62002CC0183_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. A Comunidad Autónoma del País Vasco (a továbbiakban: Baszkföld) és a Territorio Histório de Álava, egy Baszkföldön található, az adójog területén önálló jogalkotási joggal felruházott önkormányzati testület (a továbbiakban: Álava) a kilencvenes években két ipari letelepedést segítettek elő Álavában támogatások és adókedvezmények útján.
2. Az egyik során a Daewoo Electronics Manufacturing España SA (Demesa) hűtőszekrénygyárat hozott létre Álavában. A másik során pedig a Ramondín SA, illetve a Ramondín Cápsulas SA(2) telepítette oda bor- és habzóborüvegek lezárására szolgáló zárókupakokat gyártó üzemét.
3. A Bizottság mindkét esetben jogellenes állami támogatásoknak tekintette a támogató intézkedéseket, és azok visszakövetelését rendelte el.(3) Az Elsőfokú Bíróság 2002. március 6‑i ítéletével(4) a Bizottság határozatát a Demesa részére nyújtott kedvezmények tekintetében részben hatályon kívül helyezte. Ugyanaznap hozott másik ítéletében(5) a Ramondín javára tett intézkedések vonatkozásában hozott határozat megsemmisítése iránt indított keresetet elutasította.
4. Az előterjesztett négy fellebbezéssel a kedvezményezett vállalkozások és az Álava az elsőfokú ítéletet támadják, amennyiben az a határozatokat nem semmisítette meg. Mind a négy eljárásban egy, az Álava által nyújtott adójóváírás megítélése vitás, amelynek nagysága az üzem telepítése során beruházott összeg 45%-a. A C‑186/02. P. és a C‑188/02. P. sz. ügyekben, amelyek a Ramondín számára nyújtott támogatásokról szólnak, az újonnan alapított üzemek javára nyújtott adóalapcsökkentés jogszerűségéről is szó van.
5. Noha a Bíróság előtti eljárásokat eddig nem egyesítették, logikusnak tűnik a jogorvoslati kérelmek egy indítványban történő együttes vizsgálata, mivel mindegyik eljárásban nagyobbrészt ugyanazok a kérdések merülnek fel. A kérdés lényegében és mindenekelőtt az, hogy a Bizottság és az Elsőfokú Bíróság az Álava által nyújtott adókedvezményeket jogosan minősítette-e állami támogatásoknak, hogy a Bizottság a hatáskörével visszaélve járt-e el, illetve hogy a bizalomvédelem elvét félreértelmezte-e.
II – A vitatott adókedvezmények
6. A Demesa-ítélet 8. pontjában és a Ramondín-ítélet 4. pontjában az Eslőfokú Bíróság az Álavában hatályos, a befektetés nagyságának 45%-át kitevő adójóváírásra vonatkozó szabályozást az alábbiak szerint adja vissza:
„Az Álava tartomány 1995‑ös költségvetésének végrehajtásáról szóló, 1994. december 20‑i 22/1994. számú Norma Foralhoz (tartományi rendelet) (Boletín Oficial de Territorio Históricó de Álava [BOTHA], 1995. január 13., 5. szám) fűzött hatodik kiegészítő rendelkezés úgy rendelkezik, hogy:
»Az új állóeszközökre fordított, 1995. január 1. és december 31. között megtörtént, 2,5 milliárd ESP‑t meghaladó beruházások költségeinek vonatkozásában a Diputación Foral de Álava, határozata szerint, az általa elismert beruházási költségek 45%-át kitevő adójóváírást biztosít, amely a fizetendő társasági adót csökkenti.
Az olyan levonás, amelyet az adókötelezettségnek az adókedvezménynél alacsonyabb összege miatt nem tudtak érvényesíteni, a Diputación Foral határozatának évét követő kilenc éven belül vehetők igénybe.
A Diputación Foral de Álava határozatában minden esetben meghatározzák a határidőket és az alkalmazandó korlátozásokat.
A szóban forgó rendelkezésekkel biztosított előnyök ugyanazon befektetés tekintetében a további adókedvezményeket kizárják.
A Diputación Foral de Álava meghatározhatja továbbá a befektetés folyamatának időtartamát és az előkészítő szakaszban eszközölt beruházásokat a beruházási tervhez adott támogatások körébe vonhatja«”.
7. A 1996. július 5‑i 24/1996. számú Norma Foral 26. cikke (BOTHA, 90. szám, 1996. augusztus 9.) meghatározott feltételek mellett lépcsőzetes, több évre érvényes, adóalap-kedvezményt ír elő.(6)
III – A tényállás és az eljárás a C‑183/02. P. és a C‑187/02. P. sz. ügyekben (Demesa)
A – A tényállás, az igazgatási eljárás és a Bizottság határozata
8. A tényállás és az igazgatási eljárás a Bizottság határozatának meghozataláig az alábbiak szerint foglalható össze, amennyiben azok a fellebbezés szempontjából jelentőséggel bírnak.(7)
9. 1996. március 13‑án a baszk hatóságok és a Daewoo Electronics Co. Ltd, a Demesa anyavállalata megállapodást írtak alá, amelynek alapján a Daewoo Electronics hűtőszekrények előállítását végző üzem baszkföldi létesítésére kötelezte magát. Ellentételezésként a baszk hatóságok vállalták, hogy a tervet egy sor szubvencióval támogatják. 11 835 600 000 ESP (kereken 71 millió euró) nagyságban kellett beruházni és 745 munkahelyet kellett teremteni. A Demesa 1996 novemberében elkezdte az üzem megvalósítását.
10. A Baszkföld által nyújtott támogatások mellett, amelyek a fellebbezés keretében már nem lényegesek, az Álava, a 22/1994. számú Norma Foralnak megfelelően, 737/1997. számú, 1997. október 21‑i határozatával a beruházás értékének 45%‑át kitevő adójóváírást biztosított a Demesa részére.
