62004CC0026_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Az EK 226. cikk alapján benyújtott jelen keresetében a Bizottság azt kéri, hogy egyrészt a Bíróság állapítsa meg, hogy mivel Spanyolország nem jelölte ki hivatalosan fürdőhelynek a galíciai partvidéken, a Ría de Vigoban, Moaña településen található „A Videira”, „Niño do Corvo” és „Canabal” nevű tengerpartokat, másrészt pedig mivel nem alakított ki programot a Ría de Vigo szennyeződésének csökkentésére, nem teljesítette a 76/160/EGK tanácsi irányelv(2) („fürdővíz”-irányelv) 4. cikkének (1) bekezdéséből és a 79/923/EGK tanácsi irányelv(3) (a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv) 5. cikkéből eredő kötelezettségeit.
A „fürdővíz”-irányelv megsértése
A „fürdővíz”-irányelv
2. Az első preambulumbekezdés értelmében a „fürdővíz”-irányelv célja a környezet és az emberi egészség védelme a fürdővíz szennyezettségének csökkentése révén és az ilyen vizeknek a további romlástól való védelme által.
3. Az 1. cikk az alkalmazási kört így határozza meg:
„(1) Ez az irányelv a fürdővíz minőségére vonatkozik, kivéve a gyógyászati célú vizeket és az úszómedencékben használt vizet.
(2) Ezen irányelv alkalmazásában:
a) »fürdővíz«: olyan folyó- vagy álló édesvíz, vagy ennek részei, és tengervíz, amelyben:
– –	a fürdés kimondottan megengedett az egyes tagállamok erre jogosult hatóságai által, vagy
– –	a fürdés nem tilos, és rendszerint nagyszámú fürdőző szokta igénybe venni;
b) »fürdőhely«: olyan terület, ahol fürdővíz található;
c) »fürdési idény«: az az időszak, amelyben nagyszámú fürdőzőre lehet számítani a helyi szokásoknak, helyi szabályoknak és a helyi időjárási viszonyoknak megfelelően.”
4. Az irányelv egyik melléklete, amely a 2. cikk értelmében annak szerves részét képezi, olyan táblázatot tartalmaz, amely felsorolja a fürdővízre vonatkozó fizikai, kémiai és mikrobiológiai paramétereket. A táblázat G oszlopa iránymutató, az I. oszlopa pedig kötelező értékeket tartalmaz, amelyeknek az irányelv 3. cikke alapján a tagállamok fürdővizeinek meg kell felelniük.
5. A 3. cikk (1) bekezdése alapján a tagállamoknak meg kell határozniuk a fürdővízre vonatkozó, a mellékletben található határértékek paramétereit valamennyi fürdőhely, illetve az egyes fürdőhelyek tekintetében. A 3. cikk (2) bekezdése előírja, hogy a tagállamok által a fürdővizeik vonatkozásában megállapított határértékek „nem lehetnek kevésbé szigorúak, mint a melléklet I. oszlopában meghatározottak”. A 3. cikk (3) bekezdése előírja a tagállamok számára, hogy törekedjenek a G oszlopban található értékek betartására, amelyeket iránymutatónak szántak.
6. A 4. cikk (1) bekezdése alapján a tagállamoknak meg kell határozniuk „azokat az intézkedéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a fürdővíz minősége az ezen irányelv 3. cikke szerint megállapított határértékeknek az értesítéstől számított 10 éven belül megfeleljen”.
7. A kötelező értékeknek való megfelelést a tagállam ellenőrzi olyan mintavételi eljárással, amelyet az 5. és a 6. cikk kifejezetten előír. A mintavételek gyakorisága és a tagállamok által figyelembe veendő paraméterek az irányelv mellékletében vannak meghatározva.
8. Az irányelv 8. cikke taxatív felsorolást tartalmaz azokra az esetekre, amikor ezektől a paraméterektől való eltérés megengedett.
9. A környezetre vonatkozó egyes irányelvek végrehajtásáról szóló jelentések egységesítéséről és ésszerűsítéséről szóló 91/692/EGK tanácsi irányelv(4) által módosított 13. cikk értelmében a végrehajtásról a tagállamok jelentést küldenek minden fürdési szezon vége előtt a Bizottságnak, amely közösségi jelentést tesz közzé.
10. A Spanyolország és Portugália csatlakozásáról szóló okmány(5) 395. cikke nem enged eltérést Spanyolország számára a „fürdővíz”-irányelv átültetése és végrehajtása vonatkozásában. Ezért Spanyolországban a fürdővizek minőségének 1986. január 1‑jéig meg kellett volna felelniük az irányelvben rögzített kötelező határértékeknek.
Álláspont
11. A Bizottság ítéletben kéri megállapítani, hogy Spanyolország „nem jelölte ki hivatalosan” fürdőhelynek a szóban forgó három tengerpartot a „fürdővíz”-irányelv értelmében. A Bizottság fenntartja – anélkül hogy ennek Spanyolország ellentmondana volna –, hogy e kötelezettség a 4. cikk (1) bekezdéséből ered.
