62024TC0643
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
José MARTÍN y PÉREZ DE NANCLARES
3 päivänä joulukuuta 2025 (
1
)
Asia T‑643/24
Centrul Român pentru Administrarea Drepturilor Artiștilor Interpreți (Credidam)
vastaan
Cristian General Serv SRL
Ennakkoratkaisupyyntö – Curtea de Apel Bucureşti (Bukarestin ylioikeus, Romania)
Ennakkoratkaisupyyntö – Verotus – Arvonlisävero – Direktiivin 2006/112/EY 2 artiklan 1 kohdan c alakohta, 24 artiklan 1 kohta ja 25 artikla – Vastikkeellisten palvelujen suoritusten käsite – Tekijänoikeuksien valvonnan yhteishallinnointi – Korvaus suojattujen musiikkiteosten välittämisestä yleisölle – Lisenssin puuttuessa perittävä lisämaksu – Direktiivin 2006/112 73 artikla – Veron peruste – Vastikkeen käsite
I Johdanto
1.
Kohtuullinen myyntihinta on seurausta ihmisten yhteisestä arviosta, kuten Francisco de Vitorialla oli tapana opettaa Salamancassa. (
2
) En sulje pois sitä mahdollisuutta, että tämä talousfilosofinen ajatus saattoi vauhdittaa Curtea de Apel Bucureştin (Bukarestin ylioikeus, Romania) päätöstä saattaa unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi kysymys arvonlisäveron perusteen määrittämisestä silloin, kun sovellettava säännös johtaa palvelun hinnan kolminkertaistumiseen.
2.
Tarkemmin sanoen nyt käsiteltävässä ennakkoratkaisupyynnössä otetaan esiin kaksi direktiivin 2006/112/EY tulkintaa koskevaa kysymystä, (
3
) jotka liittyvät jo vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön.
3.
Unionin yleisen tuomioistuimen on yhtäältä ratkaistava, onko "vastikkeellisesta palvelujen suorituksesta" eli lähinnä vastavuoroisesta suoritusten vaihdosta kyse silloin, kun käyttäjä, joka on välittänyt suojattuja musiikkiteoksia yleisölle ilman etukäteen hankittua lisenssiä, on lain nojalla velvollinen suorittamaan korvauksen kyseisestä välittämisestä. Unionin yleisen tuomioistuimen antama vastaus ratkaisee, sovelletaanko 21.1.2021 annetussa tuomiossa UCMR - ADA (C‑501/19, EU:C:2021:50) (jäljempänä tuomio UCMR), josta seuraa, että sellaisten lisenssien myöntäminen, joilla sallitaan tällainen maksettavaa korvausta vastaan tapahtuva välittäminen, on tosiasiallisesti arvonlisäverollinen liiketoimi, esitettyjä toteamuksia soveltuvin osin tilanteeseen, jossa lisenssi puuttuu.
4.
Toisaalta nyt käsiteltävä asia tarjoaa unionin yleiselle tuomioistuimelle tilaisuuden täsmentää vastikkeen käsitteen rajoja tapauksessa, jossa osalla korvauksesta on rangaistuksenluonteisia tai vahingonkorvauksellisia piirteitä. Käyttäjän, joka ei ole hankkinut lisenssiä, on näet maksettava korvauksen perusmäärä kolminkertaisena. Jos oletetaan, että kyse todella on vastikkeellisesta palvelujen suorituksesta, on määritettävä, onko arvonlisäveroa maksettava korotetusta määrästä vai vain kyseisen korvauksen perusmäärästä. Ehdotan tältä osin, että tutkitaan perusteita, joilla voidaan osoittaa, onko lisämaksun ja tarjotun palvelun välinen yhteys riittävän suora, jotta sen perusteella voidaan päätellä vastavuoroisuuden olemassaolo.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Unionin oikeus
5.
Direktiivin 2006/112 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan nojalla ”arvonlisäveroa on suoritettava verovelvollisen tässä ominaisuudessaan jäsenvaltion alueella suorittamasta vastikkeellisesta palvelujen suorituksesta".
6.
Direktiivin 24 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Palvelujen suorituksella tarkoitetaan liiketointa, joka ei ole tavaroiden luovutus".
7.
Direktiivin 25 artiklassa säädetään seuraavaa:
"Palvelujen suoritus voi käsittää muun muassa jonkin seuraavista liiketoimista:
a)
aineettoman omaisuuden luovutuksen – –;
b)
velvoitteen – – sietää tiettyä tekoa taikka tilaa;
c)
palvelun täytäntöönpanon – – suoraan lain nojalla."
8.
Direktiivin 73 artiklassa säädetään seuraavaa: "Muiden kuin 74–77 artiklassa tarkoitettujen – – palvelujen suoritusten osalta veron peruste käsittää kaiken sen, mikä muodostaa – – suorittajan näistä liiketoimista hankkijalta – – saaman tai saatavan vastikkeen – –".
B
Romanian oikeus
9.
Verokoodeksista 8.9.2015 annetun lain nro 227/2015 (Legea nr. 227/2015 privind Codul fiscal) (Monitorul Oficial al României, osa I, nro 688, 10.9.2015), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan, 268 ja 271 §:ssä on säännöksiä, joilla pannaan täytäntöön direktiivin 2006/112 2 artiklan 1 kohdan c alakohta sekä mainitun direktiivin 24 ja 25 artikla.
10.
Kyseisen lain 286 §:n 4 momentin b kohdassa säädetään seuraavaa: "Veron perusteeseen ei sisällytetä seuraavia: – –seuraamusmaksut ja muut määrät, joita vaaditaan sopimusvelvoitteiden – – laiminlyönnistä, jos niitä veloitetaan neuvoteltujen hintojen ja/tai tariffien lisäksi."
11.
Tekijänoikeudesta ja lähioikeuksista 14.3.1996 annetun lain nro 8/1996 (jäljempänä laki nro 8/1996) (Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe) (Monitorul Oficial al României, osa I, nro 60, 26.3.1996), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan, 98 ja 121 §:ssä säädetään tekijänoikeuksien tai lähioikeuksien haltijoiden tietyistä oikeuksista ja velvollisuuksista. Niistä seuraa erityisesti, että näillä oikeudenhaltijoilla on yksinoikeus kieltää teoksensa yleisradiointi ja välittäminen yleisölle, paitsi jos esitys on jo tallennettu tai yleisradioimalla esitetty.
12.
Näissä säännöksissä säädetään myös tekijänoikeuksia valvovan yhteishallinnointiorganisaation perimästä suojattujen teosten käytöstä maksettavasta korvauksesta sekä yksityiskohtaisista säännöistä, joiden mukaisesti vahvistetaan tämän korvauksen määrän määrittämisessä sovellettava menetelmä.
