62024CJ0129_RES
C‑129/24. sz. ügy
Coillte Cuideachta Ghníomhaíochta Ainmnithe
kontra
Commissioner for Environmental Information
(a High Court [Írország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (ötödik tanács), 2026. január 15.
„Előzetes döntéshozatal – Környezet – Aarhusi Egyezmény – 2003/4/EK irányelv – A környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférés – A »kérelmező« és az »információkérés« fogalma – Anonim vagy álnevet használó kérelmezők – A környezeti információkhoz való hozzáférés joga – Gyakorlati szabályok – Azon követelmény, hogy a kérelmezők kötelesek tényleges nevüket és aktuális fizikai címüket megadni – A kérelem érvénytelensége”
Környezet – Információkhoz való hozzáférés joga – 2003/4 irányelv – Környezeti információk kérelmezője – Azon követelmény, hogy a kérelmező köteles tényleges nevét és/vagy aktuális fizikai címét megadni – Hiány – Nemzeti szabályozás, amely előírja a kérelmező ilyen azonosítását – Megengedhetőség – Feltételek – Az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvének tiszteletben tartása
(Aarhusi Egyezmény, 2. cikk, 4. pont, és 4. cikk; 2003/4 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 2. cikk, 5. pont)
(lásd: 27–44. pont és a rendelkező rész)
Összefoglalás
A Bíróság előzetes döntéshozatali kérelem tárgyában eljárva tisztázza a környezeti információkhoz való hozzáférés iránti kérelemnek az Aarhusi Egyezménnyel (
1
) összefüggésben értelmezett 2003/4 irányelv (
2
) értelmében vett fogalmát, és határoz arról a kérdésről, hogy valamely hatóság érvénytelennek minősítheti‑e az ilyen kérelmet amiatt, hogy a kérelmező nem tartotta tiszteletben azt a nemzeti szabályozást, amely arra kötelezi, hogy jelölje meg tényleges nevét és/vagy aktuális fizikai címét.
2022 márciusa és júniusa között a Coillte Cuideachta Ghníomhaíochta Ainmnithe (a továbbiakban: Coillte), egy részben az ír állam tulajdonában álló kereskedelmi erdőgazdálkodási társaság, 97 környezeti információkhoz való hozzáférés iránti kérelmet kapott anonim vagy álnevet használó kérelmezőktől, anélkül hogy megadták volna a fizikai címüket.
A 2003/4 irányelvet átültető nemzeti szabályozás előírja, hogy a környezeti információkhoz való hozzáférés iránti kérelmet benyújtó személynek meg kell jelölnie tényleges nevét és/vagy címét. A Coillte, mivel úgy ítélte meg, hogy a fent említett kérelmek valójában nem környezeti információk megszerzésére irányultak, hanem egy olyan szervezett kampány részeként kerültek benyújtásra, amelynek vitatható indítékai voltak, mint például a működésének megzavarása, arra kérte az érintett kérelmezőket, hogy közöljék vele aktuális címüket, és erősítsék meg, hogy e kérelmekben a valódi hivatalos nevüket használták. Válasz hiányában lényegében a kérelmeket mint érvényteleneket visszautasította.
Az érintett kérelmezők ekkor azt kérték a Coillte‑től, hogy végezze el ezen visszautasító határozatok belső felülvizsgálatát. Ez utóbbi ismételten felhívta e kérelmezőket, hogy erősítsék meg vagy közöljék a hivatalos nevüket, és adják meg az aktuális címüket. Ezen információk benyújtása hiányában, a belső felülvizsgálat iránti kérelmeket érvénytelenség okán visszautasították.
Ezen visszautasító határozatok közül 81 ellen nyújtottak be fellebbezést a Commissioner for Environmental Informationhöz (környezeti információs biztos, Írország). Az első 58 visszautasítási ügyre vonatkozóan a biztos határozatot hozott, amelyben megállapította, hogy a Coillte megalapozatlanul minősítette érvénytelennek a környezeti információk iránti kérelmeket.
A Coillte ez utóbbi határozattal szemben felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a High Courthoz (felsőbíróság, Írország), amely a kérdést előterjesztő bíróság. E bíróság előzetes döntéshozatal céljából lényegében arra irányuló kérdéseket terjesztett a Bíróság elé, hogy a 2003/4 irányelv 2. cikkének az Aarhusi Egyezménnyel összefüggésben értelmezett 5. pontja értelmében vett kérelmező fogalmát úgy kell‑e értelmezni, hogy az megköveteli valamely természetes vagy jogi személy tényleges neve és/vagy aktuális fizikai címe alapján történő azonosítását, és ha nem, azzal ellentétes‑e az olyan nemzeti szabályozás, amely előírja a kérelmező ilyen azonosítását.
