Ideiglenes változat
TAMARA ĆAPETA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. április 30.(1)
C‑906/24. sz. [Sirto](i) ügy
A,
B,
C,
D,
E,
F,
G;
a Maahanmuuttovirasto
részvételével
(a Korkein hallinto‑oikeus [legfelsőbb közigazgatási bíróság, Finnország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Uniós polgárság – A tagállamok területén való szabad mozgás és tartózkodás joga – A magán‑ és a családi élet tiszteletben tartása – Uniós polgár kitoloncolása közrendi vagy közbiztonsági okok alapján – A fogadó tagállamban iskolába és bölcsődébe járó gyermekek, valamint a gyermekek tényleges felügyeletét ellátó házastárs származékos tartózkodási jogára gyakorolt következmények ”
I.      Bevezetés
1.        Az uniós polgárságról szóló irányelv(2) alapján az utazó uniós munkavállaló családtagjait e munkavállaló tartózkodási jogán alapuló származékos tartózkodási jog illeti meg a fogadó tagállamban.
2.        Mi történik azonban akkor, ha a munkavállalót közrendi vagy közbiztonsági okokból kiutasítják a fogadó tagállamból? Maradhatnak‑e családtagjai ebben az államban, különösen akkor, ha közülük néhányan olyan gyermekek, akik ott járnak iskolába? Ezenkívül, abban az esetben, ha e gyermekek önálló tartózkodási joggal rendelkeznek, hogyan érinti a szülőjük kiutasításáról szóló határozatot azon döntésük, hogy tanulmányaik befejezése érdekében a fogadó tagállamban maradnak?
3.        Összefoglalva, ezek azok a kérdések, amelyek a jelen ügyben kérdést előterjesztő bíróság, a Korkein hallinto‑oikeus (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Finnország) előtt felmerültek, amely bíróság mind az uniós polgárságról szóló irányelv, mind a munkavállalókról szóló rendelet(3) helyes értelmezéséhez kéri a Bíróság iránymutatását.
II.    A tényállás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
4.        A román állampolgárságú A Finnországba költözött, ahol munkavállalóként dolgozott, és legalább 2017 és 2019 között jövedelemben részesült. Az e tagállamban való tartózkodáshoz való jogát 2018. március 1‑jén munkaviszonya alapján nyilvántartásba vették. 2020 és 2021 között nem rendelkezett munkaviszonyból származó jövedelemmel, és a jövedelem‑nyilvántartás szerint utoljára 2023 szeptemberében kapott fizetést.
5.        A a moldovai állampolgárságú B‑vel kötött házasságot, akivel öt gyermeke van (C, D, E, F és G).
6.        B 2018. július 15‑én utazott be Finnországba. 2019. május 24‑én B, valamint gyermekei, C, D és E uniós polgár családtagjaként tartózkodási kártyát kaptak a 2019. május 24. és 2024. május 24. közötti időszakra.
7.        C, D és E – 2011‑ben, 2013‑ban, illetve 2015‑ben született – moldovai állampolgárok, és Finnországban járnak iskolába.
8.        F 2019‑ben született, és román állampolgár. 2021. május 10‑én F tartózkodási jogának uniós polgárként történő nyilvántartásba vétele iránti kérelmet nyújtottak be. G 2022‑ben született, és moldovai állampolgár. F és G bölcsődébe járnak.
9.        2019 és 2022 között A‑t Finnországban hét hónap felfüggesztett szabadságvesztés‑büntetésre ítélték lopás minősített esete miatt, és három hónap felfüggesztett szabadságvesztés‑büntetésre lopás miatt, illetve több alkalommal ítélték pénzbüntetésre lopás, kétrendbeli lopás kísérlete, gondatlan orgazdaság, közúti közlekedés biztonságának veszélyeztetése, valamint másoknak kárt okozni képes tárgy vagy anyag birtoklása miatt. Ezenfelül azzal is gyanúsítják, hogy 2020‑ban lopást, 2022‑ben pedig lopási kísérletet és jogellenes fenyegetést követett el.
10.      2022. november 22‑én a Maahanmuuttovirasto (finn bevándorlási hivatal) elrendelte A Romániába történő kiutasítását, és három évre megtiltotta számára a Finnországba való beutazást. E határozat szerint a kiutasítását közrendi és közbiztonsági okokból rendelték el, tekintettel az előző pontban felsorolt bűncselekmények jellegére és ismétlődésére.
11.      2022. november 24‑i határozatával a finn bevándorlási hivatal úgy határozott, hogy B‑t, valamint gyermekeit, C‑t, D‑t, E‑t és G‑t kiutasítja a származási országukba, Moldovába, azzal az indokkal, hogy A családegyesítő már nem felel meg a tartózkodási jog feltételeinek. Ugyanezen a napon és hasonló okokból a finn bevándorlási hivatal bejelentette, hogy nem veszi nyilvántartásba F tartózkodási jogát, és elrendelte F származási országába, Romániába történő kiutasítását.
12.      2023. szeptember 29‑i határozataival a Helsingin hallinto‑oikeus (helsinki közigazgatási bíróság, Finnország) elutasította az A, B és gyermekeik által a finn bevándorlási hivatal határozataival szemben benyújtott kereseteket.
13.      Az alapeljárás felperesei az e bíróság határozataival szemben benyújtott fellebbezés elfogadhatóvá nyilvánítását kérték a kérdést előterjesztő bíróságtól, illetve azt, hogy a finn bevándorlási hivatal és a Helsingin hallinto‑oikeus (helsinki közigazgatási bíróság) határozatait semmisítse meg, illetve helyezze hatályon kívül és az ügyeket utalja vissza a bevándorlási hivatalhoz. A felperesek ezenkívül azt kérték a Korkein hallinto‑oikeustól (legfelsőbb közigazgatási bíróság), hogy tiltsa meg a kiutasítási határozatok végrehajtását.
14.      E bíróság a 2024. február 21‑i ideiglenes intézkedéseivel megtiltotta a kiutasítási határozatok végrehajtását mindaddig, amíg a fellebbezés elfogadhatóvá nyilvánítása iránti kérelemről vagy a fellebbezésről nem születik döntés.
