Ideiglenes változat
MACIEJ SZPUNAR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. február 5.(1)
C‑873/24. sz. [Marwanak](i) ügy
GK,
NU,
TZ,
MV,
UK
(a Bundesgerichtshof [szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 650/2012/EU rendelet – Európai öröklési bizonyítvány – A kiállító hatóság kötelezettségei – A bizonyítványt kiállító tagállamtól eltérő tagállamban található ingatlant tartalmazó hagyaték – Az ingatlan fekvése szerinti nyilvántartó tagállamnak az ingatlan‑nyilvántartásba történő bejegyzést az örökölt ingatlanra vonatkozó információknak a bizonyítványban történő feltüntetésétől függővé tevő rendelkezései – Ezen információk feltüntetésére vonatkozó kötelezettség egyetemes jogutódlás esetén ”
I.      Bevezetés
1.        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem jelen ügyben olyan kérdésre vonatkozik, amely a 650/2012/EU rendelet(2) hatálybalépése óta jogviták tárgyát képezi: Milyen helyzetekben kell az európai öröklési bizonyítványban feltüntetni a hagyatéki vagyontárgyakra vonatkozó információkat? A kételyek azzal kapcsolatban merülnek fel, hogy bár a 650/2012 rendelet rendelkezései lehetőséget biztosítanak az ilyen információknak az európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetésére, szövegük nem egyértelmű azt illetően, hogy milyen körülmények között kell ezt megtenni.
2.        A probléma különösen abban az esetben válik lényegessé, ha a különböző tagállamok öröklési és ingatlan‑nyilvántartási jogának követelményei között eltérések mutatkoznak. Egyrészt az öröklésre alkalmazandó jog rendelkezései előírhatják, hogy a hagyaték átszállására egyetemes jogutódlás útján kerüljön sor, amely esetben a hagyatéki vagyontárgy nem kerül megállapításra az örökösök hagyatékhoz való jogai igazolásának szakaszában. Másrészt az örökölt hagyatéki vagyontárgy nyilvántartásba vételének helye szerinti tagállam ingatlan‑nyilvántartási jogának rendelkezési az örökös jogainak nyilvántartásba vételét attól teheti függővé, hogy az örökölt vagyontárgyra vonatkozó információk szerepelnek‑e a bejegyzés alapjául szolgáló dokumentumban. Ilyen helyzetben fel kell‑e tüntetni az örökölt vagyontárgyra vonatkozó információkat az európai öröklési bizonyítványban?
3.        A Registrų centras ügyre vonatkozó indítványomban(3) foglalt előzetes megfontolásaimban már foglalkoztam ezzel a kérdéssel. Akkor elleneztem azon kötelezettség fennállásának megállapítását, hogy a hagyaték részét képező ingatlanra vonatkozó információkat fel kell tüntetni az európai öröklési bizonyítványban, ha a teljes hagyaték egyetemes jogutódlás útján egyetlen örökösre száll át.(4) A Registrų centras ítélet(5) végül nem rendezte ezt a kérdést, mivel az nem képezte közvetlenül a kérdést előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésének tárgyát.(6) A kérdést a jelen ügybeli ítélet fogja eldönteni.
II.    Jogi háttér
A.      Az uniós jog
1.      A 650/2012 rendelet
4.        A 650/2012 rendelet (7), (18), (67), (68) és (71) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„(7)      Elő kell segíteni a belső piac megfelelő működését azáltal, hogy megszüntetik azoknak a személyeknek a szabad mozgása előtti akadályokat, akik jelenleg nehézségekbe ütköznek a határokon átnyúló vonatkozású örökléssel összefüggő jogaik érvényesítése során. […]
[…]
(18)      E rendelet hatálya nem terjedhet ki az ingatlannal vagy ingósággal kapcsolatos jogok nyilvántartásba vételére vonatkozó követelményekre. Ezért a nyilvántartás helye szerinti tagállam jogának […] kell meghatároznia, hogy milyen jogi feltételekkel és hogyan kell elvégezni a bejegyzést, és mely hatóságok […] feleljenek annak ellenőrzéséért, hogy minden követelmény teljesül‑e, és hogy a benyújtott vagy összeállított dokumentáció elegendő‑e, illetve hogy tartalmazza‑e a szükséges adatokat. A hatóságok különösen azt ellenőrizhetik, hogy az örökhagyónak a nyilvántartásba vételhez bemutatott okiratban feltüntetett hagyatéki vagyontárgyhoz való joga be van‑e jegyezve a nyilvántartásba, vagy más módon igazolt‑e a nyilvántartás helye szerinti tagállam jogával összhangban. […] Nevezetesen, az e rendelet szerint kiállított európai öröklési bizonyítvány olyan okirat, amely érvényes jogcímet képez a hagyaték tárgyát képező vagyontárgynak valamely tagállam nyilvántartásába való bejegyzéséhez. Ez nem zárhatja ki annak lehetőségét, hogy a nyilvántartásban közreműködő hatóságok a nyilvántartásba vételt kérelmező személytől olyan kiegészítő információk rendelkezésre bocsátását vagy olyan további okiratok bemutatását kérjék, amelyeket a nyilvántartás helye szerinti állam joga előír, például adófizetéssel kapcsolatos információkat vagy okiratokat. […]
[…]
(67)      Az Unióban a határokon átnyúló vonatkozású öröklések gyors, zökkenőmentes és hatékony rendezése érdekében az örökösöknek […] egy másik tagállamban, például a hagyatéki javak fellelhetősége szerinti tagállamban könnyen tudniuk kell igazolni jogállásukat és/vagy jogaikat és jogosítványaikat. Ennek lehetővé tétele érdekében a rendeletben elő kell írni egy egységes bizonyítvány, az európai öröklési bizonyítvány […] létrehozását, amelyet egy másik tagállamban való felhasználásra állítanak ki.
(68)      Az ingatlannak a nyilvántartás helye szerinti tagállamban történő bejegyzésére vonatkozó alaki követelményeket a[z európai öröklési] bizonyítványt kiállító hatóságnak be kell tartania. Ennek érdekében a rendeletben rendelkezni kell az alaki követelményekre vonatkozó információk tagállamok közötti megosztásáról.
[…]
(71)      A[z európai öröklési] bizonyítványnak valamennyi tagállamban azonos joghatással kell bírnia. Önmagában nem képezhet végrehajtható jogcímet, azonban bizonyító erővel kell bírnia, továbbá feltételezni kell, hogy hitelesen bizonyítja az öröklésre alkalmazandó jognak vagy a bizonyos tényezőkre alkalmazandó egyéb jognak megfelelően megállapított tényezőket, például a végintézkedések tartalmi érvényességét. A[z európai öröklési] bizonyítvány bizonyító ereje nem terjedhet ki az e rendeletben nem szabályozott kérdésekre, mint például a hozzátartozói minőség kérdésére, vagy annak eldöntésére, hogy egy vagyontárgy tulajdonjoga az örökhagyót illette‑e meg. Megfelelő védelemben kell részesíteni mindazokat, akik kifizetéseket teljesítenek vagy hagyatéki vagyontárgyat adnak át a[z európai öröklési] bizonyítványban feltüntetett, az említett kifizetés vagy vagyontárgy elfogadására örökösként vagy hagyományosként jogosult személynek, amennyiben jóhiszeműen, a[z európai öröklési] bizonyítványban igazolt adatok hitelességében bízva járnak el. Ugyanilyen védelemben kell részesíteni azokat is, akik a[z európai öröklési] bizonyítványban igazolt adatok hitelességében bízva vásárolják meg vagy fogadják el a hagyatéki vagyontárgyat a[z európai öröklési] bizonyítványban az adott vagyontárggyal való rendelkezésre jogosultként feltüntetett személytől. […]”.
5.        E rendelet „Hatály” című 1. cikke értelmében:
„(1)      Ezt a rendeletet az öröklésre kell alkalmazni. Nem alkalmazandó különösen az adó‑, vám‑ és közigazgatási ügyekre.
(2)      E rendelet hatálya nem terjed ki a következőkre:
[…]
k)      a dologi jogok természetére, valamint
l)      az ingatlannal vagy ingósággal kapcsolatos jogok nyilvántartásba vételére – beleértve az e nyilvántartásba vételre vonatkozó jogi követelményeket is – és az ilyen jogok nyilvántartásba vételének vagy nyilvántartásba vétele elmulasztásának a joghatásaira.”
6.        E rendelet „Európai öröklési bizonyítvány” című VI. fejezete tartalmazza a 62–73. cikket.
7.        Az említett rendelet „Az európai öröklési bizonyítvány bevezetése” címet viselő 62. cikkének (1) és (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Ez a rendelet bevezeti az európai öröklési bizonyítványt […], amelyet más tagállamban történő felhasználás céljából állítanak ki, és amely a 69. cikkben felsorolt joghatásokkal bír.
[…]
(3)      A[z európai öröklési] bizonyítvány nem lép a tagállamokban hasonló célokra használt belföldi okiratok helyébe. A más tagállamban történő felhasználás céljából kiállított [európai öröklési] bizonyítvány azonban abban a tagállamban is bír a 69. cikkben felsorolt joghatásokkal, amelynek hatóságai azt e fejezettel összhangban kiállították.”
8.        E rendelet 63. cikke meghatározza az európai öröklési bizonyítvány kiállításának lehetséges céljait, (1) és (2) bekezdése pedig a következőket írja elő:
„(1)      A[z európai öröklési] bizonyítvány azon örökösök, az öröklésben közvetlen jogokkal rendelkező hagyományosok, és azon végrendeleti végrehajtók vagy hagyatéki gondnokok általi használatra szolgál, akiknek egy másik tagállamban kell hivatkozniuk jogállásukra vagy gyakorolni jogaikat örökösként vagy hagyományosként, és/vagy gyakorolni jogosítványaikat végrendeleti végrehajtóként vagy hagyatéki gondnokként.
(2)      A[z európai öröklési] bizonyítvány különösen az alábbiak közül egy vagy több bizonyítására használható:
a)      […] minden örökös […] jogállása és/vagy jogai és az őket megillető részesedés a hagyatékban;
b)      a hagyatékba tartozó konkrét vagyontárgynak vagy vagyontárgyaknak a[z európai öröklési] bizonyítványban említett örökösök […] javára való juttatása;
[…]”.
9.        A 650/2012 rendelet „A kérelem vizsgálata” című 66. cikke a következőket írja elő:
„(1)      A kérelem kézhezvételét követően a kiállító hatóság ellenőrzi a kérelmező által benyújtott adatokat, nyilatkozatokat, okiratokat és egyéb bizonyítékokat. Az említett ellenőrzéshez szükséges vizsgálatokat – amennyiben saját nemzeti joga úgy rendelkezik vagy arra feljogosítja – hivatalból végzi el, vagy felszólítja a kérelmezőt az általa szükségesnek tartott további bizonyítékok benyújtására.
(2)      Amennyiben a kérelmező nem tudta benyújtani a vonatkozó okiratoknak a hitelességük megállapításához szükséges feltételeknek megfelelő másolatát, a kiállító hatóság a bizonyítékok egyéb formáinak elfogadása mellett is dönthet.
(3)      A kiállító hatóság – amennyiben saját nemzeti joga úgy rendelkezik és az abban megállapított feltételekre is figyelemmel – megkövetelheti, hogy eskü alatt vagy eskü helyetti kötelező nyilatkozat formájában tegyenek nyilatkozatot.
(4)      A kiállító hatóság minden ahhoz szükséges intézkedést megtesz, hogy a kedvezményezettek értesüljenek a[z európai öröklési] bizonyítvány kérelmezéséről. Ha az igazolandó tények megállapításához szükséges, a kiállító hatóság meghallgatja az érintett személyeket és a végrendeleti végrehajtókat, illetve a hagyatéki gondnokokat, és hirdetményeket tesz közzé annak érdekében, hogy az esetleges egyéb kedvezményezetteknek lehetőségük legyen jogaik érvényesítésére.
(5)      E cikk alkalmazása során a tagállamok illetékes hatóságai megkeresés alapján megküldik valamely másik tagállam kiállító hatóságának a különösen az ingatlan-nyilvántartásokban, az anyakönyvi nyilvántartásokban, valamint az öröklésre, illetve az örökhagyó házassággal vagy azzal egyenértékű jogviszonnyal kapcsolatos vagyonjogi helyzetére vonatkozó okiratokat és tényeket tartalmazó nyilvántartásokban fellelhető információkat, amennyiben az illetékes hatóság a nemzeti jog alapján átadhat ilyen információkat egy másik belföldi hatóságnak.”
10.      E rendeletnek „A[z európai öröklési] bizonyítvány kiállítása” című 67. cikke (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„A kiállító hatóság az e fejezetben meghatározott eljárás keretében haladéktalanul kiállítja a[z európai öröklési] bizonyítványt, amennyiben az igazolandó tények az öröklésre alkalmazandó jognak vagy a bizonyos tényekre alkalmazandó egyéb jognak megfelelően megállapítást nyertek. A kiállító hatóság a 81. cikk (2) bekezdésében említett tanácsadó bizottsági eljárás keretében meghatározott formanyomtatványt használja.
