62024CC0129
LAILA MEDINA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. március 27. (
1
)
C‑129/24. sz. ügy
Coillte Cuideachta Ghníomhaíochta Ainmnithe
kontra
Commissioner for Environmental Information;
ismeretlen személy(ek) (vagyis John és/vagy Jane Doe),
Írország,
az Attorney General,
a Right to Know CLG
részvételével
(a High Court [felsőbíróság, Írország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Környezet – Aarhusi Egyezmény– 2003/4/EK irányelv – A környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférés – A környezeti információkhoz való hozzáférés kérelem alapján – A »kérelmező« és az »információkérés« fogalma – Anonim módon vagy álnéven benyújtott kérelem – Azon követelmény, hogy a kérelmezők kötelesek tényleges nevüket és aktuális fizikai címüket megadni – A kérelem érvénytelensége – A kérelem elutasítása, amennyiben az nyilvánvalóan észszerűtlen”
I. Bevezetés
1.
A környezeti információkhoz való hozzáférés joga az Aarhusi Egyezményt (
2
) alátámasztó három pillér közül az első, a nyilvánosság részvételhez való jogával és az igazságszolgáltatáshoz való joggal együtt. (
3
) E jogok végső célja, hogy minden polgárnak „biztosítsák” az ahhoz való jogát, „hogy egészségének és jólétének megfelelő környezetben éljen, és hogy mind egyénileg, mind pedig másokkal együttesen [betartsa] a környezet védelmé[nek] és javítás[ának] [kötelességét] a jelenlegi és jövőbeli generációk javára”. (
4
) Az Aarhusi Egyezmény „kettős identitással” rendelkezik, (
5
) összekapcsolja a környezeti jogokat és az emberi jogokat. (
6
) A „pillérei”„kölcsönösen támogatják egymást”; (
7
) a környezeti információkhoz való hozzáférés joga előfeltétele a többi jog működésének. (
8
)
2.
A 2003/4 irányelv (
9
) (1) preambulumbekezdése tükrözi az információhoz való jog fontosságát, és kifejezi azt a törekvést, hogy „a környezeti információkhoz történő szélesebb körű hozzáférés és az ilyen információk terjesztése hozzájárul[jon] a környezeti kérdésekkel kapcsolatos nagyobb tudatossághoz […] és végezetül a jobb környezethez”.
3.
A jelen ügy arra a kérdésre vonatkozik, hogy a környezeti információkhoz való hozzáférés általános szabályként a kérelmezők nevének és címének megadásához köthető‑e. A jelen ügy felveti a hatóságok rendelkezésére álló biztosítékok kérdését is, amikor az általuk komolytalannak vagy bosszantónak ítélt kérelmekkel foglalkoznak.
II. Jogi háttér
A.
Nemzetközi jog
4.
Az Aarhusi Egyezmény 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Valamennyi Fél biztosítja ezen cikk további bekezdései függvényében, hogy a hatóságok környezeti információ kérése esetén a nyilvánosság rendelkezésére bocsátják a kért információt a nemzeti szabályozás keretében, ideértve, amennyiben igénylik, az alábbi b) albekezdésben foglaltak szerint az ezen információt tartalmazó vagy azt alkotó eredeti dokumentumok másolatait:
a)
az információkéréshez fűződő érdek megjelölésének igénye nélkül”.
B.
Uniós jog
5.
A 2003/4 irányelv 2. cikke 5. pontja értelmében „»[k]érelmező«: a környezeti információt kérelmező bármely természetes vagy jogi személy”.
6.
A 2003/4 irányelvnek a „Környezeti információhoz jutás kérelem alapján [helyesen: A környezeti információkhoz való hozzáférés kérelem alapján]” című 3. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a hatóságok ezen irányelv rendelkezéseivel összhangban kérelemre kötelesek legyenek bármely kérelmező rendelkezésére bocsátani a birtokukban lévő vagy számukra tárolt környezeti információkat anélkül, hogy a kérelmezőnek indokolnia kellene a kérelmét.”
C.
Az ír jog
7.
A European Communities (Access to Information on the Environment) Regulations 2007 to 2014 (Európai Közösségek [környezeti információhoz való hozzáférésről szóló] 2007–2014. évi rendeletek, a továbbiakban: AIE rendeletek) 6. cikke a következőképpen rendelkezik:
„6. (1) A környezeti információk iránti kérelemnek –
[…]
c)
tartalmaznia kell a kérelmező nevét, címét és egyéb lényeges elérhetőségeit […]
[…]
(2) A kérelmező nem köteles indokolni a kérelmét.”
III. Az alapügy tényállásának rövid bemutatása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
8.
2022. március 13. és május 30. között egy vagy több kérelmező (valószínűleg egy, de lehet, hogy több is) folyamatos jelleggel írásban kereste meg a Coillte‑t (Írország félig állami erdészeti ügynöksége) valószínűsíthetően anonim módon vagy álnéven benyújtott nagyszámú azonos vagy közel azonos formátumú kérelemmel, amelyben környezeti információkhoz kért hozzáférést. Fizikai címeket nem adtak meg. A neveket filmszereplők ihlették.
9.
Azon korábbi kérelmeket, amelyekben a kérelmezők által a jelen eljárásban használt nevek némelyikét használták, a Coillte a szokásos módon bírálta el, mivel akkoriban úgy tűnt, hogy egyszeri kérelmekről van szó. Amikor azonban 2022. március 20‑tól hasonló stílusú és típusú, hasonló megfogalmazású anonim módon benyújtott kérelmek kezdtek érkezni, a Coillte tudomást szerzett arról, hogy ez egy szervezett kampány részének tűnik, és lépéseket tett a kérelmezők személyazonosságának ellenőrzésére.
10.
A Coillte a kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint megalapozottan alakította ki azt a véleményt, hogy e kérelmek nem környezetvédelmi információk megszerzésére irányulnak, és úgy tűnik, hogy egy szélesebb körű, ismeretlen személyek által, megkérdőjelezhető indítékkal folytatott kampány részét képezik. A kampánynak igen jelentős következményei voltak a Coillte működésére nézve, és azzal a hatással járt, hogy időt és erőforrásokat vont el a környezeti információk iránti valódi kérelmektől, ami késedelmet és frusztrációt okozott a környezeti információt valóban kérelmező személyeknek.
11.
A Coillte e kérelmekre válaszolva kérte a kérelmezők (aktuális) címét, valamint annak megerősítését, hogy a név a kérelmező (hivatalos) neve. A kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a Coillte azt az – az adott körülmények között észszerű – álláspontot alakította ki, hogy prima facie kérdés merül fel a kérelmezők által a személyazonosságukat illetően szolgáltatott információk valódiságával kapcsolatban. A kérdést előterjesztő bíróság megállapítja továbbá, hogy a kérelmek számának ismeretében az érintett hatóság észszerűen járt el annak megállapítása során, hogy a kérelmek nyilvánvalóan észszerűtlenek voltak‑e az ugyanazon kérelmező által benyújtott más kérelmek mennyiségére, jellegére és gyakoriságára tekintettel.
12.
A kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy ellenkező bizonyítás hiányában a Coillte által a kérelmező tényleges nevének és/vagy aktuális fizikai címének tekintetében kért megerősítés a kérelmező személyazonosságának ellenőrzésére, nem pedig a kérelmező indokainak megállapítására irányult.
13.
Mivel a Coillte által kért információk egyikét sem bocsátották rendelkezésre, a Coillte az AIE rendeletek 6. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján érvénytelennek minősítette a kérelmeket.
14.
A kérelmezők ezután belső felülvizsgálat iránti kérelmet nyújtottak be a Coillte‑hez. A Coillte felhívta a kérelmezőket, hogy erősítsék meg tényleges hivatalos nevüket, és adják meg aktuális címüket. Mivel ezeket a megerősítés iránti felhívásokat ismét figyelmen kívül hagyták, a belső felülvizsgálat iránti kérelmeket érvénytelenségük miatt elutasították.
15.
Az információkérés több elutasítása ellen a Commissioner for Environmental Informationhoz (környezeti információs biztos, Írország) (a továbbiakban: Commissioner) fordultak. A Commissioner 2022. augusztus 29‑én határozatot (a továbbiakban: vitatott határozat) hozott, amelyben megállapította, hogy hatáskörrel rendelkezik a fellebbezések elbírálására, és hogy a Coillte megalapozatlanul tekintette érvénytelennek az anonim módon vagy álnéven benyújtott kérelmeket az AIE rendeletek 6. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján.
16.
A Coillte felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a vitatott határozattal szemben a kérdést előterjesztő bírósághoz.
17.
Írország és az Attorney General (legfőbb ügyész, Írország) beavatkozott a bírósági eljárásba, a Right to Know CLG (a továbbiakban: Right to Know) pedig amicus curiae minőségében vett részt az eljárásban.
18.
A kérdést előterjesztő bíróság a 2003/4 irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében szereplő „információkérés” kifejezés, valamint az említett irányelv 2. cikkének 5. pontjában szereplő „kérelmező” kifejezés értelmezésének tisztázását kéri.
19.
A „kérelem” fogalmát illetően a kérdést előterjesztő bíróság rámutat arra, hogy az AIE rendeletek 6. cikke szerint a környezeti információk iránti kérelemnek meg kell felelnie bizonyos formai követelményeknek, többek között a név és a cím megadása követelményének. Az olyan kérelmet, amely nem felel meg ezeknek az alaki követelményeknek, érvénytelennek kell tekinteni. A kérdést előterjesztő bíróság tehát úgy véli, hogy a „kérelem” fogalma csak olyan érvényes kérelmet jelenthet, amely megfelel a 2003/4 irányelvnek és az átültető nemzeti jogszabályoknak.
20.
Ami a „kérelmező” fogalmát illeti, a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az az aktuális hivatalos nevével és fizikai címével azonosított természetes vagy jogi személyt jelenti valamely anonim vagy álnevet használó személlyel szemben. Megállapítja, hogy az a tény, hogy a 2003/4 irányelv természetes és jogi személyeknek jogokat biztosít, azt jelenti, hogy a kérelmezőnek tényleges nevet és címet kell megadnia annak érdekében, hogy jogosult legyen arra, hogy kérelmezőként kezeljék. Ennek az információnak a hiánya nem kielégítő eredményhez is vezethet, amikor egy jogvita a bíróság elé kerül, ahogyan az az érdekelt felek esetében is történt, akik vagy amelyek nem azonosíthatók az eljárásban való részvételhez szükséges minimális információk alapján.
21.
A kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy amennyiben a Bíróság megállapítja, hogy a 2003/4 irányelv értelmében vett „kérelmező” nem köteles arra, hogy azonosítsa magát, ellentétes‑e az említett irányelvvel az olyan nemzeti jogszabály, amely arra kötelezi a kérelmezőt, hogy a kérelem benyújtása érdekében adja meg tényleges nevét és/vagy aktuális fizikai címét. A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a nemzeti eljárási autonómia elvének megfelelően a tagállamok dönthetnek úgy, hogy a 2003/4 irányelvet úgy ültetik át, hogy a kérelmezőknek azonosítaniuk kell magukat annak érdekében, hogy a hatóság ellenőrizni tudja, hogy ők azok a természetes vagy jogi személyek, akiket vagy amelyeket a kérelmezők jogai megilletnek.
22.
A kérdést előterjesztő bíróság azt szeretné megtudni, hogy amennyiben a Bíróság megállapítja, hogy a 2003/4 irányelvvel ellentétes a kérelmezők azonosítását előíró nemzeti szabályozás, a hatóság mindazonáltal kérheti‑e a kérelmező nevének és/vagy aktuális fizikai címének megerősítését, ha alapos oka van feltételezni, hogy a megadott adatok hamisak vagy hiányosak. Az a tény, hogy az ilyen információk esetlegesen a kérelmező indokaival kapcsolatos spekulációkhoz vezethetnek, nem releváns.
23.
Végül a kérdést előterjesztő bíróság kételyeket táplál a tekintetben, hogy a hatóság információkat kérhet‑e a kérelmező személyazonossága tekintetében annak meghatározása céljából, hogy egy adott kérelem az ugyanazon kérelmező által benyújtott más kérelmek mennyiségére, jellegére és gyakoriságára tekintettel nyilvánvalóan észszerűtlen‑e.
24.
E körülmények között a High Court (felsőbíróság, Írország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
A 2003/4 irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében szereplő »információkérés« szó, [az Aarhusi Egyezmény] 4. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezve, csak az irányelv és az érintett tagállam átültető nemzeti joga alapján érvényes kérelmet jelent‑e?
2)
A 2003/4 irányelv 2. cikkének 5. pontjában szereplő »kérelmező« szó, többek között [az Aarhusi Egyezmény] 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjával és/vagy 6. cikkének (1) és/vagy (2) bekezdésével és/vagy 2. cikkének 5. pontjával és 4. cikkének (1) bekezdésével és (3) bekezdésének b) pontjával összefüggésben értelmezve, a tényleges nevével és/vagy egy aktuális fizikai címmel azonosított természetes vagy jogi személyt jelent‑e, valamely anonim vagy álnevet használó személlyel és/vagy olyan kérelmezővel szemben, akinek az elérhetőségi adatait csak e‑mail címmel azonosították?
3)
A második kérdésre adandó nemleges válasz esetén úgy kell‑e értelmezni a 2003/4 irányelv 3. cikkének (1) bekezdését és/vagy (5) bekezdésének c) pontját, [az Aarhusi Egyezmény] 4. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti jogszabály, amely arra kötelezi a kérelmezőt, hogy a kérelem benyújtása érdekében adja meg tényleges nevét és/vagy aktuális fizikai címét?
4)
A második kérdésre adandó nemleges válasz és a harmadik kérdésre adandó, általában véve igenlő válasz esetén úgy kell‑e értelmezni a 2003/4 irányelvet, [az Aarhusi Egyezmény] 4. cikkével összefüggésben, hogy amennyiben valamely hatóság észszerűen azt az álláspontra jut, hogy prima facie kérdés merül fel a kérelmező által a személyazonosságát illetően szolgáltatott információk valódiságával kapcsolatban, a hatóság – a kérelmező személyazonosságának ellenőrzése, és nem a kérelmező indokainak meghatározása céljából – nem kérheti a kérelmező tényleges nevének és/vagy egy aktuális fizikai címnek a megerősítését, még ha a kérelmező tényleges nevének és/vagy aktuális fizikai címének rendelkezésre bocsátása közvetett módon a hatóság részéről vagy más módon a kérelmező irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében foglaltak szerinti indokaira – amennyiben fennállnak ilyen indokok – való következtetést vagy azokkal kapcsolatos spekulációt tehetne is lehetővé?
5)
A második kérdésre adandó nemleges válasz és a harmadik kérdésre adandó, általában véve igenlő válasz esetén úgy kell‑e értelmezni az irányelv 4. cikke (1) bekezdésének b) pontját, [az Aarhusi Egyezmény] 4. cikke (3) bekezdésének b) pontjával összefüggésben, hogy a hatóság – annak meghatározása céljából, hogy egy adott kérelem az ugyanazon kérelmező által benyújtott más kérelmek mennyiségére, jellegére és gyakoriságára tekintettel nyilvánvalóan észszerűtlen‑e, és nem a kérelmező indokainak meghatározása céljából – nem kérheti a kérelmező tényleges nevének és/vagy egy aktuális fizikai címnek a megerősítését, még ha a kérelmező tényleges nevének és/vagy aktuális fizikai címének rendelkezésre bocsátása közvetett módon a hatóság részéről vagy más módon a kérelmező irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében foglaltak szerinti indokaira – amennyiben fennállnak ilyen indokok – való következtetést vagy azokkal kapcsolatos spekulációt tehetne is lehetővé?”
25.
A Coillte, a Commissioner, a cseh és az olasz kormány, Írország, valamint az Európai Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtott be.
IV. Értékelés
A.
Bevezető észrevételek
26.
Először is emlékeztetni kell arra, hogy az Európai Unió az Aarhusi Egyezmény aláírásával azt vállalta, hogy az uniós jog alkalmazási körében főszabály szerint hozzáférést biztosít a hatóságok birtokában lévő vagy számukra tárolt környezeti információkhoz. (
10
)
27.
Ahogyan azt a 2003/4 irányelv (5) preambulumbekezdése is megerősíti, az uniós jogalkotó az említett irányelv elfogadásával az említett egyezmény uniós joggal való összeegyeztethetőségét kívánta biztosítani annak az Európai Unióval való megkötése céljából egy annak biztosítására irányuló általános rendszer előírásával, hogy az Unió valamennyi tagállamában minden természetes és jogi személynek indokolási kötelezettség nélkül joga legyen a hatóságok birtokában lévő, illetve a hatóságok számára tárolt környezeti információkhoz jutni. (
11
)
28.
Ebből következik, hogy a 2003/4 irányelv értelmezésekor figyelembe kell venni az Aarhusi Egyezmény szövegét és célját, amely egyezmény uniós jogba való átültetése ezen irányelv célja. (
12
)
29.
Emellett a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint, jóllehet az Aarhusi Egyezmény végrehajtási útmutatója olyan magyarázó jellegű dokumentumnak tekinthető, amely adott esetben más releváns elemekkel együttesen figyelembe vehető ezen egyezmény értelmezése céljából, az abban szereplő elemzéseknek egyáltalán nincs kötelező erejük, és nem rendelkeznek olyan normatív jelleggel, mint amellyel az említett egyezmény rendelkezései bírnak. (
13
)
B.
Az első kérdés
30.
Első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2003/4 irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében szereplő „információkérés” kifejezést az Aarhusi Egyezmény 4. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy az csak az említett irányelv és az érintett tagállam átültető nemzeti joga alapján érvényes kérelmet jelenti.
31.
A 2003/4 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének értelmében a tagállamoknak biztosítaniuk kell „bármely kérelmezőnek, aki úgy ítéli meg, hogy információkérésével nem foglalkoztak, azt […] alaptalanul utasították el, nem kielégítő módon válaszolták meg, vagy azzal más módon nem a 3., 4. vagy 5. cikknek megfelelően foglalkoztak, olyan eljárás lehetőségét, amelynek során az érintett hatóság intézkedését, illetve mulasztását e hatóság, illetve egy másik hatóság, vagy jogszabály által létrehozott független és pártatlan testület közigazgatási eljárásban felülvizsgálhatja”.
32.
A 2003/4 irányelv rendszeréből kitűnik, amint azt a Bizottság lényegében megállapította, hogy az ezen irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében szereplő „információkérés” kifejezés az ezen irányelv 3. cikke alapján benyújtott „kérelemre” vonatkozik.
33.
A 2003/4 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése szerint a hatóságok birtokában lévő környezeti információkat bármely kérelmező rendelkezésére kell bocsátani „anélkül, hogy a kérelmezőnek indokolnia kellene a kérelmét”.
34.
A 2003/4 irányelv nem határozza meg a „kérelem” fogalmát, és a 3. cikkben nem ír elő konkrét érvényességi követelményeket a kérelmező által benyújtott kérelemre vonatkozóan.
35.
Mindazonáltal az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a 2003/4 irányelv által biztosított hozzáférési jognak csak annyiban alkalmazandó, amennyiben a kért információk az ezen irányelvben a nyilvános hozzáférésre vonatkozóan szereplő előírások hatálya alá tartoznak, ami azt is feltételezi többek között, hogy azok az említett irányelv 2. cikkének 1. pontja szerinti „környezeti információknak” tekinthetők. (
14
)
36.
A kérelemnek tehát meg kell felelnie a 3. cikkben meghatározott általános követelményeknek a hozzáférési jog alkalmazásához, ami azt feltételezi, hogy a „kérelmezőnek” kell benyújtania a kérelmet a „hatóságokhoz”, és annak a „birtokukban lévő vagy számukra tárolt környezeti információk” megszerzésére kell irányulnia. E fogalmak jelentését a 2003/4 rendelet 2. cikke határozza meg.
37.
Egyébként a 2003/4 irányelv 2. cikkének 5. pontja és 3. cikkének (1) bekezdése sem ír elő feltételeket a kérelem benyújtásának formájára vagy érvényességére vonatkozóan. A „kérelem” fogalmát tágan, az említett irányelv 3. cikkének (1) bekezdése alapján benyújtott bármely kérelemként kell értelmezni.
38.
A „kérelem” fogalma tág értelmezésének szükségességét megerősíti az Aarhusi Egyezmény 4. cikkének (1) bekezdése, amely annak biztosítására kötelezi a feleket, hogy a környezeti információk kérése esetén bocsássák a nyilvánosság rendelkezésére a környezeti információkat a nemzeti szabályozás keretében. Az Aarhusi Egyezmény végrehajtási útmutatója szerint „»kérelemnek« minősülhet a nyilvánosság valamely tagjának bármely olyan közlése, amelyben környezeti információt kér egy hatóságtól”. (
15
) Az említett útmutató azt is megjegyzi, hogy „az egyezmény nem határozza meg a kérelem formáját, ami arra utal, hogy a 4. cikk követelményeinek megfelelő bármely akár szóbeli, akár írásbeli kérelem annak minősül az egyezmény értelmében” (
16
).
39.
