Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTES LAILAS MEDINAS
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 5. jūnijā (1)
Lieta C‑111/24 P
German  Khan
pret
Eiropas Savienības Padomi
Apelācija – Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība – Līdzekļu iesaldēšana – Apelācijas sūdzības iesniedzēja vārda iekļaušana attiecīgo personu, vienību un struktūru sarakstos – Lēmuma 2014/145/KĀDP 2. panta 1. punkta g) apakšpunkts – Interpretācija – Jēdziens “vadoši uzņēmēji” – Konkrēta personīga rīcība ietekmes uz Krievijas Federācijas valdību ziņā – To iebildumu pamatotības pārbaude Vispārējā tiesā, ar ko ir apstrīdēti visi sarakstā iekļaušanas kritēriji – Procesuālā ekonomija – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā – Tiesības uz reputācijas aizsardzību – Neefektivitāte
I.      Ievads
1.        Šie secinājumi saistīti ar apelācijas sūdzību, ko German Khan (2) iesniedzis, lai panāktu, ka tiek atcelts 2023. gada 29. novembra spriedums Khan/Padome (T‑333/22, EU:T:2023:758) (3). Ar šo spriedumu Vispārējā tiesa noraidīja prasību, ko, pamatojoties uz LESD 263. pantu, apelācijas sūdzības iesniedzējs bija cēlis par:
–        Padomes Lēmumu (KĀDP) 2022/429 (2022. gada 15. marts), ar kuru groza Lēmumu 2014/145/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2022, L 87 I, 44. lpp.), un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2022/427 (2022. gada 15. marts), ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 269/2014 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2022, L 87 I, 1. lpp.) (4), un
–        Padomes Lēmumu (KĀDP) 2022/1530 (2022. gada 14. septembris), ar kuru groza Lēmumu 2014/145/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2022, L 239, 149. lpp.), un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2022/1529 (2022. gada 14. septembris), ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 269/2014 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2022, L 239, 1. lpp.) (5),
ciktāl ar šiem tiesību aktiem apelācijas sūdzības iesniedzēja vārds ir iekļauts to pielikumos ietvertajos sarakstos. Ar šiem tiesību aktiem Eiropas Savienības Padome liedza apelācijas sūdzības iesniedzējam ieceļot dalībvalstu teritorijā vai šķērsot tās tranzītā un iesaldēja visus viņa līdzekļus un saimnieciskos resursus šajās teritorijās.
2.        Šī lieta ir viena no pirmajām apelācijas tiesvedībām, kas ierosinātas Tiesā saistībā ar ierobežojošiem pasākumiem, kurus Padome veikusi 2022. gadā pēc Krievijas Federācijas bruņoto spēku iebrukuma Ukrainā (6). Tiesas virspalātai galvenokārt ir iespēja interpretēt kritēriju, kas paredzēts Lēmuma 2014/145/KĀDP (7), kurā grozījumi izdarīti ar Lēmumu (KĀDP) 2022/329 (8), 1. panta 1. punkta e) apakšpunktā un 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā, kā arī Regulas (ES) Nr. 269/2014 (9), kurā grozījumi izdarīti ar Regulu (ES) 2022/330 (10), 3. panta 1. punkta g) apakšpunktā. Šis kritērijs, ko parasti sauc par “g) kritēriju”, paredz tādu vadošu uzņēmēju iekļaušanu sarakstā, kuri darbojas ekonomikas nozarēs, kas nodrošina svarīgu ienākumu avotu Krievijas Federācijas valdībai.
3.        Apelācijas sūdzības iesniedzējs inter alia norāda, ka Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi grozītā Lēmuma 2014/145 (11) 2. panta 1. punkta g) apakšpunktu, būtībā secinādama, ka tajā ietvertā kritērija izpilde neprasa, lai Padome pierādītu kādu konkrētu sarakstā iekļautās personas rīcību vai ieguldījumu ietekmes uz Krievijas Federācijas valdību ziņā, vai saistību ar šīs valsts režīmu. Turklāt viņš apgalvo, ka Vispārējā tiesa nepamatoti atteicās pārbaudīt pirmajā instance izvirzītos pamatus, kuros bija apstrīdēta viņa iekļaušana sarakstā atbilstoši grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta d) apakšpunktam.
4.        Šī lieta ir saistīta ar lietām C‑696/23 P, C‑704/23 P, C‑711/23 P un C‑35/24 P, kas ierosinātas saistībā ar apelācijas sūdzībām, kuras iesniedza attiecīgi Dmitry Alexandrovich Pumpyanskiy, Tigran Khudaverdyan, Viktor Filippovich Rashnikov un Dmitry Arkadievich Mazepin par Vispārējās tiesas spriedumiem, ar kuriem ir apstiprināta viņu vārdu iekļaušana to personu sarakstos, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi atbilstoši grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktam. Secinājumi minētajās lietās arī tiek sniegti šodien, un tajos koncentrējos uz konkrētiem jautājumiem, ko Tiesa man lūgusi pārbaudīt saistībā inter alia
ar minētajā tiesību normā ietvertā sarakstā iekļaušanas kritērija interpretāciju, it īpaši, ņemot vērā galvenos kopīgos apelācijas sūdzību iesniedzēju izvirzītos argumentus.
II.    Fakti un tiesvedība
A.      Tiesvedības priekšvēsture
5.        Tiesvedības priekšvēsture ir aprakstīta pārsūdzētā sprieduma 2.–18. punktā. Šajos secinājumos tiesvedības priekšvēsturi var rezumēt, atsaucoties uz šādiem neapstrīdētiem faktiem.
6.        Apelācijas sūdzības iesniedzējs ir uzņēmējs, kam ir Krievijas un Izraēlas pilsonība.
7.        2014. gada 17. martā Eiropas Savienības Padome, pamatojoties uz LES 29. pantu, pieņēma Lēmumu 2014/145. Tajā pašā datumā Padome saskaņā ar LESD 215. pantu pieņēma Regulu Nr. 269/2014. Abi tiesību akti bija saistīti ar ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība.
8.        2022. gada 25. februārī Padome pieņēma gan Lēmumu 2022/329, ar kuru groza Lēmumu 2014/145, gan Regulu 2022/330, ar kuru groza Regulu Nr. 269/2014, grozot inter alia kritēriju, atbilstoši kuram fiziskām vai juridiskām personām, vienībām vai struktūrām var piemērot apstrīdētos ierobežojošos pasākumus.
9.        Lēmuma 2014/145 1. panta 1. punkta b) un e) apakšpunkts, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Lēmumu 2022/329 (12), liedz fiziskām personām, kas atbilst kritērijam, kurš būtībā ir identisks tam, kas iekļauts minētā lēmuma 2. panta 1. punkta d) un g) apakšpunktā, ieceļot dalībvalstu teritorijās vai šķērsot tās tranzītā. Savukārt pēdējā minētā tiesību norma paredz šim kritērijam atbilstošu fizisku personu līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšanu.
