62003CC0377_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. A jelen kötelezettségszegés megállapítása iránti keresettel a Bizottság annak megállapítását kéri, hogy a Belga Királyság nem teljesítette az azonos tárgyú, a Közösségek saját forrásainak rendszeréről szóló 88/376/EK, Euratom határozat(2) végrehajtásáról szóló, 1989. május 29‑i 1552/89/EGK, Euratom tanácsi rendeletet(3) 2000. május 31‑től hatályon kívül helyező és annak helyébe lépő, a Közösségek saját forrásainak rendszeréről szóló 94/728/EK, Euratom határozat(4) végrehajtásáról szóló, 2000. május 22‑i 1150/2000/EK, Euratom tanácsi rendelet(5) (a továbbiakban: saját forrásokról szóló rendelet) 6., 9., 10. és 11. cikkéből eredő kötelezettségeit azáltal, hogy
– nem szabályosan mentesített bizonyos árutovábbítási okmányokat (TIR‑igazolványt), és így az ebből származó saját forrásokat nem könyvelte le megfelelően, és nem bocsátotta a Bizottság rendelkezésére határidőn belül;
– nem közölte a Bizottsággal az összes többi nem kifogásolt, a belga vámhatóság által 1996 óta nem mentesített TIR‑igazolványokhoz hasonlóan kezelt (az A számla helyett a B számlán lekönyvelt) vámösszeget,
– nem fizette meg a Bizottságnak fizetendő összeg után járó késedelmi kamatot.
2. A jelen eljárás a TIR‑igazolványokkal történő árutovábbítási eljárásból származó saját források megállapítását, lekönyvelését és rendelkezésre bocsátását (a továbbiakban: TIR‑eljárás) érinti, és ezért szoros ténybeli összefüggésben áll a C‑105/02. sz. üggyel(6), amelyre vonatkozóan 2005. december 8‑án tettem meg főtanácsnoki indítványomat. Habár a jelen jogvita a konkrét kifogások és mulasztások tekintetében különbözik a C‑105/02. sz. ügytől, a jelen eljárás általános jogi és ténybeli háttere – nevezetesen a saját források lekönyvelésének alapproblematikája, a TIR‑eljárás, valamint annak válsága – tekintetében utalhatunk ottani fejtegetéseimre(7) . Amennyiben az elkövetkezőkben további átfedések merülnek fel, a megfelelő helyen szintén hivatkozni fogok az említett indítványra.
II – Jogi háttér
A – A saját forrásokról szóló rendelet
3. A Bizottság keresetében az 1150/2000 rendeletre hivatkozott, amely 2000. május 31‑i hatállyal hatályon kívül helyezte és felváltotta a kifogásolt szabálytalanságok bekövetkeztekor hatályban lévő 1552/89 rendeletet. Tekintettel arra, hogy egyrészt a saját forrásokról szóló rendeletnek a keresetlevélben megnevezett 6., 9., 10. és 11. cikkének mind a tartalma, mind a számozása változatlan maradt a különböző módosítások alatt, ezért az alperes tagállam védelemhez való joga tekintetében nem merülnek fel problémák, másrészt a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a kötelezettségszegést a Bizottság által a tagállam számára kitűzött határidő leteltekor hatályos közösségi jogszabályok alapján kell megítélni,(8) a Bizottság kérheti a saját forrásokról szóló rendelet megsértésének megállapítását az 1150/2000 rendelet szövegváltozata alapján.(9)
4. Hozzá kell azonban tenni, hogy a jelen ügyben bizonyos mértékig – a saját források megfelelő lekönyvelése és jóváírása tekintetében előkérdésként – a saját forrásokról szóló rendelet 2. cikke által szabályozott megállapítási kötelezettségre is kitérünk. Ezt a rendelkezést ugyan szintén szó szerint átvette az 1150/2000 rendelet az 1552/89 rendeletből, mindazonáltal ezt a cikket már 1996. július 14‑i hatállyal módosította az 1996. július 8‑i 1355/96 Euratom, EK tanácsi rendelet.(10) A saját források megállapítását tehát a kérdéses vámtartozások keletkezésének időpontjában, illetőleg 1996. július 14‑ig, a következőképpen szabályozták:
„A jelen rendelet alkalmazása során a Közösségnek a 88/376/EGK, Euratom tanácsi határozat 2. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjában említett saját forrásaihoz való jogosultságát akkor állapítják meg, amikor a tagállam illetékes hatósága a fizetendő összeget közli a kötelezettel. Az erre vonatkozó valamennyi közösségi rendelkezés tiszteletben tartása mellett a közlésre akkor kerül sor, ha a kötelezett személye ismert, és a vámösszeg az illetékes államigazgatási szervek által kiszámítható.” [nem hivatalos fordítás]
5. A belga hatóságoknak a TIR‑igazolványok 1992–1994‑es évekre vonatkozó megállapítására vonatkozó eljárásának megítélésében, amelyről jelen esetben szó van, különösen a megállapítás időpontjára tekintettel, alapvetően az 1552/89 rendelet eredeti változata lenne tehát a mérvadó, legalábbis – azon alapelvnek megfelelően, hogy az eljárási előírások általában minden, hatálybalépésekor folyamatban lévő eljárásra alkalmazandók(11) – az 1355/96 rendelet által eszközölt módosítás 1996. július 14‑én történt hatálybalépéséig.
6. Ha külön nem jelzem, akkor a következőkben a kereseti kérelemnek megfelelően a saját forrásokról szóló rendeletnek az 1150/2000 rendelet szerinti szövegváltozatára utalok, amelynek irányadó rendelkezéseit célszerű most megemlíteni.
7. A saját forrásokról szóló rendelet 2. cikkének (1) és (2) bekezdése a Közösség jogosultságának megállapítása tekintetében a következőképpen rendelkezik:
„(1) E rendelet alkalmazása érdekében, a Közösség a 94/728/EK, Euratom határozat 2. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjában említett saját forrásokra való jogosultságát meg kell állapítani, amint a vámjogszabályok által előírt feltételeknek eleget tesz a jogosultság számlákon történő lekönyvelését és az adós értesítését illetően.
(2) Az (1) bekezdésben említett jogosultság időpontja a vámjogszabályok által előírt nyilvántartásba vétel időpontja.”
8. A saját forrásokról szóló rendelet 6. cikke (1) és (3) bekezdésének a) és b) pontja a saját források könyveléséről a következőképpen szól:
„(1) A saját források számláit az egyes tagállamok államkincstára vagy az általuk kijelölt testület vezeti a források típusa szerinti bontásban.
[…]
(3) a)	A 2. cikkben megállapított jogosultságokat, az e bekezdés b) pontjától függően, legkésőbb a megállapításukat követő második hónap 19. napja utáni első munkanapon könyvelik le a számlákon.
b) Az a) pontban említett számlákra a beszedés vagy a biztosíték hiánya miatt be nem jegyzett jogosultságokat külön számlákon mutatják be az a) pontban megállapított időtartamon belül. A tagállamok akkor alkalmazhatják ezen eljárást, amikor a megállapított jogosultságok tekintetében, amelyekre nézve biztosítékot adtak, kifogással éltek, és amelyek esetleg változhatnak a felmerült vita rendezésétől függően.”
9. A saját forrásokról szóló rendelet 10. cikkének (1) bekezdése a saját források rendelkezésre bocsátásának határideje tekintetében így rendelkezik:
„(1) A 94/728/EK, Euratom határozat 2. cikke (3) bekezdésének megfelelően a 10%‑os beszedési költségek levonása után e határozat 2. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjában említett saját források elszámolását legkésőbb azon hónapot követő második hónap 19. napját követő első munkanapon kell elvégezni, amelyben a jogosultságot – e rendelet 2. cikkének megfelelően – megállapították.
Azonban, a 6. cikk (3) bekezdésének b) pontja alapján való külön számlákon bemutatott jogosultságokra nézve az elszámolást legkésőbb azon hónapot követő második hónap 19. napját követő első munkanapon végzik el, amelyben a jogosultságot behajtották.”
B – A TIR‑egyezmény
10. A TIR‑igazolványokkal történő árutovábbítási eljárás alapja az 1975. november 15‑én Genfben aláírt, az áruk TIR‑igazolvánnyal történő nemzetközi fuvarozásáról szóló vámegyezmény (a továbbiakban: TIR‑egyezmény), amelyben mind a Belga Királyság, mind az Európai Közösség Szerződő Fél.(12)
11. A TIR‑egyezmény II. fejezete, amelyben a TIR‑igazolványok kiadását, valamint garanciavállaló egyesületek felelősségét szabályozzák, többek között a következő rendelkezéseket tartalmazza:
„8. cikk
(1) A garanciavállaló egyesület kötelezettséget vállal, hogy megfizeti azokat a követelhető, esetlegesen késedelmi kamatokkal növelt behozatali vagy kiviteli vámokat és illetékeket, amelyeket azon ország törvényei és vámelőírásai szerint, ahol a TIR‑eljárással kapcsolatos szabálytalanságot megállapították, ki kellett volna fizetni. Az egyesület a fent említett összegekért az azok kifizetésére kötelezett személyekkel együttesen és egyetemlegesen felelős.
