62020CC0338
MICHAL BOBEK
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2021. szeptember 2. (
1
)
C‑338/20. sz. ügy
Prokuratura Rejonowa Łódź‑Bałuty
(a Sąd Rejonowy dla Łodzi‑Śródmieścia w Łodzi [Łódź‑Śródmieście‑i kerületi bíróság, Lengyelország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség – Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Kölcsönös elismerés – Pénzbüntetések – 2005/214/IB kerethatározat – Az elismerés és a végrehajtás megtagadásának okai – Végrehajtás tárgyát képező határozat fordítása biztosításának a hiánya – Nyelvi jogok – Tisztességes eljáráshoz való jog”
I. Bevezetés
1.
2019‑ben egy lengyelországi állandó lakóhellyel rendelkező járművezetőt állított meg Hollandiában a helyi rendőrség. A rendőrség telefonon kapcsolt lengyel nyelvű tolmács közreműködésével arról tájékoztatta a járművezetőt, hogy megsértette a közúti közlekedési szabályokat, és bírságot szabnak ki vele szemben.
2.
Ezt követően az illetékes holland közigazgatási hatóságok pénzbüntetést kiszabó határozatot hoztak, és e határozatot postai úton kézbesítették a járművezető részére. Bár e határozatot holland nyelven szövegezték meg, az e határozatra vonatkozó egyes információkat összefoglaló jelleggel franciául, angolul és németül is rendelkezésre bocsátották, további nyelveken – közük lengyelül – nyújtott tájékoztatást tartalmazó internetes oldalra való hivatkozással együtt. Mivel a határozat ellen nem nyújtottak be fellebbezést, az jogerőssé vált.
3.
Az alapügyben az e tárgyban hatáskörrel rendelkező lengyel bíróságnak határozatot kell hoznia a holland hatóságoknak a büntetést kiszabó határozat végrehajtására irányuló kérelméről. A járművezető azon az alapon tett kifogást, hogy e határozat lengyel nyelvű fordítását nem kapta meg.
4.
Ilyen körülmények között köteles‑e a lengyel bíróság – a kölcsönös elismerés elvének a pénzbüntetésekre való alkalmazásáról szóló, 2005. február 24‑i 2005/214/IB tanácsi kerethatározat (
2
) rendelkezései alapján – elismerni és elrendelni e határozat végrehajtását? Vagy pedig e bíróságnak a járművezető tisztességes eljáráshoz való jogának megsértése miatt meg kell‑e tagadnia e határozat elismerését és végrehajtását? Lényegében a jelen eljárásban ezt a kérdést terjesztették a Bíróság elé.
II. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
5.
A 2005/214 kerethatározat (2) és (4) preambulumbekezdése kimondja:
„(2)
A kölcsönös elismerés elvét kell alkalmazni az igazságügyi és közigazgatási hatóságok által kiszabott pénzbüntetésekre, az ilyen büntetéseknek a büntetés kiszabása szerinti tagállamtól eltérő tagállamban való végrehajtásának megkönnyítése érdekében.
[…]
(4)
E kerethatározatnak a közúti közlekedési szabályok megsértésével kapcsolatban kiszabott pénzbüntetésekre is ki kell terjednie.”
6.
A „Fogalommeghatározások” című 1. cikk előírja, hogy e kerethatározat alkalmazásában:
„a)
»határozat«: természetes vagy jogi személy által fizetendő pénzbüntetést elrendelő jogerős határozat, amennyiben a határozatot az alábbi hatóságok valamelyike hozta:
[…]
ii.
a kibocsátó állam bíróságától eltérő hatósága, a kibocsátó állam joga szerinti bűncselekmény tekintetében, feltéve, hogy az érintett személynek lehetősége nyílt arra, hogy valamely, különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság elbírálja az ügyét;
[…]
b)
»pénzbüntetés« az alábbiakra vonatkozó fizetési kötelezettség:
i.
bűncselekmény elkövetése miatt történő elítélés alapján határozatban kiszabott pénzösszeg;
[…]”
7.
A 2005/214 kerethatározat 5. cikkének (1) bekezdése felvázolja az alkalmazási kört, és a következőképpen rendelkezik:
„Az alábbi, a kibocsátó államban büntetendő és a kibocsátó állam joga által meghatározott bűncselekmények esetében, e kerethatározat értelmében [helyesen: az e kerethatározatban meghatározott feltételek mellett] és a cselekmény kettős büntethetőségének mérlegelése nélkül, a határozatokat el kell ismerni és végre kell hajtani:
[…]
–
– olyan magatartás, amely sérti a közúti közlekedés szabályait, beleértve a vezetési‑ és pihenőidőre, valamint a veszélyes anyagokra vonatkozó rendelkezések megszegését,
[…]”
8.
A 2005/214 kerethatározat 6. cikke szerint „[a] végrehajtó állam hatáskörrel rendelkező hatóságai minden további alaki követelmény nélkül elismerik a 4. cikkel összhangban részükre továbbított határozatot, és haladéktalanul megteszik a végrehajtáshoz szükséges valamennyi intézkedést, kivéve, ha a hatáskörrel rendelkező hatóság úgy dönt, hogy a 7. cikkben az elismerés, illetve a végrehajtás megtagadására vonatkozóan előírt okok valamelyikére hivatkozik.”
9.
E kerethatározat 7. cikkének (3) bekezdése, amely az elismerés és a végrehajtás megtagadásának okaira vonatkozik, a következőképpen rendelkezik:
„Az (1) bekezdésben és a (2) bekezdés c) és g) pontjában említett esetekben a határozat elismerésének és végrehajtásának teljes vagy részleges megtagadására vonatkozó döntés meghozatala előtt, a végrehajtó állam hatáskörrel rendelkező hatósága megfelelő módon konzultál a kibocsátó állam hatáskörrel rendelkező hatóságával, és szükség esetén felkéri, hogy haladéktalanul küldjön meg számára minden szükséges információt.”
10.
E kerethatározat 20. cikkének (3) bekezdése szerint „[a]mennyiben a 4. cikkben említett tanúsítvány alapján felmerül annak lehetősége, hogy a Szerződés 6. cikkében biztosított alapvető jogok és alapvető jogelvek sérültek, a tagállamok ellenezhetik a határozatok elismerését és végrehajtását. A 7. cikk (3) bekezdésében említett eljárást kell alkalmazni.”
B.
A lengyel jog
11.
A kodeks postępowania karnego (a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv) 611fg. cikke 1. §‑ának 9. pontja feljogosítja a lengyel bíróságot a pénzbüntetést megállapító jogerős határozat végrehajtásának megtagadására, ha a tanúsítványból megállapítható, hogy a határozat által érintett személyt nem tájékoztatták megfelelő módon a jogorvoslati lehetőségről és jogról.
C.
A holland jog
12.
A Centraal Justitieel Incassobreau (központi behajtási hivatal, Hollandia) (a továbbiakban: CJIB) a Holland Királyság területén elkövetett cselekményekkel összefüggésben, büntetőügyekben kiszabott bírságok behajtásáért és beszedéséért felelős központi közigazgatási hatóság. A CJIB büntetőügyekben kiszabott bírságról szóló értesítésével szemben 6 héten belül fellebbezés nyújtható be az officier van justitie‑hez (ügyészség, Hollandia).
III. A tényállás, a nemzeti eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
13.
2019. július 11‑én a lengyel állampolgár és lengyelországi lakóhellyel rendelkező D. P.‑t Hollandiában megállította a helyi rendőrség. Telefonon (tolkentelefoon) kapcsolt lengyel nyelvű tolmács közreműködésével a rendőrség lengyelül tájékoztatta a járművezetőt, hogy megsértette a közúti közlekedési szabályokat, mivel a gépjármű két olyan gumiabronccsal közlekedett, amely nem felelt meg a profilra vonatkozó követelményeknek. A rendőrség arról is tájékoztatta a járművezetőt, hogy 210 euró összegű bírságot szabnak ki vele szemben, és hogy megilleti a hallgatáshoz, valamint a tájékoztatáshoz és fordításhoz való jog, végül közölte a bírság megtámadásának eszközeit.
14.
2019. július 22‑én a CJIB elfogadta, és postai úton kézbesítette a járművezető részére a bírságot kiszabó határozatot (a továbbiakban: megtámadott határozat). E határozatot holland nyelven szövegezték meg, ugyanakkor részét képezte i. a határozat főbb elemeinek francia, angol és német fordítása, valamint ii. e nyelveken a CJIB azon internetes oldalára való utalás, amely lengyel nyelven is tartalmaz információkat többek között azon rendelkezésre álló eszközökről, amelyekkel a határozat megtámadható, vagy további tájékoztatás kérhető a CJIB‑től.
15.
A megtámadott határozat 2019 szeptemberében jogerőre emelkedett, mivel azzal szemben nem nyújtottak be fellebbezést.
16.
2020. január 21‑én a Sąd Rejonowy dla Łodzi‑Śródmieścia w Łodzi (Łódź‑Śródmieście‑i kerületi bíróság, Lengyelország) a CJIB‑től a járművezetővel szemben kiszabott pénzbüntetés végrehajtása iránti kérelmet kapott.
17.