12. A „fürdővíz”-irányelv 4. cikkének (1) bekezdése és más rendelkezése sem írja elő kifejezetten a tagállamok számára, hogy előzetesen – hivatalosan vagy más módon – „kijelöljék” vagy „elismerjék”, hogy a nemzeti vizeik közül az irányelv tekintetében melyeket kell fürdővíznek tekinteni. A Bizottság ugyanakkor hivatkozik az értelmezésének alátámasztásakor Léger főtanácsnoknak a C‑272/01. sz., Bizottság kontra Portugália ügyre vonatkozó indítványára. Az indítvány értelmében e kötelezettség a „fürdővíz”-irányelv teleológiai értelmezéséből vezethető le.(6) Ítéletében a Bíróság nem foglalkozott e kérdéssel, mivel más indokok alapján határozott.
13. Nem vagyok meggyőződve arról, hogy a fürdővizek „hivatalos kijelölésének” kötelezettsége a „fürdővíz”-irányelvből következik, vagy a céljaiból levezethető.
14. A „fürdővíz”-irányelv, ahogyan a Bíróság korábban megállapította, olyan irányelv, amely előírja, hogy „a tagállamok nagyon pontos és konkrét eredményeket érjenek el egy meghatározott időszakot követően”.(7) Ezen eredmények elérése érdekében konkrét és részletes kötelezettségeket ír elő a tagállamok számára. Ennek ellenére nem tartalmazza kifejezetten a „hivatalos kijelölés” vagy „elismerés” kötelezettségét. A „fürdővíz”-irányelvben ilyen kötelezettség hiányát emeli ki az a tény, hogy a környezet és a közegészség védelmére vonatkozó más irányelvek olyan rendelkezéseket tartalmaznak, amelyek kifejezetten kötelezik a tagállamokat arra, hogy bizonyos területeket vagy vizeket egy meghatározott időponton belül „kijelöljenek”, vagy „elismerjenek”.(8)
15. Nyilvánvaló, hogy a „fürdővíz”-irányelv céljainak megvalósítása előfeltételezi, ahogyan Léger főtanácsnok rámutatott, azon fürdővizek előzetes azonosítását, amelyre az irányelv vonatkozik. Ez különösen így van az 1. cikk (2) bekezdése a) pontjának második francia bekezdése alá tartozó fürdővizekre, különösen ahol a fürdés nem tilos, és amelyeket rendszerint nagyszámú fürdőző szokott igénybe venni.
16. Bár az irányelv alkalmazási körébe tartozó érintett fürdővizek kijelölése levezethető az irányelv rendelkezéseiből,(9) az nem kötelezi a tagállamokat arra, hogy az ilyen vizeket „hivatalosan kijelöljék”. Ez utóbbi kötelezettség álláspontom szerint magában foglalná nemcsak azon vizek azonosítását, amelyek az irányelv alkalmazási körébe tartoznak, hanem az erre irányuló, kifejezett és hivatalos aktus elfogadását is.
17. A „fürdővíz”-irányelvben található bármely konkrét elismerési kötelezettség vagy más erre irányuló eljárás hiányában e vizek azonosítására szolgáló eszközök a tagállamok mérlegelési jogkörébe tartoznak, feltéve természetesen, hogy minden vízből, amely az irányelv alkalmazási körébe tartozik, mintát vesznek, és az irányelv céljait elérik. Elképzelhető olyan helyzet, ahol a tagállam nem állította össze az érintett vizek hivatalos listáját, de a „fürdővíz”-irányelv konkrét előírásainak eleget tett, és az abban lefektetett minőségi követelményeknek megfelel. A hivatalos kijelölés hiányára tekintettel ilyen körülmények között nem látom az irányelv megsértését.
18. Az ügy irataiból kitűnik, hogy a szóban forgó három tengerparton a mintavételre nem a megfelelő gyakorisággal került sor, ennek a kifogásnak Spanyolország nem mondott ellen. Ha a kérdéses időben, ahogyan a Bizottság állítja, azok a tengerpartok a „fürdővíz”-irányelv alkalmazási körébe tartoztak volna, a megsértés nem azért következett volna be, mert Spanyolország elmulasztotta „hivatalosan kijelölni” a három érintett tengerpartot mint az irányelv értelmében vett fürdővizeket, hanem mert elmulasztotta a kötelező mintavételt.(10)
19. A Bizottság azonban nem ennek a megállapítását kéri a Bíróságtól. Mivel az EK 226. cikk szerinti eljárásban a Bíróság feladata annak eldöntése, hogy a kérdéses tagállam nem teljesítette a kötelezettségeit, ahogyan a Bizottság állítja, úgy gondolom, hogy a Bíróságnak el kell utasítania a Bizottság keresetét a „fürdővíz”-irányelv állítólagos megsértése miatt.
20. A Spanyolország által előterjesztett érvekkel ugyanakkor foglalkozni fogok, arra az esetre, ha a Bíróság úgy dönt, hogy nem osztja a fenti véleményt, és úgy találja – a Bizottság állításával egyetértve –, hogy az érintett vizek „hivatalos kijelölésének” kötelezettsége a „fürdővíz”-irányelv értelmében hallgatólagosan következik annak általános rendszeréből és a mögöttes céljából.
21. Spanyolország elsősorban úgy érvel, hogy – a három tengerparthoz tartozó partszakaszon a vizek minőségének javítása és a szennyeződés csökkentése érdekében tett lényeges erőfeszítései alapján –(11) eleget tesz a „fürdővíz”-irányelv legfontosabb céljának, hiszen a fürdővizek minőségét javító és helyreállító intézkedéseket fogad el.
