62024CO0406
A BÍRÓSÁG VÉGZÉSE (hatodik tanács)
2025. szeptember 11. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Az uniós jog elvei – Valamely szellemi fogyatékossággal élő személy képviselőjének kijelölésére irányuló nemzeti eljárás – A megfelelő képviselő megtalálásának nehézsége – A kérdést előterjesztő szervezet előtti eljárás bírósági jellegével kapcsolatos kétségek”
A C‑406/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Bezirksgericht Linz (linzi kerületi bíróság, Ausztria) a Bírósághoz 2024. június 11‑én érkezett, 2024. június 3‑i határozatával terjesztett elő az
RC
ügygondnokának kirendelésére irányuló eljárásban,
a másik fél az eljárásban:
a VertretungsNetz (székhelye: Linz [Ausztria]),
A BÍRÓSÁG (hatodik tanács),
tagjai: A. Kumin tanácselnök, T. von Danwitz, a Bíróság elnökhelyettese (előadó) és S. Gervasoni bíró,
főtanácsnok: J. Richard de la Tour,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint a Bíróság az eljárási szabályzata 53. cikkének (2) bekezdése alapján, indokolt végzéssel határoz,
meghozta a következő
Végzést
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló, 2006. december 13‑án New Yorkban kötött és az Európai Közösség nevében a 2009. november 26‑i 2010/48/EK tanácsi határozattal (HL 2010. L 23., 35. o.) jóváhagyott ENSZ‑egyezmény (a továbbiakban: a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ‑egyezmény, kihirdette a 2007. évi XCII. törvény) 3–5. cikkének, 12., 19. és 28. cikkének, az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 1., 20., 21. és 26. cikkének, valamint az uniós jog EUSZ 6. cikk (3) bekezdésében foglalt általános elveinek, különösen az egyenlőség és a hátrányos megkülönböztetés tilalma, a hatékony érvényesülés és a hatékony bírói jogvédelem elvének értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a Bezirksgericht Linz (linzi kerületi bíróság, Ausztria) által hivatalból indított, RC ügygondnokának kirendelése iránti eljárás keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
A nemzetközi jog
3
A fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ‑egyezmény 1. cikke értelmében az egyezmény célja „valamennyi emberi jog és alapvető szabadság teljes és egyenlő gyakorlásának előmozdítása, védelme és biztosítása valamennyi fogyatékossággal élő személy számára, valamint a velük született méltóság tiszteletben tartásának előmozdítása”.
4
Ezen irányelv „Fogalommeghatározások” című 2. cikke ekként rendelkezik:
„A jelen Egyezmény alkalmazásában:
[…]
A »fogyatékosság alapján történő hátrányos megkülönböztetés« a fogyatékosságon alapuló bármilyen különbségtételt, kizárást vagy korlátozást jelent, amelynek célja vagy hatása valamennyi emberi jog és alapvető szabadság másokkal azonos alapon történő elismerésének, élvezetének vagy gyakorlásának csorbítása vagy semmibe vétele a politikai, a gazdasági, a szociális, a kulturális, a civil élet terén, vagy bármely egyéb területen. Ez a hátrányos megkülönböztetés minden formáját magában foglalja, egyebek között az észszerű alkalmazkodás megtagadását;
Az »ésszerű alkalmazkodás« az elengedhetetlen és megfelelő módosításokat és változtatásokat jelenti, amelyek nem jelentenek aránytalan és indokolatlan terhet, és adott esetben szükségesek, hogy biztosítsák a fogyatékossággal élő személy alapvető emberi jogainak és szabadságainak a mindenkit megillető, egyenlő mértékű élvezetét és gyakorlását;
[…]”
5
Ezen egyezmény „Általános alapelvek” című 3. cikke kimondja:
„A jelen Egyezmény alapelvei a következők:
[…]
b) a hátrányos megkülönböztetéstől való mentesség;
c) teljes és hatékony társadalmi részvétel és befogadás;
[…]
e) esélyegyenlőség;
f) hozzáférhetőség;
[…]”
6
A fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ‑egyezmény „Általános kötelezettségek” címet viselő 4. cikke (1) bekezdésének szövege a következő:
„A részes államok kötelezettséget vállalnak arra, hogy biztosítják és elősegítik valamennyi alapvető emberi jog és szabadság teljes megvalósulását valamennyi fogyatékossággal élő személy számára, a fogyatékosság alapján történő bármiféle hátrányos megkülönböztetés nélkül. Ennek érdekében a részes államok vállalják, hogy:
a)
meghoznak minden megfelelő jogalkotási, közigazgatási és egyéb intézkedést a jelen Egyezményben foglalt jogok végrehajtása érdekében;
b)
megtesznek minden megfelelő intézkedést, ideértve a jogalkotási lépéseket a fogyatékossággal élő személyek hátrányos megkülönböztetését tartalmazó törvények, rendelkezések, szokások és gyakorlat módosítása vagy eltörlése érdekében;
[…]”
7
Ezen egyezmény „Egyenlőség és hátrányos megkülönböztetéstől való mentesség” című 5. cikkének 1–3. bekezdése kimondja:
„1.   A részes államok elismerik, hogy a törvény előtt minden személy egyenlő, és mindenféle hátrányos megkülönböztetés nélkül jogosult a törvények által nyújtott védelemre és kedvezményre.