10.      Konkrētāk, grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta d) un g) apakšpunkts ir formulēts šādi:
“1.      Tiek iesaldēti visi līdzekļi un saimnieciskie resursi, kas ir šādu personu īpašumā vai valdījumā, turējumā vai kontrolē:
[..]
d)      fiziskas vai juridiskas personas, vienības vai struktūras, kuras sniedz materiālu vai finansiālu atbalstu Krievijas lēmumu pieņēmējiem, kas ir atbildīgi par Krimas aneksiju vai Ukrainas destabilizāciju, vai kuras gūst labumu no tiem;
[..]
g)      ietekmīgi [vadoši] uzņēmēji vai juridiskas personas, vienības vai struktūras, kuras darbojas ekonomikas nozarēs, kas nodrošina svarīgu ienākumu avotu Krievijas Federācijas valdībai, kura ir atbildīga par Krimas aneksiju un Ukrainas destabilizāciju,
[..].”
11.      Regulā Nr. 269/2014, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu 2022/330 (13), ir prasīts veikt līdzekļu iesaldēšanas pasākumus un ir definēta šīs līdzekļu iesaldēšanas kārtība, kas būtībā ir tāda pati kā grozītajā Lēmumā 2014/145. Grozītās Regulas Nr. 269/2014 3. panta 1. punkta d) un g) apakšpunktā būtībā ir pārņemts minētā lēmuma 2. panta 1. punkta d) un g) apakšpunkts.
12.      2022. gada 15. martā, ņemot vērā situācijas nopietnību Ukrainā, Padome pieņēma sākotnējos tiesību aktus. Apelācijas sūdzības iesniedzēja vārds grozītā Lēmuma 2014/145 pielikumā ietvertajā sarakstā un grozītās Regulas Nr. 269/2014 I pielikumā ietvertajā sarakstā tika iekļauts ar šādu pamatojumu:
“[Apelācijas sūdzības iesniedzējs] ir lielākais akcionārs Alfa Group konglomerātam, kas ietver Alfa Bank, – vienam no lielākajiem Krievijas nodokļu maksātājiem. Viņš tiek uzskatīts par vienu no ietekmīgākajām personām Krievijā. Viņš, tāpat kā pārējie Alfa Bank īpašnieki (Mikhail Fridman un Petr Aven), uztur ciešas attiecības ar Vladimir Putin un turpina viņam sniegt ievērojamus pakalpojumus. Alfa Group īpašnieki šajās attiecībās gūst priekšrocības uzņēmējdarbības un juridiskajā jomā. Vladimir Putin vecākā meita Maria vadīja labdarības projektu Alfa‑Endo, kuru finansēja Alfa Bank. Alfa Group lojalitāti Krievijas varas iestādēm Vladimir Putin apbalvoja, sniedzot politisku atbalstu Alfa Group ārvalstu investīciju plāniem.
Tādējādi viņš ir aktīvi sniedzis materiālu vai finansiālu atbalstu Krievijas lēmumu pieņēmējiem, kuri ir atbildīgi par Krimas aneksiju vai Ukrainas destabilizāciju, un guvis labumu no tiem. Viņš ir arī viens no vadošajiem Krievijas uzņēmējiem, kurš ir iesaistīts ekonomikas nozarēs, kas nodrošina būtisku ieņēmumu avotu Krievijas Federācijas valdībai, kura ir atbildīga par Krimas aneksiju un Ukrainas destabilizāciju.”
13.      2022. gada 16. martā Padome Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicēja paziņojumu to personu ievērībai, kurām piemēro ierobežojošos pasākumus, kas paredzēti sākotnējos tiesību aktos
(OV 2022, C 121 I, 1. lpp.).
14.      2022. gada 21. martā apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdza, lai Padome viņam ļautu piekļūt dokumentiem, kas bijuši par pamatu attiecībā uz viņu noteikto ierobežojošo pasākumu pieņemšanai. Padome lūgumu apmierināja 2022. gada 29. martā.
15.      2022. gada 1. jūnijā
apelācijas sūdzības iesniedzējs Padomē iesniedza pārskatīšanas lūgumu.
16.      2022. gada 14. septembrī Padome pieņēma tiesību aktus par saglabāšanu sarakstā, ar ko pret apelācijas sūdzības iesniedzēju noteikto pasākumu termiņš tika pagarināts līdz 2023. gada 15. martam, negrozot pamatus viņa vārda iekļaušanai apstrīdētajos sarakstos.
B.      Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
17.      Ar Vispārējās tiesas kancelejā 2022. gada 6. jūnijā iesniegto prasības pieteikumu apelācijas sūdzības iesniedzējs cēla prasību atcelt sākotnējos tiesību aktus. Pēc tam apelācijas sūdzības iesniedzējs iesniedza grozījumu rakstu, lai grozītu prasības pieteikumā izvirzītos prasījumus, iekļaujot tajos prasījumu atcelt tiesību aktus par saglabāšanu sarakstā.
18.      Prasības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirzīja trīs pamatus, būtībā apgalvodams, ka, pirmkārt, neesot juridiska pamata grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā ietvertā kritērija pieņemšanai, otrkārt, neesot ievērots samērīguma princips un, treškārt, esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā. Tiesas sēdē apelācijas sūdzības iesniedzējs norādīja, ka ar pirmajiem diviem prasījumiem viņš patiesībā vēlējās atbilstoši LESD 277. pantam celt iebildi par grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta prettiesiskumu. Turklāt grozījumu rakstā apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirzīja ceturto pamatu, kas vērsts pret tiesību aktiem par saglabāšanu sarakstā, apgalvojot, ka esot pārkāpti būtiski procedūras noteikumi un it īpaši pienākums veikt periodisku pārskatīšanu un pienākums norādīt pamatojumu.
19.      Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa apelācijas sūdzības iesniedzēja prasību noraidīja, citstarp minot šādus iemeslus.
20.      Pirmām kārtām, Vispārējā tiesa noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzēja pamatu, ka grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā paredzētais kritērijs esot prettiesisks juridiskā pamata neesamības dēļ. Šajā ziņā Vispārējā tiesa norādīja, ka apstrīdēto tiesību aktu pamats ir Līgumi, it īpaši LES 29. pants saistībā ar Lēmumu 2022/429 un Lēmumu 2022/1530 un LESD 215. pants saistībā ar Īstenošanas regulu 2022/427 un Īstenošanas regulu 2022/1529. Tāpēc šiem aktiem bija atbilstoši juridiskie pamati kopējās ārpolitikas un drošības politikas jomā (14). Turklāt Vispārējā tiesa atzina, ka LESD 215. panta 2. punkts ļauj Padomei noteikt ierobežojošus pasākumus tikai ar nosacījumu, ka šādi pasākumi ir noteikti saskaņā ar LES V sadaļas 2. nodaļu pieņemtā lēmumā. Vispārējās tiesas ieskatā, ja šis nosacījums ir izpildīts, LESD 215. panta 2. punkts ir atbilstošs juridiskais pamats tādu tiesību aktu pieņemšanai, kuros ir noteikti ierobežojoši pasākumi, pat attiecībā uz adresātiem, kam nav nekādas saiknes ar trešā valstī valdošo režīmu (15).