[…]”
11.      E rendelet „A[z európai öröklési] bizonyítvány tartalma” című 68. cikke értelmében:
„A[z európai öröklési] bizonyítvány a kiállítása rendeltetéséhez szükséges mértékben a következő adatokat tartalmazza:
[…]
l)      az egyes örökösöket megillető örökrész, valamint adott esetben valamely adott örököst megillető jogok és/vagy vagyontárgyak felsorolása;
[…]”.
12.      Az említett rendeletnek „A[z európai öröklési] bizonyítvány joghatásai” címet viselő 69. cikke a következőket írja elő:
„(1)      A[z európai öröklési] bizonyítvány külön eljárás nélkül valamennyi tagállamban joghatással bír.
(2)      Vélelmezni kell, hogy a[z európai öröklési] bizonyítvány hitelesen bizonyítja az öröklésre alkalmazandó jognak vagy a bizonyos tényekre alkalmazandó egyéb jognak megfelelően megállapított tényeket. A[z európai öröklési] bizonyítványban örökösként, hagyományosként, végrendeleti végrehajtóként, illetve hagyatéki gondnokként említett személyről vélelmezni kell, hogy rendelkezik a[z európai öröklési] bizonyítványban említett jogállással, és/vagy a[z európai öröklési] bizonyítványban feltüntetett jogokkal, illetve jogosítványokkal, és hogy e jogokhoz, illetve jogosítványokhoz a[z európai öröklési] bizonyítványban feltüntetetteken túl egyéb feltétel és/vagy korlátozás nem fűződik.
(3)      Bármely olyan személy, aki a[z európai öröklési] bizonyítványban igazolt adatok alapján eljárva kifizetéseket teljesít vagy vagyontárgyat ad át a[z európai öröklési] bizonyítványban kifizetések vagy vagyontárgyak elfogadására jogosultként említett személynek, úgy tekintendő, hogy kifizetések vagy vagyontárgyak elfogadására jogosult személlyel kötött ügyletet, kivéve, ha tudomása van arról, hogy a[z európai öröklési] bizonyítvány tartalma nem felel meg a valóságnak, illetve, ha nagyfokú gondatlanság miatt nincs tudomása arról, hogy a[z európai öröklési] bizonyítvány tartalma nem felel meg a valóságnak.
(4)      Amennyiben a[z európai öröklési] bizonyítványban a hagyaték tárgyát képező vagyontárggyal való rendelkezésre jogosultként említett személy az ilyen vagyontárggyal egy másik személy javára rendelkezik, akkor ez utóbbi személy – ha a[z európai öröklési] bizonyítványban igazolt adatok alapján jár el – úgy tekintendő, hogy az adott vagyontárggyal való rendelkezésre jogosult személlyel kötött ügyletet, kivéve, ha tudomása van arról, hogy a[z európai öröklési] bizonyítvány tartalma nem felel meg a valóságnak, illetve, ha nagyfokú gondatlanság miatt nincs tudomása arról, hogy a[z európai öröklési] bizonyítvány tartalma nem felel meg a valóságnak.
(5)      A[z európai öröklési] bizonyítvány olyan okirat, amely érvényes jogcímet képez – az 1. cikk (2) bekezdése k) és l) pontjának sérelme nélkül – a hagyaték tárgyát képező vagyontárgynak valamely tagállam megfelelő nyilvántartásába való bejegyzéséhez.”
13.      E rendelet 70. cikkének (1) és (3) bekezdése ekként rendelkezik:
„(1)      A bizonyítvány eredeti példányát a kiállító hatóság megőrzi, és a kérelmező, illetve bármely, jogos érdekét bizonyító személy részére egy vagy több hiteles másolatot állít ki.
[…]
(3)      A kiállított hiteles másolatok korlátozott ideig, hat hónapig érvényesek […].”
2.      Az 1329/2014 végrehajtási rendelet
14.      Az 1329/2014/EU végrehajtási rendelet(7) 1. cikkének (5) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az európai öröklési bizonyítványhoz használandó, a [650/2012] rendelet 67. cikkének (1) bekezdésében említett formanyomtatványt V. formanyomtatványként [a továbbiakban: az európai öröklési bizonyítvány formanyomtatványa] az 5. melléklet határozza meg.”
15.      Az európai öröklési bizonyítvány formanyomtatványa több mellékletet tartalmaz, köztük „Az örökösök(ök) jogállása és jogai” című IV. mellékletet.
16.      E IV. melléklet 8–10. pontja olyan információk feltüntetésére szolgáló rovatokat tartalmaz, amelyek tárgya a következőképpen lett meghatározva:
„8.      Az örökös a hagyaték következő hányadára jogosult (kérjük, részletezze): […]
9.      Az örököst megillető és a bizonyítvány kiállítása iránti kérelem tárgyát képező vagyontárgy(ak) (kérjük, részletezze a vagyontárgy(ak)at és jelöljön meg minden vonatkozó azonosító adatot): […]
10.      Az örökös jogaihoz kapcsolódó feltételek és korlátozások (tüntesse fel, hogy az örökös jogai korlátozottak‑e az öröklésre alkalmazandó jog és/vagy a végintézkedés alapján): […]”
17.      Az európai öröklési bizonyítvány formanyomtatványa a fentiekben említett pontok közül egyiket sem jelölte meg kötelezőként.
18.      Az európai öröklési bizonyítvány formanyomtatványának 13. lábjegyzete további magyarázatokat tartalmaz e formanyomtatvány IV. melléklete 9. pontjának tartalmával kapcsolatban. E lábjegyzet legtöbb nyelvi változata szerint az említett rovatban először is meg kell határozni, hogy az örökös megszerezte‑e a vagyontárgyak tulajdonjogát vagy a rájuk vonatkozó egyéb jogokat, az utóbbi esetben pedig meg kell jelölni e jogok jellegét és a vagyontárgyakra vonatkozó jogok egyéb jogosultjait.(8) Másodszor, nyilvántartásban szereplő vagyontárgy esetében meg kell adni a nyilvántartás helye szerinti tagállam jog által a vagyontárgy beazonosításához előírt információkat. Ezenfelül a 13. lábjegyzet utolsó része lehetőséget biztosít arra, hogy az európai öröklési bizonyítványhoz csatolják a vonatkozó dokumentumokat.
B.      A német jog
19.      A Bürgerliches Gesetzbuch (polgári törvénykönyv, a továbbiakban: BGB) jelen ügyben alkalmazandó „Egyetemes jogutódlás” címet viselő 1922. §‑ának (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az ember halálával (öröklés megnyílása) vagyona (hagyaték) mint egész száll át egy vagy több emberre (örökösök).”
C.      A cseh jog
20.      Zákon č. 256/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální zákon) (ingatlan‑nyilvántartásról szóló 256/2013. sz. törvény, a továbbiakban: ingatlan‑nyilvántartásról szóló törvény) 8. §‑ának a)–h) pontja határozza meg az ingatlanok részletes nyilvántartási adatait, amelyeket fel kell tüntetni az ingatlan‑nyilvántartásba való bejegyzés alapjául szolgáló dokumentumokban, és amely adatok többek között attól függően térnek el, hogy a bejegyzés beépített vagy beépítetlen telekre, nem a telek részét képező épületre, építés alatt álló egységre vagy más törvény alapján az ingatlan‑nyilvántartásba bejegyzett épületre vonatkozik‑e, illetve hogy a telekre egyszerűsített ingatlan‑nyilvántartási eljárás vonatkozik‑e.
21.      Az ingatlan‑nyilvántartásról szóló törvény 17. §‑a (2) bekezdésének a) pontja szerint az ingatlan‑nyilvántartási eljárás során a földhivatal megvizsgálja, hogy a benyújtott hivatalos dokumentum megfelel‑e az ingatlan‑nyilvántartásba való bejegyzés alapját képező dokumentumra vonatkozó követelményeknek.
22.      A Vyhláška č. 357/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální vyhláška) (ingatlan‑nyilvántartásról szóló 357/2013. sz. rendelet, a továbbiakban: ingatlan‑nyilvántartásról szóló rendelet) 69. §‑ának (6) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ha a közvetlenül alkalmazandó uniós rendelkezésben meghatározott feltételek szerint kiállított, egyetemes jogutódlást igazoló dokumentumban nem szerepelnek a jogutódlás tárgyát képező jogok vagy ingatlanok, mivel a dokumentum kiállításának helye szerinti állam jogrendszere nem teszi ezt lehetővé, a földhivatal a tulajdonjog vagy más dologi jog változását e dokumentum és a jogutód nyilatkozata alapján, a 66. § (4) bekezdésének a)–d) és f) pontjában meghatározott követelményekkel együtt jegyzi be.”
III. Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
23.      Az örökhagyó és felesége 2013. március 1‑jén közös végrendeletet tett, amelyben egymást kölcsönösen örökösként, lányukat pedig a később elhunyt házastárs egyedüli örököseként nevezték meg.(9) Az örökhagyó 2015. október 5‑én hunyt el, az akkori állandó lakóhelye pedig Németországban volt. Az örökhagyó lánya 2019. január 5‑én, felesége pedig 2022. február 21‑én hunyt el. Az örökhagyó hagyatékának többek között egy Csehországban található ingatlan is részét képezte.
24.      A kérelmezők az örökhagyó elhunyt lányának gyermekei. A kérelmezők 2023. április 27‑én az öröklés rendezése céljából az illetékes németországi helyi bíróságtól a Cseh Köztársaságban található ingatlan tekintetében európai öröklési bizonyítvány kiállítását kérték. A kérelemben az örökhagyó feleségét egyedüli örökösként, az örökhagyó feleségének örököseként pedig az örökhagyó lányának gyermekeit jelölték meg azzal, hogy mindegyiküket 1/5 örökrész illet meg. A kérelmezők azt is kérték, hogy a hagyatékhoz tartozó, Cseh Köztársaságban található ingatlanra vonatkozó információkat is tüntessék fel az európai öröklési bizonyítványban. Jelezték, hogy mivel az örökhagyó lánya az örökhagyó felesége előtt halt meg, örökösei az európai öröklési bizonyítvány alapján a cseh ingatlan‑nyilvántartásról szóló törvény szerint kizárólag abban az esetben jegyezhetők be az ingatlan‑nyilvántartásba, ha ezen ingatlan kifejezetten szerepel az európai öröklési bizonyítványban.
25.      2023. július 19‑i végzésével a helyi bíróság elutasította a kérelmezőknek a Cseh Köztársaságban található ingatlan európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetésére vonatkozó kérelmét. 2023. december 11‑i végzésével az Oberlandesgericht (regionális felsőbíróság, Németország, a továbbiakban: OLG) elutasította az e végzés ellen benyújtott fellebbezést. Indokolásában az OLG (regionális felsőbíróság) megállapította, hogy azon egyes hagyatéki vagyontárgyak tájékoztató jellegű feltüntetése, amelyek esetében nem áll fenn a 650/2012 rendelet szerinti vélelem és a bizalomvédelem, ellentétes lenne a rendelet azon törekvésével, hogy olyan formalizált tartalmú eszközt hozzon létre, amely bármely tagállamban gond nélkül alkalmazható. Az OLG (regionális felsőbíróság) szerint nem volt olyan rendelkezés, amely alapján a kiállító hatóságnak vizsgálatot kell folytatnia arra vonatkozóan, hogy az öröklés megnyílásának időpontjában az adott hagyatéki vagyontárgy még az örökhagyó tulajdonában volt‑e.
26.      A kérelmezők az OLG (regionális felsőbíróság) végzése ellen felülvizsgálati kérelmet nyújtottak be a Bundesgerichtshofhoz (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország), amely a kérdést előterjesztő bíróság. Felülvizsgálati kérelmükben a Cseh Köztársaságban található ingatlan hagyatékba való tartozására vonatkozó információkat tartalmazó európai öröklési bizonyítvány kiállítását kérik.
27.      A kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy a 650/2012 rendelet 68. cikke l) pontja rendelkezésének értelmezése nem egyértelmű. Az ítélkezési gyakorlat és a német szakirodalom részben azt az álláspontot képviseli, hogy a hagyatéki vagyontárgyra vonatkozó információknak az európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetése nem jöhet szóba, ha a német anyagi öröklési jog alkalmazandó, az abban előírt egyetemes jogutódlás elve miatt. Az ezzel ellenkező álláspont képviselői az európai öröklési bizonyítvány céljára hivatkoznak, amely a tagállamokban történő hagyatéki ügyintézés egyszerűsítése, ami az ilyen információknak az említett dokumentumban történő feltüntetése mellett szól.
28.      E bíróság megjegyzi, hogy a 650/2012 rendelet 68. cikke l) pontjának szövege arra utal, hogy az ilyen információkat kizárólag abban az esetben kell az európai öröklési bizonyítványban feltüntetni, ha a hagyatéki vagyontárgy dologi jogi hatállyal száll át az örökösre. Ugyanakkor rámutat arra, hogy az európai öröklési bizonyítvány nem lenne hatékony, ha az ilyen információk hiánya azt eredményezné, hogy a bejegyzést megtagadnák amiatt, hogy nem teljesül az ingatlan fekvése szerinti állam ingatlan‑nyilvántartási jogában előírt követelmény.