22. Nem látom be, hogy ezen érvnek bármilyen jelentősége lehet a jelen eljárásban, mivel az nem kapcsolódik a Bizottság által indított kötelezettségszegési eljárás alapjához, hiszen elmulasztották „hivatalosan kijelölni” a kérdéses vizeket. Mindenesetre, ahogyan a Bíróság korábban megállapította, a „fürdővíz”-irányelv előírja a tagállamoknak, hogy „egyes eredmények elérését biztosítsák, de a meghatározott eltérésektől eltekintve nem teszi számukra lehetővé, hogy különleges körülményekre hivatkozzanak a kötelezettség teljesítésének elmulasztásával összefüggésben”.(12) Ha Spanyolország, ahogyan állítja, lényeges erőfeszítéseket tett annak érdekében, hogy az irányelvben meghatározott célokat elérje, dicséretet érdemel, azonban ezzel nem felel meg az irányelvnek.(13) Ezt az érvet tehát el kell utasítani.
23. Másrészt Spanyolország tagadja, hogy a Bizottság által bemutatott bizonyíték megfelelően és meggyőzően alátámasztja, hogy 2001 októberében a „fürdővíz”-irányelv értelmében nem teljesítette a kötelezettségeit, és hogy e kötelezettségszegés 2002 szeptemberében is fennállt.
24. A Bizottság, azon következtetése alátámasztására, miszerint a kérdéses három tengerpart az 1. cikk (2) bekezdésének a) pontjában meghatározott vizekhez tartozik, amelyben „a fürdés nem tilos, és rendszerint nagyszámú fürdőző szokta igénybe venni”, és amelyet ezért „hivatalosan ki kellett volna jelölni”, azokra az adatokra hivatkozik, amelyek a spanyol környezetvédelmi minisztérium „Útmutató a tengerpartokhoz” (a továbbiakban: útmutató) című kiadványában szerepelnek e tengerpartok vonatkozásában. Az útmutató általános tájékoztatást nyújt a spanyol tengerpartokról fotók, térképek, fő jellemzők, valamint a környékbeli szolgáltatások, úgymint kórházak, hotelek, kempingek, stb. benyújtása révén. Az útmutató azt is jelöli, hogy az egyes tengerpartok mennyire kihasználtak. A Bizottság által a keresethez csatolt oldalak szerint a három tengerpart magas kihasználtságú.
25. Spanyolország lényegében úgy érvel, hogy az útmutató csak tájékoztató jellegű dokumentum, és nem tartalmazza, hogy az adatokat mikor szerezték be. A Bizottság által a keresethez csatolt oldalak nem bizonyítják, hogy Spanyolország a Bizottság által megjelölt időben megsértette a kötelezettségeit.
26. Álláspontom szerint egy olyan útmutató, amely a spanyol környezetvédelmi minisztérium hivatalos kiadványa, és amely az érintett tengerpartok kapcsán magas kihasználtságot jelez, megfelelő bizonyítékot jelent, amelyre a Bizottság hivatkozhat annak alátámasztásakor, hogy a kérdéses tengerpartokat rendszerint nagyszámú fürdőző szokta igénybe venni. Emellett, ahogyan a Bizottság rámutat, a Bíróság más ügyekben kempingekről szóló reklámanyagokat, amelyek egyes területeket fürdőhelynek jelölnek meg, már elfogadott annak a ténynek alátámasztására, hogy e területeket nagyszámú fürdőző használja.(14)
27. Ilyen bizonyítékkal szemben Spanyolországra hárul az ezzel ellentétes bizonyítás terhe. Ehelyett Spanyolország csupán megkérdőjelezte a Bizottság által bemutatott bizonyíték erejét, anélkül hogy bemutatta volna a Bíróságnak az érveket, amelyek alapján a Bizottságnak a spanyol útmutató alapján levont következtetései hibásak. Valójában úgy tűnik számomra, hogy Spanyolország, mint az útmutató szerzője, egyedi helyzetben volt annak feltárása tekintetében, hogy az abban szereplő adatokat mikor és hogyan gyűjtötték, amellyel a Bizottság érvére válaszolni tudott volna. Azonban Spanyolország ezt elmulasztotta.
28. Ezért, ha a Bíróság úgy találná, hogy a „fürdővíz”-irányelv értelmében létezik hallgatólagos kötelezettség az érintett fürdővizek „hivatalos kijelölésére”, akkor arra a következtetésre kell jutnia, hogy mivel Spanyolország a galíciai partvidéken a Ría de Vigoban, Moaña településen található „A Videira”, „Niño do Corvo” és „Canabal” nevű tengerpartok tekintetében ezt elmulasztotta, nem teljesítette az irányelv 4. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
A mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv megsértése
A mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv
29. Az első és a második preambulumbekezdés értelmében a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv célja a vizek, többek között a mészhéjú állatok halászatára használt vizek szennyezésének megakadályozása és a mészhéjú állatok egyes állományainak védelme a szennyező anyagok tengerbe öntésének káros következményeitől.