13.
Nyt käsiteltävässä tapauksessa sovellettavasta menetelmästä säädetään Oficiul Român pentru Drepturile de Autorin (Romanian tekijänoikeusvirasto) päätöksellä nro 120/2016, joka julkaistiin Monitorul Oficial al Românieissa. Siitä ilmenee, että näiden korvausten määrä määritetään useiden kriteerien perusteella, joita ovat esimerkiksi sen tilan pinta-ala, jossa yleisölle välittäminen toteutetaan, majoitusyksikön huoneiden lukumäärä, majoitusyksikön sijainti ja tilatyyppi.
14.
Tämä summa on maksettava asianomaiselle tekijänoikeuksia valvovalle yhteishallinnointiorganisaatiolle sellaisen suojattujen teosten käyttöä koskevan lisenssin perusteella, joka ei anna yksinoikeutta. Kyseisen menetelmän 3.12 kohdan mukaan maksettava määrä kolminkertaistetaan, jos tällaiselle käytölle ei ole hankittu lisenssiä.
III Tosiseikat ja ennakkoratkaisupyyntö
15.
Pääasian asianosaisina ovat Centrul Român pentru Administrarea Drepturilor Artiștilor Interpreți (Romanian esittävien taiteilijoiden oikeuksien hallintokeskus, jäljempänä Credidam), joka on tekijänoikeuksia valvova yhteishallinnointiorganisaatio, ja Cristian General Serv SRL, joka on Romaniaan sijoittautunut yhtiö, ja siinä on kyse viimeksi mainitun maksettavaksi tulevasta suojattujen musiikkiteosten lähettämiseen perustuvasta korvauksesta.
16.
Mainittu yhtiö levitti tällaisia teoksia majoitusliikkeessä ilman, että Credidam olisi etukäteen myöntänyt sille vaadittua lisenssiä. Romanian lainsäädännön mukaan korvauksen määrä olisi tällöin kolminkertaistettava.
17.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, joka käsittelee asiaa toisessa oikeusasteessa, toteaa, että Credidam on vaatinut arvonlisäveron sisällyttämistä vaadittuihin määriin, kun taas pääasian vastaajan mukaan arvonlisäveroa ei ole maksettava. (
4
)
18.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön valossa, (
5
) että on selvitettävä, onko tekijänoikeuksien haltijoiden toteuttamaa liiketoimea pidettävä arvonlisäverollisena vastikkeellisena palvelujen suorituksena, kun henkilö välittää suojattuja teoksia yleisölle hankkimatta tarvittavaa lisenssiä Credidamilta. Jos näin on, on maksettavaksi tulevan arvonlisäveron laskemiseksi määritettävä, sisältääkö tästä suorituksesta maksettava vastike vain korvauksen perusmäärän vai onko arvonlisävero laskettava sen kolminkertaisen määrän perusteella, joka olisi maksettava ilman lisenssiä.
19.
Tässä tilanteessa Curtea de Apel București on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää SEUT 267 artiklan mukaisessa menettelyssä seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
"1)
Onko direktiivin [2006/112] 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 24 artiklan 1 kohtaa ja 25 artiklan a alakohtaa tulkittava siten, että lähioikeuksien haltijat suorittavat vastikkeellisia palveluja, kun käyttäjä välittää suojattuja teoksia yleisölle ilman siihen tarvittavaa lisenssiä?
2)
Riippuuko vastaus ensimmäiseen kysymykseen siitä, että tällaisen lähioikeuden haltijalla ei kansallisen oikeuden mukaan ole mahdollisuutta vastustaa käyttöä ja että hänellä on oikeus vain kohtuulliseen kertakorvaukseen, tai laskentamenetelmästä, jota sovelletaan maksettavien määrien määrittämiseksi?"
IV Menettely unionin tuomioistuimessa ja unionin yleisessä tuomioistuimessa
20.
Nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö on jätetty unionin tuomioistuimen kirjaamoon 22.11.2024. Tämä pyyntö toimitettiin Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 50 b artiklan nojalla unionin yleiselle tuomioistuimelle, joka päätti ratkaista asian järjestämättä istuntoa asianosaisten kuulemiseksi.
21.
Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Credidam, Romanian hallitus ja Euroopan komissio.
V Oikeudellinen arviointi
A
Alustavat huomautukset
22.
Nyt käsiteltävän asian erityispiirre on se, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykset koskevat ongelmaa, joka on suoraa jatkoa tuomiossa UCMR käsitellylle ongelmalle. (
6
)
23.
Înalta Curte de Casaţie şi Justiţien (ylin tuomioistuin, Romania) palauttamispäätöksen johdosta annetun tuomion taustalla oleva asia koskee lähtökohtaisesti samaa kansallista lainsäädäntöä kuin pääasiassa kyseessä oleva asia, eli lakia nro 8/1996. Lisäksi esitetyt kysymykset edellyttivät samojen direktiivin 2006/112 säännösten, eli erityisesti sen 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan tulkintaa, josta seuraa, että vastikkeellisten palvelujen suoritusten on oltava arvonlisäverollisia.
24.
Nyt käsiteltävässä asiassa esitettyjä kysymyksiä on siis tutkittava mainitun tuomion valossa.
25.
Tältä osin vaikuttaa siltä, että itse ennakkoratkaisupyynnön teksti mahdollistaa sen tarkan ulottuvuuden määrittämisen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee yhtäältä, ovatko tekijänoikeuksien haltijat, joita tekijänoikeuksia valvova yhteishallinnointiorganisaatio edustaa, suorittaneet nyt käsiteltävässä asiassa palveluja, ja jos näin on, onko ne katsottava suoritetuiksi "vastiketta vastaan", kun otetaan huomioon erityisesti Romanian lainsäädännössä säädetyt yksityiskohtaiset säännöt käyttäjien maksettavaksi tulevan korvauksen määrittämiseksi. Toisaalta, jos näin on, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kehottaa unionin tuomioistuinta tutkimaan erityisesti kyseisen suorituksen vastikkeellista luonnetta sen määrittämiseksi, onko arvonlisävero laskettava korvauksen perusmäärän vai sen kolminkertaisen määrän perusteella.
26.