2.   A részes államok megtiltanak a fogyatékosság alapján történő bárminemű hátrányos megkülönböztetést, és minden téren biztosítják a fogyatékossággal élő személyek számára a hátrányos megkülönböztetéssel szembeni egyenlő és hatékony jogi védelmet.
3.   Az egyenlőség előmozdítása és a hátrányos megkülönböztetés eltörlése érdekében a részes államok minden megfelelő lépést megtesznek, így biztosítva az észszerű alkalmazkodást.”
8
Ugyanezen egyezmény „A törvény előtti egyenlőség” című 12. cikkének 2. és 3. bekezdése a következőket írja elő:
„2.   A részes államok elismerik, hogy a fogyatékossággal élő személyeket az élet minden területén másokkal azonos alapon megilleti a jog‑, illetőleg cselekvőképesség.
3.   A részes államok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a fogyatékossággal élő személyek cselekvőképességének gyakorlásához esetlegesen szükséges segítség hozzáférhetővé váljon.”
9
A fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ‑egyezmény „Önálló életvitel és a közösségbe való befogadás” című 19. cikke értelmében a Szerződő Felek „elismerik a fogyatékossággal élő személyek egyenlő jogát a közösségben való élethez és másokkal egyenlő szabad döntéshez való jogát; minden szükséges és hatékony intézkedést megtesznek annak érdekében, hogy a fogyatékossággal élő személyek teljes mértékben élvezhessék e jogaikat és a teljes közösségi befogadást és részvételt […]”.
10
Ezen egyezmény „Megfelelő életszínvonal és szociális védelem” című 28. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A részes államok elismerik a fogyatékossággal élő személyek jogát a megfelelő életminőséghez saját maguk és családjuk számára, beleértve a megfelelő élelmet, ruházatot és lakhatást, továbbá az életkörülmények folyamatos javításához, és megteszik a megfelelő lépéseket annak érdekében, hogy e jog érvényesülését bármiféle fogyatékosságon alapuló hátrányos megkülönböztetéstől mentesen védjék és támogassák.”
Az osztrák jog
11
Az osztrák Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch (általános polgári törvénykönyv, a továbbiakban: ABGB) 271. §‑ának szövege a következő:
„A bíróság kérelemre vagy hivatalból ügygondnokot nevez ki a nagykorú személy részére, amennyiben
1.
mentális betegség vagy döntési képességének hasonló mértékű károsodása miatt nem képes bizonyos ügyek intézésére anélkül, hogy saját magának kárt okozna,
2.
e célból nem rendelkezik képviselővel,
3.
nem tud vagy nem akar ilyet választani, és
4.
törvényes gondnokság nem lehetséges.”
12
Az ABGB 272. §‑ának (1) bekezdése szerint „[az] ügygondnok csak az adott időszakban kezelendő és pontosan kijelölt egyedi ügyek vagy ügycsoportok tekintetében rendelhető ki”.
13
Az ABGB 274. §‑a a következőket írja elő:
„(1)   A gondnoki meghatalmazás, a gondnokságról szóló megállapodás vagy a gondnoksági utasítás alapján kijelölt személyt elsődlegesen és az ő hozzájárulásával nevezik ki gondnoknak.