E bíróság azt kérte a CJIB‑től, hogy jelezze, hogy a megtámadott határozatot lengyel fordításával együtt kézbesítették‑e D. P. részére. Válaszában a CJIB nemleges választ adott. A kérdést előterjesztő bíróság előtt D. P. megerősítette, hogy 2019 novembere‑decembere tájékán levelet kapott Hollandiától. A járművezető azonban arra hivatkozott, hogy azért nem érthette meg a levél tartalmát, mert az nem tartalmazott lengyel nyelvű tájékoztatást.
18.
Mivel kétségei támadtak a 2005/214 kerethatározat releváns rendelkezéseinek helyes értelmezését illetően, 2020. július 7‑én a Sąd Rejonowy dla Łodzi‑Śródmieścia w Łodzi (Łódź‑Śródmieście‑i kerületi bíróság, Lengyelország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„A pénzbüntetést kiszabó határozatnak az eljárás alá vont személy részére történő, általa értett nyelven készült fordítás biztosítása nélküli kézbesítése feljogosítja‑e az e határozatot végrehajtó állam hatóságát arra, hogy a [2005/214] kerethatározat 20. cikkének (3) bekezdését átültető rendelkezések alapján a tisztességes eljáráshoz való jog megsértése miatt megtagadja a határozat végrehajtását?”
19.
Írásbeli észrevételeket terjesztett elő a Prokuratura Rejonowa Łódź‑Bałuty (łódźi regionális ügyészség, Lengyelország), a holland és a lengyel kormány, valamint az Európai Bizottság. E felek szintén írásban válaszoltak a Bíróság kérdéseire.
IV. Értékelés
20.
Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2005/214 kerethatározat rendelkezéseit (és különösen 20. cikkének (3) bekezdését) úgy kell‑e értelmezni, hogy azok lehetővé teszik a végrehajtó állam nemzeti bírósága számára, hogy megtagadja a kibocsátó állam által hozott olyan jogerős határozat elismerését és végrehajtását, amely valamely személlyel szemben pénzbüntetés megfizetését írja elő (a továbbiakban: büntetést kiszabó határozat), amennyiben e személy részére nem kézbesítették e határozat általa értett nyelven készült fordítását.
21.
A jelen indítványban néhány, az uniós jog alkalmazandó rendelkezéseinek tisztázására irányuló előzetes megjegyzést (A) követően az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés által felvetett problémával foglalkozom: jogosult‑e valamely személy a 2005/214 kerethatározat alapján a végrehajtani kért határozat fordítását megkapni? (B).
A.
Előzetes megjegyzések: a releváns jogi háttér
22.
Kiindulásképpen érdemes tisztázni az alapügyben alkalmazandó jogi keretet.
23.
A holland kormány által szolgáltatott információk alapján a büntetést kiszabó határozat a nemzeti jognak megfelelően olyan eljárás eredménye volt, amely két szakaszból állt: egy „szóbeli” szakaszból, amelyre tolmács közreműködésével a rendőrség által végzett közúti ellenőrzés során került sor, valamint egy „írásbeli” szakaszból, amelyre néhány héttel később a CJIB előtt került sor. A jelen ügyben végrehajtani kért határozat tehát az a határozat, amelyet a járművezetőnek holland nyelven megszövegezve, azonban az információk francia, angol és német nyelven készített összefoglalójával, valamint a CJIB azon internetes oldalának elérésével kapcsolatos tájékoztatással együtt kézbesítettek postai úton, amelyen további információk találhatók, ideértve a lengyel nyelven szolgáltatott információkat is.
24.
Az ilyen (vegyes) eljárás meglehetősen különbözik a rendőrség előtt szóban és teljes egészében azonnal lefolytatott eljárástól. Ez utóbbira példaként olyan járművezetőt kell elképzelni, akit a közúti közlekedési jogsértés (például gyorshajtás vagy piroson való áthajtás) elkövetését követően azonnal megállítottak, aki tudomásul veszi a rendőrség által megállapított jogsértést, és időt kapott a kiszabott bírság megfizetésére. Ez utóbbi esetben az eljárás teljes egészében a járművezető jelenlétében zajlik, és a büntetést kiszabó határozatot, vagyis a végrehajtható okiratot, helyben, azonnal fogadja el a rendőrség.
25.
Nem ez a helyzet az alapügyben szóban forgó esetben. Úgy vélem, hogy a jelen ügyben csak a CJIB által hozott jogerős írásbeli határozat zárja le a nemzeti jog alapján a közigazgatási eljárást.
26.
Ilyen körülmények között milyen uniós jogi rendelkezések alkalmazandók és relevánsak a jelen eljárásban?
27.
Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság a 2005/214 kerethatározat rendelkezéseinek értelmezését kéri a Bíróságtól. Úgy tűnik ugyanis, hogy ez a jogszabály alkalmazandó a jelen ügyben.
28.
A kérdést előterjesztő bíróságtól azt kérték, hogy ismerje el és hajtsa végre a 2005/214 kerethatározat 4. cikke alapján továbbított határozatot. A végrehajtandó határozat a 2005/214 kerethatározat 1. cikke a) pontjának ii. alpontja értelmében „a természetes vagy jogi személy által fizetendő pénzbüntetést elrendelő jogerős határozat”, amelyet „a kibocsátó állam bíróságától eltérő hatósága [hozott], a kibocsátó állam joga szerinti bűncselekmény tekintetében, feltéve, hogy az érintett személynek lehetősége nyílt arra, hogy valamely, különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság elbírálja az ügyét”. Ezenkívül a 2005/214 kerethatározat 5. cikke az „olyan magatartás[t], amely sérti a közúti közlekedés szabályait”, azon bűncselekmények közé sorolja, amelyek a vonatkozó feltételek teljesülése esetén elismeréshez és végrehajtáshoz vezetnek.
29.
Ezzel szemben sem az (EU) 2015/413 irányelv (
3
), sem pedig a 2010/64/EU irányelv (
4
) – amelyekre mind a kérdést előterjesztő bíróság, mind pedig egyes felek a 2005/214 kerethatározat értelmezése szempontjából lehetséges „inspirációs forrásként” hivatkoztak – tárgyi hatálya okán nem alkalmazható a jelen ügyben.
30.
A közúti közlekedésbiztonságot veszélyeztető közlekedési jogsértésekre vonatkozó információk határokon átnyúló cseréjének elősegítésére irányuló 2015/413 irányelv csak az annak 2. cikkében felsorolt konkrét jogsértésekre alkalmazandó. Nem vitatott, hogy e lista kimerítő jellegű. (
5
) A gumiabroncsprofilra vonatkozó követelmények megsértése nem szerepel e listán. Ezenkívül, amint az különösen a 2015/413 irányelv 1. cikkéből, 4. cikkének (1) bekezdéséből, valamint (2) és (8) preambulumbekezdéséből következik, ezen eszköz célja a közúti közlekedésbiztonságot veszélyeztető közlekedési jogsértések hatékony kivizsgálásának biztosítása annak érdekében, hogy ezt követően a felelős személyekkel szemben szankciót lehessen kiszabni. E szankciók végrehajtása nem képezi tárgyát a 2015/413 irányelvnek.
31.
Továbbá, ami a büntetőeljárás során igénybe vehető tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogról szóló 2010/64 irányelvet illeti, annak 1. cikke (3) bekezdése szerint „[a]mennyiben valamely tagállam joga úgy rendelkezik, hogy a kisebb súlyú cselekményekre vonatkozó szankciókat a büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróságtól eltérő hatóság szabja ki, és az ilyen szankció kiszabásával szemben bírósághoz lehet fellebbezni, az ilyen fellebbezést követően ezen irányelvet csak az említett bíróság előtt lefolytatott eljárásra kell alkalmazni”. (
6
) A (16) preambulumbekezdés egyértelművé teszi, hogy a „kisebb súlyú cselekmények” kiterjedhetnek „nagy számban elkövetett [olyan] közlekedési szabálysértések[re] […], amelyeket közúti ellenőrzést követően állapíthatnak meg”. E preambulumbekezdés azt is kifejti, hogy az uniós jogalkotó úgy vélte, hogy „[i]lyen helyzetekben nem lenne ésszerű megkövetelni az illetékes hatóságoktól, hogy biztosítsák […] [a 2010/64 irányelv] szerinti valamennyi jogot”. (
7
)
32.
A jelen ügyben az a személy, akivel szemben a megtámadott határozat végrehajtását kérték, az illetékes holland bíróság előtt nem élt az e határozattal szembeni jogorvoslathoz való jogával. Ily módon semmilyen olyan bírósági eljárás nem indult, amelynek keretében a 2010/64 irányelv alkalmazható lenne. Még ha ez is lenne a helyzet, ezen eljárásban, nem pedig a kérdést előterjesztő bíróság előtt jelenleg folyamatban lévő eljárásban kellett volna alkalmazni a 2010/64 irányelv rendelkezéseit.
33.
Ezért egyértelmű, hogy a szóban forgó helyzetre az uniós szabályozás tekintetében (kizárólag) a 2005/214 kerethatározat rendelkezései az irányadók. Természetesen, ha ez a kerethatározat alkalmazandó, akkor az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) rendelkezéseit is alkalmazni kell. A jelen ügyben a Charta 47. cikkének második bekezdésében rögzített tisztességes eljáráshoz való jog különösen relevánsnak tűnik.
34.
Az előbbiek alapján most rátérnék a jelen eljárás által felvetett fő problémára.
B.