(2) Ha az egyik Szerződő Fél törvényei és rendeletei nem írják elő behozatali vagy kiviteli vámok és illetékek megfizetését a fenti (1) bekezdésben foglaltak szerint, a garanciavállaló egyesület azonos feltételek mellett köteles a behozatali vagy kiviteli vámoknak és illetékeknek megfelelő összeget az esetleges késedelmi kamatokkal együtt megfizetni.
(3) Minden Szerződő Fél meghatározza azt a TIR‑igazolványonkénti legnagyobb pénzösszeget, amely az (1) és (2) bekezdésekben foglalt rendelkezések figyelembevételével a garanciavállaló egyesülettől követelhető.
(4) A garanciavállaló egyesület attól az időponttól tartozik felelősséggel azon ország hatóságainak, ahol az indulási vámhivatal található, amikor a TIR‑igazolványt a vámhivatal elfogadta. A következő országokban, amelyeken a TIR‑eljárás szerint fuvarozott árukat átszállítják, ez a felelősség akkor kezdődik, amikor az áruk beléptetésre kerülnek ezen országokba, vagy abban az esetben, ha a TIR‑fuvarozás a 26. cikk (1) és (2) bekezdésének értelmében szünetel, akkor, amikor az a vámhivatal, ahol a TIR‑fuvarozást újból megkezdik, a TIR‑igazolványt elfogadja.
(5) A garanciavállaló egyesület felelőssége nem csupán a TIR‑igazolványban felsorolt árukra terjed ki, hanem azokra az árukra is, amelyek ugyan nincsenek felsorolva ebben az igazolványban, de a közúti jármű zárral ellátott részében vagy a zárral ellátott szállítótartályban találhatók; a felelősség semmiféle egyéb árura nem terjed ki.
(6) A jelen cikk (1) és (2) bekezdésében említett vámok és illetékek megállapítása céljából a TIR‑igazolványban szereplő árukra vonatkozó adatokat kell – az ellenkező bizonyítékok hiányában – helyesnek elfogadni.
(7) Ha a jelen cikk (1) és (2) bekezdésében említett összegek esedékessé válnak, az illetékes hatóságoknak azok megfizetését – a lehetőségekhez mérten – a közvetlenül felelős személytől (vagy személyektől) kell követelniük, mielőtt a garanciavállaló egyesülethez fordulnának követelésükkel.”
12. A TIR‑egyezmény 11. cikke a következőképpen szabályozza az eljárást, amennyiben nem került sor egy TIR‑eljárás mentesítésére, vagy a mentesítés fenntartásokkal történt:
„(1) Amennyiben nem került sor egy TIR‑eljárás mentesítésére [helyesen: amennyiben nem került sor egy TIR‑eljárás mentesítésére, vagy a mentesítés fenntartásokkal történt], az illetékes hatóságok nem követelhetik a garanciavállaló egyesülettől a 8. cikk (1) és (2) bekezdésében említett összegek megfizetését, ha attól az időponttól számított egy éven belül, amikor e hatóságok a TIR‑igazolványt elfogadták, nem értesítették írásban az egyesületet a mentesítés elmaradásáról [helyesen: a mentesítés elmaradásáról vagy a fenntartásokkal történt mentesítésről]. Ugyancsak ez a rendelkezés alkalmazandó, ha a TIR‑eljárás befejezésének igazolását szabálytalanul vagy csalárd módon szerezték meg, de ekkor a határidő két év.
(2) A 8. cikk (1) és (2) bekezdésében hivatkozott összegek megfizetésére irányuló követelést legkorábban attól az időponttól számított három hónap elteltével kell a garanciavállaló egyesülethez benyújtani, amikor az egyesületet értesítették arról, hogy a TIR‑eljárást nem mentesítették, vagy a TIR‑eljárás befejezésének igazolását szabálytalanul vagy csalárd módon szerezték meg [helyesen: hogy a TIR‑eljárást nem mentesítették, fenntartásokkal mentesítették, vagy a TIR‑eljárás befejezésének igazolását szabálytalanul vagy csalárd módon szerezték meg], illetve legkésőbb az ettől az időponttól számított két éven belül. Azokban az esetekben, amikor a fent említett kétéves határidőn belül bírósági eljárásra kerül sor, a fizetési felszólításnak a bírói ítélet jogerőre emelkedését és végrehajthatóvá válását követő egy éven belül kell megtörténnie.
(3) A követelt összegek kiegyenlítésére a garanciavállaló egyesület a hozzá intézett fizetési felszólítás keltétől számított három hónapos határidővel rendelkezik. A kifizetett összegeket az egyesület részére visszatérítik, ha a fizetési felszólítás keltétől számított két éven belül a vámhatóságok részére kielégítő módon igazolást nyert, hogy a szóban forgó fuvarozással kapcsolatosan semmiféle szabálytalanság nem történt.”
C – A Vámkódex végrehajtási rendelete
13. A külső árutovábbítási eljárások közé tartozó TIR‑eljárásnak a nemzetközi TIR‑egyezmény mellett közösségi jogalapja a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK bizottsági rendelet(13) (a továbbiakban: végrehajtási rendelet) is, amely a Közösségi Vámkódexen(14) alapul (a továbbiakban: Vámkódex), és 451. és azt követő cikkeiben lényegében átveszi, illetve alkalmazza a TIR‑egyezmény által bevezetett eljárást.
14. A végrehajtási rendelet 454. cikke kivonatosan a következőképpen szól:
„(1) Ezt a cikket a garanciavállaló egyesületek felelőssége te kintetében a TIR‑egyezmény, illetve az ATA‑egyezmény különös rendelkezéseinek sérelme nélkül kell alkalmazni.
(2) Amennyiben megállapítást nyer, hogy egy TIR‑igazolvány fedezete mellett végrehajtott fuvarozási művelet vagy egy ATA‑igazolvány fedezete mellett végrehajtott árutovábbítási művelet során vagy azzal kapcsolatban egy meghatározott tagállamban jogsértést vagy szabálytalanságot követtek el, az esetleg fizetendő vámok és egyéb díjak beszedését – a büntetőjogi rendelkezések esetleges alkalmazásának sérelme nélkül – a közösségi vagy nemzeti rendelkezések szerint az érintett tagállam végzi.
[…].”
15. A 455. cikk kivonatosan így rendelkezik:
„(1) Amennyiben megállapítást nyer, hogy egy TIR‑igazolvány fedezete mellett végrehajtott fuvarozási művelet vagy egy ATA‑igazolvány fedezete mellett végrehajtott árutovábbítási művelet során vagy azzal kapcsolatban jogsértést vagy szabálytalanságot követtek el, a vámhatóság a TIR‑egyezmény 11. cikkének (1) bekezdésében, illetve az ATA‑egyezmény 6. cikkének (4) bekezdésében előírt határidőn belül értesíti a TIR‑igazolvány, illetve az ATA‑igazolvány jogosultját és a garanciavállaló egyesületet.
(2) A TIR‑igazolvány, illetve ATA‑igazolvány fedezete mellett végrehajtott művelet szabályszerűségének a 454. cikk (3) bekezdésének első albekezdése szerinti bizonyítékát az adott esettől függően a TIR‑egyezmény 11. cikkének (2) bekezdésében, illetve az ATA‑egyezmény 7. cikkének (1) és (2) bekezdésében előírt határidőn belül kell benyújtani.
[…].”
III – A pert megelőző eljárás
16. A Bizottság a jelen eljárást leginkább két saját forrásokra irányuló ellenőrzésre alapozza, amelyeket 1996 novemberében és 1997 decemberében hajtott végre Belgiumban, és amelyek állítása szerint szabálytalanságokat derítettek fel a Közösség TIR‑eljárásból származó saját forrásainak megállapítása, lekönyvelése és jóváírása tekintetében, és amelyek következménye e saját források késedelmes rendelkezésre bocsátása volt.
17. Az 1996‑ban végrehajtott saját forrásokra irányuló ellenőrzés keretében megállapított szabálytalanságokat – különösen a vizsgált esetek többségében a lezáratlan TIR‑igazolványokból származóan megállapított vámköveteléseknek a B számlán történő késedelmes könyvelését – 1999 májusában, az ellenőrzésről készült jelentések megküldését követően ismételten a belga hatóságok tudomására hozták.
18. Ami az 1997‑ben végrehajtott saját forrásokra irányuló ellenőrzés keretei között megállapított szabálytalanságokat illeti, a belga hatóságok – az ellenőrzésről készült jelentést követően – bizonyos lezáratlan TIR‑igazolványok tekintetében nem végezték el a megállapított összegek könyvelését, habár azokra nézve biztosítékot adtak, és nem éltek kifogással. Ezeket csak a saját forrásokra irányuló ellenőrzést követően vették fel a B számlára, utalva arra, hogy a tagállami garanciavállaló egyesület a kényszerítő intézkedések ellen jogorvoslattal élt.
19. Mivel a Bizottság álláspontja szerint olyan vámtartozásokról volt szó, amelyekkel szemben nem éltek kifogással, 2000. február 2‑i levelével felszólította a belga hatóságokat, hogy a megfelelő összegeket vegyék fel az A számlára, és ezenkívül küldjenek neki az 1995. január 1. és 1997. december 1. közötti időszakra vonatkozó áttekintést az összes lezáratlan TIR‑igazolványról, a megállapításra és könyvelésre vonatkozó adatokkal együtt.