Az első kérdésben felvetett problémák arra vonatkoznak, hogy a tagállamok előírhatnak‑e érvényességi követelményeket a kérelem benyújtására vonatkozóan, és hogy e követelményektől függővé tehetik‑e a 2003/4 irányelv 6. cikke szerinti, igazságszolgáltatáshoz való jogot.
40.
Először is, meg kell jegyezni, hogy a 2003/4 irányelv 3. cikke (5) bekezdésének c) pontja szerint a környezeti információkhoz kérelem alapján való hozzáférés jogának gyakorlása céljából a tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy a gyakorlati szabályokat annak biztosítása érdekében határozzák meg, hogy a környezeti információkhoz való hozzáférés joga hatékonyan gyakorolható legyen. Az ilyen „gyakorlati szabályok” közé tartozik például az információs tisztviselők kinevezése, a kért információk vizsgálatára szolgáló intézmények létrehozása és fenntartása, valamint a hatóságok birtokában lévő környezeti információk nyilvántartásai és jegyzékei vagy információs pontok. Az említett irányelv (15) preambulumbekezdése kimondja, hogy „[e] szabályok biztosítják, hogy az információk a nyilvánosság számára hatékonyan és egyszerűen hozzáférhetők legyenek, és […] fokozatosan bővülő körűen hozzáférhetővé tegyék azokat”. A 3. cikk (5) bekezdésének a) és b) pontja a tagállamok azon kötelezettségére utal, hogy biztosítani kötelesek, hogy a tisztviselők segítsék a nyilvánosságot az információkhoz való hozzáférésben, és a hatóságok jegyzéke nyilvánosan hozzáférhető legyen. Emellett a 3. cikk (5) bekezdésének utolsó albekezdése szerint a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a hatóságok kielégítő módon tájékoztassák a nyilvánosságot jogaikról, valamint e célból megfelelő mértékben gondoskodjanak információkról, útmutatásokról és tanácsadásról.
41.
A 2003/4 irányelv 3. cikkének (5) bekezdésével összefüggésben a környezeti információkhoz való hozzáférés jogának hatékony gyakorlásához szükséges „gyakorlati szabályok” biztosítására vonatkozó kötelezettség a hatóságok azon kötelezettségének részét képezi, hogy megkönnyítsék a nyilvánosság számára a jogaik gyakorlását. (
17
)
42.
Ennek megfelelően a 2003/4 irányelv 3. cikkének (5) bekezdésében meghatározott, az információkéréshez való jog gyakorlására vonatkozó „gyakorlati szabályok” megállapítására vonatkozó kötelezettség eltér az érvényességi követelmények megállapításától. Míg a „gyakorlati szabályok” célja az információhoz való hozzáférés megkönnyítése, addig az érvényességi követelmények olyan alaki követelmények vagy előfeltételek, amelyeket a kérelmezőnek ahhoz kell teljesítenie, hogy hozzáférjen a vonatkozó információkhoz.
43.
Bár a nemzeti szabályozás meghatározhatja a kérelem benyújtásának és elbírálásának kereteit, a vonatkozó szabályok nem léphetik túl a 2003/4 irányelv 3. cikke (5) bekezdésében foglalt cél – nevezetesen a környezeti információkhoz való könnyű és hatékony hozzáférés biztosítása – eléréséhez szükséges mértéket.
44.
Másodszor, a 2003/4 irányelv 6. cikkéből következik, hogy a hatóság intézkedését vagy mulasztását közigazgatási és bírósági eljárásban felülvizsgálhatják, ha „az információkérés[s]el nem foglalkoztak, azt (részben vagy egészben) alaptalanul utasították el, nem kielégítő módon válaszolták meg, vagy azzal más módon nem a 3., 4. vagy 5. cikknek megfelelően foglalkoztak”.
45.
Az igazságszolgáltatáshoz való jog gyakorlása tehát nem attól függ, hogy a hatóság megítélése szerint a kérelem érvényes, vagy a környezeti információhoz való jognak a nemzeti jogban foglalt végrehajtási feltételei teljesülnek. A 2003/4 irányelv szerinti „kérelem” megléte vagy hiánya – a környezeti információkhoz való hozzáféréshez való jog keletkezésének minden más lényeges feltételéhez hasonlóan – olyan kérdés, amely az irányelv 6. cikke alapján közigazgatási és bírósági felülvizsgálat tárgyát képezi. Az illetékes szerv feladata annak vizsgálata, hogy a környezeti információ iránti kérelem megfelel‑e az említett irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében foglalt feltételeknek.
46.
Ellenkező esetben az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés joga és a 2003/4 irányelv 6. cikkében a jogszabály által létrehozott független és pártatlan testületek, valamint a bíróságok számára biztosított hatáskör a környezeti információkhoz való hozzáférés feltételeinek a nemzeti hatóságok által követett értelmezésétől függne. A Commissioner szerint az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés biztosításának mechanizmusát sértheti a hatóság azon egyszerű intézkedése, hogy érvénytelennek minősít egy kérelmet.
47.
A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a 2003/4 irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében szereplő „információkérés” kifejezést az Aarhusi Egyezmény 4. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy az olyan kérelmet jelent, amelyet az említett irányelv 3. cikkének (1) bekezdése alapján nyújtanak be. Az a kérdés, hogy a kérelem az utóbbi rendelkezés hatálya alá tartozik‑e, a 2003/4 irányelv 6. cikke alapján közigazgatási és bírósági felülvizsgálat tárgyát képezi.
C.
A második kérdés
48.
Második kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2003/4 irányelv 2. cikkének 5. pontjában szereplő „kérelmező” szó az Aarhusi Egyezmény 2. és 4. cikkével összefüggésben értelmezve a tényleges nevével és/vagy egy aktuális fizikai címmel azonosított természetes vagy jogi személyt jelent‑e, valamely anonim vagy álnevet használó személlyel és/vagy olyan kérelmezővel szemben, akinek az elérhetőségi adatait csak e‑mail címmel azonosították.
49.
A 2. cikk 5. pontja értelmében „»[k]érelmező«: a környezeti információt kérelmező bármely természetes vagy jogi személy”.
50.
A 2003/4 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében a hatóságok kérelemre kötelesek „bármely kérelmező rendelkezésére bocsátani a birtokukban lévő vagy számukra tárolt környezeti információkat anélkül, hogy a kérelmezőnek indokolnia kellene a kérelmét”.
51.
Felmerül a kérdés, hogy a „kérelmező” fogalma a tényleges névvel azonosított természetes vagy jogi személyeket foglalja‑e magában, vagy kiterjedhet‑e anonim vagy álnevet használó kérelmezőkre is.
52.
Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós jog egységes alkalmazásának követelményéből és az egyenlőség elvéből az következik, hogy a jelentésének és hatályának meghatározása érdekében a tagállami jogokra kifejezett utalást nem tartalmazó uniós jogi rendelkezést az egész Európai Unióban önállóan és egységesen kell értelmezni. (
18
)
53.
Valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez annak nem csupán a szövegét kell figyelembe kell venni, hanem e rendelkezés szövegkörnyezetét, valamint annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is, amelynek e rendelkezés részét képezi. (
19
)
54.
Ami a 2. cikk 5. pontjának szövegét illeti, e rendelkezés „bármely természetes vagy jogi személyt” határoz meg kérelmezőnek. Nem határozza meg, hogy az ilyen természetes vagy jogi személyeket tényleges hivatalos nevük és/vagy aktuális fizikai címük alapján kell azonosítani.
55.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a jogoknak természetes és jogi személyek részére történő biztosítása magában foglalja, hogy a kérelmezőnek a tényleges nevét és egy fizikai címet kell megadnia annak érdekében, hogy jogosult legyen arra, hogy kérelmezőként kezeljék.
56.
A Coillte, a cseh és az olasz kormány, valamint Írország támogatja ezt az álláspontot. Érvelésük szerint csak a nevével és címével azonosított személy nyújthat be környezeti információ iránti kérelmet. Ennek oka, hogy a hatóságoknak képesnek kell lenniük a kérelmet benyújtó személy státuszának megerősítésére, amihez a legegyszerűbb és legkézenfekvőbb mechanizmus a tényleges név és/vagy az aktuális fizikai cím megadására vonatkozó követelmény.
57.
Ezzel szemben a Commissioner és a Right to Know azt állítja, hogy a „kérelmező” szó – a kérelmező személyazonosságára való utalás hiányában – nem vonja maga után az azonosítás követelményét.
58.
A Bizottság úgy véli, hogy a 2003/4 irányelv 2. cikkének 5. pontjában a „személyre” való hivatkozás azt feltételezi, hogy ilyen személy valóban létezik, és kizárja, hogy egy fiktív személy ezen irányelv alapján kérelmet nyújtson be, és részesüljön az annak rendelkezései által biztosított előnyökből. A Bizottság azt javasolja, hogy vegyék figyelembe a környezeti információ rendelkezésre bocsátásának azon módjait is, amelyek nem minden esetben igénylik a kérelmező azonosítását.
59.
Véleményem szerint a kérelmező azonosításának követelménye nem tartozik a „kérelmező” fogalmához. Amint azt a Bizottság lényegében megjegyezte, az, hogy egy személy a 2. cikk 5. pontja alapján azonosítható, nem jelenti azt, hogy az említett rendelkezés alapján az azonosítás szükséges. Egy dolog ugyanis elfogadni, hogy a kérelmezőnek valóban léteznie kell, és nem lehet egy automatizált robot vagy egy fiktív személy. Annak feltételezése, hogy e kérelmezőnek a 3. cikk (1) bekezdésében biztosított jog gyakorlása érdekében magától értetődően meg kell adnia személyazonosító adatait, és rendszeresen alá kell vetnie magát a személyazonosság ellenőrzésének, egy egészen más dolog.
60.
Ennélfogva a Bizottság álláspontja szerint a „kérelmező” 2003/4 irányelv 2. cikkének 5. pontja szerinti fogalmának meghatározása tekintetében a természetes vagy jogi személy puszta létezése elegendő ahhoz, hogy e személy az irányelv szerinti jogokat élvezhesse.
61.
A fentiek nem érintik a tagállamok azon mérlegelési jogkörét, hogy a kérelmező azonosítását igénylő helyzetekről rendelkezzenek, amint azt a harmadik, negyedik és ötödik kérdéssel kapcsolatban az alábbiakban részletesen tárgyalni fogom.
62.