A 2005/214 kerethatározat alapján végrehajtás tárgyát képező határozat fordításához való jog?
35.
Az előterjesztett kérdés lényegében azt a problémát veti fel, hogy a 2005/214 kerethatározat értelmében a végrehajtani kért, büntetést kiszabó határozathoz főszabály szerint mellékelni kell‑e annak fordítását olyan körülmények esetén, amikor e határozatot a végrehajtó tagállam hivatalos nyelvétől eltérő nyelven szövegezték meg.
36.
Véleményem szerint erre a kérdésre nemleges választ kell adni.
37.
Egyrészt a 2005/214 kerethatározat rendelkezései nem tartalmaznak semmilyen kifejezett vagy hallgatólagos kötelezettséget arra vonatkozóan, hogy biztosítani kell a végrehajtani kért eredeti határozatról készült fordítást (1). Másrészt véleményem szerint a fordítás elkészítésére vonatkozóan semmiféle általános kötelezettség nem következik azon általános jogelvekből vagy alapvető jogokból, amelyekre a 2005/214 kerethatározat 20. cikkének (3) bekezdése utal (2. és 3.).
38.
Csak hogy világos legyen, a fentiek nem zárják ki, hogy bizonyos esetekben a büntetést kiszabó határozat fordítása biztosításának hiánya esetlegesen a kibocsátó államban lefolytatott eljárás keretében a címzett tisztességes eljáráshoz való jogának megsértését eredményezi, ami miatt a végrehajtó állam e határozat elismerését és végrehajtását jogszerűen tagadja meg. Ez pusztán azt jelenti, hogy a fordítás hiánya nem eredményezi automatikusan a tisztességes eljáráshoz való jog megsértését. Annak megállapításához ugyanis, hogy a címzett tisztességes eljáráshoz való jogát megsértették‑e, valamennyi releváns körülmény konkrét ügyre vonatkoztatott értékelése szükséges. E tekintetben a jelen indítvány utolsó részében megpróbálok némi iránymutatást nyújtani a kérdést előterjesztő bíróság számára arra vonatkozóan, hogy a jelen ügyben hogyan kell elvégezni ezt az értékelést (4).
1. A 2005/214 kerethatározat szövege és célja
39.
A 2005/214 kerethatározat 6. cikke szerint „[a] végrehajtó állam hatáskörrel rendelkező hatóságai minden további alaki követelmény nélkül
elismerik a 4. cikkel összhangban részükre továbbított határozatot, és haladéktalanul megteszik a végrehajtáshoz szükséges
valamennyi intézkedést, kivéve, ha a hatáskörrel rendelkező hatóság úgy dönt, hogy a 7. cikkben az elismerés, illetve a végrehajtás megtagadására vonatkozóan előírt okok valamelyikére hivatkozik.” (
8
)
40.
E rendelkezés megfogalmazása elég egyértelmű: amennyiben a megkereső hatóságok eleget tesznek az e kerethatározatban előírt alaki követelményeknek, a végrehajtó állam hatóságainak főszabály szerint el kell ismerniük a határozatot, és meg kell hozniuk a végrehajtásához szükséges valamennyi intézkedést. A végrehajtó hatóságok nem írhatnak elő„további alaki követelményt” a megkereső hatóságok számára, és nem tagadhatják meg az elismerést és a végrehajtást, kivéve ha az elismerés és a végrehajtás megtagadására vonatkozóan e rendelkezésben meghatározott okok valamelyike fennáll. Ezen okokat a 2005/214 kerethatározat 7. cikke sorolja fel, a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint pedig e kerethatározat 20. cikkének (3) bekezdésében az elismerés megtagadására vonatkozóan egy másik ok található. (
9
)
41.
Ennek tükrében először is megjegyzem, hogy a megkereső hatóságok által annak érdekében teljesítendő alakiságok között, hogy a magánszemélyekkel szemben pénzbüntetést kiszabó határozat elismerését és végrehajtását kérhessék, a 2005/214 kerethatározat egyetlen rendelkezése sem foglalja magában azt, hogy e határozatról fordítást kell készíteni. (
10
)
42.
Másodszor a végrehajtás tárgyát képező határozat fordítása biztosításának hiánya nem szerepel az elismerés és a végrehajtás megtagadására vonatkozóan a 2005/214 kerethatározat 7. cikkében előírt okok között. Ez annál is inkább fontos, mivel e rendelkezés második albekezdése olyan mulasztásokat foglal magában, amelyek a jelen eljárásban hivatkozott mulasztáshoz hasonlóan adott esetben érinthetik a címzett védelemhez való jogának gyakorlását. A kifejezetten említett mulasztások közé tartozik különösen az érintett személy rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőségekről való megfelelő tájékoztatásának (a 7. cikk (2) bekezdésének g) pontja), az adott személy illetékes bíróságra való idézésének (a 7. cikk (2) bekezdése i) pontjának i. alpontja), vagy a határozat adott személy részére történő megfelelő kézbesítésének (a 7. cikk (2) bekezdése i) pontjának iii. alpontja) elmulasztása.
43.
Ezenfelül számomra úgy tűnik, hogy a 2005/214 kerethatározat által követett célkitűzés e kerethatározat 6. és 7. cikkének szigorú értelmezése mellett szól.
44.
Amint azt a Bíróság hangsúlyozta, a 2005/214 kerethatározat célja, „hogy hatékony mechanizmust hozzon létre a valamely természetes személlyel vagy valamely jogi személlyel szemben […] jogerősen pénzbüntetést kiszabó határozatok határokon átnyúló elismerésére és végrehajtására”. (
11
) Ezenkívül a Bíróság azt is megállapította, hogy „a kerethatározat rendszerének alapjául szolgáló kölcsönös elismerés elve” arra utal, hogy a 4. cikk alapján továbbított „határozat elismerése vagy végrehajtása megtagadására vonatkozóan előírt okokat megszorítóan kell értelmezni”. (
12
)
45.
E megállapítások összhangban vannak ezen eszköz létjogosultságával: a végrehajtás céljából az alapul szolgáló határozat (metaforával élve) „beolvad” abba a dokumentumba, amely röviden és vázlatosan összefoglalja és kifejti azt: a 2005/214 kerethatározat 4. cikkében előírt tanúsítványba, amelynek minta‑formanyomtatványa e kerethatározat mellékletében található. A kölcsönös bizalom elvének megfelelően a tanúsítvány tartalmát illetően abban mindaddig bíznia kell a végrehajtó államnak, amíg ellenkező okok nem állnak fenn. Ez megmagyarázza, hogy a 2005/214 kerethatározat 16. cikke miért a tanúsítványra, nem pedig az alapul szolgáló határozatra vonatkozó nyelvi követelményeket szabályozza. (
13
)
46.
E tekintetben a 16. cikk (2) bekezdése tűnik relevánsnak. E rendelkezés szövege a következő: „[a] határozat végrehajtása felfüggeszthető a végrehajtó állam költségére készült fordítás beszerzéséhez szükséges időre”. E rendelkezés megerősíti, hogy a 2005/214 kerethatározat értelmében: i. a végrehajtási szakaszban a tanúsítvány nyelve fontos, és ii. az eredeti határozatról nem kell automatikusan fordítást készíteni.
47.
Ezért úgy vélem, hogy a 2005/214 kerethatározat rendelkezéseiből nem következhet semmilyen kifejezett vagy hallgatólagos követelmény arra vonatkozóan, hogy azon személy részére, akivel szemben a büntetést kiszabó határozat végrehajtását kérik, e határozatot meghatározott nyelvre teljes egészében lefordítsák.
48.
Mindezek kifejtését követően a kérdést előterjesztő bíróság a jelen ügyben e kerethatározat 20. cikkének (3) bekezdésére hivatkozik, amelynek értelmében „[a]mennyiben a 4. cikkben említett tanúsítvány alapján felmerül annak lehetősége, hogy a Szerződés 6. cikkében biztosított alapvető jogok és alapvető jogelvek sérültek, a tagállamok ellenezhetik a határozatok elismerését és végrehajtását”. (
14
)
49.
A kérdést előterjesztő bíróság szerint a megtámadott határozat fordítása címzett részére történő biztosításának elmaradása egyrészt maga után vonhatja a magánszemélyeket hátrányosan érintő iratok fordítására vonatkozó általános elv megsértését, másrészt pedig a tisztességes eljáráshoz való jog megsértését eredményezheti.
50.
A következőkben e kérdéseket vizsgálom meg.
2. A fordításhoz való, az uniós jog egyik alapvető jogelve szerinti jog?
51.
Először is a kérdést előterjesztő bíróság arra utal, hogy az, hogy a 2005/214 kerethatározat nem tartalmaz a végrehajtandó határozat nyelvhasználatára vonatkozó különös rendelkezést, abból ered, hogy e kerethatározatot viszonylag régen fogadták el. A kérdést előterjesztő bíróság arra hivatkozik, hogy az uniós jogalkotó e kérdéssel kapcsolatos (jelenlegi) szándéka levezethető a nyelvi követelményekre vonatkozó azon rendelkezésekből, amelyeket a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében elfogadott újabb jogi eszközökbe illesztettek bele. A kérdést előterjesztő bíróság különösen a 2010/64 irányelv és a 2015/413 irányelv rendelkezéseire utal, amelyek bizonyos, a tagállami hatóságokat terhelő, arra vonatkozó kötelezettségeket foglalnak magukban, hogy biztosítsanak a végrehajtani kért határozatokról készült fordítást.