11. Miután a Bizottság 1996 júniusában a háztartásigép-gyártók több szövetségétől kapott panaszokat, igazgatási eljárást indított, amely 1999. február 24‑én az 1997/718/EK(8) számú határozat meghozatalával végződött.
12. A határozat 1. cikkének d) pontjában a Bizottság megállapította, hogy a 45%‑os adójóváírás egy, a közös piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatás. A határozat 2. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján Spanyolország köteles megtenni a szükséges intézkedéseket, hogy a kedvezményezettől a jóváírás által megszerzett előnyöket visszavonja.
B – Az Elsőfokú Bíróság ítélete
13. A Demesa-ítélet 144–170. pontjában az Elsőfokú Bíróság visszautasítja a határozat fent említett rendelkezéseinek megtámadása érdekében előterjesztett jogalapokat. Különösen azt állapítja meg, hogy a Bizottság joggal tekintette szelektívnek az intézkedést, miután az álavai hatóságoknak az adójóváírás odaítélésekor bizonyos mérlegelési jogkörük van, és a hatóságok kizárólag olyan nagy vállalkozásokat részesítenek kedvezményben, amelyek legalább 2,5 milliárd ESP értékű beruházást tudnak végrehajtani. Az Elsőfokú Bíróság továbbá visszautasítja az intézkedésnek az adórendszer természete és rendszere által történő igazolását.
14. A 233–239. pontban az Elsőfokú Bíróság megállapítja, hogy a kedvezményezettek az adójóváírással kapcsolatosan nem hivatkozhatnak eredményesen a bizalomvédelem elvére.
C – Fellebbezés és a Bíróság előtti eljárás
15. A Demesa (C‑183/02. P. sz. ügy) és az Álava (C‑187/02. P. sz. ügy) egyaránt 2002. május 16‑án élt fellebbezéssel az Elsőfokú Bíróság ítéletével szemben. 2003. október 23‑i végzésével a Bíróság engedélyezte Baszkföld perbe lépését beavatkozóként a C‑187/02. P. sz. ügyben az Álava kérelmeinek támogatójaként. A fellebbezést előterjesztők a C‑183/02. P. sz. és a C‑187/02. P. sz. ügyben azt kérték, hogy a Bíróság
1. helyezze hatályon kívül az Elsőfokú Bíróság 2002. március 6‑i ítéletét a T‑127/99. sz., T‑129/99. sz. és a T‑148/99. sz. egyesített ügyekben,
2. az első fokon benyújtott kérelmeknek megfelelően határozzon, különösen semmisítse meg a Bizottság 1999. február 24‑i határozata 1. cikkének d) pontját és 2. cikkét,
3. másodlagosan az ügyet utalják vissza az Elsőfokú Bírósághoz, és
4. kötelezze a Bizottságot az eljárás költségeinek viselésére.
16. Baszkföld a C‑187/02. P. sz. ügyben azt kéri, hogy a Bíróság
1. helyezze hatályon kívül az Elsőfokú Bíróság 2002. március 6‑i ítéletét, amennyiben megállapítást nyer az, hogy a 22/1994. számú álavai Norma Foralnak megfelelően a beruházási összeg 45%‑át kitevő adójóváírás a 87. cikk szerinti állami támogatásnak minősül, és
2. kötelezze a Bizottságot az eljárás költségeinek viselésére.
17. A C‑183/02. P. és a C‑187/02. P. sz. ügyekben a Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság
1. utasítsa el a fellebbezést, és
2. a fellebbezőt kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.
18. A Demesa eredetileg három jogalapra alapozta fellebbezését, nevezetesen 1. az adójóváírást jogilag tévesen minősítették támogatásnak, 2. jogilag tévesen minősítették új támogatásnak, és 3. a bizalomvédelem elve alkalmazásának jogilag téves elutasítása. A Demesa 2004. február 20‑án kelt beadványával visszavonta az első és a második fellebbezési jogalapot.
19. Az Álava szintén a Demesa által első és második fellebbezési jogalapjául megjelölt jogi tévedést kifogásolta, ám az első fellebbezési jogalapot később részben, a másodikat pedig teljes egészében visszavonta 2004. február 20‑i beadványával. Ezenkívül az Álava fellebbezését az ítélet nem kielégítő indokolására alapozza a Bizottság állítólagos hatáskörrel való visszaélése vizsgálatának körében.
IV – A tényállás és az eljárás a C‑186/02. P. sz. és a C‑188/02. P. sz. ügyekben (Ramondín)
A – A tényállás, az igazgatási eljárás és a Bizottság határozata (9)
20. A Ramondín 1997-ben úgy döntött, hogy az üvegek lezárása szolgáló kupakokat gyártó üzemeit Logroñóból (Comunidad Autónoma de La Rioja, a továbbiakban: La Rioja) Laguardiába, Álavába helyezi át. Az Álava 738/1997. számú határozatával a Ramondín számára az Álavába történő áthelyezés beruházási költségeinek 45%‑át kitevő adójóváírást biztosított. A Ramondín mint újonnan alapított vállalkozás ezenfelül az adóalap megállapításakor igénybe vehető csökkentés haszonélvezője is lett.
21. A La Riojának a fenti támogatási intézkedések miatti panasza alapján a Bizottság igazgatási eljárást folytatott le, amely 1999. december 22-én a 2000/795/EK(10) határozat kibocsátásával zárult.
22. A határozat 2. cikkének a) és b) pontjában a Bizottság a Ramondín számára nyújtott, az adóalap megállapításakor igénybe vehető kedvezmény formájában nyújtott támogatást és – részben – a beruházási összeg 45%‑át kitevő adójóváírásban megtestesülő támogatást a közös piaccal összeegyeztethetetlennek találta. A határozat 3. cikkének (1) bekezdése kötelezi Spanyolországot a támogatás visszakövetelésére.
