62006CJ0181_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C‑181/06,
jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugali) on esittänyt 7.3.2006 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 7.4.2006, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Deutsche Lufthansa AG
vastaan
ANA – Aeroportos de Portugal SA,
Ministério Públicon
osallistuessa asian käsittelyyn,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. W. A. Timmermans sekä tuomarit P. Kūris (esittelevä tuomari), J. Makarczyk, L. Bay Larsen ja J.-C. Bonichot,
julkisasiamies: J. Mazák,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies M. Ferreira,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 8.2.2007 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
– Deutsche Lufthansa AG, edustajanaan advogado A. Moura Portugal,
– Portugalin hallitus, asiamiehinään L. Fernandes ja M. J. Viegas,
– Kreikan hallitus, asiamiehinään K. Georgiadis ja Z. Chatzipavlou,
– Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään J. R. Vidal Puig, S. Noe ja P. Guerra e Andrade,
kuultuaan julkisasiamiehen 19.4.2007 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1. Ennakkoratkaisupyyntö koskee pääsystä maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla 15.10.1996 annetun neuvoston direktiivin 96/67/EY (EYVL L 272, s. 36) 6 artiklan ja 16 artiklan 3 kohdan tulkintaa.
2. Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Deutsche Lufthansa AG (jäljempänä Lufthansa) ja ANA – Aeroportos de Portugal SA (jäljempänä ANA) ja jossa on kyse ANA:n toteuttamasta toimesta, jolla se on määrännyt maahuolinnan hallinnosta ja valvonnasta perittävien maksujen kantamisesta ja perimisestä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
3. Direktiivin 96/67 6 artiklan 1 kohta kuuluu seuraavasti:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet 1 artiklassa säädettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti varmistaakseen maahuolintapalvelujen tarjoajille vapaan pääsyn kolmansille osapuolille tarjottavien maahuolintapalvelujen markkinoille.
Jäsenvaltioilla on oikeus edellyttää, että maahuolintapalvelujen tarjoajien on oltava sijoittuneita yhteisön alueelle.”
4. Saman direktiivin 16 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos lentoaseman rakennelmien ja laitteiden käytöstä peritään maksu, maksu on määriteltävä asianmukaisin, puolueettomin, avoimin ja syrjimättömin perustein.”
5. Kyseisen direktiivin liitteessä säädetään seuraavaa:
”1. Maahuolinnan hallintoon ja valvontaan kuuluvat:
1.1. edustus- ja yhteydenpitopalvelut paikallisten viranomaisten ja muiden tahojen kanssa, maksuliikenteen hoitaminen käyttäjän puolesta ja toimitilojen antaminen käyttäjän edustajien käyttöön,
1.2. 	lastauksen sekä tele- ja muun viestinnän valvonta,
1.3. ilma-aluksessa kuljetettavien kuormansiirtovälineiden käsittely, varastointi ja hallinnointi,
1.4. 	muut valvontapalvelut ennen lentoa, sen aikana tai sen jälkeen sekä muut käyttäjän pyytämät hallinnolliset palvelut.”
Kansallinen lainsäädäntö
6. Portugalilaisessa 21.3.1990 annetussa asetuksessa (Decreto-Lei) nro 102/90, sellaisena kuin se on muutettuna 26.7.1999 annetulla asetuksella (Decreto-Lei) nro 280/99 (Diário da República I, A-sarja, nro 172, 26.7.1999, s. 4678; jäljempänä asetus nro 280/99), eritellään maksut, joita on suoritettava kaikesta lentoasema-alueella harjoitettavasta toiminnasta, ja sen 18 §:n 2 momentissa säädetään, että ANA:n ylläpitämien julkisten lentoasemien osalta ANA määrittää maahuolinnasta perittävien maksujen määrän, jonka kansallinen siviili-ilmailulaitos ensin hyväksyy.