15.      A Korkein hallinto‑oikeus (legfelsőbb közigazgatási bíróság) előzetesen úgy véli, hogy mind a finn bevándorlási hivatal, mind a Helsingin hallinto‑oikeus (helsinki közigazgatási bíróság) megállapításai összeegyeztethetők a nemzeti joggal, amennyiben arra a következtetésre jutottak, hogy A – bűncselekményei súlyossága és ismétlődése miatt – veszélyt jelent a közrendre és a közbiztonságra. A kérdést előterjesztő bíróság továbbá úgy ítélte meg, hogy észszerűen feltételezhető, hogy az átfogó értékelés nem talált olyan körülményeket, amelyek a jelen ügyben elsőbbséget élveznének a kiutasítási okokkal szemben. Mindazonáltal ugyanezen bíróság úgy véli, hogy A kiutasításának okát, különösen családi helyzetére tekintettel, esetleg újra meg kell vizsgálni, ha a Bíróság úgy ítéli meg, hogy A felesége és gyermekei akkor is önálló tartózkodási joggal rendelkeznek Finnországban, ha A‑t kiutasítják.
16.      A kérdést előterjesztő bíróság mindenekelőtt arra keresi a választ, hogy az uniós polgárságról szóló irányelv 12. cikkének (3) bekezdését és/vagy a munkavállalókról szóló rendelet 10. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy azok lehetővé teszik a Finnországban általános iskolába vagy bölcsődébe járó gyermekek, valamint a gyermek felett felügyeletet gyakorló anyjuk számára, hogy megtartsák tartózkodási jogukat Finnországban. Ezenkívül e bíróság arra keresi a választ, hogy a gyermekek esetleges önálló tartózkodási jogát befolyásolja‑e, és ha igen, milyen mértékben az, hogy az apjukat, akinek utazó munkavállalói jogállásából a gyermekek tartózkodási jogukat eredetileg származtatták, arra kötelezték, hogy hagyja el a fogadó tagállamot azzal az indokkal, hogy veszélyt jelent a közrendre és a közbiztonságra.
17.      Abban az esetben, ha A családtagjai megőrzik tartózkodási jogukat, felmerül a kérdés, hogy ez maga után vonhatja‑e a kiutasítási határozat felülvizsgálatának szükségességét. A kérdést előterjesztő bíróság szerint ez utóbbi kérdés az uniós polgárságról szóló irányelv 28. cikke (1) bekezdésének – az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) a magán‑ és a családi életet, valamint a gyermekek jogait védő 7. cikkével és 24. cikkének (2) és (3) bekezdésével összefüggésben történő –értelmezését teszi szükségessé.
18.      E megfontolásokra tekintettel a Korkein hallinto‑oikeus (legfelsőbb közigazgatási bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni az [uniós polgárságról szóló] irányelv 12. cikkének (3) bekezdését, hogy az uniós polgárnak a fogadó tagállam egyik általános iskolájába beiratkozott gyermekei és a felettük a felügyeleti jogot gyakorló szülő nem veszítik el tartózkodási jogukat a gyermekek tanulmányainak befejezése előtt, ha az érintett uniós polgárral szemben kiutasítási határozatot hoztak a közrend vagy a közbiztonság veszélyeztetése miatt, a kitoloncolási határozat azonban nem jogerős, a kitoloncolást nem hajtották végre, és az érintett uniós polgár továbbra is a fogadó tagállamban tartózkodik?
Az első kérdésre adandó nemleges válasz esetén:
2)      Úgy kell‑e értelmezni a [munkavállalókról szóló] rendelet 10. cikkét, hogy a korábban munkavállaló jogállással rendelkező uniós polgárnak a fogadó tagállam egyik általános iskolájába beiratkozott gyermekei és a felettük a felügyeleti jogot gyakorló szülő nem veszítik el tartózkodási jogukat a gyermekek tanulmányainak befejezése előtt, ha az uniós polgárnak minősülő és korábban munkavállaló jogállással rendelkező szülővel szemben a bevándorlási hivatal e szülőnek a fogadó tagállamból történő kiutasítását elrendelő határozatot hozott a közrend vagy a közbiztonság veszélyeztetése miatt?
Az első vagy második kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
3)      Úgy kell‑e értelmezni [az uniós polgárságról szóló] irányelv 28. cikkének a fogadó tagállam által a közrendi vagy közbiztonsági okokból hozott kiutasítási határozat meghozatala előtt figyelembe veendő körülményeket meghatározó (1) bekezdését, hogy az olyan uniós polgár kiutasításának feltételeit, akivel szemben kiutasítási határozatot hoztak, újból meg kell vizsgálni, ha a gyermekei és a házastársa javára a kiutasítási határozat meghozatalát követően a fogadó tagállamban fennálló önálló tartózkodási jogot állapítanak meg, és e családtagok e tagállamban kívánnak maradni?
Amennyiben igen, úgy a jelen eljárás tárgyát képezőhöz hasonló helyzetben milyen körülményeket kell megvizsgálni különösen [az uniós polgárságról szóló] irányelv 28. cikkének (1) bekezdésében említett – [a Chartának] a magán‑ és a családi élet tiszteletben tartására vonatkozó 7. cikkével és a Chartának a gyermekek jogaira vonatkozó 24. cikkének (2) és (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett – családi és gazdasági helyzet figyelembevétele során?”
19.      A finn kormány és az Európai Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtott be a Bírósághoz.
20.      2026. február 4‑én tárgyalást tartottak, amelyen az alapeljárás felperesei, a finn kormány és a Bizottság szóbeli észrevételeket terjesztettek elő.
III. Elemzés
21.      Az uniós polgárságra vonatkozó jog helyes alkalmazása érdekében a bíráknak bizonyos fokú kombinatorikai ismeretekkel kell rendelkezniük. A jelen ügy ezt erősen bizonyítja.
22.      A kérdést előterjesztő bíróság lényegében két különböző, de egymással összefüggő kérdéssel szembesül. Az első kérdés az, hogy a családtagok különböző kategóriái (például a harmadik országbeli állampolgár házastársak és a gyermekek, akik közül egyesek uniós polgárok, míg mások harmadik országbeli állampolgárok) megtarthatják‑e a fogadó tagállamban a tartózkodási jogot, amennyiben ezt a jogot az uniós polgár munkavállaló e tagállamban való tartózkodási jogából származtatják, annak ellenére, hogy az illetékes hatóságok időközben a közrend és a közbiztonság veszélyeztetése miatt kiutasítási határozatot hoztak e személlyel szemben (még akkor is, ha e kiutasítási határozatot még nem hajtották végre). A második kérdés az, hogy ha e családtagok ténylegesen megtartják tartózkodási jogukat, ez hogyan érinti az e személy (még mindig végre nem hajtott) kiutasítását elrendelő határozatot.
23.      A kérdést előterjesztő bíróság első két kérdése a fent leírt első kérdésre vonatkozik; ezekkel az A. részben foglalkozom. Ezt követően a B. részben az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdéssel foglalkozom, amely a fent ismertetett második kérdésre vonatkozik.