52.
A kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt javasolja, hogy más uniós jogi eszközök alapján olyan általános elv kerüljön meghatározásra, amely arra kötelezné a hatóságokat, hogy a szóban forgóhoz hasonló helyzetekben a valamely magánszemélyt hátrányosan érintő aktusról annak anyanyelvén (vagy esetleg az általa értett bármely más nyelven) készítsenek fordítást.
53.
Ez az érv nem tűnik számomra elfogadhatónak.
54.
Egyrészt, a BV ügyben már volt alkalmam kifejteni, hogy miért nem hiszem, hogy az uniós bíróságok kellő súlyt kell, hogy adjanak a jogalkotó állítólagos jogalkotási szándékának, ha e szándékot az elfogadott és hatályos jogszabályban sehol sem fejezték ki egyértelműen. Véleményem szerint az uniós jogszabályok értelmezése során a szöveg elemei számítanak, a preambulumban kifejezett jogalkotói szándékkal együtt. Ezzel szemben a jogalkotási folyamat során ténylegesen vagy állítólagosan megfogalmazott, de a szóban forgó szabályozás szövegében sehol nem szereplő szándékok és elgondolások nem relevánsak. (
15
)
55.
Ennek még inkább érvényesnek kell lennie abban a helyzetben, amikor az uniós jogalkotó azon állítólagos szándékáról van szó, amelyet nem a releváns jogalkotási eljárás részét képező dokumentumokból, hanem a szóban forgó jogi aktus elfogadását követően elfogadott, és ráadásul ez utóbbihoz nem kapcsolódó más uniós jogalkotási aktusokból kell levezetni.
56.
Másrészt semmiképpen sem vagyok meggyőződve arról, hogy más uniós jogi aktusokból levezethető az uniós jogalkotónak a magánszemélyekre nézve hátrányos hatásokkal járó határozatokról készült fordítás kifejezett biztosítására vonatkozó állítólagos szándéka. A különböző jogi eszközökben foglalt releváns rendelkezések felületes vizsgálatából kitűnik, hogy az uniós jogalkotó e területen valójában különböző megközelítéseket alkalmazott.
57.
Például a büntetőeljárás terén elfogadott uniós irányelvek érthető módon magasabb szintű védelmet nyújtanak az eljárás alá vont magánszemélyek számára. Ezen uniós irányelvek azonban nem mutatnak egységes mintát. A 2010/64 irányelv megköveteli, hogy a „lényeges iratok” fordítását „a gyanúsítottak vagy a vádlottak anyanyelvén vagy bármely más olyan nyelven kell biztosítani, amelyet beszélnek”. (
16
) A büntetőeljárás során a tájékoztatáshoz való jogról szóló 2012/13/EU irányelv (
17
) annak biztosítását követeli meg a tagállamoktól, „hogy az őrizetbe vett vagy fogva tartott gyanúsítottak és vádlottak haladéktalanul kézhez kapják a jogokról szóló írásbeli tájékoztatót”. Ezt a tájékoztatót „egyszerűen és közérthetően” kell „az általuk értett nyelven” megfogalmazni. (
18
)
58.
A büntetőeljárásokra vonatkozó uniós rendelkezések hatályán kívül a magánszemélyek az uniós szabályozás különböző területein az uniós jogi eszközökből általában nem származtathatnak alanyi nyelvi jogokat. Ha a jogalkotási eszközök egyáltalán foglalkoznak nyelvi kérdésekkel, azt általában a tagállamok közötti kölcsönös segítségnyújtás megkönnyítése érdekében teszik. Ugyanis, még ha figyelembe is vesszük a címzett helyzetét, semmi nem biztosítja, hogy megérti a szóban forgó iratot, mivel ez az irat például azon tagállam hivatalos nyelvén is kézbesíthető részére, ahol e személy lakóhellyel rendelkezik, (
19
) vagy azon tagállam nyelvén, ahol a közúti közlekedési jogsértésben érintett járművet nyilvántartásba vették. (
20
)
59.
Ennélfogva az Európai Unióban jelenleg nem létezik egyedi megközelítés a határokon átnyúlóan kézbesített iratok nyelvhasználatát illetően. A szóban forgó uniós jogszabály konkrét tárgyától függően a megkereső tagállam hatóságainak azon kötelezettsége, hogy iratokat és/vagy információkat a jogi aktus címzettjének nyelvén biztosítsanak, többé‑kevésbé lényeges lehet. Ennélfogva nem hiszem, hogy a 2010/64 irányelv és a 2015/413 irányelv (vagy ennek alapján bármely más eszköz) rendelkezéseit az uniós jogalkotó azon tényleges vagy átfogó szándékaként lehetne értelmezni, amely az érintett jogi eszköztől függetlenül egy és ugyanaz lenne, még ha feltételezzük is (mint ahogy nincs így), hogy az ilyen szándék hermeneutikailag releváns.
60.
Ennek az ellenkezője igaz. Úgy tűnik, hogy a 2005/214 kerethatározatnak a kérdést előterjesztő bíróság által javasolt értelmezése a 2015/413 irányelv és a 2010/64 irányelv egyértelmű rendelkezéseire figyelemmel nehezen egyeztethető össze az uniós jogalkotó szándékával.
61.
Egyrészt ugyanis a fordítás követelményének bármilyen közúti közlekedési jogsértés miatt kiszabott büntetéseket végrehajtó összes határozatra való kiterjesztése egyenértékű a 2015/413 irányelv 2. cikkének e jogszabályon kívüli értelmezésével. Amint ugyanis a fenti 30. pontban említésre került, az ott meghatározott jogsértések felsorolása kimerítő jellegű. Azonfelül, hogy ezen eszköz célja eltér a 2005/214 kerethatározat által követettől, így a két eszköz közötti párhuzam bizonyos óvatosságot követel meg.
62.
Ezzel szemben a 2010/64 irányelv (16) preambulumbekezdése arról tanúskodik, hogy az uniós jogalkotó úgy ítélte meg, hogy a közlekedési jogsértésekhez hasonló kisebb súlyú cselekmények esetében, ha a büntetést közigazgatási hatóság szabja ki, „nem lenne ésszerű megkövetelni az illetékes hatóságoktól, hogy biztosítsák” az ezen irányelvben előírt tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogot. (
21
) Ez a megállapítás arra is utal, hogy az uniós jogalkotó e tekintetben egyértelmű döntést hozott.
63.
Az az érv, amely szerint a 2005/214 kerethatározat rendelkezéseit a legutóbbi jogszabályok fényében kell értelmezni, annál is inkább elgondolkodtató, ha úgy tekintjük, hogy az uniós jogalkotó e kerethatározatot 2009‑ben anélkül módosította, (
22
) hogy erre vonatkozóan külön rendelkezést vezetett volna be. Az uniós jogalkotónak az e módosításokat követő évtized során bőven lett volna alkalma arra, hogy e kerethatározat szövegét ismét módosítsa, ha ezt kívánta volna megtenni. Ugyanakkor egyértelműen úgy döntött, hogy ezt nem teszi meg.
64.
E kérdés összegzéseként, és függetlenül az uniós jogalkotó feltételezett szándékától, nem találok olyan általános elvet, amely arra kötelezné a nemzeti hatóságokat, hogy a szóban forgóhoz hasonló helyzetekben minden, magánszemélyre nézve hátrányos aktusról annak anyanyelvén (vagy esetleg az általa értett bármely más nyelven) fordítást készítsenek.
65.
Ezzel összefüggésben megjegyzendő, hogy újabb – bár közvetett – megerősítést találok arra vonatkozóan, hogy a különböző uniós szabályok nem tartalmaznak e kérdéssel kapcsolatos általános elvet azon lehetséges következményekkel kapcsolatban, amelyek abból erednek, hogy adott nyelven nem közölték a kézbesített vagy elismerni kért aktust vagy az ezen aktusra vonatkozó információkat. Számos jogszabály esetében ugyanis az uniós jogalkotó nem rendelkezik e tekintetben konkrét szabályról. (
23
) Ahol ezt megtette, e szabályokat meglehetős sokszínűség jellemzi. (
24
)
66.
Így elég merésznek tűnik azt gondolni, hogy a Bíróság pusztán a Charta 47. cikkében biztosított tisztességes eljáráshoz való jog alapján levezethet egy olyan általános kötelezettséget, amely a tagállamok valamennyi közigazgatási hatóságát arra kötelezi, hogy a határokon átnyúló helyzetekben valamely magánszemélyre nézve hátrányos hatásokkal járó aktusról az anyanyelvén (vagy bármely más, általa értett nyelven) teljes fordítást készítsen.
67.
Még a 2010/64 irányelv is, amely – amint az a fenti 29. és 32. pontban említésre került – a jelen ügyben nem alkalmazható, csak a „lényeges iratok” teljes fordítását követeli meg. (
25
) Ez a helyzet, annak ellenére, hogy a 2010/64 irányelv kifejezetten arra irányul, hogy meghaladja az emberi jogok európai egyezményében (a továbbiakban: EJEE) és a Chartában foglalt „minimumstandardokat”. (
26
)
68.
