62019CC0919
MICHAL BOBEK
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2021. június 3. (
1
)
C‑919/19. sz. ügy
Generálna prokuratura Slovenskej republiky
kontra
X. Y.
(a Najvyšší súd Slovenskej republiky [a Szlovák Köztársaság legfelsőbb bírósága, Szlovákia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – A büntetőügyekben hozott ítéletek kölcsönös elismerése – 2008/909/IB kerethatározat – Az elítélt személy társadalmi beilleszkedése – A büntetés végrehajtása az elítélt személy állampolgársága szerinti tagállamban, ahol a személy él”
I. Bevezetés
1.
Az alapeljárásban fellebbező személy szlovák állampolgár, akit a Cseh Köztársaságban rablás minősített esetének bűntette miatt elítéltek. Nyolc év szabadságvesztésre ítélték, amelyet jelenleg ebben a tagállamban tölt le.
2.
Az illetékes cseh bíróság azt kérte, hogy a fellebbezővel szemben hozott ítéletet ismerjék el, és a büntetést Szlovákiában hajtsák végre a 2008/909/IB kerethatározat alapján. (
2
) A fellebbezővel szemben hozott ítéletet Szlovákiában első fokon elismerték.
3.
Mindazonáltal a fellebbező fellebbezése alapján eljáró Najvyšší súd Slovenskej Republikynek (a Szlovák Köztársaság legfelsőbb bírósága, Szlovákia), azaz a kérdést előterjesztő bíróságnak kételyei merültek fel a 2008/909 kerethatározat értelmezésének több tényezőjével kapcsolatban. E bíróság különösen arra keresi a választ, hogy pontosan mit jelent az a fogalom, hogy az elítélt személy a végrehajtó tagállam területén „él”, ami a továbbítás egyik feltétele, és pontosan milyen szerepet kapnak a kibocsátó és a végrehajtó állam hatóságai az elítélt személy társadalmi beilleszkedése lehetőségének értékelése során.
II. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
4.
A kerethatározat (9) preambulumbekezdése értelmében „[a] büntetés végrehajtó államban történő végrehajtásának javítania kell az elítélt személy társadalmi beilleszkedésének esélyét. Az arról való meggyőződés érdekében, hogy a büntetés végrehajtó államban történő végrehajtása az elítélt személy társadalmi beilleszkedésének célját szolgálja‑e, a kibocsátó állam illetékes hatósága olyan tényezőket vesz figyelembe, mint például az elítélt személy kötődése a végrehajtó államhoz, az, hogy az elítélt személy a végrehajtó államot tartja‑e családi, nyelvi, kulturális, társadalmi vagy gazdasági kapcsolatai, illetve a végrehajtó állammal való egyéb kötődése helyének”.
5.
A 2008/909 kerethatározat (10) preambulumbekezdése szerint „[a] 6. cikk (3) bekezdésében említett elítélt személy véleménye főleg a 4. cikk (4) bekezdésének alkalmazásakor lehet hasznos. A »különösen« szó célja azon esetek lefedését is szolgálja, amelyekben az elítélt személy véleménye olyan információt tartalmazhat, amely az elismerés és a végrehajtás megtagadásának okaival kapcsolatosan lényeges lehet. A 4. cikk (4) bekezdésének és a 6. cikk (3) bekezdésének rendelkezései nem képeznek a társadalmi beilleszkedéshez kapcsolódó megtagadási okot”.
6.
A 2008/909 kerethatározat (17) preambulumbekezdése értelmében „[e] kerethatározatban az azon államra való hivatkozások, amelyben az elítélt személy »él«, arra a helyre vonatkoznak, amelyhez az érintett személy szokásos tartózkodási helye alapján, és olyan tényezők alapján kötődik, mint például családi, társadalmi és szakmai kötelékei”.
7.
A 2008/909 kerethatározat 3. cikkének (1) bekezdése értelmében „e [jogi aktus] célja azon szabályok megállapítása, amelyek értelmében a tagállamok az elítélt személy társadalmi beilleszkedésének elősegítése érdekében elismernek egy ítéletet és végrehajtják a büntetést”.
8.
A 2008/909 kerethatározat 4. cikkének címe „Az ítélet és a tanúsítvány egy másik tagállamba történő továbbításának feltételei”. Az (1) bekezdés szerint:
„Feltéve, hogy az elítélt személy a kibocsátó államban vagy a végrehajtó államban tartózkodik, és feltéve, hogy ez a személy a 6. cikkben előírt esetekben ehhez hozzájárulását adta, az ítéletet a tanúsítvánnyal együtt – amelyre a formanyomtatványt az I. melléklet határozza meg – a következő tagállamok egyikének lehet továbbítani:
a)
az elítélt személy állampolgársága szerinti tagállam, ahol a személy él; vagy
b)
az az állampolgárság szerinti tagállam, amelyben az elítélt személy nem él, de ahova az elítélt személyt – a büntetés végrehajtását követően – kitoloncolják az ítéletbe vagy az ítélet következményeként hozott bírósági vagy közigazgatási határozatba, vagy az ítélet következményeként hozott bármely egyéb intézkedésbe foglalt kiutasításról vagy kitoloncolásról szóló rendelkezés alapján; vagy
c)
az a) és b) pontban említetteken kívüli bármely tagállam, amelynek illetékes hatósága hozzájárul az ítéletnek és a tanúsítványnak az említett tagállamba történő továbbításához.”
9.
A 2008/909 kerethatározat 4. cikkének (2) bekezdése értelmében „[a]z ítélet és a tanúsítvány továbbítására akkor kerülhet sor, ha a kibocsátó állam illetékes hatósága – adott esetben a kibocsátó állam és a végrehajtó állam illetékes hatóságai közötti egyeztetést követően – meggyőződött arról, hogy a büntetés végrehajtó állam általi végrehajtása az elítélt személy társadalomba való beilleszkedésének elősegítését szolgálja”.
10.
A 2008/909 kerethatározat 4. cikkének (3) bekezdése szerint „[a]z ítélet és a tanúsítvány továbbítását megelőzően a kibocsátó állam illetékes hatósága bármilyen megfelelő módon egyeztethet a végrehajtó állam illetékes hatóságával. Az (1) bekezdés c) pontjában említett esetekben az egyeztetés kötelező. Ilyen esetekben a végrehajtó állam illetékes hatósága haladéktalanul értesíti a kibocsátó államot arra vonatkozó határozatáról, hogy hozzájárul‑e az ítélet továbbításához”.
11.
A 2008/909 kerethatározat 4. cikkének (4) bekezdése értelmében „[e]zen egyeztetések során a végrehajtó állam hatáskörrel rendelkező hatósága a kibocsátó illetékes hatóságának indokolással ellátott véleményt nyújthat be arról, hogy a büntetés végrehajtó állam általi végrehajtása nem segítené elő az elítélt személy társadalmi rehabilitációját és a társadalomba való sikeres beilleszkedését.
Ha nem kerül sor egyeztetésre, ilyen vélemény haladéktalanul benyújtható az ítélet és a tanúsítvány továbbítását követően. A kibocsátó állam illetékes hatósága mérlegeli ezt a véleményt, és határoz arról, hogy a tanúsítványt visszavonja‑e vagy sem”.
12.
A 2008/909 kerethatározat 6. cikkének címe „Az elítélt személy véleménye és értesítése”. E cikk első két bekezdése a következőképpen szól:
„(1)   A (2) bekezdés sérelme nélkül az ítélet a tanúsítvánnyal együtt csak akkor továbbítható az ítélet elismerése és a büntetés végrehajtása céljából a végrehajtó állam részére, ha ehhez az elítélt személy a kibocsátó állam jogával összhangban hozzájárulását adta.
(2)   Az elítélt személy hozzájárulása nem szükséges, ha az ítéletet a tanúsítvánnyal együtt az alábbiak részére továbbítják:
a)
az állampolgárság szerinti tagállamba, ahol az elítélt személy él;
[…]”
A 2008/909 kerethatározat 6. cikkének (3) bekezdése értelmében „[m]inden olyan esetben, amikor az elítélt személy még a kibocsátó államban tartózkodik, lehetőséget kell adni számára véleményének szóbeli vagy írásbeli kifejtésére. […]
13.
Az elítélt személy véleményét figyelembe kell venni az ítélet tanúsítvánnyal együtt történő továbbítása kérdésének eldöntésekor. Ha az elítélt személy él az e bekezdésben biztosított lehetőséggel, a véleményét továbbítani kell a végrehajtó államnak, különösen tekintettel a 4. cikk (4) bekezdésének alkalmazására. Ha az elítélt személy szóban fejtette ki véleményét, a kibocsátó államnak gondoskodnia kell arról, hogy az ilyen nyilatkozatot írásba foglalva bocsássák a végrehajtó állam rendelkezésére”.
14.
A 2008/909 kerethatározat 8. cikkének (1) bekezdése szerint „[a] végrehajtó állam illetékes hatósága elismeri a 4. cikkel összhangban és az 5. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően részére továbbított ítéletet, és haladéktalanul megteszi a büntetés végrehajtásához szükséges intézkedéseket, kivéve, ha az illetékes hatóság úgy dönt, hogy az elismerés és a végrehajtás megtagadásának 9. cikk szerinti okai valamelyikére hivatkozik”.
15.
A 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében a végrehajtó állam illetékes hatósága megtagadhatja az ítélet elismerését és a büntetés végrehajtását, amennyiben „a 4. cikk (1) bekezdésében meghatározott feltételek nem teljesülnek”.
16.
A 2008/909 kerethatározat 9. cikkének (3) bekezdése értelmében „[a]z (1) bekezdés a), b), c), i), k) és l) pontjában említett esetekben az ítélet elismerésének és a büntetés végrehajtásának megtagadására vonatkozó határozat meghozatala előtt a végrehajtó állam illetékes hatósága bármilyen megfelelő módon egyeztet a kibocsátó állam illetékes hatóságával, és szükség esetén felkéri, hogy haladéktalanul küldjön meg részére minden szükséges további tájékoztatást”.
17.
A tanúsítvány 2008/909 kerethatározat I. mellékletében foglalt formanyomtatványa (a továbbiakban: I. melléklet szerinti formanyomtatvány) szerint a formanyomtatvány d) részének 4. pontjában kell megadni „az elítélt személy családjára vagy az őt a végrehajtó államhoz fűző társadalmi vagy munkahelyi kapcsolataira vonatkozó egyéb releváns információkat”.
B.
A nemzeti jog
18.