29.      E körülmények között a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a 650/2012 rendelet 68. cikkének l) pontját, hogy az európai öröklési bizonyítványnak tartalmaznia kell az ahhoz az ingatlan fekvése szerinti állam nemzeti joga szerint szükséges adatokat, hogy az örököst az ingatlan‑nyilvántartásba a hagyatékba tartozó, a kiállító hatóság államától eltérő tagállamban található ingatlan tulajdonosaként bejegyezzék, ha az örökös kérte, hogy ezen adatokat az ingatlan fekvése szerinti állam ingatlan‑nyilvántartásába tulajdonosként való bejegyzése céljából az európai öröklési bizonyítványban feltüntessék, és az ingatlan fekvése szerinti állam nemzeti joga szerint abban az esetben, ha az európai öröklési bizonyítvány az egyetlen olyan okirat, amelyet a bejegyzés iránti kérelem alátámasztására benyújtottak, az ingatlan fekvése szerinti állam ingatlan‑nyilvántartásába való bejegyzésre csak akkor kerülhet sor, ha az európai öröklési bizonyítvány tartalmazza ezen adatokat?
2)      Releváns‑e e az első kérdésre adott válasz szempontjából, hogy a hagyaték az alkalmazandó öröklési jog szerint egyetemes jogutódlás útján száll‑e át?
3)      Releváns‑e e az első kérdésre adott válasz szempontjából, hogy az ingatlan fekvése szerinti állam ingatlan‑nyilvántartásába történő, az első kérdésben említett bejegyzésre az ingatlan fekvése szerinti állam nemzeti joga szerint az első kérdésben említett adatokat tartalmazó európai öröklési bizonyítvány benyújtása helyett azáltal is sor kerülhet, hogy az örökös vagy halálát követően örököse az első kérdésben említett adatokat nem tartalmazó európai öröklési bizonyítványnak az ingatlan fekvése szerinti állam ingatlan‑nyilvántartásába történő benyújtása mellett további olyan iratot is benyújt, amely tartalmazza az örökös vagy halálát követően az örökösének nyilatkozatát?”
30.      Az alapeljárás kérelmezői, a cseh, a német, a spanyol és a lengyel kormány, valamint az Európai Bizottság terjesztett elő írásbeli észrevételeket. Az ügyben nem tartottak tárgyalást.
IV.    Értékelés
A.      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságáról
31.      Az Albausy ítéletben(10) a Bíróság elfogadhatatlannak nyilvánította az európai öröklési bizonyítvány kiállítására irányuló eljárással kapcsolatos kérdéseket tartalmazó előzetes döntéshozatal iránti kérelmet, amelyet a német jog szerint az európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóságnak minősülő helyi bíróság nyújtott be. A Bíróság e döntést annak megállapításával indokolta, hogy az európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóság nem lát el igazságszolgáltatási feladatot, és ennélfogva nem jogosult arra, hogy az EUMSZ 267. cikk alapján a Bírósághoz forduljon.(11)
32.      Jelen ügyben nem ez a helyzet, mivel a kérdést előterjesztő bíróság az európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóság végzése elleni fellebbezést elutasító határozat ellen benyújtott felülvizsgálati kérelmet elbíráló bíróság. Márpedig a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy igazságszolgáltatási feladatot lát el és az EUMSZ 267. cikk értelmében vett bíróságnak minősül az olyan bíróság határozata ellen benyújtott fellebbezést elbíráló bíróság, amely nem lát el igazságszolgáltatási feladatot.(12) Ezért még ha az európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóságként eljáró nemzeti bíróság nem is lát el igazságszolgáltatási feladatot, az európai öröklési bizonyítvány iránti kérelem elutasításáról szóló végzés ellen benyújtott fellebbezést elbíráló bíróság ilyen feladatot lát el. A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatal iránti kérelme ezért elfogadható.
B.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
33.      A kérdést előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdései szorosan kapcsolódnak egymáshoz, ezért azok együttes elemzését javaslom. Mivel a nemzeti bíróságok azon döntése, hogy elutasítják a kérelmezőknek az örökölt ingatlanra vonatkozó információk európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetésére irányuló kérelmét, azon a következtetésen alapult, hogy ezt a hagyaték egyetemes jogutódlás útján történt átszállása kizárta, úgy vélem, hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára hasznos lenne a következő kérdés megválaszolása: A hagyaték egyetemes jogutódlás útján történő átszállása esetén a kérelmező kérésére fel kell‑e tüntetni az európai öröklési bizonyítványban a más tagállamban található örökölt ingatlanra vonatkozó információkat, ha egyrészt az ingatlan fekvése szerinti tagállam ingatlan‑nyilvántartási jogának rendelkezései az örökös jogainak az európai öröklési bizonyítvány alapján történő bejegyzését az ilyen információk európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetéséhez köti, másrészt pedig lehetővé teszi a bejegyzést az olyan európai öröklési bizonyítvány alapján, amely nem tartalmazza ezeket az információkat, ha az örökösök olyan nyilatkozatot nyújtanak be, amely tartalmazza a hiányzó információkat?
34.      Indítványomban először az európai öröklési bizonyítvány célját és az ingatlan‑nyilvántartásokba történő bejegyzések alapját képező dokumentumként betöltött szerepét elemzem. Másodszor néhány megjegyzést teszek e jogi eszköz jellegét illetően. Harmadszor bemutatom, hogy a rendeletből egyetemes jogutódlás esetén nem következik a hagyatéki vagyontárgyra vonatkozó információk európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetésének kötelezettsége. Negyedszer megvizsgálom az általam javasolttól eltérő értelmezés elfogadásának lehetőségét.
1.      Az európai öröklési bizonyítvány célja és az ingatlan‑nyilvántartásokba történő bejegyzések alapját képező dokumentumként betöltött szerepe
35.      A 650/2012 rendelet (7) preambulumbekezdése szerint e rendelet célja, hogy megszüntesse azoknak a személyeknek a szabad mozgása előtti akadályokat, akik nehézségekbe ütköznek a határokon átnyúló vonatkozású örökléssel összefüggő jogaik érvényesítése során.(13) E rendelet (67) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy ezt a célt többek között a rendelet által létrehozott európai öröklési bizonyítvány révén kell megvalósítani. Különösen, amint azt e rendelet (18) preambulumbekezdése kimondja, az európai öröklési bizonyítványnak olyan okiratnak kell lennie, amely érvényes jogcímet képez a hagyaték tárgyát képező vagyontárgynak valamely tagállam nyilvántartásába való bejegyzéséhez.
36.      Az európai öröklési bizonyítványt ezért olyan jogi eszközként hozták létre, amely arra szolgál, hogy az örökösök(14) könnyen tudják igazolni más tagállamban található hagyatéki vagyontárgyakra vonatkozó jogaikat, ideértve jogaik feltüntetését a vonatkozó nyilvántartásokban, különösen az ingatlan‑nyilvántartásokban.(15)
37.      Ez utóbbi tekintetben az európai öröklési bizonyítvány hatékonyságát azonban a 650/2012 rendelet rendelkezései nem biztosítják teljeskörűen. Igaz, hogy e rendelet 69. cikkének (5) bekezdése értelmében az európai öröklési bizonyítvány érvényes jogcímet képez – azonban e rendelet 1. cikke (2) bekezdése k) és l) pontjának sérelme nélkül – a hagyaték tárgyát képező vagyontárgynak valamely tagállam megfelelő nyilvántartásába való bejegyzéséhez. Ez utóbbi rendelkezésekből kitűnik, hogy az ingatlannal kapcsolatos jogok nyilvántartásba vételére vonatkozó valamennyi kérdés ki van zárva a rendelet hatálya alól. Következésképpen, még ha az európai öröklési bizonyítvány „olyan okirat [is], amely érvényes jogcímet képez a [bejegyzésekhez]”, az még nem jelenti azt, hogy az európai öröklési bizonyítvány alapján a nyilvántartásba vételnek az adott tagállam ingatlan‑nyilvántartási jogában meghatározott nyilvántartásba vételi feltételektől függetlenül meg kell történnie.
38.      Ilyen körülmények között felmerül a kérdés, hogy hogyan biztosítható, hogy az európai öröklési bizonyítvány elérje a számára meghatározott célkitűzést, és betöltse a nyilvántartásba vétel alapjául szolgáló dokumentumként játszott szerepét, amennyiben az örökölt ingatlan helye szerinti ingatlan‑nyilvántartási jog bizonyos követelményeket ír elő a nyilvántartásba vétel alapjául szolgáló dokumentum tartalmára vonatkozóan, a kiállított európai öröklési bizonyítvány pedig nem felel meg ezeknek a követelményeknek.
39.      A Registrų centras ügyre vonatkozó indítványomban azt javasoltam, hogy a rendelet hagyatéki vagyontárgyakkal kapcsolatos információkra vonatkozó rendelkezéseinek értelmezésekor meg kell vizsgálni, hogy amennyiben ezen információk nem szükségesek az örökhagyó jogutódjának megállapításához, hiányuk az európai öröklési bizonyítványban ténylegesen megakadályozza‑e az adott vagyontárgyra vonatkozó jogkövetkezmények megállapítását. Ha nem ez a helyzet áll fenn, akkor nem tagadható meg a bejegyzés. E megközelítés biztosítaná a 650/2012 rendelet céljainak megvalósítását és az európai öröklési bizonyítvány említett szerepének betöltését, ugyanakkor elkerülhető lenne számos, az európai öröklési bizonyítvány tartalmának a külföldi ingatlan‑nyilvántartási jog követelményeihez való igazításával és az európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóság által alkalmazott jogban elő nem írt, a hagyatéki vagyontárgyakkal kapcsolatos megállapítások megtételével kapcsolatos gyakorlati nehézség.
40.      A Bíróság nem osztotta a nyilvántartó hatóságok azon kötelezettségével kapcsolatos álláspontomat, hogy olyan európai öröklési bizonyítvány alapján végezzék el a bejegyzést, amely nem tartalmazza a hagyaték részét képező ingatlanra vonatkozó, a litván ingatlan‑nyilvántartási jog által megkövetelt valamennyi információt. A Bíróság a Registrų centras ítéletében elismerte, hogy az ilyen információk hiánya elegendő alapot képzett az örökös jogainak nyilvántartásba történő bejegyzése iránti kérelem elutasítására.(16)
41.      A Bíróság azonban, amikor elutasította a nyilvántartási hatóságok arra való kötelezésének lehetőségét, hogy olyan európai öröklési bizonyítvány alapján tegyenek bejegyzést, amely nem felel meg az ingatlan‑nyilvántartási jog által a bejegyzés alapját képező okiratra vonatkozóan előírt összes követelménynek, nem állapította meg, hogy mindezeket az információkat fel kell tüntetni az európai öröklési bizonyítványban. Megjegyezte továbbá, hogy az örökölt ingatlanra vonatkozó információk hiánya az európai öröklési bizonyítványban nem kérdőjelezi meg annak érvényességét az általa igazolt többi elem, mint például az örökös jogállása tekintetében.(17) E körülmények között nem állapítható meg, hogy a Registrų centras ítéletből annak követelménye következik, hogy az ingatlan‑nyilvántartási jog által előírt, hagyaték részét képező ingatlanra vonatkozó összes információt fel kell tüntetni az európai öröklési bizonyítványban.
42.      Ilyen helyzetben a Registrų centras ítélet ellenére továbbra is fennáll a kérdés, hogy mennyiben következik a 650/2012 rendelet rendelkezéseiből a más tagállamban vezetett nyilvántartásban bejegyzett hagyatéki vagyontárgyra vonatkozó információk európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetésének követelménye. E kérdés annál is inkább indokolt, mivel a 650/2012 rendelet (18) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az uniós jogalkotó azt írta elő, hogy önmagában az európai öröklési bizonyítvány benyújtása nem feltétlenül elegendő a bejegyzés tekintetében az ingatlan‑nyilvántartási jog által előírt összes követelménynek való megfeleléshez, és hogy ilyen helyzetben előfordulhat, hogy a nyilvántartási hatóságoknak további információk rendelkezésre bocsátását vagy további okiratok benyújtását kell kérniük.
2.      Az európai öröklési bizonyítvány jellegéről
43.      A 650/2012 rendelet és a 1329/2014 végrehajtási rendelet európai öröklési bizonyítványra vonatkozó rendelkezéseinek értelmezésekor figyelembe kell venni e jogi eszköz sajátosságait és jellegét.
44.      A 650/2012 rendelet 62. cikke és 63. cikkének (1) bekezdése értelmében az európai öröklési bizonyítvány elsősorban arra szolgáló okirat, hogy főszabály szerint a kiállítása szerinti tagállamtól eltérő tagállamban megerősítse az örökösök jogállását és jogait.(18) E tekintetben az európai öröklési bizonyítvány az uniós jog önálló eszköze, amelynek jogi szabályozását a 650/2012 rendelet VI. fejezetének az 1329/2014 végrehajtási rendelet rendelkezéseiben pontosított rendelkezései hozták létre.(19) E rendelkezések határozzák meg az európai öröklési bizonyítvány kiállításának szabályait, felépítését és az általa kiváltott joghatásokat.(20)
45.      Az európai öröklési bizonyítványra vonatkozó jogi szabályozás harmonizálása növeli az e jogi eszköz által elérni kívánt célkitűzések megvalósításának valószínűségét, mivel megszünteti a más tagállamokban a nemzeti szabályozásuknak megfelelően kiállított okiratok elfogadásával kapcsolatos tipikus nehézségeket. Az európai öröklési bizonyítvány jogügyletekben való felhasználását, így formáját és felépítését is szabályozó rendelkezések általánosan alkalmazandók az 650/2012 rendeletet alkalmazó valamennyi tagállamban.(21) Ebben az értelemben az európai öröklési bizonyítvány nem egy másik tagállam okirata, hanem valamennyi tagállam tekintetében közös okirat.