(2)   Ha e személy nem áll rendelkezésre vagy nem megfelelő, a nagykorú személyhez közelálló és a feladatra alkalmas személyt az ő hozzájárulásával kell kijelölni.
(3)   Amennyiben ilyen személy kijelölésére nincs lehetőség, a nagykorúakat védő egyesületet az ő hozzájárulásával kell kijelölni.
(4)   Ha nagykorúakat védő egyesület kijelölése sem lehetséges, a 275. §‑szal összhangban közjegyzőt (közjegyző gyakornokot) vagy ügyvédet (ügyvédjelöltet) vagy annak beleegyezésével más megfelelő személyt kell kijelölni.
(5)   Közjegyzőt (közjegyző gyakornokot) vagy ügyvédet (ügyvédjelöltet) elsődlegesen akkor kell kijelölni, ha az ügyvitelhez elsősorban jogi ismeretekre van szükség, egy nagykorúakat védő egyesületet […] pedig mindenekelőtt akkor, ha a gondnokság egyébként különös követelményekhez kapcsolódik.”
14
Az ABGB 275. §‑ának 1. pontja értelmében az a közjegyző vagy ügyvéd, aki nem szerepel szabályszerűen a gondnoki meghatalmazás és a bírósági gondnokság alapján gondnokság gyakorlására jogosult ügyvédek vagy közjegyzők jegyzékében, megtagadhatja az ügygondnokságot többek között akkor, ha az ügykezelés elsősorban nem jogi ismereteket igényel.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
15
2022. július 18‑i határozatával a jelen ügyben a kérdést előterjesztő szervezet, a Bezirksgericht Linz (linzi kerületi bíróság) hivatalból eljárást indított annak vizsgálata céljából, hogy szükséges‑e RC részére ügygondnokot kijelölni.
16
A kérdést előterjesztő szervezet ügygondnokot szándékozik kirendelni RC számára e személy olyan ügyeinek vitelére, amelyek az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás értelmében elsősorban nem jogi ismereteket igényelnek. RC is kért ilyen támogatást az alapeljárásban.
17
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben szereplő információk szerint az ügy 2022 októbere óta folyamatban van és szükséges RC ügygondnokának kirendelése. A kérdést előterjesztő szervezet azonban az ABGB 274. §‑ának (1)–(3) bekezdésében e célból e személyek és egyesültek részéről megkövetelt hozzájárulás hiányában nem jelölhette ki RC ügygondnokaként az e rendelkezések által említett természetes személyek és nagykorúakat védő egyesületek egyikét sem. Az ABGB 274. §‑a (4) bekezdésének megfelelően e szervezet ezt követően közjegyzőkhöz és ügyvédekhez fordult. Márpedig ez utóbbiak egyike sem fogadta el a gondnokság gyakorlását azzal az indokkal, hogy RC ügyeinek kezelése az ABGB 275. §‑ának 1. pontja értelmében elsősorban nem jogi ismereteket igényel.
18
A kérdést előterjesztő szervezetnek kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás összeegyeztethető‑e a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ‑egyezmény 3–5., 12., 19. és 28. cikkével, a Charta 1., 20., 21. és 26. cikkében biztosított alapvető jogokkal, valamint az egyenlőség és a hátrányos megkülönböztetés tilalma, a hatékony érvényesülés és a bírói jogvédelem elvével.
19
Úgy véli, hogy az uniós jog elsőbbsége elvének megfelelően a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ‑egyezmény és az előző pontban említett egyéb uniós jogok és elvek elsőbbséget élveznek a tagállamok jogával szemben, amelyet összeütközés esetén figyelmen kívül kell hagyni.
20
E körülmények között a Bezirksgericht Linz (linzi kerületi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Az olyan nemzeti szabályozás (az ABGB 274. és 275. §‑a), amely jogkövetkezményként nem írja elő, hogy a bíróságnak kit kell kirendelnie a védendő személy képviselőjeként, ha a közjegyzők vagy ügyvédek szakmai csoportjai[nak tagjai], beleértve az e hivatások gyakorlására jelentkezőket is, amelyeket legutóbb az e szabályozásban előírt kijelölési sorrendben jelöltek meg, elutasítási okként hivatkozhatnak arra, hogy »az ügyvitel elsősorban nem jogi ismereteket igényel«, összeegyeztethető‑e [a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ‑egyezmény] 3. cikkében foglalt »általános elvekkel«, különösen a hátrányos megkülönböztetéstől való mentesség, teljes és hatékony társadalmi részvétel és befogadás, a fogyatékossággal élő személyek különbözőségének tisztelete és az emberi sokszínűség, valamint az emberiség részeként való elfogadásuk, az esélyegyenlőség és a hozzáférhetőség ezen egyezményben rögzített elvével?