7. Asetuksen (Decreto Regulamentar) nro 12/99, joka on annettu 30.7.1999 (Diário da República I, B-sarja, nro 176, 30.7.1999, s. 4922), 3 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Asetuksen nro 102/90, joka on annettu 21.3.1990, 17 §:n mukaisesti ja kyseisen asetuksen 18 §:n soveltamiseksi mainituissa pykälissä säädetyt maksut jaetaan suoritettujen palvelujen ja toimintojen luonteen mukaisesti seuraaviin osiin:
a) liikennemaksu
b) maahuolintamaksu (handling)
c) paikoitusmaksu
d) muut kaupallisluonteiset maksut.”
8. Maahuolintamaksuista säädetään asetuksen nro 12/99 10 §:ssä ja sitä seuraavissa pykälissä. Kyseisiä maksuja on yhteensä 11.
9. Asetuksen nro 12/99 10 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Maahuolintamaksut peritään kaiken sellaisen toiminnan harjoittamisesta, joka kuuluu 23.7.1999 annetun asetuksen nro 275/99 liitteessä I olevassa luettelossa mainittujen palvelujen joukkoon, seuraavasti:
1) Maahuolinnan hallinnosta ja valvonnasta kannettava maksu peritään palveluntarjoajilta, ja se määritetään soveltamalla prosenttiosuutta toteutuneeseen liikevaihtoon.
2) Matkustajapalveluista kannettava maksu peritään palveluntarjoajilta ja lentoaseman tai lentokentän omahuolintaan oikeutetuilta käyttäjiltä; maksu määritetään tunneittain tai vuorokaudesta tai kuukaudesta kuluneen ajanjakson perusteella matkustajien lähtöselvitystiskiä (check-in) kohden.
3) Matkatavarapalveluista kannettava maksu peritään palveluntarjoajilta ja lentoaseman tai lentokentän omahuolintaan oikeutetuilta käyttäjiltä; maksu määritetään tunneittain tai vuorokaudesta tai kuukaudesta kuluneen ajanjakson perusteella matkustajien lähtöselvitystiskiä (check-in) kohden tai käsiteltyjen matkatavaroiden lukumäärän perusteella.
4) Rahti- ja postipalveluista kannettava maksu peritään
a) lentoaseman tai lentokentän omahuolintaan oikeutetuilta käyttäjiltä, joiden osalta maksu määritetään rahtiyksiköittäin
b) palveluntarjoajilta, joiden osalta maksu määritetään soveltamalla prosenttiosuutta toteutuneeseen liikevaihtoon.
5) Asematasopalveluista kannettava maksu peritään
a) lentoaseman tai lentokentän omahuolintaan oikeutetuilta käyttäjiltä, joiden osalta maksu määritetään rahtiyksiköittäin
b) palveluntarjoajilta, joiden osalta maksu määritetään soveltamalla prosenttiosuutta toteutuneeseen liikevaihtoon.
6) Ilma-aluksen siivous- ja muista palveluista kannettava maksu peritään palveluntarjoajilta, ja se määritetään soveltamalla prosenttiosuutta toteutuneeseen liikevaihtoon.
7) Polttoaine- ja öljyhuolinnasta kannettava maksu peritään palveluntarjoajilta, ja se määritetään soveltamalla prosenttiosuutta toteutuneeseen liikevaihtoon tai toimitettujen polttoainehehtolitrojen ja öljylitrojen perusteella, missä tapauksessa vajaat yksiköt pyöristetään seuraavaan ylempään yksikköön.
8) Ilma-alusten teknisestä huollosta kannettava maksu peritään palveluntarjoajilta, ja se määritetään soveltamalla prosenttiosuutta toteutuneeseen liikevaihtoon.
9) Lentotoiminnan ja miehistön avustamispalveluista kannettava maksu peritään palveluntarjoajilta, ja se määritetään soveltamalla prosenttiosuutta toteutuneeseen liikevaihtoon.
10) Kenttäkuljetuspalveluista kannettava maksu peritään palveluntarjoajilta, ja se määritetään soveltamalla prosenttiosuutta toteutuneeseen liikevaihtoon.