46.      Ennek ellenére nem állapítható meg, hogy egy másik tagállamban kiállított európai öröklési bizonyítvány felhasználása ugyanolyan zökkenőmentes, mint a nemzeti jogban előírt okiratoké. Ez mindenekelőtt az öröklési jog uniós szintű harmonizációjának hiányából következik. Az európai öröklési bizonyítvány ugyanis lényegében az öröklés megnyíltának joghatásaival kapcsolatos körülményeket igazolja, amelyek elsősorban az öröklésre alkalmazandó jog rendelkezéseiből, azaz valamely tagállam vagy harmadik állam 650/2012 rendelet alkalmazása során kijelölt jogából erednek.
47.      Ezért nem feltétlenül egyértelmű, hogy az európai öröklési bizonyítványban foglalt információkat más tagállamokban hogyan kell megfelelően értelmezni. Különösen mivel a kiállító hatóság számára sem feltétlenül egyértelmű, hogy ezen információkat hogyan kell feltüntetni. Az európai öröklési bizonyítványt ugyanis olyan formanyomtatvány kitöltésével állítják ki, amelynek használata kötelező.(22) Az abban foglalt információk abból erednek, hogy az öröklés egyes joghatásait az európai öröklési bizonyítvány formanyomtatványának meghatározott rubrikáihoz kell hozzárendelni. A hozzárendelés módja az öröklésre alkalmazandó jogra tekintettel nem feltétlenül egyértelmű.(23)
48.      Az európai öröklési bizonyítvány önállósága tehát nem szünteti meg az egy másik tagállamban kibocsátott dokumentum felhasználásával kapcsolatos összes nehézséget, mivel annak tartalma lényegében valamely tagállam vagy harmadik ország joga alapján tett megállapítások eredménye,(24) amely jog főszabály szerint nem az európai öröklési bizonyítványt használó tagállam joga.(25)
49.      A 650/2012 rendelet rendelkezéseiből kitűnik, hogy az uniós jogalkotó tisztában volt ezekkel a nehézségekkel, és törekedett azokat minimalizálni azzal, hogy rámutatott arra, hogy az európai öröklési bizonyítvány kiállításakor figyelembe kell venni más tagállamok egyes rendelkezéseit. Ezt támasztja alá e rendelet (68) preambulumbekezdése is, amely hangsúlyozza, hogy az ingatlanra vonatkozó információkat tartalmazó európai öröklési bizonyítvány kiállításakor figyelembe kell venni egy másik tagállam ingatlan‑nyilvántartási jogának az ingatlan leírására vonatkozó követelményeit.
50.      A fentiekből azonban nem következik, hogy az uniós jogalkotó úgy ítélte meg, hogy adott európai öröklési bizonyítvány formájára és tartalmára a tagállam jogának azon eljárást szabályozó rendelkezései vonatkoznak, amelynek során azt fel kell használni. Az európai öröklési bizonyítvány ugyanis nem egyszer használatos, a nemzeti jogban előírt kérelem alapjául szolgáló okirat, hanem önálló dokumentum. Az európai öröklési bizonyítványnak széles körben, úgy más eljárásokban, mint a kiállítását igazoló céloktól eltérő célokra, valamint azon tagállamokban is alkalmazható dokumentumnak kell lennie, amelyekben nem merült fel kiállításának szükségessége. Ezt a 650/2012 rendelet számos rendelkezése is alátámasztja.
51.      Először is, a rendelet önálló módon határozza meg az európai öröklési bizonyítvány joghatásait. E joghatások tehát az örökösök jogállását és jogait igazoló vonatkozó nemzeti okiratok joghatásaitól függetlenül keletkeznek. Így a 650/2012 rendelet 69. cikkének (2) bekezdése vélelmet állít fel, amely szerint az örökös az európai öröklési bizonyítványban feltüntetett jogokkal és jogosultságokkal az abban kifejezetten meghatározott feltételek és korlátozások kivételével bármiféle feltétel és korlátozás nélkül rendelkezik. E cikk (3) és (4) bekezdése szabályozza a jóhiszeműen eljáró harmadik személyek védelmét, akik az európai öröklési bizonyítvány alapján jogosult személyek – az európai öröklési bizonyítvány alapján jogosult személy részére szolgáltatást nyújtó személy, az európai öröklési bizonyítvány alapján jogosult személytől hagyatékhoz tartozó jogot megszerző személy – részvételével végeztek cselekményeket. E cikk (5) bekezdése kimondja, hogy az európai öröklési bizonyítvány olyan okirat, amely érvényes jogcímet képez – a 650/2012 rendelet 1. cikke (2) bekezdése k) és l) pontjának sérelme nélkül – a hagyaték tárgyát képező vagyontárgynak valamely tagállam megfelelő nyilvántartásába való bejegyzéséhez. Ugyanakkor e rendelet (71) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az európai öröklési bizonyítvány bizonyító ereje nem terjedhet ki az e rendeletben nem szabályozott kérdésekre, mint például annak eldöntésére, hogy egy vagyontárgy tulajdonjoga az örökhagyót illette‑e meg.
52.      Másodszor, az európai öröklési bizonyítvány a fenti joghatásokkal bír, függetlenül attól, hogy az európai öröklési bizonyítvány iránti kérelemben miként határozták meg a bizonyítvány célját. Ez utóbbi más jogalanyok számára nem ismert, mivel az európai öröklési bizonyítvány formanyomtatványa nem tartalmaz erre vonatkozó információkat.(26) A kiállított európai öröklési bizonyítvány ezért felhasználható jogügyletekben, és tartalmától függően – függetlenül kiállításának eredeti céljától – meghatározott joghatásokkal bír.
53.      Harmadszor, az európai öröklési bizonyítvány érvényessége időben nem korlátozott. A 650/2012 rendelet 70. cikkének (3) bekezdése csak az európai öröklési bizonyítvány másolatainak hat hónapos érvényességi idejét írja elő, nem pedig magának az európai öröklési bizonyítványét. Amint az e 70. cikknek az e rendelet (72) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett (1) bekezdéséből következik, magát az európai öröklési bizonyítványt a kiállító hatóságnak kell megőriznie, amely annak másolatait állítja ki.(27)
54.      Negyedszer, a 650/2012 rendelet 70. cikkének (1) bekezdéséből az is kitűnik, hogy a kiállító hatóság nemcsak a kérelmező, hanem bármely, jogos érdekét bizonyító személy részére is kiállítja az európai öröklési bizonyítvány másolatát.(28)
55.      Ötödször, a 650/2012 rendelet 62. cikkének (3) bekezdése szerint a kiállított európai öröklési bizonyítvány a kiállító hatóság tagállamában is ugyanezen rendelet 69. cikkében felsorolt joghatásokkal bír. Következésképpen ez azt jelenti, hogy az európai öröklési bizonyítvány hatálya a tagállamokban területileg nem korlátozott.
56.      A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy még ha az örökös másik tagállamban fennálló jogállásának és jogainak igazolására irányuló konkrét igénye jelenti is az európai öröklési bizonyítvány kiállításának indokát, az így kiállított okiratot nem kizárólag egyetlen konkrét cél megvalósítására, így különösen az örökös jogainak másik tagállam ingatlan‑nyilvántartásában történő feltüntetésére szánták, amelyben az örökölt ingatlan be van jegyezve. Ehelyett az európai öröklési bizonyítványt olyan okiratként hozták létre, amely jogügyletekben potenciálisan széles körben – az örökösön kívüli személyek által és a kiállítást igazoló céloktól eltérő célokra is – felhasználható.
57.      E körülmények között a jogbiztonságot érintő megfontolások nagy fokú óvatosságra intenek az európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóságok számára az európai öröklési bizonyítvány elkészítésének módjára és a benne szereplő információkra vonatkozó iránymutatások kibocsátása során. Figyelembe véve az adott európai öröklési bizonyítvány potenciálisan széles körű felhasználását és az abban szereplő információk helytelen értelmezésének kockázatát, úgy vélem, hogy az európai öröklési bizonyítványnak elsősorban megbízható és teljes információforrásnak kell lennie az örökösök azon jogállását és jogait illetően, amelyek a rendelet rendelkezései által az öröklésre alkalmazandóként kijelölt jogból következnek. Az európai öröklési bizonyítványban szereplő információk körének a rendeletben foglaltaknak megfelelően előírt és az európai öröklési bizonyítvány által a 650/2012 rendelet 69. cikke szerint kiváltott joghatások szempontjából releváns körülményekre kell korlátozódnia. Az európai öröklési bizonyítvány azonban nem tartalmazhat olyan információkat, amelyek nem szükségesek a jogügyletben résztvevő felek számára az örökösök jogai és kötelezettségei terjedelmének meghatározásához. Nem tartalmazhat olyan információkat sem, amelyek igazolására a kiállító hatóság nem rendelkezik hatáskörrel, és amelyeknek az európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetése téves benyomást kelthet azon körülmények hatósági igazolását illetően, amelyeket az európai öröklési bizonyítványnak nem kell igazolnia. Mindenesetre az európai öröklési bizonyítvány tartalmát nem a tagállamok joga által a vonatkozó nemzeti okiratok tekintetében megállapított követelmények határozzák meg.
3.      Egyetemes jogutódlás esetén a hagyatéki vagyontárgyakra vonatkozó információk európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetésének kötelezettségéről (annak hiányáról)
58.      Az örökölt ingatlanra vonatkozó információk európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetésének kötelezettsége kérdésének vizsgálata során kitérek az európai öröklési bizonyítvány tartalmát, a kiállító hatóság hatáskörét és a kiállítása iránti eljárást meghatározó rendelkezésekre. Ezt követően megvizsgálom, hogy e rendelkezések elemzésének eredményei lehetővé teszik‑e a rendelet céljainak megvalósítását és az európai öröklési bizonyítvány szerepének betöltését. Végezetül az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre választ fogok javasolni.
a)      Az európai öröklési bizonyítvány tartalmát meghatározó rendelkezések
59.      A 650/2012 rendelet tartalma nem hagy kétséget afelől, hogy az uniós jogalkotó lehetőséget biztosított a hagyatéki vagyontárgyakra vonatkozó információknak az európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetésére, és afelől sem, hogy ezen eszközzel meg kívánta könnyíteni az örökösök számára a más tagállamokban található ingatlanok ingatlan‑nyilvántartásba való bejegyzését.
60.      Először is, a konkrét hagyatéki vagyontárgyak európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetésének lehetősége közvetlenül a 650/2012 rendelet 63. cikke (2) bekezdésének b) pontjából és 68. cikkének l) pontjából, valamint az európai öröklési bizonyítvány formanyomtatványa IV. mellékletének 9. pontjából következik, amely rendelkezésekre az alábbiakban részletesen kitérek. Másodszor, a 650/2012 rendelet (68) preambulumbekezdéséből következik, hogy az ingatlannak a nyilvántartás helye szerinti tagállamban történő bejegyzésére vonatkozó alaki követelményeket az európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóságnak be kell tartania, e rendelet 77. cikke pedig arra kötelezi a tagállamokat, hogy olyan tájékoztatókat is bocsássanak rendelkezésre, amelyek felsorolják az egyes tagállamok területén található ingatlanok nyilvántartásba vételéhez általában megkövetelt valamennyi okiratot és/vagy információkat. Harmadszor, a 650/2012 rendelet 66. cikkének (5) bekezdése lehetőséget biztosít a tagállami hatóságnak, hogy valamely másik tagállam európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóságának többek között az ingatlan‑nyilvántartásokban fellelhető információkat küldjön meg.
61.      A fentiekből azonban nem következik, hogy az európai öröklési bizonyítványnak milyen helyzetekben kell tartalmaznia a hagyatéki vagyontárgyakra vonatkozó információkat. Először is nem állapítható meg, hogy az, hogy az uniós jogalkotó a 650/2012 rendelet rendelkezéseiben figyelembe vette az ingatlan‑nyilvántartásokba történő bejegyzésekkel kapcsolatos kérdéseket, és olyan mechanizmusokat vezetett be, amelyek megkönnyítik az ilyen bejegyzéseket lehetővé tevő információknak az európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetését, azt jelenti, hogy az európai öröklési bizonyítványban fel kell tüntetni a megfelelő nyilvántartásokba bejegyzett hagyatéki vagyontárgyakat. Az ilyen mechanizmusok fennállása nem jelenti azt, hogy azokat alkalmazni kell; nem Csehov puskája a falon.
62.      Levezethető‑e tehát a 650/2012 rendelet rendelkezéseiből a hagyatéki vagyontárgyak európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetésének kötelezettsége, és ha igen, milyen esetekben?
63.      Mindenekelőtt, a hagyatéki vagyontárgyaknak az európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetését a 650/2012 rendelet 63. cikke írja elő az európai öröklési bizonyítvány kiállításának céljával kapcsolatban. E cikk (2) bekezdésének b) pontja szerint az európai öröklési bizonyítvány „különösen” „a hagyatékba tartozó konkrét vagyontárgynak vagy vagyontárgyaknak a bizonyítványban említett örökösök, illetve […] hagyományosok javára való [juttatásának]” bizonyítására használható.