Az Aarhusi Egyezmény hasonlóképpen nem írja elő, hogy a környezeti információkat kérelmező személyt azonosítani kell ahhoz, hogy gyakorolhassa az információkhoz való hozzáféréshez való jogát. Az Aarhusi Egyezmény nem tartalmazza a „kérelmező” fogalmának meghatározását. Az említett egyezmény 4. cikkének (1) bekezdése szerint a hatóságok környezeti információ kérése esetén „a nyilvánosság rendelkezésére” bocsátják a környezeti információkat. A 2. cikk 4. pontja értelmében a „nyilvánosság” jelentése „egy vagy több természetes vagy jogi személy, továbbá a nemzeti joggal vagy gyakorlattal összhangban azok szövetségei, szervezetei és csoportjai”. Az Aarhusi Egyezmény végrehajtási útmutatója a „nyilvánosság” e tág meghatározását úgy értelmezi, hogy az a „bármely személy” elvét alkalmazza. (
20
)
63.
Amint azt a jogi szakirodalom megjegyezte, (
21
) az Aarhusi Egyezményben a kérelem benyújtásakor az azonosító adatok megadására, valamint az indok megjelölésére vonatkozó követelmény hiánya azt eredményezi, hogy a hatóságoknak a „kérelmezőre vonatkozóan vak” megközelítést kell alkalmazniuk. E megközelítés szerint „senkinek – sem magánszemélynek, sem nem kormányzati szervezetnek, sem másnak –, aki környezeti információt kér, nem kell azonosítania magát, vagy indokolnia kérelmét”. (
22
)
64.
Az egyik ok, amely miatt a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az azonosítás szükséges, az, hogy ezáltal ellenőrizhető, hogy a kérelmezők olyan természetes vagy jogi személyek, akiket vagy amelyeket a kérelmezői jogok megilletnek, szemben különösen a jogi személyiséggel nem rendelkező szervezetekkel. A Coillte osztja ezt a nézetet, csakúgy, mint több érdekelt fél, köztük a cseh kormány, amely szerint a 2003/4 irányelv és az Aarhusi Egyezmény a környezeti információhoz való jogot a kérelmező jogi személyiségéhez köti.
65.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 2003/4 irányelv (2) preambulumbekezdéséből az következik, hogy az „kibővíti a 90/313/EGK irányelv által biztosított, már meglévő hozzáférést”. (
23
) A 90/313 irányelv alapján a jogirodalom kiemelte, hogy a környezeti információhoz való jog személyi hatálya tág, és úgy kell érteni, hogy az „gyakorlatilag mindenkire" kiterjed, és nem ír elő konkrét jogi formát. (
24
) A környezeti információhoz való jog személyi hatályának tág értelmezését alátámasztják a környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférés céljai, amelyek a 2003/4 irányelv (1) preambulumbekezdése szerint hozzájárulás „a környezeti kérdésekkel kapcsolatos nagyobb tudatossághoz, a szabad véleménycseréhez, a nyilvánosságnak a környezeti ügyekkel kapcsolatos döntéshozatalban való hatékonyabb részvételéhez, és végezetül a jobb környezethez”. A szakirodalmi szerzők megjegyezték, hogy a 2003/4 irányelv „az információhoz való hozzáférést az emberi jog kontextusába helyezte”, és ezért „a jog nemcsak az uniós polgárokat, hanem mindenkit megillet, beleértve a szövetségeket is”. (
25
)
66.
Emellett a 2003/4 irányelv 3. cikke (5) bekezdésének a) pontja szerint a tisztviselők kötelesek segíteni „a nyilvánosságot az információkhoz jutásban”. Az említett irányelv 2. cikkének 6. pontja akként határozza meg a „nyilvánosságot”, hogy az „egy vagy több természetes vagy jogi személy, továbbá a nemzeti joggal vagy gyakorlattal összhangban azok szövetségei, szervezetei és csoportjai”. E két rendelkezés együttes értelmezéséből következik, hogy a természetes vagy jogi személyeknek, valamint – a nemzeti jogszabályokkal vagy gyakorlattal összhangban – szövetségeiknek, szervezeteiknek vagy csoportjaiknak lehetővé kell tenni a környezeti információkhoz való hozzáférést.
67.
A 2003/4 irányelv 3. cikke (5) bekezdésének a) pontjában a tisztviselőkre vonatkozóan előírt azon követelmény, hogy a „nyilvánosságot” segítsék az információkhoz való hozzáférésben, értelmetlen lenne, ha a „nyilvánosság” bizonyos kategóriáit, különösen a jogi személyiséggel nem rendelkező szövetségeket megfosztanák az említett irányelv 3. cikkének (1) bekezdése szerinti, a környezeti információkhoz való hozzáférés iránti kérelemhez való jogtól.
68.
Emellett, amint a bevezető észrevételekben már megállapításra került, a 2003/4 irányelv értelmezésekor figyelembe kell venni az Aarhusi Egyezmény szövegét és célját, amely egyezmény uniós jogba való átültetése ezen irányelv célja. (
26
) E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az Aarhusi Egyezmény követi a „bármely személy” elvet a környezeti információkhoz való hozzáféréshez való jog tekintetében. (
27
) A nyilvánosság az Aarhusi Egyezmény értelmében különösen természetes vagy jogi személyek szövetségei, szervezetei és csoportjai „a nemzeti joggal vagy gyakorlattal összhangban”. A nemzeti jog által meghatározott követelményeknek meg kell felelniük az Aarhusi Egyezménynek az általa biztosított jogokhoz való „széles körű hozzáférés” biztosítására irányuló célkitűzésének. (
28
) Az olyan értelmezés, amely lehetővé tenné a hatóságok számára, hogy a környezeti információhoz való jogot kizárólag a kérelmezők jogi személyiségére hivatkozva tagadják meg, alkalmas lenne ezen elvet aláásására.
69.
Mindenesetre a (még) nem bejegyzett szövetség tagjainak minősülő természetes személyek nyilvánvalóan jogosultak az információkhoz való hozzáférés iránti kérelem benyújtására. (
29
)
70.
Következésképpen, amennyiben mindenkinek joga van a környezeti információkhoz való hozzáféréshez, a „kérelmező” jogi státuszának ellenőrzése önmagában nem lehet ok arra, hogy a kérelmező személyazonosságának ellenőrzését megköveteljék.
71.
Ami a „kérelmező” fogalmának szövegkörnyezetét illeti, emlékeztetni kell arra, hogy a 2003/4 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében a hatóságok a 2003/4 irányelvvel összhangban kérelemre kötelesek „bármely kérelmező rendelkezésére bocsátani a […] környezeti információkat anélkül, hogy a kérelmezőnek indokolnia kellene a kérelmét”. Az említett irányelv (8) preambulumbekezdéséből következik, hogy bármely természetes vagy jogi személynek joga van a környezeti információkhoz való hozzáférésre anélkül, hogy indokolnia kellene kérelmét.
72.
„Bármely” kérelmezőnek a környezeti információk iránti kérelem benyújtásához való joga és a hatóságoknak az ilyen információk nyújtására vonatkozó kötelezettsége kiegészíti a hatóságoknak a 2003/4 irányelv 7. cikkéből eredő proaktív tájékoztatási kötelezettségét. Az említett irányelv 1. cikkének b) pontja szerint a proaktív kötelezettség annak biztosítására irányul, hogy „a környezeti információkat a nyilvánosság számára fokozatosan bővülő körűen hozzáférhetővé teszik és terjesztik annak érdekében, hogy a környezeti információkat terjesszék, és a nyilvánosság számára a lehető legszélesebb körben hozzáférhetővé tegyék”. Továbbá az említett irányelv (9) preambulumbekezdése szerint szükség van arra, hogy a hatóságok a környezeti információkat „a lehető legszélesebb körben a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tegyék és terjesszék, különösen informatikai és kommunikációs eszközök felhasználásával”.
73.
A 2003/4 irányelv 1. cikke b) pontjával összefüggésben és annak (9) preambulumbekezdésére tekintettel értelmezett 7. cikkéből az következik, hogy a környezeti információkat „rendszerint” és „a lehető legszélesebb körben” kell a nyilvánosság számára „hozzáférhetővé tenni”, ami azt jelenti, hogy a nyilvánosságnak még csak kérnie sem kell az információkat. A „hozzáférhetővé tenni” kifejezés kellően tág ahhoz, hogy az információk hozzáférhetővé tételének különböző módozataira is kiterjedjen. Amint azt a Right to Know kifejtette, a környezeti információk a kérelmező rendelkezésére bocsáthatók a hatóság irodáiban (akár megtekintés vagy gyűjtés útján), akár egy weboldalon keresztül, vagy egy megbízott által történő gyűjtés céljából történő rendelkezésre bocsátás útján. E helyzetek egyikében sem áll fenn nyilvánvaló ok arra, hogy a környezeti információkhoz való hozzáférés jogát gyakorolni kívánó természetes vagy jogi személyeknek először azonosítaniuk kelljen magukat. A 2003/4 irányelv nem határozza meg továbbá azt a csatornát, amelyen keresztül az információt „hozzáférhetővé kell tenni”. Az információ tehát elküldhető például a kérelmező e‑mail címére, ha a kérelmező ezen az úton lépett kapcsolatba a hatósággal.
74.
A hatóságok azon általános kötelezettsége, hogy proaktívan terjesszék a nyilvánosság számára az információkat, alátámasztja azt az értelmezést, amely szerint, ha a nyilvánosság valamely tagja hozzáférést kér a környezeti információkhoz, nincs külön követelmény a személyazonosító adatok megadására.
75.
A Coillte, Írország és a cseh kormány azzal érvel, hogy a 2003/4 irányelv 6. cikke alátámasztja azt a következtetést, hogy a „kérelmező” fogalma megköveteli a kérelmező azonosítását. Véleményük szerint, amennyiben a kérelmező az információ iránti kérelmet elutasító határozat ellen a 6. cikk (1) bekezdése alapján közigazgatási és a 6. cikk (2) bekezdése alapján bírósági felülvizsgálatot kérhet, a környezeti információk kérelmezésekor a kérelmezőt azonosítani kell.
76.
Nem tartom meggyőzőnek a környezeti információhoz való jog gyakorlásának követelményei és a közigazgatási hatóság előtti fellebbezés vagy a bírósági felülvizsgálat iránti kereset benyújtására vonatkozó eljárás között vont párhuzamot. Az egyes jogok gyakorlásához előírt követelményeket külön‑külön kell megvizsgálni. Annak elismerése azonban, hogy a 2003/4 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése szerint lehetőség van névtelen kérelem benyújtására, nem érinti a tagállamok által a közigazgatási vagy bírósági felülvizsgálathoz való jog gyakorlására vonatkozóan megállapítható szabályokat. A tagállamok által a környezeti információkhoz való hozzáférés jogának érvényesítésére megállapított szabályok az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkével összhangban az eljárási autonómia elve alá tartoznak, figyelemmel az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvének, valamint a pártatlan bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz való jognak a tiszteletben tartására. (
30
)
77.