30. Az 1. cikk megállapítja, hogy „[e]zen irányelv a mészhéjú állatok halászatára alkalmas vizek minőségére vonatkozik, és alkalmazandó mindazokra a partmenti és édesvízzel kevert tengervizekre, amelyekről a tagállamok megállapítják, hogy védelemre vagy javításra szorulnak a bennük élő héjas […] állomány életének és növekedésének biztosítása érdekében, és ezzel hozzájárulnak az ember által közvetlenül fogyasztható, mészhéjú állatokból készült termékek jó minőségéhez”.
31. A 3. cikk (1) bekezdése előírja hogy „[a] tagállamok a kijelölt vizekkel kapcsolatban megállapítják a mellékletben szereplő paraméterek értékeit, a G vagy I oszlopban megadott érték esetén. Mindkét oszlopban szereplő megállapításokat be kell tartaniuk”. A 3. cikk (2) bekezdése előírja a tagállamok számára, hogy nem állapíthatnak meg a melléklet I oszlopában megadottnál kevésbé szigorú értékeket, ugyanakkor törekedjenek a G oszlopban feltüntetett értékek betartására a 8. cikkben leírt elv figyelembevételével, amelyek inkább iránymutatóak, mint kötelező jellegűek.
32. Az 5. cikk úgy rendelkezik, hogy „[a] tagállamok programokat alakítanak ki a szennyeződés csökkentésére és annak biztosítására, hogy a 4. cikknek megfelelően a kijelölt vizek a kijelöléstől számított hat éven belül megfeleljenek mind a tagállamok által a 3. cikknek megfelelően megállapított értékeknek, mind a melléklet G és I oszlopában található megállapításoknak”.
33. A 6. cikk megállapítja, hogy „az 5. cikk alkalmazása céljából a kijelölt vizek az ezen irányelvben foglalt előírásoknak megfelelnek, amennyiben az ezekből a vizekből a mellékletben meghatározott minimális gyakorisággal, ugyanazon a mintavételi helyen, 12 hónapon keresztül vett minták megfelelnek mind a tagállamok által a 3. cikknek megfelelően megállapított értékeknek, mind a melléklet G és I oszlopában található megállapításoknak”, a minták meghatározott százaléka tekintetében a mellékletben felsorolt minden egyes paraméterrel összefüggésben.
34. A melléklet 10., „Fekál coliformok /100 ml” paramétere alatt „≤ 300 a mészhéjú állatok húsában és a mészhéjú állatok köpenyüregét kitöltő folyadékban” iránymutató értéket határoztak meg. Annak ellenére, hogy ez az érték a G oszlopban jelenik meg, a hozzá fűzött lábjegyzet előírja, hogy „a mészhéjú állatokból készült termékek fogyasztóinak védelmét célzó irányelv megalkotásáig ez az érték kötelezően betartandó minden olyan vízterületen, ahol közvetlen emberi fogyasztásra alkalmas mészhéjú állatok élnek”, így az átmeneti időszakra kötelezővé teszi azt a határértéket.
35. A Spanyolország és Portugália csatlakozásáról szóló okmány(15) 395. cikke nem ír elő eltéréseket Spanyolország számára a „fürdővíz”-irányelv átültetése és végrehajtása vonatkozásában. Ennek megfelelően a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv 5. cikkében meghatározott programokat legkésőbb 1987. október 30‑ig teljesíteni kellett volna.
Más vonatkozó közösségi szabályok
36. A 34. pontban hivatkozott, mészhéjú állatokból készült termékek fogyasztóinak védelmét célzó irányelvet(16) (a továbbiakban: a mészhéjú állatokból készült termékek fogyasztóinak védelmét célzó irányelv) a Tanács 1991. július 15‑én fogadta el. A melléklet első fejezete az illetékes hatóságok számára előírja, hogy a tenyésztési területek elhelyezkedését és határait rögzítsék, beleértve azokat a területeket is, amelyekről közvetlen emberi fogyasztás céljából a mészhéjú állatokat be lehet gyűjteni. Az ilyen mészhéjúaknak meg kell felelniük a melléklet V. fejezetében meghatározott körülményeknek, amelyek között az olyan kéthéjú kagylók (amelyekre általában mint „mészhéjú állatokra” utalok) élnek, amelyeket „azonnali” emberi fogyasztásra szántak. E követelmények elsősorban a mészhéjú állatok fizikai jellemzőire, valamint a kémiai és bakteriológiai összetevőire vonatkoznak.
Álláspont
37. A Bizottság úgy tekinti, hogy a Ría de Vigóra vonatkozó szennyezéscsökkentő program elfogadása hiányában Spanyolország nem teljesítette kötelezettségeit a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv 5. cikke értelmében.
38. A Bizottság, anélkül hogy Spanyolország ennek ellentmondott volna, azt állítja, hogy Spanyolország a Ría de Vigót olyan víznek jelölte ki, amelyben mészhéjú állatok élnek. Ezért a Ría de Vigo a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv 5. cikkének alkalmazási körébe tartozik, és ennek megfelelően olyan programot kell létrehozni, amely a szennyezettséget csökkenti, és amely biztosítja, hogy a vizei megfeleljenek az irányelv által meghatározott követelménynek. Mivel ilyen programról a Bizottságot soha nem tájékoztatták a hivatalos kérése ellenére sem, a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy ilyen program elfogadására nem került sor.