Az ilyen kötelezettség révén a nemzeti közigazgatásra háruló teher jelentős, és gyakran kétségtelenül aránytalan lenne. Véleményem szerint tehát semmi esetre sem véletlen, hogy ilyen messzemenő kötelezettség nem található az elsődleges vagy másodlagos uniós jogban. A Szerződések megszövegezői és az uniós jogalkotó a nyelvi jogokat illetően mindig inkább óvatos és pragmatikus megközelítést fogadott el. Függetlenül a fent említett gyakorlati problémáktól, mind a tagállamok, mind pedig az uniós intézmények tudatában vannak annak, hogy a nyelvi szabályok elfogadása néha politikailag és/vagy szociálisan érzékeny döntésekkel is járhat.
69.
A nyelvi jogok tekintetében az uniós igazságszolgáltatási gyakorlatban ugyanilyen óvatosság és pragmatizmus figyelhető meg. Például, amikor az uniós jogból eredő nyelvi jogok elismerése és érvényesítése iránt fordulnak hozzájuk, az uniós bíróságok törekednek az érintett egyének védelmének biztosítására, ugyanakkor valamennyi mozgásteret hagyva az illetékes hatóságok számára. (
27
) Ami még fontosabb, hogy semmi nyoma nem található a Bíróság ítélkezési gyakorlatában a nemzeti közigazgatást terhelő, a külföldön kézbesített vagy végrehajtott iratok lefordítására vonatkozó messzemenő kötelezettségnek.
70.
A fentiekre tekintettel arra a következtetésre jutok, hogy az uniós jog jelenlegi állása szerint nem létezik olyan általános elv, amely a tagállamok valamennyi közigazgatási hatóságát arra kötelezi, hogy valamely magánszemélyre nézve hátrányos hatásokkal járó bármely aktusról az anyanyelvén (vagy bármely más, általa értett nyelven) teljes fordítást készítsen.
3. Az eredeti eljárásban a tisztességes eljáráshoz való jog megsértése?
71.
Most azt a kérdést kell megvizsgálni, hogy a megtámadott határozat lengyel nyelvre (vagy a címzett által esetlegesen megértett más nyelvre) lefordított változata biztosításának elmaradása az eredeti közigazgatási eljárás során elkerülhetetlenül maga után vonja‑e a Charta 47. cikkében meghatározott tisztességes eljáráshoz való jog megsértését, ami érinti e határozat későbbi elismerését és végrehajtását. (
28
)
72.
Úgy gondolom, hogy nem.
73.
Úgy tűnik számomra, hogy mind az EJEB, mind a Bíróság ítélkezési gyakorlata alátámasztja azt az álláspontot, hogy valamely magánszemély tisztességes eljáráshoz való jogának megsértése a jelen ügyhöz hasonló ügyben az ügy sajátos körülményeitől függ.
74.
Az EUSZ 6. cikk (3) bekezdéséből és a Charta 52. cikkének (3) bekezdéséből következik, hogy a Charta 47. cikkét az EJEE 6. cikkével (tisztességes eljáráshoz való jog) összhangban kell értelmezni és alkalmazni. (
29
) A jelen eljárásban részt vevő felek nagymértékben elfogadják, hogy ez utóbbi rendelkezés „bűncselekmény elkövetésével vádolt személyekre” vonatkozó (3) bekezdése alkalmazandó a jelen ügyben.
75.
Egyetértek ezzel. Amint arra a Bíróság a közelmúltban megállapította (
30
), a közlekedési jogsértések – köztük a kisebb súlyú cselekmények – az EJEB ítélkezési gyakorlata szerint az EJEE 6. cikkének alkalmazásában általában „bűncselekményeknek” minősülnek, függetlenül a nemzeti jog szerinti minősítésüktől. (
31
) Ezen felül a strasbourgi bíróság egyértelművé tette, hogy az EJEE 6. cikkének (3) bekezdésében rögzített jogokat az eljárás valamennyi szakaszában biztosítani kell, beleértve a tárgyalást előkészítő szakaszt. (
32
)
76.
Azon „minimális jogok” között, amelyeket az EJEE 6. cikkének (3) bekezdése alapján minden bűncselekménnyel gyanúsított személynek biztosítani kell, szerepel az a jog, hogy „a legrövidebb időn belül tájékoztassák olyan nyelven, amelyet megért, és a legrészletesebb módon az ellene felhozott vád természetéről és indokairól” (az a) pont). A szóban forgó személynek az általa értett nyelven biztosítandó információk közé – amint azt az EJEB is pontosította – nemcsak „a vádemelés oka, tehát a terhére rótt, a vádat megalapozó tények [tartoznak], hanem e tények jogi minősítése is”. (
33
)
77.
E tájékoztatásnak kellően részletesnek kell lennie (
34
) annak lehetővé tétele érdekében, hogy a szóban forgó személy a gyakorlatban hatékonyan érvényesíthesse a védelemhez való jogát, „különösen képes legyen a bíróság előtt előadni a saját álláspontját”. (
35
) Ugyanakkor az EJEB kiemelte, hogy az információk helytállósága elvont módon nem határozható meg, az „az egyes ügyek egyedi körülményeitől függően eltér”. (
36
)
78.
Ami közelebbről azt a nyelvet illeti, amelyen a tájékoztatást meg kell adni, az EJEB megállapította, hogy annak nem kell feltétlenül a szóban forgó személy anyanyelvének lennie. (
37
) Ez különösen lehet az eljárás helye szerinti tagállam nyelve, feltéve, hogy a szóban forgó személy e nyelvet „megfelelő szinten ismeri”. (
38
) Ennek hiányában magának az EJEE 6. cikke (3) bekezdése szövegének megfelelően a tájékoztatás az érintett személy által megértett bármely más nyelven megadható. (
39
) A kommunikációhoz használt nyelv kellő ismeretét többek között a vádlottnak felrótt bűncselekmény jellegére és az illetékes hatóságok által az érintett személynek címzett közlések bonyolultságára tekintettel kell értékelni. (
40
) A tagállamok hatóságai széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek arra vonatkozóan, hogy ennek ellenőrzésére a legmegfelelőbbnek ítélt eszközöket alkalmazzák. (
41
)
79.
Ami azt a módot illeti, ahogyan a vádlottat tájékoztatni kell az ellene felhozott vád jellegéről és indokairól, az EJEB megállapította, hogy az EJEE 6. cikkének (3) bekezdése nem ír elő semmilyen különös formát. (
42
) A releváns információkat nem kell feltétlenül „írásba foglalni vagy írásos formában lefordítani”. (
43
) Következésképpen, „a szóbeli nyelvi támogatás megfelelhet az egyezmény követelményeinek”. (
44
) Ami a dokumentumok fordítását illeti, az EJEE 6. cikkének (3) bekezdése „nem terjedhet ki minden okirati bizonyíték vagy az ügyiratban szereplő hivatalos irat írásbeli fordításának megkövetelésére”. (
45
)
80.
Összefoglalva, az EJEB fent hivatkozott ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy i. a tisztességes eljáráshoz való jog megsértésének megállapítása esetről esetre történő értékelést követel meg, ii. a közlendő információknak kellően részletesnek kell lenniük ahhoz, hogy lehetővé tegyék, hogy a vádlott a gyakorlatban hatékonyan érvényesíthesse a védelemhez való jogát, iii. ezen információk rendelkezésre bocsáthatók minden olyan nyelven, amelyet az érintett személy megért, adott esetben akár szóban is, és iv. nem szükséges valamennyi iratról írásbeli fordítást biztosítani.
81.
Ezen elvek, amelyek kizárnak minden automatizmust, és bizonyos rugalmasságot hordoznak magukban, még inkább érvényesnek tűnnek a szóban forgóhoz hasonló esetekben. Az EJEB maga ugyanis következetesen elismerte, hogy eltérő súlyú „büntetőjogi vádak” állnak fenn, és hogy az EJEE 6. cikkének (3) bekezdésében rögzített büntetőjogi biztosítékok a büntetőjog kemény magján kívül eső helyzetekben „nem szükségszerűen alkalmazandók teljes terjedelmükben”. (
46
) Véleményem szerint különösen ez a helyzet áll fenn az alapügyben szóban forgóhoz hasonló kisebb közlekedési jogsértés esetében. (
47
)
82.
Rátérve most az uniós ítélkezési gyakorlatra, meg kell állapítani, hogy a Bíróságnak a tisztességes eljáráshoz való jog tekintetében még nem volt alkalma az EJEB által kialakítotthoz hasonlóan széles körű és részletes ítélkezési gyakorlatot kialakítani. Ugyanakkor a mai napig hozott határozataiban a Bíróság gyakran és kifejezetten idézte az EJEB EJEE 6. cikkének (3) bekezdésére vonatkozó ítéleteit, és az abból eredő elveket „beemelte” az uniós jogrendbe. (
48
)
83.
Hasonlóképpen a védelemhez és a hatékony jogorvoslathoz való jog tekintetében, amely a jelen ügyhöz hasonló esetben szükségszerűen összefügg a tisztességes eljáráshoz való joggal, a Bíróság következetesen állapította meg, hogy „védelemhez való jog és a hatékony bírói jogvédelemhez való jog megsértését az adott ügy egyedi körülményei alapján kell értékelni, különösen a szóban forgó jogi aktus jellegére, elfogadásának körülményeire, valamint az adott tárgyra vonatkozó jogszabályokra figyelemmel”. (
49
)
84.