2)
Az olyan nemzeti szabályozás (az ABGB 274. és 275. §‑a), amely jogkövetkezményként nem írja elő, hogy a bíróságnak kit kell kirendelnie a védendő személy képviselőjeként, ha a közjegyzők vagy ügyvédek szakmai csoportjai[nak tagjai], beleértve az e hivatások gyakorlására jelentkezőket is, amelyeket legutóbb az e szabályozásban előírt kijelölési sorrendben jelöltek meg, elutasítási okként hivatkozhatnak arra, hogy »az ügyvitel elsősorban nem jogi ismereteket igényel«, összeegyeztethető‑e [a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ‑egyezmény] 4. cikkében foglalt »általános kötelezettségekkel«, pontosabban az abban foglalt elvekkel, amelyek szerint a részes államok vállalják, hogy meghoznak minden megfelelő jogalkotási, közigazgatási és egyéb intézkedést a jelen Egyezményben foglalt jogok végrehajtása érdekében, és megtesznek minden megfelelő intézkedést, ideértve a jogalkotási lépéseket a fogyatékossággal élő személyek hátrányos megkülönböztetését tartalmazó törvények, rendelkezések, szokások és gyakorlat módosítása vagy eltörlése érdekében?
3)
Az olyan nemzeti szabályozás (az ABGB 274. és 275. §‑a), amely jogkövetkezményként nem írja elő, hogy a bíróságnak kit kell kirendelnie a védendő személy képviselőjeként, ha a közjegyzők vagy ügyvédek szakmai csoportjai[nak tagjai], beleértve az e hivatások gyakorlására jelentkezőket is, amelyeket legutóbb az e szabályozásban előírt kijelölési sorrendben jelöltek meg, elutasítási okként hivatkozhatnak arra, hogy »az ügyvitel elsősorban nem jogi ismereteket igényel«, összeegyeztethető‑e [a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ‑egyezmény] 5. cikkében foglalt hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvével, pontosabban az abban foglalt azon kötelezettséggel, hogy [a részes államok elismerik, hogy] a törvény előtt minden személy egyenlő, és mindenféle hátrányos megkülönböztetés nélkül jogosult a törvények által nyújtott védelemre és kedvezményre, valamint hogy a részes államok megtiltanak a fogyatékosság alapján történő bárminemű hátrányos megkülönböztetést, és minden téren biztosítják a fogyatékossággal élő személyek számára a hátrányos megkülönböztetéssel szembeni egyenlő és hatékony jogi védelmet?
4)
Az olyan nemzeti szabályozás (az ABGB 274. és 275. §‑a), amely jogkövetkezményként nem írja elő, hogy a bíróságnak kit kell kirendelnie a védendő személy képviselőjeként, ha a közjegyzők vagy ügyvédek szakmai csoportjai[nak tagjai], beleértve az e hivatások gyakorlására jelentkezőket is, amelyeket legutóbb az e szabályozásban előírt kijelölési sorrendben jelöltek meg, elutasítási okként hivatkozhatnak arra, hogy »az ügyvitel elsősorban nem jogi ismereteket igényel«, összeegyeztethető‑e az egyenlő bánásmódnak [a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ‑egyezmény] 12. cikkében foglalt elvével, és különösen azzal, hogy a részes államok elismerik, hogy a fogyatékossággal élő személyeket az élet minden területén másokkal azonos alapon megilleti a jog‑, illetőleg cselekvőképesség, és hogy a részes államok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a fogyatékossággal élő személyek cselekvőképességének gyakorlásához esetlegesen szükséges segítség hozzáférhetővé váljon?