A.      Az első és a második kérdés
24.      Főszabály szerint a harmadik országbeli állampolgár házastársak és az eltartott gyermekek az uniós polgárságról szóló irányelv 2. cikke (2) bekezdésének és 7. cikke (1) bekezdése d) pontjának és (2) bekezdésének együttes alkalmazása alapján származékos tartózkodási joggal rendelkeznek egy olyan tagállamban, amelyben az uniós polgár ugyanezen irányelv alapján önálló tartózkodási joggal rendelkezik.
25.      A fogadó tagállamban családtagként való ötéves jogszerű tartózkodást követően e személyek állampolgárságuktól függetlenül önálló huzamos tartózkodási jogot nyernek (az uniós polgárságról szóló irányelv 16. cikkének (1) bekezdése és (2) bekezdése). Úgy tűnik azonban, hogy a jelen ügyben az uniós polgár, akitől családtagjai tartózkodási jogukat származtatják, a kiutasítási határozat meghozatala előtt kevesebb mint öt éve tartózkodott Finnországban.(4) Nem rendelkeznek tehát huzamos tartózkodási joggal, aminek vizsgálata ugyanakkor a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
26.      Meg kell tehát vizsgálni, hogy e családtagok eltérő jogalap alapján hivatkozhatnak‑e a tartózkodási jogra.
27.      E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy két lehetséges jogalap áll fenn, amelyek alapján a szóban forgó gyermekek legalább egy részének tartózkodási joga megállapítható, ami az anyjuk és testvéreik tekintetében származékos jogot keletkeztethet: az uniós polgárságról szóló irányelv 12. cikkének (3) bekezdése és a munkavállalókról szóló rendelet 10. cikke.
28.      Mivel már létezik olyan ítélkezési gyakorlat, amely megerősíti, hogy a munkavállalókról szóló rendelet 10. cikke tartózkodási jogot biztosít azon gyermek számára, aki továbbra is a fogadó tagállamban kívánja folytatni tanulmányait, elemzésemet e rendelkezéssel kezdem, ahogyan az a jelen helyzetben alkalmazandó (1).
29.      Ezzel szemben az uniós polgárságról szóló irányelv 12. cikkének (3) bekezdését a Bíróság még nem értelmezte. A jelen indítvány 2. alszakasza alapján azt fogom javasolni a Bíróságnak, hogy e rendelkezést úgy értelmezze, hogy az a jelen ügyben is potenciálisan releváns.
1.      A munkavállalókról szóló rendelet 10. cikkén alapuló tartózkodási jog
30.      Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a munkavállalókról szóló rendelet 10. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy az uniós polgárnak a fogadó tagállam egyik általános iskolájába beiratkozott gyermekei, a gyermekek felett a felügyeleti jogot gyakorló szülő, valamint a bölcsődébe járó testvéreik továbbra is tartózkodási joggal rendelkeznek a gyermekek tanulmányainak befejezéséig, még akkor is, ha azt az uniós polgárt, akitől tartózkodási jogukat eredetileg származtatták, a fogadó tagállam területéről való kiutasítását elrendelő határozat hatálya alatt áll.
31.      A kiskorúakat illetően a Bíróság megállapította, hogy a munkavállalókról szóló rendelet 10. cikke önálló tartózkodási jogot biztosíthat egy volt utazó uniós munkavállaló gyermekei számára.(5)
32.      A Jobcenter Krefeld ítéletben a Bíróság megállapította, hogy az uniós polgárnak minősülő korábbi migráns munkavállaló gyermekei, akik tanulmányaikat a fogadó tagállamban kezdték meg, az oktatáshoz való hozzáférés tekintetében az egyenlő bánásmódhoz való jog alapján saját tartózkodási joggal rendelkeznek, ha a fogadó tagállamban kívánják folytatni az általános tanulmányaikat.(6)
33.      Mit jelent ez a jelen ügy szempontjából?
34.      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy C, D és E Finnországban általános iskolába járnak.
35.      Mivel apjuk eredetileg munkavállalóként költözött Finnországba, a munkavállalókról szóló rendelet Bíróság által értelmezett 10. cikke alapján jogosultak Finnországban maradni mindaddig, amíg általános tanulmányokat folytatnak. Tartózkodási joguk független attól, hogy apjuk munkavállaló‑e, vagy attól, hogy Finnországban marad‑e.(7)
36.      Anyjuk, B, aki C, D és E törvényes képviselője és a tényleges felügyeletet ellátó szülő, a gyermekek önálló finnországi tartózkodási jogából származtatja saját tartózkodási jogát.(8)
37.      Így marad F és G, akik még iskolás kor előttiek.
38.      A Jobcenter Krefeld ítélet angol nyelvi változata kimondja, hogy a munkavállalókról szóló rendelet 10. cikke alapján fennáll a tartózkodási jog, „where that child wishes to attend general education courses in that Member State”.(9) A francia nyelvi változat azonban más nyelvi változatokkal együtt a „tovább folytatni a tanulmányait” kifejezést használja.(10) Ebben az ügyben ugyanis az volt a helyzet, hogy a szóban forgó gyermekek a fogadó tagállamban már folytattak tanulmányokat, és ezt kívánták tovább folytatni.
39.      Mindazonáltal a jelen ügyben a Bizottság úgy véli, hogy F és G önálló tartózkodási joggal rendelkezik, mivel ők bölcsődébe járnak. Ezen intézmény szerint azok a gyermekek, akik még bölcsődébe járnak vagy akár még fiatalabbak, a jövőben mehetnek iskolába, így a jövőbeli tanulmányokhoz való joguk szükségszerűen magában foglalja a fogadó tagállamban való tartózkodás jogát, amely így egy jelenlegi tartózkodási jogot jelent.
40.      Ezzel ellentétben, a finn kormány úgy véli, hogy a munkavállalókról szóló rendelet 10. cikke nem keletkeztet olyan jövőbeli tanulmányokhoz való jogot, amelyből a valamely tagállam területén lakóhellyel rendelkező valamennyi gyermek tartózkodási joga származhatna.
41.      Annak meghatározásához, hogy a munkavállalókról szóló rendelet 10. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy az F és G számára önálló tartózkodási jogot biztosít annak ellenére, hogy még nem kezdtek el iskolába járni Finnországban, szem előtt kell tartani, hogy úgy tűnik, hogy a kiskorúaknak a fogadó tagállamban való további tartózkodáshoz való önálló joga abból a megfontolásból ered, hogy az utazó munkavállalók gyermekeinek képeseknek kell lenniük arra, hogy sikeresen befejezzék a megkezdett tanulmányaikat.(11)
42.      Egyetértek tehát a finn kormánnyal abban, hogy a munkavállalókról szóló rendelet 10. cikke nem értelmezhető úgy, hogy az oktatáshoz való jogot biztosít; ez pusztán lehetővé teszi azon gyermekek számára, akik a fogadó tagállamban már korábban megkezdték tanulmányaikat, hogy azt akkor is folytassák, ha szülőjük elveszíti azt az önálló tartózkodási jogot, amelyet korábban uniós polgár munkavállalóként élvezett.