Nem meggyőző számomra a Bizottság által a szóban forgó rendszer és az 1049/2001/EK rendelet (
31
) alapján a dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférésre alkalmazandó rendszer között vont párhuzam sem. Először is, az 1049/2001 rendelet szerinti, dokumentumokhoz való hozzáférés jogának kedvezményezetti köre szűkebb, mint a 2003/4 irányelvben meghatározott környezeti információhoz való jog kedvezményezettjeinek köre. Az 1049/2001 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése szerint ugyanis a dokumentumokhoz való hozzáférés joga „bármely uniós polgárra, valamint valamely tagállamban lakóhellyel, illetve létesítő okirat szerinti székhellyel rendelkező természetes vagy jogi személyre” alkalmazandó. A környezeti információkhoz való hozzáférés joga kedvezményezettjeinek körére vonatkozóan nincsenek ilyen korlátozások. Másodszor, az uniós intézmények birtokában lévő környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférést az 1367/2006/EK rendelet (
32
) szabályozza. Az említett rendelet, ahogyan azt a szakirodalom (
33
) megállapítja, „kiterjeszti a hozzáférési jog kedvezményezettjeinek körét” az 1049/2001 rendelet 2. cikke alapján, annak elismerésével, hogy a kérelmezőt megilleti a környezeti információkhoz való hozzáférési jog „a kérelmező állampolgársága, nemzetisége vagy lakóhelye szerinti megkülönböztetés nélkül, illetve jogi személy esetében annak bejegyzett székhelye és tevékenysége tényleges központjának helye szerinti megkülönböztetés nélkül”. (
34
)
78.
Tekintettel a kedvezményezettek körének különbözőségére, nem helyénvaló tehát előírni, hogy a 2003/4 irányelv szerinti kérelmezőket az 1049/2001 rendeletben meghatározott követelmények alapján kelljen azonosítani.
79.
Ami a 2003/4 irányelv célkitűzéseit illeti, az említett rendelet 1. cikkének a) pontja szerint az irányelv célja a hatóságok birtokában lévő vagy számukra tárolt környezeti információkhoz való hozzáférés jogának biztosítása. Ez a jog, amint az az említett irányelv (1) preambulumbekezdéséből következik, és amint arra a fenti 65. pontban már rámutattam, hozzájárul „a nyilvánosságnak a környezeti ügyekkel kapcsolatos döntéshozatalban való hatékonyabb részvételéhez, és végezetül a jobb környezethez”. Emellett az irányelv (2) preambulumbekezdéséből következik, hogy a környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférés joga a „nyitottság és átláthatóság” tekintetében „a változás” részét képezi. (
35
) Az említett irányelv (16) preambulumbekezdéséből az is következik, hogy az információk nyilvánosságra hozatala a közérdeket szolgálja. Következésképpen a nyilvánosságra hozatalt lehetővé tevő információkhoz való hozzáférés joga közérdekű célt szolgál, és nem függ a nyilvánosságra hozatalt kérő konkrét személy indokától. Emiatt, és amint azt a 2003/4 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése kifejezetten előírja, a kérelmezőnek nem kell megindokolnia a kérelmet.
80.
Az a tény, hogy a kérelmezők anélkül kérhetnek környezeti információkat, hogy azonosítaniuk kellene magukat, alátámasztja a környezeti információkhoz való széles hozzáférés és az átláthatóság célkitűzését. A névtelenség megőrzése különösen fontos lehet – amint azt a Commissioner és a Right to Know lényegében előadta – bizonyos kérelmezők esetében, ahol a hivatalos nevük és címük feltüntetése közvetve felfedheti a kérelem benyújtásához fűződő indokukat. (
36
) Az azonosítás kötelezettségének hiánya a tájékoztatáshoz való jog közérdekű céljával is összhangban van. (
37
)
81.
A Coillte és számos érdekelt fél figyelmeztetett a hozzáférési kérelmeket automatikusan generáló és elküldő mesterséges intelligencia kockázatára. Az ilyen kockázat, bármennyire is súlyos, nem tűnik a névtelen kérelmek velejárójának. Ez inkább az információs társadalom eszközeinek a hatóságokkal való kommunikációra való használatával kapcsolatos (szemben a fizikailag benyújtott kérelmekkel). E kockázat megelőzése érdekében a tagállam feladata, hogy megfelelő technikai biztosítékokat alkalmazzon annak biztosítására, hogy a hatóságok csak olyan kérelmeket bíráljanak el, amelyek személytől, nem pedig automatizált robotoktól származnak. (
38
)
82.
Az írásbeli észrevételeket benyújtó kormányok és Írország szintén figyelmeztetett a névtelen vagy álnéven benyújtott kérelmekből eredő visszaélések kockázatára. Emlékeztetni kell arra, hogy a 2003/4 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerint a tagállamok elutasíthatják a környezeti információkra vonatkozó „nyilvánvalóan észszerűtlen” kérelmeket. Ez az elutasítási ok kellően széleskörű ahhoz, hogy a hatóságnak lehetővé tegye, hogy elutasítsa a bosszantó vagy zaklatásra vagy zavarásra irányuló kérelmet. Amint azt az ötödik kérdéssel kapcsolatban alább kifejtem, e kivétel alkalmazása során a hatóságok kérhetik az azonosítást.
83.
A tájékoztatáshoz való joggal való visszaélés tehát a kérelem elutasításához vezethet, de ez nem indokolja a „kérelmező” fogalmának megszorító értelmezését.
84.
Arra a következtetésre jutottam, hogy a 2003/4 irányelv 2. cikke 5. pontjának szövegéből, szövegkörnyezetéből és céljából az következik, hogy a „kérelmező” fogalma nem követeli meg az említett irányelv 3. cikkének (1) bekezdésével összhangban környezeti információt kérő természetes vagy jogi személy azonosítását.
85.
A fentiek alapján úgy vélem, hogy a 2003/4 irányelv 2. cikkének 5. pontjában szereplő „kérelmező” szót az Aarhusi Egyezmény 2. és 4. cikkével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy az nem korlátozódik a tényleges nevével és/vagy egy aktuális fizikai címmel azonosított természetes vagy jogi személyre, hanem magában foglalja az anonim vagy álnevet használó személyt és/vagy olyan kérelmezőt is, akinek az elérhetőségi adatait csak e‑mail címmel azonosították.
D.
A harmadik és a negyedik kérdés
86.
Harmadik és negyedik kérdésével, amelyeket együttesen kell megvizsgálni, az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2003/4 irányelv 3. cikkének (1) bekezdését az Aarhusi Egyezmény 4. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti jogszabály, amely arra kötelezi a kérelmezőt, hogy a környezeti információk iránti kérelem benyújtása érdekében adja meg nevét és fizikai címét, és hogy azzal ellentétes, hogy a hatóság ellenőrzi a kérelmező személyazonosságát, még akkor is, ha kétséges a kérelmező által megadott azonosító adatok valódisága.
87.
Erre a kérdésre akkor szükséges válaszolni, ha a Bíróság a második kérdésre általam javasolt választ követi.
88.
A 2003/4 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése, amely a fentiek szerint a hatóságok azon kötelezettségét írja elő, hogy kérelemre kötelesek „bármely kérelmező rendelkezésére bocsátani a birtokukban lévő vagy számukra tárolt környezeti információkat anélkül, hogy a kérelmezőnek indokolnia kellene a kérelmét”, megfelel az Aarhusi Egyezmény 4. cikkének (1) bekezdésében foglaltaknak. Ez utóbbi rendelkezés arra kötelezi a hatóságokat, hogy az ilyen információ iránti kérelem alapján környezeti információkat bocsássanak a nyilvánosság rendelkezésére.
89.
Amint arra a második kérdésre adott válaszban már utaltam, a 2003/4 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése nem vonja maga után azt, hogy a kérelmezőnek meg kell adnia személyazonosító adatokat.
90.
A feltett kérdés az, hogy a tagállamok nemzeti jogukban előírhatnak‑e ilyen azonosítási kötelezettséget.
91.
Az EUMSZ 288. cikkből következik, hogy a tagállamok valamely irányelv átültetésekor az irányelv végrehajtását biztosító módozatok és eszközök megválasztását illetően széles mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek. E szabadság nem érinti az egyes címzett tagállamok azon kötelezettségét, hogy az érintett irányelv által követett céllal összhangban az irányelv teljes körű érvényesülését biztosítsák. (
39
)
92.
Ami a környezeti információkhoz való hozzáférés jogának végrehajtását illeti, a 2003/4 irányelv 3. cikkének (5) bekezdése kifejezetten kimondja, hogy a tagállamoknak meg kell határozniuk „a gyakorlati szabályokat” annak érdekében, hogy e jog „hatékonyan gyakorolható legyen”. Amint arra fentebb rámutattam, (
40
) e gyakorlati szabályok célja a jog gyakorlásának megkönnyítése.
93.
Az Aarhusi Egyezmény 4. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a hatóságok „a nemzeti szabályozás keretében” kötelesek a környezeti információkat hozzáférhetővé tenni. Az Aarhusi Egyezmény végrehajtási útmutatója szerint ez azt jelenti, hogy „a nemzeti szabályozásnak az [Aarhusi] Egyezménnyel összhangban meg kell határoznia az információk iránti kérelmek megválaszolásának kereteit”. (
41
) A környezeti információhoz való jog végrehajtása szempontjából az uniós jog és különösen a 2003/4 irányelv a tagállamok nemzeti jogának részének tekintendő. (
42
)
94.
A 2003/4 irányelv 3. cikkének (5) bekezdéséből és az Aarhusi Egyezmény 4. cikkének (1) bekezdéséből az következik, hogy a környezeti információhoz való jog hatékony gyakorlására vonatkozó gyakorlati szabályok meghatározása keretében a tagállamok mérlegelési jogkörrel rendelkeznek az információ iránti kérelmek benyújtására és megválaszolására irányuló eljárás kereteinek meghatározása tekintetében.
95.
Ebben az összefüggésben először is a kérelmező azonosítása szükséges lehet ahhoz, hogy a hatóságok elbírálhassák a kérelmet. A hatóságok például kérhetik a kérelmező nevét és postai címét, ha a kérelmező nem ad meg egyéb elérhetőségi adatokat.
96.
A 2003/4 irányelv 5. cikkének (2) bekezdésével összhangban a kérelmező személyazonosító adataira akkor is szükség lehet, ha az információ szolgáltatásáért (észszerű) díjat számítanak fel. (
43
)
97.
Másodszor, a személyazonosító adatokra szükség lehet, ha az információ iránti kérelem a 2003/4 irányelv 4. cikke szerinti kivételek valamelyikébe tartozik.
98.