11) Catering-palveluista kannettava maksu peritään palveluntarjoajilta, ja se määritetään soveltamalla prosenttiosuutta toteutuneeseen liikevaihtoon.”
10. Saman asetuksen 11 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Lentoasemien tai lentokenttien kaikkien sellaisten infrastruktuurien, jotka maahuolintapalvelujen suorittamiseksi on julistettu keskitetyiksi, käyttäjiltä voidaan käyttöajankohdan tai huolintapalvelun kohteena olleen palveluyksikön tai fyysisen yksikön mukaan kantaa eri maksu.”
Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymykset
11. Lufthansa, joka on Saksan oikeuden mukaan perustettu yhtiö ja jonka Portugalissa sijaitsevan tytäryhtiön toimipaikka on Lissabonin (Portugali) lentoasemalla, on pannut vireille oikeudenkäynnin, jossa se riitauttaa toimen, jolla ANA on määrännyt maahuolinnan hallinnosta ja valvonnasta perittävien maksujen kantamisesta ja perimisestä.
12. ANA myönsi Lufthansalle toimiluvan harjoittaa maahuolintapalveluja Porton Francisco Sá Carneiro -lentoasemalla. Tämän seurauksena Lufthansa oli velvollinen suorittamaan maksun, jonka määrä oli arvonlisävero mukaan luettuna 22 164 Portugalin escudoa (PTE) (110,55 euroa).
13. Lufthansa väittää pääasian oikeudenkäynnissä, että kansallisen lain säännöksillä eli asetuksen nro 12/99 10 §:n 1 momentilla ja asetuksen nro 280/99 18 §:n 2 momentilla rikotaan direktiiviä 96/67.
14. Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Voidaanko katsoa, että asetuksen nro 12/99 10 §:n 1 momentin nojalla maahuolinnan hallinnosta ja valvonnasta perittävä maksu on direktiivin 96/67 16 artiklan 3 kohdassa edellytetty sellainen maksu, joka on määritelty ’asianmukaisin, puolueettomin, avoimin ja syrjimättömin perustein’?
2) Onko asetuksen nro 12/99 10 §:n 1 momentin, asetuksen nro 280/99 18 §:n 2 momentin ja maksun määrän vahvistamisesta annettujen muiden säännösten nojalla maahuolinnan hallinnosta ja valvonnasta perittävä maksu vastoin kolmansien vapaata pääsyä maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla, siten kuin siitä säädetään direktiivin 96/67 6 artiklassa?
3) Onko asetuksen nro 12/99 10 §:n 1 momentin, asetuksen nro 280/99 18 §:n 2 momentin ja maksun määrän vahvistamisesta annettujen muiden säännösten nojalla maahuolinnan hallinnosta ja valvonnasta perittävä maksu vastoin sisämarkkinoiden toteuttamista sekä EY 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja EY 4 artiklassa määrättyjä periaatteita?
4) Voidaanko asetuksen nro 12/99 10 §:n 1 momentin, asetuksen nro 280/99 18 §:n 2 momentin ja maksun määrän vahvistamisesta annettujen muiden säännösten nojalla maahuolinnan hallinnosta ja valvonnasta perittävän maksun katsoa olevan EY 82 artiklassa tarkoitettua väärinkäyttöä?”
Ennakkoratkaisukysymysten arviointi
15. Aluksi on muistutettava, että direktiivin 96/67 1 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja 2 kohdan mukaan kyseistä direktiiviä on sovellettu 1.1.1999 lähtien ainoastaan lentoasemiin, joiden vuosittainen liikennemäärä on vähintään kolme miljoonaa matkustajaa tai 75 000 tonnia rahtia tai joiden liikennemääräksi on edellisen vuoden 1.4. tai 1.10. edeltävänä kuuden kuukauden ajanjaksona kirjattu vähintään 2 miljoonaa matkustajaa tai 50 000 tonnia rahtia. Kyseistä direktiiviä on 1.1.2001 lähtien sovellettu kaikkiin jäsenvaltioiden alueella sijaitseviin lentoasemiin, jotka ovat kaupallisen liikenteen käytössä ja joiden vuosittainen liikennemäärä on vähintään kaksi miljoonaa matkustajaa tai 50 000 tonnia rahtia.