21.      Otrām kārtām, saistībā ar apgalvoto samērīguma principa pārkāpumu Vispārējā tiesa uzskatīja, ka tā pasākuma tiesiskums, kas noteikts ar politisku izvēli saistītās jomās, var tikt ietekmēts vienīgi tad, ja pasākums ir acīmredzami neatbilstošs mērķim, kuru kompetentā iestāde vēlas sasniegt. Vispārējās tiesas ieskatā pastāv loģiska saikne starp i) vēršanos pret vadošiem uzņēmējiem, kas darbojas ekonomikas nozarēs, kuras nodrošina svarīgu ienākumu avotu valdībai, ņemot vērā, cik svarīgas šīs nozares ir Krievijas ekonomikai, un ii) šajā lietā apstrīdēto ierobežojošo pasākumu mērķi palielināt gan spiedienu uz Krievijas Federāciju, gan tās veikto darbību, kuru mērķis ir graut Ukrainas teritoriālo integritāti, suverenitāti un neatkarību, izmaksas. Tāpēc Vispārējā tiesa secināja, ka pieeja, atbilstoši kurai notiek vēršanās pret šīm personām, jāuzskata par saderīgu ar šo mērķi, un to nevar uzskatīt par acīmredzami neatbilstošu, ņemot vērā šo mērķi (16).
22.      Trešām kārtām, runājot par apgalvoto kļūdu vērtējumā, kas pieļauta, apelācijas sūdzības iesniedzējam piemērojot grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktu, Vispārējā tiesa uzskatīja, ka tajā ietvertais kritērijs ir saistīts ar ietekmes jēdzienu saistībā ar darbības veikšanu ekonomikas nozarēs, kas nodrošina svarīgu ienākumu avotu Krievijas Federācijas valdībai, neparedzot citus nosacījumus par saikni ar minētās valdības īstenoto režīmu. Vispārējās tiesas ieskatā Padome ar šī kritērija palīdzību centās izmantot ietekmi, kāda attiecīgo personu kategorijai varētu būt uz Krievijas režīmu, mudinot tās izdarīt spiedienu uz Krieviju, lai tā mainītu savu politiku. Tāpēc jēdziens “vadošs uzņēmējs” jāsaprot tādējādi, ka tas attiecas uz šo personu nozīmīgumu atkarībā inter alia no viņu profesionālā statusa, viņu saimnieciskās darbības nozīmīguma, viņiem piederošā kapitāla apmēra vai viņu ieņemamā amata vienā vai vairākos uzņēmumos, kuros viņi veic šīs darbības (17). Šajā lietā Vispārējā tiesa norādīja, ka Padome bija sniegusi pietiekami konkrētu, precīzu un saskanīgu pierādījumu kopumu, kas var liecināt par to, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs darbojās ekonomikas nozarē, proti, banku nozarē, kura nodrošināja svarīgu ienākumu avotu Krievijas Federācijas valdībai (18).
23.      Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, Vispārējā tiesa secināja, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja vārda iekļaušana sākotnējos tiesību aktos atbilstoši grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā ietvertajam kritērijam bija pietiekami pamatota. Šajā kontekstā Vispārējā tiesa turklāt norādīja, ka nav jāpārbauda apelācijas sūdzības iesniedzēja pamats, kurā apgalvots, ka nav pietiekamu pierādījumu, kas pamatotu grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta d) apakšpunktā ietvertā kritērija piemērošanu (19).
III. Prasījumi un tiesvedība Tiesā
24.      Ar apelācijas sūdzību, kas Tiesā iesniegta 2024. gada 8. februārī, apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz Tiesu:
–        atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–        atcelt apstrīdētos tiesību aktus;
–        pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;
–        piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
25.      Atbildē, kas iesniegta 2024. gada 15. maijā, Padome lūdz Tiesu apelācijas sūdzību noraidīt un piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
26.      2025. gada 11. februārī notika tiesas sēde, kurā apelācijas sūdzības iesniedzējs un Padome atbildēja uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem mutvārdu atbildes sniegšanai it īpaši saistībā ar grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā ietvertā jēdziena “vadoši uzņēmēji” interpretāciju un saistībā ar to, vai Vispārējai tiesai bija jāpārbauda iebildumi, kuros ir apstrīdēti visi sarakstā iekļaušanas kritēriji, ko Padome apelācijas sūdzības iesniedzējam piemērojusi apstrīdētajos tiesību aktos, ņemot vērā 2018. gada 29. novembra spriedumu Bank Tejarat/Padome (C‑248/17 P, EU:C:2018:967).
IV.    Izvērtējums
27.      Apelācijas sūdzības pamatošanai tās iesniedzējs būtībā izvirza septiņus pamatus, apgalvodams, ka:
–        pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, jo nav pārbaudījusi, vai grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta d) apakšpunkta piemērošana apelācijas sūdzības iesniedzējam bija pamatota;
–        otrkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā ietvertā jēdziena “vadoši uzņēmēji” interpretācijā;
–        treškārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 215. panta 2. punktu;
–        ceturtkārt, ar Vispārējās tiesas sniegto grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā ietvertā jēdziena “vadoši uzņēmēji” interpretāciju esot pārkāpts tiesiskās noteiktības princips, tiesības uz īpašumu un darījumdarbības brīvība;
–        piektkārt, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi to pierādījumu nozīmi, kas izvirzīti pret apelācijas sūdzības iesniedzēju, un esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu;
–        sestkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, secinādama, ka banku nozare ir nozare, kas nodrošina svarīgu ienākumu avotu valdībai grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē;
–        septītkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi tiesības uz taisnīgu tiesu un pušu tiesību vienlīdzības principu.
28.      Tiesa ir lūgusi pārbaudīt konkrētus argumentus saistībā ar grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā ietvertā jēdziena “vadoši uzņēmēji” interpretāciju, kuri galvenokārt attiecas uz otro un ceturto apelācijas pamatu. Turklāt Tiesa ir lūgusi analizēt apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentus par to, vai Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, nepārbaudīdama, vai ir pamats apelācijas sūdzības iesniedzējam piemērot grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta d) apakšpunktu. Šie argumenti ir ietverti pirmajā apelācijas pamatā. Izvērtējumā galvenokārt pievērsīšos šiem galvenajiem jautājumiem, uz kuriem lietas dalībnieki koncentrēja savus mutvārdu argumentus tiesas sēdē, kā to bija lūgusi Tiesa.
A.      Otrais un ceturtais apelācijas pamats
29.      Ar otro un ceturto apelācijas pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā ietverto kritēriju. Būtībā viņš iebilst pret to, ka Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka minētajā tiesību normā ietvertais jēdziens “vadoši uzņēmēji” neprasa, lai Padome pierādītu jebkādu konkrētu sarakstā iekļautās personas rīcību, it īpaši ietekmes uz Krievijas Federācijas valdību ziņā, vai konstatētu jebkādu saikni ar minētās valsts režīmu. Viņš norāda, ka no dažām grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta valodu versijām izriet – kā tas ir franču valodas versijā, kurā ir izmantots jēdziens “femmes et hommes d’affaires influents” –, ka minētās tiesību normas piemērošanai ir vajadzīga ietekmējoša rīcība attiecībā uz šo valdību vai saikne ar valdību šādas ietekmes īstenošanai.