B – Az Elsőfokú Bíróság ítélete
23. Az Elsőfokú Bíróság elutasította a Ramondín és az Álava keresetét. Indoklásképpen a 23–65. pontban csakúgy, mint a Demesa-ítélet idézett pontjaiban kifejti, hogy a Bizottság joggal tekintette az adójóváírást olyan szelektív intézkedésnek, amelyet az adórendszer természete és rendszere nem igazol.
24. Az Elsőfokú Bíróság nem tartja továbbá jogilag megalapozottnak, hogy a Bizottság visszaélt volna hatáskörével, amikor az intézkedést támogatásfelügyeleti jogkörének keretében vizsgálta meg, ahelyett, hogy az EK 96. és 97. cikk alapján harmonizációs intézkedéseket javasolt volna (az ítéletek 84. és 85. pontja).
C – Fellebbezés és a Bíróság előtti eljárás
25. A Ramondín (C‑186/02. P. sz. ügy) és az Álava (C‑188/02. P. sz. ügy) 2002. március 15‑én, illetve 16‑án fellebbezést nyújtott be az Elsőfokú Bíróság ítélete ellen. A Bíróság 2003. március 6‑i végzésével engedélyezte a La Rioja beavatkozóként való részvételét a Bizottság kérelmeinek támogatójaként a C‑186/02. P. sz. és a C‑188/02. P. sz. ügyekben. A fellebbezést előterjesztők a C‑186/02. P. sz. és a C‑188/02. P. sz. ügyekben azt kérik, hogy a Bíróság
1. helyezze hatályon kívül az Elsőfokú Bíróság 2002. március 6‑i, a T‑92/00. sz. és T‑103/00. sz. egyesített ügyekben hozott ítéletét,
2. semmisítse meg a Bizottság 1999. december 22‑i határozatát, amennyiben a Bizottság abban az 1994/22. számú és 1996/24. számú Norma Foralesekben a Ramondín SA és a Ramondín Cápsulas SA számára biztosított adótámogatásokat a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította, és kötelezte Spanyolországot ezek visszakövetelésére,
3. kötelezze a Bizottságot az eljárás költségeinek viselésére.
26. A Bizottság, éppúgy mint a La Rioja a C‑186/02. P. sz. és a C‑188/02. P. sz. ügyekben, azt kéri, hogy a Bíróság
1. utasítsa el a fellebbezést, és
2. kötelezze a fellebbezőket az eljárás költségeinek viselésére.
27. A Ramondín 2004. február 18-i beadványával hármat ismét visszavont az eredeti négy fellebbezési jogalapból. Csak azt a kifogását tartotta fenn, hogy a Bizottság állítólag hatáskörével visszaélve járt el, amikor a támogatásfelügyelet keretén belül valójában az adójog harmonizációját hajtotta végre.
28. Az Álava a részleges keresetvisszavonásának 2004. február 20‑án kelt beadványában történt közlését követően a C‑188/02. P. sz. ügyben benyújtott fellebbezését is ugyanazokra a jogalapokra alapozza, amelyeket a C‑187/02. P. sz. ügyben tart fenn.
V – Jogi értékelés
A – Az EK 87. cikk megsértéséről
1. A felek érvei
29. A C‑187/02. P. sz. és a C‑188/02. P. sz. eljárásban ugyanazon az érvek alapján állították, hogy mind a Bizottság, mind pedig a Bíróság jogi tévedést követett el, amikor az adójóváírást és – a C‑188/02. sz. ügyben – az adóalap megállapításakor igénybe vehető csökkentést az EK 87. cikk (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak minősítette.
30. Pedig a fellebbezők eredetileg az Elsőfokú Bíróság azon megállapításait támadták, amelyek az intézkedés szelektív jellegére és az adórendszer természetére és rendszerére vonatkoztak.
31. A kérelmük visszavonásáról szóló nyilatkozatban egyhangúlag előadják, hogy a fellebbezési jogalapot részben visszavonják. A részleges visszavonás háttere az, hogy a Bizottság az itt vitatott határozatokat követően két további határozatot hozott, amelyekben az adójóváírásról(11) és az adóalap megállapításakor igénybe vehető kedvezményekről(12) szóló szabályokat mint olyanokat állami támogatásnak minősítette. Ezen határozatok ellen négy (többek között az Álava által is benyújtott) kereset van az Elsőfokú Bíróság előtt folyamatban.(13) A részleges visszavonással a fellebbezők meg akarják akadályozni, hogy a Bíróság a támogatási rendszert rögtön a szóban forgó meghatározott egyedi esetek kapcsán az EK 87. cikk megsértése miatt indított eljárások alapján vizsgálja. Szándékaik szerint a Bíróságnak először sokkal inkább az ezen szabályozásokat közvetlenül érintő adójogszabályokat kellene az eljárásban vizsgálnia.
32. A fellebbezés benyújtói hangsúlyozzák, hogy a jogalapot csak annyiban tartják fent, amennyiben az EK 87. cikk hibás alkalmazását kifogásolja, kétségtelenül azonban korábbi szakaszban, mint az intézkedés támogatásnak minősítése. A Bíróságnak meg kellene vizsgálnia, hogy az intézkedések, mint adójogi szabályok, amelyekkel iparpolitikai célokat követnek, egyáltalán az EK 87. cikke hatálya alá esnek-e.
33. Tény, hogy az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy ezek a körülmények az intézkedések támogatás jellegét nem érintik. Ezt az érvelést azonban rossz szempontból, nevezetesen az EK 87. cikk tényállásának keretei között értékelte. Elsődlegesen azt a kérdést kellene vizsgálni, hogy a támogatások joga az ECOFIN Tanács 1997. december 1‑jei(14) következtetéseinek meghozatala előtt és az állami támogatásokra vonatkozó szabályoknak a vállalkozások közvetlen adózásának területén alkalmazott intézkedésekre való alkalmazásáról szóló, 1998. december 10‑i bizottsági közleményt(15) megelőzően már egyáltalán alkalmazható volt-e az ilyen jellegű adójogi szabályozásra.