43.      Így, mivel F és G bölcsődések, úgy tűnik, hogy a munkavállalókról szóló rendelet 10. cikke alapján nem rendelkeznek önálló tartózkodási joggal Finnországban. Mindent egybevetve szem előtt kell tartani, hogy az egyes tagállamok hatáskörébe tartozik annak eldöntése, hogy mikortól kezdődnek a kötelező általános tanulmányok.(12) E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy a finn jog alapján megvizsgálja, hogy a bölcsődébe járás a formális tanulmányok megkezdéseként értendő‑e, és ennélfogva F és G ezen az alapon rendelkezik‑e tartózkodási joggal.
44.      Még ha F és G nem is rendelkezik tartózkodási joggal a munkavállalókról szóló rendelet 10. cikke alapján, ez nem jelenti azt, hogy az eredeti családegyesítőjüktől függetlenül nem származtathatnak tartózkodási jogot más módon.
45.      E tekintetben egyetértek a Bizottsággal abban, hogy ha F‑nek és G‑nek el kellene hagynia Finnországot, B‑nek is el kellene hagynia, ami dominóhatásként azzal a következménnyel járna, hogy C‑nek, D‑nek és E‑nek is el kellene hagynia az ország területét. Ennélfogva F‑nek és G‑nek a Finnországban maradáshoz való joga származhat C, D és E uniós jogban biztosított azon jogából, hogy e tagállamban maradjon.
46.      A gyermekek uniós jogból eredő jogai értékelésének annak átfogó és eseti értékelésén kell alapulnia, hogy a gyermekek milyen mértékben függnek a valamely tagállamban az uniós jog alapján tartózkodási joggal rendelkező szülőjüktől.(13) Ezen értékelésnek előnyben kell részesítenie a gyermek mindenek felett álló érdekét és a családi élethez való jogát (a Charta 24. és 7. cikke), különös tekintettel életkorára, fejlettségére és az e szülővel fennálló érzelmi kapcsolataira, valamint a különválás pszichológiai kockázataira.(14)
47.      Ebben a tekintetben párhuzamot lehet vonni a Subdelegación del Gobierno en Toledo (Családtag tartózkodása – Nem elegendő források) ügyben hozott ítélettel.(15)
48.      Ez az ügy szintén egy harmadik országbeli állampolgár szülőre vonatkozott, akinek uniós polgársággal rendelkező kiskorú gyermeke és egy harmadik országbeli állampolgár másik gyermeke volt. Ebben az ítéletben a Bíróság elismerte, hogy a tartózkodási engedély kiskorú, harmadik országbeli állampolgártól való megtagadása valószínűleg arra kényszerítené e gyermek anyját, hogy elhagyja az országot, következésképpen arra kényszerítheti az uniós polgár másik gyermekét is, hogy szintén elköltözzön.
49.      Az alapügyben ezek a megfontolások hasonlóképpen érvényesek G‑re (aki egy harmadik országbeli állampolgár), F‑re (aki uniós polgár) és anyjukra, B‑re (aki szintén harmadik országbeli állampolgár).
50.      Ezenkívül emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság többször is megerősítette, hogy a munkavállalókról szóló rendelet 10. cikkéből közvetlenül eredő jogok az uniós polgárságról szóló irányelvben meghatározott feltételektől és korlátozásoktól függetlenül fennállnak.(16) Véleményem szerint ez vonatkozik a Chartával összefüggésben értelmezett ugyanezen rendelkezésből közvetlenül vagy közvetve eredő származékos jogokra is.
51.      Következésképpen C, D és E a fogadó tagállam oktatási intézményébe való beiratkozásukon alapuló, a munkavállalókról szóló rendelet 10. cikke alapján fennálló önálló tartózkodási joggal rendelkezik. B‑t mint a tényleges felügyeletet ellátó szülőt tanulmányaik időtartama alatt származékos tartózkodási jog illeti meg. F‑nek és G‑nek szintén kell származékos tartózkodási joggal rendelkeznie ahhoz, hogy C, D és E tartózkodási jogukat élvezhessék.
2.      Az uniós polgárságról szóló irányelv 12. cikkének (3) bekezdésén alapuló tartózkodási jog
52.      Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a gyermekek és anyjuk tartózkodási joga alapítható‑e az uniós polgárságról szóló irányelv 12. cikkének (3) bekezdésére. Mivel már megállapítottam, hogy az ilyen jogok közvetlenül vagy közvetve a munkavállalókról szóló rendelet 10. cikkén alapulhatnak, e kérdés megválaszolása nem szükséges ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság el tudja dönteni az előtte folyamatban lévő ügyet. Mindazonáltal, mivel a kérdést előterjesztették, álláspontomat ki fogom fejteni a Bíróságnak.
53.      Emlékeztetőül, az uniós polgárságról szóló irányelv 12. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az uniós polgárnak a fogadó tagállamból történő távozása vagy halála nem vonja maga után gyermekei, vagy a felügyeleti jogot gyakorló szülő tartózkodási jogának elvesztését, állampolgárságukra tekintet nélkül, ha a gyermekek a fogadó tagállamban tartózkodnak, és ott egy oktatási intézménybe tanulmányok folytatása céljából beiratkoztak, tanulmányaik befejezéséig.”
54.      A és társai azt állítják, hogy az uniós polgárságról szóló irányelv 12. cikkének (3) bekezdése alkalmazandó az alapügyben szereplőhöz hasonló helyzetben. A Bizottság úgy véli, hogy mivel A nem távozott Finnországból, e rendelkezés nem alkalmazható. A finn kormány azonban úgy véli, hogy ez a körülmény nem zárja ki az uniós polgárságról szóló irányelv 12. cikke (3) bekezdésének a jelen ügyben történő alkalmazását.
55.      Az uniós polgárságról szóló irányelv 12. cikke a családtagok tartózkodási jogának megtartására vonatkozik azon uniós polgár halála vagy távozása esetén, akitől tartózkodási jogukat származtatják. A munkavállalókról szóló rendelet 10. cikkéhez hasonlóan az uniós polgárságról szóló irányelv 12. cikkének (3) bekezdése előírja azon gyermekek tartózkodási jogának fenntartását, akik tanulmányaikat a fogadó tagállamban már megkezdték, annak érdekében, hogy lehetővé tegyék számukra e tanulmányok befejezését. Ez a rendelkezés állampolgárságuktól függetlenül alkalmazandó a gyermekekre.