64.      E rendelkezés egyes nyelvi változatai között nincs jelentős eltérés.(29) Ebből következik, hogy az európai öröklési bizonyítványban azon konkrét hagyatéki vagyontárgyak tüntethetők fel, amelyek „juttatás” tárgyát képezték.(30) Bár ez utóbbi kifejezés nehezen értelmezhető egyértelműen, úgy tűnik, hogy meghatározott hagyatéki vagyontárgyhoz fűződő jog örökösre történő átszállása konkrét jogalapjának meglétére utal.
65.      Ezt követően a hagyatéki vagyontárgyak európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetésének lehetősége közvetlenül a 650/2012 rendelet európai öröklési bizonyítvány tartalmát meghatározó 68. cikkéből következik. E cikk l) pontja szerint az európai öröklési bizonyítványban feltüntethető „az egyes örökösöket megillető örökrész, valamint adott esetben valamely adott örököst megillető jogok és/vagy vagyontárgyak felsorolása”.
66.      E rendelkezés tehát az örökös hagyatéki vagyontárgyakhoz fűződő jogcímének meghatározására nem ugyanazt a fogalmat használja, mint ugyanezen rendelet 63. cikke (2) bekezdésének b) pontja. Ez a terminológiai különbség számos nyelvi változatban megjelenik. Ezenkívül e rendelkezés nemcsak a vagyontárgyakra, hanem jogokra is utal. Ebből csak az a következtetés vonható le, hogy e rendelet 68. cikke l) pontjának vége szerint az európai öröklési bizonyítványban feltüntetendő információk köre szélesebb, mint az e rendelet 63. cikke (2) bekezdésének b) pontjában meghatározott információk köre.(31)
67.      Jelen ügy szempontjából azonban a 650/2012 rendelet 68. cikke l) pontja rendelkezése utolsó részének értelmezése releváns. E rész szerint az európai öröklési bizonyítvány tartalmazhatja valamely adott örököst, illetve meghatározott vagy konkrét örökösöket megillető jogok és/vagy vagyontárgyak felsorolását.(32)
68.      A nyelvi változatok közötti eltérések nem teszik lehetővé, hogy e rendelkezés hatályát illetően messzemenő következtetéseket lehessen levonni. Mindazonáltal, a 650/2012 rendelet 63. cikke (2) bekezdésének b) pontjához hasonlóan, úgy tűnik, hogy e rendelkezésből az következik, hogy meghatározott hagyatéki vagyontárgyhoz fűződő jogok átszállásához fűződő konkrét jogcím fennállására vonatkozik, és nem egyszerűen a hagyatéki vagyontárgyak felsorolására.
69.      A 650/2012 rendelet 68. cikke l) pontjának utolsó részében szereplő „adott esetben” kifejezés is a meghatározott hagyatéki vagyontárgyakhoz fűződő ilyen konkrét jogcím fennállására utal. E kifejezés a „valamely adott örököst megillető jogok és/vagy vagyontárgyak felsorolása” szövegrész előtt szerepel, de nem jelenik meg a 650/2012 rendelet 68. cikke l) pontjának első részében szereplő „az egyes örökösöket megillető örökrész” szövegrész előtt.
70.      Amint arra a kérdést előterjesztő bíróság rámutat, a német ítélkezési gyakorlat és jogtudomány lényegében egyetért abban, hogy az „adott esetben” kifejezés olyan helyzetekre vonatkozik, amikor a hagyatéki vagyontárgyak dologi jogi hatállyal meghatározott örökösre szállnak át, de nem vonatkozik a hagyaték egyetemes öröklés útján történő átszállására. Más tagállamok jogirodalmának képviselői is hasonló véleményeket fogalmaztak meg.(33)
71.      Más jogtudósok nem értenek ezzel egyet, és úgy vélik, hogy az európai öröklési bizonyítvány kiállításának célja határozza meg a hagyatéki vagyontárgyakra vonatkozó információk feltüntetésének szükségességét.(34)
72.      Jelen ügyben a cseh és a spanyol kormány, valamint a Bizottság is ez utóbbi állásponttal ért egyet. Különösen azzal érvelnek, hogy a 650/2012 rendelet 68. cikkének l) pontjában használt „adott esetben” kifejezés e rendelet 63. cikke értelmében adott európai öröklési bizonyítvány kiállításának céljára utal. Ez azt jelentené, hogy ha az európai öröklési bizonyítvány kiállításának célja az örökös jogának valamely tagállam ingatlan‑nyilvántartásába történő bejegyzése, és a bejegyzés feltétele a hagyaték részét képező ingatlannak az európai öröklési okiratban történő feltüntetése, akkor fennáll az a helyzet, amely igazolja az ingatlan feltüntetését az európai öröklési bizonyítványban. Más szóval, az „adott esetben” kifejezést úgy kellene értelmezni, hogy „ha az európai öröklési bizonyítvány kiállításának célja azt indokolja”.
73.      Véleményem szerint a 650/2012 rendelet 68. cikkének rendszertani értelmezése alapján nem lehet ezzel az érveléssel egyetérteni. E cikk első albekezdéséből ugyanis kitűnik, hogy az európai öröklési bizonyítvány a kiállítása rendeltetéséhez szükséges mértékben meghatározott információkat tartalmaz, köztük az l) pontban előírt információkat. Ha a 650/2012 rendelet 68. cikkének l) pontjában szereplő „adott esetben” kifejezést úgy kellene értelmezni, hogy „ha az európai öröklési bizonyítvány kiállításának célja azt indokolja”, akkor az „adott esetben” fenntartás felesleges lenne. Ilyen további fenntartást valószínűleg annak jelzése érdekében alkalmaztak, hogy e kitétel bizonyos, azt indokoló konkrét körülmények esetén lép életbe.
74.      Milyen konkrét körülmény rejtőzik tehát az „adott esetben” kifejezés mögött?
75.      Meg kell jegyezni, hogy a 650/2012 rendelet 68. cikkének l) pontja elsősorban az egyes örökösöket megillő örökrészre vonatkozó információk feltüntetését írja elő, és csak másodsorban – „adott esetben” – a hagyatékba tartozó jogok vagy vagyontárgyak felsorolását. Érdemes hangsúlyozni, hogy az uniós jogalkotó áttekinthető szerkezetet alakított ki az európai öröklési bizonyítványban szereplő információk tizenöt egymást követő pontból álló felsorolását illetően, amely pontok mindegyike különböző típusú információra vonatkozik. Mivel ugyanazon pont említi az örökösöket a hagyatékban megillető részesedést és adott esetben a hagyaték részét képező, őket megillető vagyontárgyakat, meg kell állapítani, hogy mindkét esetben a hagyatékhoz fűződő valamennyi jognak ugyanolyan típusú szabályok, azaz az örökösök hagyatékhoz fűződő jogainak hatályát meghatározó szabályok alkalmazása mellett történő meghatározásáról van szó.
76.      Az örökösök hagyatékhoz fűződő jogainak terjedelme az örökös valamennyi joga és kötelezettsége tekintetében az örököst a hagyatékban megillető részesedés megjelölésével vagy meghatározott hagyatéki vagyontárgyak tekintetében az örökös vagy meghatározott örökösök meghatározott vagyontárgyhoz fűződő jogának meghatározásával határozható meg. Például az örökös hagyományos is lehet. Az öröklésre alkalmazandó jogszabályok adott esetben – a hagyatékban való részesedéstől függetlenül – rendelkezhetnek az örökhagyó házastársának meghatározott hagyatéki vagyontárgyakhoz fűződő konkrét jogairól. Az sem kizárt, hogy vannak olyan konkrét rendelkezések, amelyek gazdasági, családi vagy társadalmi megfontolások miatt a 650/2012 rendelet 30. cikkében említett bizonyos vagyontárgyak öröklésével kapcsolatos vagy arra kiható korlátozásokat állapítanak meg.(35) Nem zárható ki olyan öröklési jogszabályi rendelkezések megléte sem, amelyek lehetővé teszik olyan végrendelet elkészítését, amelynek értelmében a végrendelkező meghatározott vagyontárgyakról dologi jogi hatállyal rendelkezik.
77.      Ezért számomra logikus, hogy az uniós jogalkotónak, amikor a 650/2012 rendelet 68. cikkének l) pontjában előírta, hogy az európai öröklési bizonyítványban fel kell tüntetni az örökösök hagyatékhoz fűződő jogainak terjedelmére vonatkozó információkat, figyelembe kellett vennie, hogy a hagyatékban való részesedés puszta feltüntetése nem feltétlenül elegendő annak megfelelő ismertetéséhez. Ez az eset áll fenn, ha az öröklésre alkalmazandó jog rendelkezései – esetleg a hagyatékról való érvényes rendelkezéssel együtt – konkrét szabályokat írnak elő meghatározott hagyatéki vagyontárgyak örökösre dologi jogi hatállyal történő átszállására vonatkozóan.(36) Ilyen helyzetben adott hagyatéki vagyontárgy, nem pedig az örökhagyó valamennyi vagyoni joga és kötelezettségei tekintetében kell az örökösök jogait meghatározni.(37) Az egyetemes jogutódlás esetében nem ez a helyzet.
78.      A Bizottság, a cseh és a spanyol kormány által javasolt értelmezésből az következne, hogy a 650/2012 rendelet 68. cikke l) pontjának első része az örökösök hagyatékban való részesedésével, második része pedig a vagyontárgyaknak a hagyatékba való tartozásával foglalkozik. Ebben az esetben teljesen más jellegű információkról lenne szó: az első esetben az örökhagyó jogainak terjedelmére vonatkozó, öröklésre alkalmazandó jognak megfelelően meghatározott információkról; a második esetben pedig a hagyaték összetételére vonatkozó, főszabály szerint a dologi jog alapján tett megállapításokból eredő információkról. Az információk eltérő jellegére tekintettel azt kellene inkább elvárni, hogy ha ez lett volna az uniós jogalkotó szándéka, akkor az európai öröklési bizonyítványba feltüntetendő információkategóriák egymást követő pontokban történő következetes felsorolásakor külön pontban rendelkezett volna a hagyatéki vagyontárgyak feltüntetéséről.
79.      Ugyanakkor nem lehet az uniós jogalkotó ilyen következetlenségéről és inkoherenciájáról beszélni annak megállapítása esetében, hogy – amint azt a fentiekben javasoltam – az „adott esetben” kifejezés olyan konkrét szabályok fennállására utal, amelyek meghatározott hagyatéki vagyontárgyak, nem pedig az örökhagyó valamennyi joga és kötelezettsége tekintetében rendelkeznek a jogutódlásról. Ezen értelmezés azon okok megértését is lehetővé teszi, amelyek miatt a 650/2012 rendelet 68. cikke l) pontjának számos nyelvi változata arra utaló kifejezéseket használ, hogy az egyes örökösöknek meghatározott hagyatéki vagyontárgyak tekintetében konkrét jogcímekkel kell rendelkezniük.
80.      Ezen értelmezésnek nem mond ellent az európai öröklési bizonyítvány formanyomtatványa IV. mellékletének tartalma. Ezen pontok tartalma természetesen nem lehet meghatározó a 650/2012 rendelet rendelkezéseinek értelmezése szempontjából, mivel az európai öröklési bizonyítvány formanyomtatványát a Bizottság végrehajtási rendeletével fogadták el, amely a rendelethez képest alacsonyabb szintű jogi aktus. A végrehajtási rendelet tartalma ezért a 650/2012 rendelet rendelkezéseinek ezen intézmény általi sajátos értelmezéséből ered. Mindazonáltal érdemes megjegyezni, hogy az európai öröklési bizonyítvány formanyomtatványának IV. melléklete külön rovatot szentel a hagyatéki hányadra vonatkozó információknak (8. pont), és külön rovatot a juttatott vagyontárgyakra vonatkozó információknak (9. pont). E két pont közül egyiket sem jelölték meg kötelezően kitöltendő pontként.(38) Ez azt mutatja, hogy az örökös öröklési jogainak terjedelme különböző módon határozható meg.
81.      A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a 650/2012 rendelet rendelkezéseiből az következik, hogy a kiállító hatóság a hagyaték egyetemes jogutódlás útján történő átszállása esetén nem köteles az európai öröklési bizonyítványban az örökölt hagyatéki vagyontárgyra vonatkozó információkat feltüntetni. Ilyen helyzetben a hagyatékhoz fűződő joga terjedelmének igazolásához elegendő az örököst megillető hányad feltüntetése.
b)      Az európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóság hatáskörét meghatározó rendelkezések
82.      A fenti értelmezést megerősítik a rendeletnek az európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóság hatáskörét meghatározó rendelkezései.