34. A Bizottság és a La Rioja a részleges visszavonásra adott észrevételeikben azt az álláspontot képviselték, hogy a fellebbezők csak újrafogalmazták eredeti érveiket. Kiemelik, hogy nincs szükség arra, hogy a Bíróság először a támogatási rendszer minősítéséről döntsön. A fellebbezők célja az, hogy az eljárás lényegét képező kérdés eldöntését a lehető leghosszabb ideig elodázzák. A Bíróságnak most a jogvita érdemében kellene döntenie, hogy jogfelfogását a az Elsőfokú Bíróság előtt folyó eljárásokban, amelyeket a Bíróságnak a jelen ügyekben hozott határozatáig felfüggesztettek, tekintetbe tudják venni.
2. Értékelés
35. A fellebbezés benyújtójának fellebbezésének részleges visszavonására irányuló fejtegetései mindennek nevezhetőek, csak világosnak nem – vonatkozik ez különösen az Álava képviselőjének az eljárás szóbeli szakasza alatt kifejtett kiegészítő magyarázataira. Amennyire világos, többé nem az Elsőfokú Bíróság azon megállapítását kifogásolják, hogy az adójóváírások és az adóalap megállapításakor igénybe vehető kedvezmények esetén szelektív intézkedésekről, és ezáltal az EK 87. cikk (1) bekezdése szerinti bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos áruk termelését előnyben részesítő intézkedésekről van szó, amelyeket az adórendszer természete és rendszere nem igazol.
36. Az Álava képviselője az eljárás szóbeli szakaszában a fellebbezés olyan szövegrészére hivatkozott, amely a szövegösszefüggésben az intézkedés szelektív jellegére utaló fejtegetésekhez tartozik. Ezen a ponton hangsúlyozza, hogy a beruházás legkisebb összege, amely az adójóváírás előfeltétele, objektív előfeltétel, egy meghatározott gazdaságpolitikai döntés kifejeződése. Ezt az érvet azonban a fellebbezés részleges visszavonásával teljesen új összefüggésbe helyezték. Most azt kell bizonyítania, hogy azok az adójogi szabályozások, amelyek gazdaságpolitikai célkitűzést követnek, eleve nem tartoznak az EK 87. cikk hatálya alá.
37. A fellebbezők azon szándéka, hogy az állami támogatás szabályainak szelektív jellegét a jelen eljárásban ne vessék fel többé, azáltal is kifejezésre jut, hogy az Elsőfokú Bíróság előtt folyamatban lévő eljárásokban a támogatási rendszer az EK 87. cikk alapján történő vizsgálatának vélt logikus elsőbbségére utalnak.
38. A Bíróság kötve van a felek ilyen akaratához, és a jelen ügyekben nem vizsgálhatja többé, hogy a Bizottság határozataiban és az Elsőfokú Bíróság ítéleteiben található, szelektív intézkedésnek minősítés jogilag helytálló-e.
39. Pergazdaságossági szempontból sajnálatos, hogy ez a jogkérdés, amely előkérdése számos, az Elsőfokú Bíróság előtt folyamatban lévő ügynek, nem kerül már most véglegesen eldöntésre. Az eljárásjog mindazonáltal nem engedélyezi a Bíróságnak egy jogalaptól való elállás elfogadásának mérlegelését. Az eljárási szabályzat 78. cikkével együtt olvasott 118. cikke szerint a fellebbezéstől való (teljes körű) elállásnak sokkal inkább automatikusan az ügy törlése lesz a következménye. E szabálynak a részleges elállásra történő megfelelő alkalmazásból adódik, hogy a Bíróság a visszavont részek tekintetében az ügy érdemében ugyanúgy nem hozhat döntést. Ebben végső soron a rendelkezési elv jut kifejezésre.
40. Csak kiegészítésképpen utalunk arra, hogy a Bizottság utalásával ellentétben az eljárás ilyetén megváltozatásával a közösségi támogatási jog végrehajtása nem szenved késedelmet. Ha egy másik fellebbezési jogalap nem érvényesül, az ebben az eljárásban érintett határozatok a Bíróság ítéletének kihirdetésével annyiban jogerőssé válnak, amennyiben az Elsőfokú Bíróság nem helyezte őket hatályon kívül. Az általuk érintett támogatásokat így biztosan vissza kell fizetni, akkor is, ha a Bíróság előtt más eljárásban kiderülne, hogy az alkalmazott adójogi rendelkezések valóban nem tartalmaztak támogatást.(16) Mivel a közösségi bíróságok előtt indított kereseteknek nincs halasztó hatályuk, a Bizottság minden olyan határozatát, amelyben támogatás visszakövetelését rendeli el, a keresetindításra tekintet nélkül azonnal végre kell hajtani, kivéve ha a bíróság a végrehajtás felfüggesztését rendelte el.
41. Tisztázásra vár még, hogy e fellebbezés azon része, amelyet a fellebbezők visszavonó nyilatkozatuk szerint fenntartanak, ténylegesen már korábban az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás tárgya volt-e, vagy itt egy elfogadhatalan új jogalapról van szó.
42. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis a fellebbezési eljárás keretében a Bíróság hatásköre az első fokon megtárgyalt jogalapokról hozott jogi döntés megítélésére korlátozódik.(17) Ha valamely félnek megengednék, hogy a Bíróság előtt olyan új jogalapot hozzon fel, amelyet az Elsőfokú Bíróságnál nem terjesztett elő, az végeredményben azt jelentené, hogy egy, az Elsőfokú Bíróság által eldöntött jogvitán túlterjedő jogvitával fordulhatna a Bírósághoz.