5)
Az olyan nemzeti szabályozás (az ABGB 274. és 275. §‑a), amely jogkövetkezményként nem írja elő, hogy a bíróságnak kit kell kirendelnie a védendő személy képviselőjeként, ha a közjegyzők vagy ügyvédek szakmai csoportjai[nak tagjai], beleértve az e hivatások gyakorlására jelentkezőket is, amelyeket legutóbb az e szabályozásban előírt kijelölési sorrendben jelöltek meg, elutasítási okként hivatkozhatnak arra, hogy »az ügyvitel elsősorban nem jogi ismereteket igényel«, összeegyeztethető‑e [a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ‑egyezmény] 19. cikkében foglalt, a [közösségbe] való befogadásra vonatkozó kötelezettséggel, amely előírja, hogy az ezen egyezményben részes államok elismerik a fogyatékossággal élő személyek egyenlő jogát a közösségben való élethez és másokkal egyenlő szabad döntéshez való jogát, továbbá minden szükséges és hatékony intézkedést megtesznek annak érdekében, hogy a fogyatékossággal élő személyek teljes mértékben élvezhessék e jogaikat és a teljes közösségi befogadást és részvételt?
6)
Az olyan nemzeti szabályozás (az ABGB 274. és 275. §‑a), amely jogkövetkezményként nem írja elő, hogy a bíróságnak kit kell kirendelnie a védendő személy képviselőjeként, ha a közjegyzők vagy ügyvédek szakmai csoportjai[nak tagjai], beleértve az e hivatások gyakorlására jelentkezőket is, amelyeket legutóbb az e szabályozásban előírt kijelölési sorrendben jelöltek meg, elutasítási okként hivatkozhatnak arra, hogy »az ügyvitel elsősorban nem jogi ismereteket igényel«, összeegyeztethető‑e [a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ‑egyezmény] 2[8.] cikkében foglalt azon kötelezettséggel, amely szerint a részes államok elismerik a fogyatékossággal élő személyek jogát a megfelelő életminőséghez saját maguk és családjuk számára, beleértve a megfelelő élelmet, ruházatot és lakhatást, továbbá az életkörülmények folyamatos javításához, és megteszik a megfelelő lépéseket annak érdekében, hogy e jog érvényesülését bármiféle fogyatékosságon alapuló hátrányos megkülönböztetéstől mentesen védjék és támogassák?
7)
Az olyan nemzeti szabályozás (az ABGB 274. és 275. §‑a), amely jogkövetkezményként nem írja elő, hogy a bíróságnak kit kell kirendelnie a védendő személy képviselőjeként, ha a közjegyzők vagy ügyvédek szakmai csoportjai[nak tagjai], beleértve az e hivatások gyakorlására jelentkezőket is, amelyeket legutóbb az e szabályozásban előírt kijelölési sorrendben jelöltek meg, elutasítási okként hivatkozhatnak arra, hogy »az ügyvitel elsősorban nem jogi ismereteket igényel«, összeegyeztethető‑e [a Chartában] foglalt alapvető jogokkal, amelyek szerint az emberi méltóság sérthetetlen, azt tiszteletben kell tartani és védeni kell (1. cikk), a törvény előtt mindenki egyenlő (20. cikk), tilos minden, különösen a fogyatékosságon alapuló hátrányos megkülönböztetés (21. cikk), és [az Unió] elismeri és tiszteletben tartja a fogyatékkal élő személyek jogát az önállóságuk, társadalmi és foglalkozási beilleszkedésük, valamint a közösség életében való részvételük biztosítását célzó intézkedésekre (26. cikk)?
8)
Az olyan nemzeti szabályozás (az ABGB 274. és 275. §‑a), amely jogkövetkezményként nem írja elő, hogy a bíróságnak kit kell kirendelnie a védendő személy képviselőjeként, ha a közjegyzők vagy ügyvédek szakmai csoportjai[nak tagjai], beleértve az e hivatások gyakorlására jelentkezőket is, amelyeket legutóbb az e szabályozásban előírt kijelölési sorrendben jelöltek meg, elutasítási okként hivatkozhatnak arra, hogy »az ügyvitel elsősorban nem jogi ismereteket igényel«, összeegyeztethető‑e az EUSZ 6. cikk (3) bekezdése értelmében vett általános uniós jogelvekkel, különösen az egyenlőség elvével és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvével, az uniós jog hatékony érvényesülésének és az általa biztosított jogok védelmének kötelezettségével (»tényleges érvényesülés elve«), valamint a hatékony bírói jogvédelem követelményével?”
