanJoliet       Rodríguez IglesiasPronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 26 martie 1987.Grefier       PreședinteP. Heim       A. J. Mackenzie Stuart* Limba de procedură: franceza.