20. Az 1996‑os saját forrásokra irányuló ellenőrzésre vonatkozó 2001. február 12‑i válaszlevélben és az 1997‑es saját forrásokra irányuló ellenőrzésre vonatkozó 2000. május 31‑i válaszlevélben a belga hatóságok visszautasították a Bizottság kifogásait és érveit.
21. Mivel a Bizottság ragaszkodott azon álláspontjához, hogy a belga hatóságok eljárása a megvizsgált esetekben nem felelt meg a saját forrásokról szóló előírásoknak, ezt 2001. október 23‑i, a belga hatóságoknak küldött felszólító levelében ismételten előadta, amelyek erre a 2002. január 17‑i levéllel válaszoltak. A belga hatóságok válaszukban újra kifejtették többek között azt, hogy a lezáratlan TIR‑igazolványokból származó vámtartozásokat vitatottnak kell tekinteni, és egyebekben utaltak a TIR‑eljárás 1995‑1997‑ben azon okból bekövetkezett strukturális válságára, hogy 1994 végén a nemzetközi biztosítócsoport felbontotta a viszontbiztosítási szerződést.
22. 2002. június 26‑án a Bizottság továbbította Belgiumnak az indokolással ellátott véleményt. Mivel a belga hatóságok a Bizottság abban szereplő felszólításának nem tettek eleget, a Bizottság benyújtotta a jelen keresetet.
IV – A kereset vizsgálata
A – Az első kifogásról, amelyet arra alapítottak, hogy egyes TIR‑igazolványokat nem kezeltek szabályszerűen, és így saját forrásokat szabálytalanul könyveltek le, és nem fizettek ki határidőn belül
1. Elfogadhatóság
a) A felek főbb érvei
23. Először is, a belga kormány
hivatkozik a kereset elfogadhatatlanságára, amennyiben az összegeknek a B számlán történt késedelmes könyvelését kifogásolják. Kifejti, hogy ezt a könyvelést elvégezték, amint a Bizottság a saját forrásokra vonatkozó ellenőrzésről készült jelentéssel felhívta a belga hatóságok figyelmét erre a kérdésre, így a kifogásolt jogsértés az indokolással ellátott vélemény átadásának időpontjában már nem állt fenn. E tekintetben tehát a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset elfogadhatatlan.
24. A Bizottság
visszautasítja ezt az érvelést, és kifejti, hogy a kérdéses 33 eset többségében a belga hatóságok 1996‑ban még semmit nem írtak jóvá sem az A számlán, sem a B számlán, és csak 1997 decemberében vették fel az összegeket a B számlára. Miután a belga hatóságok megtagadták további, hasonló iratok átadását, az sem zárható ki, hogy további ilyen esetek is vannak. Ezenkívül a B számlán történt téves könyvelés a késedelmes könyvelés következményeit eredményezi, így késedelmi kamatot kell fizetni.
b) Álláspont
25. Ezzel kapcsolatban meg kell állapítani, hogy a vámtartozások nem szabályszerű könyvelése, legyen ez az A számlán való késedelmes könyvelés vagy a B számlán történt téves könyvelés, a saját forrásokról szóló rendeletből eredő azon kötelezettség megsértéséhez vezethet, hogy a vámtartozás összegét időben jóvá kell írni a Bizottság számláján, és ezzel késedelmi kamatfizetési kötelezettség keletkezhet.
26. Abban az esetben is, ha a Bizottságnak a kérdéses összegek nem szabályszerű könyvelésére és ezen összegek nem határidőben történt befizetésére vonatkozó kifogása megalapozott, még nem zárható ki, hogy az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor nem hárították el a kötelezettségszegés valamennyi következményét, különösen a saját forrásokról szóló rendelet szerinti esetleges késedelmi kamatok megfizetését. Jóllehet az a kérdés, hogy a könyvelés a jelen esetben szabályszerű volt‑e, illetve hogy a kérdéses összegeket jogosan vehették‑e fel a B‑számlára, csak az ügy érdemének keretei között tisztázható, következésképpen a hivatkozott kötelezettségszegés megállapításához fűződő érdek a jelen esetben mindenképpen fennáll.(15)
27. Ezért álláspontom szerint az elfogadhatatlansági kifogás megalapozatlan.
2. Megalapozottság
a) A felek főbb érvei
28. A Bizottság
kifejti, hogy mindkét, 1996 novemberében és 1997 decemberében Belgiumban végrehajtott saját forrásokra irányuló ellenőrzéskor szabálytalanságokat állapítottak meg a közösségi saját források megállapítása, könyvelése és jóváírása tekintetében. Az ezen ellenőrzések alkalmával megvizsgált eseteknél – amelyek 1992‑1994‑ből származtak – nem egyedi esetekről van szó, hanem ezek egy régebbi és általános gyakorlat részei. Azt kifogásolja, hogy a Belga Királyság nem vette fel a saját forrásokról szóló irányelv 6. cikke (3) bekezdésének a) pontjában előírt határidőn belül az A számlára, és nem írta jóvá a Bizottság számára az adott jogosultságokat, bár azokra nézve biztosítékot adtak, és nem éltek kifogással.
29. Ami konkrétan az 1996 novemberében megvizsgált eseteket illeti, úgy a Bizottság azt kifogásolja, hogy a belga hatóságok a 33 megvizsgált eset közül 20 esetben a lezáratlan TIR‑igazolványokból származó megállapított jogosultságokat csak egy évvel a saját forrásokra irányuló ellenőrzés után írták jóvá a számlán. Két esetben a belga hatóságok állítólag elismerték a saját forrásokra vonatkozó rendelkezések megsértését (a vámtartozás közlésének elmulasztását és ezért annak elévülését), mindazonáltal a megfelelő összegeket még mindig nem bocsátották a Bizottság rendelkezésére.
30. Egyes TIR‑igazolványokból származó jogosultságokat csak akkor vettek fel az A számlára, miután a tagállami garanciavállaló egyesület 1999 augusztusában fizetett. A TIR‑egyezmény 11. cikkével összefüggésben a végrehajtási rendelet 455. cikke alapján a belga hatóságoknak legkésőbb 15 hónappal (12 + 3) a TIR‑igazolvány elfogadását követően meg kellett volna állapítaniuk a megfelelő jogosultságokat, és ezeket azután a saját forrásokról szóló rendelet 6. cikke (3) bekezdésének a) pontja szerinti határidőn belül fel kellett volna venniük az A számlára. Mivel a TIR‑igazolványokat 1993‑ban elfogadták, a késedelmes könyvelés és jóváírás miatt késedelmi kamat fizetendő. Egyes további esetekben a belga hatóságok azért nem vették fel a jogosultságokat az A számlára, mert a tagállami garanciavállaló egyesület jogorvoslattal élt a kényszerítő intézkedések ellen.
31. Ami az 1997 decemberében megvizsgált eseteket illeti, a Bizottság kifogásolja, hogy a belga hatóságok bizonyos lezáratlan TIR‑igazolványokból származó jogosultságokat először nem könyveltek el, és a saját forrásokra irányuló ellenőrzést követően a tagállami garanciavállaló egyesület által foganatosított jogorvoslat alapján tévesen a B számlán írtak jóvá.
32. A Bizottság visszautasítja a különböző érveket, amelyekkel a belga kormány a kifogásolt eljárások jogszerűségét igyekszik magyarázni.
33. A Bizottság kifejti, hogy a könyveléssel kapcsolatos késedelmek messze túllépik a saját forrásokról szóló rendelet 6. cikke (3) bekezdésének a) pontjában előírt határidőket mind az A számlán, mind a B számlán való jóváírás tekintetében. A belga kormány szerinte nyilvánvalóan azt állítja, hogy minden érintett irat (72) csalárd esetet érint; a Bizottság pedig csak azon 33 TIR‑igazolvánnyal kapcsolatos információval rendelkezik, amelyek az 1996‑os ellenőrzések tárgyát képezték. A Bizottság álláspontja szerint az A számlán történt jóváírással kapcsolatos késedelmek következménye az adott saját források késedelmes befizetése, és ezáltal a késedelmi kamatok. A belga hatóságok csak évekkel a kérdéses összegek lezárásának elmaradásáról szóló értesítés után cselekedtek. A Bizottság egyenként cáfolta a belga kormány különböző érveit, amelyek szerint a kérdéses jogosultságokra nézve biztosítékot nem adtak, vagy kifogással éltek a saját forrásokról szóló rendelet 6. cikke (3) bekezdésének b) pontja értelmében. Különösen arra utal, hogy a tagállami garanciavállaló egyesület általi kifogás kérdése ebben az ügyben nem releváns, mert ez mindenképpen csak azután következett volna be, miután a kérdéses jogosultságokat jóvá kellett volna írni az A számlán, és a Közösség rendelkezésére kellett volna bocsátani.