A Bíróság előtti eljárás
21
Előzetes döntéshozatal iránti kérelmében a kérdést előterjesztő szervezet kérte, hogy a Bíróság a jelen ügyet a Bíróság eljárási szabályzatának 105. cikke szerinti gyorsított eljárásban bírálja el.
22
A Bíróságnak az eljárási szabályzat 53. cikkének (2) bekezdése szerinti, indokolt végzés útján való határozathozatalra vonatkozó döntésére tekintettel e kérelemről már nem szükséges határozni.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságáról
23
Az eljárási szabályzat 53. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nyilvánvalóan elfogadhatatlan, a Bíróság a főtanácsnok meghallgatását követően – az eljárás folytatása nélkül – az eljárás során bármikor indokolt végzéssel határozhat az ügyben.
24
A jelen ügyben ez a rendelkezés alkalmazandó.
25
Elöljáróban az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben szereplő információk azt a kérdést vetik fel, hogy a Bezirksgericht Linz (linzi kerületi bíróság) az ügygondnok kirendelésére irányuló eljárás során az EUMSZ 267. cikk értelmében vett „bíróságnak” tekinthető‑e, amely igazságszolgáltatási jellegű határozat meghozatalára irányuló eljárás keretében jár el. A jelen ügyben azonban nem szükséges eldönteni ezt a jogkérdést, mivel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett valamennyi kérdés más okokból elfogadhatatlan.
26
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bíróság és a nemzeti bíróságok között az EUMSZ 267. cikk alapján létrehozott együttműködés keretében kizárólag az alapügyben eljáró és a meghozandó bírósági határozatért felelős nemzeti bíróság feladata, hogy az ügy sajátosságaira tekintettel megítélje mind az előzetes döntéshozatalra utalásnak az ítélete meghozatala tekintetében fennálló szükségességét, mind pedig a Bíróság elé terjesztendő kérdéseinek relevanciáját. Következésképpen, ha a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság főszabály szerint köteles határozatot hozni. Ebből következik, hogy az uniós jogra vonatkozó kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A Bíróság csak akkor utasíthatja el a nemzeti bíróságok által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelmet, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (2023. szeptember 7‑iGroenland Poultry ítélet, C‑169/22, EU:C:2023:638, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
27
E tekintetben az uniós jog nemzeti bíróság számára hasznos értelmezésének szükségessége megköveteli, hogy a nemzeti bíróság szigorúan tiszteletben tartsa az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tartalmát érintő, és a Bíróság eljárási szabályzatának 94. cikkében kifejezetten meghatározott követelményeket, melyeket a kérdést előterjesztő bíróságnak ismernie kell (2024. október 17‑iFA.RO. di YK & C. ítélet, C‑16/23, EU:C:2024:886, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). E követelményeket egyébiránt az Európai Unió Bíróságának a nemzeti bíróságokhoz címzett, az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek előterjesztésére vonatkozó ajánlásai (HL 2019. C 380., 1. o.) 13., 15. és 16. pontja is megemlíti, amely ajánlások jelenleg az Európai Unió Bíróságának a nemzeti bíróságok figyelmébe ajánlott, az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek előterjesztésére vonatkozó ajánlásai (HL C.C / 2024/ 6008) 13., 15. és 16. pontjában szerepelnek.
28
Ily módon, az eljárási szabályzat 94. cikke c) pontjának megfelelően nélkülözhetetlen, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat tartalmazza azon okok ismertetését, amelyek miatt a kérdést előterjesztő bíróságban kérdés merült fel egyes uniós jogi rendelkezések értelmezésére vonatkozóan, valamint azt a kapcsolatot, amelyet az említett bíróság e rendelkezések és az alapeljárásban alkalmazandó nemzeti jog között felállít (2024. május 8‑iInstituto da Segurança Social és társai ítélet, C‑20/23, EU:C:2024:389, 49. pont).