Fontosabb, hogy hasonló megközelítést követett a Bíróság a vádlottnak a 2005/214 kerethatározat szerinti megfelelő tájékoztatáshoz való jogaira vonatkozó ítélkezési gyakorlatában. A CJIB‑ítéletben a Bíróság megállapította, hogy a tagállami hatóságok bizonyos mozgástérrel rendelkeznek e tájékoztatás megadásának módját illetően. Ami valóban lényeges, az az, hogy „a kézbesítésre ténylegesen sor kerül[jön], és biztosított [legyen]a védelemhez való jog gyakorlása”, (
50
) amit a nemzeti bíróságnak kell vizsgálnia az adott ügyben. (
51
)
85.
A fentiekre tekintettel azt a következtetést kell levonnom, hogy annak eldöntése, hogy a tisztességes eljáráshoz való jogot esetlegesen megsértették‑e az alapügyben szóban forgóhoz hasonló körülmények között, arra kötelezi a kérdést előterjesztő bíróságot, hogy vizsgálja meg az ügy valamennyi releváns körülményét annak megállapítása érdekében, hogy a szóban forgó személy az általa értett nyelven elegendő információt kaphatott‑e a neki felrótt bűncselekményről, ami lehetővé tenné számára a védelemhez való jogának megfelelő gyakorlását.
86.
Úgy tűnik, hogy a 2005/214 kerethatározat vonatkozó rendelkezéseire vonatkozó értelmezésemet a kerethatározat 20. cikke (3) bekezdésének szövege is megerősíti, ami lehetővé teszi a végrehajtás megtagadását, „[a]mennyiben a 4. cikkben említett tanúsítvány alapján felmerül annak lehetősége, hogy [az] […] alapvető jogok és alapvető jogelvek sérültek”. (
52
) Ez a rendelkezés azt sugallja, hogy a megtagadás nem alapulhat elvont vagy általános okokon, hanem arra kötelezi a végrehajtó bíróságot, hogy értékelje az egyes ügyek ügyiratokból kitűnő konkrét körülményeit. (
53
)
87.
Úgy tűnik, hogy ez az értelmezés jobban megfelel a Bíróság kölcsönös elismerés és kölcsönös bizalom elvére vonatkozó ítélkezési gyakorlatának is. A Bíróság következetesen úgy ítélte meg, hogy ezen elvek „különösen a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében” megkövetelik a tagállamoktól, „hogy – kivételes körülményektől eltekintve – úgy tekints[ék], hogy az összes többi tagállam tiszteletben tartja az uniós jogot, és különösen az uniós jog által elismert alapvető jogokat”. (
54
) Így a tagállamok az uniós jog végrehajtásakor „kötelesek lehetnek arra, hogy feltételezzék, a többi tagállam tiszteletben tartja az alapvető jogokat”. (
55
)
88.
A fentiekre tekintettel arra a következtetésre jutok, hogy az a tény, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló határozatot nem kézbesítették a címzettnek az által értett nyelven készült fordítással együtt, az eredeti közigazgatási eljárásban nem sérti elkerülhetetlenül az uniós jog valamely általános elvét vagy a tisztességes eljáráshoz való jogot.
89.
Ennélfogva véleményem szerint a kérdést előterjesztő bíróságnak azt a választ kell adni, hogy a 2005/214 kerethatározat 20. cikkének (3) bekezdése nem értelmezhető úgy, hogy az lehetővé teszi a nemzeti bíróság számára, hogy kizárólag pusztán amiatt tagadja meg a megtámadott határozat elismerését és végrehajtását, hogy a megtámadott határozatról nem készült lengyel nyelven fordítás.
90.
Mindazonáltal e kerethatározat 20. cikkének (3) bekezdése lehetővé teszi a nemzeti bíróság számára, hogy megtagadja a határozat elismerését és végrehajtását, ha az összes releváns körülmény konkrét ügyre vonatkoztatott értékelése alapján arra a következtetésre jut, hogy a megkereső tagállam hatóságai nem szolgáltattak elegendő információt a bűncselekmény jellegéről és indokairól a vádlottnak azon a nyelven, amelyet megérthet.
91.
Nyilvánvaló, hogy a jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság feladata ezen értékelés elvégzése. (
56
) Mindazonáltal e bíróságnak nyújtandó segítség érdekében a Bíróság rendelkezésére bocsátott információk fényében megpróbálok némi iránymutatást adni a konkrét esetre vonatkozóan.
4. A jelen ügy
92.
Az ügy irataiban foglalt információk alapján álláspontom szerint nem nyilvánvaló, hogy ténylegesen megsértették a járművezető tisztességes eljáráshoz való jogát. Ugyanakkor azonban nem lehet teljesen figyelmen kívül hagyni e lehetőséget. A kérdést előterjesztő bíróság ezzel kapcsolatos megállapításához tehát bizonyos megfontoltság, valamint a szóban forgó helyzet részletes értékelése lenne szükséges.
93.
Észrevételeiben a holland kormány kifejtette, hogy a megállapított eljárásokkal összhangban a helyi rendőrség a járművezetőt – telefonon kapcsolt tolmács közreműködésével – lengyelül a következőkről tájékoztatta: i. a közlekedési szabályok általa történő állítólagos megsértése, ii. a kiszabott büntetés összege, iii. a hallgatáshoz való joga, iv. a vele szemben kiszabott büntetés megtámadásának lehetősége és v. a jogi segítségnyújtáshoz, valamint a fordításhoz és tolmácsoláshoz való jog.
94.
Mindazonáltal, amint az a fenti 24. pontban említésre került, a jelen eljárásban végrehajtás tárgyát képező határozatot helyben a járművezető jelenlétében (tolmács közreműködésével) nem a rendőrség hozta meg. E határozatot csak közölték ekkor, és azt később a CJIB fogadta el. A holland nyelven megszövegezett határozatot ezt követően levélben kézbesítették a járművezetőnek, amely francia, angol és német nyelven további magyarázatokat, valamint e nyelveken a CJIB lengyel nyelvű információkat feltüntető internetes oldalára való utalást tartalmazott.
95.
Ennek megfelelően a járművezető jogszerűen hagyhatta‑e figyelmen kívül a határozatot és az ahhoz kapcsolódó, a holland hatóságoktól kapott levélben szereplő információkat, és érvényesen hivatkozhat‑e arra, hogy nem tudott a végrehajtás tárgyát képező határozatról?
96.
E tekintetben osztom a lengyel kormány azon álláspontját, amely szerint attól a személytől, aki a járművezetőhöz hasonló helyzetben találja magát, nem várható el, hogy aktívan keresse azon információkat, amelyeket a hatóságok nem közöltek vele olyan nyelven, amelyet megérthetne. (
57
)
97.
Mindazonáltal nem hiszem, hogy a jelen ügyben a vizsgálat itt valóban megállhat. Elsősorban az érintett személyeknek kell az érdekeik védelme érdekében kellő gondossággal eljárniuk. (
58
) Ezenkívül, amint azt az EJEB következetesen kimondta, főszabály szerint „sem az Egyezmény 6. cikkének betűje, sem annak szelleme nem akadályozza azt, hogy valaki önszántából – kifejezetten vagy hallgatólagosan – lemondjon a tisztességes eljárás garanciáiról”. (
59
)
98.
A kérdést előterjesztő bíróságnak tehát gondosan kell értékelnie a jelen ügyben fennálló helyzetet, mivel nem minden helyzet hasonló. Különösen kétféle helyzetet tudok megkülönböztetni.
99.
Egyrészt vannak a teljes egészében az érintett személy távollétében lefolytatott eljárások. Ilyen helyzetekben az adott személy valóban kaphat teljesen váratlanul levelet egy másik tagállamból általa nem értett nyelven e tagállam jogszabályainak olyan állítólagos megsértéséről, amelyről előzetesen nem volt tudomása.
100.
Másrészt vannak olyan helyzetek, amelyekben az adott személy azt követően kap egy másik tagállamból levelet, hogy e tagállamban már részt vett valamilyen eljárásban. Úgy tűnik, hogy az ilyen levél, bár általa nem értett nyelven került megszövegezésre, olyan állítólagos jogsértésre vonatkozik, amelyről a járművezető már tudomást szerzett, és amely lényegében megismétli a számára „helyben” megadott információkat.
101.
Számomra úgy tűnik, hogy a tisztességes eljáráshoz való jog megsértése az első esetben sokkal valószínűbb, mint a második esetben. Nyilvánvalóan nem zárható ki, hogy még a második esetben is sérülhetnek a címzett jogai. Ez lehet a helyzet például akkor, ha a kézbesített jogerős határozat néhány fontos szempontból eltér a korábban szolgáltatott információktól, ami olyan helyzetet eredményez, amelyben e vádlott nem tudja megfelelően gyakorolni a védelemhez való jogát. Mindazonáltal a jogerős határozat és a címzettel szóban már közölt kulcsfontosságú elemek közötti jelentős különbség hiányában nehezen tudom elfogadni a címzett azon érvét, amely szerint nem érthette meg vagy nem tudott következtetni arra, hogy miről szólt a külföldi hatóságoktól kapott levél.
102.