39. Spanyolország ellenkérelmében két érvet hozott fel. Először is azt állítja, hogy a Ría de Vigo nem tartozik a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv alkalmazási körébe, másodszor úgy érvel, hogy amennyiben mégis, akkor az 5. cikkben megfogalmazott kötelezettségeknek mindenképpen eleget tett.
40. Az első fő érvét tekintve Spanyolország azt állítja, hogy az 1. cikk értelmében a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv csak olyan vizekre vonatkozik, amelyek „közvetlen” emberi fogyasztásra szánt mészhéjú állatok tenyésztésére szolgálnak. Mivel az 1998‑as, legutóbbi besorolás szerint a Ría de Vigóban a mészhéjú állatok vizeiben begyűjtött mészhéjú állatok további eljáráson esnek át mielőtt az emberi fogyasztás céljából forgalomba hoznák őket, e vizek nem tartoznak abba a kategóriába. Spanyolország úgy érvel továbbá, hogy számos közösségi intézkedés szabályozza a mészhéjú állatok tenyésztését és forgalomba hozatalát, amely megkülönbözteti az eltérő termelési övezeteket aszerint, hogy az abban begyűjtött mészhéjú állatokat közvetlen emberi fogyasztásra szánják, vagy a fogyasztás előtt további feldolgozáson esnek át. Az egységes értelmezés érdekében és az egymással összefüggő tárgyú közösségi aktusok közötti eltérések kiküszöbölése végett a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelvet más kapcsolódó közösségi intézkedések fényében kell értelmezni. Spanyolország az emberi fogyasztásra szánt állati eredetű termékek hatósági ellenőrzésének megszervezésére vonatkozó különleges szabályok megállapításáról szóló, 2004. április 29‑i 854/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletre(17) hivatkozik, különösen annak a II. mellékletére, amely leírja azokat a hivatalos ellenőrzéseket, amelyeket az emberi fogyasztásra szánt mészhéjú állatokon el kell végezni.
41. Ezeket az érveket álláspontom szerint el kell utasítani.
42. Ami a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv alkalmazási körét illeti, igaz, hogy a „közvetlen emberi fogyasztásra való alkalmas mészhéjú állatok” jó minőségének elősegítésére mint célra való utalással a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv 1. cikke a pontos hatályát bizonytalanná teszi. Egyetértek azonban a Bizottsággal abban, hogy a rendszertani értelmezés alapján arra a következtetésre kell jutni, hogy az alkalmazási köre a mészhéjú állatok minden vizére kiterjed, és nem csak azokra a vizekre, ahol emberi fogyasztásra közvetlenül alkalmas mészhéjú állatok tenyésznek .(18)
43. Először is, a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv alkalmazási körét az 1. cikk széles értelemben határozza meg, amely vonatkozik „mindazokra a partmenti és édesvízzel kevert tengervizekre, amelyekről a tagállamok megállapítják, hogy védelemre vagy javításra szorulnak a bennük élő héjas […] állomány életének és növekedésének biztosítása érdekében”. A „héjas állományok életére és növekedésére” való utalást pontosabban nem határozták meg. Az „ezzel [is] hozzájárulnak az ember által közvetlenül fogyasztható, mészhéjú állatokból készült termékek jó minőségéhez” tagmondat véleményem szerint nem korlátozza az irányelv alkalmazási körét e cél elérésére, hanem inkább olyan másik célkitűzést követ, amelyet ugyanezen eszközökkel lehet elérni. Az „és ezzel” kifejezés használata fontos e tekintetben.
44. Másodszor a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv preambulumában semmi nem utal a közösségi jogalkotó olyan, az irányelv alkalmazási körét korlátozó szándékára, amelyre Spanyolország hivatkozik. Ugyanis a preambulum a mészhéjú állatok vizeire mindig általános értelemben utal,(19) és sehol nem található olyan vizekre való utalás, amelyből „az ember által közvetlenül fogyasztható, mészhéjú állatokból készült termékeket” gyűjtenek be. Ugyanez igaz az irányelv címére, amely a mészhéjú állatok vizeinek minőségére általánosságban utal.
45. Harmadszor a 3. cikk (1) bekezdése és az 5. cikk értelmében a tagállamoknak meg kell felelniük a mellékletnek mind a G, mind az I oszlopban szereplő megállapításoknak. A melléklet 10., „Fekál coliformok/100 ml” paramétere, alatt „≤ 300 a mészhéjú állatok húsában és a mészhéjú állatok köpenyüregét kitöltő folyadékban” iránymutató értéket határoztak meg. Annak ellenére, hogy ez az érték a G oszlopban jelenik meg, a hozzá fűzött lábjegyzet úgy rendelkezik, hogy „a mészhéjú állatokból készült termékek fogyasztóinak védelmét célzó irányelv megalkotásáig ez az érték kötelezően betartandó minden olyan vízterületen, ahol közvetlen emberi fogyasztásra alkalmas mészhéjú állatok élnek”.
46. Amint arra a Bizottság rámutat, a lábjegyzetben tett megkülönböztetés magában foglalja, hogy a mellékletben rögzített érték irányadó marad a mészhéjú állatok mindenfajta vizei vonatkozásában, kivéve azokat, amelyekben „közvetlen emberi fogyasztásra alkalmas mészhéjú állatok élnek”, ezért az irányelv alkalmazási köre szélesebb, mint ahogyan Spanyolország állítja.