Ehdotan näin ollen, että unionin yleinen tuomioistuin muotoilee esitetyt kysymykset uudelleen seuraavasti: ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellä pyritään selvittämään, onko direktiivin 2006/112 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 24 artiklan 1 kohtaa ja 25 artiklan b ja c alakohtaa tulkittava siten, että lakisääteinen velvoite sietää korvausta vastaan sitä, että käyttäjä, joka ei ole etukäteen hankkinut tähän tarkoitukseen vaadittavaa lisenssiä, välittää suojattuja teoksia yleisölle, on luokiteltava vastikkeelliseksi palvelujen suoritukseksi; ja toisella ennakkoratkaisukysymyksellä pyritään selvittämään, onko direktiivin 2006/112 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, luettuna yhdessä saman direktiivin 73 artiklan kanssa, tulkittava siten, että korvaus, joka maksetaan suojattujen teosten välittämisestä yleisölle ja joka muodostuu korvauksen perusmäärästä ja lisämaksusta, joka peritään, jos lisenssiä ei ole hankittu ennen teosten välittämistä, on katsottava vastikkeeksi.
27.
Tässä ratkaisuehdotuksessa tarkastelen ensinnäkin palvelujen suorituksen olemassaoloa ja sen vastikkeellisuutta (B) ja toiseksi tämän korvauksen määrää koskevia erityiskysymyksiä (C).
B
Vastikkeellisen palvelujen suorituksen olemassaolo
28.
Tuomiosta UCMR ilmenee, että sen salliminen, että suojattuja teoksia välitetään yleisölle, myöntämällä lisenssi korvausta vastaan on direktiivin 2006/112 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettu vastikkeellinen palvelujen suoritus. (
7
)
29.
Kyseisen tuomion perusteluissa ei sitä vastoin tarkastella itsenäisesti, onko tätä toimintaa pidettävä palvelujen suorituksena direktiivin 2006/112 24 ja 25 artiklassa esitetyn määritelmän ja esitettyjen esimerkkien valossa. Unionin tuomioistuin keskittyi vastikkeellisuuden käsitteen tulkintaan ja tutki suojattuja teoksia yleisölle välittävien käyttäjien taloudellisia velvoitteita.
30.
Tuomiossa UCMR muistutetaan erityisesti, että palvelujen suoritus suoritetaan vastiketta vastaan silloin, kun palvelujen tarjoaja saa oikeussuhteessa korvauksen, joka on tosiasiallinen vastike suoritetusta palvelusta, mikä on tilanne silloin, kun tämän korvauksen ja yksilöitävissä olevan palvelun välillä on suora yhteys. Kyseisen tuomion taustalla ollutta asiaa koskeva Romanian lainsäädäntö täytti nämä edellytykset, koska siinä luodaan vastavuoroinen suhde tekijänoikeuksien haltijoiden, joita edustaa tekijänoikeuksia valvova yhteishallinnointiorganisaatio, ja suojattujen teosten käyttäjien välille. Kyseisen organisaation lakisääteisen velvoitteen nojalla myöntämillä lisensseillä sallittiin näiden teosten välittäminen yleisölle korvausta vastaan. (
8
)
31.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, voidaanko tuomiossa UCMR esitettyjä päätelmiä soveltaa nyt käsiteltävään asiaan, koska pääasian vastaaja ei ole hakenut lisenssiä ennen suojattujen teosten välittämistä yleisölle.
32.
Ehdotan, että tätä kysymystä tarkastellaan kahdessa vaiheessa. Tulkitsen aluksi palvelujen suorituksen käsitettä (1) ja sen jälkeen tällaisten palvelujen vastikkeellisuutta koskevaa kriteeriä (2).
1. Palvelujen suorituksen käsite
33.
Sen kysymyksen osalta, onko nyt käsiteltävässä asiassa suoritettu palvelua, totean, että jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamista tarkistuksista muuta johdu, laissa nro 8/1996 säädetään yhtäältä, että lisenssin puuttuessa oikeudenhaltijoiden on siedettävä sitä, että suojattuja teoksia välitetään yleisölle, ja toisaalta, että käyttäjän on vastikkeeksi tästä maksettava tietyn suuruinen korvaus. (
9
) Ennakkoratkaisupyynnön mukaan Romanian lainsäädännössä säädetään siten, että käyttäjien oikeus välittää teos ja heidän velvollisuutensa maksaa korvausta tämän oikeuden käyttämisestä ovat toisistaan riippuvaisia.
34.
Mielestäni tämä kansallisessa oikeudessa säädetty lakisääteinen velvoite sietää toimenpidettä voidaan helposti rinnastaa tuomiossa UCMR tarkoitettuun pakolliseen lisenssien myöntämiseen. Se vastaa ainakin kahta niistä kolmesta liiketoimesta, jotka direktiivin 2006/112 25 artiklassa alustavasti määritellään palvelujen suorituksiksi. (
10
) Kyse on mainitun artiklan b ja c kohdassa tarkoitetuista liiketoimista eli velvoitteesta sietää tiettyä tekoa ja palvelun suorittamisesta suoraan lain nojalla.
35.
Yleisemmin toimen, joka mahdollistaa suojattujen teosten yleisölle välittämistä koskevan oikeuden käyttämisen, luokittelua palvelujen suoritukseksi tukee se, että arvonlisävero on luonteeltaan "yleinen kulutukseen kohdistuva vero, jolla on tarkoitus kantaa vero kulutushyödykkeen – – eli kulutettavan edun, oli kyse sitten aineellisen tavaran luovutuksesta tai palvelusuorituksen kaltaisesta aineettomasta edusta, saamisen perusteella maksetusta taloudellisesta suorituksesta". (
11
)
2. Suorituksen vastikkeellisuus
36.
Katson lisäksi, että edellä yksilöimäni palvelujen suoritus suoritetaan vastiketta vastaan. Tältä osin riittää, kun todetaan, että Romanian lainsäädännössä luodaan suora yhteys kyseisen palvelun tarjoamisen ja korvauksen maksamisen välille. Kyseisellä lainsäädännöllä luodaan siten oikeussuhde, johon liittyvät suoritukset ovat vastavuoroisia. (
12
) Sillä, ettei tekijänoikeuksien haltijoiden ja käyttäjien välillä ole sopimussuhdetta, ei ole tältä osin merkitystä. Oikeuskäytännön mukaan palvelun suorittajan ja vastaanottajan välinen oikeussuhde voi perustua suoraan lakiin, mikä ilmenee lisäksi direktiivin 2006/112 25 artiklan c alakohdasta. Tämän suhteen oikeudellinen luonne ei siis vaikuta suoritetun palvelun ja saadun vastikkeen väliseen suoraan yhteyteen. (
13
)
37.
Oikeuskäytännön valossa katson samoilla perusteilla, etteivät ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pohdinnat, jotka koskevat sääntelyjärjestelmää, joka koskee maksettavan korvauksen määrän vahvistamista ennalta vahvistettujen perusteiden nojalla, ole ratkaisevia. (
14
)
38.