Az említett irányelv 4. cikke pontosan felsorolja azokat a kivételeket, amelyeket a tagállamok a környezeti információkhoz való hozzáférés joga alól bevezethetnek. Amennyiben az ilyen kivételeket ténylegesen átültették a nemzeti jogba, a hatóságok hivatkozhatnak azokra annak érdekében, hogy megtagadják a hozzájuk érkezett információkérést. (
44
)
99.
Ezek a kivételek többek között a nyilvánvalóan észszerűtlen kérelemre, az előkészítés alatt álló anyagra vonatkozó kérelemre vagy a hatóságok belső kommunikációjára, valamint azokra a helyzetekre terjednek ki, amelyekben az információ feltárása hátrányosan érintené a hatósági eljárások titkosságát, a nemzetközi kapcsolatokat, a közbiztonságot vagy a honvédelmet, a kereskedelmi és ipari információ bizalmas jellegét vagy a természetes személy személyi adataira vonatkozó titoktartási kötelezettséget.
100.
A 2003/4 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének második albekezdése kimondja, hogy az egyes esetekben a közzététel által szolgált közérdeket mérlegelni kell a megtagadás által szolgált érdekkel szemben. Következésképpen a környezeti információkhoz való hozzáférésnek a 4. cikkben meghatározott okokból történő megtagadásának mindig az érintett érdekek mérlegelésén kell alapulnia.
101.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy e mérlegelésnek a 2003/4 irányelv alapján előterjesztett, környezeti információhoz való hozzáférés iránti kérelem keretében az illetékes hatóság elé kerülő minden egyes eset tényleges és konkrét vizsgálatát kell magában foglalnia. (
45
)
102.
Mivel a hozzáférés iránti kérelem vizsgálatának minden egyes esetben figyelembe kell vennie az egyedi érdekeket, a hatóságnak meg kell vizsgálnia a kérelmező által a kért információk hozzáférhetővé tételének igazolására alkalmas okokkal kapcsolatban esetlegesen szolgáltatott információkat is. (
46
)
103.
Emellett a 2003/4 irányelv 4. cikkének (5) bekezdése szerint az információ rendelkezésre bocsátásának megtagadásáról a kérelmezőt írásban vagy elektronikus úton „tájékoztatni” kell, ha a kérést írásban nyújtották be, vagy ha a kérelmező ezt kéri. A tájékoztatásban meg kell jelölni az elutasítás indokait. Az elutasításról való tájékoztatás esetén a hatóság már nem teszi hozzáférhetővé az információkat. Ehelyett olyan közigazgatási határozatot fogad el, amelyhez a kérelmező személyazonosító adatai szükségesek lehetnek. (
47
)
104.
Nyilvánvaló, hogy az információhoz való hozzáférés joga alóli kivétel alkalmazása során a hatóságnak a kérelmezővel olyan módon kell együttműködnie, amely eltér az információk egyszerű rendelkezésre bocsátásától. Ilyen helyzetekben a tagállamok szükségesnek ítélhetik a kérelmező azonosításának megkövetelését. (
48
)
105.
Ha azonban a kérelmező környezeti információt kér, megadja elérhetőségét, és a hatóság a kérelmezővel való konkrét kapcsolatfelvétel és a kivételek alkalmazása nélkül is hozzáférhetővé teheti az információt, a kérelmező azonosítása nem tűnik a hozzáférési jog gyakorlása szükséges követelményének. Nincs nyilvánvaló oka annak, hogy például annak a személynek, aki a 2003/4 irányelv 3. cikkének (5) bekezdése alapján létrehozott és vezetett környezeti információs nyilvántartásokhoz vagy jegyzékekhez kíván hozzáférni, vagy aki a környezeti információk vizsgálatára szolgáló létesítményben a helyszínen tartózkodik, először azonosítania kellene magát. Ugyanez vonatkozik például arra a személyre is, aki álnéven aláírt e‑mailt küld, amelyben környezetvédelmi információkat kér. (
49
)
106.
Amint a Commissioner és a Right to Know lényegében érvelt, ha minden, környezeti információt kérelmező személynek rendszeresen azonosítania kell magát, az bizonyos személyeket visszatarthat az információkéréstől. Amint arra az első kérdésre adott válaszban fentebb rámutattam, egyes kérelmezők esetében a nevük az indokaik helyettesítésére szolgálhat, és annak felfedése az indokaik megadására vonatkozó követelménynek minősülhet, ami ellentétes a 2003/4 irányelvvel és az Aarhusi Egyezménnyel. Az említett érdekelt felek külön hangsúlyozták a környezeti információhoz való jogukat gyakorló személyek zaklatásának kockázatát, amely kockázat nem elméleti vagy elvont, különösen akkor, ha gazdasági érdekek forognak kockán. A„kérelmezőre vonatkozóan vak” megközelítés és az „indítékra vonatkozóan vak” megközelítés egyaránt megelőzheti az Aarhusi Egyezmény 3. cikkének (8) bekezdésében említett megtorlás kockázatát. (
50
)
107.
Mivel a környezeti információkhoz való hozzáféréshez való jog gyakorlásának általános feltételeként nem lehet megkövetelni a kérelmező azonosítását, a kérelmező által megadott azonosító adatok valódiságával kapcsolatos kétségek nem képeznek megfelelő indokot arra, hogy a hatóság a kérelmező személyazonosságának megerősítését kérje. A fentiek azonban – amint az az alábbi ötödik kérdésnél tárgyalásra kerül – nem érintik azt a helyzetet, amikor a 2003/4 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjával összhangban megerősítést kérnek annak megállapítása érdekében, hogy a kérelem nyilvánvalóan észszerűtlen‑e.
108.
A fentiek alapján úgy vélem, hogy a 2003/4 irányelv 3. cikkének (1) bekezdését az Aarhusi Egyezmény 4. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti jogszabály, amely általános szabályként arra kötelezi a kérelmezőt, hogy a környezeti információk iránti kérelem benyújtása érdekében adja meg nevét és fizikai címét, még akkor is, ha kétséges a kérelmező által megadott azonosító adatok valódisága. A fentiek abban az esetben alkalmazhatók, ha a kérelem elbírálásához nem szükséges az azonosítás, és ha az említett irányelv 4. cikke alapján nem alkalmazható kivétel.
E.
Az ötödik kérdés
109.
Ötödik kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2003/4 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének b) pontját az Aarhusi Egyezmény 4. cikke (3) bekezdésének b) pontjával összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy a hatóság nem kérheti a kérelmező tényleges nevének és/vagy egy aktuális fizikai címnek a megerősítését annak meghatározása céljából, hogy egy adott kérelem az ugyanazon kérelmező által benyújtott más kérelmek mennyiségére, jellegére és gyakoriságára tekintettel nyilvánvalóan észszerűtlen‑e.
110.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a 2003/4 irányelvben foglalt, környezeti információhoz való jog azt jelenti, hogy az információ hozzáférhetővé tételének kell az általános szabálynak lennie, és a hatóság csak bizonyos, pontosan meghatározott esetekben jogosult a környezeti információk hozzáférhetővé tételét megtagadni. A hozzáférési jog alóli kivételeket ebből következően megszorítóan kell értelmezni, amikor is az információ hozzáférhetővé tételével szolgált közérdeket kell a megtagadás által szolgált érdekkel szemben mérlegelni. (
51
)
111.
Amint az fentebb megállapításra került, (
52
) az említett irányelv 4. cikke pontosan felsorolja azokat a kivételeket, amelyeket a tagállamok a környezeti információkhoz való hozzáférés joga alól bevezethetnek. Amennyiben az ilyen kivételeket ténylegesen átültették a nemzeti jogba, a hatóságok hivatkozhatnak azokra annak érdekében, hogy megtagadják a hozzájuk érkezett információkérést. (
53
)
112.
Ennélfogva a tagállamok a 2003/4 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében rendelkezhetnek a környezeti információ iránti kérelem elutasításáról, ha a kérelem „nyilvánvalóan észszerűtlen”.
113.
A kérdést előterjesztő bíróság konkrétan azt kérdezi, hogy e kivétel alkalmazása során a hatóságok kérhetik‑e a kérelmező személyazonosságának megerősítését, és hogy a kérelem észszerűségének megállapítása során figyelembe vehetik‑e az ugyanazon kérelmező által benyújtott más kérelmek mennyiségét, jellegét és gyakoriságát.
114.
Elöljáróban meg kell jegyezni, hogy a fent említett rendelkezés egyes nyelvi változatai az „észszerűtlen” kifejezést (
54
) használják a kérelem leírására, míg más nyelvi változatok a „visszaélésszerű” kifejezést (
55
) használják. A nyelvi változatok egyike sem tartalmaz azonban konkrét kritériumokat a kérelem nyilvánvalóan észszerűtlen vagy visszaélésszerű jellegének értékelésére.
115.
A 2003/4 irányelv 4. cikkének (3) bekezdése kimondja, hogy amennyiben valamely tagállam kivételeket ír elő, nyilvánosan hozzáférhető jegyzéket készíthet azon ismérvekről, amelyek alapján az illetékes hatóság határozhat a kérések kezeléséről. (
56
)
116.
A tagállamok tehát mérlegelési jogkörrel rendelkeznek az említett megtagadási ok alkalmazására vonatkozó tényezők meghatározása tekintetében.
117.
Mindazonáltal, amennyiben ez kivételt képez az információnyújtás általános szabálya alól, a nyilvánvalóan észszerűtlen kérelem indokára alapított elutasításnak kivételesnek kell maradnia.
118.
Emiatt a kérelem nyilvánvalóan észszerűtlennek való minősítéséhez szükséges mércének magasnak kell lennie.
119.
Különösen a kért információk mennyiségére tekintettel, a 2003/4 irányelv 3. cikke (2) bekezdésének b) pontja szerint ez a tényező (valamint a kért információk összetett jellege) indokolja a közigazgatási hatóság egy hónapos válaszadási határidejének meghosszabbítását. A 2003/4 irányelv 3. cikke (2) bekezdése b) pontjának és 4. cikke (2) bekezdése b) pontjának együttes értelmezéséből következik, hogy a kért információ mennyisége önmagában nem teszi nyilvánvalóan észszerűtlenné a kérelmet. (
57
)
120.
Ami a kérelmek gyakoriságát illeti, emlékeztetni kell arra, hogy a környezeti információkhoz való hozzáférés joga azt az általános célt szolgálja, hogy hozzájáruljon a környezeti kérdésekkel kapcsolatos nagyobb tudatossághoz. A kérelmezőnek joga van ahhoz, hogy különböző hatóságoktól vagy ugyanattól a hatóságtól környezeti információkat kérjen a kérelmek számának korlátozása nélkül. Egy olyan abszolút, számszerűsített küszöb meghatározása, amely felett egy kérelem nyilvánvalóan észszerűtlennek minősíthető, sérthetné a környezeti információhoz való jogot. (
58
)
121.