A Zákon č. 549/2011 Z.z. o uznávaní a výkone rozhodnutí, ktorými sa ukladá trestná sankcia spojená s odňatím slobody v Európskej únii a o zmene a doplnení zákona č. 221/2006 Z.z. o výkone väzby (az Európai Unióban a személyi szabadság elvesztésével járó büntetőjogi szankciót kiszabó határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint a szabadságvesztéssel járó büntetőítéletek végrehajtásáról szóló 221/2006. sz. törvény módosításáról szóló 549/2011. sz. törvény, a továbbiakban: 549/2011. sz. törvény) 4. §‑a (1) bekezdésének a) pontja értelmében Szlovákiában elismerhető és végrehajtható a határozat, ha a határozat meghozatalának alapját képező cselekmény a szlovák jog alapján is bűncselekménynek minősül, kivéve a (2) és (3) bekezdésben foglalt rendelkezéseket, amennyiben az elítélt szlovák állampolgár, és szokásos tartózkodási helye Szlovákiában található, vagy annak területén igazoltan olyan családi, társadalmi vagy szakmai kötelékekkel rendelkezik, amelyek a szabadságelvonással járó büntetőjogi szankciónak Szlovákia területén történő végrehajtása során hozzájárulhatnak az elítéltnek a társadalomba való beilleszkedéséhez.
19.
Az 549/2011. sz. törvény 3. §‑ának g) pontja értelmében „szokásos tartózkodási hely” az állandó lakóhely vagy az ideiglenes tartózkodási hely.
20.
A [zákon] č. 253/1998 Z. z. o hlásení pobytu občanov Slovenskej republiky a registri obyvateľov Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov (a lakóhelynek a Szlovák Köztársaság állampolgárai által történő bejelentéséről és a népesség‑nyilvántartásról szóló 253/1998. sz. törvény; a továbbiakban: a lakóhely bejelentéséről szóló törvény) 2. §‑ának (2) bekezdése értelmében a lakóhellyel rendelkező lakosság nyilvántartása szempontjából lakóhely az állandó lakóhely és az ideiglenes tartózkodási hely.
21.
A kérdést előterjesztő bíróság szerint a szlovák állampolgár olyan szlovákiai állandó lakóhelye vagy ideiglenes tartózkodási helye, amely az 549/2011. sz. törvény értelmében szokásos tartózkodási helynek minősül, kizárólag nyilvántartási célokat szolgál. Sem az állandó lakóhely, sem pedig az ideiglenes tartózkodási hely nem függ attól a körülménytől, hogy az állampolgár ténylegesen Szlovákiában tartózkodik‑e, és így a családi, társadalmi vagy szakmai vagy más jellegű kötelékek révén kötődik‑e ehhez az államhoz.
22.
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy bár a törvény a tartósan nem külföldön élő állampolgárok részére előírja az állandó lakóhely bejelentését, és ezzel együtt minden állampolgárt e lakóhely megszűnésének bejelentésére kötelez, amennyiben az állampolgár tartós külföldi tartózkodás céljából külföldre kíván költözni, mindazonáltal nem ír elő szankciót e kötelezettség teljesítésének elmulasztása esetén.
23.
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti továbbá, hogy az 549/2011. sz. törvény 4. §‑a (1) bekezdésének a) pontja értelmében tehát elismerhető és végrehajtható a kibocsátó állam szabadságvesztéssel járó büntetőjogi szankciót kiszabó határozata, még ha az elítélt szlovák állampolgár ténylegesen nem is Szlovákiában (hanem a kibocsátó államban) él, de annak területén pusztán nyilvántartott állandó lakóhellyel vagy ideiglenes tartózkodási hellyel rendelkezik.
24.
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy azon családi, társadalmi vagy szakmai kötelékek fennállásának feltétele, amelyek hozzájárulhatnak az elítélt rehabilitációjához, ugyanis csak másodlagos jellegű, és a szlovák szabályozás szerint csak akkor kell teljesülnie, ha Szlovákia állampolgára annak területén nem rendelkezik szokásos tartózkodási hellyel, vagyis állandó lakóhellyel vagy ideiglenes tartózkodási hellyel.
25.
Végül a kérdést előterjesztő bíróság hozzátette, hogy 2020. január 1‑jétől módosul a szlovák nemzeti szabályozás, és az 549/2011. sz. törvény 4. §‑a (1) bekezdése a) pontjának új megfogalmazása szerint a szabadságvesztés‑büntetést kiszabó határozatot akkor lehet Szlovákiában elismerni, ha az elítélt annak állampolgára, és szokásos tartózkodási helye, amelyet már nem állandó lakóhelyként vagy ideiglenes tartózkodási helyként határoznak meg, annak területén található. Mindazonáltal e törvény 32. §‑a értelmében a 2020. január 1‑je előtt indult eljárást e törvény 2019. december 31‑ig hatályos változatának megfelelően kell lefolytatni.
III. A tényállás, a nemzeti eljárások és a feltett kérdések
26.
Az alapeljárásban fellebbező személy szlovák állampolgár, akit a Cseh Köztársaságban rablás minősített esetének bűntette miatt elítéltek. 2017. július 18‑i ítéletével a Krajský soud v Plzni (plzeňi regionális bíróság, Cseh Köztársaság) tíz év szabadságvesztés‑büntetésre ítélte. E büntetést a Vrchní soud v Praze (prágai felsőbíróság, Cseh Köztársaság) 2017. szeptember 20‑i ítélete nyolc év szabadságvesztés‑büntetésre változtatta. Jelenleg a fellebbező ezt a büntetést a Cseh Köztársaságban tölti.
27.
2018. február 12‑én a Krajský súd v Košiciach (kassai regionális bíróság, Szlovákia) megkapta a Krajský soud v Plzni (plzeňi regionális bíróság) által kiállított, I. melléklet szerinti tanúsítványt. E tanúsítványt a fent említett ítéletekkel együtt azért küldték meg Szlovákiának mint végrehajtó államnak, mert a kibocsátó állam illetékes hatósága meg volt győződve arról, hogy a szabadságvesztés‑büntetés e tagállamban történő végrehajtása a fellebbező társadalomba való beilleszkedésének elősegítését szolgálja. A kibocsátó állam illetékes hatósága továbbá úgy értékelte, hogy Szlovákia a fellebbező állampolgársága szerinti állam, ahol e személy él.
28.
Az I. melléklet szerinti tanúsítvány d) részének 4. pontjában az szerepel, hogy a fellebbező a feleségével együtt a bűncselekmény elkövetése előtt öt hónappal érkezett a Cseh Köztársaságba. Miután rövid ideig Plzeňben dolgozott, munkaviszonya megszűnt. A bűncselekmény elkövetése idején tehát munkanélküli volt. Kezdetben munkásszállón lakott, majd családjával lakást bérelt. A Krajský soud v Plzni (plzeňi regionális bíróság) arra is rámutat, hogy a fellebbező társadalomba való beilleszkedése könnyebben elérhető Szlovákiában, mivel szlovák állampolgár, Szlovákiában élte le az egész életét, és a nyilvántartás szerinti állandó lakóhelye ott található.
29.
Egyébiránt az I. melléklet szerinti tanúsítvány l) része szerint a fellebbező a Cseh Köztársaságban nem rendelkezik szokásos tartózkodási hellyel. A szóban forgó bűncselekmény elkövetése előtt ott csak nagyon rövid ideig tartózkodott, amely idő alatt semmilyen munkahelyi, kulturális vagy társadalmi kapcsolatot nem létesített. Az a körülmény, hogy a fellebbező gyermekei a Cseh Köztársaság területén tartózkodnak, nem befolyásolja azt a megállapítást, amely szerint a fellebbező szokásos tartózkodási helye nem a Cseh Köztársaságban van. A gyermekek szintén szlovák állampolgárok, és bármikor visszatérhetnek Szlovákiába.
30.
Az I. melléklet szerinti tanúsítvány alapján 2018. május 17‑én hozott ítéletében a Krajský súd v Košiciach (kassai regionális bíróság) az említett ítélet elismeréséről és végrehajtásáról határozott.
31.
A fellebbező e határozattal szemben fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Najvyšší súd Slovenskej republikyhez (a Szlovák Köztársaság legfelsőbb bírósága). Kifejtette, hogy családja (házastársa, két leánygyermeke, veje és unokája) Plzeňben él, és a családtagok havonta látogatják, mióta büntetését tölti. Semmilyen kapcsolatban nem áll a Szlovákiában élő fiával, illetve féltestvérével. Azt állítja, hogy Szlovákiában nincs családi, illetve közeli baráti kapcsolata, és ha áthelyeznék e tagállamba, elveszítené a családjával fennálló kapcsolatát. A fellebbező tehát büntetését a Cseh Köztársaságban kívánja letölteni.
32.
A kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy a Szlovák Köztársaság népesség‑nyilvántartása szerint a fellebbező szlovák állampolgár. 1998 óta állandó lakosként van bejelentve egy Szlovákiában található településen. Ugyanakkor a végrehajtó tagállam illetékes rendőrhatóságának 2018. március 5‑i jelentéséből kitűnik, hogy a fellebbező nem szokott megjelenni a településen, senkivel nincs kapcsolatban, és úgy tudják, hogy mintegy öt éve családjával Franciaországban tartózkodik. A község polgármesterének jelentése szerint csak a fellebbező fia tartózkodik a fellebbező nagyanyjával együtt annak bejelentett lakcímén. A nagyanya úgy nyilatkozott, hogy úgy véli, hogy a fellebbező családja a Cseh Köztársaságban él, de nem tudja, hogy hol, mivel nem állnak kapcsolatban egymással.
33.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a társadalomba való beilleszkedés 2008/909 kerethatározat által követett célja, és így a 4. cikk (1) bekezdésének a) pontjában foglalt szempontok csak akkor teljesülnek, ha az elítélt az állampolgársága szerinti tagállamban olyan családi, nyelvi, kulturális, társadalmi és gazdasági, valamint szakmai kapcsolatokkal rendelkezik, amelyek figyelembevételével megalapozottan feltehető, hogy az e tagállamban való végrehajtás növeli az elítélt társadalmi beilleszkedésének lehetőségét. E bíróság ily módon úgy véli, hogy az 549/2011. sz. törvény 4. §‑a (1) bekezdésének a) pontja, amely lehetővé teszi a szlovák állampolgárral szemben szabadságvesztéssel járó büntetést kiszabó határozat elismerését és végrehajtását pusztán a hivatalosan nyilvántartásba vett állandó lakóhely vagy ideiglenes tartózkodási hely alapján, anélkül hogy az állampolgár ténylegesen rendelkezne azokkal a családi, társadalmi, szakmai vagy más jellegű kötelékekkel, amelyek hozzájárulhatnak a társadalmi beilleszkedéséhez, nem biztosítja a 2008/909 kerethatározat teljes érvényesülését.