Márpedig, amint az kifejtésre került, végső soron a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy e tekintetben állást foglaljon. A kérdést előterjesztő bíróságnak lényegében azt kell megvizsgálnia, hogy annak ellenére, hogy a CJIB határozatát a címzett által nem értett nyelven szövegezték meg, a járművezető korábban elegendő tájékoztatást kapott‑e a rendőrségtől különösen a neki felrótt bűncselekményről, az abból eredő következményekről, valamint a rendőrség megállapításainak vitatására rendelkezésére álló jogi utakról. A tisztességes eljáráshoz való jog ezen értékelése keretében figyelmet kell fordítani a megkereső tagállamban folyamatban lévő eljárás egészére és a járművezető részére ezen eljárás egésze során szolgáltatott valamennyi információra.
103.
Amennyiben e bíróságnak kétségei vannak az alkalmazandó holland jogszabályokat és a releváns tényeket illetően, jogsegély kérhető a kibocsátó állam hatóságaitól. Amint ugyanis a 2005/214 kerethatározat 7. cikkének (3) bekezdéséből és 20. cikkének (3) bekezdéséből következik, „a határozat elismerésének és végrehajtásának teljes vagy részleges megtagadására vonatkozó döntés meghozatala előtt a végrehajtó állam hatáskörrel rendelkező hatósága megfelelő módon konzultál a kibocsátó állam hatáskörrel rendelkező hatóságával, és szükség esetén felkéri, hogy haladéktalanul küldjön meg számára minden szükséges információt”.
104.
Amint az magából e kerethatározat 7. cikke (3) bekezdésének szövegéből kitűnik, a konzultáció kötelező, és azt a büntetést kiszabó határozat végrehajtását részben vagy egészben megtagadó határozat elfogadását megelőzően kell lefolytatni. Végső soron e rendelkezés a kölcsönös elismerés és a lojális együttműködés 2005/214 kerethatározat alapjául szolgáló elvének megnyilvánulása.
105.
A fentiekre tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy azt a választ adja, hogy a 2005/214 kerethatározat rendelkezéseivel ellentétes az, ha valamely nemzeti bíróság pusztán azon az alapon tagadja meg a kibocsátó állam közigazgatási hatósága által elfogadott, magánszemély által fizetendő pénzbüntetést elrendelő jogerős határozat elismerését és végrehajtását, hogy e személy részére nem kézbesítették e határozatnak az általa értett nyelven készült fordítását.
106.
A nemzeti bíróság a 2005/214 kerethatározat 20. cikkének (3) bekezdése alapján megtagadhatja a határozat elismerését és végrehajtását, ha az összes releváns körülmény konkrét ügyre vonatkoztatott értékelése alapján arra a következtetésre jut, hogy a megkereső tagállam hatóságai nem szolgáltattak elegendő információt a vádlottnak a bűncselekmény jellegéről és indokairól olyan nyelven, amelyet megérthet.
V. Végkövetkeztetés
107.
Azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Sąd Rejonowy dla Łodzi‑Śródmieścia w Łodzi (Łódź‑Śródmieście‑i kerületi bíróság, Lengyelország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre a következő választ adja:
–
A kölcsönös elismerés elvének a pénzbüntetésekre való alkalmazásáról szóló, 2005. február 24‑i 2005/214/IB kerethatározat rendelkezéseivel ellentétes az, ha valamely nemzeti bíróság pusztán azon az alapon tagadja meg a kibocsátó állam közigazgatási hatósága által elfogadott, magánszemély által fizetendő pénzbüntetést elrendelő jogerős határozat elismerését és végrehajtását, hogy e személy részére nem kézbesítették e határozatnak az általa értett nyelven készült fordítását.
–
A nemzeti bíróság a 2005/214 kerethatározat 20. cikkének (3) bekezdése alapján megtagadhatja a határozat elismerését és végrehajtását, ha az összes releváns körülmény konkrét ügyre vonatkoztatott értékelése alapján arra a következtetésre jut, hogy a megkereső tagállam hatóságai nem szolgáltattak elegendő információt a vádlottnak a bűncselekmény jellegéről és indokairól olyan nyelven, amelyet megérthet.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	HL 2005. L 76., 16. o.
(
3
)	A közúti közlekedésbiztonságot veszélyeztető közlekedési jogsértésekre vonatkozó információk határokon átnyúló cseréjének elősegítéséről szóló, 2015. március 11‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2015. L 68., 9. o.).
(
4
)	A büntetőeljárás során igénybe vehető tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogról szóló, 2010. október 20‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2010. L 280., 1. o.).
(
5
)	E tekintetben lásd többek között a 2015/413 irányelv (7) és (9) preambulumbekezdését, valamint 11. cikkét.
(
6
)	Kiemelés tőlem.
(
7
)	Kiemelés tőlem.
(
8
)	Kiemelés tőlem.
(
9
)	Lásd: 2013. november 14‑iBaláž ítélet (C‑60/12, EU:C:2013:733, 28. pont); 2019. december 5‑iCentraal Justitieel Incassobureau (Pénzbüntetések elismerése és végrehajtása) ítélet (C‑671/18, EU:C:2019:1054, 30. pont).
(
10
)	Lásd különösen e kerethatározat 4. cikkét, amely a teljesítendő alaki követelményekre és a továbbítandó dokumentumokra vonatkozó legfontosabb rendelkezés.
(
11
)	Lásd: 2013. november 14‑iBaláž ítélet (C‑60/12, EU:C:2013:733, 27. pont); 2019. december 5‑iCentraal Justitieel Incassobureau (Pénzbüntetések elismerése és végrehajtása) ítélet (C‑671/18, EU:C:2019:1054, 29. pont). Kiemelés tőlem. Lásd még a közelmúltból: Richard de la Tour főtanácsnok LU ügyre vonatkozó indítványa (C‑136/20, EU:C:2021:412, 85. és 86. pont).
(
12
)	Lásd: 2013. november 14‑iBaláž ítélet (C‑60/12, EU:C:2013:733, 29. pont); 2019. december 5‑iCentraal Justitieel Incassobureau (Pénzbüntetések elismerése és végrehajtása) ítélet (C‑671/18, EU:C:2019:1054, 31. pont). Kiemelés tőlem.
(
13
)	Ez tükrözi az uniós jogalkotó által az e területen elfogadott számos eszköz tekintetében követett általános megközelítést. Ezen eszközök mindegyike a szóban forgó jogi eszközhöz mellékelt olyan szabványosított formán vagy tanúsítványon alapul, amely a gyakorlatban az elismerés és végrehajtás szempontjából az alapul szolgáló határozatot helyettesíti. Az a döntés, hogy e rendszereket olyan formanyomtatványra alapozzák, amely tartalmazza az alapul szolgáló határozat kulcselemeit, éppen az Európai Unió többnyelvűségéből eredő problémákat és összetettséget hivatott orvosolni.
(
14
)	Kiemelés tőlem.
(
15
)	Lásd: a BV ügyre vonatkozó indítványom (C‑129/19, EU:C:2020:375, 117–123. pont).
(
16
)	A 2010/64 irányelv (22) preambulumbekezdése és 3. cikke.
(
17
)	A 2012. május 22‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2012. L 142., 1. o.; helyesbítés: HL 2019. L 39., 28. o.). Ez az irányelv a jelen ügyben sem alkalmazható. A 2. cikk (2) bekezdése ugyanis előírja, hogy „[a]mennyiben valamely tagállam joga szerint a kisebb súlyú cselekményekre vonatkozó szankciókat a büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróságtól eltérő hatóság szabja ki, és az ilyen szankció kiszabásával szemben az ilyen bírósághoz jogorvoslati kérelemmel lehet fordulni, ezt az irányelvet csak az említett bíróság előtt az ilyen jogorvoslati kérelmet követően lefolytatott eljárásra kell alkalmazni”.
(
18
)	A 2012/13 irányelv 4. cikke.
(
19
)	A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló_2012. december 12‑i 1215/2012/EU tanácsi rendelet (HL 2012. L 351., 1. o.) 43. cikkének (2) bekezdése.
(
20
)	A 2015/413 irányelv 5. cikke.
(
21
)	Ennélfogva a Bíróságnak a Sleutjes ítélete, amelyre egyes felek hivatkoztak, a jelen ügyben nem releváns. Ebben az ítéletben a Bíróság egyszerűen egy olyan ügyre alkalmazta a 2010/64 irányelv rendelkezéseit, amely a jelen üggyel ellentétben ezen irányelv hatálya alá tartozik, mivel a büntetést igazságügyi hatóság szabta ki. Lásd: 2017. október 12‑iSleutjes ítélet (C‑278/16, EU:C:2017:757, 10., 25. és 27. pont).
(
22
)	Lásd: a 2002/584/IB, a 2005/214/IB, a 2006/783/IB, a 2008/909/IB és a 2008/947/IB kerethatározat módosításáról a személyek eljárási jogainak megerősítése, valamint a kölcsönös elismerés elvének az érintett személy megjelenése nélkül lefolytatott eljárásokat követően hozott határozatokra való alkalmazásának előmozdítása tekintetében [helyesen: A személyek eljárási jogainak megerősítése, valamint a kölcsönös elismerés elvének az érintett személy megjelenése nélkül lefolytatott eljárásokat követően hozott határozatokra való alkalmazásának előmozdítása tekintetében a 2002/584/IB, a 2005/214/IB, a 2006/783/IB, a 2008/909/IB és a 2008/947/IB kerethatározat módosításáról szóló], 2009. február 26‑i 2009/299/IB tanácsi kerethatározat (HL 2009. L 81., 24. o.).