34. A belga kormány
bevezetésképpen utal a TIR‑eljárás válságára, amelybe az az 1990‑es évek elejétől került, és amelyben 1995‑1997‑ben leginkább azért volt, mert a nemzetközi biztosítócsoport 1994 végén a viszontbiztosítási szerződést felbontotta, és attól kezdve elutasította az 1994 előtt keletkezett vámtartozások kifizetését. A jelen ügy minden vámirata ilyen vámtartozásokat érint, és a nemzetközi biztosítócsoport ellen folyó választottbírósági eljárás tárgyát képezi, amely alapján 1999‑ben történtek kifizetések, amelyeket azonnal jóváírtak az A számlán. A belga garanciavállaló egyesület nem bontotta fel a kezességvállalási szerződést, azonban rendszeresen kifogással él minden, a régi biztosítócsoport által biztosított TIR‑igazolványból származó követeléssel szemben. Minden saját forrás, amelyről a jelen ügyben szó van, 72 olyan TIR‑igazolványból származik, amelynek kapcsán csalás történt 1992 júniusa és 1994 novembere között, és amelyet a régi nemzetközi biztosítócsoport biztosított.
35. A belga kormány kifejti, hogy a Bizottság – két TIR‑igazolvány kivételével, amelyek tekintetében a belga kormány elismerte a vámok megfizetésére irányuló követelésre vonatkozó késedelmet – nem állította, hogy a megállapítás nem a saját forrásokról szóló rendelet 2. cikkének megfelelően történt. Négy feltételnek kell teljesülnie ahhoz, hogy lehetséges legyen a megállapítás, és ez csak a garanciavállaló egyesületnek címzett fizetésre történő felszólítás időpontjában teljesül. A TIR‑egyezmény 11. cikkének (1) és (2) bekezdése alapján a tagállamnak a TIR‑igazolvány elfogadásától számított három éven belül – egy év áll rendelkezésére a lezárás elmaradásáról szóló értesítésre, valamint két év a vám megfizetésére való felszólításra –, és nem tizenöt hónapon belül kell felszólítania a fizetésre, kivéve ha – mint jelen esetben is – csalárd módon lezárt TIR‑igazolványokról van szó, amelyek esetén a határidő négy év.
36. A belga kormány álláspontja szerint a kérdéses jogosultságokat jogosan írták jóvá a B számlán. Vitatja, hogy a kérdéses jogosultságok tekintetében a saját forrásokról szóló rendelet 6. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett biztosítékot adtak volna. Ennek kapcsán utal a (személyes) kezességvállalás természetére a TIR‑eljárásban, és arra, hogy a nemzetközi biztosítócsoport megtagadta a kifizetést. A biztosítéknak abban az időpontban kell érvényesíthetőnek lennie, amelyben a főkötelezett nem tud fizetni. A jelen esetben a könyvelésre vonatkozó határidő arra az időszakra esik, amikor a nemzetközi biztosítócsoport a szerződést már felbontotta.
37. Kifejti továbbá, ahogy a saját forrásokról szóló rendelet 6. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében vett kifogást nem a közvetlen adósnak kell eszközölnie. Kifogást a garanciavállaló egyesület is tehet. Egyébként a kifogás – a Bizottság állításaival ellentétben – nincs meghatározott formai előírásokhoz kötve. Nem is kell a saját források könyvelésére előírt határidőn belül bekövetkeznie.
b) Álláspont
i) Előzetes megjegyzések
38. Eltekintve azon nehézségektől, amelyek abból erednek, hogy az eljárásbeli felek a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás jogi és ténybeli kereteinek előkészítésekor nem mindig járnak el éppen gondosan,(16) vagy hogy a közösségi jog lényeges, a vámbevételekből származó saját forrásokra vonatkozó rendelkezései olykor maguk is pontatlanok, vagy akár inkoherensek és ellentmondásosak,(17) továbbá egy bizonyos eljárási időn keresztül nézve többször is módosításra kerülnek, a tárgybelihez hasonló, saját forrásra vonatkozó ügyek azért különösen bonyolultak, mert egyrészt szoros összefüggés áll fenn a saját forrásokról szóló rendelet hatálya alá tartozó különböző kötelezettségek között, másrészt bonyolult az a viszony is, amely a saját forrásokról szóló rendeletből eredő kötelezettségek, és azon kötelezettségek között fennáll, amelyek a különböző saját források – a jelen esetben vámok – keletkezéséről és beszedéséről szóló szabályokból származnak.
39. A Bizottság a jelen eljárásban is hivatkozott különböző, a saját forrásokról szóló rendeletből eredő kötelezettségekre és (az „egyes TIR‑igazolványok nem szabályszerű lezárása” esetén) a vámok beszedéséről szóló közösségi szabályokra, ami miatt bevezetésképpen meg kell világítani az említett összefüggéseket, különösen mivel szerepet játszanak azon szempontok tekintetében, amelyek szükségesek a Bizottság által hivatkozott kötelezettségszegés fennállásának megítéléséhez.
40. Először is, ami a saját forrásokról szóló rendeletből eredő kötelezettségeket illeti, ezek közül – amint azt a belga kormány előadta – a legfontosabb a Közösség jogosultságainak megállapítása a saját forrásokról szóló rendelet 2. cikke értelmében, e jogosultságok könyvelése a 6. cikk szerint, azok jóváírása a Bizottság számláján a 9. és 10. cikkek alapján, és végül késedelmikamat‑fizetés a késedelmes jóváírások esetén a 11. cikk értelmében. Ami e kötelezettségek egymáshoz való viszonyát illeti, a késedelmikamat‑fizetési kötelezettség a saját források jóváírásához kapcsolódik. A saját források (határidőben történő) jóváírása azonban a megállapítástól függ, de függ a saját forrásoknak az ezen eljárásokra előírt határidőn belül történő könyvelésétől is.
41. Ebben az összefüggésben meg kell jegyezni, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint „elválaszthatatlan kapcsolat áll fenn a Közösség saját forrásainak megállapítására vonatkozó kötelezettség, a megadott határidőn belül a Bizottság számlájára történő jóváírási kötelezettség és végül a késedelmi kamatfizetési kötelezettség között”.(18)
42. Ezenkívül a késedelmi kamat attól függetlenül követelhető, hogy milyen okból volt késedelmes a j óváírás a Bizottság számláján. A Bíróság ebből arra következtetett, hogy nincs különbség azon esetek között, hogy a tagállam megállapította a saját forrásokat, de azokat nem fizette be, vagy hogy jogellenesen elmulasztotta a források megállapítását.(19)
43. Eszerint egy késedelmes – vagy akár elmulasztott – jóváírás, amely késedelmikamat‑fizetési kötelezettséget von maga után, visszavezethető mind a kérdéses saját források megállapításától számított határidő túllépésére, mind arra, hogy a megállapításra túl későn vagy egyáltalán nem került sor, habár a saját forrásokról szóló rendelet 2. cikke alapján ezt meg kellett volna tenni.
44. Ezenkívül azonban, amint azt már a C‑105/02. sz. ügyben tett indítványomban is hangsúlyoztam,(20) a saját források (határidőn belül történő) jóváírása tekintetében annyiban van önálló szerepe a könyvelésnek, hogy a saját forrásokról szóló rendelet itt releváns változatában a B számlán szereplő összegek jóváírására vonatkozó határidő tekintetében ezen összegek behajtását veszi alapul, míg az A számlán szereplő összegek jóváírására vonatkozó határidő ezen összegek megállapításához kapcsolódik. Ennek azonban az a következménye, hogy a B számlán szereplő összegek tekintetében – ameddig nem történik meg a behajtás – nem állhat be a jóváírásra vonatkozóan késedelem. Másrészről azonban az összegeknek tévesen az A számla helyett a B számlára történt felvétele késedelmes jóváírást, és így késedelmikamat‑fizetési kötelezettséget eredményez.
45. Mindazonáltal rögzíteni kell, hogy a saját forrásokról szóló rendelet szerinti könyvelésbe vételi kötelezettségek figyelmen kívül hagyása, csakúgy mint a többi fent említett kötelezettségé, önmagában valósítja meg a közösségi jog megsértését, és így a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás keretei között állapítandó meg, függetlenül attól, hogy milyen hatással van pénzügyi szempontból a Közösségre, illetőleg az adott összegek jóváírási időpontjára.
46. A saját forrásokra vonatkozó szabályozás, amelyben azon eljárásokat határozzák meg, amelyek szerint a tagállamok a Közösséghez rendelt saját forrásokat rendelkezésre bocsátják, és azon vámok keletkezéséről és behajtásáról szóló szabályozások közötti kapcsolat tekintetében, amelyek elsősorban a közösségi vámjogszabályokon (tehát elsősorban a Vámkódexen, a végrehajtási rendeleten és a TIR‑egyezményen), valamint a nemzeti jogszabályokon és közigazgatási előírásokon alapulnak, először azt kell rögzíteni, hogy a Bizottság kifogásai a kereseti kérelem szerint a saját forrásokról szóló rendelet megsértésére korlátozódnak, így a Bíróságnak itt nem kell külön állást foglalnia a vámszabályok megsértéséről.