30.      Padome šos argumentus apstrīd.
31.      Kā skaidri izriet no šo secinājumu 10. punkta, grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā ir paredzēts, ka tiek iesaldēti visi līdzekļi vai saimnieciskie resursi, kas ir “vadošu uzņēmēju [..], [kuri] darbojas ekonomikas nozarēs, kas nodrošina svarīgu ienākumu avotu Krievijas Federācijas valdībai, kura ir atbildīga par Krimas aneksiju un Ukrainas destabilizāciju”, īpašumā, valdījumā, turējumā vai kontrolē.
32.      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts un tiesiskajā regulējumā, kurā šī norma ir ietverta, izvirzītie mērķi. Tā tas it īpaši ir gadījumā, kad attiecīgās Savienības tiesību normas formulējumā nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, lai noteiktu normas saturu un tvērumu, kā tas ir šajā gadījumā saistībā ar grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktu (20).
33.      Pirmkārt, runājot par jēdziena “vadoši uzņēmēji” gramatisko interpretāciju, ir vispārzināms, ka jēdziens “uzņēmējs” attiecas uz personu, kas nodarbojas ar uzņēmējdarbību, parasti uzņēmuma izpildvaras līmenī. Turklāt vārds “uzņēmējdarbība” attiecas uz saimnieciskās darbības vai komercdarbības veikšanu. Tāpēc jēdziens “uzņēmēji” grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā attiecas uz personām, kas veic saimniecisku vai komercdarbību uzņēmumā, kurš tām pieder vai kurā tām ir nozīmīgs amats (21).
34.      Savukārt vārds “vadošs” ir īpašības vārds, kas angļu valodā definēts kā “ļoti nozīmīgs vai visnozīmīgākais” (22). Ciktāl jēdzienam “vadoši uzņēmēji” grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā seko frāze “darbojas ekonomikas nozarēs”, jēdziens “vadošs” jāsaprot kā tāds, kas attiecas uz konkrētā uzņēmēja nozīmīgumu nozarē, kurā viņš darbojas, un uz ietekmi, ko šī persona varētu spēt īstenot šajā nozarē, un to Vispārējā tiesa būtībā ir secinājusi pārsūdzētā sprieduma 91. punktā. Turklāt, kā norādīts tajā pašā punktā, uzņēmēja “vadošā” loma var tikt noteikta, ņemot vērā inter alia viņa profesionālo statusu, viņa saimnieciskās darbības nozīmīgumu, viņam piederošā kapitāla apmēru vai viņa ieņemamo amatu vienā vai vairākos uzņēmumos, kuros viņš veic šīs darbības. Šo secinājumu apelācijas sūdzības iesniedzējs apelācijas sūdzībā konkrēti neapstrīd.
35.      No tā izriet, ka no gramatiskā viedokļa Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 88.–90. punktā būtībā uzskatīdama, ka Padomei, lai noteiktu, ka persona ir “vadošs uzņēmējs” grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē, jāpierāda tikai tas, ka attiecīgā persona veic saimniecisku vai komercdarbību uzņēmumā un ka šī persona saskaņā ar pārsūdzētā sprieduma 91. punktā aprakstītajiem elementiem tiek uzskatīta par ļoti nozīmīgu vai visnozīmīgāko uzņēmēju ekonomikas nozarē, kurā tā darbojas, tāpēc spēj īstenot ietekmi šajā nozarē.
36.      Ir taisnība, ka dažās grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta valodu versijās jēdziens “uzņēmēji” ir raksturots ar vārdu, kas līdzvērtīgs vārdam “ietekmīgs” angļu valodā, nevis ar vārdu “vadošs”. Apelācijas sūdzības iesniedzējs balstās uz šo faktu, lai apgalvotu, ka uzņēmējiem, uz kuriem attiecas šī tiesību norma, jābūt spējīgiem īstenot ietekmi ne tikai ekonomikas nozarēs, kurās viņi darbojas, bet konkrēti uz pašu Krievijas Federācijas valdību.
37.      Tomēr šajā ziņā atgādinu, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru formulējums, kas izmantots vienā vai vairākās Savienības tiesību normas valodu versijās, nevar būt par vienīgo pamatu šīs tiesību normas interpretēšanai. Savienības tiesību normas jāinterpretē un jāpiemēro vienveidīgi, ņemot vērā to versijas visās Eiropas Savienības valodās (23).
38.      Šajā lietā saskaņā ar paskaidrojumiem, ko Padome sniedza tiesas sēdē, norādu, ka grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta 12 valodu versijās jēdziens “uzņēmēji” galvenokārt raksturots ar vārdu, kas ir līdzvērtīgs vārdam “vadošs” angļu valodā (24). Papildus šīm versijām dažās citās ir lietots vārds, ko var tulkot kā “nozīmīgs” vai “galvenais” angļu valodā un kas no semantiskā viedokļa atspoguļo vārdu “vadošs” (25). Tāpēc šo secinājumu 34. punktā paustie apsvērumi par jēdziena “vadoši uzņēmēji” angļu valodā interpretāciju ir pilnībā piemērojami visām šīm versijām.
39.      Turpretim tikai franču, latviešu un lietuviešu valodu versijās jēdziens “uzņēmēji” grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā ir raksturots ar īpašības vārdu, kas angļu valodā būtu tulkojams kā “ietekmīgs”. Tomēr pat minētajās valodu versijās viena no galvenajām vārda “ietekmīgs” nozīmēm ir spēja būt “nozīmīgam” (26). Tāpēc, lai nodrošinātu vienveidīgu grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta interpretāciju un piemērošanu, kā prasīts šo secinājumu 37. punktā minētajā judikatūrā, jēdziena “vadoši uzņēmēji” franču, latviešu un lietuviešu valodu versijas būtu jāinterpretē tāpat kā vairākums šīs tiesību normas valodu versiju, proti, kā tādas, kas norāda uz attiecīgā uzņēmēja nozīmīgumu ekonomikas nozarē, kurā tas darbojas un kurā tas spēj īstenot ietekmi. Tāpēc Vispārējā tiesa, izdarot tādu pašu secinājumu, pārsūdzētā sprieduma 92. punktā nav pieļāvusi kļūdu.
40.      No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka no gramatiskā viedokļa apelācijas sūdzības iesniedzēja arguments, ka jēdziens “vadoši uzņēmēji” grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā prasa, lai Padome pierādītu konkrētu sarakstā iekļautās personas rīcību, it īpaši ietekmes uz Krievijas Federācijas valdību ziņā, vai konstatētu saikni ar šīs valsts režīmu, nav pamatots.
41.      Otrkārt, runājot par kontekstuālo interpretāciju, iesākumā vēlētos atgādināt, ka iekļaušanas sarakstā kritērijs, kas vērsts uz “vadošiem uzņēmējiem”, kā paredzēts grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā, pirmoreiz tika ieviests ar Lēmumu 2022/329. Pēdējais minētais lēmums tika pieņemts 2022. gada 25. februārī, t.i., dienu pēc tam, kad Krievijas Federācijas prezidents izsludināja militāru operāciju Ukrainā un Krievijas bruņotie spēki sāka uzbrukumu Ukrainai (27).