Haluaisin lisätä, että oikeuskäytännössä on vahvistettu, ettei myöskään yleisölle välittämisen mahdollinen lainvastaisuus ole käsiteltävässä asiassa ratkaiseva tekijä arvioitaessa sitä, onko kyse vastikkeellisesta palvelujen suorituksesta. Verotuksen neutraalisuuden periaate estää tekemästä arvonlisäveron kantamisessa yleisesti eroa laillisten ja lainvastaisten liiketoimien välillä, mikä merkitsee sitä, että oikeussuhteen olemassaoloa koskevalle kriteerille on annettava laaja tulkinta, joka kattaa lakiperusteiset suhteet. (
15
)
39.
Edellä esitetyn perusteella katson, että direktiivin 2006/112 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 24 artiklan 1 kohtaa ja 25 artiklan b ja c alakohtaa on tulkittava siten, että lakisääteinen velvoite sietää korvausta vastaan, että sellainen käyttäjä, joka ei ole etukäteen hankkinut tähän vaadittavaa lisenssiä, välittää suojattuja teoksia yleisölle, on luokiteltava vastikkeelliseksi palvelujen suoritukseksi.
C
Palvelun ja korvauksen perusmäärää korottavan lisämaksun välisen suoran yhteyden olemassaolo
40.
Tutkin seuraavaksi, muodostuuko pääasiassa kyseessä olevasta palvelusta maksettava vastike ainoastaan perusmäärästä, joka suojattujen teosten käyttäjien on maksettava, vai onko katsottava, että arvonlisävero on määritettävä tämän korvauksen korotetun määrän perusteella.
41.
Ennen tämän kysymyksen käsittelemistä huomautan, että tämän ratkaisuehdotuksen 36–38 kohdan valossa on mielestäni selvää, että korvauksen perusmäärää on pidettävä vastikkeena. On siis vielä tarkistettava, voidaanko tätä käsitettä soveltaa myös tämän määrän ylittävään summaan, joka olisi maksettava perusmäärän lisäksi silloin, kun käyttäjä ei ole hankkinut lisenssiä ennen suojattujen teosten välittämistä yleisölle. Keskityn näin ollen tarkastelussani tämän lisämaksun luokitteluun arvonlisäverotuksessa.
42.
Tämän luokittelun kannalta ratkaiseva tekijä on mielestäni tämän ratkaisuehdotuksen 30 kohdassa mainittu vaatimus suoritetun palvelun ja saadun vastikkeen välisestä suorasta yhteydestä. Tämän vaatimuksen rajoja on käsitelty varsin runsaassa mutta kasuistisessa oikeuskäytännössä. (
16
) Katson kuitenkin, että siitä voidaan erottaa joitakin yleisiä perusteita, joiden avulla unionin yleinen tuomioistuin tai pikemminkin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin (
17
) voi määrittää, liittyykö lisämaksu käsiteltävässä asiassa riittävän suoraan kyseessä olevan palvelun tarjoamiseen.
43.
Näiden seikkojen valossa tarkastelen niiden perusteiden merkitystä, jotka koskevat palvelun tosiasiallista suorittamista (1), perittävän korvauksen määrää (2) sekä maksujen syytä ja tarkoitusta (3).
1. Palvelun tosiasiallinen suorittaminen
44.
Katson, että asiaa koskevan oikeuskäytännön perusteella voidaan erottaa toisistaan kaksi tilannetta.
45.
Yhtäältä voidaan olettaa, että maksut suoritetaan palvelun suorittamisesta riippumatta, jolloin verollinen liiketoimi puuttuu. Tämä koskee esimerkiksi maksuviivästyksen hyvittämiseksi maksettavia korvauksia. (
18
) Sama pätee tuotannon vähentämiseksi maksettaviin maataloustukiin, joita on tarkasteltu 29.2.1996 annetussa tuomiossa Mohr (C‑215/94, EU:C:1996:72, 21 ja 22 kohta) ja 18.12.1997 annetussa tuomiossa Landboden-Agrardienste (C‑384/95, EU:C:1997:627, 23 ja 24 kohta), jos kulutettavaa etua ei ole. Olen taipuvainen katsomaan, että myös kunnan kantama kylpylänhoitomaksu voisi kuulua tähän luokkaan, kunhan tällaisella maksulla ei rahoiteta yksilöitävissä olevaa palvelua vaan edistetään yleisesti kunnan toimintaa. (
19
)
46.
Sitä vastoin silloin, kun – kuten nyt käsiteltävässä asiassa – kulutettava etu (
20
) on tosiasiallisesti annettu tietylle henkilölle, (
21
) on lähtökohtaisesti täysin selvää, että tästä edusta suoritettavia maksuja on pidettävä vastikkeena. On kuitenkin monia tilanteita, joissa tämä ratkaisu ei ole lainkaan ilmeinen. Epävarmuustekijät, jotka liittyvät tarjotun palvelun ja palveluntarjoajan vastaanottamien maksujen välisen suoran yhteyden yksilöimiseen, ovat usein lähtöisin kansallisesta oikeudesta, joka vaikuttaa osapuolten väliseen suhteeseen eikä aina yksiselitteisesti mahdollista näiden maksujen syyn ja tarkoituksen vahvistamista. (
22
)
47.
Unionin tuomioistuimen tähän mennessä kehittämä vastikkeen käsitettä koskeva oikeuskäytäntö (
23
) sijoittuu tällaisille harmaille alueille, ja siihen kuuluvat 18.7.2007 annettu tuomio Société thermale d'Eugénie-les-Bains (C‑277/05, EU:C:2007:440) ja 20.1.2022 annettu tuomio Apcoa Parking Danmark (C‑90/20, EU:C:2022:37), jotka ovat mielestäni erityisen merkityksellisiä nyt käsiteltävän asian arvioinnin kannalta. Ensin mainitussa tuomiossa oleskelustaan luopuneen hotellin asiakkaan maksama käsiraha luokiteltiin verottomaksi kiinteämääräiseksi korvaukseksi. Toisessa tuomiossa todettiin, että pysäköintialueella tapahtuneesta sääntöjenvastaisesta pysäköinnistä maksettavat valvontamaksut olivat vastike palvelujen tarjoamisesta.
48.
Mielestäni tämä oikeuskäytäntö on omiaan antamaan ymmärtää, että se, että maksu – joka, kuten nyt käsiteltävässä asiassa, vaikuttaa osittain vahingonkorvauksen luonteiselta – suoritetaan palvelujen suorittamisen yhteydessä, on vahva osoitus siitä, että se on luokiteltava vastikkeeksi. Tämä pätee sitäkin suuremmalla syyllä sen vuoksi, että – kuten tämän ratkaisuehdotuksen 38 kohdassa huomautin – oikeussuhteen olemassaoloa eli vastavuoroista suoritusten vaihtoa koskeva kriteeri on ymmärrettävä laajasti.
49.