56.      A munkavállalókról szóló rendelet 10. cikkével ellentétben azonban, amely attól függetlenül alkalmazandó, hogy a korábbi munkavállaló elhagyta‑e a fogadó tagállamot, az uniós polgárságról szóló irányelv 12. cikkének (3) bekezdése csak akkor válik alkalmazhatóvá, ha az a személy, akitől eredetileg a gyermekek tartózkodási joga származott, távozott a fogadó tagállamból vagy meghal.
57.      Emlékeztetőül, a kitoloncolásáról szóló határozat nem jogerős és nincs is végrehajtva. Ehelyett egy folyamatban lévő fellebbezési eljárás tárgyát képezi, amelynek során a kérdést előterjesztő bíróság a Bíróság előzetes döntéshozataláig felfüggesztette e határozat végrehajtását.
58.      Véleményem szerint az uniós polgárságról szóló irányelv 12. cikke (3) bekezdésének szövege nem feltétlenül jelenti azt, hogy a kiutasítási határozatot végre kell hajtani ahhoz, hogy a gyermekek oktatáshoz való önálló joga létrejöhessen. Mindazonáltal a szülő távozásának – függetlenül attól, hogy arra már sor került‑e vagy még nem – biztosnak kell lennie. Így véleményem szerint ez a rendelkezés akkor alkalmazandó, ha a kiutasítási határozat jogerőre emelkedett, akkor is, ha még nem hajtották végre, ellenkező esetben elveszítené hatékony érvényesülését.
59.      Márpedig az alapügyben nem ez a helyzet, mivel a kiutasítási határozatot megtámadták, és a távozást illetően semmilyen bizonyosság nem áll fenn.
60.      Ebben az értelemben az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az uniós polgárságról szóló irányelv 12. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az csak akkor alkalmazandó, ha a családegyesítő kiutasításáról szóló határozatot végrehajtották, vagy az legalábbis jogerős.
61.      Mindazonáltal a jelen ügy körülményei között és annak érdekében, hogy a kérdést előterjesztő bíróság harmadik kérdésére kielégítő választ lehessen adni, meg kell vizsgálni azt a helyzetet, amikor a családegyesítő ténylegesen köteles elhagyni a fogadó tagállamot, azonban az oktatási programban résztvevő gyermekei megőrzik tartózkodási jogukat ebben az államban.
62.      Bár az uniós polgárságról szóló irányelv 12. cikke (3) bekezdésének jogalkotási előzményei nem hasznosíthatók teljes egészében az irányelv szövege azt sugallja, hogy annak célja a gyermekek azon jogának védelme, hogy abban a környezetben részesüljenek oktatásban, amelyben azt elkezdték.(17) Így e rendelkezés célját ugyanúgy kell értelmezni, mint a munkavállalókról szóló rendelet 10. cikkének a célját, ahogyan azt a Bíróság értelmezte.
63.      Összefoglalva, a korábbi migráns munkavállaló gyermekei önálló tartózkodási jogot szerezhetnek a fogadó tagállamban, ha részt vesznek valamely oktatási programban, és ez a jog addig áll fenn, amíg tanulmányaikat folytatják. Amennyiben a családegyesítő, akitől a tartózkodási joguk eredetileg származik, egy uniós polgárságú migráns munkavállaló volt, a gyermekek önálló tartózkodási jogot szerezhetnek a fogadó tagállamban akár a munkavállalókról szóló rendelet 10. cikke, akár az uniós polgárságról szóló irányelv 12. cikkének (3) bekezdése alapján.
64.      A kérdést előterjesztő bíróság által feltett fennmaradó kérdés az, hogy az a tény, hogy családegyesítőt, akitől a tartózkodási jog eredetileg származik, arra kötelezik, hogy hagyja el a fogadó tagállamot, mivel úgy tekintik, hogy veszélyt jelent a közrendre vagy a közbiztonságra, érinti‑e a családtagoknak az e tagállamban maradáshoz való jogát.
3.      A családegyesítő tartózkodási joga közrendi vagy közbiztonsági okokból történő korlátozásának hatása a családtagokra
65.      Az uniós polgárok és családtagjaik valamely tagállam területére való beutazáshoz és az ott‑tartózkodáshoz való jogának közrendi vagy közbiztonsági okokból történő korlátozására vonatkozó uniós jogi szabályok az ilyen korlátozó intézkedések egyéniesítésén alapulnak.
66.      Ez az elv a 64/221/EGK irányelvből(18) és különösen annak 3. cikkének (1) bekezdéséből ered, amely kimondta, hogy „közrendi, illetve közbiztonsági indokok alapján hozott intézkedések kizárólag az érintett személy viselkedésén alapulhatnak”.(19) Ezt az elvi álláspontot a Bíróság már megerősítette.(20)
67.      A 64/221 irányelv helyébe az uniós polgárságról szóló irányelv lépett, és a 27. cikk (2) bekezdése hasonló rendelkezést tartalmaz. E rendelkezés Bíróság általi értelmezése nem változott.(21)
68.      Az a követelmény, hogy a valamely személy tartózkodási jogát korlátozó intézkedést a személy egyéni viselkedésére alapítsák, azt jelenti, hogy főszabály szerint a családtagok tartózkodási jogát nem befolyásolhatja apjuk és/vagy házastársuk magatartása.
69.      A fentiekből következik, hogy az iskolai tanulmányokat folytató gyermekeket, a tényleges felügyeletet ellátó anyjukat, valamint a bölcsődébe járó testvéreiket a munkavállalókról szóló rendeletnek
–a Charta 7. és 24. cikkével összefüggésben értelmezett – 10. cikke alapján akkor is megilleti a tartózkodási jog Finnországban (függetlenül attól, hogy az önálló vagy származékos), ha a családegyesítővel szemben közrendi vagy közbiztonsági okokból kiutasítást rendeltek el, mivel e családtagok magatartása nem okoz olyan aggályokat, mint az eredeti családegyesítőjük magatartása.
B.      Harmadik kérdés
70.      Harmadik kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az uniós polgárságról szóló irányelv 28. cikkének a Charta 7. és 24. cikkével összefüggésben értelmezett (1) bekezdése alapján felül kell‑e vizsgálni az apa kiutasítását arra való tekintettel, hogy házastársa és gyermekei az önálló vagy származékos tartózkodási joguk alapján a fogadó tagállamban kívánnak maradni, amely jogok függetlenné váltak a családegyesítő apától, aki eredetileg biztosította számukra a tagállamban való tartózkodás jogát.