47. Spanyolországnak a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv későbbi, a mészhéjú állatok tenyésztését és forgalomba hozatalát szabályozó közösségi intézkedések fényében történő értelmezésével összefüggésben megjegyezném, hogy kitűnik a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv preambulumából,(20) hogy fő célja inkább a környezetvédelem, mint a fogyasztóvédelem. Azon néhány szempont a mészhéjú állatokból készült termékek fogyasztóival összefüggésben, amelyeket az irányelv szabályoz, mellékesek a fő céljához képest. Azokat a rendelkezéseket átmenetinek szánták mindaddig, amíg e területen a fogyasztóvédelmi szabályokat meg nem alkotják, azaz a mészhéjú állatokból készült termékek fogyasztóinak védelmét célzó irányelvet.(21)
48. Ez utóbbi irányelv határozza meg azokat az egészségügyi feltételeket, amelyeket a „közvetlen” emberi fogyasztásra szánt vagy az emberi fogyasztást megelőzően további eljárás alá vetett mészhéjú termékek előállításához és forgalomba hozatalához be kell tartani. Noha a két irányelv szorosan összefügg, különböző jogszabályok maradnak, amelyek céljai eltérnek, bár kiegészítik egymást. Így, noha a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv célja főleg olyan vizekre vonatkozik, amelyben mészhéjúak élnek és tenyésznek, a mészhéjú állatokból készült termékek fogyasztóinak védelmét célzó irányelv célja kifejezetten a mészhéjú állatok minőségének védelme annak érdekében, hogy emberi fogyasztásra alkalmasak legyenek, akár közvetlenül, akár további kezelést követően. Ezt világosan alátámasztja az a tény, hogy azok a paraméterek, határértékek és mintavételi eljárások, amelyeket a megfelelő rendelkezésekben és mellékletekben meghatároztak, noha helyenként egybeesnek, jelentősen eltérnek egymástól.
49. Ezen érvelés vonatkozik a kapcsolódó területeken elfogadott közösségi intézkedésekre, ideértve a Spanyolország által érvei alátámasztására felhívott 854/2004/EK rendeletet(22) is. A rendelet fő célja az állati, többek között a mészhéjas eredetű termékek hivatalos ellenőrzésének megszervezése, és nem a mészhéjas állatok vizeinek minősége.
50. Végezetül nem tudom elképzelni, hogy a mészhéjú állatokból készült termékek fogyasztóinak védelmét célzó irányelv vagy a 854/2004/EK rendelet bármely rendelkezése alátámasztaná azt az álláspontot, miszerint a jogalkotó szándéka az volt, hogy módosítsa vagy megváltoztassa a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv alkalmazási körét, ahogyan Spanyolország érveivel bemutatta.
51. Úgy tűnik, hogy Spanyolország összekeveri a különböző közösségi intézkedések céljait, alkalmazási körét, és az azokból eredő kötelezettségeket. A mészhéjú állatokból készült termékek fogyasztóinak védelmét célzó irányelv mellékletének I. fejezete és a 854/2004/EK rendelet II. melléklete előírja az illetékes nemzeti hatóságok számára, hogy különbséget tegyenek a mészhéjú állatok vizei között aszerint, hogy az abban tenyésztett mészhéjú állatokat közvetlen emberi fogyasztásra szánják, vagy sem. Ezért csak azon közösségi intézkedések átültetése szempontjából van jelentősége az ilyen megkülönböztetésnek.
52. Fent kifejtett álláspontom szerint a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv alkalmazási köre nem korlátozódik a mészhéjú állatok azon vizeire, amelyből a közvetlen emberi fogyasztásra szánt mészhéjú állatokat begyűjtik, hanem mindazon vizekre vonatkozik, amelyeket a tagállamok mészhéjú állatok vizeinek jelölnek ki az 1. cikk értelmében. Mivel Spanyolország nem vitatja, hogy a Ría de Vigo vizeit a mészhéjú állatok vizeiként sorolták be, a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv alkalmazandó rá.
53. Másodlagosan Spanyolország úgy érvel, hogy a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv 5. cikkének való megfelelés érdekében mindenképpen intézkedéseket fogadott el, különösen a 2000–2015‑re vonatkozó „Plan General de Saneamiento de Galicia”‑t és a Comunidad Autónoma de Galiciának a 8/2001. sz., a Rías de Galicia vizei minőségének védelméről szóló törvényét, valamint a települési szennyvíz kezeléséről szóló közszolgáltatási szabályzatot.