29
Ennek hátterében azt is hangsúlyozni kell, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szereplő információknak lehetővé kell tenniük egyrészt a Bíróság számára, hogy hasznos választ adhasson a nemzeti bíróság által előterjesztett kérdésekre, másrészt pedig a tagállamok kormányai és az egyéb érdekeltek számára, hogy gyakorolhassák az Európai Unió Bírósága alapokmányának 23. cikkében számukra biztosított, észrevételek előterjesztésére vonatkozó jogukat. A Bíróság feladata arra ügyelni, hogy e jog biztosított legyen, figyelemmel arra a tényre, hogy e rendelkezés értelmében csak az előzetes döntéshozatalra utaló határozatokat közlik az érdekelt felekkel (2024. december 19‑iSISTEM LUX ítélet, C‑717/22 és C‑372/23 tették közzé, EU:C:2024:1041, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
30
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő szervezet az elsőtől hatodikig terjedő kérdéseivel lényegében azt kérdezi a Bíróságtól, hogy a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ‑egyezmény 3–5., 12., 19. és 28. cikkével ellentétes‑e a fogyatékossággal élő személyek képviseletére vonatkozó olyan nemzeti szabályozás, mint amilyen az alapügyben szerepel.
31
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy bár a fogyatékossággal élő személyek képviselete az egyes tagállamok hatáskörébe tartozik, e hatáskört az uniós jog tiszteletben tartásával kell gyakorolni (lásd analógia útján: 2024. október 15‑iKUBERA ítélet, C‑144/23, EU:C:2024:881, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2025. április 29‑iBizottság kontra Málta [Befektetői állampolgárság] ítélet, C‑181/23, EU:C:2025:283, 81. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
32
Kétségtelen, hogy mivel a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ‑egyezményt az Unió nevében a 2010/48 határozat hagyta jóvá, ezen egyezmény rendelkezései – az említett határozat hatálybalépésétől kezdve – az uniós jogrend elválaszthatatlan részét képezik (2019. szeptember 11‑iNobel Plastiques Ibérica ítélet, C‑397/18, EU:C:2019:703, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
33
Ez az egyezmény azonban az Unió és tagállamai által megosztott hatáskör alapján kötött vegyes egyezménynek minősül. Márpedig az ilyen egyezményeket illetően az EUMSZ 267. cikk értelmében eljáró Bíróság hatáskörrel rendelkezik annak meghatározására, hogy mely kötelezettségek teljesítése az Unió feladata, és melyek terhelik kizárólag a tagállamokat, és hatáskörrel rendelkezik arra, hogy ennek érdekében értelmezze egy ilyen egyezmény rendelkezéseit. Következésképpen a Bíróság hatáskörrel rendelkezik arra, hogy egy vegyes egyezmény azon kötelezettségekre vonatkozó rendelkezéseit értelmezze, amely kötelezettségeket az Unió vállal fel, mivel azok egy olyan jogterülethez tartoznak, amelyen az Unió gyakorolta hatáskörét (lásd ebben az értelemben: 2011. március 8‑iLesoochranárske zoskupenie ítélet, C‑240/09, EU:C:2011:125, 31., 32. és 34. pont; 2022. július 14‑iÖBB‑Infrastruktur Aktiengesellschaft ítélet, C‑500/20, EU:C:2022:563, 40. és 41. pont).
34
Ezenkívül a Bíróság úgy ítélte meg, hogy az olyan speciális kérdés, amelyet az Unió még nem szabályozott, az uniós jog hatálya alá tartozik, ha e kérdést az Unió és a tagállamai által kötött megállapodásban szabályozták, és e kérdés olyan területre vonatkozik, amely nagyrészt az uniós jog hatálya alá tartozik (lásd ebben az értelemben: 2011. március 8‑iLesoochranárske zoskupenie ítélet, C‑240/09, EU:C:2011:125, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint továbbá, ha valamely rendelkezés mind a nemzeti jog, mind az uniós jog hatálya alá tartozó helyzetekre alkalmazandó lehet, kétségtelenül érdek fűződik ahhoz, hogy a jövőbeni eltérő értelmezések elkerülése végett e rendelkezést egységesen értelmezzék, függetlenül azoktól a feltételektől, amelyek között e rendelkezés alkalmazandó (lásd ebben az értelemben: 2022. július 14‑iÖBB‑Infrastruktur Aktiengesellschaft ítélet, C‑500/20, EU:C:2022:563, 42. és 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
36
Márpedig meg kell állapítani, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nyilvánvalóan nem tartalmazza azokat a szükséges információkat, amelyek lehetővé tennék a Bíróság számára annak vizsgálatát, hogy a jelen végzés 33–35. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően hatáskörrel rendelkezik‑e a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ‑egyezmény rendelkezéseinek értelmezésére. A kérdést előterjesztő szervezet többek között nem bizonyította az ezen egyezmény értelmezni kért rendelkezései és az uniós szabályozás közötti kapcsolat fennállását, amint azt ugyanezen ítélkezési gyakorlat megköveteli.