34.
E körülmények között a Najvyšší súd Slovenskej republiky (a Szlovák Köztársaság legfelsőbb bírósága) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a [2008/909 kerethatározat] 4. cikke (1) bekezdésének a) pontját, hogy az ott előírt feltételek csak abban az esetben teljesülnek, ha az elítélt személy az állampolgársága szerinti tagállamban olyan családi, társadalmi, szakmai vagy más jellegű kötelékekkel rendelkezik, amelyek alapján megalapozottan feltételezhető, hogy a büntetés e tagállamban való végrehajtása elősegítheti társadalmi beilleszkedését, ennélfogva azzal ellentétes az 549/2011. sz. törvény 4. §‑a (1) bekezdése a) pontjának 2019. december 31‑ig hatályos változatában foglalthoz hasonló olyan nemzeti rendelkezés, amely ilyen esetekben a határozat elismerését és végrehajtását csak a végrehajtó államban hivatalosan nyilvántartásba vett állandó lakóhely vagy ideiglenes tartózkodási hely alapján teszi lehetővé, figyelmen kívül hagyva azt, hogy az elítélt személy ezen államban rendelkezik‑e olyan tényleges kötelékekkel, amelyek növelhetik a társadalmi beilleszkedésének esélyét?
2)
Az előző kérdésre adott igenlő válasz esetén úgy kell‑e értelmezni a [2008/909 kerethatározat] 4. cikkének (2) bekezdését, hogy a kibocsátó állam illetékes hatósága a [2008/909 kerethatározat] 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szabályozott esetben, még az ítélet és tanúsítvány továbbítását megelőzően köteles megvizsgálni, hogy az ítéletnek a végrehajtó állam általi végrehajtása az elítélt személy társadalmi beilleszkedése elősegítésének célját szolgálja‑e, és ezzel egyidejűleg a tanúsítvány d) részének 4. pontjában fel kell tüntetnie az ezzel összefüggésben megszerzett információkat is, különösen ha az elítélt személy a [2008/909 kerethatározat] 6. cikkének (3) bekezdése szerinti véleményében azt állította, hogy a kibocsátó államban tényleges családi, társadalmi vagy szalmai kötelékekkel rendelkezik?
3)
Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén úgy kell‑e értelmezni a [2008/909 kerethatározat] 9. cikke (1) bekezdésének b) pontját, hogy akkor is indokolt a határozat elismerésének és végrehajtásának megtagadása, ha a [2008/909 kerethatározat] 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti esetben az e rendelkezés (3) bekezdése szerinti egyeztetés és az egyéb szükséges információk esetleges benyújtása ellenére sem nyer bizonyítást az olyan családi, társadalmi, szakmai vagy más jellegű kötelékek fennállása, amelyek figyelembevételével megalapozottan feltételezhető lenne, hogy a büntetés végrehajtó államban történő végrehajtása elősegítheti az elítélt személy társadalmi beilleszkedését?”
35.
A cseh, a spanyol, a magyar és a lengyel kormány, valamint az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket. A cseh és a spanyol kormány, valamint a Bizottság a Bíróság eljárási szabályzata 61. cikkének (1) bekezdése alapján az érdekelt felekhez intézett írásbeli kérdésekre is választ adott.
IV. Értékelés
36.
A jelen indítvány felépítése a következő. Először a kérdést előterjesztő bíróság első kérdésére válaszolok. Azt javaslom, hogy a 2008/909 kerethatározat alkalmazása szempontjából annak értékelése, hogy az elítélt személy adott tagállam területén él‑e, nem korlátozódhat pusztán arra, hogy ott található a hivatalosan bejelentett tartózkodási cím. Ezt követően javaslatot teszek arra, hogy ezen értékelés keretében milyen egyéb kritériumoknak kell relevánsaknak lenniük (A). A második kérdésre válaszul kiemelem, hogy a kibocsátó állam illetékes hatóságának meg kell győződnie arról, hogy az elítélt személy állampolgársága szerinti államba való átszállítása jobban szolgálja a társadalomba való beilleszkedését. E hatóság továbbá köteles a végrehajtó hatóság rendelkezésére bocsátani minden összegyűjtött releváns információt az elítélt társadalomba való beilleszkedésének valószínűségéről (B). Végül pontosítom, hogy melyek azok, az elítélt személy átszállításának feltételét képező, a végrehajtó állam illetékes hatóságának értékelése alá tartozó releváns kritériumok, amelyek az ítélet elismerésének és végrehajtásának megtagadásához vezethetnek (C).
A.
Első kérdés: hol él az elítélt személy?
37.
Az elítélt személynek a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében történő átszállítására, amennyiben e személy nem egyezik bele az átszállításba, csak akkor kerülhet sor, ha az említett személy a végrehajtó tagállam állampolgára, és ott él.
38.
A jelen eljárás esetében az állampolgársági feltétel láthatóan teljesül, és az nem is vitatott. A jelen ügyben feltett első kérdés kizárólag azon fogalom terjedelmére vonatkozik, hogy az elítélt személy a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében véve hol él.
39.
A 2008/909 kerethatározat (17) preambulumbekezdése ad némi útmutatást e fogalmat illetően, kifejtve, hogy „az azon államra való hivatkozások, amelyben az elítélt személy »él«, arra a helyre vonatkoznak, amelyhez az érintett személy szokásos tartózkodási helye alapján, és olyan tényezők alapján kötődik, mint például családi, társadalmi és szakmai kötelékei”. (
3
)
40.
A szóban forgó nemzeti rendelkezés, vagyis az 549/2011. sz. törvény 4. §‑a (1) bekezdésének a) pontja értelmében a Szlovák Köztársaságban elismerhető és végrehajtható a határozat, amennyiben az elítélt szlovák állampolgár, és szokásos tartózkodási helye a Szlovák Köztársaságban található, vagy annak területén igazoltan olyan családi, társadalmi vagy szakmai kötelékekkel rendelkezik, amelyek a szabadságelvonással járó büntetőjogi szankciónak a Szlovák Köztársaság területén történő végrehajtása során hozzájárulhatnak az elítélt társadalomba való beilleszkedéséhez.
41.
E rendelkezés tehát főszabály szerint a (17) preambulumbekezdés szövegét tükrözi. Az „és” helyett azonban „vagy” szerepel. Úgy tűnik tehát, hogy egyrészt a „szokásos tartózkodási hely”, másrészt a „igazolt családi, társadalmi vagy szakmai kötelék” minősül a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdése a) pontjának hatálya alá tartozó helyzetben az elismerés két alternatív indokának. Egyébiránt az első eset szempontjából a szokásos tartózkodási hely fogalma a nemzeti jog alkalmazandó változatában úgy értelmezendő, hogy az az állandó lakóhelyre vagy ideiglenes tartózkodási helyre vonatkozik. A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy mind az állandó lakóhely, mind pedig az ideiglenes tartózkodási hely közigazgatási célból nyilvántartásba vett hivatalos tartózkodási cím.
42.
Megjegyzem, hogy a 2008/909 kerethatározat (17) preambulumbekezdésében a „szokásos tartózkodási hely” és a „szokásos tartózkodási hely[et]” és a „családi, társadalmi és szakmai kötelék[eket]” összekapcsoló „és” kötőszó használata egyértelművé teszi, hogy ahhoz, hogy úgy lehessen tekinteni, hogy az elítélt személy a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében a végrehajtó államban „él”, többre van szükség a hivatalosan nyilvántartásba vett lakcímnél.
43.
Meglehetősen egyértelműnek tűnik számomra, hogy az 549/2011. sz. törvény 4. §‑a (1) bekezdésének a) pontja, azáltal, hogy lehetővé teszi az ítélet elismerését és az elítélt személy átszállítását pusztán a nyilvántartásba vett állandó vagy ideiglenes lakcím alapján, nem felel meg a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában foglalt követelménynek.
44.
Egyfajta minimalista szempontból a kérdést előterjesztő bíróság által feltett első kérdésre adandó válasz ténylegesen meg is állhatna itt. Mindazonáltal az az elgondolás, hogy azt a követelményt, amely szerint az elítélt személynek a végrehajtó államban kell élnie, nem teljesítheti a hivatalosan nyilvántartásba vett lakcím (amiben lényegében a jelen ügyben észrevételt előterjesztő valamennyi érdekelt fél egyetért), ugyanannyira minimalista válasz, mint a jelen ügyben ténylegesen feltett kérdés: ha a hivatalosan nyilvántartásba vett lakcím nem elég, akkor mi az?
45.
A jelen ügy tényállása is jól szemlélteti ezt. A fellebbezőnek az állampolgárságon és a hivatalosan nyilvántartásba vett lakcímen túl nyilvánvalóan van valamilyen kapcsolata Szlovákiával. Mindazonáltal úgy tűnik, hogy vita áll fenn azzal kapcsolatban, hogy az ilyen típusú, minőségű vagy mélységű kapcsolatok elegendőek‑e a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti továbbítási mechanizmus elindításához.
46.
Természetesen nem a Bíróság, még kevésbé pedig a jelen indítvány feladata, hogy konkrétan nyilatkozzon arról a kérdésről, hogy a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szereplő feltételek teljesülnek‑e az alapügyben. Ezek ténybeli kérdések, amelyeket a végrehajtó és a kibocsátó tagállam illetékes hatóságainak kell megválaszolniuk.
47.
Mindazonáltal a jelen ügy és az ismertetett tényállás szükségessé teszi a 2008/909 kerethatározat értelmezéséből és alkalmazásából eredő két általános értelmezési és működési kérdés vizsgálatát. Először is mi a tartalma a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szereplő „él” fogalmával kapcsolatos sajátos követelményeknek a „szokásos tartózkodási hely” és a „családi, társadalmi és szakmai kötelék[ek]” fogalmával összefüggésben? (1) Másodszor, hogyan és kinek kell értékelnie ezeket a tényezőket? (2)
1. „Ahol az elítélt személy él”: szokásos tartózkodási hely és családi, társadalmi vagy szakmai kötelékek
48.