47. Azonban ilyen jogsértések itt is jelentősek lehetnek annyiban, amennyiben a saját forrásokról szóló szabályozás megsértését is eredményezhetik, illetve csorbíthatják a saját források rendelkezésre bocsátását.(21) Ez különösen érvényes a jogosultságok megállapítása tekintetében, mivel ez kapcsolódik a vámjogszabályokhoz, és amint már kifejtettem, a Bizottság számláján történő jóváírási kötelezettség és adott esetben a késedelmi kamatfizetési kötelezettség nemcsak a ténylegesen megállapított jogosultságokra érvényes, hanem olyan jogosultságokra is, amelyek megállapítását a tagállam tévesen – a közösségi vámjogszabályok figyelmen kívül hagyásával – elmulasztotta vagy késve foganatosította.(22)
48. Amennyiben a vámszabályok alkalmazása – a saját forrásokról szóló rendeletben szabályozott módon – a Közösség saját forrásainak rendelkezésre bocsátását tekintve lényeges, illetve erre hatással lehet, e két szabályozási terület esetén bizonyos mértékig „átfedésről” van szó. Így például a vámjogszabályokban előírt (eljárási) határidőket a saját források gyors és hatékony rendelkezésre bocsátása szerint kell értelmezni, és így azok a saját forrásokról szóló rendeletből eredő kötelezettségek tekintetében kötelezőnek tekintendők.(23)
ii) Az egyes kifogásokról
49. Ami tehát a Bizottság kifogásának tartalmát illeti, meg kell állapítani, hogy „bizonyos árutovábbítási dokumentumokra” utal, anélkül hogy egyenként, közelebbről megjelölné az árutovábbítási dokumentumokat a kereseti kérelemben, vagy megnevezne egy bizonyos összeget. A Bizottság a kereset indoklásában is inkább általánosan hivatkozik a két saját forrásokra irányuló ellenőrzés eredményeire, vagy példaszerűen ragadja ki az egyes árutovábbítási dokumentumok sorsát. A Bizottság érvelése és az általa megadott információk alapján tehát inkább arról van szó, hogy a saját forrásokra irányuló, szúrópróbaszerű ellenőrzések alapján a belga vámhatóságoknak a TIR‑eljárásra vonatkozó – legalábbis bizonyos esetekben – közösségi jogot sértő eljárása vizsgálandó, anélkül hogy – álláspontom szerint – bizonyítani kellene, hogy a kifogás megalapozott‑e az összes kérdéses TIR‑igazolvány tekintetében, miközben az érintett TIR‑igazolványokat tekintve a Bizottság és a belga kormány adatai eltérnek egymástól.
50. Ezután azt kell figyelembe venni, hogy a belga kormány két TIR‑igazolvány tekintetében elismerte, hogy a belga hatóságok hibájából, nevezetesen az elmulasztott közlés miatt maradt el az adott vámtartozások behajtása, és e tekintetben nem vitatta a Bizottság kifogását.
51. Ami a többi, a Bizottság által említett esetet illeti, a Bizottság nem különösebben pontosan meghatározott kifogása alapvetően két fő kifogást érint, amelyekhez a többi érv is kapcsolódik, nevezetesen egyrészt a TIR‑igazolványokból származó saját források késedelmes – az adott saját forrásokra irányuló ellenőrzés után csak egy évvel eszközölt – könyvelését, másrészt a saját forrásoknak a Bizottság álláspontja szerint hibás könyvelését az A számla helyett a B számlán.
52. Egyik kifogás sem vitatott az alapul szolgáló tények tekintetében, vagyis hogy az 1992‑1994‑ben elfogadott TIR‑igazolványokból származó jogosultságok könyvelése csak az 1996‑os és 1997‑es saját forrásokra irányuló ellenőrzések után egy évvel következett be, mégpedig a B számlán. A belga kormány inkább azt vitatja, hogy a könyvelés késedelmes volt, és arra hivatkozik, hogy a kérdéses összegeket jogosan írták jóvá a B számlán.
53. Ami tehát először is a könyvelés tekintetében vett késedelem kérdését illeti, a saját forrásokról szóló rendelet 6. cikke értelmében mind az A számla, mind a B számla értelmében vett jogosultságokat legkésőbb azon hónapot követő második hónap 19. napját követő első munkanapon le kell könyvelni, amelyben az adott jogosultságot megállapították.
54. A saját forrásokról szóló rendeletnek a jelen esetben a megállapítás tekintetében irányadó szövegváltozatában(24) a 2. cikk szerint a Közösség jogosultságát „meg kell állapítani”, „amint a tagállam illetékes hatósága értesítette az adóst a tartozás összegéről”.
55. Ezzel kapcsolatban először is rögzítenünk kell, hogy ez a megállapítás, amelyre a tagállamok kötelesek,(25) nem önálló megállapítási aktus, amelyet a tagállam illetékes hatóságainak kellene végrehajtani. A megállapítás fogalma inkább az adott saját forrás – a jelen esetben a vámok – beszedésének keretei között bizonyos eljárási lépésekhez, illetve közigazgatási intézkedésekhez (a tartozás összegének közléséhez) kapcsolódik. A megállapítás fogalmának a beszedés keretébe illeszkedő eljárásokkal való ilyen kapcsolata megmagyarázhatja a saját forrásokról szóló rendelet különböző változataiban azon körülmények meghatározásának pontatlanságát, amelyek mellett teljesül a saját forrásokra vonatkozó megállapítási kötelezettség, mert e feltételeknek egyrészt a saját források, illetve díjak különböző fajtáira is alkalmazhatónak kell lenniük, másrészt számolniuk kell a tagállami közigazgatási eljárások fennmaradó különbségeivel is.
56. A vámtartozás közlését tekintve a saját forrásokról szóló rendelet 2. cikkének második mondata – a kérdéses időszakban érvényes szövegváltozatban(26) – utal egyrészt a vonatkozó közösségi jogszabályokra, jelen esetben tehát a közösségi vámjogszabályokra. Pontosabban szólva a TIR‑eljárás során történt szabálytalanságokból adódó vámtartozások beszedésére vonatkozó szabályok részben a TIR‑egyezményből, részben a TIR‑egyezményre, illetve a közösségi és tagállami jogszabályokra hivatkozó végrehajtási rendelet TIR‑eljárásra vonatkozó külön rendelkezéseiből, egyebekben pedig a Vámkódexből erednek.
57. A saját forrásokról szóló rendelet 2. cikke értelmében vett közlésnek a jelen esetben álláspontom szerint – és mind a Bizottság, mind a belga kormány ebből indul ki – a TIR‑egyezmény 11. cikkének (2) bekezdése értelmében vett fizetési felszólítást kell tekinteni.
58. A saját forrásokról szóló rendelet 2. cikkének (2) bekezdése alapján ennek a közlésnek be kell következnie, amikor a kötelezett személye ismertté válik, és a vámösszeg az illetékes államigazgatási szervek által kiszámítható.
59. A vámösszeg tényleges közlése egyébként a saját forrásokról szóló rendelet értelmében a megállapítás időpontját tekintve nem mérvadó, ha nem ebben az időpontban történik, azaz amint a kötelezett személye ismertté válik, és a vámösszeg kiszámítható. Ez abból következik, hogy a tagállamok kötelesek a Közösségek jogosultságainak megállapítására, és ezt nem mulaszthatják el, mivel ellenkező esetben a tagállam magatartása a Közösségek pénzügyi egyensúlyának felborulásához vezetne.(27)
60. Ezért a megállapítás időpontja tekintetében alapvetően az a döntő, hogy mikor teljesülnek a vámösszeg közlésének feltételei, vagyis mikor vannak a vámhatóságok abban a helyzetben, hogy kiszámítsák a vámösszeget és meghatározzák a kötelezett személyét.(28)
61. A jelen esetben a belga kormány álláspontja szerint a tagállamoknak a megállapításra három, illetve – a TIR‑igazolványok csalárd lezárása esetén – négy év áll rendelkezésre, míg a Bizottság abból indul ki, hogy a megállapítának minden esetben legkésőbb az adott TIR‑igazolvány átvételétől számított 15 hónap lejártával sorra kell kerülnie. Álláspontom szerint egyik kijelentéssel sem lehet ilyen általánosságban egyetérteni.
62. Ami a belga kormány szempontját illeti, arra kell utalni, hogy a TIR‑egyezmény 11. cikkének (1) bekezdése szerinti (legkorábban egy éven belül három hónap elteltével vagy – csalárd elintézés esetén – két éven belül), a mentesítés elmaradására vagy a fenntartásokkal történt mentesítésre vonatkozó kétéves határidők és a TIR‑egyezmény 11. cikkének (2) bekezdése szerinti fizetési felszólításra vonatkozó határidő (legkésőbb két év) végső határidők, és a saját forrásokról szóló irányelv céljainak megfelelően a vámtartozást a lehető leggyorsabban kell közölni.(29) Ezért ezeket a határidőket nem lehet egyszerűen összeadni, és azt feltételezni, hogy a jogosultságok megállapításának az érintett esetekben átlagban csak három, illetve négy évvel a TIR‑igazolványok elfogadása után kell bekövetkeznie.
63. Ezenkívül ebben az összefüggésben – amint azt a Bizottság kifejtette – meg kell állapítani, hogy mindenesetre 31 esetben a mentesítés elmaradására vagy a fenntartásokkal történt mentesítésre vonatkozó közlés ténylegesen korábban következett be, mint a 11. cikk (1) bekezdésében előírt egyéves, illetve kétéves végső határidő, nevezetesen néhány hónapon vagy akár napon belül.