Mindazonáltal a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az uniós jogban létezik olyan általános jogelv, amely szerint a jogalanyok nem hivatkozhatnak csalárd módon vagy visszaélésszerűen az uniós jogi normákra. (
59
) A jogalanyok, beleértve a környezeti információhoz való jogukat gyakorló kérelmezőket is, kötelesek tiszteletben tartani ezt az általános elvet. (
60
)
122.
A 2003/4 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt kivétel tükrözi a Bíróság ítélkezési gyakorlatát, és megerősíti – amint Írország előadta – az irányelv által biztosított jogokkal való visszaélés elkerülésének fontosságát.
123.
Annak megállapításához, hogy egy kérelem nyilvánvalóan észszerűtlen, az érintett hatóságnak figyelembe kell vennie az egyes esetek összes releváns körülményét, beleértve a kérelem jellegét és a kérelem forrását. Ez különösen így van, amint arra lényegében a cseh kormány is rámutatott, amikor az adott ügy körülményei azt jelzik, hogy a kérelem rosszhiszemű vagy fantázia szülte, ha zaklatást vagy zavart okozhat, vagy ha a kérelmező vagy kérelmezők azon szándékát tárja fel, hogy a kérelmekkel való túlterheléssel megbénítsa e hatóság működését. (
61
)
124.
Ebben az összefüggésben a kérelmező nevének és címének megerősítése szükséges lehet ahhoz, hogy a hatóságok a 2003/4 irányelv 4. cikkének (5) bekezdésében előírtak szerint tájékoztathassák a kérelmezőt a kért információk egészének vagy egy részének rendelkezésre bocsátását megtagadó indokokról.
125.
Ebből következik, hogy annak meghatározása, hogy egy kérelem nyilvánvalóan észszerűtlen‑e, nem a kérelmek számától, jellegétől vagy gyakoriságától függ, hanem az egyes esetek összes körülményétől. E körülmények közé tartozhat a nyilvánvalóan komolytalan vagy bosszantó álnév használata.
126.
A fentiek alapján úgy vélem, hogy a 2003/4 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének b) pontját az Aarhusi Egyezmény 4. cikke (3) bekezdésének b) pontjával összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy a hatóság kérheti a kérelmező tényleges nevének és/vagy egy aktuális fizikai címnek a megerősítését annak meghatározása céljából, hogy egy adott kérelem az ugyanazon kérelmező által benyújtott más kérelmek mennyiségére, jellegére és gyakoriságára tekintettel nyilvánvalóan észszerűtlen‑e, amennyiben ezeket a kritériumokat nem elszigetelten, hanem az egyes esetek körülményeinek átfogó értékelése keretében veszik figyelembe. Ez különösen akkor igaz, ha az ügy konkrét körülményei azt jelzik, hogy a kérelem bosszantó vagy komolytalan, ha zaklatást vagy zavart okozhat, vagy ha a kérelmezőnek vagy a kérelmezőknek a hatóság működésének megbénítására irányuló szándékáról árulkodik.
V. Végkövetkeztetés
127.
A fentiek alapján azt javaslom, hogy a Bíróság a High Court (felsőbíróság, Írország) által előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
1)
A környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférésről és a 90/313/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. január 28‑i 2003/4/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében szereplő „információkérés” kifejezést a környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló, 1998. június 25‑én Aarhusban aláírt, és az Európai Közösség nevében a 2005. február 17‑i 2005/370/EK tanácsi határozattal jóváhagyott egyezmény (a továbbiakban: Aarhusi Egyezmény) 4. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben
úgy kell értelmezni, hogy az az említett irányelv 3. cikkének (1) bekezdése alapján benyújtott kérelmet jelenti. Az a kérdés, hogy a kérelem az utóbbi rendelkezés hatálya alá tartozik‑e, a 2003/4 irányelv 6. cikke alapján közigazgatási és bírósági felülvizsgálat tárgyát képezi.
2)
A 2003/4 irányelv 2. cikkének (5) bekezdésében szereplő „kérelmező” szót
az Aarhusi Egyezmény 2. és 4. cikkével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy az nem korlátozódik a tényleges nevével és/vagy egy aktuális fizikai címmel azonosított természetes vagy jogi személyre, hanem magában foglalja az anonim vagy álnevet használó személyt és/vagy olyan kérelmezőt is, akinek az elérhetőségi adatait csak e‑mail címmel azonosították.
3)
A 2003/4 irányelv 3. cikkének (1) bekezdését az Aarhusi Egyezmény 4. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni,
hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti jogszabály, amely általános szabályként arra kötelezi a kérelmezőt, hogy a környezeti információk iránti kérelem benyújtása érdekében adja meg nevét és fizikai címét, még akkor is, ha kétséges a kérelmező által megadott azonosító adatok valódisága. A fentiek abban az esetben alkalmazhatók, ha a kérelem elbírálásához nem szükséges az azonosítás, és ha az említett irányelv 4. cikke alapján nem alkalmazható kivétel.
4)
A 2003/4 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének b) pontját az Aarhusi Egyezmény 4. cikke (3) bekezdésének b) pontjával összefüggésben
úgy kell értelmezni, hogy a hatóság kérheti a kérelmező tényleges nevének és/vagy egy aktuális fizikai címnek a megerősítését annak meghatározása céljából, hogy egy adott kérelem az ugyanazon kérelmező által benyújtott más kérelmek mennyiségére, jellegére és gyakoriságára tekintettel nyilvánvalóan észszerűtlen‑e, amennyiben ezeket a kritériumokat nem elszigetelten, hanem az egyes esetek körülményeinek átfogó értékelése keretében veszik figyelembe. Ez különösen akkor igaz, ha az ügy konkrét körülményei azt jelzik, hogy a kérelem bosszantó vagy komolytalan, ha zaklatást vagy zavart okozhat, vagy ha a kérelmezőnek vagy a kérelmezőknek a hatóság működésének megbénítására irányuló szándékáról árulkodik.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	A környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló, 1998. június 25‑én Aarhusban aláírt, és az Európai Közösség nevében a 2005. február 17‑i 2005/370/EK tanácsi határozattal (HL 2005. L 124., 1. o.) jóváhagyott egyezmény (kihirdette: a 2001. évi LXXXI. törvény) (a továbbiakban: Aarhusi Egyezmény).
(
3
)	Lásd: Ebbesson, J. et al., The Aarhus Convention: An Implementation Guide, 2. kiadás, Egyesült Nemzetek, Genf, 2014, 19. o. (a továbbiakban: az Aarhusi Egyezmény végrehajtási útmutatója).
(
4
)	Az Aarhusi Egyezmény hetedik és nyolcadik preambulumbekezdése.
(
5
)	Barritt, E., The Foundations of the Aarhus Convention, London, Hart Publishing, 2020, 5. o.
(
6
)	Az Aarhusi Egyezmény végrehajtási útmutatója, 15. o.
(
7
)	Whittaker, S., Reid, C.T. és Mendel, J., Freedom of Environmental Information: Aspirations and Practice, Intersentia, Cambridge, 2023, 38. oldal.
(
8
)	A környezeti információkhoz való hozzáférés és azok rendelkezésre bocsátása továbbá olyan indokokkal is igazolható, mint például a fenntartható fejlődés támogatása és a környezetvédelmi jogszabályok végrehajtásának javítása. Lásd: Bell, S. et al., Environmental Law, 9. kiadás, Oxford University Press, Oxford, 2024, 248. o.
(
9
)	A környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférésről és a 90/313/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. január 28‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2003. L 41., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 375. o.).
(
10
)	2021. április 15‑iFriends of the Irish Environment ítélet (C‑470/19, EU:C:2021:271, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
11
)	2013. december 19‑iFish Legal és Shirley ítélet (C‑279/12, EU:C:2013:853, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
12
)	2013. december 19‑iFish Legal és Shirley ítélet (C‑279/12, EU:C:2013:853, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
13
)	Lásd ebben az értelemben: 2022. november 8‑iDeutsche Umwelthilfe (Gépjárművek típusjóváhagyása) ítélet (C‑873/19, EU:C:2022:857, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
14
)	2021. április 15‑iFriends of the Irish Environment ítélet (C‑470/19, EU:C:2021:271, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
15
)	Az Aarhusi Egyezmény végrehajtási útmutatója, 79. o. (kiemelés tőlem).
(
16
)	Az Aarhusi Egyezmény végrehajtási útmutatója, 79. o.
(
17
)	Lásd: az Aarhusi Egyezmény végrehajtási útmutatója, 62. o.
(
18
)	Lásd ebben az értelemben: 2021. április 15‑iFriends of the Irish Environment ítélet (C‑470/19, EU:C:2021:271, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
19
)	2025. január 16‑iBanco de Santander (Egyéni fogyasztók képviselete) ítélet (C‑346/23, EU:C:2025:13, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
20
)	Az Aarhusi Egyezmény végrehajtási útmutatója, 55. o. (kiemelés tőlem).
(
21
)	Whittaker, S. et al., 7. lábjegyzet, i. m., 49. o.
(
22
)	Uo.
(
23
)	A környezeti információkhoz való hozzáférés szabadságáról szóló, 1990. június 7‑i tanácsi irányelv (HL 1990. L 158., 56. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 402. o.).
(
24
)	Lásd: Krämer, L., „La Directive 90/313/CEE sur l’accès à l’information en matière d’environement: genèse et perspectives d’application” in Pallemaerts, M. (szerk.), Het recht op informatie inzake leefmilieu – Le droit à l’information en matière d’environnement – The right to environmental information, E. Story‑Scientia, Brüsszel, 1991, 17–39. o., 32. o. (kiemelés tőlem); Klein, D.R., „Kapitel 3 Reaktive Umweltinformationspflichten”, Umweltinformation im Völker- und Europarecht: Aktive Umweltaufklärung des Staates und Informationszugangsrechte des Bürgers, Mohr Siebeck, Tübingen, 2011, 320. o., további jogirodalmi hivatkozásokkal.
(
25
)	Krämer, L. és Badger, C., Krämer's EU Environmental Law, 9. kiadás, Hart Publishing, Oxford, 2024, 139. o. (kiemelés tőlem). Lásd általában: Boer, B. (szerk.), Environmental Law Dimensions of Human Rights, Oxford University Press, Oxford, 2015.