42.      Turklāt ir svarīgi norādīt, ka pirms grozījumu izdarīšanas ar Lēmumu 2022/329, Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punktā jau bija ietverts kritērijs iekļaušanai sarakstā, kas galvenokārt deva iespēju vērsties pret personām, kuras spēj īstenot individuālu ietekmi uz Krievijas Federācijas valdību. Tā tas it īpaši bija Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta d) apakšpunkta gadījumā, kurā būtībā bija atsauce uz fiziskām personām, kas aktīvi materiāli vai finansiāli atbalsta vai gūst labumu no Krievijas lēmumu pieņēmējiem, kas ir atbildīgi par Ukrainas teritoriālās integritātes, suverenitātes un neatkarības graušanu vai apdraudēšanu. Kā jau norādīts šajos secinājumos (28), šis kritērijs tika atstāts grozītajā Lēmumā 2014/145, kas man liek domāt, ka vienkārši būtu lieki un tāpēc no kontekstuālā viedokļa nekonsekventi šī lēmuma 2. panta 1. punkta g) apakšpunktu interpretēt tādējādi, ka tas prasa pierādīt ietekmējošu rīcību attiecībā uz Krievijas Federācijas valdību un saikni ar šajā valstī pastāvošo režīmu, kā to norāda apelācijas sūdzības iesniedzējs.
43.      Manuprāt, tādēļ neuzskatu, ka kontekstuāla grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta interpretācija apstiprina apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentu.
44.      Treškārt, runājot par teleoloģisko interpretāciju, grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunkts ir daļa no tiesiskā regulējuma, ar ko tika ieviests nepieredzētu ierobežojošu pasākumu kopums, kuru mērķis, kā Vispārējā tiesa pareizi atgādinājusi pārsūdzētā sprieduma 52. un 82. punktā (29), ir izdarīt maksimālu spiedienu uz Krievijas Federāciju, palielinot tās veikto darbību, kuru mērķis ir graut Ukrainas teritoriālo integritāti, suverenitāti un neatkarību, izmaksas.
45.      Tieši šādi ir pret Krieviju veikto ierobežojošu pasākumu mērķi, kā tie būtībā formulēti 2020. gada 25. jūnija spriedumā VTB Bank/Padome (C‑729/18 P, EU:C:2020:499, 59. punkts) (30), kurā minēts arī 2017. gada 28. marta spriedums Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, 123. punkts) (31). Abi spriedumi bija saistīti ar to nozaru ierobežojošo pasākumu interpretāciju, kas veikti, ņemot vērā darbības, kuras destabilizē situāciju Ukrainā, un kas veikti pirms Krievijas bruņoto spēku uzbrukuma šai valstij 2022. gada 24. februārī (32). Tomēr, pretēji apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentiem, mērķi, ko Tiesa identificējusi minētajos spriedumos, paliek spēkā attiecībā uz šajā lietā apstrīdēto individuālo ierobežojošo pasākumu interpretāciju, paturot prātā, ka gan nozaru, gan individuālie ierobežojošie pasākumi ir veikti kā kopīga reakcija uz situāciju, kas kopš minētā uzbrukuma vēl vairāk ir pasliktinājusies, kā skaidri norādīts Lēmuma 2022/329, ar kuru izdarīti grozījumi Lēmumā 2014/145, 10. un 11. apsvērumā (33).
46.      Ņemot vērā iepriekš minēto, atbilstoši Vispārējās tiesas konstatējumiem pārsūdzētā sprieduma 52. un 53. punktā uzskatu, ka var saprātīgi sagaidīt, ka ierobežojošu pasākumu veikšana attiecībā uz vadošiem uzņēmējiem, uz kuriem ir vērsts grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunkts, maksimāli palielinās spiedienu uz Krievijas Federācijas valdību, lai tā atturētos no militāras agresijas Ukrainas teritorijā. Galu galā šiem vadošajiem uzņēmējiem ir galvenā nozīme to ekonomikas nozaru rentabilitātes saglabāšanā, kurās tie darbojas un kuras galu galā palielina finanšu resursus, kas ir Krievijas Federācijas valdības rīcībā, lai turpinātu veikt darbības un īstenot politiku. Tāpēc, ietekmējot attiecīgo vadošo uzņēmēju darbību, šajā lietā apstrīdētie ierobežojošie pasākumi, iespējams, mazinās ieņēmumus, ko Krievijas Federācijas valdība gūst no attiecīgajām ekonomikas nozarēm, tādējādi palielinot tās militāro darbību izmaksas un ierobežojot tās spēju apdraudēt Ukrainas teritoriālo integritāti, suverenitāti un neatkarību.
47.      No minētā izriet, un kā Vispārējā tiesa norādījusi pārsūdzētā sprieduma 54. un 89. punktā, – pastāv loģiska saikne starp vēršanos pret vadošiem uzņēmējiem, kas darbojas ekonomikas nozarēs, kuras nodrošina svarīgu ieņēmumu avotu Krievijas Federācijas valdībai, no vienas puses, un šajā lietā apstrīdēto ierobežojošo pasākumu mērķi, no otras puses. Pretēji apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentiem – šī saikne pastāv pat tad, ja nav sarakstā iekļautās personas konkrētas rīcības, it īpaši ietekmes uz Krievijas Federācijas valdību ziņā, vai ja nav saiknes starp šo personu un šajā valstī valdošo režīmu.
48.      Tāpēc grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta teleoloģiskā interpretācija neprasa šīs tiesību normas gramatiskās un kontekstuālās interpretācijas pārskatīšanu, kā norādīts šo secinājumu 40. un 43. punktā. Tā faktiski atbalsta uzskatu, ka minētajā tiesību normā ietvertais jēdziens “vadošs uzņēmējs” prasa, lai Padome pierādītu tikai to, ka attiecīgā persona veic saimniecisku vai komercdarbību uzņēmumā un ka šī persona tiek uzskatīta vismaz par ļoti nozīmīgu uzņēmēju nozarē, kurā tā darbojas, un tādējādi spēj tajā īstenot ietekmi.
49.      Attiecībā uz pārējo, ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka ir grūti noskaidrot, kādā veidā sarakstā iekļautajām personām būtu jārīkojas, lai tās netiktu iekļautas sarakstā vai tiktu izslēgtas no saraksta, ir svarīgi norādīt, ka nozīmīgi uzņēmēji var tikt izslēgti no saraksta, ja viņi var pierādīt, ka ir pametuši amatu, kas bijis par pamatu viņu iekļaušanai sarakstā. Taču, lai gan šāds amats var pamatot sākotnējo iekļaušanu sarakstā, tas nevar izraisīt to, ka attiecīgās personas situācija tiek noteikta laikā un periodiskas pārskatīšanas veikšanai tiek atņemta jebkāda lietderīgā iedarbība, izņemot, ja Padome joprojām var pierādīt apiešanas risku, bet tas ir jautājums, kas šajā lietā konkrēti nav izvirzīts
50.      Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, neviena no interpretācijas metodēm, kas Tiesas judikatūrā noteiktas ES tiesību normas nozīmes noskaidrošanai, neprasa, kā to apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzējs, lai pastāvētu mērķpersonas ietekmējoša rīcība attiecībā uz Krievijas Federācijas valdību vai lai pastāvētu saikne ar šo valdību, lai personu varētu klasificēt par “vadošu uzņēmēju” grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē.
51.      Tāpēc, manuprāt, nevar atzīt, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu vai pārkāpusi tiesiskās noteiktības principu, interpretējot grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā ietverto jēdzienu “vadoši uzņēmēji”.