71.      Az uniós polgárságról szóló irányelv 28. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében a közrendi vagy közbiztonsági okokból hozott kiutasítási határozat meghozatala előtt a fogadó tagállam illetékes hatóságai értékelik az érintett személy személyes körülményeit (például egészségi állapotát, családi vagy pénzügyi helyzetét), a fogadó tagállam társadalmával fennálló kapcsolatait és integrációjának szintjét, valamint a származási országgal fennálló kapcsolatait.
72.      A kiutasításról szóló határozatnak arányosnak kell lennie;(22) ez azt jelenti, hogy egyensúlyt kell teremteni egyrészt a szóban forgó polgár magatartása által a fogadó társadalom alapvető érdekeire jelentett veszély, másrészt az uniós polgárokat és családtagjaikat a munkavállalókról szóló rendelet, az uniós polgárságról szóló irányelv és a Charta alapján megillető jogok védelme között.
73.      Amint azt a finn kormány a tárgyaláson elismerte, a szabad mozgást korlátozó valamennyi intézkedésnek tiszteletben kell tartania a Charta 7. cikkében biztosított, a magán‑ és családi élethez való alapvető jogot, valamint a gyermeknek a Charta 24. cikkének (2) bekezdése által védett mindenek felett álló érdekét.(23) Valamely személynek a családja lakóhelye szerinti tagállamból való kizárása e jogokba való közvetlen beavatkozásnak minősül. Ezenkívül a Bíróság már elismerte, hogy a gyermek mindenek felett álló érdekének kell az elsődleges szempontnak lennie.(24)
74.      Ez véleményem szerint azt jelenti, hogy az A kiutasításáról szóló eredeti határozat elfogadásakor a bevándorlási hivatal köteles volt figyelembe venni mind a gyermekek, mind a házastárs tartózkodási jogát, valamint a Charta 7. és 24. cikkét.
75.      Ha azonban e hivatal nem végzett ilyen értékelést, határozatát felül kell vizsgálni, amennyiben egyértelmű, hogy azon személy családtagjai, akivel szemben kiutasítási határozatot hoztak, jogosultak Finnországban maradni, és élni kívánnak ezzel a joggal.
76.      Ez választ ad a kérdést előterjesztő bíróság harmadik kérdésének első részére: az uniós polgárságról szóló irányelv 28. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az uniós polgárral szemben hozott kiutasítási határozat feltételeit felül kell vizsgálni, ha e határozat meghozatalát követően a gyermekeit és házastársát a fogadó tagállamban önálló tartózkodási jog illeti meg, és e családtagok e tagállamban kívánnak maradni.
77.      A kérdést előterjesztő bíróság ezenkívül azt kérdezi, hogy milyen különleges körülményeket kell megvizsgálni az alapügyben szereplőhöz hasonló helyzetben.
78.      Először is, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az érintett személy függősége mértékének értékelésekor a nemzeti döntéshozó hatóságoknak kimerítően kell értékelniük az egyedi esetek valamennyi sajátos körülményét.(25) Amikor a hatóságoknak a gyermek mindenek felett álló érdekét az egyik szülőjük kiutasításáról szóló határozat részének tekintik, figyelembe kell venniük a gyermek életkorát, testi és érzelmi fejlettségét, a szülővel fennálló érzelmi kapcsolatának erősségét, valamint azt a kockázatot, amelyet a gyermek e szülőtől való elszakítása a lelki egyensúlyukra jelenthet.(26)
79.      Ezen értékelés elvégzéséhez a hatóságoknak vizsgálniuk kell a család egysége megszüntetésének hatását és a gyermekek azon képességét, hogy mindkét szülővel kapcsolatot tartsanak fenn. E tekintetben elképzelhető az a lehetőség, hogy a család egésze egy másik (tag)államba költözzön, amely esetben a döntéshozó hatóságoknak figyelembe kell venniük a gyermekek finnországi beilleszkedésének szintjét.
80.      A nemzeti bíróság előtt A és társai azzal érvelnek, hogy a család egységének fenntartása érdekében esetleg Moldovába kell utazniuk, mivel nem mindegyikük rendelkezik román állampolgársággal.(27)
81.      E tekintetben a Ruiz Zambrano ügyből eredő ítélkezési gyakorlat releváns lehet.(28) Bár az ebben az ügyben hozott ítélet egy uniós polgársággal rendelkező statikus kiskorúra vonatkozott, ezen ítélkezési gyakorlat általában kizárja az uniós polgároknak a tagállamok területéről való kiutasítását. Mivel F uniós polgár, a család Moldovába való utazásra való kényszerítése a Ruiz Zambrano ügyből eredő ítélkezési gyakorlattal ellentétes következményekkel járna.
82.      Az alapügyben a nemzeti hatóságoknak tehát értékelniük kell, hogy van‑e a családnak lehetősége arra, hogy Romániában folytassák a közös életüket. Ennek az értékelésnek nem pusztán elméleti feltevésen kell alapulnia, hanem az összes családtag helyzetének konkrét vizsgálatából kell következnie.(29)
83.      A hatóságoknak a mérleg másik oldalán figyelembe kell venniük a kiutasítási határozat által érintett személy által elkövetett bűncselekmények súlyosságát. Amint arra a finn kormány a tárgyaláson rámutatott, az apa kitoloncolására vonatkozó intézkedés arányosságának értékelése keretében a megtámadott kiutasítási határozat alapjául szolgáló bűncselekmény(ek) súlyossága fontos tényező. Amennyiben a bűncselekmény vagy a magatartás kevésbé súlyos, nagyobb súlyt lehet tulajdonítani a család egységének, amely bizonyos esetekben akár elsőbbséget is élvezhet a kitoloncolás szükségességével szemben.
84.      E tekintetben az uniós polgárságról szóló irányelv két különböző szabályt ír elő, amelyeket a tagállamoknak tiszteletben kell tartaniuk annak eldöntésekor, hogy elfogadnak‑e olyan intézkedéseket, amelyek korlátozzák a személyek belépéshez vagy ott‑tartózkodáshoz való jogát. Ha egy személy öt évnél rövidebb ideje tartózkodik a fogadó tagállamban, az ilyen intézkedés a közrenddel, a közbiztonsággal vagy a közegészséggel ellentétes magatartás miatt is meghozható (az uniós polgárságról szóló irányelv 27. cikkének (1) bekezdése). A huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező személyek kiutasításáról azonban csak súlyos közrendi vagy közbiztonsági okokból lehet dönteni (az uniós polgárságról szóló irányelv 28. cikkének (2) bekezdése). A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az alapeljárás elsőrendű felperese az első vagy a második kategóriába tartozik‑e.