Nyt käsiteltävässä asiassa on siis selvitettävä, eikö osaa saadusta korvauksesta, eli lisämaksua, voida palvelun suorittamisesta huolimatta pitää vastikkeena. Näin olisi, jos se olisi luokiteltava vahingonkorvaukseksi, jolla ei ole suoraa yhteyttä mainittuun palveluun.
2. Perittävän korvauksen määrä
50.
Pääasiassa kyseessä olevan maksun määrän osalta ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pitää tietyllä tavoin merkityksellisenä sitä, että lisämaksu ylittää selvästi korvauksen perusmäärän. Se näyttää näin ollen pohtivan maksettavan hinnan suuruuden merkitystä vastikkeen olemassaolon määrittämisen kannalta.
51.
Näihin pohdintoihin vastaamiseksi on mielestäni hyödyllistä muistuttaa, että direktiivin 2006/112 73 artiklassa veron perusteen määrittämiseksi käytetty vastikkeen käsite on ratkaiseva myös sen kannalta, onko palvelu suoritettu kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla vastikkeellisesti. Jos vastiketta ei ole, ei ole veron perustetta, eikä arvonlisäverojärjestelmää sovelleta. (
24
)
52.
Vastikkeena on subjektiivinen arvo eli todella saatu vastike eikä objektiivisin perustein arvioitu arvo. Kuten julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomer on todennut, (
25
) vastikkeen määrällä ei näin ollen ole merkitystä. Se, onko vastike yhtä suuri, suurempi vai pienempi kuin palvelujen tarjoajalle aiheutuneet kustannukset, ei voi vaikuttaa suoritetun palvelun ja saadun vastikkeen väliseen suoraan yhteyteen. (
26
)
53.
On totta, että tietyssä määrin voi olla tarpeen ottaa huomioon palvelun tarjoajan perimä summa. Näin on erityisesti silloin, kun korvaus on niin vähäinen, että se kattaa vain mitättömän pienen osan aiheutuneista kustannuksista. Vuosien varrella kehitelty oikeuskäytäntö, johon kuuluvat 30.3.2023 annettu tuomio Gmina O. (C‑612/21, EU:C:2023:279) ja samana päivänä annettu tuomio Gmina L. (C‑616/21, EU:C:2023:280), osoittaa nähdäkseni kuitenkin, ettei korvauksen riittävyyden arviointi kuulu vastikkeen olemassaolon edellytysten tarkasteluun, toisin kuin 2.6.2016 annetun tuomion Lajvér (C‑263/15, EU:C:2016:392) (
27
) 49 kohdan toisen virkkeen ensimmäisen lauseen perusteella voitaisiin päätellä. Katson, että palvelujen tarjoajan perimien maksujen suuruudella on todellista merkitystä vain arvioitaessa taloudellisen toiminnan (ts. liiketoiminnan) olemassaoloa. (
28
)
54.
Mielestäni nämä päätelmät osoittavat sen, ettei käsiteltävässä asiassa ole tarpeen erottaa lisämaksua kyseisen korvauksen perusmäärästä, koska näiden kahden summa on tosiasiallisesti maksettava tekijänoikeuksia valvovalle yhteishallinnointiorganisaatiolle. Oli miten oli, lisämaksun suurella määrällä ei ole merkitystä sen kannalta, onko lisämaksu osa perittyä vastiketta.
3. Maksujen syy ja tarkoitus
55.
Tuomion Lajvér (C‑263/15, EU:C:2016:392), joka annettiin 2.6.2016, 49 kohdan toinen virke on mielenkiintoinen myös toisesta syystä, koska sen toisessa osassa (
29
) esitetään, että voi olla olemassa tekijöitä, jotka palvelusta maksettavan korvauksen määrää määritettäessä voivat asettaa kyseenalaiseksi näiden kahden välisen välittömän yhteyden. Olen taipuvainen katsomaan, että tämä sanamuoto voitaisiin ymmärtää viittaukseksi palvelun vastaanottajan maksamien maksujen tavoitteisiin, sellaisina kuin ne voidaan johtaa kansallisesta oikeudesta, jonka osa ne ovat.
56.
Tältä osin huomautan aluksi, ettei sillä ole merkitystä, luokitellaanko palvelujen tarjoajalle maksettavat summat kansallisessa oikeudessa käyttökorvaukseksi, vahingonkorvaukseksi vai seuraamukseksi. Sen arvioiminen, onko maksu vastike palvelun suorituksesta, on unionin oikeuden alaan kuuluva kysymys. (
30
)
57.
Toisaalta maksujen oikeudellinen peruste tai pikemminkin oikeusperusta on todellakin seikka, joka on otettava huomioon arvioitaessa vastikkeen olemassaoloa. (
31
) Sama pätee tavoiteltuun päämäärään, joka on mielestäni kuitenkin vain täydentävä indisio, joka ei itsessään voi olla ratkaiseva. Näiden kahden tekijän arvioimiseksi on otettava huomioon myös liiketoimien taloudellinen todellisuus. (
32
)
58.
Maksujen tarkoitus oli tärkeässä osassa unionin tuomioistuimen tuomiossa Tolsma (
33
) suorittamassa päättelyssä, koska kyseisestä tuomiosta ilmenee, että ohikulkijoiden kadulla soittavalle muusikolle ilmaiseksi heittämät kolikot eivät ole vastike suoritetusta palvelusta. Tämä tarkoitus ei kuitenkaan ollut sellaisenaan ratkaiseva, mikä vahvistetaan kyseisen tuomion 17 kohdassa, jossa korostetaan, ettei kyseisen muusikon ja hänen yleisönsä välillä ole oikeussuhdetta. (
34
)
59.
Samoin on mielestäni todettava myös edellä mainittuun tuomioon Société thermale d'Eugénie-les-Bains johtaneen asian osalta. (
35
) Kyseisestä tuomiosta ilmenee, että pääasiaan sovellettavan kansallisen oikeuden mukaan käsiraha ei ollut erottamaton osa asiakkaan ja hotellinpitäjän välillä tehtyä majoituspalvelua koskevaa sopimusta. Hotellinpitäjä oli velvollinen tekemään oleskeluvarauksen käsirahan maksamisesta riippumatta, mikä vahvisti, ettei kyse ollut palvelusta maksettavasta vastikkeesta vaan kiinteämääräisestä korvauksesta. (
36
)
60.
Toinen samankaltainen esimerkki on tuomioon MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia (
37
) johtanut asia, jossa oli kyse määräaikaisen sopimuksen säännöksestä, jonka mukaan sopimuksen ennenaikaista irtisanomista koskevassa tilanteessa jäljellä olevat kuukausierät oli maksettava välittömästi. Sopimussäännöksen tavoite, joka oli saada asiakas luopumaan sitoumuksen vähimmäisvoimassaoloajan noudattamatta jättämisestä, ei ollut omiaan vaikuttamaan maksujen oikeudelliseen perusteeseen tältä osin. Ne muodostivat sopimuksessa määrätyn vähimmäiskorvauksen, jota oli pidettävä vastikkeena. (
38
)
61.