43. A fellebbezők már első fokon előadták, hogy a vitatott szabályok és rendelkezések esetén olyan adójogról van szó, amelyek valamely gazdaságpolitikai döntés kifejeződései. Továbbá arra alapozták keresetüket, hogy az intézkedések az adórendszer természete és rendszere által igazolhatóak.
44. A Bíróság mindkét megtámadott ítéletben foglalkozott azokkal a gazdaságpolitikai megfontolásokkal, amelyek állítólag az álavai szabályozás alapjául szolgálnak. Mindazonáltal ezeket a célkitűzéseket – a felperes érveinek megfelelően – a rendelkezések szelektív jellegének (a Ramondín-ítélet 51. pontja), illetve az adórendszer természete és rendszere általi igazolás (a Demesa-ítélet 167. és 168. pontja) keretein belül értékeli.
45. A felperes egyik elsőfokú eljárásban sem állította azonban, hogy az adójogi szabályozások mint olyanok a támogatásokra vonatkozó rendelkezések hatályán kívül esnének. Azzal a tétellel sem érveltek az Elsőfokú Bíróság előtt, hogy az EK 87. cikk csak a Tanács 1997. december 1‑jei következtetésének és a Bizottság idézett közleményének nyilvánosságra hozatala után alkalmazandó az adójogi előírásokra, hanem csak a fellebbezéstől való részleges elállásról szóló kérelmükben.
46. A fellebbezők a fellebbezéstől való elállásról szóló beadványukban ily módon nem korlátozzák fellebbezésüket meghatározott, az EK 87. cikk megsértését felvető jogalap már korábban előadott szempontjaira. Sokkal inkább új jogalapot terjesztenek a Bíróság elé.
47. Az EK 87. cikk megsértésére alapozott jogalapot abban a formában, amilyet az az elállásról szóló beadványt követően kapott, ez okból – mint elfogadhatatlant – el kell utasítani.
48. Csak másodlagosan kell arra rámutatni, hogy a fellebbezési jogalap, még ha elfogadható lenne is, az ügy érdemét nem befolyásolná.
49. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az állami támogatás fogalma nemcsak a tényleges támogatásokat, azaz szubvenciókat foglalja magában, hanem azokat az intézkedéseket is, amelyek különböző formában azokat a terheket mérséklik, amelyeket egy vállalkozásnak általában viselnie kell.(18)
50. Az ilyen jellegű állami kedvezmények így nincsenek eleve kivéve a támogatásokra vonatkozó szabályok hatálya alól csak azért, mert a gazdaságpolitika(19) vagy az adójogi jogalkotás alá sorolandók. Az Elsőfokú Bíróság különösen a Banco Exterior de España ítéletben(20), amelyet 1994-ben, tehát a Demesának és a Ramondínnak juttatott adókedvezmények előtt hozott, nem hagyott kétséget afelől, hogy az adójogi szabályok tartalmazhatnak állami támogatást. Ebben kifejti,
„hogy egy intézkedés, amellyel állami szervek bizonyos vállalkozásoknak adómentességet adnak, amely ugyan nem jár állami eszközök juttatásával, ám a kedvezményezettet pénzügyileg kedvezőbb helyzetbe hozza, mint a többi adófizetésre kötelezettet, támogatásnak minősül az EGK‑Szerződés 92. cikkének (1) bekezdése [jelenleg EK 87. cikk] értelmében”.
51. Az EK 87. cikk nemzeti adójogszabályokra történő alkalmazásához nem szükséges a Tanács vagy a Bizottság további jogi aktusa. A tény, hogy a Bizottság esetleg először egy meghatározott időponttól kezdődően kezdte rendszeresen vizsgálni az adójogi szabályokat az EK 87. cikk megsértése szempontjából, nem zárja ki, hogy az ezen időpont előtt juttatott adókedvezményeket is a támogatásokról szóló rendelkezések követelményei szerint ítéljék meg.(21)
B – Hatáskörrel való visszaélés
1. A fellebbezési jogalap elfogadhatóságáról
52. A Ramondín fellebbezését (C‑186/02. P. sz. ügy) arra alapozza, hogy az Elsőfokú Bíróság jogellenesen utasította el a hatáskörrel való visszaélésre alapított jogalapot. Az Álava mind a C‑187/02. P. sz. ügyben, mind pedig a C‑188/02. P. sz. ügyben ezt a jogalapot hozza fel fellebbezésében, és ezzel összefüggésben kifogásolja ezenfelül az Elsőfokú Bíróság ítéletének nem kielégítő indokolását is.
53. Ezzel kapcsolatosan mindenekelőtt azt kell leszögezni, hogy az Álava ezeket a kifogásokat a T‑127/99. sz. ügyben elsőfokon nem terjesztette elő, és ennek következtében az Elsőfokú Bíróság a Demesa-ítéletben ezzel nem foglalkozott. Ezért a vonatkozó fellebbezési jogalapot a C‑187/02. P. sz. ügyben a 42. pontban kifejtett okok miatt – mint elfogadhatatlant – el kell utasítani.
54. A T-92/00. sz. ügyben az Álava a Bizottság állításával ellentétben már a kereseti kérelemben felhozta a vonatkozó jogalapot. Ezenkívül a Ramondín a kezdetektől fogva a hatáskörrel való visszaélésre alapította a keresetét (T‑103/00. sz. ügy), és az Elsőfokú Bíróság állást foglalt ezen jogalap vonatkozásában a Ramondín-ítéletben, miután a két ügyet egyesítették. Az Álava a C‑188/02. P. sz. ügyben benyújtott fellebbezésével, amelyben az egyesített T‑92/00. sz. és T‑103/00. sz. ügyekben hozott ítéletet támadja, ennek következtében az Elsőfokú Bíróság ezen jogalapra vonatkozó megállapításait megtámadhatja anélkül, hogy ezáltal a jogvita tárgya az elsőfokú eljáráshoz képest kiterjesztésre kerülne.