Azt a helyet, ahol az elítélt személy a 2008/909 kerethatározat, különösen a 4. cikk (1) bekezdésének a) pontja alkalmazásában „él”, a kerethatározat (17) preambulumbekezdése pontosítja. Ez „[az a hely], amelyhez az érintett személy szokásos tartózkodási helye alapján, és olyan tényezők alapján kötődik, mint például családi, társadalmi és szakmai kötelékei”. A 2008/909 kerethatározat egyik fogalmat sem határozza meg, a „szokásos tartózkodási hely” fogalmát sem.
49.
A nemzeti jogra való utalás hiányában az uniós jog valamely fogalmának jelentését és hatályát az egész Unióban önállóan és egységesen kell értelmezni, figyelembe véve e rendelkezés összefüggéseit és a 2008/909 kerethatározat célját. (
4
)
50.
Azáltal, hogy olyan egyéb uniós jogi aktusokat ajánlanak a Bíróság figyelmébe, amelyek esetlegesen hozzájárulhatnak e fogalmak értelmezéséhez, egyes érdekelt felek azt javasolják, hogy az uniós jog más területeire támaszkodjanak, ahol a „szokásos tartózkodási hely” vagy a „lakóhely” fogalma is szerepel, mint például a 2201/2003/EK rendelet, (
5
) az 1408/71/EGK rendelet, (
6
) illetve a személyzeti szabályzatot meghatározó 31. EGK és 11. Euratom rendelet. (
7
) A e jogi aktusokra vonatkozó ítélkezési gyakorlat ugyanis a pusztán bejelentett tartózkodási helyhez viszonyított ténybeli valóságra helyezi a hangsúlyt, (
8
) amelynek vitathatatlanul az irányadó elvnek kell lennie a jelen ügyben is.
51.
Véleményem szerint e példák a jelen ügyben korlátozott jelentőséggel bírnak bármilyen analógia alkalmazása szempontjából. E jogi aktusok szabályozási és rendszertani háttere egyszerűen túl távol áll a 2008/909 kerethatározat rendszerétől és céljától.
52.
Álláspontom szerint hasznosabb iránymutatás található az európai elfogatóparancs végrehajtása mérlegelhető megtagadásának a 2002/584/IB kerethatározat (
9
) 4. cikkének 6. pontja szerinti okára vonatkozó ítélkezési gyakorlatban, amelyre a cseh és a spanyol kormány, valamint a Bizottság is emlékeztetett. Ez az ok akkor teszi lehetővé az európai elfogatóparancs végrehajtásának megtagadását, „ha az európai elfogatóparancsot szabadságvesztés‑büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából bocsátották ki, amennyiben a keresett személy a végrehajtó tagállamban tartózkodik, amelynek állampolgára vagy lakosa [helyesen: amennyiben a keresett személy a végrehajtó tagállamban tartózkodik, vagy annak állampolgára vagy lakosa], és ez az állam vállalja, hogy saját hazai joga szerint végrehajtja a büntetést vagy a szabadságelvonással járó intézkedést”. (
10
)
53.
A Bíróság kifejtette, hogy e kifejezések olyan helyzetekre vonatkoznak, „amelyekben az európai elfogatóparanccsal keresett személy vagy tényleges lakóhellyel rendelkezik a végrehajtó tagállamban vagy az e tagállamban való stabil és bizonyos időtartamot felölelő tartózkodás nyomán e tagállamhoz való, a lakóhelyből eredőhöz hasonló erejű kötődése alakult ki” (
11
). A Bíróság ehhez hozzátette, hogy a „tartózkodik” kifejezés vizsgálatához „átfogóan kell vizsgálni több, e személy helyzetét jellemző objektív körülményt, így különösen a keresett személy tartózkodásának tartamát, jellegét és feltételeit, valamint a végrehajtó tagállamban fennálló családi és gazdasági kötelékeit” (
12
), és „főszabály szerint az érintettre vonatkozó egyedi körülmény önmagában véve nem lehet döntő” (
13
).
54.
Figyelemmel arra, hogy az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 4. cikkének 6. pontja (
14
) és a 2008/909 kerethatározat (
15
) közös célja a társadalmi beilleszkedés, úgy vélem, hogy a jelen összefüggésben hasonló logikát kell követni. (
16
)
55.
Az állampolgárságra vonatkozó, az alapügyben nem vitatott feltételen kívül a 2008/909 kerethatározat (17) preambulumbekezdése utal két, prima facie különbözőnek tűnő elemre: egyrészt a „szokásos tartózkodási helyre”, másrészt az „olyan tényezőkre, mint például a családi, társadalmi és szakmai kötelékek”. Amennyiben ugyanakkor ez a két elem a társadalomba való beilleszkedés célkitűzéséhez kapcsolódik, azok végeredményben ugyanazon érem két oldalát alkotják. E tekintetben nem gondolom, hogy valójában két különálló feltételről lenne szó.
56.
Be kell vallanom ugyanis, hogy nem tudom elválasztani e két fogalmat, és elszigetelten értékelni azokat. A remeték kivételével az a körülmény, hogy valakinek valahol szokásos tartózkodási helye van, rendszerint azt jelenti, hogy e személy mindenféle kapcsolatot alakít ki az adott közösséggel, annak tagjaival és magával a hellyel. Megfordítva, a szokásos tartózkodási hely valószínűleg megállapítható, ha e tekintetben egyáltalán tényleges választási lehetőség áll fenn, egy adott helyhez fűződő valamilyen (családi, szakmai, társadalmi, kulturális vagy egyéb) kapcsolat alapján.
57.
Kétségtelen, hogy a kettő nem teljesen azonos. A remete szokásosan tartózkodhat valahol, vagyis formailag ott élhet, anélkül hogy több említésre méltó szociális vagy más kapcsolata lenne, mert teljesen elvonult és elszigetelt életet folytat. Ezzel szemben, ugyanakkor az is előfordulhat, hogy egy nagyon mobilis külföldön élő személy több különböző helyen él, így családja az egyik tagállamban található, kulturális és nyelvi kapcsolatai egy másik tagállamhoz kötik, szakmai kapcsolatai pedig egy harmadikhoz vagy akár negyedikhez, de egyetlen említésre méltó tényleges szokásos tartózkodási hellyel sem rendelkezik.
58.
Márpedig véleményem szerint mind a „szokásos tartózkodási hely”, mind pedig a „bizonyos kötelékek megléte” a kötődés fokmérője, amely pedig egy lépcsőfok a társadalomba való beilleszkedés esélyének meghatározásához vezető úton. Ezen általános iránymutatástól eltekintve azon tagállam meghatározása, amelyben az elítélt személy a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében véve „él”, szükségképpen inkább ténybeli, következésképpen az adott ügytől függő feladat. Mindazonáltal érdemes megemlíteni két másik általános elemet.
59.
Először is az elkülönítendő és értékelendő körülményeket a 2008/909 kerethatározat által követett, különösen a kerethatározat 3. cikkének (1) bekezdésében kifejezett társadalomba való beilleszkedésre irányuló cél fényében kell értelmezni. (
17
) Annak eldöntése ugyanis, hogy az elítélt személy valamely tagállam területén él‑e, vagyis annak meghatározása, hogy ott van‑e szokásos tartózkodási helye, és fennállnak‑e ott kötelékei, nem pusztán absztrakt értékelés, hanem arra az elítélt társadalomba való beilleszkedési esélyeinek értékelése céljából kerül sor.
60.
Pontosan ez a cél határozza meg, hogy az egyedi ügyben mi a releváns, és mit kell figyelembe venni. Anélkül, hogy összetett vitát kívánnék kezdeményezni azon számos tényezőről, amelyeket általában a társadalomba való beilleszkedés folyamatának magában kell foglalnia, (
18
) ökölszabályként talán feltételezhető, hogy a családi és társadalmi kapcsolatok különösen hasznosak ahhoz, hogy segítsék az elítélt személyt a szabadlábra helyezését követően, és lehetőséget kínáljanak neki arra, hogy újra csatlakozzon a társadalomhoz.
61.
Mindazonáltal az is egyértelmű, hogy a releváns kapcsolatok (17) preambulumbekezdésben szereplő felsorolása nem kimerítő, amint azt az „olyan tényezők […] mint például” kifejezés is jelzi. Ezt megerősíti a (9) preambulumbekezdés, amely arra hívja fel a kibocsátó hatóságot, hogy a társadalomba való beilleszkedés lehetőségét annak figyelembevételével vizsgálja meg, hogy az elítélt személy kötődik‑e a végrehajtó államhoz, és hogy a végrehajtó államot tartja‑e „családi, nyelvi, kulturális, társadalmi vagy gazdasági kapcsolatai, illetve a végrehajtó állammal való egyéb kötődése helyének”. Véleményem szerint semmi nem zárja ki például azt, hogy a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjával összefüggésben figyelembe lehessen venni például kulturális vagy nyelvi kapcsolatokat, ha azokat ténylegesen hasznosnak ítélik egy egyén társadalomba való beilleszkedése szempontjából.
62.
Másrészt az is elég egyértelmű, hogy sem a szokásos tartózkodási hely, sem azon kapcsolatok vizsgálatára, amelyekkel valamely személy rendelkezhet, nem kerülhet sor kizárólag a büntetőjogi felelősséget megállapító ítéletet közvetlenül megelőző időszak vonatkozásában. Éppen ellenkezőleg, ennek természetszerűleg az elítélt életének szélesebb perspektíváját kell magában foglalnia, figyelembe véve az esetlegesen már korábban, az adott egyén életének előző szakaszaiban létrejött kapcsolatokat és kötődéseket, amelyek azonban potenciálisan hozzájárulhatnak az elítélt személy azon képességéhez, hogy büntetésének letöltését követően újra csatlakozzon a közösséghez.
63.
Ezen általános iránymutatáson túl a vizsgálatnak szükségszerűen konkrétnak kell lennie, figyelemmel az egyéni körülményekre, az elítélt személy korábbi társadalmi és szakmai útjára, és minden körülmények között a társadalomba való beilleszkedés célját kell követnie. Mindenesetre, amint arra a Bíróság rámutatott, egyetlen tényező önmagában véve nem lehet döntő. (
19
) A lakóhely, mint szempont, soha nem vizsgálható elszigetelten. Sokkal inkább össze kell kapcsolódnia a családi, társadalmi vagy egyéb kapcsolatok vizsgálatával. A lényeg az, hogy az ilyen kapcsolat fennállását nem lehet egyszerűen feltételezni, kizárólag az elítélt személy állampolgársága vagy a hivatalosan nyilvántartásba vett lakcíme alapján.
2. Az elítélt átszállítására vonatkozó feltétel értékelése
64.