(
26
)	Lásd a fenti 28. pontot. Ez a környezetvédelmi jog területén azt az állandó ítélkezési gyakorlatot tükrözi, amely szerint az uniós jogszabályokat, amennyire lehetséges, a nemzetközi jog figyelembevételével kell egyébként értelmezni, különösen amikor e jogszabályok épp az Unió által megkötött valamely nemzetközi megállapodás végrehajtását szolgálják. Lásd: 2023. július 6‑iEIB és Bizottság kontra ClientEarth ítélet (C‑212/21 P és C‑223/21 P, ECLI:EU:C:2023:546, 66. pont). Lásd: Krämer, L., „The Aarhus Convention and the European Union”, in Banner, C. (szerk.), The Aarhus Convention, A Guide for UK Lawyers, Hart Publishing, London, 2015, Bloomsbury, 79. o.
(
27
)	Lásd a fenti 62. pontot.
(
28
)	Lásd: az Aarhusi Egyezmény végrehajtási útmutatója, 55. o. Lásd még: a Societatea Civilă Profesională de Avocaţi AB & CD ügyre vonatkozó indítványom (C‑252/22, EU:C:2023:592, 37. és 38. pont).
(
29
)	Lásd Klein, D.R., 24. lábjegyzet, i. m., 321. o.
(
30
)	Lásd ebben az értelemben: 2015. október 6‑iEast Sussex County Council ítélet (C‑71/14, EU:C:2015:656, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
31
)	Az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2001. május 30‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2001. L 145., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 331. o.).
(
32
)	A környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló Aarhusi Egyezmény rendelkezéseinek a közösségi intézményekre és szervekre való alkalmazásáról szóló, 2006. szeptember 6‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2006. L 264., 13. o.).
(
33
)	Etemire, U., „Access to environmental information under EU Law” in Peeters, M. and Eliantonio, M. (szerk.), Research Handbook on EU Environmental Law, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2020, 117‑132. o., 120. o.
(
34
)	Az 1367/2006 rendelet 3. cikke.
(
35
)	Az átláthatóság jogon alapuló megközelítéséről a környezetvédelmi jog területén lásd többek között: Hunter, B. D., „The emerging norm of transparency in international environmental governance” in Ala’i, P., and Vaughn, G. R., (szerk.) Research Handbook on Transparency, Edward Elgar, Cheltenham, Egyesült Királyság, 2014.
(
36
)	A Commissioner példaként említi azt az esetet, ha egy magánszemély korábban kifogást emelt a hatóságnál egy projekt környezeti hatásaival kapcsolatban, vagy ha egy magánszemély a saját településén környezeti hatással járó intézkedésre vagy tevékenységre vonatkozóan kér információt, vagy ha egy különös környezetvédelmi célokat kitűző szervezet kér információt.
(
37
)	Lásd Whittaker, S. et al., 7. lábjegyzet, i. m., 49. o., aki rámutat arra, hogy „nem számít, hogy ki nyújtja be a környezeti információ iránti kérelmet (vagy kérelmeket), mivel mindenkinek, aki ezt teszi, a környezet védelmének és javításának céljával kell ezt tennie a jelen és a jövőbeli generációk számára”.
(
38
)	Példaként említhető, hogy az elektronikus kérelmeket olyan űrlapon nyújtják be, amelyen a benyújtásához igazolni kell, hogy a kérelmező nem robot.
(
39
)	Lásd ebben az értelemben: 2020. november 12‑iBizottság kontra Ausztria (Vasútbiztonsági hatóság) ítélet (C‑796/19, EU:C:2020:920, 60. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
40
)	Lásd a fenti 41. pontot.
(
41
)	Az Aarhusi Egyezmény végrehajtási útmutatója, 79. o.
(
42
)	Lásd: az Aarhusi Egyezmény Megfelelési Bizottságának ACCC/C/2006/18 közleménye, Dánia.
(
43
)	Az „észszerű” díjak jelentését illetően lásd: 1999. szeptember 9‑iBizottság kontra Németország ítélet (C‑217/97, EU:C:1999:395, 48. pont).
(
44
)	2023. november 23‑iRight to Know ítélet (C‑84/22, EU:C:2023:910, 35. pont).
(
45
)	Lásd ebben az értelemben: 2021. január 20‑iLand Baden‑Württemberg (Belső közlemények) ítélet (C‑619/19, EU:C:2021:35, 59. pont).
(
46
)	Lásd: 2021. január 20‑iLand Baden‑Württemberg (Belső közlemények) ítélet (C‑619/19, EU:C:2021:35, 63. pont).
(
47
)	Lásd: Karg, M., „Informationszugang auf Antrag - §4 Antrag und Verfahren – B. Antragserfordernis (Abs.UIG § 4 Absatz 1)”, in Gersdorf, H. and Paal, B.P. (szerk.), BeckOK, Informations- und Medienrecht, 45. kiadás, C.H. Beck, München, 2021, 5. pont.
(
48
)	Például a 2003/4 irányelvet átültető svéd törvény (Lag [2005:181] om miljöinformation hos vissa enskilda organ; az egyes szervektől eredő környezeti információkról szóló [2005:181]. sz. törvény) szerint bárki kérheti a környezeti információkhoz való hozzáférést. E törvény 3. cikkéből következik, hogy az információt kérő személyeknek nem kell megadniuk a nevüket, és nem kell megindokolniuk a kérelmet. Az azonosítás azonban szükséges lehet ahhoz, hogy a hatóság megvizsgálhassa, hogy az információk nyilvánosságra hozatala előtt nem állnak‑e fenn akadályok. Az akadályok lényegében megegyeznek a 2003/4 irányelv 4. cikkében meghatározottakkal. Finnországban a 2003/4 irányelvet átültető nemzeti jogszabály a Laki vesihuoltolain 16 §:n muuttamisesta 2005.01.28/54 (a vízellátásról szóló törvény 16. cikkének módosításáról szóló 2005/54. sz. törvény). A nemzeti szabályozás azonban a Laki viranomaisten toiminnan julkisuudesta 21.5.1999/621 (az információhoz való hozzáférésről szóló 1999/621. sz. törvény) vonatkozó rendelkezései alapján már ténylegesen megfelelt a 2003/4 irányelv követelményeinek. Az utóbbi törvény 13. cikke szerint a hozzáférést kérelmező személyeknek nem kell azonosítaniuk magukat, és a kérelmet nem kell megindokolniuk, kivéve, ha ez a hatóság mérlegelési jogkörének gyakorlásához vagy annak megállapításához szükséges, hogy a hozzáférést kérelmező személy jogosult‑e a dokumentumhoz való hozzáférésre. A 2003/4 irányelvet átültető görög jogszabály (Ypourgiki apofasi HP 11764/653, Prosvasi toy koinou stis dimosies arches gia parochi pliroforion sxetika me to perivallon [a környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférésről szóló HP 11764/653. sz. miniszteri határozat, FEK B'327/17.03.2006], amelyet a Proedriko Diatagma 28/2015, Kodikopoiisi diataxeon gia tin prosvasi se dimosia eggrafa kai stoixeia [a közokiratokhoz és a közérdekű információkhoz való hozzáférésre vonatkozó rendelkezések egységes szerkezetbe foglalásáról szóló 28/2015. sz. elnöki rendelet, FEK A'34/23.03.2015] foglalt egységes szerkezetbe), nem határozza meg, hogy a kérelem lehet‑e névtelen. Érdemes azonban megjegyezni, hogy 2025. január 1‑je óta a Kodikas Dioikitikis Diadikasias (a görög közigazgatási eljárásról szóló 2690/1999. sz. törvény, FEK A' 45/9.3.1999), amely minden hatóságra vonatkozik, hacsak másként nem rendelkezik, kifejezetten lehetővé teszi a névtelen kérelmek benyújtását. Mindazonáltal a hatóság nem köteles válaszolni névtelen, illetve nyilvánvalóan homályos vagy ismétlődő kérelem elutasítása esetén.
(
49
)	Ha azonban a felhasznált álnév a kérelmező visszaélési szándékáról árulkodik, a kérelem a 2003/4 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjában meghatározott kivétel hatálya alá tartozhat.
(
50
)	Lásd az Aarhusi Egyezmény végrehajtási útmutatóját, amely a 71. oldalon a következőket állapítja meg: „mint sok olyan helyzetben, ahol a nyitottság és az átláthatóság a tét, és ahol gazdasági érdekek forognak kockán, a megtorlással szemben védelemre szorulhatnak azok a személyek, akik vállalják a szabályok betartása és a megfelelő eljárások követése megkövetelésének kockázatát”.
(
51
)	2023. november 23‑iRight to Know ítélet (C‑84/22, EU:C:2023:910, 34. pont).
(
52
)	Az indítvány 98. pontja.
(
53
)	2023. november 23‑iRight to Know ítélet (C‑84/22, EU:C:2023:910, 35. pont).
(
54
)	Ez a helyzet – példaként – a bolgár („неоснователно”), a cseh („nepřiměřená”), a lett („nepamatots”), a spanyol („irrazonable”), a holland („onredelijk”) és a görög („παράλογη”) nyelvű változat esetében.
(
55
)	Ez a helyzet, – példaként – a francia nyelvű („abusive”), a német nyelvű („missbräuchlich”) és a portugál nyelvű („abusivo”) változat esetében.
(
56
)	Az Aarhusi Egyezmény végrehajtási útmutatója a 84. oldalon megállapítja, hogy amennyiben egy (az Aarhusi Egyezményben részes) fél úgy dönt, hogy rendelkezik erről a kivételről, „meg kell határoznia a »nyilvánvalóan észszerűtlen« fogalmát, hogy segítse a hatóságokat annak meghatározásában, hogy egy kérelem mikor olyan észszerűtlen, hogy az e kivétel alapján elutasítható, és hogy védje a nyilvánosságnak azt az érdekét, hogy a tesztet ne alkalmazzák önkényesen”.
(
57
)	Az Aarhusi Egyezmény végrehajtási útmutatója megerősíti ezt a megközelítést, rámutatva a 84. oldalon, hogy „bár az egyezmény nem ad közvetlen útmutatást a »nyilvánvalóan észszerűtlen« fogalmának meghatározására vonatkozóan, egyértelmű, hogy annak a kért információ mennyiségénél és összetett jellegénél többre kell [vonatkoznia]”.
(
58
)	Lásd analógia útján: 2025. január 9‑iÖsterreichische Datenschutzbehörde (Túlzó kérelmek) ítélet (C‑416/23, EU:C:2025:3, 47. pont).
(
59
)	2024. szeptember 19‑iMatmut ítélet (C‑236/23, EU:C:2024:761, 51. pont).
(
60
)	Uo., 52. pont.
(
61
)	Lásd analógia útján: 2025. január 9‑iÖsterreichische Datenschutzbehörde (Túlzó kérelmek) ítélet (C‑416/23, EU:C:2025:3, 57. pont).