83.      A 650/2012 rendelet 67. cikke szerint a kiállító hatóság kiállítja az európai öröklési bizonyítványt, amennyiben az igazolandó tények az öröklésre alkalmazandó jognak vagy a bizonyos tényekre alkalmazandó egyéb jognak megfelelően megállapítást nyertek. E mondat utolsó részét illetően e rendelet (71) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy ez olyan kérdéseket érint, mint a végintézkedések tartalmi érvényessége. A hivatkozott rendelkezés ezért a 650/2012 rendelet „Alkalmazandó jog” címet viselő III. fejezetének rendelkezéseire utal. Az e fejezetben foglalt cikkek – többek között a 21., 22. és 23. cikk – az öröklés egészére irányadó jog megállapítására és hatályára vonatkoznak. A következő cikkek az olyan kérdésekre alkalmazandó joggal foglalkoznak, mint a végintézkedések, öröklési szerződések, valamint az elfogadó, illetve visszautasító nyilatkozatok érvényessége.
84.      A 650/2012 rendelet III. fejezete cikkeinek szinte egyike sem szabályozza részletesen az örökléssel kapcsolatos kérdéseket meghatározott hagyatéki vagyontárgyakra való hivatkozással.(39)
85.      A fentiekre tekintettel véleményem szerint meg kell állapítani, hogy a hagyatéki vagyontárgyakra vonatkozó információk feltüntetése az európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóság hatáskörébe tartozik, ha ez az öröklés egészére alkalmazandó jog rendelkezési szerint szükséges. E jog hatályát a 650/2012 rendelet 23. cikkének (2) bekezdése határozza meg. A 650/2012 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének e) pontjából kitűnik, hogy e rendelet 21. és 22. cikke szerint megállapított jog meghatározza a hagyatékba tartozó vagyontárgyak, jogok és kötelezettségek átszállását az örökösökre és adott esetben a hagyományosokra, beleértve az örökség vagy a hagyomány elfogadásának, illetve visszautasításának feltételeit és joghatásait is. E rendelkezésből azonban nem következik, hogy az öröklés egészére alkalmazandó jog hatálya kiterjed a meghatározott vagyontárgyak örökhagyó vagyonába való tartozása megállapításának kérdésére.
86.      E megoldás nem meglepő. A 650/2012 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése értelmében e rendeletet az öröklésre kell alkalmazni. E rendelet céljait illetően annak 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja kimondja, hogy az öröklés a vagyontárgyak, jogok és kötelezettségek haláleset miatti átszállásának valamennyi formáját magában foglalja, akár végintézkedés szerint megvalósuló átruházás, akár törvényes öröklés révén történő átszállás útján. Az öröklés egészére alkalmazandó jog határozza tehát meg a hagyatéki vagyontárgyak örökhagyó jogutódjaira történő átszállásának szabályait. Adott vagyontárgyaknak a hagyatéki vagyonba való tartozása nem esik az öröklés egészére alkalmazandó jog hatálya alá, és nem tartozik azon tárgykörbe, amelyre a 650/2012 rendelet vonatkozik. Ezt egyértelműen megerősíti a rendelet már említett (71) preambulumbekezdésének szövege. E preambulumbekezdés kimondja, hogy az európai öröklési bizonyítvány bizonyító ereje nem terjedhet ki az e rendeletben nem szabályozott kérdésekre, mint például annak eldöntésére, hogy egy vagyontárgy tulajdonjoga az örökhagyót illette‑e meg.
87.      Az egyetemes jogutódlás esetében azonban adott vagyontárgy hagyatékba való tartozásának megerősítése nem más, mint annak megállapítását jelentené, hogy egy adott vagyontárgy az elhunyté volt‑e. Lényegében tehát olyan cselekmények végrehajtásáról lenne szó, amelyek tekintetében az uniós jogalkotó a 650/2012 rendelet (71) preambulumbekezdésében kifejezetten kijelentette, hogy nem tartoznak a rendelet rendelkezéseinek hatálya alá. A meghatározott vagyontárgyak hagyatékba való tartozásának megállapítása ezért nem tartozik az európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóság hatáskörébe, mivel az túlmegy a 650/2012 rendelet 67. cikke értelmében az öröklésre alkalmazandó jog vagy az adott kérdésekre alkalmazandó egyéb jog által szabályozott kérdéseken.
88.      Más a helyzet a különös öröklés esetében, ahol ez az örökség tárgyának meghatározásához szükséges. A jogutódlás tárgyát képező hagyatéki vagyontárgy pontos meghatározása nélkül nem állapítható meg az örökös öröklés útján szerzett jogának terjedelme.
c)      Az európai öröklési bizonyítvány kiállítására irányuló eljárást meghatározó rendelkezések
89.      A rendelet európai öröklési bizonyítvány kiállítására irányuló eljárás lefolytatását meghatározó rendelkezéseinek elemzése is annak megállapítása mellett szól, hogy a 650/2012 rendelet rendelkezéseiből nem következik, hogy egyetemes jogutódlás esetén az európai öröklési bizonyítványban fel kell tüntetni a hagyatéki vagyontárgyakat.
90.      Ezen eljárást a 650/2012 rendelet 66. cikke szabályozza. Ez egy kérelemre induló eljárás, és a kiállító hatóság feladata a kérelmező által benyújtott információk és nyilatkozatok, valamint a dokumentumok és egyéb bizonyítékok vizsgálata. Ez a cikk kétszer (az (1) bekezdés második mondatában és a (3) bekezdésben) a kiállító hatóság (hivatalból elvégzendő vizsgálattal és az eskü alatti nyilatkozattétel megkövetelésével kapcsolatos) hatáskörét a nemzeti jogban előírt hatáskörök terjedelmétől teszi függővé.
91.      Az európai öröklési bizonyítvány kiállítására irányuló eljárás tehát nem került teljes mértékben harmonizálásra. Ha a nemzeti jog nem írja elő a hivatalból történő intézkedést vagy eskü alatti nyilatkozattétel lehetőségét a vagyontárgyak hagyatékba való tartozásának megállapítása tekintetében, az azt jelenti, hogy a kiállító hatóság csak a kérelmező állításait és az általa benyújtott dokumentumokat ellenőrizheti. Ilyen esetben, ha a kérelmező az örökös másik tagállamban található, egyetemes öröklés hatálya alá tartozó hagyatéki vagyontárgyakra vonatkozó jogainak megerősítését kéri, a kiállító hatóság feladata a kérelmező által benyújtott dokumentumok elemzésére korlátozódik.
92.      Egyetemes öröklés esetében az ilyen eljárás felesleges, időigényes, költséges és hatástalan.
93.      Először is felesleges, mivel szükségtelen, hogy a kiállító hatóság ellenőrizze valamely vagyontárgynak a hagyatékba való tartozását, ugyanis az öröklésre alkalmazandó jog rendelkezéseiből következik, hogy az örökös részesedik a hagyatékból, ami már az európai öröklési bizonyítvány tartalmából is kitűnik. Az örökhagyó meghatározott vagyontárgyra vonatkozó jogcímének igazolása – ha nincsenek olyan konkrét információk, amelyek eltérő megállapításokat tesznek szükségessé – azt jelenti, hogy az e vagyontárgyhoz fűződő jogok az európai öröklési bizonyítványban meghatározott részesedések tekintetében az örökösökre szálltak át. E tekintetben a hagyatéki vagyontárgyak puszta feltüntetése az európai öröklési bizonyítványban felesleges, mivel az európai öröklési bizonyítvány bizonyító ereje nem terjed ki a vagyontárgynak a hagyatékba való tartozására. A rendelet ugyanis nem írja elő, hogy a bejegyzéshez az a vélelem is kapcsolódik, hogy a vagyontárgy a hagyatékba tartozik.
94.      Másodszor, időigényes és költséges, mivel megköveteli, hogy külföldi jog és dokumentumok alapján tegyenek megállapításokat, szerezzenek be másolatokat, valamint azt, hogy adott esetben dokumentumokat hitelesítsenek és gyakran az európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóság hivatalos nyelvére fordítsanak le. A kiállító hatóságnak meg kellene állapítania, hogy az ellenőrzésre benyújtott dokumentumok hitelesek‑e, és bizonyítják‑e, hogy a vagyontárgy a hagyatékba tartozik. Ez a külföldi jog elemzését és esetlegesen egy másik tagállam hatóságaival való egyeztetést követel meg.(40) Utóbbi esetben azzal kell számolni, hogy egy másik tagállam hivatalos nyelvén kell fordításokat készíteni. Ezenfelül ahhoz, hogy a kiállító hatóság elvégezhesse ezt az értékelést, a kérelmezőnek az ingatlan fekvése szerinti tagállamban viselnie kell a vonatkozó dokumentumok másolatainak beszerzésével kapcsolatos költségeket, abban az esetben pedig, ha a dokumentumok a kiállító hatóság hivatalos nyelvétől eltérő nyelven készültek, a kiállító hatóság nyelvére történő fordításuk, majd az európai öröklési bizonyítvány átvett másolata ingatlan fekvése szerinti tagállam hivatalos nyelvére történő fordításának költségeit.
95.      Harmadszor, ezen eljárás nem hatékony, mivel minden olyan esetben, amikor a megállapítások a nyilvántartási hatóság által kiállított dokumentumok másolatain alapulnak, a vagyontárgynak a hagyatékba való tartozásával kapcsolatos megfelelő megállapításokra az e hatóság birtokában lévő információk alapján kerül sor, amely hatóság egyrészt a vezetett nyilvántartásban bejegyzett hagyatéki vagyontárgyakra vonatkozó információk forrása (amikor a kiállító hatóság részére történő benyújtás érdekében kiállítja a vonatkozó másolatokat), másrészt pedig az általa előállított és az európai öröklési bizonyítványban feltüntetett információk címzettje azok kétszeri lefordítását követően (az örökös jogainak az európai öröklési bizonyítvány alapján történő nyilvántartásba vétele iránti kérelem beérkezését követően). Ebben az összefüggésben öncélúnak tűnik a nyilvántartási hatóságtól származó másolatnak az európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóság által annak érdekében történő megerősítése, hogy a nyilvántartási hatóság bejegyezhesse a nyilvántartott vagyontárgy tulajdonosának változását. Ugyanakkor ez nem garantálja, hogy a nyilvántartásba vételre sor kerül. Az összes feltüntetett információ teljességének és helyességének az ingatlan‑nyilvántartási jog követelményeinek szempontjából történő végső értékelése ugyanis a nyilvántartási hatóság feladata, amint azt egyébiránt az uniós jogalkotó a 650/2012 rendelet (18) preambulumbekezdésében hangsúlyozta. Ez azt jelentheti, hogy a kiállított európai öröklési bizonyítványt nyilvántartási hatóságok követelményeire tekintettel módosítani kell.(41)
d)      A javasolt értelmezés elfogadásának joghatásai
96.      Azon értelmezéssel szemben, amely szerint a 650/2012 rendelet rendelkezéseiből nem következik, hogy egyetemes jogutódlás esetén a hagyatéki vagyontárgyakat fel kell tüntetni az európai öröklési bizonyítványban, természetesen fel lehet vetni, hogy nem veszi figyelembe az európai öröklési bizonyítvány céljait és az örökösök jogai másik tagállam ingatlan‑nyilvántartásába történő bejegyzésének alapját képező dokumentumként betöltött szerepét.
97.      Először is megjegyzem, hogy nem az összes tagállam ingatlan‑nyilvántartási jogának rendelkezései kötik az örökös jogainak azon nyilvántartásba történő bejegyzését, amelyben az örökölt ingatlant bejegyezték, az ingatlannak az európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetéséhez.(42) A javasolt értelmezés semmit sem változtat ezen államokban az európai öröklési bizonyítvány hatékonyságán.
98.      Másodszor emlékeztetek arra, hogy a Registrų centras ítéletből következik, hogy az, hogy az európai öröklési bizonyítvány nem tartalmazza az ingatlanra vonatkozó információkat, nem kérdőjelezi meg az európai öröklési bizonyítvány érvényességét az általa igazolt többi elem, mint például az örökös jogállása tekintetében,(43) a 650/2012 rendelet (18) preambulumbekezdéséből pedig az következik, hogy lehetővé kell tenni az ingatlan‑nyilvántartási szabályok által megkövetelt információk kiegészítését azáltal, hogy az örökösök további információkat, illetve okiratokat bocsátanak rendelkezésre. A cseh jogalkotó az utóbbi preambulumbekezdésből eredő iránymutatásoknak azáltal tett eleget, hogy lehetőséget biztosított az örökösök számára, hogy olyan információkat tartalmazó kiegészítő nyilatkozatot nyújtsanak be, amelyek hiánya az európai öröklési bizonyítványban nem teszi lehetővé a bejegyzést kizárólag az európai öröklési bizonyítvány alapján.(44)
99.      A javasolt értelmezés tehát nem határozza meg előre az európai öröklési bizonyítvány mint a nyilvántartásba vétel alapját képező okirat hatálytalanságát. Ugyanakkor hozzá kell járulnia a jogbiztonság növeléséhez.
100. Először is, megerősíti az európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóság, mint az öröklésre alkalmazandó jogból eredő és az európai öröklési bizonyítvány 650/2012 rendelet 69. cikkében meghatározott joghatásainak szempontjából releváns körülmények igazolására illetékes hatóság hatáskörének korlátait. Egyetemes jogutódlás esetén a hagyatéki vagyontárgyakra vonatkozó információknak az európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetése azonban azt a téves meggyőződést keltheti azon személyekben, akiknek az európai öröklési bizonyítványt bemutatják, hogy az európai öröklési bizonyítvány adott vagyontárgynak az hagyatékba való tartozását is hivatalosan tanúsítja, amit az európai öröklési bizonyítvány nem tanúsít.(45)
101. Másodszor, lehetővé teszi olyan körülmények helytelen vagy pontatlan igazolása kockázatának elkerülését, amelyek igazolására az európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóság olyan tagállamban, amelynek jogszabályai nem írnak elő hasonló cselekményeket a hagyatékhoz fűződő jogok igazolásának szakaszában, nem készült fel, és nem rendelkezik megfelelő eszközökkel és ismeretekkel.