Lopuksi on todettava, että tuomioon Apcoa Parking Danmark (
39
) johtaneessa asiassa pysäköintialueen käyttäjältä perittävää valvontamaksua ei voitu asettaa ilman pysäköintipaikan asettamista käytettäväksi. Unionin tuomioistuin totesi myös, että pysäköintialueen moitteeton toiminta edellytti sääntöjenvastaisen pysäköinnin valvontaa ja että käyttäjä, joka pysäköi ajoneuvonsa tavanomaisia käyttöehtoja noudattamatta, sitoutui maksamaan nämä kustannukset. Niissä otettiin huomioon tästä toiminnasta aiheutuvat korkeammat ylläpitokustannukset. (
40
)
62.
Olen taipuvainen katsomaan, ettei nyt käsiteltävässä asiassa käsillä oleva tilanne ole rinnastettavissa tuomioon Société thermale d'Eugénie-les-Bains (
41
) johtaneessa asiassa käsillä olleeseen tilanteeseen vaan tuomioon Apcoa Parking Danmark (
42
) johtaneessa asiassa käsillä olleeseen tilanteeseen. Ennakkoratkaisupyynnöstä tekemäni tulkinnan mukaan perittävä lisämaksu on seurausta yksinkertaisesti siitä, että suojattujen teosten yleisölle välittämisestä maksettavan korvauksen laskentamenetelmät vaihtelevat käyttäjille ilmoitettujen oikeudellisten edellytysten perusteella. Tarvittaessa olisi otettava huomioon, että tapauksissa, joissa lisenssiä ei ole hankittu ennen teoksen välittämistä yleisölle, lisämaksu on erottamaton osa kyseistä korvausta.
63.
Toinen osoitus tästä voisi olla se, että taloudellisen todellisuuden näkökulmasta lisämaksussa näytetään otettavan huomioon tekijänoikeuksia valvovalle yhteishallinnointiorganisaatiolle aiheutuvat korkeammat kustannukset, jotka johtuvat yhtäältä siitä, etteivät käyttäjät ole noudattaneet lakisääteistä velvoitettaan hankkia vaaditut lisenssit, ja toisaalta siitä, että tämän velvoitteen noudattamista on valvottava. (
43
)
64.
Viime kädessä on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä tutkia seikat, jotka voivat vahvistaa suoritetun palvelun ja perityn vastikkeen välisen suoran yhteyden olemassaolon, pääasiassa käsillä oleva lisämaksu mukaan luettuna. Sen tehtävänä on arvioida kansallista lainsäädäntöä ja tarkastella tekijänoikeuksia valvovan yhteishallinnointiorganisaation ja suojattuja teoksia ilman tarvittavaa etukäteen hankittavaa lisenssiä välittäneen käyttäjän välisen liiketoimen oikeudellista ja taloudellista asiayhteyttä. (
44
)
65.
Edellä esitetyn perusteella katson, että direktiivin 2006/112 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, luettuna yhdessä saman direktiivin 73 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että korvausta, joka maksetaan suojattujen teosten välittämisestä yleisölle ja joka muodostuu korvauksen perusmäärästä ja lisämaksusta, joka peritään, jos lisenssiä ei ole hankittu ennen teosten välittämistä, voidaan pitää vastikkeena, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava erityisesti tämän korvauksen oikeudellisen perusteen ja tavoitteiden valossa.
VI Ratkaisuehdotus
66.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että Curtea de Apel Bucureştille vastataan seuraavasti:
1)
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 24 artiklan 1 kohtaa ja 25 artiklan b ja c alakohtaa
on tulkittava siten, että
lakisääteistä velvoitetta sietää korvausta vastaan sitä, että suojattuja teoksia välittää yleisölle sellainen käyttäjä, joka ei ole etukäteen hankkinut tähän tarkoitukseen vaadittavaa lisenssiä, on pidettävä vastikkeellisena palvelujen suorituksena.
2)
Direktiivin 2006/112 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, luettuna yhdessä saman direktiivin 73 artiklan kanssa,
on tulkittava siten, että
korvausta, joka maksetaan suojattujen teosten välittämisestä yleisölle ja joka muodostuu korvauksen perusmäärästä ja lisämaksusta, joka peritään, jos lisenssiä ei ole hankittu ennen teosten välittämistä, voidaan pitää vastikkeena, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava erityisesti tämän korvauksen oikeudellisen perusteen ja tavoitteiden valossa.
José Martín y Pérez de Nanclares
Esitettiin Luxemburgissa 3 päivänä joulukuuta 2025.
Allekirjoitukset
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Ks. myyntiä koskevat toteamukset teoksessa De Iustitia (kysymys 77), jotka on toistettu teoksessa Beltrán de Heredia, V., Francisco de Vitoria. Comentarios a la Secunda secundae de Santo Tomás, osat I–VI, Biblioteca de Teólogos Españoles, Salamanca, 1932-1952. Francisco de Vitorian talousfilosofista ajattelua kehiteltiin Salamancan yliopiston akateemisilla kursseilla vuosina 1527–1528 ja 1535–1536. Vaikka hän ei itse julkaissut yhtään oppituntiaan, hänen laaja doktriininsa on pystytty rekonstruoimaan hänen oppilaidensa muistiinpanojen pohjalta, jotka on luetteloitu mainitussa teoksessa Beltrán de Heredia. Ks. tältä osin saman kirjoittajan "Hacia un inventario analítico de manuscritos teológicos de la Escuela Salmantina, siglos XV-XVII, conservados en España y en el extranjero", Revista Española de Teología, 1943, s. 59–88.
(
3
)	Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annettu neuvoston direktiivi (EUVL 2006, L 347, s. 1).
(
4
)	Muistutan, että Credidam katsoo unionin yleiselle tuomioistuimelle toimittamissaan kirjallisissa huomautuksissa, ettei arvonlisäveroa ole maksettava.
(
5
)	Ks. erityisesti tuomio UCMR, 34 ja 35 kohta.
(
6
)	Ks. ensimmäinen katsaus tähän tuomioon Simon, D., "Fiscalité – Gestion collective des droits d'auteur", Revue Europe, 2021, nro 3, kommentaari nro 101; ja yksityiskohtainen analyysi Finken, B., "Nutzung von Urheberrechten unter Einschaltung einer Verwertungsgesellschaft als Dienstleistungskommission. Anmerkungen zu EuGH v. 21.1.2021 – C‑501/19, UCMR-ADA", Mehrwertsteuerrecht, 2024, nro 10, s. 414–417, sekä yleisemmin Aliaga Agullo, E., "Impuesto sobre el Valor Añadido y derecho de participación de los creadores visuales (’Droit de Suite’)", Revista española de derecho financiero, 2023, nro 199, s. 37–77.