64. Ami a Bizottság szempontját illeti, amely szerint a megállapításnak legkésőbb 15 hónappal a TIR‑igazolvány elfogadása után kell sorra kerülnie, először is megfontolásra ajánlom, hogy ez a határidő legalábbis bizonyos esetekben nem tartható. A végrehajtási rendelet 454. cikke alapján a tagállam beszedi a vámokat és az esetleg fizetendő egyéb díjakat, ha a TIR‑igazolvánnyal történő fuvarozással összefüggésben szabálytalanságot állapítanak meg, miközben a vámtartozás keletkezése egyébként a Vámkódex alapján alakul (a szabálytalanság módja szerint különösen a 202. és 203. cikk jön szóba). A döntő itt az, hogy az érkezési vámhivatalnak – a jelen ügyben az érkezési vámhivatal általi beszedésről van szó – tudomást kell szereznie a szabálytalanságról, illetve a vámtartozás keletkezéséről ahhoz, hogy megtehesse a további lépéseket a saját források megállapítása és beszedése keretében. Ezt a tudomást általában az indulási vámhivatal értesítése alapján szerzi meg, vagy azáltal, hogy az visszaküldi neki a 2. pédányt. Olyan esetben, amikor a behozatali vámhatósághoz a TIR‑igazolványban az áru bemutatására megállapított – a visszaküldés megfelelő határidejét magában foglaló – határidőn túl nem érkezik meg a 2. példány, adott esetben még azt is meg lehet követelni, hogy az érkezési vámhivatal ebben az időpontban szabálytalanságot gyanítson, és ezért tegye meg a szükséges lépéseket a saját források megállapítása és beszedése tekintetében. Azonban olyan esetben, mint a jelenlegi, amelyben hamisított 2. példányt kap kézhez az érkezési vámhivatal – amíg erre a csalásra fény nem derül – nem gyaníthatja, hogy szabálytalanság történt, és ezért csak e szabálytalanságról, illetve a vámtartozás keletkezéséről való tudomásszerzéssel kezdheti meg a beszedés, illetve megállapítás iránti eljárási lépéseket.
65. Egyébiránt meg kell jegyezni, hogy azon határidők, amelyek a TIR‑igazolványokból származó vámtartozások beszedésére érvényesek, a megállapítás időpontjának kérdése tekintetében nem feltétlenül hasonlíthatók össze azon közösségi árutovábbítási eljárási határidőkkel, amelyekről a C‑460/01.,(30) valamint a C‑104/02. sz. ügyben(31) hozott ítéletekben szó van. Ezen eljárásokban a végrehajtási rendelet 379. cikke (1) bekezdése szerinti bemutatás elmulasztásának közlésére megadott tizenegy hónapos határidőről és a végrehajtási rendelet 379. cikke (2) bekezdése szerinti árutovábbítási eljárás szabályszerű végrehajtásának igazolására vonatkozó három hónapos határidőról volt szó, amelyek közül az utóbbi a nevezett közlés időpontjától számít. A Bíróság megállapította egyrészt azt, hogy a bemutatás elmulasztásának közlésére megadott tizenegy hónapos határidő a saját forrásokról szóló rendeletből eredő kötelezettségek fényében a tagállamok részére kötelező végső határidőt jelent,(32) másrészt azt, hogy a vámtartozást közvetlenül az árutovábbítási eljárás szabályszerű végrehajtásának igazolására vonatkozó három hónapos határidő lejártakor kell közölni, illetve kivetni, mert legkésőbb ezen időpontban a vámhatóságok képesek kiszámolni a vámösszeget és meghatározni a kötelezett személyét.(33) A Bíróság azt is kifejtette, hogy nem mond ellent ezen értelmezésnek, hogy a Vámkódex alkalmazandó rendelkezései szerint a vámösszeg közlése a vámtartozás keletkezésétől számított hároméves időszakon belül megengedett, mert ez a végső határidő nem kérdőjelezi meg a Közösséggel szemben fennálló, a saját forrásokról szóló rendelkezésekből eredő kötelezettségeket.(34)
66. A Bizottsággal a jelen ügyben ezen ítélkezési gyakorlat fényében annyiban egyet kell érteni, hogy ha megállapításra kerül, hogy szabálytalanságot követtek el, a TIR‑egyezmény 11. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben a végrehajtási rendelet 455. cikkének (1) bekezdése alapján a szabálytalanság, illetve mentesítés elmaradásának közlésére vonatkozó kötelező tizenkét hónapos (illetve ha a mentesítés elmaradása visszaélésszerűen vagy csalárd módon történt, akkor kétéves) végső határidő érvényes. Ami azonban a Bizottság által hivatkozott három hónapos határidőt illeti, ez a határidő a TIR‑egyezmény 11. cikkének (2) bekezdése alapján azt az időpontot adja meg, amikor a fizetési felszólítás legkorábban megküldhető a garanciavállaló egyesületnek. Egyébként a TIR‑igazolvány tulajdonosának, csakúgy mint a garanciavállaló egyesületnek, a szabálytalanság közlésétől számítva két év áll rendelkezésre a TIR‑igazolvánnyal történő szabályszerű fuvarozás igazolására, a TIR‑egyezmény 11. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben a 455. cikk (2) bekezdése alapján. Míg azon időszak tehát, amely a tagállami hatóságok rendelkezésére áll a Bíróságnak a C‑104/02.(35) és a C‑460/01. sz. ügyben(36) tett megállapításai értelmében a végrehajtási rendelet 379. cikke alapján a vámtartozás közlésére, ezáltal a saját forrás megállapítására, az árutovábbítási eljárás szabályszerű lebonyolításának vagy a szabálytalanság tényleges helyének igazolására vonatkozó határidőt teljes mértékben figyelembe veszi, addig a Bizottság álláspontját alapul véve a TIR‑eljárásban a fizetési felszólításnak rendszeresen már akkor be kellene következnie, amikor a TIR‑igazolvánnyal történő fuvarozás szabályszerű végrehajtásának igazolására szolgáló határidő még nyitva áll. Ez egyébként olyan határidő, amely elsősorban nem a vámhatóságoknak szól, hanem a TIR‑igazolvány tulajdonosa és a garanciavállaló egyesület rendelkezésére áll, és ezért velük szemben – a saját forrásokra vonatkozó rendelkezések fényében – nem korlátozható.
67. A nevezett indokok miatt vonom kétségbe azt, hogy általánosan feltételezhető, hogy a vámösszeg közlése, ezáltal a saját forrásokról szóló rendelet 2. cikke értelmében vett megállapítás legkésőbb az adott TIR‑igazolvány elfogadását követő 15 hónapon belül lehetséges. Mindenesetre világos, hogy ez a közlés, a jelen esetben a fizetési felszólítás be kell következzen, amint a vámhatóságok arra képesek. Kifejtendő lenne ebben az összefüggésben, hogy a TIR‑ejárásban a vámhatóságok nemcsak akkor képesek a kötelezett személyének meghatározására, amikor az „igazi kötelezettet” felkutatták, hanem mindig ismert egy kötelezett, nevezetesen a garanciavállaló egyesület, amely egyetemleges adósként felel azon személlyel vagy személyekkel együtt, akik az esedékes összegekkel közvetlenül tartoznak.
68. A jelen esetben az iratokból egyébként is kiderül, hogy az 1996‑os saját forrás ellenőrzés tárgyát képező esetek többségében az esedékes vámtartozások megfizetésére való felszólítás már 1995 februárjában megérkezett mind a TIR‑igazolvány tulajdonosához, mind a garanciavállaló egyesülethez. Ezért mindazonáltal megállapítható, hogy legkésőbb ebben az időpontban a belga hatóságoknak nyilvánvalóan rendelkezniük kellett a szükséges adatokkal, hogy megállapítsák a vámösszeget és meghatározzák a kötelezettet, így az érintett jogosultságokat legkésőbb ebben az időpontban meg kellett állapítani. Ezért e jogosultságoknak a nem vitatottan csak egy évvel a saját forrásokra irányuló ellenőrzést követően, tehát 1997‑ben végrehajtott könyvelése késedelmes volt.
69. Ezért meg kell állapítani, hogy a belga hatóságok a TIR‑igazolványokból eredő jogosultságokat későn állapítottak meg, így ezeket késve könyvelték el, csak mintegy egy évvel az 1996‑os és 1997‑es saját forrásokra irányuló ellenőrzéseket követően írták jóvá azokat a B számlán, vagy amennyiben a megállapításra ténylegesen sor került abban az időpontban, amikor a vámhatóságok először képesek voltak a tartozás összegének és a kötelezett személyének a meghatározására, a könyvelés volt mindenféleképpen késedelmes.
70. Ami ezután másodsorban a Bizottság azon kifogását illeti, hogy a TIR‑igazolványokból származó összegeket tévesen írták jóvá a B számlán, amint azt már a C‑105/02. sz. ügyre vonatkozó indítványomban is kifejtettem,(37) a B számlára alapvetően egyrészt még be nem hajtott, megállapított jogosultságokat lehet felvenni, amelyekre nem adtak biztosítékot, és másrészt olyan be nem hajtott, megállapított jogosultságokat, amelyekre ugyan adtak biztosítékot, de amelyekkel szemben kifogással éltek, és amelyeket az adott vitás ügy rendezése nyomán esetleg módosítanak.