85.      A teljesség kedvéért, amint azt a tárgyaláson megvitatták, hangsúlyozni kell, hogy az uniós polgárságról szóló irányelv 33. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy ha a kiutasítási intézkedést a meghozatalát követően több mint két évvel hajtják végre, a tagállam felülvizsgálja, hogy az érintett személy még mindig és valódi veszélyt jelent‑e a közrendre és a közbiztonságra, és értékeli, hogy történt‑e jelentős változás a körülményekben a kiutasítási intézkedés meghozatala óta.
86.      Következésképpen, még ha a fellebbezési eljárás keretében a finn bevándorlási hivatal eredeti határozatát a kérdést előterjesztő bíróság helyben is hagyná, az állampolgárságról szóló irányelv 33. cikkének (2) bekezdése a fennálló körülmények alapján új értékelést tehet szükségessé.
87.      Ebből következik, hogy valamely személynek egy tagállamból való kiutasításáról szóló határozat meghozatala előtt a döntéshozó hatóságoknak arányos és kiegyensúlyozott módon kell értékelniük egyrészt az érintett család egészének érdekét és a gyermekek mindenek felett álló érdekét, másrészt pedig a fogadó társadalom érdekét. Ami az előbbieket illeti, a hatóságoknak értékelniük kell e személy családi körülményeit, a család egysége fenntartásának indokait, a család egysége más országban való fenntartásának lehetőségét, a gyermekek mindenek felett álló érdekét, beleértve adott esetben a házastárs és a gyermekek azon szándékát, hogy abban a fogadó tagállamban maradjanak, amelyben a szóban forgó személytől független tartózkodási joggal rendelkeznek. Az utóbbit illetően a hatóságoknak figyelembe kell venniük a bűncselekmények súlyosságát, az érintett személy fogadó tagállamban való tartózkodásának időtartamát, valamint az ezen állammal fennálló kulturális és társadalmi kapcsolatait a származási országgal fennálló kapcsolataihoz képest.
IV.    Végkövetkeztetés
88.      A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Korkein hallinto‑oikeus (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Finnország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
1)      Az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29‑i 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 12. cikkének (3) bekezdését
úgy kell értelmezni, hogy az csak akkor alkalmazandó, ha a családegyesítő kitoloncolásáról szóló határozatot végrehajtották, vagy az jogerős. Mindazonáltal annak eldöntésekor, hogy kiutasítanak‑e egy személyt, a döntéshozó hatóságoknak figyelembe kell venniük, hogy a fogadó tagállamban oktatási programban résztvevő gyermekek e rendelkezés alapján a kiutasítási határozat jogerőre emelkedését követően önálló tartózkodási jogot szereznek ebben az államban.
2)      A munkavállalók Unión belüli szabad mozgásáról szóló, 2011. április 5‑i 492/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 10. cikkét az Európai Unió Alapjogi Chartájának 7. és 24. cikkével összefüggésben
úgy kell értelmezni, hogy a korábban munkavállaló jogállással rendelkező uniós polgárnak a fogadó tagállam egyik általános iskolájába beiratkozott gyermekeit, a felettük a felügyeleti jogot gyakorló szülőt, valamint a bölcsődébe járó testvéreiket továbbra is megilleti a tartózkodási jog mindaddig, amíg a gyermekek be nem fejezik tanulmányaikat, akkor is, ha az uniós polgár szülővel szemben, aki korábban munkavállaló jogállással rendelkezett, a bevándorlási hatóság a fogadó tagállamból történő kiutasítását elrendelő határozatot hozott a közrend vagy a közbiztonság veszélyeztetése miatt.
3)      A 2004/38 irányelv 28. cikkének (1) bekezdését az Alapjogi Charta 7. és 24. cikkével összefüggésben
úgy kell értelmezni, hogy az uniós polgár kiutasításának feltételeit újból meg kell vizsgálni, ha a gyermekei és a házastársa javára a kiutasítási határozat meghozatalát követően a fogadó tagállamban fennálló önálló tartózkodási jogot állapítanak meg, és e családtagok e tagállamban kívánnak maradni. A határozat felülvizsgálása során a döntéshozó hatóságoknak vagy a nemzeti bíróságnak arányos és kiegyensúlyozott módon figyelembe kell venniük egyrészt az érintett család egészének érdekét és a gyermekek mindenek felett álló érdekét, másrészt pedig a fogadó társadalom érdekét. Ami az előbbieket illeti, a hatóságoknak értékelniük kell e személy családi körülményeit, a család egysége fenntartásának indokait, a család egységének más országban való fenntartásának lehetőségét, a gyermekek mindenek felett álló érdekét, beleértve adott esetben a házastárs és a gyermekek azon szándékát, hogy abban a fogadó tagállamban maradjanak, amelyben a szóban forgó személytől független tartózkodási joggal rendelkeznek. Az utóbbit illetően a hatóságoknak figyelembe kell venniük a bűncselekmények súlyosságát, az érintett személy fogadó tagállamban való tartózkodásának időtartamát, valamint az ezen állammal fennálló kulturális és társadalmi kapcsolatait a származási országgal fennálló kapcsolataihoz képest.
1      Eredeti nyelv: angol.
i      A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
2      Az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29‑i 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 158., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.; helyesbítés: HL 2009. L 274., 47. o.; a továbbiakban: az uniós polgárságról szóló irányelv).
3      A munkavállalók Unión belüli szabad mozgásáról szóló, 2011. április 5‑i 492/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2011. L 141., 1. o.; a továbbiakban: a munkavállalókról szóló rendelet).
4      E tekintetben úgy tűnik, hogy a 2022. november 22‑i határozat elfogadásának időpontjában A négy és fél éve élt Finnországban, így nem volt jogosult a huzamos tartózkodási engedély megszerzésére, és azon családtagjai sem, akik később csatlakoztak hozzá.
5      Lásd ebben az értelemben: 2002. szeptember 17‑i Baumbast és R ítélet (C‑413/99, EU:C:2002:493, 63. pont); 2020. október 6‑i Jobcenter Krefeld ítélet (C‑181/19, a továbbiakban: Jobcenter Krefeld ítélet, EU:C:2020:794, 35. pont).
6      Lásd ezzel kapcsolatban: Jobcenter Krefeld ítélet 35. pontja, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
7      Lásd ebben az értelemben: Jobcenter Krefeld ítélet, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
8      Lásd ezzel kapcsolatban: Jobcenter Krefeld ítélet 35. pontja, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
9      Jobcenter Krefeld ítélet, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; kiemelés tőlem.
10      franciául: „lorsqu’il souhaite poursuivre des cours d’enseignement général dans cet État membre”; németül: „wenn es weiter am allgemeinen Unterricht in diesem Mitgliedstaat teilnehmen möchte”; horvátul: „kada ono želi nastaviti s općim obrazovanjem u toj državi članici”; és olaszul: „qualora intenda proseguire Corsi di insegnamento generale in tale Stato membro”.