(
7
)	Tuomio UCMR, 30–37 ja 39 kohta.
(
8
)	Tuomio UCMR, 30–37 ja 39 kohta.
(
9
)	Tämän korvauksen laskentamenetelmiä ja sitä, että korvauksen määrä kolminkertaistuu lisenssin puuttuessa, käsitellään tämän ratkaisuehdotuksen B luvun 2. kohdassa ja C luvussa.
(
10
)	Ks. direktiivin 2006/112 25 artiklan osalta tuomio 4.7.2024, Credidam (C‑179/23, EU:C:2024:571, 34 kohta).
(
11
)	Julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Financial Bulgaria (C‑744/23, EU:C:2025:332, 39 kohta).
(
12
)	Ks. vastaavasti tuomio 4.7.2024, Credidam (C‑179/23, EU:C:2024:571, 39 ja 40 kohta) laissa nro 8/1996 säädetyn tekijänoikeuksien haltijoiden ja yhteishallinnointiorganisaation välisestä oikeussuhteesta. Ks. tästä aiheesta myös Pollaud-Dulian, F., "TVA, droit d’auteur et gestion collective, un point sur la jurisprudence de la CJUE", Revue trimestrielle de droit commercial, 2024, nro 3, s. 642–647.
(
13
)	Tuomio 29.10.2015, Saudaçor (C‑174/14, EU:C:2015:733, 39 kohta); tuomio 2.6.2016, Lajvér (C‑263/15, EU:C:2016:392, 42 kohta) ja tuomio 15.4.2021, Administration de l’Enregistrement, des Domaines et de la TVA (C‑846/19, EU:C:2021:277, 39 kohta). Ks. myös julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Financial Bulgaria (C‑744/23, EU:C:2025:332, 40 kohta): "Arvonlisävero ei kohdistu oikeustoimiin tai sopimuksiin – –".
(
14
)	Ks. vastaavasti tuomio 2.6.2016, Lajvér (C‑263/15, EU:C:2016:392, 46 ja 49 kohta) ja tuomio 15.4.2021, Administration de l’Enregistrement, des Domaines et de la TVA (C‑846/19, EU:C:2021:277, 43 kohta).
(
15
)	Tuomio 27.4.2023, Fluvius Antwerpen (C‑677/21, EU:C:2023:348, 28–33 kohta). Ks. kuitenkin tuomio 14.7.2005, British American Tobacco ja Newman Shipping (C‑435/03, EU:C:2005:464, 42 kohta): "Tavaroiden varkaus ei ole tavaroiden vastikkeellinen luovutus". Laittomaan käyttöön liittyvien ongelmien syvällisemmästä tarkastelusta ks. Beretta, G., "Taxable and Non-Taxable Transactions", teoksessa Kofler, G., ym. (toim.), Recent Developments in Value Added Tax 2023, Linde, Wien, 2024, s. 113-162 (s. 131-136).
(
16
)	Asian kannalta merkityksellistä oikeuskäytäntöä koskevan yleiskatsauksen ja analyysin osalta ks. Tumpel, J., "Mehrwertsteuer und Schadenersatz. Neue Entwicklungen in Rechtsprechung und Praxis", teoksessa Kirchmayr, S., Mayr, G., Hirschler, K. (toim.), Schriftenreihe zum Konzern- und Unternehmenssteuerrecht, Linde, Wien, 2023, s. 45–55 ja s. 72–81.
(
17
)	Tuomio 29.10.2015, Saudaçor (C‑174/14, EU:C:2015:733, 34 kohta).
(
18
)	Tuomio 1.7.1982, BAZ Bausystem (222/81, EU:C:1982:256, 8 kohta). Ks. kuitenkin tavaroiden tai palvelujen toimittajalle maksettujen sellaisten korkojen verottamisesta, joiden tarkoituksena on, että tämä suostuisi lykkäämään maksuajankohtaa, tuomio 27.10.1993, Muys' en De Winter's Bouw- en Aannemingsbedrijf (C‑281/91, EU:C:1993:855, 18 kohta).
(
19
)	Ks. tuomio 13.7.2023, Gemeinde A (C‑344/22, EU:C:2023:580, 33–39 kohta), jossa on kuitenkin yksilöity yksilöitävissä oleva palvelu, sekä kyseistä tuomiota koskeva kommentaari Pezet, F., "Quand le contribuable n’en a pas pour son argent, une taxe, même affectée, n’emporte pas qualification d’une contrepartie", Droit fiscal, 2023, nro 37, kommentaari nro 285.
(
20
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 35 kohta, jossa muistutin, että arvonlisävero on kulutusvero.
(
21
)	Ks. tuomio 20.1.2022, Apcoa Parking Danmark (C‑90/20, EU:C:2022:37, 43 kohta) ja tuomio 28.11.2024, rhtb (C‑622/23, EU:C:2024:994, 25 kohta).
(
22
)	Ks. vastaavasti Lamouroux, G., "Les indemnités dues en raison de la résiliation unilatérale d’un contrat d’entreprise sont-elles soumises à la TVA?", Revue de droit fiscal, 2025, nro 9, s. 44-49 – 44-53 (s. 44-51 – 44-52).
(
23
)	Ks. seuraavien luokittelusta vastikkeeksi: 1) palvelun hinta silloin, kun palvelun vastaanottaja on luopunut tosiasiallisesta suorituksestaan irtisanomalla sopimuksen ennenaikaisesti: tuomio 22.11.2018, MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia (C‑295/17, EU:C:2018:942, 50, 51, 61 ja 62 kohta); tuomio 3.7.2019, UniCredit Leasing (C‑242/18, EU:C:2019:558, 70–76 kohta) ja tuomio 11.6.2020, Vodafone Portugal (C‑43/19, EU:C:2020:465, 33–40 kohta); 2) käyttämättä jääneen lentolipun hinta: tuomio 23.12.2015, Air France-KLM ja Hop! Brit-Air (C‑250/14 ja C‑289/14, EU:C:2015:841, 28, 30 ja 34 kohta); 3) maksut sähkövarkaustapauksissa: tuomio 27.4.2023, Fluvius Antwerpen (C‑677/21, EU:C:2023:348, 28–33 kohta); 4) ikäihmisten asumispalveluja tuottavan laitoksen asukkaille myönnettävät hoitotuet: tuomio 27.3.2014, Le Rayon d’Or (C‑151/13, EU:C:2014:185, 32 kohta) ja 5) palkkiot, jotka asianajaja on saanut hävinneeltä asianosaiselta edustettuaan asiakastaan maksutta: tuomio 23.10.2025, Financial Bulgaria (C‑744/23, EU:C:2025:816, 33 ja 35 kohta). Ks. sitä vastoin vastikkeen puuttumisesta seuraavissa tapauksissa: 1) kun hevoskilpailun voittajalle myönnetään palkinto: tuomio 10.11.2016, Baštová (C‑432/15, EU:C:2016:855, 36–39 kohta) ja 2) julkisen liikenteen palvelujen kiinteämääräisten tukien osalta: tuomio 8.5.2025, Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (Julkisen liikenteen palvelut) (C‑615/23, EU:C:2025:320, 23–30 kohta).