71. A belga kormány különböző érvei tekintetében, amelyekkel arra hivatkozik, hogy a kérdéses jogosultságokra a saját forrásokról szóló rendelet 6. cikke (3) bekezdésének b) pontja értelmében nem adtak biztosítékot, ismét utalok a C‑105/02. sz. ügyben tett indítványomra, amelyben megállapítottam, hogy a TIR‑egyezmény 8. cikke szerinti kezesség e rendelkezés értelmében vett biztosíték, és a TIR‑igazolványokból származó megállapított jogosultságokat ezáltal le kell könyvelni az A számlán a TIR‑rendszerben megállapított biztosíték legmagasabb összegéig, ameddig a garanciavállaló egyesületek felelnek a vámtartozásokért, és a saját forrásokról szóló rendelet 10. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében meghatározott határidőn belül a Közösség rendelkezésére kell bocsátani.(38)
72. Ottani fejtegetéseim alapján álláspontom szerint a belga hatóságok is – függetlenül attól a kérdéstől, hogy a TIR‑eljárás válsága és annak következményei, mint például a viszontbiztosítási szerződésnek a nemzetközi biztosítócsoport által 1994 végén történt felbontása, a vonatkozó időpontban hogyan hatott ténylegesen a belga garanciavállaló egyesület által teljesítendő garanciákra – a saját forrásokról szóló rendelet és az annak alapjául szolgáló jóhiszemű együttműködés elve szerint e nehézségekre adott válaszként nem térhettek volna el önhatalmúlag és a Bizottsággal való egyeztetés nélkül a TIR‑igazolványokból származó vámtartozásoknak az A számlára történő könyvelésétől.(39)
73. Amint az az iratokból kitűnik, ilyen előzetes egyeztetés nem történt, hanem a Bizottság a saját forrásokra irányuló ellenőrzéseket követően többször utalt arra, hogy nem ért egyet a B számlán történő jóváírással.
74. Ezért a belga kormánynak a TIR‑eljárás válságára és annak következményeire vonatkozó érvelését el kell utasítani.
75. El kell utasítani a belga kormány azon érvét is, amely szerint az összegeket azért lehetett jóváírni a B számlán, mert a saját forrásokról szóló rendelet 6. cikke (3) bekezdésének b) pontja értelmében vett „olyan jogosultságokról” volt szó, „amelyekre nézve kifogással éltek”.
76. Ugyan annyiban egyetértek a belga kormánnyal, hogy az ilyen kifogás alapvetően a garanciaadó, azaz a garanciavállaló egyesület oldaláról is történhet. Álláspontom szerint ez elsősorban abból következik, hogy ez – a TIR‑egyezmény 8. cikkének (1) bekezdése szerint – a TIR‑igazolvány tulajdonosával együtt egyetemleges adósként felel az esedékes vámok megfizetéséért, ezért számára is ugyanazon védekezési lehetőségeknek kell rendelkezésre állniuk.(40)
77. A Bizottsággal egyetértésben azonban álláspontom szerint a „kifogás”‑nak, amint az már a saját forrásokról szóló rendelet 6. cikke (2) bekezdésének b) pontjának szövegéből következik, magára a jogosultságra, és nem annak biztosítékára kell vonatkoznia, azaz az alapul szolgáló vámtartozással szembeni kifogást értik alatta.(41) Az iratok, illetőleg a belga kormány érvei alapján itt nem ilyen kifogásokról van szó. Inkább a belga garanciavállaló egyesület nyilvánvalóan azért tagadta meg rendszeresen a kezességből származó kifizetést, mert a nemzetközi biztosítócsoport felmondta a viszontbiztosítási szerződést, ezért fizetésképtelenség fenyegette.
78. Eszerint nem hathatós a belga kormány érvelése, miszerint az adott összegeket jogszerűen írták jóvá a B számlán, tekintet nélkül arra a kérdésre, hogy már a könyvelés szempontjából lényeges időpontban is fennálltak‑e, és ha igen, milyen mértékben – amint a Bizottság előadta –, azon körülmények, amelyek a belga kormány nézetei szerint a B számlára való felvételt indokolták.
79. Eszerint meg kell állapítani, hogy a Bizottságnak a TIR‑igazolványokból eredő saját források késedelmes és nem helytálló könyvelésére vonatkozó kifogásai megalapozottak.
80. Ezek alapján megállapítható, hogy a Bizottság első kifogása megalapozott.
B – Az arra alapított második kifogásról, hogy elmulasztották a Bizottság értesítését bizonyos más vámösszegekről, amelyekre nézve kifogással nem éltek, és amelyeket hasonlóan könyveltek el
a) A felek főbb érvei
81. Második kifogásával a Bizottság
azt sérelmezi, hogy a belga hatóságok elmulasztották őt 1996‑tól kezdve – felszólítása ellenére – értesíteni minden egyéb vámösszegről, amelyre nézve kifogással nem éltek, és amely összefüggésben áll a belga vámhatóságoknál lezáratlan TIR‑igazolványokkal, amelyeket hasonlóan kezeltek (mint az ellenőrzött TIR‑igazolványokat), azaz a B számlán írták azokat jóvá. A Belga Királyság ezáltal megsértette a saját forrásokról szóló rendelet, valamint az EK 10. cikk alapját képező jóhiszemű együttműködési kötelezettségét.
82. A belga kormány
szerint nem róható fel neki a jóhiszemű együttműködés kötelezettségének megsértése.
b) Álláspont
83. Amint azt már a 105/02. sz. ügyre vonatkozó indítványomban kifejtettem, a tagállam – a saját forrásokról szóló rendelet alapjául is szolgáló jóhiszemű együttműködés elve szerint – köteles teljesíteni a Bizottság olyan információkérését, mint az alapügybeli, amelyen keresztül a Bizottság az általa a saját forrásokra vonatkozó szabályok helyes alkalmazásának ellenőrzése érdekében végrehajtott ellenőrzéseket követően felvilágosítást kíván kapni bizonyos TIR‑igazolványok könyveléséről.(42)
84. Mivel a belga kormány nem vitatta sem azt, hogy a Bizottság részéről megfelelő információkérés történt, sem azt, hogy ezt nem teljesítette, megállapítható, hogy a Belga Királyság ezzel megsértette a saját forrásokról szóló rendeletből származó kötelezettségeit.
85. Ezért a Bizottság második kifogása megalapozott.
C – Az arra alapított harmadik kifogásról, hogy nem fizették meg a Bizottságnak fizetendő összegek után járó késedelmi kamatot
a) A felek főbb érvei
86. A Bizottság
álláspontja szerint az alapján, hogy a belga hatóságok még mindig nem teljesítették a Közösségnek a fizetendő összeg nagy részét, és a már jóváírt összegeket nagy késéssel fizették be, a saját forrásokról szóló rendelet 11. cikke alapján kamatok esedékesek. Utal különösen a két nem vitatott eset kapcsán fizetendő összegre, amelyre a belga hatóságok ugyan már ígéretet tettek, de amelyet még mindig nem bocsátottak a Bizottság rendelkezésére. A belga kormány kifogásait el kell utasítani, mert a TIR‑igazolványokból származó kérdéses jogosultságokat – legalábbis a kezesség fedezetének erejéig – jóvá kellett volna írni az A számlán.
87. A belga kormány
ismét utal azon álláspontjára, miszerint a kérdéses összegeket jogszerűen írhatták jóvá a B számlán. Amennyiben a hiányzó összegeket már megkapta (1999), az előírt határidőn belül ezeket jóvá is írta. Egyébként megítélése szerint úgy tűnik, hogy a Bizottság tévesen számítja a kamatokat.
b) Álláspont
88. A saját forrásokról szóló rendelet 11. cikke szerint késedelmes jóváírás esetén késedelmi kamat fizetendő, amely az állandó ítélkezési gyakorlat szerint attól függetlenül követelhető, hogy milyen okból volt késedelmes a Közösség számláján történő jóváírás.(43)
89. Először is, amint azt már megállapítottam, a belga kormány a saját forrásokról szóló rendelet megsértését két TIR‑igazolvány tekintetében elismerte, valamint a Bizottságnak kilátásba helyezte a megfelelő saját források késedelmi kamatokkal együtt történő jóváírását, amely azonban – amint azt a Bizottság nem vitatottan előadta – még nem történt meg.
90. Másodszor, az első kifogás keretei között megállapítottam, hogy a saját források könyvelését, illetve megállapítását legalább bizonyos esetekben a belga hatóságok késedelmesen eszközölték, és hogy saját forrás összegeket tévesen írták jóvá a B számlán. Mivel az érintett közösségi saját források összegeit később írták jóvá, mint a saját forrásról szóló rendelet, illetve a vámjogszabályok helyes alkalmazása során kellett volna, illetve még egyáltalán nem írták jóvá, mert azokat például tévesen a B számlára vették fel, és az adott vámtartozásokat ténylegesen még nem hajtották be,(44) e tekintetben késedelmi kamat fizetendő, amelyet mindeddig – nem vitatottan – nem fizettek meg.
91. Mivel a Bizottság kereseti kérelmében nem számszerűsítette a meg nem fizetett késedelmi kamatok összegét, egyébiránt az itt kifogásolt kötelezettségszegés megállapítása érdekében az esedékes saját forrás összegek, illetve késedelmi kamatok mértékének megállapítása nem szükséges.(45)
92. Ezért a Bizottság harmadik kifogása is megalapozott.
V – A költségekről
93. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a értelmében a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a Belga Királyság érvei alulmaradtak, javaslom kötelezni a költségek viselésére.