(
23
)	Lásd például a 2015/413 irányelv 5. cikke, a 2010/64 irányelv 3. cikke vagy a 2012/13 irányelv 4. és 5. cikke alapján a tagállami hatóságokat terhelő kötelezettségek általuk történő megsértésének következményeire vonatkozó rendelkezések hiányát.
(
24
)	Össze kell vetni a 2005/214 kerethatározat rendelkezéseit például a tagállamokban a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló, 2020. november 25‑i (EU) 2020/1784 európai parlamenti és tanácsi rendelet (iratkézbesítés) (átdolgozás) (HL 2020. L 405., 40. o.) 9. és 12. cikkével, valamint az adókból, vámokból, illetékekből és egyéb intézkedésekből eredő követelések behajtására irányuló kölcsönös segítségnyújtásról szóló, 2010. március 16‑i 2010/24/EU tanácsi irányelv (HL 2010. L 84., 1. o.) 22. cikkével.
(
25
)	Lásd a 2010/64 irányelv 3. cikkének (1) és (2) bekezdését.
(
26
)	Lásd a 2010/64 irányelv (7) preambulumbekezdését.
(
27
)	Részletesebben és az ítélkezési gyakorlatra való konkrét hivatkozásokkal lásd: az An tAire Talmhaíochta Bia agus Mara, Éire agus an tArd‑Aighne ügyre vonatkozó indítványom (C‑64/20, EU:C:2021:14, 71–82. pont).
(
28
)	E tekintetben az is megállapítható, hogy a 2005/214 kerethatározat (5) preambulumbekezdése többek között kimondja, hogy a „kerethatározat tiszteletben tartja az alapvető jogokat, és figyelmet fordít a Szerződés 6. cikkében elismert és az Európai Unió alapjogi chartájában, különösen annak VI. fejezetében megfogalmazott elvekre” (lábjegyzet kihagyva). Ezenfelül a 2005/214 kerethatározat 3. cikke szerint a „kerethatározatnak nem lehet olyan hatása, amely módosítja a Szerződés 6. cikkében foglalt alapvető jogok és alapvető jogelvek tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettséget”.
(
29
)	Ezenkívül az Alapjogi Chartához fűzött magyarázatokból (HL 2007. C 303., 17. o.) kitűnik, hogy a Charta 48. cikkének (2) bekezdése megfelel az EJEE 6. cikke (3) bekezdésének, és tartalma és terjedelme ez utóbbiéval megegyezik. Lásd még: 2018. június 5‑iKolev és társai ítélet (C‑612/15, EU:C:2018:392, 105. pont).
(
30
)	2021. június 22‑iLatvijas Republikas Saeima (Büntetőpontok) ítélet (C‑439/19, EU:C:2021:504, 86–93. pont).
(
31
)	Lásd többek között: EJEB, 1984. február 21., Öztürk kontra Németország ítélet (CE:ECHR:1984:0221JUD000854479, 46–54. §‑ok); 2004. október 19., Falk kontra Hollandia határozat (CE:ECHR:2004:1019DEC006627301, 7. pont). Kiemelés tőlem. Ebben az értelemben legutóbb lásd még: EJEB, 2020. október 8., Bajčić kontra Horvátország ítélet (CE:ECHR:2020:1008JUD006733413, 27. és 28. §).
(
32
)	Lásd például: EJEB, 2015. október 20., Dvorski kontra Horvátország ítélet (CE:ECHR:2015:1020JUD002570311, 76. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
33
)	Lásd: EJEB, 1999. március 25., Pélissier és Sassi kontra Franciaország ítélet (CE:ECHR:1999:0325JUD002544494, 51. §).
(
34
)	Uo.
(
35
)	Lásd: EJEB, 2009. február 24., Protopapa kontra Törökország ítélet (CE:ECHR:2009:0224JUD001608490, 80. §); 1989. december 19., Kamasinski kontra Ausztria ítélet (CE:ECHR:1989:1219JUD000978382, 74. §).
(
36
)	Lásd többek között: EJEB, 2000. július 25., Mattoccia kontra Olaszország ítélet (CE:ECHR:2000:0725JUD002396994, 60. §).
(
37
)	Lásd ebben az értelemben: EJEB, 2018. augusztus 28., Vizgirda kontra Szlovénia ítélet (CE:ECHR:2018:0828JUD005986808, 90. §).
(
38
)	Lásd ebben az értelemben: EJEB, 1989. december 19., Brozicek kontra Olaszország ítélet (CE:ECHR:1989:1219JUD001096484, 41. §).
(
39
)	Lásd ebben az értelemben: EJEB, 2006. október 18., Hermi kontra Olaszország ítélet (CE:ECHR:2006:1018JUD001811402, 68. §).
(
40
)	Uo., 71. §.
(
41
)	Lásd ebben az értelemben: EJEB, 2018. augusztus 28., Vizgirda kontra Szlovénia ítélet (CE:ECHR:2018:0828JUD005986808, 84. §).
(
42
)	Lásd: EJEB, 2004. február 17., Tabaï kontra Franciaország határozat (CE:ECHR:2004:0217DEC 007380501, 4. pont.).
(
43
)	Lásd: EJEB, 2006. október 18., Hermi kontra Olaszország ítélet (CE:ECHR:2006:1018JUD0018, 68. §).
(
44
)	Uo., 69. és 70. §.
(
45
)	Uo., 70. §.
(
46
)	Lásd többek között: EJEB, 2006. november 23., Jussila kontra Finnország ítélet (CE:ECHR:2006:1123JUD007305301, 43. §).
(
47
)	A rugalmasság követelménye és az, hogy az egyes ügyek körülményeinek esetről esetre történő értékelésére az érdemi értékelés szakaszában kell, hogy sor kerüljön, annak szükségszerű következménye, hogy az EJEE 6. cikke szerinti elfogadhatóság szempontjából az EJEB ítélkezési gyakorlata túlértékeli a „bűncselekmény” fogalmát, ami a jól ismert Engel üggyel kezdődött (EJEB, 1976. június 8., Engel és társai kontra Hollandia ítélet, CE:ECHR:1976:0608JUD00051007, 80–82. §). Még ha a jelen ügy szerinti közlekedési jogsértéshez hasonló olyan kisebb súlyú jogsértések, amelyek viszonylag enyhe büntetések kiszabását teszik szükségessé, „büntetőjoginak” is minősülnek, ebből meglehetősen természetesen következik, hogy a vádlott alapvető jogai állítólagos megsértésének értékelése szempontjából a különböző típusú bűncselekmények és a súlyosság megkülönböztetése szükségessé válik, és azt később vissza kell állítani annak érdekében, hogy valamilyen észszerű egyensúlyt újból fel lehessen állítani a rendszerben. Nyilvánvaló, hogy a tagállamok jogszerűen dönthetnek úgy, hogy a parkolási büntetésben részesülő vagy az alacsony profilú gumiabroncsokkal való közlekedés során megállított személyekhez képest több biztosítékot nyújtanak (ami igen költséges lehet, és nagy adminisztrációs terhet jelenthet a közigazgatás számára) az olyan bűncselekményekkel vádolt személyek részére, mint az emberölés vagy a terrorizmus.
(
48
)	Lásd többek között: 2019. június 13‑iMoro ítélet (C‑646/17, EU:C:2019:489, 55. pont); 2015. október 15‑iCovaci ítélet (C‑216/14, EU:C:2015:686, 39. pont).
(
49
)	Lásd többek között: 2017. július 26‑iSacko ítélet (C‑348/16, EU:C:2017:591, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Kiemelés tőlem.
(
50
)	2019. december 5‑iCentraal Justitieel Incassobureau (Pénzbüntetések elismerése és végrehajtása) ítélet (C‑671/18, EU:C:2019:1054, 35. pont).
(
51
)	Uo., 42. és 50. pont.
(
52
)	Kiemelés tőlem. A tanúsítvány minta‑formanyomtatványa a 2005/214 kerethatározat 4. cikkének (2) bekezdése értelmében a mellékletben található.
(
53
)	A tanúsítvány jelentőségéről lásd a fenti 45. pontot.
(
54
)	Lásd: 2018. július 25‑iMinister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai) ítélet (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
55
)	Uo., 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
56
)	Lásd analógia útján: 2016. április 28‑iAlta Realitat ítélet (C‑384/14, EU:C:2016:316, 57. és 58. pont).
(
57
)	Lásd ebben az értelemben: 2020. május 14‑iStaatsanwaltschaft Offenburg ítélet (C‑615/18, EU:C:2020:376, 57. és 64. pont) és az erre az ügyre vonatkozó indítványom (EU:C:2020:9, 61. és 62. pont).
(
58
)	Lásd például: EJEB, 2001. október 4., Teuschler kontra Németország határozat (CE:ECHR:2001:1004DEC004763699). Jól ismert és általánosan elfogadott elv megnyilvánulásáról van szó, amelyet gyakran a latin vigilantibus (non dormientibus) iura (succurrunt) mondással fejeznek ki.
(
59
)	Lásd: EJEB, 2009. február 24., Protopapa kontra Törökország ítélet (CE:ECHR:2009:0224JUD001608490, 82–86. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).