A 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjából eredő követelmények tartalmát érintő pontosítások azonban nem válaszolják meg teljes mértékben azt a kérdést, hogy hogyan kell értékelni e követelményeket. E tekintetben három elem méltó a figyelemre.
65.
Először is a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szereplő feltételek értékelését, valamint a társadalomba való beilleszkedés esélyének a kibocsátó hatóság számára ugyanezen kerethatározat 4. cikkének (2) bekezdése alapján előírt értékelését egyéniesíteni kell annak érdekében, hogy lehetővé tegyék az elítélt személy sajátos körülményeinek figyelembevételét.
66.
Megjegyzem, hogy a 2008/909 kerethatározat előírja az ilyen egyedi körülmények értékelését, amikor 6. cikkének (3) bekezdésében rögzíti az elítélt személy azon jogát, hogy kifejtse véleményét (amennyiben e személy még a kibocsátó államban tartózkodik). (
20
) E rendelkezés azt is rögzíti, hogy ezt a véleményt továbbítani kell a végrehajtó állam részére, különösen a 4. cikk (4) bekezdése értelmében, amely alapján a végrehajtó hatóság közölheti az indokolással ellátott véleményét a kibocsátó hatósággal azon indokokról, amelyek miatt a társadalomba való beilleszkedésre irányuló cél adott esetben nem valósulna meg. Ez a lehetőség attól függetlenül fennáll, hogy a kibocsátó hatóság kezdeményezett‑e egyeztetéseket, vagy nem. Összességében a kibocsátó hatóság csak akkor indíthatja be a 2008/909 kerethatározatban előírt együttműködési rendszert, ha megállapította, hogy az elítélt átszállítása megkönnyítené az elítélt személy társadalomba való beilleszkedését.
67.
Másodszor, a kibocsátó hatóságnak a társadalomba való beilleszkedés végrehajtó tagállamban fennálló (pozitív) valószínűségét kell értékelnie és ellenőriznie. Az átszállításra vonatkozó határozat nem alapulhat azon a puszta (negatív) megállapításon, hogy a kibocsátó államban a beilleszkedés kilátása nem áll fenn.
68.
Ez következik mind a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (2) bekezdésének szövegéből, mind pedig annak logikájából. Ezt kifejezetten hangsúlyozni kell, mivel a kibocsátó tagállam nézőpontjából kissé szokatlannak tűnhet az, hogy lényegében egy másik tagállamban fennálló ténybeli helyzetet kell értékelnie. Egyszerűen fogalmazva azonban a kibocsátó tagállam szempontjából nem azt kell hitelesen megállapítani, hogy nem áll fenn semmilyen kötelék „itt” (a kibocsátó tagállamban), hanem azt, hogy fennáll valamilyen kötelék „ott” (a végrehajtó tagállamban).
69.
Kétségtelen, hogy ez a logika azt jelenti, hogy a szokásos tartózkodási hellyel, valamint családi, társadalmi vagy egyéb kapcsolatokkal nem rendelkező elítélt személyeket nem lehet a 2008/909 kerethatározat alapján áthelyezni az (állampolgárság és/vagy származás szerinti) tagállamukba. Szélsőséges körülmények között lehetséges, hogy egyszerűen egyetlen olyan tagállam sem lesz, ahol észszerűen feltételezhető, hogy a büntetés végrehajtása elősegítené az elítélt társadalomba való beilleszkedését.
70.
Harmadszor, bármennyire sajnálatos lehet egy ilyen eset, az nem tekinthető problémának a 2008/909 kerethatározat rendszerében. Ebben az összefüggésben emlékeztetni kell a szabályra és a kivételre – vagy pontosabban a kivétel alóli kivételre.
71.
Szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása esetén az alapértelmezett szabály az, hogy azt a büntetést kiszabó (tag)állam hajtja végre, általában ugyanebben az államban. Az elítélt személyek szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából más (tag)államba történő átszállítása a kivétel, amely főszabály szerint csak akkor lehetséges, ha lehetővé teszi egy olyan különleges szabályozás, amely jelenleg a 2008/909 kerethatározaton, korábban pedig az elítélt személyek átszállításáról szóló egyezményen alapult. (
21
)
72.
A 2008/909 kerethatározat szövegezése egyértelműen az elítélt személy érdekeit szolgálja. Az elítélt személyek átszállítása csak akkor lehetséges, ha feltételezhető, hogy az átszállítás erősíti a társadalomba való beilleszkedés esélyeit. Ezzel szemben ezt a kerethatározatot nem úgy fogalmazták meg, hogy az a tagállamok ahhoz fűződő (potenciális) érdekeit szolgálja, hogy az elítélt személyeket az állampolgárságuk alapján az egész Unióban áthelyezzék, sőt akár hazatelepítsék a büntetés végrehajtása céljából. (
22
)
73.
A 2008/909 kerethatározat különös szabályozásának keretében kivételt képez az elítélt személy hozzájárulása nélkül történő átszállítás, vagyis a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szereplő, a jelen ügyben releváns eset. E jogszabály 6. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, hogy az átszállításnak főszabályként, sőt hagyományosan az elítélt hozzájárulásán kell alapulnia.
74.
Vitatható az, hogy a nem önkéntes áthelyezés milyen mértékben egyeztethető össze a társadalomba való beilleszkedés megvalósíthatóságával, (
23
) mivel ebben az esetben e beilleszkedés valószínűleg olyan helyen történik, ahova az elítélt nem kívánt átkerülni. Ebből a szempontból kétségtelenül felmerülhet az a kérdés, hogy ezáltal nem engedték‑e be egy mellékajtón a tagállamok bizonyos érdekeit egy olyan rendszerbe, amelyet elsősorban az elítélt személyek javára alakítottak ki. Mindemellett az is egyértelmű, hogy a 2008/909 kerethatározat kifejezi az uniós jogalkotó azon szándékát, hogy bizonyos helyzetekben a tiltakozásuk ellenére lehetővé tegye az elítélt személyek átszállítását, amennyiben a társadalomba való beilleszkedés e körülmények között folytatódhat, és így e körülmények között is kell folytatódnia.
75.
Mindazonáltal a harmadik megfontolásból az következik, hogy a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdése a) pontjának megközelítése vagy értelmezése nem lehet túlságosan tág. Az elítélt személyek akaratuk ellenére történő átszállítása ugyanis a fent leírt struktúrában kivételt képez a szabadságvesztés‑büntetések végrehajtásának alapértelmezett szabálya alól.
76.
A fentiekre tekintettel tehát az a javaslatom, hogy a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy az elítélt személy akkor él egy adott tagállamban, amennyiben e személy szokásos tartózkodási helye ott volt vagy van, e személy családi, társadalmi vagy szakmai kötelékeket alakított ki ebben az államban, és ennek alapján észszerűen feltételezhető, hogy e személy ehhez az államhoz olyan kötődést alakított ki, amely elősegíti a társadalomba való beilleszkedését a büntetése végrehajtását követően. A 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjával tehát ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely az ítélet elismerését és végrehajtását kizárólag az elítélt – csupán közigazgatási célból nyilvántartásba vett – állandó lakóhelye vagy ideiglenes tartózkodási helye alapján teszi lehetővé, anélkül hogy ezzel egyidejűleg egyedi vizsgálatot folytatnának azon releváns kötelékek fennállására vonatkozóan, amelyek alapján arra lehet következtetni, hogy e kötelékek elősegítik az elítélt képességét arra, hogy büntetésének végrehajtását követően beilleszkedjen a társadalomba.
B.
Második kérdés: a kibocsátó hatóság azon kötelezettsége, hogy megállapítsa a társadalomba való beilleszkedés lehetőségét
77.
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdése a) pontjának hatálya alá tartozó helyzetben eljáró kibocsátó hatóság köteles‑e az ítélet és az I. melléklet szerinti tanúsítvány továbbítása előtt megvizsgálni, hogy a büntetés végrehajtó államban való végrehajtása az elítélt személy társadalmi beilleszkedése elősegítésének célját szolgálja‑e. A kérdést előterjesztő bíróság arra is választ vár, hogy a kibocsátó hatóságnak ezenkívül fel kell‑e tüntetnie az I. melléklet szerinti tanúsítvány 4. pontjának d) alpontjában az ezzel összefüggésben összegyűjtött információkat, amennyiben az elítélt személy arra hivatkozik, hogy a kibocsátó államban családi, társadalmi vagy szakmai kötelékekkel rendelkezik.
78.
A cseh kormány a második kérdés elfogadhatóságára vonatkozó kételyeket vet fel. Azt állítja, hogy a 2008/909 kerethatározat 4. cikkének (2) bekezdése szerinti értékelésre már sor került az alapeljárásban, és hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem fejti ki, hogy az ilyen típusú információk miért szükségesek.
79.
Nem értek egyet ezzel.
80.
Elismerem, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a 2008/909 kerethatározat által előírt mechanizmus már a végrehajtó állam felelősségi körébe tartozó szakaszba lépett. A folyamat túlhaladt a 4. cikk (2) bekezdésében hivatkozott és a 4. cikk (3) bekezdésében ismertetett fakultatív egyeztetéseken. (
24
) Ugyanakkor a végrehajtó hatóság a 4. cikk (4) bekezdése alapján a kibocsátó illetékes hatósága részére indokolással ellátott véleményt nyújthat be arról, hogy „a büntetés […] végrehajtása nem segítené elő az elítélt személy társadalmi rehabilitációját és a társadalomba való sikeres beilleszkedését”. Amennyiben nem került sor egyeztetésekre, a vélemény az ítélet és az I. melléklet szerinti tanúsítvány továbbítását követően is benyújtható.
81.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem pontosítja, hogy a végrehajtó hatóságok és a kibocsátó hatóságok között sor került‑e egyeztetésre. Ha ez nem történt meg, a végrehajtó hatóságnak tehát még mindig megvan a lehetősége arra, hogy a kibocsátó hatóságnak indokolással ellátott véleményt adjon a fellebbező társadalomba való beilleszkedésének lehetőségéről.
82.
A kibocsátó állam hatóságára háruló kötelezettségek terjedelmének tisztázása tehát továbbra is szükséges lehet ahhoz, hogy a végrehajtó hatóság hatékonyan gyakorolhassa hatásköreit, és indokolással ellátott véleményt adhasson a kibocsátó hatóság részére.
83.
Egyébiránt úgy vélem, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által feltett második kérdés természetszerűleg kapcsolódik a harmadik kérdéshez, amely arra vonatkozik, hogy a végrehajtó hatóság megtagadhatja‑e az elismerést a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének b) pontjában szereplő indok alapján, ha a kerethatározat 4. cikkének (1) bekezdésében meghatározott feltételek nem teljesülnek.