2. A felek érvei
55. A C‑186/02. P. sz. és a C‑188/02. P. sz. ügyben a fellebbezők azt adják elő, hogy a Bizottság ténylegesen nem a vállalkozások közötti verseny torzítását akarja megakadályozni. Sokkal inkább a nemzeti adórendszerek közötti különbségeket akarja harmonizálni. Az EK 96. és 97. cikk, amelyek az adóharmonizáció jogalapjára vonatkoznak, mindazonáltal a Tanács jogi aktusát feltételezik, amelynek meghozatalára azonban a Tanács nyilvánvalóan nem mutat készséget. Az Elsőfokú Bíróság a Ramondín-ítélet 85. pontjában tévesen állapította meg, hogy a felperes nem adott támpontokat arra vonatkozóan, hogy a Bizottság határozatával meg nem engedett célt követett. Csak felületesen érintette az Álava által a hatáskörrel való visszaélésre alapított jogalapokat.
56. A Bizottság úgy véli, és álláspontját a La Rioja is támogatja, hogy a fellebbező nem adott objektív támpontokat arra vonatkozóan, hogy a Bizottság a hatáskörében meghatározottól eltérő célokat követett volna. Tézisei puszta feltételezéseken nyugszanak. Az sem világos, a Bizottság határozata mennyiben irányul az adórendszerek harmonizációjára.
3. Értékelés
57. Mint az Elsőfokú Bíróság a Ramondín-ítélet 84. pontjában helyesen megállapította, valamely határozat csak akkor valósít meg hatáskörrel való visszaélést, ha objektív, jogilag megalapozott és egybehangzó gyanújelek alapján feltételezhető, hogy a benne megadottaktól eltérő célok érdekében hozták.(22)
58. Ezt a jogfelfogást végül egyáltalán nem támadták a fellebbezők sem. Úgy vélik azonban – az Elsőfokú Bíróság megállapításaival ellentétben –, hogy ténylegesen megfelelő gyanújeleket szolgáltattak. Az, hogy elsőfokon valóban szolgáltattak-e gyanújeleket a hatáskörrel való visszaélés vonatkozásában, ténykérdés, amelynek felülvizsgálatára a Bíróság az EK 225. cikk és a Bíróság alapokmánya 58. cikkének (1) bekezdése szerint nem rendelkezik hatáskörrel(23) . Ennek következtében a fellebbezési jogalap ezen részét – mint elfogadhatatlant – el kell utasítani.
59. Az Álava továbbá a Ramondín-ítéletben az indokolás elégtelenségére is hivatkozik. Állítása szerint az Elsőfokú Bíróság csak felületesen vizsgálta azokat az érveket, amelyekre a Bizottság többek között 1993. május 10‑i, 93/337/EGK határozatában (a továbbiakban 93/337 határozat(24) és a C‑400/97. sz., C‑401/97. sz. és a C‑402/97. sz. egyesített ügyekben(25) folytatott eljárásban hivatkozott.
60. Az Elsőfokú Bíróság azonban ennek az érvnek az elutasítását a Ramondín-ítélet 87. számában kielégítően megindokolta. Messzemenőbb indokolásra azért nem volt köteles, mert a Bizottság indítékai, amelyekre az Álava utal, nem állnak közvetlen összefüggésben az itt vitatott határozat meghozatalával. A 93/337 határozat sokkal inkább a baszk adótámogatási rendszert érintette. Erre a rendszerre vonatkozott a C-400/97. sz., C‑401/97 sz. és a C‑402/97. sz. egyesített ügyekben benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem is.
61. Következésképpen a hatáskörrel való visszaélés téves értékelésére alapított fellebbezési jogalapot összességében el kell utasítani.
C – Bizalomvédelem
62. A C‑183/02. P. sz. ügyben a Demesa azt kifogásolja, hogy a Bíróság a bizalomvédelem elvének megsértése alapozott jogalapot tévesen utasította el. Bizonyára ismert számára, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely támogatás címzettje nem hivatkozhat jogos bizalomra, ha a támogatásról az EK 88. cikk szerint nem értesítették a Bizottságot. Jelen esetben azonban figyelembe kell venni, hogy az adójóváírás állami támogatásnak minősítése még egy gondos gazdasági szereplő számára sem volt előrelátható. Ezt mutatkozik meg egyrészt abban, hogy mennyire vitás az intézkedés szelektív jellegének kérdése. Másrészről a Bizottság a 93/337. számú, a baszk támogatási rendszerre vonatkozó határozatát(26) elsősorban a letelepedés szabadságának megsértésére, nem pedig az EK 87. cikk megsértésére alapozta. Egyebekben pedig a Bizottság tétlen maradt, noha a kérdéses adójogszabályok ismertek voltak előtte.
63. A Bizottság ezzel szemben úgy véli, számos utalás történt arra, hogy a kérdéses rendelkezéseket szelektív intézkedéseknek kell minősíteni. Így a 93/339 határozatban is jogellenes állami támogatásnak minősítettek hasonló rendelkezéseket. A vélt tétlenség pedig a be nem jelentett támogatások esetén nem bír jelentőséggel.
64. Mint az Elsőfokú Bíróság helyesen állapította meg, valamely támogatás címzettje csak akkor bízhat annak szabályszerűségében, ha a támogatást az EK 88. cikk szerinti eljárásnak megfelelően nyújtották.(27)
65. Az EK 88. cikk (3) bekezdésében szabályozott, támogatásokra vonatkozó tájékoztatási kötelezettségnek pontosan olyan célja is van, hogy egy intézkedés támogatási jellegét tisztázza. Ha valamely tagállam nem tesz eleget tájékoztatási kötelezettségének, a támogatás címzettje a jogellenes támogatás visszakövetelése ellen nem hivatkozhat a bizalomvédelemre az EK 87. cikk jogilag téves értelmezésére hivatkozva.