37
Ugyanis, noha a kérdést előterjesztő szervezet az elsőtől a hatodikig terjedő kérdéseivel a fogyatékossággal élő személyek képviseletére vonatkozó, adott esetben az említett egyezményből eredő esetleges kötelezettségekről kérdezi a Bíróságot, az előzetes döntéshozatal iránti kérelmében csak ugyanezen egyezmény 3–5. cikkére, 12., 19. és 28. cikkére hivatkozik, nem pontosítja azonban, hogy az így felvetett kérdések mennyiben tartoznak az Unió által a hatásköreinek gyakorlása során elfogadott különös rendelkezés, vagy az uniós jog által nagymértékben szabályozott terület hatálya alá.
38
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem azt sem jelöli meg, hogy a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ‑egyezménynek az értelmezni kért rendelkezései mind a nemzeti jog, mind az uniós jog hatálya alá tartozó helyzetekre egyaránt alkalmazhatók‑e.
39
Ebből következik, hogy ami az elsőtől a hatodikig terjedő kérdéseket illeti, az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nyilvánvalóan nem felel meg a jelen végzés 27. és 28. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatban felidézett követelményeknek.
40
Hetedik és nyolcadik kérdésével a kérdést előterjesztő szervezet lényegében azt kérdezi a Bíróságtól, hogy az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás ellentétes‑e a Charta 1., 20., 21. és 26. cikkében biztosított alapvető jogokkal, valamint az uniós jog bizonyos általános elveivel, különösen az egyenlőség és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvével, a hatékony érvényesülés elvével és a hatékony bírói jogvédelem elvével.
41
Mindazonáltal arra is emlékeztetni kell, hogy a tagállamok fellépését illetően a Charta alkalmazási körét a Charta 51. cikkének (1) bekezdése határozza meg, amelynek értelmében a Charta rendelkezéseinek a tagállamok csak annyiban címzettjei, amennyiben az uniós jogot hajtják végre, és e rendelkezés megerősíti a Bíróságnak az uniós jog alapelveivel kapcsolatos azon állandó ítélkezési gyakorlatát, amely szerint az uniós jogrendben biztosított alapvető jogokat az uniós jog által szabályozott valamennyi helyzetre alkalmazni kell, ezeken kívül azonban nem. Ezzel szemben, ha valamely jogi tényállás nem tartozik az uniós jog alkalmazási körébe, a Bíróság annak elbírálására nem rendelkezik hatáskörrel, a Charta esetleg hivatkozott rendelkezései pedig önmagukban nem alapozhatják meg e hatáskört (lásd ebben az értelemben: 2014. július 10‑iJulián Hernández és társai ítélet, C‑198/13, EU:C:2014:2055, 33. pont; 2022. január 13‑iMarcas MC ítélet, C‑363/20, EU:C:2022:21, 33–36. pont; 2024. január 25‑iParchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova ítélet, C‑58/22, EU:C:2024:70, 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
42
A jelen ügyben, noha a kérdést előterjesztő szervezet az alapvető jogoknak, valamint az uniós jog jelen végzés 40. pontjában említett általános elveinek értelmezését kéri a Bíróságtól, nem fejti ki azt a kapcsolatot, amelyet az alapeljárásban alkalmazandó nemzeti jogszabály és a Chartában szereplőktől vagy az említett általános elvektől eltérő uniós jogszabály között felállít.
43
Így a hetedik és a nyolcadik kérdést illetően az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nyilvánvalóan nem felel meg az eljárási szabályzatnak a Charta 51. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 94. cikkének c) pontjából eredő követelményeknek.
44
A fenti megfontolások összességére tekintettel a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem az eljárási szabályzat 53. cikkének (2) bekezdése alapján nyilvánvalóan elfogadhatatlan.
A költségekről
45
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő szervezet előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a szervezet dönt a költségekről.
A fenti indokok alapján a Bíróság (hatodik tanács) a következőképpen határozott:
A Bezirksgericht Linz (linzi kerületi bíróság, Ausztria) 2024. június 3‑i határozatával előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem nyilvánvalóan elfogadhatatlan.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.