16. Kansallisen tuomioistuimen esittämistä tosiseikoista ei selkeästi ilmene, onko Porton lentoasemalla saavutettu edellä mainitut raja-arvot ennen vuotta 2005. Mikäli raja-arvoja ei ole saavutettu, mainittu lentoasema kuuluu direktiivin 96/67 soveltamisalan piiriin vasta 1.1.2006 alkaen. Lufthansan riitauttama maksun kantamispäätös vaikuttaa kuitenkin kohdistuvan vuoteen 2000.
17. Kansallisen tuomioistuimen on näin ollen ensin varmistuttava siitä, että direktiiviä 96/67 sovelletaan pääasian tosiseikkoihin.
Ensimmäinen ja toinen kysymys
18. Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, jotka on syytä käsitellä yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee pääpiirteissään, onko sellainen pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään maahuolinnan hallinnosta ja valvonnasta perittävästä maksusta, jota maahuolintapalvelujen tarjoajien on suoritettava lentoaseman hallinnoinnista vastaavalle viranomaiselle, ristiriidassa direktiivin 96/67 6 artiklan ja 16 artiklan 3 kohdan kanssa.
19. Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että sekä direktiivin 96/67 25 perustelukappaleesta että sen 16 artiklan 1 ja 3 kohdasta johtuu, että lentoaseman pitäjällä on lupa periä maksu vastikkeeksi lentoaseman rakennelmien ja laitteiden käyttämisestä. Rakennelmilla ja laitteilla on katsottava tarkoitettavan lentoaseman käyttöön antamia infrastruktuureja ja laitteistoja. Sitä vastoin yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että lentoaseman pitäjä ei voi periä lentoaseman rakennelmien ja laitteiden käyttämisestä perittävän maksun lisäksi maksua maahuolinnan markkinoille pääsystä (ks. vastaavasti asia C-363/01, Flughafen Hannover-Langenhagen, tuomio 16.10.2003, Kok. 2003, s. I-11893, 37–40 ja 44–60 kohta).
20. Ensimmäiseksi on selvitettävä, onko pääasiassa kyseessä olevan maahuolinnan hallinnosta ja valvonnasta perittävän maksun kaltaista suoritusta pidettävä lentoaseman rakennelmien ja laitteiden käytöstä perittävän ä maksuna.
21. Portugalin hallitus väittää, että kyseessä oleva maksu peritään vastikkeena siviili-ilmailua tukevien julkisten lentoasemapalvelujen tarjoamisesta ja sellaisten yleiseen käyttöön tarkoitettujen tavaroiden käytettäväksi tarjoamisesta, joiden asianmukaiset käyttöolosuhteet ANA:n on taattava.
22. Portugalin viranomaiset ovat istunnossa yhtäältä täsmentäneet, että asetuksessa nro 12/99 säädetyn maahuolinnan hallinnosta ja valvonnasta perittävän maksun sisältö ei eroa direktiivin 96/67 liitteessä mainitun maksun sisällöstä eikä se missään tapauksessa merkitse maksun kantamista toiseen kertaan sellaisista palveluista, joista on jo kannettu samaisessa asetuksessa säädetty maksu.
23. Toisaalta mainitut viranomaiset mainitsivat ensimmäistä kertaa, että yleiseen käyttöön tarkoitettujen tilojen tosiasiallisena käyttönä on konkreettisesti pidettävä veden ja sähkön kulutusta sekä siivous- ja turvallisuuskuluja.