VI – Végkövetkeztetések
94. Mindezeket követően azt javaslom a Bíróságnak, állapítsa meg:
1. A Belga Királyság nem teljesítette az azonos tárgyú, a Közösségek saját forrásainak rendszeréről szóló 88/376/EK, Euratom határozat végrehajtásáról szóló, 1989. május 29‑i 1552/89/EGK, Euratom tanácsi rendeletet 2000. május 31‑től hatályon kívül helyező és annak helyébe lépő, a Közösségek saját forrásainak rendszeréről szóló 94/728/EK, Euratom határozat végrehajtásáról szóló, 2000. május 22‑i 1150/2000/EK, Euratom tanácsi rendelet 6., 9., 10. és 11. cikkéből eredő kötelezettségeit azáltal, hogy
– nem kezelt szabályosan bizonyos árutovábbítási okmányokat (TIR‑igazolványt), és így az ebből származó saját forrásokat nem könyvelte le megfelelően, és nem bocsátotta a Bizottság rendelkezésére határidőn belül;
– nem közölte a Bizottsággal az összes többi nem kifogásolt, a belga vámhatóság által 1996 óta nem mentesített TIR‑igazolványokhoz hasonlóan kezelt (az A számla helyett a B számlán lekönyvelt) vámösszeget;
– elmulasztotta megfizetni a Bizottságnak fizetendő összeg után járó késedelmi kamatot.
2. A Belga Királyságot kötelezi a költségek viselésére.
(1) .
(2)
–	HL L 185., 24. o.
(3)
–	HL L 155., 1. o.
(4)
–	HL L 293., 9. o.
(5)
–	HL L 130., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 169. o.
(6)
–	A Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet (EBHT 2005., I‑9659. o.).
(7)
–	Lásd a C‑105/02. sz. ügyben tett indítvány 2‑4., 10‑15. és 18‑21. pontját.
(8)
–	Lásd többek között a C‑61/94. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1996. szeptember 10‑én hozott ítélet EBHT 1996., I‑3989. o.) 42. pontját és a C‑365/97. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1999. november 9‑én hozott ítélet EBHT 1999., I‑7773. o.) 32. pontját.
(9)
–	Lásd a C‑363/00. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2003. június 12‑én hozott ítélet (EBHT 2003., I‑5767. o.) 21‑24. pontját.
(10)
–	A Közösségek saját forrásainak rendszeréről szóló 88/376/EGK, Euratom határozat végrehajtásáról szóló, 1989. május 29‑i 1552/89/EGK, Euratom tanácsi rendelet módosításáról szóló 1355/96/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL L 175., 3. o.).
(11)
–	Lásd például a C‑361/02. és C‑362/02. sz., Tsapalos és Diamantakis egyesített ügyekben 2004. július 1‑jén hozott ítélet 19. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(12)
–	Az Európai Közösség ezt az egyezményt az áruk TIR‑igazolvánnyal történő nemzetközi fuvarozására vonatkozó, Genfben, 1975. november 14‑én aláírt vámegyezmény megkötéséről szóló, 1978. július 25‑i 2112/78/EGK tanácsi rendelettel (HL L 252., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 1. kötet, 208. o.) hagyta jóvá.
(13)
–	HL L 253., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 6. kötet, 3. o.
(14)
–	A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 302., 1. o.).
(15)
–	Lásd a C‑104/02. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2005. április 14‑én hozott ítélet (EBHT 2005., I‑2689. o.5. és 46. pontját.
(16)
–	Lásd például Geelhoed főtanácsnoknak a C‑392/02. sz., Bizottság kontra Dánia ügyre vonatkozó 2005. március 10‑én tett indítványa (T 2005., I‑9811. o.) 47. pontját.
(17)
–	Lásd például a C‑310/98. és C‑406/98. sz., Leszek Labis és Sagpol egyesített ügyekben 2000. március 23‑án hozott ítélet (EBHT 2000., I‑1797. o.) 46. és 47. pontját, alamint a C‑78/01. sz., Bundesverband Güterkraftverkehr und Logistik eV [BGL] ügyben 2003. szeptember 23‑án hozott ítélet EBHT 2003., I‑9543. o.) 63. pontját.
(18)
–	Többek között a (fenti 15. lábjegyzetben hivatkozott) C‑104/02. sz. ügyben hozott ítélet 45. pontja és a C‑96/89. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1991. május 16‑án hozott ítélet EBHT 1991., I‑2461. o.) 38. pontja.
(19)
–	Ezzel kapcsolatban lásd végül a (fenti 16. lábjegyzetben hivatkozott) C‑392/02. sz. ügyben hozott ítélet 67. pontját.
(20)
–	77‑81. pont.
(21)
–	Lásd többek között a C‑276/97. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2000. szeptember 12‑én hozott ítélet EBHT 2000., I‑6251. o.) 56. pontját.
(22)
–	Ebben az értelemben a Bíróság például megállapította, hogy az érintett vámösszegnek a Vámkódex figyelmen kívül hagyásával történő késedelmes közlése szükségképpen a Közösség saját forrásaira vonatkozó jogosultságának késedelmes megállapítását eredményezi: a C‑460/01. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 2005. április 14‑én hozott ítélet EBHT 2005., I‑2613. o.5. pontja.
(23)
–	Lásd például a (fenti 22. lábjegyzetben hivatkozott) C‑460/01. sz. ügyben hozott ítélet 60. és 70. pontját, valamint a (fenti 15. lábjegyzetben hivatkozott) C‑104/02. sz. ügyben hozott ítélet 69. pontját.
(24)
–	Lásd fent az 5. lábjegyzetet.
(25)
–	Lásd a (fenti 18. lábjegyzetben hivatkozott) C‑96/89. sz. ügyben hozott ítélet 38. pontját és a (fenti 15. lábjegyzetben hivatkozott) C‑104/02. sz. ítélet 45. pontját.
(26)
–	Lásd a fenti a 4. és 5. pontot.
(27)
–	Lásd a (fenti 18. lábjegyzetben hivatkozott) C‑96/89. sz. ügyben hozott ítélet 45. pontját, a C‑348/97. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2000. június 15‑én hozott ítélet EBHT 2000., I‑4429. o.) 64. pontját és a (fenti 16. lábjegyzetben hivatkozott) C‑392/02. sz. ügyben hozott ítélet 60. pontját.
(28)
–	Lásd ebben az értelemben a (fenti 22. lábjegyzetben hivatkozott) C‑460/01. sz. ügyben hozott ítélet 71. pontját, és a (fenti 15. lábjegyzetben hivatkozott) C‑104/02. sz. ügyben hozott ítélet 80. pontját, valamint a (fenti 16. lábjegyzetben hivatkozott) C‑392/02. sz. ügyben hozott ítélet 59. pontját.
(29)
–	Lásd többek között a (fenti 22. lábjegyzetben hivatkozott) C‑460/01. sz. ügyben hozott ítélet 69. és 72. pontját.
(30)
–	A fenti 22. lábjegyzetben hivatkozott ítélet.
(31)
–	A fenti 15. lábjegyzetben hivatkozott ítélet.
(32)
–	A (fenti 15. cikkben hivatkozott) C‑104/02. sz. ügyben hozott ítélet 69. pontja és a (fenti 22. lábjegyzetben hivatkozott) C‑460/01. sz. ügyben hozott ítélet 69. pontja.
(33)
–	A (fenti 15. cikkben hivatkozott) C‑104/02. sz. ügyben hozott ítélet 72. és 78. pontja valamint a (fenti 22. lábjegyzetben hivatkozott) C‑460/01. sz. ügyben hozott ítélet 63. és 71. pontja.
(34)
–	A (fenti 15. cikkben hivatkozott) C‑104/02. sz. ügyben hozott ítélet 79. pontja és a (fenti 22. lábjegyzetben hivatkozott) C‑460/01. sz. ügyben hozott ítélet 70. pontja.
(35)
–	A fenti 15. lábjegyzetben hivatkozott ítélet.
(36)
–	A fenti 22. lábjegyzetben hivatkozott ítélet.
(37)
–	Ezen indítvány 83. pontja.
(38)
–	A C‑105/02. sz. ügyben tett indítvány 85‑90. pontja.
(39)
–	A C‑105/02. sz. ügyben tett indítvány 91‑100. pontja.
(40)
–	Lásd ebben az értelemben a (fenti 17. lábjegyzetben hivatkozott) C‑78/01. sz. ügyben hozott ítélet 52. pontját.
(41)
–	Lásd a C‑105/02. sz. ügyre vonatkozó indítvány 84. pontját.
(42)
–	Lásd a 105‑110. pontot.
(43)
–	Többek között a (fenti 22. lábjegyzetben hivatkozott) C‑460/01. sz. ügyben hozott ítélet 91. pontja, valamint a (fenti 18. lábjegyzetben hivatkozott) 96/89. sz. ügyben hozott ítélet 38. pontja és a (fenti 9. lábjegyzetben hivatkozott) 363/00. sz. ügyben hozott ítélet 44. pontja; lásd a fenti 38. és 39. pontot.
(44)
–	Lásd ezzel kapcsolatban fent a 45. pontot.
(45)
–	Lásd ezzel kapcsolatban a (fenti 9. lábjegyzetben hivatkozott) C‑363/00. sz. ügyben hozott ítélet 47. pontját.