102. Harmadszor, a jogügyletek tárgyát képező európai öröklési bizonyítvány, amely önmagában is terjedelmes dokumentum, nem tartalmaz felesleges információkat, amelyek feltüntetése különböző kétségeket kelthet harmadik személyekben. Különösen úgy tűnik számomra, hogy az egyetemes jogutódlás útján átszálló egyes hagyatéki vagyontárgyakra vonatkozó információk feltüntetése kétségeket kelthet harmadik személyekben annak jelentőségét illetően, hogy az európai öröklési bizonyítványban nem szerepelnek más vagyontárgyak. Attól tartok, hogy harmadik személyek bizonyos cselekményeknek az európai öröklési bizonyítvánnyal rendelkező örökösökkel közösen történő megtételét attól tehetik függővé, hogy az európai öröklési bizonyítvány az elvégzett cselekmény szempontjából releváns egyéb hagyatéki vagyontárgyakra vonatkozó információkat tartalmazott. Ez az európai öröklési bizonyítvány többszöri kiegészítését is szükségessé teheti.
103. E tekintetben felhívom a figyelmet arra, hogy a hagyaték több személy egyetemes jogutódlása útján történő átszállása esetén az örökölt vagyontárgyra vonatkozó információk feltüntetésének együtt kell járnia az európai öröklési bizonyítvány formanyomtatványa IV. mellékletének 10. pontjában az e vagyontárgyban fennálló részesedésekkel való rendelkezés lehetőségének korlátozására vonatkozó pontos információk feltüntetésével. A 650/2102 rendelet 69. cikkének (2) bekezdéséből ugyanis annak vélelme következik, hogy az örökös az európai öröklési bizonyítványban feltüntetett jogokkal és jogosultságokkal az abban kifejezetten meghatározott feltételek és korlátozások kivételével bármiféle feltétel és korlátozás nélkül rendelkezik. Egyetemes jogutódlás esetén azonban gyakran korlátozott az örököstársak azon joga, hogy a hagyaték felosztása előtt a hagyatéki vagyontárgyakban fennálló részesedésekkel rendelkezzenek.(46) Ilyen esetben a hagyatéki vagyontárgyra vagy az abban fennálló részesedésre vonatkozó információk feltüntetésével párhuzamosan az öröklésre alkalmazandó jogból eredő, a fentiekkel való rendelkezés lehetőségére vonatkozó korlátozásokkal kapcsolatos információkat is fel kellene tüntetni az európai öröklési bizonyítványban. Ellenkező esetben az európai öröklési bizonyítvány félrevezető lesz az örökösnek az utóbbi jogból eredő jogainak terjedelmét illetően.
e)      A kérdésekre adott válasz
104. A fenti körülményekre tekintettel arra az álláspontra helyezkedem, hogy a 650/2012 rendelet 68. cikkének l) pontját úgy kell értelmezni, hogy az európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóság a hagyaték egyetemes jogutódlás útján történő átszállása esetén nem köteles az európai öröklési bizonyítványban a kérelmező kérésére a hagyaték részét képező, másik tagállamban található ingatlanra vonatkozó információkat feltüntetni. Ez a hagyaték részét képező ingatlan fekvése szerinti tagállam ingatlan‑nyilvántartási jogának az ingatlan‑nyilvántartási bejegyzések alapjául szolgáló dokumentumok tekintetében előírt követelményeitől függetlenül így van.
4.      A javasolt értelmezéstől eltérő értelmezés elfogadásának lehetőségéről
105. Az alapeljárás kérelmezői, a cseh és a spanyol kormány, valamint a Bizottság a 650/2012 rendelet 68. cikke l) pontjának a fentiekben ismertetettől eltérő értelmezését javasolja.(47) Úgy vélik, hogy a rendelet és az európai öröklési bizonyítvány célja az örökölt ingatlanra vonatkozó információknak az európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetése mellett szól, ha az lehetővé teszi az ingatlan‑nyilvántartási jog követelményeinek teljesítését és az azon nyilvántartásba való bejegyzést, amelybe az ingatlan bejegyezték. Ellenkező esetben a kiállított európai öröklési bizonyítvány nem fogja betölteni szerepét.
106. A fentiekben már rámutattam arra, hogy ezen értelmezés elfogadása hátrányos következményekkel járna az európai öröklési bizonyítvány kiállítására irányuló eljárások egyszerűségére, gyorsaságára és hatékonyságára nézve.(48) Hangsúlyozom, hogy ezen értelmezés különösen nehéz helyzetbe hozza a kiállító hatóságokat azon tagállamokban, amelyek eljárási szabályai hasonló eljárásokban nem írják elő meghatározott vagyontárgyak hagyatékba való tartozásának megerősítését vagy általános leltár készítését. E hatóságoknak ugyanis eljárási joghézagban, azaz meg nem állapított szabályok szerint, valamint külföldi dologi jog és másik tagállamban kiállított dokumentumok alapján kell megerősíteniük az örökös meghatározott hagyatéki vagyontárgyhoz fűződő tulajdonjogát vagy egyéb jogait. Ezenkívül olyan körülményeket kell igazolni, amelyeket az európai öröklési bizonyítványnak nem kell igazolnia.
107. Ha azonban a Bíróság a fenti érveket irrelevánsnak tekinti, és osztaná a 650/2012 rendelet 68. cikke l) pontjának az alapeljárás kérelmezői, a cseh és a spanyol kormány, valamint a Bizottság által támogatott értelmezését, akkor a kérdést előterjesztő bíróság első kérdésére igenlő, második kérdésére pedig nemleges válasz kellene adni.
108. A Registrų centras ítéletből ugyanis az következik, hogy ha az örökölt ingatlanra vonatkozó, az ingatlan fekvése szerinti tagállam ingatlan‑nyilvántartási joga által megkövetelt információk nem szerepelnek az európai öröklési bizonyítványban, ez elegendő okot jelent az örökös jogainak bejegyzése iránti kérelem elutasítására, ha ez az egyetlen, a kérelem alátámasztására benyújtott okirat.(49) Ezért, ha az értelmezési irányt az örökös jogainak az örökölt ingatlan fekvése szerinti tagállamban vezetett nyilvántartásba történő bejegyzésére irányuló célkitűzés megvalósítása határozza meg, és az e nyilvántartásba való bejegyzés feltétele az örökölt ingatlanra vonatkozó információknak az európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetése, akkor a megkövetelt információkat a vagyontárgyhoz fűződő jognak a hagyaték egyetemes jogutódlás útján történő átszállását követő megszerzése esetén is a kiállító hatóságnak kell az európai öröklési bizonyítványban feltüntetnie.
109. Ilyen helyzetben a kérdést előterjesztő bíróság harmadik kérdését külön kellene vizsgálni.
110. E kérdés azon a feltételezésen alapul, hogy a jelen ügyben az örökösök az örökölt ingatlanra vonatkozó információkat nem tartalmazó európai öröklési bizonyítvány alapján az ingatlan‑nyilvántartásról szóló rendelet 69. §‑a (6) bekezdésének megfelelően jegyezhetők be a Cseh Köztársaságban vezetett ingatlan‑nyilvántartásba. Első látásra e rendelkezés lehetővé teszi, hogy a nem az összes szükséges, örökölt ingatlanra vonatkozó információt tartalmazó európai öröklési bizonyítványt kiegészítsék az ezen információkat tartalmazó nyilatkozat benyújtásával. Ezért felmerül a kérdés, hogy ilyen helyzetben is szükséges‑e az öröklött ingatlanra vonatkozó információkat az európai öröklési bizonyítványban feltüntetni.
111. Az alapeljárás kérelmezői és a Bizottság írásbeli észrevételeiből kitűnik, hogy a fenti előfeltevés téves. Arra hivatkoznak, hogy a jelen ügyben az alapeljárás kérelmezői nem élhettek a hivatkozott rendelkezésben biztosított lehetőséggel, mivel az ingatlan‑nyilvántartásba bejegyzett örökhagyó távoli jogutódai, és az e cikkben előírt nyilatkozatot csak az örökhagyó közvetlen jogutódja, azaz az örökhagyó elhunyt felesége nyújthatná be.
112. Ezen állítások megkérdőjelezésére nincs ok és lehetőség. Mivel a jelen ügyben az ingatlan‑nyilvántartásról szóló rendelet 69. §‑ának (6) bekezdése alapján az örökösök jogai nem jegyezhetők be a nyilvántartásba, az azon a feltételezésen alapuló kérdés, hogy ez lehetséges, hipotetikus, tehát elfogadhatatlan kérdésnek minősül.(50)
113. Ugyanakkor arra az esetre, ha a Bíróság nem ért egyet ezzel az értékeléssel, röviden megvizsgálom azt.
114. A 650/2012 rendelet 68. cikkéből következik, hogy a különböző információk annyiban szerepelnek az európai öröklési bizonyítványban, amennyiben azok a kiállítás rendeltetéséhez szükségesek. Ez alapján megállapítható, hogy mivel az örökös jogai ingatlan‑nyilvántartásba való bejegyzésének rendeltetéséhez nem szükséges az ingatlanra vonatkozó információknak az európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetése, mivel e bejegyzésre kiegészítő nyilatkozat benyújtását követően is sor kerülhet, ezért megtagadható ezen információknak az európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetése, mivel azok az európai öröklési bizonyítvány kiállításának rendeltetéséhez nem szükségesek.
115. Úgy vélem, hogy ha az örökölt ingatlan fekvése szerinti ingatlan‑nyilvántartási jogból egyértelműen kitűnne, hogy az örökölt ingatlanra vonatkozó információknak az európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetése nem szükséges az ingatlan fekvése szerinti tagállamban vezetett nyilvántartásba történő bejegyzéshez, a kiállító hatóságnak a 650/2012 rendelet 68. cikkére hivatkozva jogalapja lenne megtagadni ezen információk feltüntetését. Az adott európai öröklési bizonyítvány kiállításának rendeltetéséhez ugyanis ezen információk nem lennének szükségesek.
116. A kiállító hatóságnak azonban meg kell győződnie arról, hogy ezen információk valóban nem szükségesek. Amennyiben az ingatlan‑nyilvántartási jog rendelkezései előírják, hogy a bejegyzés alapjaként a vonatkozó információkat tartalmazó dokumentumot kell benyújtani, ugyanakkor az európai öröklési bizonyítvány esetében eltérést írnak elő ettől a követelménytől, az információknak az európai öröklési bizonyítványban történő feltüntetése kizárólag akkor tagadható meg, ha semmilyen kétség nem fér ahhoz, hogy az adott esetben ezen eltérés alkalmazásának feltételei teljesülhetnek.
117. A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a 650/2012 rendelet 68. cikke l) pontja általam javasolttól eltérő értelmezésének elfogadása és a harmadik kérdés elfogadhatónak nyilvánítása esetén a harmadik kérdésre azt a választ kellene adni, hogy a kiállító hatóság nem köteles az örökölt ingatlanra vonatkozó információkat az európai öröklési bizonyítványban feltüntetni, ha az ingatlan fekvése szerinti tagállam ingatlan‑nyilvántartási joga lehetővé teszi az örökösök jogainak a nyilvántartásba történő bejegyzését olyan európai öröklési bizonyítvány alapján, amely nem tartalmaz ilyen információkat, feltéve, hogy a hiányzó információkat tartalmazó megfelelő nyilatkozat benyújtásához vagy meghatározott dokumentumok benyújtásához hasonló konkrét feltételek teljesülnek, jóllehet azzal a fenntartással, hogy objektíven lehetségesnek kell lennie e feltételeknek örökösök általi teljesítésének.
V.      Végkövetkeztetések
118. A fenti megfontolások fényében azt javaslom, hogy a Bíróság a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett első, második és harmadik kérdésre a következő választ adja:
Az öröklési ügyekre irányadó joghatóságról, az alkalmazandó jogról, az öröklési ügyekben hozott határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az öröklési ügyekben kiállított közokiratok elfogadásáról és végrehajtásáról, valamint az európai öröklési bizonyítvány bevezetéséről szóló, 2012. július 4‑i 650/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 68. cikkének l) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
az európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóság a hagyaték egyetemes jogutódlás útján történő átszállása esetén nem köteles az európai öröklési bizonyítványban a kérelmező kérésére a hagyaték részét képező, másik tagállamban található ingatlanra vonatkozó információkat feltüntetni. Ez a hagyaték részét képező ingatlan fekvése szerinti tagállam ingatlan‑nyilvántartási jogának az ingatlan‑nyilvántartási bejegyzések alapjául szolgáló dokumentumok tekintetében előírt követelményeitől függetlenül így van.
