62012FJ0158_HU
Felek
Az ítélet indoklása
Rendelkező rész
Felek
Az F‑158/12. sz. ügyben,
az EAK‑Szerződésre annak 106a. cikke alapján alkalmazandó EUMSZ 270. cikk alapján,
Éric Marques, az Európai Bizottság szerződéses alkalmazottja (lakóhelye: Ennery [Franciaország], képviselik: A. Salerno és B. Cortese ügyvédek)
felperesnek
az Európai Bizottság (képviselik: C. Berardis‑Kayser és G. Berscheid, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen
benyújtott keresete tárgyában,
A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács),
tagjai: S. Van Raepenbusch elnök (előadó), R. Barents és K. Bradley bírák,
hivatalvezető: X. Lopez Bancalari tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2013. június 12‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet
Az ítélet indoklása
1. A Közszolgálati Törvényszék Hivatalához 2012. december 24‑én érkezett keresetlevelével É. Marques egyrészt az Európai Bizottság 2012. március 6‑i azon határozatának megsemmisítését kéri, amelyben megtagadta a III. csoportba tartozó szerződéses alkalmazottként történő felvételét, másrészt pedig az őt ért kár megtérítését kéri.
A jogvita alapját képező tényállás
2. A felperes a középfokúnál magasabb szintű oktatáshoz hozzáférést biztosító, középfokú végzettséget igazoló oklevéllel rendelkezik. 2006. november 1‑jén a Bizottság a felperest az Európai Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételek (a továbbiakban: RAA) 3a. cikke alapján szerződéses alkalmazottként vette fel. Az RAA 80. cikkében említett I. csoportba sorolták be, és Luxembourgban (Luxemburg) az „Infrastruktúra és Logisztika – Luxembourg” Hivatalhoz (OIL) osztották be, ahol költségvetési és pénzügyi feladatokat látott el.
3. 2010. május 17‑én az Európai Személyzeti Felvételi Hivatal (EPSO) közzétette az EPSO/CAST/02/10. sz. érdeklődés kifejezése iránti felhívást (a továbbiakban: érdeklődés kifejezése iránti felhívás) az Európai Bizottságnál különösen pénzügyi asszisztensi feladatok ellátására szerződéses alkalmazottként felvehető pályázók adatbázisának létrehozása érdekében.
4. Az érdeklődés kifejezése iránti felhívás szerint a felvehető pénzügyi asszisztenseket „végrehajtási feladatok, tervezetkészítés, könyvelés és más [...] technikai feladatok” ellátására hívták fel, és az RAA 80. cikkében említett III. csoportba kellett őket besorolni. A képzési követelményt tekintve az érdeklődés kifejezése iránti felhívás pontosította, hogy a jelentkezés határidejéig – azaz 2010. június 14‑ig – a pályázóknak legalább „a középfokúnál magasabb szintű oktatáshoz hozzáférést biztosító, oklevéllel igazolt középfokú végzettséggel, és legalább hároméves megfelelő szakmai tapasztalattal” kell rendelkezniük. Az érdeklődés kifejezése iránti felhívás leírta továbbá a pénzügyi asszisztens feladatait, valamint az azok ellátásához szükséges képességeket.
5. A felperes 2010‑ben sikeresen teljesítette az érdeklődés kifejezése iránti felhívás által a pénzügyi asszisztens profiljához előírt kiválasztási vizsgákat.
6. 2011. május 30‑án az EPSO egy további kiválasztási szakaszt hirdetett meg annak érdekében, hogy az érdeklődés kifejezése iránti felhívás sikeres pályázói annak eredményét beszámíthassák a határozatlan időre szóló szerződés megszerzése érdekében.
7. 2011‑ben a felperes sikeresen teljesítette a további kiválasztási teszteket.
8. 2011. október 24‑én az OIL‑en belül létrehozott kiválasztási bizottság úgy ítélte meg, hogy a felperes profilja és képességei megfeleltek a „III. csoportba tartozó szerződéses alkalmazottól elvárt készségek szintjének”. Következésképpen az OIL a felperesnek a III. csoportba tartozó pénzügyi asszisztensként történő alkalmazását kérte.
9. 2011. december 1‑jén az OIL „Vendéglátó‑ipari szolgáltatások – Háztartás – Egészségügyi központ” egységének vezetője – akinek az irányítása alatt a felperes dolgozott – feljegyzést készített, amelyben úgy ítélte meg, hogy a felperes által ténylegesen elvégzett feladatok „nyilvánvalóan a III. csoportba történő bejutáshoz releváns szakmai tapasztalatnak minősül[t]ek”. Az említett egységvezető ugyanebben a feljegyzésben leírta a felperes által ténylegesen vállalt feladatokat.