52.      Tāpēc otrais un ceturtais apelācijas pamats būtu jānoraida.
B.      Pirmais apelācijas pamats
53.      Ar pirmo apelācijas pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs kritizē to, ka Vispārējā tiesa ir atteikusies pārbaudīt pirmajā instancē izvirzītos pamatus, kuros bija apstrīdēta viņa iekļaušana sarakstā atbilstoši grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta d) apakšpunktam. Viņš apgalvo – pat ja pieņem, ka Vispārējā tiesa pareizi secināja, ka šī iekļaušana sarakstā saskaņā ar grozītā lēmuma 2. panta 1. punkta g) apakšpunktu bija pamatota, fakts, ka tā nepārbaudīja viņa argumentus, kas attiecas uz lēmuma 2. panta 1. punkta d) apakšpunktu, bija viņa tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un viņa tiesību uz reputācijas aizsardzību pārkāpums. Konkrētāk, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo – ja apstrīdētajam tiesību aktam ir atšķirīgi juridiskie pamati, Vispārējā tiesa nevar pārbaudīt tikai viena šī juridiskā pamata spēkā esību. Tā tas vēl jo vairāk ir šajā lietā, kurā attiecīgi grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta d) un g) apakšpunktā ietvertie kritēriji ir vērsti uz pilnīgi atšķirīgām situācijām.
54.      Padome apstrīd šos argumentus. Tā norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā izmantotā Vispārējās tiesas pieeja bija pienācīgi pamatota ar Tiesas pastāvīgo judikatūru. Padome iebilst pret nošķīrumu, ko apelācijas sūdzības iesniedzējs izdarījis saistībā ar attiecīgi grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta d) un g) apakšpunktā ietvertajiem kritērijiem. Tā apgalvo, ka abi kritēriji ir neitrāli, jo neviens no tiem nav saistīts nedz ar attiecīgās personas uzvedības vērtējumu, nedz Padomes kritiku par šīs personas uzvedību.
55.      Vispirms vēlos atgādināt, ka šajā lietā apstrīdētajos tiesību aktos (34) Padome apelācijas sūdzības iesniedzēja iekļaušanu sarakstā ir pamatojusi ne vien ar grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā ietverto kritēriju, bet arī ar tā 2. panta 1. punkta d) apakšpunktā ietverto kritēriju. Padome būtībā uzskatīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs aktīvi materiāli vai finansiāli atbalstīja Krievijas lēmumu pieņēmējus, kas ir atbildīgi par Krimas aneksiju vai Ukrainas destabilizāciju, un ka viņš arī bija guvis no tiem labumu. Kā skaidri izriet no Padomes sniegtā iemeslu izklāsta (35), pamati, kas pamato iekļaušanu sarakstā, ietvēra apelācijas sūdzības iesniedzēja ciešās attiecības ar Krievijas Federācijas prezidentu Vladimir Putin un viņu savstarpēji sniegto ievērojamo atbalstu. Padome šajā nolūkā balstījās arī uz politisko atbalstu, ko V. Putin sniedzis Alfa Group, kurā apelācijas sūdzības iesniedzējs bija lielākais akcionārs, lai attīstītu šīs grupas ārvalstu investīciju plānus pateicībā par tās lojalitāti.
56.      Svarīgi norādīt, ka pārsūdzētā sprieduma 133.–135. punktā Vispārējā tiesa atzina, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja vārda iekļaušanas apstrīdētajos sarakstos pamats, kurš balstīts uz viņa statusu – vadošs uzņēmējs, kas darbojas ekonomikas nozarēs, kuras nodrošina svarīgu ienākumu avotu Krievijas Federācijas valdībai, – un kurš atbilst grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktam, bija pietiekami pamatots. Šajā kontekstā Vispārējā tiesa uzskatīja, ka nav jāpārbauda citās sūdzībās paustie iebildumi, ko apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirzījis, cenšoties apšaubīt Padomes vērtējumu par apelācijas sūdzības iesniedzēja iekļaušanu sarakstā atbilstoši grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta d) apakšpunktam.
57.      Atbilstoši Tiesas judikatūrai, ko Vispārējā tiesa minējusi pārsūdzētā sprieduma 134. punktā, runājot par lēmuma, ar kuru ir noteikti ierobežojoši pasākumi, tiesiskuma pārbaudi
un ņemot vērā to preventīvo raksturu –, ja Eiropas Savienības tiesas uzskata, ka vismaz viens no minētajiem iemesliem ir pietiekami precīzs un konkrēts, ka tas ir pamatots un pats tādējādi ir pietiekams pamats šā lēmuma pamatojumam, šī lēmuma atcelšana nevar tikt pamatota ar to, ka pārējie minētie iemesli tādi nav.
58.      Šis apgalvojums sākotnēji bija formulēts 2013. gada 18. jūlija spriedumā Komisija u.c./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P un C‑595/10 P, EU:C:2013:518) (36), kurā Tiesa konkrēti atsaucās uz iemesliem, kas pamato sarakstā iekļaušanas kritērija piemērošanu attiecīgajai personai. Ja vismaz viens no šiem iemesliem ir pamatots un pietiekams, tad tas, ka citi iemesli tādi nav, nenozīmē, ka šis kritērijs ir piemērots nepareizi un ka tāpēc Padomes lēmums ir prettiesisks (37). Vēlākā judikatūrā, proti, 2018. gada 29. novembra spriedumā Bank Tejarat/Padome (C‑248/17 P, EU:C:2018:967) (38), Tiesa pēc analoģijas šos pašus argumentus piemēroja attiecībā uz situāciju, kad viens no iekļaušanas sarakstā kritērijiem – nevis vienkārši iemesli, kas pamato šī kritērija piemērošanu, – apelācijas kontekstā tiek uzskatīts par pamatotu. Būtībā Tiesas ieskatā apelācijas pamats, kas attiecas uz kādu papildu sarakstā iekļaušanas kritēriju, šādos apstākļos kļūst neefektīvs, jo pārsūdzētā sprieduma rezolutīvā daļa ir atzīstama par pamatotu (39).
59.      Šajā lietā vēlos atzīmēt, pirmkārt un galvenokārt, ka Vispārējās tiesas prakse ierobežojošu pasākumu jomā nešķiet saskanīga, kā to pierāda izskatīšanā esošās lietas, kurās nesen sniedzu secinājumus (Timchenko/Padome, C‑702/23 P, EU:C:2025:273,
un Timchenko/Padome, C‑703/23 P, EU:C:2025:274). Šajās lietās pārsūdzētajos spriedumos Vispārējā tiesa nebalstījās uz Tiesas judikatūru, kas izriet, piemēram, no sprieduma Bank Tejarat. Tā pārbaudīja apstrīdēto Padomes lēmumu tiesiskumu, ņemot vērā grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta a) apakšpunktu, no vienas puses, un tā 2. panta 1. punkta d) apakšpunktu, no otras puses. Tas nozīmē, ka šajā lietā izmantotā Tiesas pieeja var būtiski ietekmēt Vispārējās tiesas lēmumu pieņemšanas praksi.