1      Eredeti nyelv: lengyel.
i      A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
2      Az öröklési ügyekre irányadó joghatóságról, az alkalmazandó jogról, az öröklési ügyekben hozott határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az öröklési ügyekben kiállított közokiratok elfogadásáról és végrehajtásáról, valamint az európai öröklési bizonyítvány bevezetéséről szóló, 2012. július 4‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2012. L 201., 107. o.; helyesbítések: HL 2012. L 344., 3. o., HL 2013. L 60., 140. o., HL 2019. L 243., 9. o.).
3      A Registrų centras és társai ügyre vonatkozó indítványom (C‑354/21, EU:C:2022:587, a továbbiakban: a Registrų centras ügyre vonatkozó indítvány).
4      Lásd különösen a Registrų centras ügyre vonatkozó indítványom 52–61. pontját.
5      2023. március 9‑i Registrų centras ítélet (C‑354/21, EU:C:2023:184, a továbbiakban: Registrų centras ítélet)
6      Az ezen ügyben előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés nem az európai öröklési bizonyítványt kiállító hatóság, hanem a nyilvántartó hatóság kötelezettségeire vonatkozott, amely az örökös jogainak bejegyzésére irányuló kérelmet vizsgálta olyan európai öröklési bizonyítvány alapján, amely nem tartalmazta az ingatlan‑nyilvántartási jog által az örökölt ingatlan tekintetében megkövetelt információkat.
7      Az öröklési ügyekre irányadó joghatóságról, az alkalmazandó jogról, az öröklési ügyekben hozott határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az öröklési ügyekben kiállított közokiratok elfogadásáról és végrehajtásáról, valamint az európai öröklési bizonyítvány bevezetéséről szóló 650/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletben említett formanyomtatványok meghatározásáról szóló, 2014. december 9‑i 1329/2014/EU bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2014. L 359., 30. o.; helyesbítések: HL 2016. L 9., 14. o.; HL 2017. L 214., 43. o.; HL 2023. L 112., 50. o.).
8      A 13. lábjegyzet francia nyelvű változata nem tartalmazza ezt a mondatot.
9      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem ezt nem pontosítja, de információ hiányában arra a következtetésre jutok, hogy a nemzeti bíróságok úgy ítélték meg, hogy az ilyen tartalmú végrendelet az öröklési jog szerint érvényes.
10      2025. január 23‑i Albausy ítélet (C‑187/23, EU:C:2025:34).
11      2025. január 23‑i Albausy ítélet (C‑187/23, EU:C:2025:34, 66. és 67. pont).
12      Lásd különösen: 2008. december 16‑i Cartesio ítélet (C‑210/06, EU:C:2008:723, 57–59. és 63. pont).
13      2017. október 12‑i Kubicka ítélet (C‑218/16, EU:C:2017:755, 56. pont).
14      Továbbá, amint az a 650/2012 rendelet 63. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, az öröklésben közvetlen jogokkal rendelkező hagyományosok, a végrendeleti végrehajtók vagy a hagyatéki gondnokok. Az indítvány további részében csak az örökösökre hivatkozom. Észrevételeim az öröklésben közvetlen jogokkal rendelkező hagyományosokra is megfelelően alkalmazandók.
15      Az európai öröklési bizonyítványnak a 650/2012 rendelet rendszerében betöltött szerepét illetően lásd: a Registrų centras ügyre vonatkozó indítványom, 39–46. pont.
16      A Registrų centras ítélet 51. pontja.
17      A Registrų centras ítélet 52. pontja.
18      Egyrészt a 650/2012 rendelet 62. cikkének (1) bekezdése szerint az európai öröklési bizonyítványt más tagállamban történő felhasználás céljából állítják ki. Másrészt e rendelet 62. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy az európai öröklési bizonyítvány a kiállító hatóság tagállamában is bír az e rendeletben foglalt joghatásokkal.
19      Registrų centras ítélet (40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
20      Ez nem zárja ki olyan nemzeti rendelkezések elfogadását, amelyek bizonyos, az uniós jog által nem szabályozott kérdéseket határoznak meg.
21      Emlékeztetek arra, hogy Írország és Dánia nem alkalmazza a 650/2012 rendeletet (lásd a rendelet (82) és (83) preambulumbekezdését). Az egyszerűség kedvéért a jelen indítvány további részében, amikor a 650/2012 rendelet területi hatályára hivatkozom, az Unióra és az uniós tagállamokra, vagyis a 650/2012 rendeletet alkalmazó tagállamokra utalok.
22      2019. január 17‑i Brisch ítélet (C‑102/18, EU:C:2019:34, 30. pont).
23      Lásd például: 2018. március 1‑jei Mahnkopf ítélet (C‑558/16, EU:C:2018:138, 38–44. pont) a túlélő házastársra a BGB 1371. §‑ának (1) bekezdésében írt házassági vagyonjogi rendszer alapján eső részesedésre vonatkozó információk feltüntetésének módjáról.
24      A 650/2012 rendelet 20. cikke szerint az e rendelet által meghatározott jogot arra való tekintet nélkül alkalmazni kell, hogy az egy tagállam joga‑e vagy sem.
25      Ez azonban nem lehetetlen. Figyelmen kívül hagyva azt a helyzetet, amelyben az európai öröklési bizonyítványt a kibocsátó tagállamban használják fel (lásd a 18. lábjegyzetet), elképzelhető, hogy miután az örökhagyó az öröklésre alkalmazandó jogként a hagyaték részét képező ingatlan fekvése szerinti állam jogát választotta, az európai öröklési bizonyítvány az ingatlan fekvése szerinti jog, nem pedig a kibocsátó hatóság tagállamának joga alapján megállapított körülményeket igazolja.
26      Ez eltér az európai öröklési bizonyítvány iránti kérelem 1329/2014 végrehajtási rendelet 4. mellékletében szereplő formanyomtatványától, amely külön rovatot tartalmaz az európai öröklési bizonyítvány kiállítását igazoló cél megjelölésére.
27      2021. július 1‑jei Vorarlberger Landes‑ und Hypotheken‑Bank ítélet (C‑301/20, EU:C:2021:528, 21. pont).
28      2021. július 1‑jei Vorarlberger Landes‑ und Hypotheken‑Bank ítélet (C‑301/20, EU:C:2021:528, 42. pont).
29      Lásd többek között a spanyol („la atribución de uno o varios bienes concretos”), a német („die Zuweisung eines bestimmten Vermögenswerts oder bestimmter Vermögenswerte”), az angol („the attribution of a specific asset or specific assets”), a francia („l’attribution d’un bien déterminé ou de plusieurs biens déterminés”), az olasz („l’attribuzione di uno o più beni determinati”) és a portugál („A atribuição de um bem ou bens determinados específicos”) nyelvi változatot.
30      Spanyolul „atribución”, németül „Zuweisung”, angolul „attribution”, franciául „attribution”, olaszul „attribuzione”, és portugálul „atribuição”.
31      Ez azonban nem feltétlenül jelenti azt, hogy a két rendelkezés között ellentmondás áll fenn. Az európai öröklési bizonyítvány céljainak az 650/2012 rendelet 63. cikkének (2) bekezdésében foglalt felsorolása ugyanis nem kimerítő jellegű, amint azt az e rendelkezés első részében szereplő „különösen” szó használata is jelzi (lásd a jelen indítvány 63. pontját).
32      Lásd például a spanyol („a cada heredero determinado”), a német („einem bestimmten Erben”), az angol („for any given heir”), a francia („à un héritier déterminé”), az olasz („a ogni erede”) és a portugál („um determinado herdeiro”) nyelvi változatot.
33      Lásd: Margoński, M., Europejskie poświadczenie spadkowe, Wolters Kluwer Varsó, 2022., 429. o.
34      Lásd Bonomi, A., Wautelet, P. Article 68. – Contenu du certificat, in: Le droit européen des successions, 2. kiadás, Bruylant, Brüsszel, 2016, 861. o.; Budzikiewicz, Ch., Contents of the Certificate, in: Calvo Caravaca, A.‑L., Davì, A., Mansel, H‑P. (szerk.), The EU Succession Regulation: A Commentary, Cambridge University Press, Cambridge, 2016, 763. o.; Semelová, M., Praktische Probleme mit dem (deutschen) Europäischen Nachlasszeugnis in der Tschechischen Republik, Zeitschrift für das Privatrecht der Europäischen Union (GPR), 2018, 4. sz., 201. o.
35      Korábban a lengyel öröklési jog a mezőgazdasági üzemek öröklésére vonatkozóan különös szabályokat írt elő. Számos bíróság gyakorlata szerint az öröklési joghatásokat igazoló határozatok külön döntést tartalmaztak a hagyaték örökléséről és külön döntést a mezőgazdasági üzem örökléséről.
36      Ezért ez különösen nem vonatkozik a kötelmi hagyományra. Ebben az esetben a vagyontárgynak adott örökösre, egyben hagyományosra történő átszállása csak rendelkezési aktusok eredménye lehet, nem pedig az öröklés megnyíltának eredménye.
37      Lásd még: G. Alonso Landeta, Artículo 68. El contenido del certificado sucesorio, in: J. L. Iglesias Buigues, G. Pallao Moreno (szerk.), Sucesiones internacionales. Comentarios al Reglamento (UE) 650/2012, Valencia, Tirant lo Blanch, 2015, 542–543. o.
38      Az európai öröklési bizonyítvány formanyomtatványának magyarázata szerint a kötelezően kitöltendő rovatokat csillag jelöli. Az európai öröklési bizonyítvány formanyomtatványa IV. mellékletének 8. és 9. pontjánál nem található ilyen csillag.
39      Kivételt képez e rendelet említett 30. cikke, amely előírja, hogy az ingatlan, a vállalkozás vagy más, különleges vagyonkategóriák fellelhetősége szerinti állam e vagyontárgyak öröklésével kapcsolatos vagy arra kiható korlátozásokat megállapító jogszabályát kell alkalmazni az öröklésre, amennyiben a szóban forgó állam joga szerint az említett jogszabályt az öröklésre alkalmazandó jogra való tekintet nélkül alkalmazni kell.
40      Ebben az összefüggésben megjegyzem, hogy a nemzeti ingatlan‑nyilvántartások különböző szabályok szerint működhetnek, és az azokban szereplő adatok bizonyító ereje eltérő lehet. A Németországban, Ausztriában és Lengyelországban működő, az ingatlanokhoz kapcsolódó jogcímre vonatkozó adatokat tartalmazó ingatlan‑nyilvántartási rendszer mellett egyes országokban, mint például Belgiumban, Franciaországban és Portugáliában az ingatlanokkal kapcsolatos jogi aktusok bejegyzésére szolgáló olyan rendszerek működnek, amelyek tartalmazzák az adott ingatlannal kapcsolatos összes dokumentumot, anélkül, hogy információkat tartalmaznának az ingatlan meghatározott vélelmeket megalapozó aktuális jogállására vonatkozóan (közhitelesség). Az ilyen nyilvántartások esetében nem feltétlenül egyértelmű az ingatlan aktuális jogállásának megállapítása (L. M. Martínez Velencoso, The Land Register in European Law: A Comparative and Economic Analysis, in: L. M. Martínez Velencoso, S. Bailey, A. Pradi [szerk.], Transfer of Immovables in European Private Law. The Common Core of European Private Law, Cambridge University Press, Cambridge, 2017, 11. o.).
41      Más jogalanyok hasonló követelményeit illetően lásd még ebben az értelemben: Margoński, M., op. cit., 428. o. A szerző egy lengyel közjegyző tapasztalatait írja le, akinek módosítania kellett az örökhagyó két luxemburgi banknál vezetett bankszámlájára vonatkozóan már információkat tartalmazó kiállított európai öröklési bizonyítványt, miután fény derült arra a korábban nem ismert tényre, hogy az örökhagyó ugyanannál a banknál betéti számlát is nyitott.
42      Németországon kívül ez a probléma Lengyelországban sem merül fel. A jelen ügyben benyújtott előzetes döntéshozatali kérelemből az is kitűnik, hogy az Oberster Gerichtshof der Republik Österreich (az Osztrák Köztársaság legfelsőbb bírósága) 2018. május 15‑i végzésével (5 Ob 35/18k, ZEV 2019, 353, 26. pont) kimondta, hogy a hagyatékba tartozó ingatlant nem szükséges feltüntetni az európai öröklési bizonyítványban.
43      Registrų centras ítélet, 52. pont.
44      E rendelkezés jelen ügyben való alkalmazhatóságát illetően lásd a jelen indítvány 110–112. pontját.
45      Amint az a 650/2012 rendelet fent hivatkozott (71) preambulumbekezdéséből kitűnik.
46      Különösen a BGB 2033. §‑ának (2) bekezdésére gondolok, amely szerint az örököstárs nem rendelkezhet a hagyatékhoz tartozó tárgyakban fennálló részesedésével, valamint a lengyel polgári törvénykönyv 1036. cikkére, amely előírja, hogy a hagyatéki vagyonban fennálló részesedés átszállása a többi örökös hozzájárulásának megszerzésétől függ azzal, hogy az ügylet az örökösökkel szemben érvénytelen, ha az örökség felosztásához való jogaik sérülnek.
47      Lásd a jelen indítvány 72. pontját.
48      Lásd a jelen indítvány 92–95. pontját.
49      Registrų centras ítélet, 51. pont.
50      Lásd hasonlóképpen: 2025. június 5‑i Elektrorazpredelitelni mrezhi Zapad ítélet (C‑310/24, EU:C:2025:406, 44. pont).