10. 2012. február 1‑jén az OIL „Személyi állomány – Tájékoztatás – Konferenciák – Egészség és Biztonság” egységének egységvezetője a Bizottság „Humán erőforrások és Biztonság” főigazgatóságával (DG) azt közölte, hogy „[n]oha a [felperesnek] kiadott bizonyos feladatok olyan feladatoknak tekinthetők, amelyek a III. [csoportba tartozó feladatok] szintjének felelnek meg, figyelembe kell venni azt, hogy [a felperes] főként az I. [csoportba tartozó] adminisztratív feladatokat lát el”.
11. 2012. március 6‑án a Bizottság „Humán erőforrások és Biztonság” főigazgatósága arról tájékoztatta az OIL‑t, hogy „[a felperes] szakmai tapasztalatainak elemzése nem te[tte] lehetővé annak bizonyítását, hogy 2010. június 14‑én a III. [csoportba tartozó feladatokkal] egyenértékű hároméves szakmai tapasztalatot szer[zett]”. Következésképpen a Bizottság megtagadta az OIL arra irányuló kérelmének teljesítését, hogy a felperest a III. csoportba tartozó pénzügyi asszisztensként alkalmazzák (a továbbiakban: megtámadott határozat).
12. 2012. június 5‑én a felperes a megtámadott határozattal szemben panaszt nyújtott be az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata 90. cikkének (2) bekezdése alapján, amely az RAA 117. cikke értelmében alkalmazandó a szerződéses alkalmazottakra.
13. A munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság 2012. szeptember 11‑én elutasította a panaszt. Úgy ítélte ugyanis meg, hogy sem az OIL két egységvezetőjének 2011. december 1‑jei, illetve 2012. február 1‑jei feljegyzése, sem pedig a felperes személyi aktája elemeinek összessége – beleértve az általa betöltött álláshelyek leírását – nem enged arra következtetni, hogy a felperes által 2010. június 14. előtt végzett feladatok „»egyenértékű szintűek« voltak a III. [csoportba tartozó feladatokkal]”. A munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság szerint e feladatok többsége az I. csoportba, illetve a II. csoportba, de nem a III. csoportba tartozott.
A felek kérelmei
14. A felperes azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék:
– semmisítse meg a megtámadott határozatot;
– kötelezze a Bizottságot az említett határozattal őt ért vagyoni kár megtérítésére;
– kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
15. A Bizottság azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék:
– utasítsa el a keresetet;
– kötelezze a felperest a költségek viselésére.
A jogkérdésről
A megsemmisítés iránti kérelmekről
16. A megsemmisítés iránti kérelmeinek alátámasztása érdekében a felperes két jogalapra hivatkozik. Az első jogalap az RAA 82. cikke (2) bekezdése b) pontjának, a Közigazgatási Tájékoztató
49–2004. számában közzétett, a szerződéses alkalmazottaknak a Bizottságnál történő alkalmazását és munkakörét szabályozó eljárásokra vonatkozó, 2004. április 7‑i általános végrehajtási rendelkezések (a továbbiakban: DGE 2004) 2. cikke 1. pontja c) pontjának, a Közigazgatási Tájékoztató
33–2011. számában közzétett, a Bizottság által az RAA 3a. cikke és 3b. cikke alapján alkalmazott szerződéses alkalmazottak munkafeltételeinek szabályozásáról szóló RAA 79. cikk (2) bekezdésének 2011. március 2‑i általános végrehajtási rendelkezései (a továbbiakban: DGE 2011) I. mellékletének 1. cikke 3. pontja c) alpontjának, valamint az érdeklődés kifejezése iránti felhívás rendelkezéseinek a megsértésén alapul. A második jogalap nyilvánvaló értékelési hibán alapul.
17. Első jogalapjával a felperes arra hivatkozik, hogy az RAA 82. cikke (2) bekezdésének b) pontja, a DGE 2004 2. cikke 1. pontjának b) alpontja, valamint a DGE 2011 I. mellékletének 1. cikke 3. pontjának c) alpontja a III. csoportba történő bejutáshoz a középfokú végzettséget igazoló oklevélen kívül csak hároméves „megfelelő szakmai tapasztalatot” ír elő. A Bizottság követelménye – amely szerint a szükséges szakmai tapasztalatnak az említett csoportban végzett feladatokkal „egyenértékű szintűnek” kell lennie – minden jogi alapot nélkülöz. A felperes szerint a DGE 2004 és a DGE 2011 a „hároméves megfelelő szakmai tapasztalatnál” szigorúbb követelményeket csak a szerződéses alkalmazottak besorolási fokozatba való besorolása érdekében írt elő. Ugyanakkor az alkalmazás minimumfeltételeként előírt szakmai tapasztalattal összehasonlítva további feltételekről van szó.
