62017CJ0377_RES
C‑377/17. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
Németországi Szövetségi Köztársaság
A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2019. július 4.
„Tagállami kötelezettségszegés – Belső piaci szolgáltatások – 2006/123/EK irányelv – 15. cikk – EUMSZ 49. cikk – A letelepedés szabadsága – Építészek és mérnökök által nyújtott tervezési szolgáltatások díjtételei – Legalacsonyabb és legmagasabb díjtételek”
Letelepedés szabadsága – Szolgáltatásnyújtás szabadsága – Belső piaci szolgáltatások – 2006/123 irányelv – Értékelendő követelmények – Az építészek és mérnökök által nyújtott tervezési szolgáltatásokra vonatkozóan legalacsonyabb és legmagasabb díjtételeket bevezető nemzeti szabályozás – Igazolás – A tagállamra háruló bizonyítási teher – Terjedelem
(2006/123 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 15. cikk)
(lásd: 64., 65., 85. pont)
Letelepedés szabadsága – Szolgáltatásnyújtás szabadsága – Belső piaci szolgáltatások – 2006/123 irányelv – Értékelendő követelmények – Az építészek és mérnökök által nyújtott tervezési szolgáltatásokra vonatkozóan legalacsonyabb és legmagasabb díjtételeket bevezető nemzeti szabályozás – Megengedhetetlenség – Igazolás – A szolgáltatás minőségének és a fogyasztók védelmének biztosítása – Az arányosság elvének megsértése
(2006/123 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 15. cikk, (2) bekezdés, g) pont, és (3) bekezdés)
(lásd: 66–71., 76–82., 88., 89., 92–95. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
Összefoglalás
A Bizottság kontra Németország ügyben 2019. július 4‑én hozott ítéletben (C‑377/17) a Bíróság úgy határozott, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság az építészek és mérnökök által nyújtott tervezési szolgáltatásokra alkalmazandó legalacsonyabb és legmagasabb díjtételek fenntartásával nem teljesítette a 2006/123 irányelvből (
1
) eredő kötelezettségeit.
A Bíróságnak olyan német szabályozást kellett megvizsgálnia, amely megállapítja az építészek és mérnökök által nyújtott tervezési szolgáltatásokra alkalmazandó legalacsonyabb és legmagasabb díjtételeket. A Németországi Szövetségi Köztársaság szerint a legalacsonyabb díjtételek célja a tervezési szolgáltatások minőségének biztosítása és a fogyasztóvédelem, míg a legmagasabb díjtételek célja a fogyasztók védelmének biztosítása a tiszteletdíjak átláthatóságának garantálásával, valamint a túlzottan magas díjak alkalmazásának akadályozásával.
A Bíróság szerint a szóban forgó díjtételek a 2006/123 irányelv azon rendelkezésének hatálya alá tartoznak, amely arra kötelezi a tagállamokat, hogy vizsgálják meg, hogy jogrendszerük tartalmaz‑e olyan követelményeket, amelyek valamely tevékenység gyakorlását attól teszik függővé, hogy a szolgáltató minimum‑ és/vagy maximumdíjtételeket tartson tiszteletben. (
2
) Ahhoz, hogy megfeleljenek ezen irányelv céljainak, az ilyen követelményeknek hátrányos megkülönböztetéstől mentesnek, szükségesnek és a közérdeken alapuló nyomós indok eléréséhez képest arányosnak kell lenniük. (
3
)
Mivel a Németországi Szövetségi Köztársaság által hivatkozott célokat a Bíróság ítélkezési gyakorlata elismeri közérdeken alapuló nyomós indokként, a Bíróság megvizsgálta a német díjszabási rendszer alkalmasságát és arányosságát.
Először is, ami a legalacsonyabb díjtételeket illeti, a Bíróság először is a Cipolla és társai ügyben 2006. december 5‑én hozott ítélet (C‑94/04 és C‑202/04) fényében megállapította, hogy a tervezési szolgáltatások esetében a legalacsonyabb díjtételek fennállása főszabály szerint alkalmas arra, hogy – a német piac jellemzőire tekintettel – hozzájáruljon e szolgáltatások magas színvonalának biztosításához. Ugyanis, tekintettel egyrészt a tervezési szolgáltatások piacán tevékenykedő gazdasági szereplők igen magas számára, és másrészt a szolgáltatást jellemző, a tervezési szolgáltatók és a fogyasztók közötti jelentős információs aszimmetriára, fennállhat annak a kockázata, hogy e szolgáltatók olyan versenyhelyzetbe kerülhetnek, amely árengedménnyel nyújtott szolgáltatásokat vagy akár kontraszelekció útján a minőségi szolgáltatásokat nyújtó szereplők kizárását eredményezheti. Ebben az összefüggésben a legalacsonyabb díjtételek megállapítása hozzájárulhat e kockázat korlátozásához azáltal, hogy megakadályozza a nem megfelelő áron történő szolgáltatásnyújtást, annak érdekében, hogy hosszú távon biztosítsa e szolgáltatások minőségét.
Mindazonáltal a Bíróság ezt követően úgy ítélte meg, hogy a legalacsonyabb díjtételek nem alkalmasak a kitűzött célok megvalósításának biztosítására. A Bíróság szerint az a körülmény, hogy a tervezési szolgáltatásokat nem tartják fenn bizonyos, a szakmai jogszabályok alapján, illetve szakmai kamarák által történő kötelező felügyelet alá vetett szakmák számára, a magas minőség megőrzésének célkitűzése szempontjából a német szabályozás inkoherenciájára mutat rá. A legalacsonyabb díjtételek ugyanis nem lehetnek alkalmasak e cél elérésére, amennyiben az általuk szabályozott szolgáltatások nyújtását nem veszik körül olyan minimális garanciák, amelyek lehetővé teszik az említett szolgáltatások minőségének biztosítását.
Másodszor, ami a legmagasabb díjtételeket illeti, a Bíróság megállapította, hogy bár ezek a díjak hozzájárulhatnak a fogyasztók védelméhez, a Németországi Szövetségi Köztársaság nem bizonyította azokat az okokat, amelyek miatt az ügyfelek számára a különböző szolgáltatási kategóriák tekintetében az árra vonatkozó iránymutatás rendelkezésre bocsátása kevésbé korlátozó intézkedésként miért ne lenne elegendő az említett cél megfelelő eléréséhez. Ebből következik, hogy a legmagasabb díjtételek rögzítésére vonatkozó követelmény nem minősül e célkitűzéssel arányosnak.
(
1
)	A belső piaci szolgáltatásokról szóló, 2006. december 12‑i 2006/123/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 376., 36. o.).
(
2
)	A 2006/123 irányelv15. cikke (2) bekezdésének g) pontja.
(
3
)	A 2006/123 irányelv 15. cikkének (3) bekezdése.