54. Először is rá kell mutatnom, az iratokból kitűnik, hogy Spanyolország nem tájékoztatta a Bizottságot a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv 5. cikkének végrehajtása végett állítólagosan megtett intézkedésekről a Bizottság kérései ellenére, és Spanyolország nem válaszolt a Bizottság indokolással ellátott véleményére sem. Ezek a mulasztások már önmagukban alátámaszthatják a Bizottság keresetét.(23)
55. A Bizottság kontra Németország ügyben(24) a Bizottság többek között azt állította, hogy az édesvizekről szóló irányelv(25) 5. cikke és a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv 5. cikke által előírt programok benyújtásának hiányában Németország nem teljesítette az azokból eredő kötelezettségeit. A Bíróság megállapította, hogy „a 79/923 irányelv 5. cikkének szövegéből, valamint az irányelvben lefektetett, a víz minőségének ellenőrzésére vonatkozó részletes szabályokból világosan következik, hogy a tagállamok kötelesek egyedi programokat létrehozni annak érdekében, hogy […] hat éven belül csökkentsék a […] mészhéjú állatok vizeinek szennyeződését”.(26)
56. A Bíróság elutasította Németország érvét, amely szerint az általános víztisztítási programok az édesvizekről szóló irányelv 5. cikkének megfelelő átültetését jelentik. Azt is megállapította, hogy a vízbe ömlő szennyeződés csökkentése ilyen általános programok révén nem feltétlenül egyezik meg az édesvizekről szóló irányelv konkrét céljával, amelynek lényege az édesvizek minőségének javítása a halak életének megóvása érdekében.(27)
57. Noha azokat a kijelentéseket az édesvizekről szóló irányelv 5. cikkével összefüggésben tették, a Bíróság megállapításai ugyanúgy alkalmazhatóak lehetnek a jelen összefüggésben, tekintettel a rendelkezések gyakorlatilag azonos szövegére. Számomra a Spanyolország által javasolt végrehajtó intézkedések nem felelnek meg a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelvben meghatározott követelményeknek. Álláspontom szerint mind a „Plan General de Saneamiento de Galicia”, mind 8/2001. sz. törvény nélkülözi a Bíróság értelmezése által kívánt pontosságot a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv 5. cikkének követelményeihez képest. Ahogy a Bizottság helyesen állítja, egyik intézkedést sem kifejezetten a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelvből eredő kötelezettségek teljesítése érdekében fogadták el, hanem más, a vizek kezelésére és a vizek minőségére vonatkozó EK irányelvek végrehajtása érdekében.(28)
58. Ezen túlmenően, ahogyan a Bizottság rámutatott, anélkül hogy ennek Spanyolország ellentmondott volna, egyik intézkedés sem tartalmaz pontos rendelkezést annak érdekében, hogy a galíciai vizek minősége, és különösen a Ría de Vigóban megfeleljen az irányelv mellékletében meghatározott részletes és pontos fizikai és kémiai paramétereknek, amelyet ráadásul 1987 októberéig kellett volna elérni. Ahogyan korábbian érveltem, az ilyen általános intézkedések közvetve hozzájárulhatnak ugyan a vizek tisztaságának javulásához, mégsem egyértelmű, legalábbis ellenőrzés nélkül, hogy azok szükségszerűen a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv által elérni kívánt hatást váltják ki, azaz hogy elősegítik a mészhéjú állatok életét és növekedését.(29)
Végkövetkeztetések
59. A fentiek alapján azt indítványozom, hogy a Bíróság:
(1) állapítsa meg, hogy – mivel a meghatározott határidőre nem fogadott el szennyezéscsökkentő programot a Ría de Vigo vonatkozásában–  a Spanyol Királyság nem teljesítette a mészhéjú állatok vizeinek minőségi követelményeiről szóló, 1979. október 30‑i 79/923/EGK tanácsi irányelv 5. cikkéből eredő kötelezettségeit;
(2) a keresetet az ezt meghaladó részében utasítsa el;
(3) kötelezze a feleket, hogy maguk viseljék saját költségeiket.
(1) .
(2)  –	A fürdővizek minőségéről szóló 1975. december 8‑i tanácsi irányelv (HL 1976. L 31., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 26. o.).
(3)  –	A mészhéjú állatok vizeinek minőségi követelményeiről szóló, 1979. október 30‑i tanácsi irányelv (HL 1979. L 281., 47. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 128. o.).
(4)  –	HL 1991. L 377., 48. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 2. kötet, 10. o.
(5)  –	HL 1985. L 302., 32. o.
(6)  –	„[A »fürdővíz«-irányelv céljait] nem lehetne elérni, ha […] azokon a tengerpartokon, amelyeken a fürdés nem kimondottan megengedett, de nem is tilos […], és amelyeket fürdésre igénybe vesznek, nem jelölték volna ki fürdésre az irányelv értelmében, és az alapján nem terjedne ki rájuk a Bizottság ellenőrzése”, a C‑272/01. sz., Bizottság kontra Portugália ügyre vonatkozó indítvány (2004. július 15‑én hozott ítélet, EBHT 2004., I‑6767. o.) 34. pontja.
(7)  –	A C‑60/01. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítélet (EBHT 2002., I‑5679. o.) 28. pontja, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(8)  –	Lásd például a 3. lábjegyzetben hivatkozott, a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelv 4. cikkének (1) bekezdését; a halak életének megóvása érdekében védelmet vagy javítást igénylő édesvizek minőségéről szóló, 1978. július 18‑i 78/659/EGK tanácsi irányelv 4. cikkének (1) bekezdését (HL 1978. L 222.; 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 77. o.); a vizek mezőgazdasági eredetű nitrátszennyezéssel szembeni védelméről szóló, 1991. december 12‑i 91/676/EGK tanácsi irányelv 3. cikkének (1) bekezdését (HL 1991. L 375.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 68. o.). Lásd még a települési szennyvíz kezeléséről szóló, 1991. május 21‑i 91/271/EGK tanácsi irányelv 5. cikkének (1) bekezdését (HL 1991. L 35., 40. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 26. o.).