11      Lásd ebben az értelemben: 2002. szeptember 17‑i Baumbast és R ítélet (C‑413/99, EU:C:2002:493, 53. pont). Hasonló érvelésért lásd Geelhoed főtanácsnok Baumbast és R ügyre vonatkozó indítványát (C‑413/99, EU:C:2001:385, 62. pont). Végeredményben ez tükrözi az uniós polgárságról szóló irányelv 12. cikke (3) bekezdésének szövegét és azt a feltevést, amelyet e rendelkezés védeni kíván.
12      Az oktatás területén a tagállamok és az Unió közötti hatáskörmegosztásról lásd a Bizottság kontra Magyarország (Az Unió értékei) ügyre vonatkozó indítványomat (C‑769/22, EU:C:2025:408, 56. pont) és a Bizottság kontra Szlovákia (Etnikai származáson alapuló hátrányos megkülönböztetés az oktatás területén) ügyre vonatkozó indítványomat (C‑799/23, EU:C:2025:621, 67. pont), amelyek hangsúlyozzák, hogy az Unió csak támogató hatáskörökkel rendelkezik ezen a területen. Ezen álláspont megerősítéséhez lásd: 2026. április 21‑i Bizottság kontra Magyarország (Az Unió értékei) ítélet (C‑769/22, EU:C:2026:326, 272. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
13      Ristuccia, F., „Ties that bind and ties that compel: Dependency and the Ruiz Zambrano doctrine”, Common Market Law Review, 2023, 5., 1227–1268. o., különösen 1252. o.
14      Lásd e tekintetben: a Safi ügyre vonatkozó indítványom (C‑147/24, EU:C:2025:650, 97–99. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
15      2022. május 5‑i ítélet (C‑451/19 és C‑532/19, EU:C:2022:354).
16      Lásd ebben az értelemben: Jobcenter Krefeld ítélet, 38. pont. Ez azt jelenti, hogy B‑nek, C‑nek, D‑nek, E‑nek, F‑nek és G‑nek nem kell mind megfelelniük a munkavállalókról szóló rendeletben és az uniós polgárságról szóló irányelvben meghatározott feltételeknek.
17      Az uniós polgárságról szóló irányelvre vonatkozó javaslatot kísérő bizottsági indokolásból azonban kitűnik, hogy ezt a rendelkezést az indokolta, hogy gondoskodjanak azokról a gyermekekről, akik már alkalmazkodtak a fogadó tagállam oktatási rendszeréhez, és nehézségekbe ütközhetnek az új rendszerhez való alkalmazkodás során; ennélfogva e rendelkezés célja annak elkerülése, hogy az ilyen gyermekeket azért büntessék, mert uniós polgár szülőjük szakmai vagy egyéb okokból elhagyja a fogadó tagállam területét. Lásd ebben az értelemben az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre vonatkozó javaslat (COM (2001) 257 final) (HL 2001. C 270. E., 150. o.) indokolását; elérhető a következő internetcímen: https://eur‑lex.europa.eu/legal‑content/EN/TXT/HTML/?uri=CELEX:52001PC0257.
18      A külföldiek mozgására és tartózkodására vonatkozó, a közérdek, közbiztonság vagy közegészség által indokolt különleges intézkedések összehangolásáról szóló, 1964. február 25‑i tanácsi irányelv (HL 1964. L 56., 850. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 11. o.).
19      Kiemelés tőlem.
20      Lásd például: 1975. október 28‑i Rutili ítélet (36/75, EU:C:1975:137, 19. pont); 1977. október 27‑i Bouchereau ítélet (30/77, EU:C:1977:172, 28. pont).
21      Lásd legutóbb például: 2024. június 13‑i Pedro Francisco ítélet (C‑62/23, EU:C:2024:502, 32. pont).
22      Az arányosság elvének tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettséget egyértelműen rögzíti az uniós polgárságról szóló irányelv 27. cikkének (2) bekezdése, még akkor is, ha ez a kötelezettség már a Charta 52. cikkének (1) bekezdéséből is következik, amely előírja, hogy a szabad mozgáshoz való jog bármely korlátozásának tiszteletben kell tartania az arányosság elvét.
23      Lásd ebben az értelemben: 2010. november 23‑i Tsakouridis ítélet (C‑145/09, EU:C:2010:708, 52. pont); 2025. november 25‑i Wojewoda Mazowiecki ítélet (C‑713/23, EU:C:2025:917, 63. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
24      Lásd például: 2023. december 21‑i GN (A gyermek mindenek felett álló érdekén alapuló megtagadási ok) ítélet (C‑261/22, EU:C:2023:1017, 41. pont).
25      Lásd ezzel kapcsolatban: 2016. szeptember 13‑i Rendón Marín ítélet (C‑165/14, EU:C:2016:675, 85. pont); 2022. május 5‑i Subdelegación del Gobierno en Toledo (Családtag tartózkodása – Nem elegendő források) ítélet (C‑451/19 és C‑532/19, EU:C:2022:354, 53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2024. április 25‑i NW és PQ (Minősített adatok) ítélet (C‑420/22 és C‑528/22, EU:C:2024:344, 77. pont).
26      Lásd ebben az értelemben: 2017. május 10‑i Chavez‑Vilchez és társai ítélet (C‑133/15, EU:C:2017:354, 71. pont). Lásd még többek között: 2018. május 8‑i K. A. és társai (Családegyesítés Belgiumban) ítélet (C‑82/16, EU:C:2018:308, 72. pont); 2022. szeptember 7‑i Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Az EUMSZ 20. cikk szerinti tartózkodási jog jellege) ítélet (C‑624/20, EU:C:2022:639, 38. és 39. pont); 2023. június 22‑i Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Holland kiskorú gyermek thaiföldi anyja) ítélet (C‑459/20, EU:C:2023:499, 48. pont).
27      E tekintetben tudomásom szerint, bár a moldovai állampolgárok történelmi okokból különleges bánásmódban részesülnek Romániában a honosítás tekintetében, a tartózkodási engedélyek terén nincs különleges joguk. Lásd a legutóbb a 2025. március 12‑i Lege nr. 14/2025 (14/2025. sz. törvény) által módosított Legea nr. 21/1991 a ceăthe eniei române (a román állampolgárságról szóló 21/1991. sz. törvény) 11. cikkének (1) bekezdését.
28      2011. március 8‑i Ruiz Zambrano ítélet (C‑34/09, EU:C:2011:124).
29      Lásd e tekintetben: a Safi ügyre vonatkozó indítványom (C‑147/24, EU:C:2025:650, 81–84. pont).