60.      Tādējādi ir svarīgi atgādināt, ka atcelšanas prasības kontekstā izvirzītā pamata neefektivitāte attiecas uz tā nespēju – gadījumā, ja tas izrādītos pamatots, – izraisīt prasītāja lūgto tiesību akta atcelšanu (40). Parasti neefektīvs ir tāds pamats, kurā ir kritizēts kāda akta aspekts gadījumos, kad akts var tikt likumīgi pamatots arī tikai ar citiem pamatiem vai apsvērumiem (41). Šādos apstākļos procesuālās ekonomijas princips ļauj Vispārējai tiesai nepārbaudīt šādu pamatu, jo tas katrā ziņā neietekmētu apstrīdētā akta tiesiskumu (42).
61.      Šajā
lietā, pat ja Vispārējā tiesa būtu konstatējusi, ka Padome apelācijas sūdzības iesniedzējam ir nepareizi piemērojusi grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta d) apakšpunktu, Padomes lēmuma rezolutīvā daļa – ar kuru būtībā viņam ir liegts ieceļot
dalībvalstu teritorijā un ir iesaldēti visi viņa līdzekļi šajās valstīs – nebūtu skarta, un apstrīdētie tiesību akti joprojām
būtu jāatzīst par likumīgiem. Tieši šāda veida situācija ir minēta spriedumā
Bank Tejarat, kas ir balstīts uz vispāratzītu
premisu, ka tiesību akta atcelšana
skar tikai tiesā pārskatāmā tiesību akta rezolutīvo daļu, nevis pamatus, uz kuriem attiecīgā iestāde ir balstījusi savu lēmumu.
62.      Turklāt, kaut arī uz ES iestāžu aktiem ir attiecināma likumības prezumpcija, kā to apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzējs, šī prezumpcija attiecas tikai uz attiecīgā tiesību akta rezolutīvo daļu, nevis uz iemesliem, ar kuriem šī rezolutīvā daļa ir pamatota. Tas nozīmē, ka tad, ja Vispārējā tiesa
procesuālās ekonomijas dēļ atsakās pārbaudīt kāda personai, uz kuru attiecas ierobežojoši pasākumi, piemērota sarakstā iekļaušanas kritērija pamatotību, kā tas ir šajā lietā, nevar prezumēt, ka vērtējums, ko Padome veikusi attiecībā uz alternatīvu kritēriju, ir apstiprināts ar Vispārējās tiesas spriedumu. Šajā ziņā uzskatu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs nepareizi apgalvo, ka tas, ka Vispārējā tiesa nav pārbaudījusi viņa iekļaušanu sarakstā atbilstoši grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta d) apakšpunktam, var ietekmēt viņa tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.
63.      Vēl arī ir tiesa, ka atšķirībā no sprieduma Bank Tejarat abi sarakstā iekļaušanas kritēriji, kas tika piemēroti šajā lietā, ne vien ir vērsti uz atšķirīgām situācijām, bet tie arī būtiski atšķiras pēc rakstura. Kā skaidri izriet no pirmās šo secinājumu daļas, grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunkts galu galā ļauj personu iekļaut sarakstā tādēļ, ka tā kā vadošs uzņēmējs darbojas ekonomikas nozarē, kas ir ienesīga Krievijas Federācijas valdībai. Turpretim grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta d) apakšpunktā uz sarakstā iekļauto personu ir attiecināta rīcība, kad materiāli vai finansiāli tiek atbalstīti Krievijas lēmumu pieņēmēji, kas ir atbildīgi par Krimas aneksiju vai Ukrainas destabilizāciju, vai tiek gūts labums no tiem.
64.      Tomēr to sarakstā iekļaušanas kritēriju atšķirīgais raksturs, kas apelācijas sūdzības iesniedzējam piemēroti apstrīdētajos aktos, nevar radīt šaubas par šo secinājumu 60. un 61. punktā izklāstītajiem konceptuālajiem apsvērumiem. Turklāt šis atšķirīgais raksturs
šos sarakstā iekļaušanas kritērijus nepadara arī par atsevišķiem elementiem, kas var tikt nodalīti no pārējā Padomes lēmuma, tādējādi saskaņā ar Tiesas judikatūru (43) ļaujot daļēji atcelt šo lēmumu.
65.      Visbeidzot, Tiesa ir nospriedusi, ka personai vai vienībai, kuras vārds vai nosaukums ir iekļauts to personu un vienību sarakstā, kuru aktīvi ir iesaldēti, ir atzīstama vismaz morāla interese panākt šīs iekļaušanas atcelšanu, lai Savienības tiesa atzītu, ka tā nekad nav bijusi jāiekļauj šajā sarakstā, ņemot vērā sekas tās reputācijai, tostarp pēc tam, kad tās vārds vai nosaukums ir svītrots no minētā saraksta (44).
Šajā spriedumā Tiesa apstiprināja, ka persona saglabā uz viņas reputāciju balstītu interesi
panākt Padomes lēmuma
par iekļaušanu sarakstā
atcelšanu pat tad, ja pēc periodiskas pārskatīšanas šī iestāde nolemj viņa vārdu
svītrot no saraksta. Tomēr šajā lietā aplūkotā situācija atšķiras, jo
arī alternatīva sarakstā iekļaušanas kritērija pārbaude Vispārējā tiesā katrā ziņā nevarētu izraisīt apstrīdēto tiesību aktu atcelšanu. Šī iemesla dēļ un atbilstoši tiesas sēdē notikušajām diskusijām tiesību aizsardzības līdzeklis, kas apelācijas sūdzības iesniedzējam ir pieejams, lai aizsargātu savu reputāciju, ir
prasība par zaudējumu atlīdzību saskaņā ar LESD 340. pantu (45).
66.      Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uzskatu, ka Vispārējā tiesa var secināt – ja viens no kritērijiem, kas pamato personas iekļaušanu sarakstā, ir atzīts par pamatotu, nav vajadzības pārbaudīt arī tos iemeslus, uz kuriem ir
balstīts alternatīvais sarakstā iekļaušanas kritērijs, ko Padome ir izmantojusi par
tā paša lēmuma pamatu. Tādējādi, tā kā Vispārējai tiesai nebija jāpārbauda iekļaušanas sarakstā atbilstoši grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta d) apakšpunktam pamatotība, apelācijas sūdzības iesniedzējam nav pamata apgalvot, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu.
67.      Tāpēc pirmais apelācijas pamats būtu jānoraida.
V.      Secinājumi
68.      Ņemot vērā šajos secinājumos veikto analīzi, ierosinu Tiesai apelācijas sūdzību noraidīt saistībā ar otro un ceturto apelācijas pamatu, ciktāl tie attiecas uz grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta interpretāciju. Turklāt ierosinu Tiesai apelācijas sūdzību noraidīt saistībā ar pirmo apelācijas pamatu.
69.      Nedz par pārējiem apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzītajiem apelācijas pamatiem, nedz par to, kuram lietas dalībniekam būtu jāpiespriež segt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktam, viedokli nepaudīšu.
1      Oriģinālvaloda – angļu.
2      Turpmāk tekstā – “apelācijas sūdzības iesniedzējs”.
3      Turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”.
4      Turpmāk tekstā kopā – “sākotnējie tiesību akti”.
5      Turpmāk tekstā kopā – “tiesību akti par saglabāšanu sarakstā” un kopā ar sākotnējiem tiesību aktiem – “apstrīdētie tiesību akti”.