A Bíróság álláspontja
A Bíróság először is megállapítja, hogy a 2003/4 irányelv nem köti a „kérelmezői” minőséget ahhoz, hogy a környezeti információt kérelmező természetes vagy jogi személyt az általa megjelölt tényleges neve és/vagy aktuális fizikai címe alapján azonosítsák, így a tagállamok nem kötelesek ilyen azonosítást megkövetelni.
E kötelezettség hiányát nem kérdőjelezik meg a 2003/4 irányelv által követett célkitűzések, nevezetesen egyrészt a hatóságok birtokában lévő vagy számukra tárolt környezeti információkhoz jutás jogának biztosítása, valamint e jog gyakorlására vonatkozó alapfeltételek és gyakorlati szabályok meghatározása, másrészt pedig annak biztosítása, hogy a környezeti információkat a nyilvánosság számára fokozatosan bővülő körűen hozzáférhetővé teszik és terjesztik.
Mindemellett a Bíróság megállapítja, hogy a 2003/4 irányelv nem kötelezi a hatóságokat arra, hogy a birtokukban lévő vagy számukra tárolt környezeti információkat a természetes vagy jogi személyektől eltérő jogalany rendelkezésére bocsássák. Ez az irányelv továbbá nem kötelezi ezen hatóságokat arra sem, hogy miután hozzáférést biztosítottak ezekhez az információkhoz egy természetes vagy jogi személy számára, nagyon rövid időn belül újra hozzáférést biztosítsanak az említett információkhoz, ha ezen természetes vagy jogi személytől nagyszámú azonos kérelem érkezik. Az ilyen kérelmek ugyanis hatással lehetnek a más természetes vagy jogi személyek környezeti információkhoz való hozzáférésének hatékonyságára, tekintettel arra, hogy a hatóságok nem rendelkeznek korlátlan erőforrásokkal.
Következésképpen a környezeti információkhoz való hozzáférés gyakorlati szabályait pontosabban meghatározó európai uniós jogi rendelkezés hiányában a tagállamok feladata, hogy jogrendjükben meghatározzák azokat a részletes szabályokat, amelyek biztosítják, hogy az ezen információkhoz való hozzáférés iránti kérelmeket ténylegesen természetes és jogi személyek nyújtsák be, és azok ne minősüljenek a fent említett kérelmeknek.
A Bíróság ugyanakkor pontosítja, hogy e részletes szabályok nem lehetnek kedvezőtlenebbek a belső jog hatálya alá tartozó hasonló jellegű esetekre irányadókhoz képest (az egyenértékűség elve), és nem tehetik gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az uniós jogrend által biztosított jogok gyakorlását (a tényleges érvényesülés elve). A jelen ügyben a Bíróságnak nincs kétsége a szóban forgó nemzeti szabályozásnak az egyenértékűség elvével való összeegyeztethetőségét illetően. Ezenkívül a kérelmező tényleges nevének és/vagy aktuális fizikai címének a közlése nem olyan jellegű követelmény, amely gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé tenné az uniós jogrend által biztosított környezeti információkhoz való hozzáférés jogának gyakorlását.
E körülmények között a Bíróság arra a következtetésre jut, hogy a nemzeti szabályozás az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvének tiszteletben tartása mellett rendelkezhet úgy, hogy a 2003/4 irányelv értelmében vett környezeti információkhoz való hozzáférés iránti kérelmet benyújtó valamennyi személyt a nevével, a címével vagy bármely más releváns adattal azonosíthassa az a hatóság, amelyhez az ilyen kérelmet intézték.
(
1
)	Az Aarhusban 1998. június 25‑én aláírt és az Európai Közösség nevében a 2005. február 17‑i 2005/370/EK tanácsi határozattal (HL 2005. L 124., 1. o.) jóváhagyott, a környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló egyezmény (kihirdette: a 2001. évi LXXXI. törvény; a továbbiakban: Aarhusi Egyezmény).
(
2
)	A környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférésről és a 90/313/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. január 28‑i 2003/4/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2003. L 41., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 375. o.).