84.
Mindemellett a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja az „ott élés” feltételére, és így az elítélt és a végrehajtó állam közötti releváns kapcsolat fennállására vonatkozik. Az e kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti megfontolások tehát összekapcsolódnak a társadalmi beilleszkedés lehetőségéhez kapcsolódó megfontolásokkal. Úgy tűnik, hogy a 2008/909 kerethatározat egyrészt a 4. cikk (2) bekezdése, másrészt a 9. cikk (1) bekezdésének b) pontja (visszautalás alapján pedig a 4. cikk (1) bekezdésének a) pontja) szerint osztja meg a hatáskörök gyakorlását a kibocsátó és a végrehajtó hatóságok között. E megosztás magyarázatot igényel, és a kibocsátó hatóság kötelezettségének vizsgálata e pontosítás szükségszerű lépése. Ez további ok arra, amely miatt úgy vélem, hogy a második kérdés elfogadható.
85.
A második kérdésre adott igenlő választ érdemben viszonylag egyszerűnek tartom, és úgy vélem, hogy az tükrözi az e kérdéssel kapcsolatban észrevételeket benyújtó valamennyi érdekelt fél álláspontját.
86.
A 2008/909 kerethatározat 4. cikke (2) bekezdésének szövegéből egyértelműen kitűnik, hogy a kibocsátó állam hatósága köteles pozitív következtetést levonni a végrehajtó tagállamban történő, társadalomba való beilleszkedés lehetőségéről. Ennek hiányában a 2008/909 kerethatározat által kialakított elismerési mechanizmus nem alkalmazható.
87.
A Cseh Köztársaság és a Bizottság szerint e tekintetben a bizonyosság szintjén kell pozitív következtetést levonni. Én sokkal bizonytalanabb lennék ezzel kapcsolatban. Nem kell Niels Bohrnak lenni ahhoz, hogy egyetértsünk azzal, hogy „jósolni nagyon nehéz, különösen, ha a jövőről van szó”. Tekintettel arra, hogy a nemzeti bíróságok legtöbb tagjának szekrényében nincsenek kristálygömbök, úgy vélem, hogy a feladatuk inkább az, hogy az észszerű feltételezésig jussanak el, mintsem a bizonyosságig. Ezt az előrejelzést mindig az egyén konkrét helyzete, a rendelkezésükre álló információk és ismereteik alapján kell megtenni, de annak az észszerű feltételezés szintjén kell maradnia.
88.
Ezenkívül a kibocsátó hatóságnak az I. melléklet szerinti tanúsítvány d) pontjának 4. alpontjában fel kell tüntetnie az ezzel összefüggésben összegyűjtött információkat is. A szolgáltatandó információk kötelezőek, kivéve ha fakultatív jellegüket „Az ügyre vonatkozó egyéb lényeges körülmények (nem kötelező információk)” (
25
) című l) pontban megjelölik.
89.
Mindazonáltal, ellentétben azzal, ami az előterjesztett második kérdés előfeltevésének tűnik, nem gondolom, hogy a kibocsátó hatóság kötelezettsége azon helyzetekre korlátozódna, amelyekben az elítélt személy élt a 2008/909 kerethatározat 6. cikkének (3) bekezdésében rögzített azon lehetőséggel, hogy kifejtse véleményét.
90.
Ez utóbbi rendelkezés szerint e véleményt a végrehajtó hatóságnak továbbítania kell, amennyiben az elítélt személy azt kifejtette. Mindemellett ebből a többletkövetelményből nem következik, hogy ha az elítélt nem fejtette ki véleményét, akkor a kibocsátó hatóság nem köteles az azon álláspontjának alátámasztása érdekében összegyűjtött információkat átadni, amely szerint a társadalomba való beilleszkedést elősegítené, ha a kiszabott büntetést a végrehajtó államban hajtanák végre. Ez a kötelezettség véleményem szerint attól a kérdéstől függetlenül fennáll, hogy az elítélt személy a 2008/909 kerethatározat 6. cikkének (3) bekezdése alapján kifejtette‑e a véleményét.
91.
Alapvető fontosságú, hogy a kibocsátó hatóság az elítélt személy társadalomba való beilleszkedésének lehetőségével kapcsolatos álláspontját alátámasztó információkat rendelkezésre bocsássa annak érdekében, hogy a végrehajtó hatóság hatékonyan élhessen azon lehetőséggel, hogy e megállapítást olyan indokolással ellátott véleményben kifogásolja, amelyben kifejti azon álláspontját, amely szerint az adott ügyben a társadalmi beilleszkedés elősegítése nem valósulna meg. Emlékeztetek arra, hogy a végrehajtó hatóság adhat ilyen véleményt, függetlenül attól, hogy a kibocsátó hatóság folytatott‑e egyeztetéseket, vagy sem.
92.
Amint azt az A. P. ügyre vonatkozó indítványomban (
26
) kifejtettem, megjegyzem, hogy a tagállamok közötti igazságügyi együttműködés az egyszerűsített kommunikáció gondolatán alapul, amely gyakran szabványosított formanyomtatványok útján történik. Ahhoz, hogy az ilyen kommunikáció hatékony legyen, az szükséges, hogy a kibocsátó hatóság minden olyan szükséges információt megadjon, amelyre azon következtetés levonása érdekében támaszkodott, hogy a társadalomba való beilleszkedés valószínűleg sikeres lehet a végrehajtó tagállamban. Ezen információk rendelkezésre bocsátása azt is lehetővé teszi a végrehajtó hatóság számára, hogy megfelelő időben lássa el feladatait.
93.
Az e területre vonatkozó számos más jogszabályhoz hasonlóan a 2008/909 kerethatározat egyértelműen lehetővé teszi az egyeztetést. Ezek az egyeztetések azonban kiegészítik, de nem helyettesítik a kibocsátó hatóság által előzetesen szolgáltatandó szabványos és fő kommunikációs elemeket. A kiegészítő információk igénylésének, illetve az egyeztetésnek a szükségessége, bár egyértelműen lehetséges, de kivételt képez, és nem válik főszabállyá. (
27
) Egyébiránt a 2008/909 kerethatározat meghatározza azokat a határidőket, amelyeken belül az ítélet elismeréséről és a büntetés végrehajtásáról szóló végleges határozatot főszabály szerint el kell fogadni, (
28
) ami körülhatárolja azokat a ténybeli vizsgálatokat, amelyek az ítélet elismerés céljából történő továbbítását követően végezhetők el és egészíthetők ki.
94.
A fentiekre tekintettel a második következtetésem az, hogy a 2008/909 kerethatározat 4. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az megköveteli, hogy a kibocsátó állam illetékes hatósága az e kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában előírt esetben, még az ítéletet és az I. melléklet szerinti tanúsítvány továbbítását megelőzően, az elítélt személy helyzetének egyedi értékelése alapján pozitívan megállapítsa, hogy a büntetésnek a végrehajtó államban történő végrehajtása valószínűleg elő fogja segíteni e személy társadalmi beilleszkedését. E hatóság köteles az I. melléklet szerinti tanúsítvány d) pontjának 4. alpontjában feltüntetni az ezzel összefüggésben összegyűjtött valamennyi információt, függetlenül attól, hogy az elítélt személy élt‑e a 2008/909 kerethatározat 6. cikkének (3) bekezdésében biztosított azon lehetőséggel, hogy e tekintetben kifejtse véleményét.
C.
Harmadik kérdés: a végrehajtó hatóság azon lehetősége, hogy megtagadja az ítélet elismerését és végrehajtását
95.
Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a végrehajtó hatóság megtagadhatja az ítélet elismerését és a szóban forgó büntetés végrehajtását, ha az e kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában hivatkozott esetben a 4. cikk (3) bekezdése szerinti egyeztetés ellenére sem bizonyított, hogy olyan családi, társadalmi vagy szakmai kötelékek állnak fenn, amelyek alapján észszerűen feltételezhető lenne, hogy a büntetés végrehajtó tagállamban történő végrehajtása elősegítheti a társadalomba való beilleszkedést.
96.
Emlékeztetek arra, hogy a 2008/909 kerethatározat 8. cikkének (1) bekezdése az ítélet elismerésének kötelezettségét rögzíti, kivéve ha a végrehajtó hatóság az elismerés és a végrehajtás megtagadásának a 9. cikkben szereplő valamely okára hivatkozik.
97.
A 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében a végrehajtó hatóság megtagadhatja az ítélet elismerését és a büntetés végrehajtását, amennyiben a 4. cikk (1) bekezdésében meghatározott feltételek nem teljesülnek. Ez magában foglalja a kifejezetten a 4. cikk (1) bekezdésének a) pontja szerinti helyzetet, amely arra a feltételre utal, hogy az elítélt személy a végrehajtó államban él, tehát e tekintetben a szokásos tartózkodási helyére és a végrehajtó állammal fennálló releváns kötődésre utal.
98.
Bár a végrehajtó hatóság feladata annak értékelése, hogy e feltételek teljesülnek‑e, a 2008/909 kerethatározat 4. cikkének (2) bekezdése annak ellenőrzésére vonatkozó kötelezettséget ír elő a kibocsátó hatóság számára, hogy az elítélt átszállítása elősegíti‑e e személy társadalomba való beilleszkedését.
99.
Értelmezésem szerint a kifejezetten a kibocsátó állammal szemben előírt, a társadalomba való beilleszkedés lehetőségének vizsgálatára vonatkozó kötelezettség késztette arra a kérdést előterjesztő bíróságot, hogy felvesse ezt a harmadik kérdést, mivel úgy tűnik, hogy a végrehajtó hatóság kötelezettsége a jelen ügyben releváns szempontból a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szereplő feltételek vizsgálatára korlátozódik.
100.
A harmadik kérdésre adandó válasz tehát szükségessé teszi a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja, 4. cikkének (2) bekezdése és 9. cikke (1) bekezdésének b) pontja közötti kapcsolat tisztázását.
101.
A cseh és a magyar kormány, valamint a Bizottság egyrészt a 4. cikk (1) bekezdésének a) pontjában, másrészt pedig a 4. cikk (2) bekezdésében foglalt feltételek közötti különbségtételt javasolja, azzal, hogy a végrehajtó hatóság csak az elsőt vizsgálhatja.
102.