24. Tältä osin kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida pääasiassa kyseessä olevan maksun vastikkeita suhteessa direktiivin 96/67 liitteessä olevassa 1 kohdassa esitettyyn maahuolinnan hallinnon ja valvonnan määritelmään. Mikäli mainittu maksu perustuu kaikkiin tässä mainittuihin palveluihin tai osaan niistä ja mikäli se ei merkitse maksun kantamista sellaisista palveluista, joista on jo suoritettu korvaus muun maksun tai veron muodossa, toiseen kertaan, sitä voidaan pitää lentoaseman rakennelmien ja laitteiden käytöstä perittävänä maksuna eikä maahuolinnan markkinoille pääsystä perittävänä maksuna.
25. Joka tapauksessa toiseksi on selvitettävä, täyttääkö pääasiassa kyseessä oleva maksu direktiivin 96/67 16 artiklan 3 kohdassa asetetut edellytykset.
26. Asianmukaisuutta ja puolueettomuutta koskevien edellytysten osalta kansallisen tuomioistuimen on selvitettävä yhteys, joka vallitsee ANA:lle aiheutuvien toimintakustannusten ja maksun sellaisen määrän välillä, joka määritetään prosenttiosuutena Lufthansalle Porton Francisco Sá Carneiro -lentoasemalla syntyvästä liikevaihdosta.
27. Avoimuutta koskevan edellytyksen voidaan katsoa täyttyvän ainoastaan, jos kansallisiin säännöksiin sisältyy selkeä määritelmä ANA:n tarjoamista palveluista ja täsmällinen määritelmä kyseisen maksun laskutavasta.
28. Lopuksi syrjimättömyysedellytyksen osalta on todettava, että vaikka on ilmeisen selvää, että pääasiassa kyseessä oleva maksu kannetaan vain maahuolintapalvelujen tarjoajilta siitä huolimatta, että sekä mainitut palveluntarjoajat että omahuolintaan oikeutetut käyttäjät käyttävät samoja lentoaseman rakennelmia ja laitteita, on yhtä lailla selvää, että mikäli tällaisen erilaisen kohtelun ainoa perusta on se, että ainoastaan kyseiset palveluntarjoajat tekevät voittoa, tätä eroa on pidettävä luonteeltaan syrjivänä.
29. Edellä esitetyn johdosta ensimmäiseen ja toiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava siten, että asetuksen nro 12/99 10 §:n 1 momentin ja asetuksen nro 280/99 18 §:n 2 momentin kaltaiset kansalliset säännökset ovat ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa paitsi, jos mainitussa lainsäädännössä säädetty maahuolinnan hallinnosta ja valvonnasta perittävä maksu suoritetaan vastikkeena kaikista palveluista tai osasta palveluja, jotka luetellaan direktiivin 96/67 liitteessä olevassa 1 kohdassa, ja jos kyseinen maksu ei merkitse maksun kantamista sellaisista palveluista, joista on jo suoritettu korvaus muun maksun tai veron muodossa, toiseen kertaan. Siinä tapauksessa, että kansallisen tuomioistuimen suorittamien selvitysten päätteeksi ilmenee, että pääasiassa kyseessä oleva maksu on lentoaseman rakennelmien ja laitteiden käytöstä perittävä maksu, kyseisen tuomioistuimen tehtävänä on varmistua siitä, täyttääkö mainittu maksu direktiivin 96/67 16 artiklan 3 kohdassa säädetyt asianmukaisuutta, puolueettomuutta, avoimuutta ja syrjimättömyyttä koskevat edellytykset.
Kolmas kysymys
30. Kolmannella kysymyksellään kansallinen tuomioistuin tiedustelee pääpiirteissään, onko pääasiassa kyseessä olevan maksun suorittaminen ristiriidassa EY 3 ja EY 4 artiklan kanssa.