(
24
)	Ks. vastaavasti tuomio 5.2.1981, Coöperatieve Aardappelenbewaarplaats (154/80, EU:C:1981:38, 11 kohta) ja tuomio 1.4.1982, Hong-Kong Trade Development Council (89/81, EU:C:1982:121, 10 ja 11 kohta).
(
25
)	Ratkaisuehdotus Hotel Scandic Gåsabäck (C‑412/03, EU:C:2004:746, 35 kohta).
(
26
)	Tämä on vakiintunutta oikeuskäytäntöä. Ks. tuomio 5.2.1981, Coöperatieve Aardappelenbewaarplaats (154/80, EU:C:1981:38, 13 kohta); tuomio 20.1.2022, Apcoa Parking Danmark (C‑90/20, EU:C:2022:37, 45 kohta) ja tuomio 1.8.2025, Határ Diszkont (C‑427/23, EU:C:2025:596, 92 kohta).
(
27
)	Tässä lauseessa todetaan seuraavaa: "Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen – – on tutkittava erityisesti, ettei pääasian valittajien suunnittelemalla käyttömaksulla korvata vain osaa suoritetuista tai suoritettavista palveluista – – ".
(
28
)	Tuomio 30.3.2023, Gmina O. (C‑612/21, EU:C:2023:279, 31, 32, 38 ja 40 kohta) ja samana päivänä annettu tuomio Gmina L. (C‑616/21, EU:C:2023:280, 37, 40, 46 ja 49 kohta).
(
29
)	Tässä osassa todetaan seuraavaa: "Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava erityisesti, ettei – – käyttömaksun – – suuruutta ole vahvistettu sellaisten mahdollisten muiden tekijöiden vuoksi, jotka saattavat tietyissä tapauksissa asettaa kyseenalaiseksi palvelujen suorituksen ja niistä saatavan vastikkeen välisen välittömän yhteyden."
(
30
)	Tuomio 20.1.2022, Apcoa Parking Danmark (C‑90/20, EU:C:2022:37, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
31
)	Ks. vastaavasti jo Deboissy, F., "Indemnités contractuelles et TVA: suite", Revue trimestrielle de droit commercial, 2001, nro 16, s. 807 ja 808. Ks. myös Beiser, R., "Entgelt oder Schadenersatz in der Umsatzsteuer?", Österreichisches Recht der Wirtschaft, 2025, nro 168, s. 214–217 (s. 217), jossa se katsoo lähinnä, että unionin tuomioistuin yhdistää direktiivin 2006/112 73 artiklassa tarkoitetun vastikkeen käsitteen kansalliseen siviilioikeuteen.
(
32
)	Tuomio 22.11.2018, MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia (C‑295/17, EU:C:2018:942, 41–45 kohta).
(
33
)	Tuomio 3.3.1994 (C‑16/93, EU:C:1994:80, 16–19 kohta).
(
34
)	Autenttisen tulkinnan osalta ks. tuomio 23.10.2025, Financial Bulgaria (C‑744/23, EU:C:2025:816, 30 kohta). Ks. myös von Streit, G., Streit, T., "Entgelt oder Schadensersatz? Oder: Die Mehrwertsteuer auf dem Weg zur Verkehrssteuer? Eine Darstellung am Beispiel von Zahlungen bei Auflösung und Nichterfüllung von Verträgen", UmsatzsteuerRundschau, 2020, nro 4, s. 525-535 (s. 526), jotka katsovat, ettei asiassa Tolsma ollut kyse palvelujen suorituksesta.
(
35
)	Tuomio 18.7.2007 (C‑277/05, EU:C:2007:440, 19–32 kohta).
(
36
)	Ks. kyseisen tuomion autenttinen tulkinta 28.11.2024 annetun tuomion rhtb (C‑622/23, EU:C:2024:994) 24 kohdassa. Sen osalta, onko käsiraha erotettava "varaustakuusta" ja viimeksi mainittu luokiteltava vastikkeeksi palvelusta, ks. Bédier, J.-L., "La somme prélevée par l’hôtelier lorsque le client n’honore pas une réservation est soumise à la TVA", Revue de droit fiscal, 2024, nro 45, s. 370-23 – 370-27 (s. 370-27).
(
37
)	Tuomio 22.11.2018 (C‑295/17, EU:C:2018:942, 61 ja 62 kohta).
(
38
)	Vastaavana esimerkkinä ks. tuomio 3.7.2019, UniCredit Leasing (C‑242/18, EU:C:2019:558, 75 ja 76 kohta).
(
39
)	Ks. tuomio 20.1.2022 (C‑90/20, EU:C:2022:37, 33 ja 34 kohta) sekä julkisasiamies Richard de la Tourin mainitussa asiassa esittämä ratkaisuehdotus (EU:C:2021:449, 61 kohta).
(
40
)	Ks. Dodos P.:n esittämä arvostelu "EuGH: Kontrollgebühren bei Verstoß gegen Parkplatz-Nutzungsbedingungen als steuerbares Entgelt", Mehrwertsteuerrecht, 2022, nro 6, s. 240 – 244 (s. 243 ja 244).
(
41
)	Tuomio 18.7.2007 (C‑277/05, EU:C:2007:440).
(
42
)	Tuomio 20.1.2022 (C‑90/20, EU:C:2022:37).
(
43
)	Huomautan, ettei unionin yleisen tuomioistuimen käytettävissä olevaan asiakirja-aineistoon sisälly mitään tietoja tältä osin.
(
44
)	Kansallisen tuomioistuimen toimivallasta tulkita omaa oikeuttaan ks. tuomio 3.7.2019, UniCredit Leasing (C‑242/18, EU:C:2019:558, 47 kohta) ja tuomio 29.10.2015, Saudaçor (C‑174/14, EU:C:2015:733, 34 kohta), joka on jo mainittu tämän ratkaisuehdotuksen 42 kohdassa.