Első ránézésre egyetértek azzal, hogy úgy tűnik, hogy a kibocsátó hatóság és a végrehajtó hatóság csak akkor rendelkezik egyenlő mérlegelési jogkörrel, ha a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szereplő feltételekről van szó, míg a 4. cikk (2) bekezdésének alkalmazása a kibocsátó hatóság kizárólagos értékelése alá tartozik. Egyetértek tehát azzal is, hogy a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének b) pontjában szereplő megtagadási indokra hivatkozva a végrehajtó hatóság csak a kibocsátó hatóság által a 4. cikk (1) bekezdésének a) pontja alapján végzett értékelést vizsgálhatja. Ez következik a 9. cikk (1) bekezdése b) pontjának szövegéből, amely a 4. cikk (1) bekezdésének a) pontjára hivatkozik, a 4. cikk (2) bekezdésére azonban nem.
103.
Mindazonáltal e formális különbségtételt követően a fenti 55–63. pontban a kérdést előterjesztő bíróság által feltett első kérdésre válaszul kifejtett okok miatt úgy vélem, hogy gyakorlati szempontból a két értékelés valószínűleg jelentős mértékben átfedésben van. Annak értékelése ugyanis, hogy az átszállítás mennyiben segítheti elő az elítélt személy társadalomba való beilleszkedését a 2008/909 kerethatározat 4. cikkének (2) bekezdése értelmében, magában foglalja a releváns kötelékek 4. cikk (1) bekezdésének a) pontja alapján történő előzetes vizsgálatát, amint azt lényegében a spanyol és a lengyel kormány kifejti.
104.
Így, még ha kategorikusan azt állítanánk is, hogy csak a kibocsátó hatóságra tartozik az elítélt személy társadalomba való beilleszkedésének kilátásait illetően a 2008/909 kerethatározat 4. cikkének (2) bekezdése szerinti értékelés elvégzése, ez nem fosztaná meg a végrehajtó hatóságot a számára a 2008/909 kerethatározatban egyértelműen elismert jogkörtől, hogy a 4. cikk (1) bekezdésének a) pontja szerinti saját értékelését elvégezze. Ily módon a végrehajtó tagállam hatóságai vitathatják, és ténylegesen elvethetik a társadalomba való beilleszkedéssel kapcsolatos következtetés alapját (a szokásos tartózkodási helyre és a releváns kötelékekre vonatkozó megállapítást).
105.
Kétségkívül elismerem a kölcsönös elismerés, a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés „sarokkövének” jelentőségét, (
29
) amint arra a magyar kormány helyesen emlékeztet. Mindazonáltal a 4. cikk (1) bekezdése a) pontjának, a 4. cikk (2) bekezdésének és a 9. cikk (1) bekezdése b) pontjának együttes értelmezése alapján úgy vélem, hogy e rendelkezések végső soron egyenrangúvá teszik a kibocsátó és a végrehajtó hatóságokat az elítélt átszállítására vonatkozó követelmények ellenőrzése tekintetében, a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdése a) pontjának hatálya alá tartozó esetben.
106.
Csak találgatni lehet, hogy pontosan hol húzható meg az uniós jogalkotó által elérni kívánt „egyensúly”. Mindenesetre a 2008/909 kerethatározat jelenlegi szövegezésének módjából az következik, hogy az uniós jogalkotó a kibocsátó hatóságra bízta azt a feladatot, hogy megalapozott véleményt alakítson ki az elítélt személy 4. cikk (2) bekezdése szerinti társadalomba való beilleszkedésének lehetőségéről. Mindemellett a végrehajtó hatóság továbbra is eredményesen kifogásolhatja ezt a következtetést, kifejtve saját véleményét arról, hogy az elítélt személy ténylegesen a végrehajtó államban él‑e, valamint hogy ott található‑e a szokásos tartózkodási helye, és fennállnak‑e a 4. cikk (1) bekezdésének a) pontja szerinti releváns kötelékek.
107.
A végrehajtó hatóság először a 4. cikk (4) bekezdése szerinti egyeztetések keretében ismertetheti véleményét indokolással ellátott vélemény formájában (sőt az egyeztetések hiányában is). Bár e rendelkezés, amint arra a 2008/909 kerethatározat (10) preambulumbekezdése emlékeztet, önmagában nem minősül megtagadási oknak, valószínű, hogy ha az e kérdéssel kapcsolatos nézeteltérés az egyeztetés és a megbeszélés eredményeként nem szűnik meg, az álláspontok eltérése később azt eredményezheti, hogy a végrehajtó hatóság a 9. cikk (1) bekezdésének b) pontjában szereplő feltételek alapján megtagadja az elismerést.
108.
Végül, ugyanakkor továbbra is fennmarad azon információk és bizonyítékok kérdése, amelyekre a végrehajtó hatóság támaszkodhat a 9. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett megtagadási okra való hivatkozás érdekében. A végrehajtó hatóságnak a vizsgálatát és az értékelését a kibocsátó hatóság által megállapított tényállás ellenőrzésére kell korlátoznia? Vagy a végrehajtó hatóságnak úgy kell‑e megindítania saját vizsgálatát, hogy újból áttekinti az azzal kapcsolatos valamennyi elemet, hogy az elítélt személy a végrehajtó államban él?
109.
Véleményem szerint, mivel a 9. cikk (1) bekezdésének b) pontja alapján önállóan megtagadhatja az elismerést és a végrehajtást, a végrehajtó hatóság önállóan meg is vizsgálhatja a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában foglalt feltételeket. Másként fogalmazva, a 2008/909 kerethatározat szövegében semmi sem zárja ki az ilyen önálló vizsgálatot, még akkor sem, ha annak terjedelmét illetően vannak bizonyos korlátok.
110.
Először is az ítélet elismerésének és végrehajtásának a 2008/909 kerethatározat 12. cikkében erre vonatkozóan meghatározott határidőkön belül kell megtörténnie. Közelebbről, e kerethatározat 12. cikkének (2) bekezdése értelmében az ítélet elismeréséről és a büntetés végrehajtásáról főszabály szerint 90 napos határidőn belül kell meghozni a jogerős határozatot.
111.
Másodszor, amint arra a cseh kormány helyesen emlékeztet, amikor a végrehajtó hatóság úgy dönt, hogy él az elismerés és végrehajtás 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének b) pontján alapuló megtagadásának lehetőségével, e megtagadás feltétele a 9. cikk (3) bekezdése alapján kötelező egyeztetések lefolytatása.
112.
Harmadszor, ami a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szereplő feltételek ellenőrzését illeti, a végrehajtó hatóság vizsgálata terjedelmének az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében foglalt lojális együttműködés keretein belül kell maradnia. Ez konkrétan azt jelenti, hogy a végrehajtó hatóság elsődlegesen a kibocsátó hatóság által már összegyűjtött és továbbított információkra, valamint azok értékelésére támaszkodik. Ez az oka annak is, hogy a kibocsátó hatóságok kötelesek megállapításaikat teljes egészében ismertetni az I. melléklet szerinti tanúsítványban, függetlenül attól, hogy az elítélt a véleményében szolgáltatott‑e kiegészítő információkat, vagy sem. (
30
)
113.
Kétségtelen, hogy a végrehajtó hatóság nemcsak a szolgáltatott információk pontosságát ellenőrizheti, ha kívánja, hanem további információkat is kérhet, ha azt szükségesnek tartja. Mindazonáltal az ilyen ténymegállapítási és bizonyítékgyűjtési tevékenységnek észszerűnek kell lennie annak sajátos jellegét illetően, és arra kell irányulnia, hogy esetlegesen egyes olyan konkrét tényezőket vizsgáljanak, amelyek kapcsán a végrehajtó hatóságnak továbbra is kétségei vannak. Az ilyen vizsgálat nem alakulhat át teljes körű, mélyreható értékeléssé, amelynek során a nulláról indulva vizsgálják a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában hivatkozott valamennyi elemet.
114.
Az ilyen vizsgálat nem csupán ellentétes lenne a 2008/909 kerethatározat szellemével és céljával, valamint az annak keretében alkalmazandó lojális együttműködés elvével, hanem a gyakorlatban a kibocsátó hatóságokat is lehetetlen helyzetbe hozná azáltal, hogy közvetetten túl magasan határozná meg a kerethatározat mechanizmusának megindítása érdekében megvizsgálandó bizonyítékokra vonatkozó követelményt. A kibocsátó tagállam hatóságainak fogalmilag nem csak hogy nem szabad megvizsgálniuk a végrehajtó tagállamban fennálló részletes ténybeli helyzetet, bizonyítékok gyűjtése, tanúk meghallgatása, illetve jelentések bekérése révén, hanem erre nem is képesek. Egyszerűen megfogalmazva nem várható el, hogy a kibocsátó tagállam hatóságai ahhoz, hogy megindíthassák a 2008/909 kerethatározat mechanizmusát, először részletesen megvizsgálják például, hogy az elítélt személy milyen gyakran látogatja meg családját a végrehajtó tagállamban; hogy az utóbbi öt évben látták‑e a helyi kocsmában; vagy hogy a másodunokatestvére állást kínál‑e neki abban a faluban, ahol született, ha úgy dönt, hogy visszatér.
115.
A fentiekre tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy a kérdést előterjesztő bíróság harmadik kérdésére a következő választ adja: A 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy az felhatalmazza a végrehajtó állam hatóságát arra, hogy megtagadja az ítélet elismerését és végrehajtását, ha arra a következtetésre jut, hogy az e kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában foglalt feltételek nem teljesülnek. Ez magában foglalja annak lehetőségét is, hogy a végrehajtó hatóság megtagadja valamely ítélet elismerését és végrehajtását, ha e hatóság úgy ítéli meg, hogy ebben az államban semmilyen olyan családi, társadalmi, szakmai vagy egyéb kötelék nem áll fenn, amely alapján észszerűen feltételezhető lenne, hogy a büntetés ezen államban történő végrehajtása elősegítheti az elítélt társadalomba való beilleszkedését.
V. Végkövetkeztetés
116.
Azt javaslom, hogy a Bíróság a Najvyšší súd Slovenskej republiky (a Szlovák Köztársaság legfelsőbb bírósága, Szlovákia) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseket a következőképpen válaszolja meg:
1)
A kölcsönös elismerés elvének büntetőügyekben hozott, szabadságvesztés büntetéseket kiszabó vagy szabadságelvonással járó intézkedéseket alkalmazó ítéleteknek az Európai Unióban való végrehajtása céljából történő alkalmazásáról szóló, 2008. november 27‑i 2008/909/IB kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy az elítélt személy akkor él egy adott tagállamban, amennyiben e személy szokásos tartózkodási helye ott volt vagy van, e személy családi, társadalmi vagy szakmai kötelékeket alakított ki ebben az államban, és ennek alapján észszerűen feltételezhető, hogy e személy ehhez az államhoz olyan kötődést alakított ki, amely elősegíti a társadalomba való beilleszkedését a büntetése végrehajtását követően.