31. Tältä osin riittää, kun todetaan, että EY 3 ja EY 4 artiklassa, joissa esitetään ne alat ja tavoitteet, joita yhteisön toiminta koskee, ei määrätä jäsenvaltioille tai julkisille taikka yksityisille toimijoille asetettavista velvollisuuksista (ks. vastaavasti asia C-9/99, Échirolles Distribution, tuomio 3.10.2000, Kok. 2000, s. I-8207, 22 kohta). Sikäli kuin mainitut toiminnat on esitetty yksityiskohtaisemmin EY:n perustamissopimuksen muissa osissa ja yhteisön soveltamistoimenpiteissä, kuten direktiivissä 96/67, kansalliselle tuomioistuimelle on vastattava ainoastaan suhteessa tähän direktiiviin.
Neljäs kysymys
32. Neljännellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin tiedustelee pääpiirteissään, voidaanko pääasiassa kyseessä olevan maksun perimistä pitää EY 82 artiklassa tarkoitettuna määräävän markkina-aseman väärinkäyttönä.
33. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ennakkoratkaisupäätöksissä on esitettävä ne täsmälliset syyt, joiden perusteella kansallinen tuomioistuin on päättänyt pyytää yhteisön oikeuden tulkintaa ja päätynyt siihen, että ennakkoratkaisun esittäminen yhteisöjen tuomioistuimelle on tarpeellista (ks. asia C-116/00, Laguillaumie, määräys 28.6.2000, Kok. 2000, s. I-4979, 16 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja asia C-36/99, Idéal tourisme, tuomio 13.7.2000, Kok. 2000, s. I-6049, 20 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin on näin katsonut, että on välttämätöntä, että kansallinen tuomioistuin antaa edes vähäisen selostuksen niistä syistä, joiden perusteella se on valinnut ne yhteisön oikeuden säännökset tai määräykset, joiden tulkintaa se pyytää, sekä siitä yhteydestä, jonka se katsoo vallitsevan näiden säännösten tai määräysten ja käsillä olevassa asiassa sovellettavan kansallisen lainsäädännön välillä (asia C-167/94, Grau Gomis ym., määräys 7.4.1995, Kok. 1995, s. I-1023, 9 kohta).
34. On todettava, että ennakkoratkaisupäätös ei täytä näitä vaatimuksia.
35. EY 82 artiklan osalta mahdollisesti syntyvää konkreettista tulkintaongelmaa ei nimittäin ole mahdollista rajata. Tosiasiallisen ja oikeudellisen asiayhteyden tarkka yksilöinti on erityisen tärkeää kilpailun alalla, jolle on luonteenomaista tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen monitahoisuus (em. asia Laguillaumie, määräyksen 19 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36. Tämän johdosta yhteisöjen tuomioistuimelle esitetty neljäs kysymys on jätettävä tutkimatta.
Oikeudenkäyntikulut
37. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Asetuksen nro 12/99, joka on annettu 30.7.1999, 10 §:n 1 momentin ja 21.3.1990 annetun asetuksen nro 102/90, sellaisena kuin se on muutettuna 26.7.1999 annetulla asetuksella nro 280/99, 18 §:n 2 momentin kaltaiset kansalliset säännökset ovat ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa, paitsi jos mainitussa lainsäädännössä säädetty maahuolinnan hallinnosta ja valvonnasta perittävä maksu suoritetaan vastikkeena kaikista palveluista tai osasta palveluja, jotka luetellaan pääsystä maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla 15.10.1996 annetun neuvoston direktiivin 96/67/EY liitteessä olevassa 1 kohdassa, ja jos kyseinen maksu ei merkitse maksun kantamista sellaisista palveluista, joista on jo suoritettu korvaus muun maksun tai veron muodossa, toiseen kertaan. Siinä tapauksessa, että kansallisen tuomioistuimen suorittaman selvityksen päätteeksi ilmenee, että pääasiassa kyseessä oleva maksu on lentoaseman rakennelmien ja laitteiden käytöstä perittävä maksu, kyseisen tuomioistuimen tehtävänä on varmistua siitä, täyttääkö mainittu maksu direktiivin 96/67 16 artiklan 3 kohdassa säädetyt asianmukaisuutta, puolueettomuutta, avoimuutta ja syrjimättömyyttä koskevat edellytykset.