(9)  –	Érdemes megjegyezni, hogy a 6. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Portugália ügyben a Bizottság azt kifogásolta, hogy Portugália nem jelölte ki az összes érintett belföldi vizet, és nem azt, hogy elmulasztotta „hivatalosan kijelölni” azokat, mint a jelen ügyben.
(10)  –	Az előírt minimális mintavételi gyakoriság betartásának elmulasztása az irányelv megsértését jelenti, még akkor is, ha e kötelezettségszegés korlátozott, és kevés gyakorlati következménnyel jár: a C‑198/97. sz., Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet (EBHT 1999., I‑3257. o.) 46. pontja; lásd még a C‑226/01. sz., Bizottság kontra Dánia ügyben hozott ítélet (EBHT 2003., I‑1219. o.) 32‑33. pontját.
(11)  –	A Spanyol Királyság e tekintetben a 2000–2015‑re vonatkozó, Xunta de Galicia által 2000. novemberében elfogadott „Plan General de Saneamiento de Galiciára” hivatkozik, amelynek egyik célja a szükséges beruházások megvalósítása annak biztosítására, hogy a fürdés a galíciai tengerpartokon biztonságos legyen, valamint a Moaña településen kiépített új vízelvezető rendszerre, ahol a három tengerpart található, amelynek végrehajtása folyamatban volt, amikor a panaszt benyújtották, és amelyet 2003. júliusában fejeztek be.
(12)  –	A 10. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet 35. pontja.
(13)  –	Uo., valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat. Lásd újabban a 6. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Portugália ügyben hozott ítélet 34. pontját.
(14)  –	A C‑307/98. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben hozott ítélet (EBHT 2000., I‑3933. o.) 32. pontja.
(15)  –	Hivatkozás az 5. lábjegyzetben.
(16)  –	Az élő kéthéjú kagylók tenyésztésére és forgalomba hozatalára vonatkozó egészségügyi feltételek megállapításáról szóló 91/492/EGK tanácsi irányelv (HL 1991. L 268., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 12. kötet, 3. o.)
(17)  –	HL 2004. L 139., 206. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 46. kötet, 75. o.
(18)  –	Megjegyzendő, hogy a mészhéjú állatok vizeiről szóló irányelvet Spanyolországban eredetileg végrehajtó jogszabály, a 38/1989. sz. királyi rendelet csak az emberi fogyasztásra alkalmas mészhéjú állatokra utalt, anélkül hogy a „közvetlen” fogyasztásra utalt volna. Csak a mészhéjú állatokból készült termékek fogyasztóinak védelmét célzó irányelv végrehajtása során vezette be a 345/1993. sz. királyi rendelet (Normas de calidad de las aguas y de la procuddión de moluscos y otros invertebrados marinos vivos, BOE No. 74, de 27 marzo de 1993) e megkülönböztetést az utóbbi irányelvben megfogalmazott kötelezettségnek megfelelően. E királyi rendelet hatályon kívül helyezte a 38/1989 sz. rendeletet, és beépítette annak rendelkezéseit a szövegébe, egységes szerkezetbe foglalva két jogszabályt. Az egységes szöveg hatályban maradt, amikor az élő kéthéjú kagylók tenyésztésére és forgalomba hozatalára vonatkozó egészségügyi feltételek megállapításáról szóló 91/492/EGK irányelv mellékletének módosításáról szóló, 1997. október 20‑i 97/61/EK tanácsi irányelv (HL 1997. L 295., 35. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 22. kötet, 24. o.) végrehajtására sor került Azt az irányelvet az április 9‑i 571/1999. sz. királyi rendelet hajtotta végre (BOE No. 86, de 10 de abril de 1999).
(19)  –	Lásd például az első, harmadik, hetedik és tizedik preambulumbekezdést.
(20)  –	Lásd például az első, második és tizedik preambulumbekezdést.
(21)  –	Hivatkozás a 16. lábjegyzetben.
(22)  –	Hivatkozás a 17. lábjegyzetben.
(23)  –	Lásd C‑456/03. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2005. június 16‑án hozott ítélet (EBHT 2005., I‑5335. o.) 27. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(24)  –	A C‑298/95. sz. ügyben 1996. december 12‑én hozott ítélet (EBHT 1996., I‑6747. o.).
(25)  –	A 78/659 irányelv.
(26)  –	A 23. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet 24. pontja.
(27)  –	Uo., 25. és 26. pont. Lásd még ugyanarra az ügyre vonatkozó indítványom 17. és 18. pontját.
(28)  –	A szövegezéséből is kitűnik, hogy a „Plan General de Sanemiento de Galiciát” elsősorban a 91/271 irányelvből eredő kötelezettségek végrehajtására fogadták el. A 8/2001. sz. törvény, noha a galíciai Rías vizeinek minőségével összefüggő célokat határozza meg, általánosságban a galíciai Ríasba bocsátott települési és ipari szennyvíz szabályozásával és ellenőrzésével foglalkozik.
(29)  –	Lásd a 23. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyre vonatkozó indítványom 17. és 18. pontját. Lásd még az ugyanabban az ügyben hozott ítélet 26. pontját.