A 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjával tehát ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely az ítélet elismerését és végrehajtását kizárólag az elítélt – csupán közigazgatási célból nyilvántartásba vett – állandó lakóhelye vagy ideiglenes tartózkodási helye alapján teszi lehetővé, anélkül hogy ezzel egyidejűleg egyedi vizsgálatot folytatnának azon releváns kötelékek fennállására vonatkozóan, amelyek alapján arra lehet következtetni, hogy e kötelékek elősegítik az elítélt képességét arra, hogy büntetésének végrehajtását követően beilleszkedjen a társadalomba.
2)
A 2008/909 kerethatározat 4. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az megköveteli, hogy a kibocsátó állam illetékes hatósága az e kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában előírt esetben még az ítélet és az I. melléklet szerinti tanúsítvány továbbítását megelőzően, az elítélt személy helyzetének egyedi értékelése alapján pozitívan megállapítsa, hogy a büntetésnek a végrehajtó államban történő végrehajtása valószínűleg elő fogja segíteni e személy társadalmi beilleszkedését. E hatóság köteles az I. melléklet szerinti tanúsítvány d) pontjának 4. alpontjában feltünteni az ezzel összefüggésben összegyűjtött valamennyi információt, függetlenül attól, hogy az elítélt személy élt‑e a 2008/909 kerethatározat 6. cikkének (3) bekezdésében biztosított azon lehetőséggel, hogy e tekintetben kifejtse véleményét.
3)
A 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy az felhatalmazza a végrehajtó állam hatóságát arra, hogy megtagadja az ítélet elismerését és végrehajtását, ha arra a következtetésre jut, hogy az e kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában foglalt feltételek nem teljesülnek. Ez magában foglalja annak lehetőségét is, hogy a végrehajtó hatóság megtagadja valamely ítélet elismerését és végrehajtását, ha e hatóság úgy ítéli meg, hogy ebben az államban semmilyen olyan családi, társadalmi, szakmai vagy egyéb kötelék nem áll fenn, amely alapján észszerűen feltételezhető lenne, hogy a büntetés ezen államban történő végrehajtása elősegítheti az elítéltnek a társadalomba való beilleszkedését.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	A kölcsönös elismerés elvének büntetőügyekben hozott, szabadságvesztés büntetéseket kiszabó vagy szabadságelvonással járó intézkedéseket alkalmazó ítéleteknek az Európai Unióban való végrehajtása céljából történő alkalmazásáról szóló 2008. november 27‑i tanácsi kerethatározat (HL 2008. L 327., 27. o.).
(
3
)	Kiemelés tőlem.
(
4
)	Lásd: 2008. július 17‑iKozlowski ítélet (C‑66/08, EU:C:2008:437, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2009. április 2‑iA. ítélet (C‑523/07, EU:C:2009:225, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2017. január 11‑iGrundza ítélet (C‑289/15, EU:C:2017:4, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
5
)	A házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, illetve az 1347/2000/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. november 27‑i tanácsi rendelet (HL 2003. L 338., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 243. o., helyesbítések: HL 2013. L 82., 63. o.; HL 2018. L 33., 5. o.).
(
6
)	Az 1983. június 2‑i 2001/83/EK tanácsi rendelettel (HL 1983. L 230., 1. o.) naprakésszé tett, valamint az 1991. június 25‑i 2195/91/EK tanácsi rendelettel (HL 1991. L 206., 2. o.) módosított, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14‑i tanácsi rendelet (HL 1971. L149., 2. o.; magyar nyelvű különkiadás: 5. fejezet, 1. kötet, 35. o.).
(
7
)	Az Európai Közösség és az Európai Atomenergia‑közösség tisztviselőinek személyzeti szabályzatáról és egyéb alkalmazottainak alkalmazási feltételeiről szóló rendelet (HL 1962. P 045., 1385. o.; a továbbiakban: személyzeti szabályzat).
(
8
)	2009. április 2‑iA. ítélet (C‑523/07, EU:C:2009:225, 37. és 38. pont) a gyermek 2201/2003 rendelet értelmében vett „szokásos tartózkodási helyének” meghatározását illetően; 2004. november 11‑iAdanez‑Vega ítélet (C‑372/02, EU:C:2004:705, 37. pont) a munkavállaló 1408/71 rendelet szerinti lakóhelyét illetően; 1994. szeptember 15‑iMagdalena Fernández kontra Bizottság ítélet (C‑452/93 P, EU:C:1994:332, 22. pont) a személyzeti szabályzatot illetően.
(
9
)	Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i kerethatározat (HL 2002. L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.) (a továbbiakban: az európai elfogatóparancsól szóló kerethatározat).
(
10
)	Kiemelés tőlem.
(
11
)	2008. július 17‑iKozlowski ítélet (C‑66/08, EU:C:2008:437, 46. pont). Lásd még: 2018. december 13‑iSut ítélet (C‑514/17, EU:C:2018:1016, 34. pont).
(
12
)	2008. július 17‑iKozlowski ítélet (C‑66/08, EU:C:2008:437, 48. pont). Lásd még: 2012. szeptember 5‑iLopes Da Silva Jorge ítélet (C‑42/11, EU:C:2012:517, 43. pont).
(
13
)	2008. július 17‑iKozlowski ítélet (C‑66/08, EU:C:2008:437, 49. pont). Összevetve ezen ítélet 36. pontjával, amelyben a Bíróság kizárta a „tartózkodik” fogalmából az ideiglenes tartózkodási helyeket. Lásd még: 2012. szeptember 5‑iLopes Da Silva Jorge ítélet (C‑42/11, EU:C:2012:517, 38. pont).
(
14
)	A Bíróság megállapította, hogy az európai elfogatóparancs végrehajtása mérlegelhető megtagadásának az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 4. cikkének 6. pontjában szereplő oka „többek között azt teszi lehetővé, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság különös jelentőséget tulajdonítson annak, hogy növelhető‑e a keresett személy társadalomba való, a vele szemben kiszabott büntetés végrehajtását követő visszailleszkedésének esélye”. 2008. július 17‑iKozlowski ítélet (C‑66/08, EU:C:2008:437, 45. pont). Lásd még: 2019. június 24‑iPopławski ítélet (C‑573/17, EU:C:2019:530, 99. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 5. cikkének 3. pontját érintő hasonló megállapítást illetően lásd: 2020. március 11‑i SF (Európai elfogatóparancs – A végrehajtó államba történő visszaszállítás garanciája) ítélet (C‑314/18, EU:C:2020:191, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
15
)	Lásd különösen a 3. cikk (1) bekezdését.
(
16
)	Lásd még: A Bizottság közleménye – Kézikönyv az elítélt személyek átszállításáról és a szabadságvesztéssel járó büntetésekről az Európai Unióban (HL 2019. C 403., 2. o.), 2.3.2. pont.
(
17
)	Lásd még a 2008/909 kerethatározat 4. cikkének (2) bekezdését, 4. cikkének (4) bekezdését és (9) preambulumbekezdését is.
(
18
)	Lásd például Faraldo‑Cabana, P., „One step forward, two steps back? Social rehabilitation of foreign offenders under Framework Decisions 2008/909/JHA and 2008/947/JHA”, New Journal of European Criminal Law, 10(2) kötet, 2019, 151–167. o., 157–159. o.
(
19
)	2008. július 17‑iKozlowski ítélet (C‑66/08, EU:C:2008:437, 49. pont).
(
20
)	Az I. melléklet szerinti tanúsítvány k) pontjának címe „Az érintett véleménye”, és az az erre vonatkozó információk közlését írja elő.
(
21
)	Az elítélt személyek átszállításáról szóló, 1983. március 21‑i európai tanácsi egyezmény (kihirdette: az 1994. évi XX. törvény, ETS 112. sz). Ezen egyezmény szerint az elítélt hozzájárulása szükséges az átszállításhoz. Amint arra a 2008/909 kerethatározat (4) preambulumbekezdése emlékeztet: „Az egyezmény […] kiegészítő jegyzőkönyvét – amely […] lehetővé teszi a személy hozzájárulása nélküli átszállítást – még nem erősítette meg minden tagállam”.
(
22
)	A 2008/909 kerethatározat indokaival kapcsolatos vitát illetően lásd például: De Wree, E., Vander Beken, T. és Vermeulen, G.: „The transfer of sentenced persons in Europe: Much ado about reintegration’, Punishment & Society, 11(1) kötet, 2009, 111–128. o., 117. o.; Martufi, A., „Assessing the resilience of »social rehabilitation« as a rationale for transfer. A commentary on the aims of Framework Decision 2008/909/JHA’, New Journal of European Criminal Law, 9. kötet, 2018, 43–61. o., 44. o.; Faraldo‑Cabana, P., „One step forward, two steps back? Social rehabilitation of foreign offenders under Framework Decisions 2008/909/JHA and 2008/947/JHA”, New Journal of European Criminal Law, 10(2) kötet, 2019, 151–167. o.
(
23
)	Martufi, A., „Assessing the resilience of »social rehabilitation« as a rationale for transfer. A commentary on the aims of Framework Decision 2008/909/JHA”, New Journal of European Criminal Law, 9. kötet, 2018, 43–61. o., 49. o.
(
24
)	A kötelező egyeztetésekkel szemben, amennyiben a továbbítás a 4. cikk (1) bekezdése c) pontjának hatálya alá tartozik.
(
25
)	Kiemelés tőlem.
(
26
)	Lásd: az A. P. (Próbaidő alatti magatartási szabályok) ügyre vonatkozó indítványom (C‑2/19, EU:C:2020:80, 30. pont).
(
27
)	Lásd ebben az értelemben: 2018. január 23‑iPiotrowski ítélet (C‑367/16, EU:C:2018:27, 61. pont). Lásd még: az X (Európai elfogatóparancs egy énekes ellen) ügyre vonatkozó indítványom (C‑717/18, EU:C:2019:1011, 80. pont).
(
28
)	Lásd a 2008/909 kerethatározat 12. cikkét.
(
29
)	Lásd például: 2016. november 8‑iOgnyanov ítélet (C‑554/14, EU:C:2016:835, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
30
)	Amint az már a jelen indítvány 91–93. pontjában szerepel.