66. Védelemre érdemes bizalom legfeljebb akkor állhat fenn, ha a címzett konkrét tények vagy a Bizottság nyilatkozatai alapján abból indulhatott ki, hogy a számára állami szervek által nyújtott előny nem tekintendő támogatásnak(28) .
67. A Bizottságnak a 93/337 határozatban kifejtett megállapításai nem képeznek megfelelő körülményt. Egyrészt a határozat nem vonatkozik közvetlenül az Álava által elfogadott szabályozásra. Másrészt a Bizottság határozatában arra az eredményre jutott, hogy a baszk szabályozás az EK 87. cikk értelmében vett állami támogatásokat tartalmaz, amint azt az Elsőfokú Bíróság a Demesa-ítélet 237. pontjában helyesen kifejtette.
68. Végül a Bizottság vélt tétlensége sem valósítja meg a bizalomvédelem tényállását. E tekintetben elegendő arra utalni, hogy az itt irányadó rendelkezéseket először az 1994. december 20‑i, 22/1994 számú Norma Foral (amelyet 1995. január 13‑án hirdettek ki) vezette be. Az Álava ezen alapuló határozata a Demesának nyújtott adójóváírás biztosításáról 1997. október 21‑én született. A Bizottság a kérdéses határozatot 1999. február 24‑én hozta. A Demesa nem fejtette ki, hogy a Bizottság a fenti időtartamok közül melyik során maradt túl sokáig tétlen a támogatásról való tudomásszerzése ellenére.
69. A bizalomvédelem elvének megsértésére alapított fellebbezési jogalapot ezért el kell utasítani.
VI – A költségekről
70. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján, amely a 118. cikk szerint a fellebbezési eljárásra is megfelelően alkalmazandó, a pervesztes felet kötelezik a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a fellebbezők pervesztesek lettek, kötelezni kell őket a költségek viselésére.
71. Az eljárási szabályzat 69. cikke 4. §‑a harmadik bekezdésének megfelelően, amely a 118. cikk szerint a fellebbezési eljárásra is megfelelően alkalmazandó, a Bíróság elrendelheti, hogy egy beavatkozó, amennyiben nem tagállam vagy intézmény, maga viselje költségeit. Ennek megfelelően Baszkföld a C‑187/02. P. sz. ügyben, a La Rioja pedig a C‑186/02. P. sz. és a C‑188/02. P. sz. ügyekben maga viseli költségeit.
VII – Végkövetkeztetések
72. Végkövetkeztetésül azt javaslom, hogy a fellebbezésről a Bíróság a következőképpen határozzon:
– a C-183/02. P. sz. ügy (Demesa kontra Bizottság)
1. A fellebbezést elutasítja.
2. A Daewoo Electronics Manufacturing España SA viseli az eljárás költségeit.
– a C‑186/02. P. sz. ügy (Ramondín SA és társai kontra Bizottság)
1. A fellebbezést elutasítja.
2. A Ramondín SA és a Ramondín Cápsulas SA viselik az eljárás költségeit.
3. A Comunidad Autónoma de La Rioja viseli a saját költségeit.
– a C‑187/02. P. sz. ügy (Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava kontra Bizottság)
1. A fellebbezést elutasítja.
2. A Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava viselik az eljárás költségeit.
3. A Comunidad Autónoma del País Vasco viseli a saját költségeit.
– a C‑188/02. P. sz. ügy (Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava kontra Bizottság)
1. A fellebbezést elutasítja.
2. A Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava viselik az eljárás költségeit.
3. A Comunidad Autónoma de La Rioja viseli a saját költségeit.
(1) .
(2)
–	Az eredetileg a Comunidad Autónoma La Riojában székelő Ramondín SA alapította a Ramondín Cápsulas SA-t laguardiai (Álava) székhellyel, és tevékenységét ez a társaság folytatta tovább. A továbbiakban mindkét felet összefoglalóan a "Ramondín" névvel illetjük.
(3)
–	A Daewoo Electronics Manufacturing España SA (DEMESA) részére nyújtott spanyol támogatásokról szóló, 1999. február 24-i 1999/718/EK bizottsági határozat (HL L 292., 1. o.) és a Ramondín SA és a Ramondín Cápsulas SA részére nyújtott spanyol  támogatásokról szóló 1999. december 22‑i bizottsági határozat (az értesítés a C [1999] 5203 szám alatt történt), HL 2000. L 318., 36. o.
(4)
–	A T‑127/5–99., T‑129/99. és T‑148/99. sz. egyesített ügyek (Diputación Foral de Álava és társai kontra Bizottság, EBHT 2002., II‑1275. o.) – a továbbiakban Demesa-ítélet.
(5)
–	A T‑92/00. sz. és T‑103/00. sz. egyesített ügyek (Diputación Foral de Álava és társai kontra Bizottság, EBHT 2002., II‑1385. o.) – a továbbiakban: Ramondín-ítélet.
(6)
–	E szabályozás részleteit lásd ennek az ítéletnek a 6. pontjában.
(7)
–	Lásd ehhez részletesen a Demesa-ítélet (idézve a 4. lábjegyzetben) 11–29. pontját.
(8)
–	Idézve a 3. lábjegyzetben.
(9)
–	Lásd ehhez a Ramondín-ítélet 7–13. pontját (idézve az 5. lábjegyzetben).
(10)
–	Idézve a 3. lábjegyzetben.