6      Skat. arī spriedumu, 2025. gada 13. marts, Shuvalov/Padome (C‑271/24 P, EU:C:2025:180), un manus secinājumus lietā Timchenko/Padome (C‑702/23 P, EU:C:2025:273)
un lietā Timchenko/Padome (C‑703/23 P, EU:C:2025:274).
7      Padomes 2014. gada 17. marta lēmums par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2014, L 78, 16. lpp.).
8      Padomes 2022. gada 25. februāra lēmums, ar kuru groza Lēmumu 2014/145 (OV 2022, L 50, 1. lpp.).
9      Padomes 2014. gada 17. marta regula par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2014, L 78, 6. lpp.).
10      Padomes 2022. gada 25. februāra regula, ar ko groza Regulu Nr. 269/2014 (OV 2022, L 51, 1. lpp.).
11      Lakonisma labad atsauces uz grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā paredzēto kritēriju jāsaprot arī kā atsauces uz kritēriju, kas paredzēts minētā lēmuma 1. panta 1. punkta e) apakšpunktā un grozītās Regulas Nr. 269/2014 3. panta 1. punkta g) apakšpunktā. Skat. šo secinājumu 9. un 11. punktu.
12      Turpmāk tekstā – “grozītais Lēmums 2014/145”.
13      Turpmāk tekstā – “grozītā Regula Nr. 269/2014”.
14      Pārsūdzētais spriedums, 31. un 32. punkts.
15      Pārsūdzētais spriedums, 37.–39. punkts.
16      Pārsūdzētais spriedums, 51.–56. punkts.
17      Pārsūdzētais spriedums, 88.–91. punkts.
18      Pārsūdzētais spriedums, 111. punkts.
19      Pārsūdzētais spriedums, 133. un 134. punkts.
20      Spriedums, 2025. gada 20. marts, DL (C‑61/24, EU:C:2025:197, 38. punkts un tajā minētā judikatūra).
21      Šajā ziņā skat. definīciju vārdnīcā Cambridge Dictionary, kas pieejama tīmekļvietnē https://dictionary.cambridge.org/dictionary/english/businessperson.
22      Skat.,
inter alia, definīciju vārdnīcā Cambridge Dictionary, kas pieejama tīmekļvietnē https://dictionary.cambridge.org/dictionary/learner‑english/leading.
23      Skat. spriedumu, 2024. gada 28. novembris, Másdi
(C‑169/23, EU:C:2024:988, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
24      Skat. grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta bulgāru, čehu, vācu, igauņu, horvātu, itāļu, ungāru, poļu, slovāku, slovēņu, somu un zviedru valodu versijas.
25      Skat. grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta holandiešu, portugāļu, spāņu, īru un rumāņu valodu versijas.
26      Skat.,
inter alia, definīciju vārdnīcā Le Robert, kas pieejama tīmekļvietnē https://dictionnaire.lerobert.com/definition/influent.
27      Skat. Lēmuma 2022/329 9. apsvērumu.
28      Skat. šo secinājumu 10. punktu.
29      Vēlos īsi norādīt, ka konstatējumi, ko pārsūdzētā sprieduma 52.–54. punktā Vispārējā tiesa izdarījusi attiecībā uz šajā lietā apstrīdēto ierobežojošo pasākumu mērķiem, ir daļa no tās vērtējuma attiecībā uz iebildi par prettiesiskumu, kuru apelācijas sūdzības iesniedzējs bija izvirzījis pirmajā instancē saskaņā ar LESD 277. pantu, ņemot vērā samērīguma principu. Tomēr tie saskan ar konstatējumu, ko Vispārējā tiesa izdarījusi pārsūdzētā sprieduma 88. punktā, vērtējot grozītā Lēmuma 2014/145 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta interpretāciju, un tas ļauj visus šos konstatējumus aplūkot kopā.
30      Skat. arī spriedumu, 2020. gada 17. septembris, Rosneft u.c./Padome (C‑732/18 P, EU:C:2020:727, 85. punkts).
31      Skat. manus secinājumus lietā Timchenko/Padome (C‑703/23 P, EU:C:2025:274, 52. punkts).
32      Skat. grozīto Padomes Lēmumu 2014/512/KĀDP (2014. gada 31. jūlijs) par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV 2014, L 229, 13. lpp.), un Padomes Regulu (ES) Nr. 833/2014 (2014. gada 31. jūlijs) par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV 2014, L 229, 1. lpp.).
33      Vēlos vērst Tiesas uzmanību arī uz Lēmuma 2022/329 2. un 4. apsvērumu, kuros atzīts, ka Eiropas Savienība joprojām “nelokāmi atbalsta Ukrainas suverenitāti un teritoriālo integritāti”, un kurā ir norādīts uz vajadzību veikt turpmākus ierobežojošus pasākumus, kas Krievijai tās militārās agresijas dēļ radīs milzīgas un smagas sekas. Turklāt Lēmuma 2022/329 10. apsvērumā norādīts, ka Eiropas Savienības atbilde “ietvers gan nozaru, gan individuālus ierobežojošus pasākumus” kā atbildi uz “Krievijas Federācijas bruņoto spēku nepamatoto iebrukumu Ukrainā”. No šīs norādes izriet, ka šie divu veidu pasākumi ir savstarpēji saistīti elementi, kuriem ir viens un tas pats mērķis.
34      Skat. šo secinājumu 13. punktu.
35      Skat. šo secinājumu 12. punktu.
36      Turpmāk tekstā – “spriedums
Kadi II”.
37      Spriedums
Kadi II, 130. punkts.
38      Turpmāk tekstā – “spriedums
Bank Tejarat”.
39      Spriedums
Bank Tejarat, 60. un 61. punkts. Šajos punktos Tiesas lietotais formulējums šķiet neskaidrs, ciktāl tā atsaucas uz “iemesliem”, nevis uz “kritērijiem”. Tomēr no 57. punkta skaidri izriet, ka Tiesa atsaucas uz šajā lietā aplūkotajiem sarakstā iekļaušanas kritērijiem, nevis uz iemesliem, kas pamatoja šo kritēriju piemērošanu.
40      Skat. spriedumu, 2000. gada 21. septembris, EFMA/Padome (C‑46/98 P, EU:C:2000:474, 38. punkts).
41      Skat. ģenerāladvokāta P. Mengoci [P. Mengozzi] secinājumus lietā
Evropaïki Dynamiki/ECB (C‑401/09 P, EU:C:2011:31, 88. punkts).
42      Skat. ģenerāladvokāta A. M. La Pergolas [A. M. La Pergola]
secinājumus lietā
EFMA/Padome (C‑46/98 P, EU:C:1999:547, 10. punkts).
43      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 16. jūlijs, Komisija/Padome (C‑425/13, EU:C:2015:483, 94. punkts un tajā minētā judikatūra).
44      Skat. spriedumu, 2019. gada 31. janvāris, Islamic Republic of Iran Shipping Lines u.c./Padome (C‑225/17 P, EU:C:2019:82, 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
45      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 30. maijs, Safa Nicu Sepahan/Padome (C‑45/15 P, EU:C:2017:402, 49. punkts).