(11)
–	Az Álava tartomány vállalkozásai részére a beruházási összeg 45%‑át kitevő adójóváírás formájában nyújtott spanyol támogatásról szóló, 2001. július 11‑i 2002/820/EK bizottsági határozat (az értesítés a C [2001] 1759. számú dokumentummal történt). HL L 196., 1. o.
(12)
–	Az Álava tartományban újonnan alapított vállalkozások részére nyújtott spanyol támogatásról szóló, 2001. július 11‑i 2002/892/EK bizottsági határozat (az értesítés a C [2001] 1760. számú dokumentummal történt). HL L 314., 1. o.
(13)
–	A T‑227/01. sz. Diputación Foral de Álava és társai kontra Bizottság és a T‑265/01. sz. Confederación Empresarial Vasca kontra Bizottság ügyek a C (2001) 1759. számú határozatot illetőleg. Emellett számos más eljárás is folyamatban van, amelyek más spanyol régiók megfelelő szabályozásait érintik. A Bizottság ezenkívül az EK 226. cikk alapján a Bíróságnál keresetet nyújtott be Spanyolország ellen a C (2001) 1759. és a C (2001) 1760. számú határozat végrehajtásának elmulasztása miatt. (C‑485/03. sz. és C‑488/03  sz. ügy).
(14)
–	Az ECOFIN Tanács 1997. december 1‑jei következtetései az adópolitikáról – A Tanács és a tagállamok kormányainak a Tanácsban egyesült képviselőinek 1997. december 1‑jei, a vállalkozások adóztatásának magatartási kódexéről szóló állásfoglalása – A kamatjövedelmek megadóztatása (HL 1998. C 2., 1. o.) Lásd különösen az 1. mellékletbe foglalt, a vállalkozások megadóztatásának magatartási kódexéről szóló állásfoglalás J pontját.
(15)
–	HL C 384., 3. o.
(16)
–	Ezért tűnik az a számítás alig érthetőnek, amely a fellebbezés részleges visszavonása mögött áll.
(17)
–	Vesd össze többek között a C‑-136/92 P sz. Bizottság kontra Lualdi és társai ügyben 1994. június 1‑jén hozott ítélettel (EBHT 1994., I‑1981. o. 59. pont), a C‑7/95 P. sz. Deere kontra Bizottság ügyben 1998. május 28‑án hozott ítélettel (EBHT 1998., I‑3111. o., 62. szám) és az egyesített C‑24/01 P. sz. és a C‑25/01 P. sz. Glencore Grain és társai kontra Bizottság ügyekben 2002. november 7‑én hozott ítélettel (EBHT 2002., I‑10119. o. 62. szám).
(18)
–	A 30/59. sz. De Gezamenlikje Steenkolenmijnen in Limburg kontra Főhatóság ügyben 1961. február 23‑án hozott ítélet (EBHT 1961., 3., 43), a C‑200/97. sz. Ecotrade ügyben 1998. december 1‑jén hozott ítélet (EBHT 1998., I‑7909. o. 34. pont és a C‑143/99. sz. Adria-Wien Pipeline und Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke ügyben 2001. november 8‑án hozott ítélet (EBHT 2001., I‑8365, 38. pont).
(19)
–	A 310/85. sz. Deufil kontra Bizottság ügyben 1987. február 24‑án hozott ítélet (EBHT 1987., 901., 8. szám).
(20)
–	A. C‑387/92. sz. Banco Exterior de España ügyben 1994. március 15‑én hozott ítélet (EBHT 1994., I‑877. o. 14. szám); később megerősítette a C‑6/97. sz. Olaszország kontra Bizottság ügyben 1999. május 19‑én hozott ítélet (EBHT 1999., I‑2981. o. 16. szám)
(21)
–	A Bizottság mindenesetre már 1963-ban azt a véleményt képviselte Burgbacher képviselő parlamenti kérdésére adott válaszában, hogy az adók és díjak alóli mentesítés a lehetséges támogatások közé tartozik. (HL 1963. 125., 2235. o.).
(22)
–	A 69/83. sz. Lux kontra Rechnungshof ügyben 1984. június 21‑én hozott ítélet (EBHT 1984., 2447. o. 30. szám) és a C‑110/97. sz. Hollandia kontra Tanács ügyben 2001. november 22‑én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑8763. o., 137. szám).
(23)
–	A C‑185/95 P. sz. Baustahlgewerbe kontra Bizottság ügyben 1998. december 17‑én hozott ítélet, EBHT 1998., I‑8417. o., 24. szám) és a Glencore Grain ítélet (idézve a 17. lábjegyzetben, 65. szám).
(24)
–	A Bizottság 1993. május 10‑i 93/337/EGK határozata a baszkföldi beruházásoknak nyújtott adótámogatási rendszerről (HL L 134., 25. o.)
(25)
–	Lásd Saggio főtanácsnok 1999. július 1‑jei következtetéseit ebben az eljárásban (EBHT 2000., I‑1073. o., I‑1074. o.). A Bíróságnak az ügy érdemére vonatkozó döntésére végül nem került sor, mivel az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet az alapügyben történt keresettől való elállás után visszavonták.
(26)
–	Idézve a 24. lábjegyzetben
(27)
–	A C‑5/89. sz. Bizottság kontra Németország ügyben 1990. szeptember 20‑án hozott ítélet (EBHT 1990., I‑3437. o., 14. szám), a C‑169/95. sz. Spanyolország kontra Bizottság ügyben 1997. január 14‑én hozott ítélet (EBHT 1997., I‑135. o., 51. szám) és a C‑24/95. sz Alcan Deutschland  ügyben 1997. március  20‑án hozott ítélet (EBHT 1997., I‑1591. o., 25. szám).
(28)
–	Vesd össze azzal a kivételes esettel, amely a 223/85. sz. RSV kontra Bizottság ügyben 1987. november 24‑én hozott ítélet alapjául szolgált (EBHT 1987., 4617. szám).