18. A Bizottság úgy válaszol, hogy az RAA 82. cikkének (2) bekezdése csak minimumfeltételeket ír elő, tehát kérhet magasabb szintű képesítést. Végeredményben a DGE 2004‑ben, a DGE 2011‑ben, valamint az érdeklődés kifejezése iránti felhívásban szereplő „megfelelő szakmai tapasztalat” követelménye értelmezhető úgy, hogy az azzal a szinttel egyenértékű szintű szakmai tapasztalatot ír elő, amelyet a pályázó el kíván érni, a jelen ügyben tehát a III. csoport szintjének megfelelő szakmai tapasztalatot. Ezen értelmezést megerősíti a DGE 2004 7. cikkének (3) bekezdése. Végül az érdeklődés kifejezése iránti felhívásban említett „megfelelő szakmai tapasztalat” követelménye nem nélkülözhet minden kapcsolatot az ott szereplő, a III. csoportba tartozó pénzügyi asszisztens profiljával.
19. E tekintetben a Közszolgálati Törvényszék emlékeztet arra, hogy jóllehet az adminisztráció széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik annak meghatározásához, hogy valamely pályázó korábbi szakmai tapasztalata figyelembe vehető‑e a III. csoportba szerződéses alkalmazottként történő felvételéhez, e széles mérlegelési jogkört különösen az alkalmazandó rendelkezések összességének tiszteletben tartásával kell gyakorolni (a Közszolgálati Törvényszék F‑6/09. sz., Fares kontra Bizottság ügyben 2010. október 28‑án hozott ítéletének 38. és 39. pontja).
20. Meg kell állapítani, hogy az RAA 82. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A szerződéses alkalmazottként való felvételhez legalább a következő követelményeknek kell megfelelni:
[...]
b) a II. és III. csoportban:
i. oklevéllel igazolt, a középfokúnál magasabb szintű oktatásban szerzett végzettség, vagy
ii. a középfokúnál magasabb szintű oktatáshoz hozzáférést biztosító, oklevéllel igazolt középfokú végzettség, és legalább hároméves megfelelő szakmai tapasztalat, vagy
iii. amennyiben a szolgálat érdekei ezt indokolják, egyenértékű szintű szakmai képzés vagy szakmai tapasztalat;
[…]”
21. A DGE‑k tekintetében meg kell határozni, hogy melyik – a 2004‑es vagy pedig a 2011‑es – alkalmazandó a jelen esetben, mivel tárgyuk megegyezik, mégis vannak köztük finom eltérések, különösen a „megfelelő szakmai tapasztalat” fogalmát tekintve, amelyet a DGE 2011 pontosít.
22. Emlékeztetni kell e tekintetben arra, hogy valamely jogi aktus jogszerűségét a jogi aktus meghozatalának időpontjában fennálló ténybeli és jogi helyzet alapján kell megítélni (az Elsőfokú Bíróság T‑58/05. sz., Centeno Mediavilla és társai kontra Bizottság ügyben 2007. július 11‑én hozott ítéletének 151. pontja; a Közszolgálati Törvényszék F‑70/05. sz., Mische kontra Bizottság ügyben 2011. szeptember 29‑én hozott ítéletének 70. pontja). Márpedig a DGE 2011‑et 2011. március 2‑án fogadták el és lépett hatályba, ekképpen pedig alkalmazandó volt akkor, amikor a megtámadott határozatot meghozták, azaz 2012. március 6‑án. Ebben az időpontban a DGE 2011 hatályon kívül helyezte a DGE 2004‑et. Kétségtelen, hogy a DGE 2004 alkalmazandó volt az érdeklődés kifejezése iránti felhívás közzétételekor, valamint 2010. június 14‑én, amikor a versenyvizsgára bocsátás feltételeinek teljesülniük kellett. Mindazonáltal a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság ebben az időpontban semmilyen végleges határozatot nem hozott abban a tekintetben, hogy a felperes a III. csoportba történő felvételhez szükséges megfelelő szakmai tapasztalatot fel tudott‑e mutatni. Továbbá a DGE 2011 14. cikkében szereplő átmeneti rendelkezések a következőket szabályozzák: a kiválasztási vizsgáknak az említett DGE hatálybalépése előtti sikeres teljesítésének problémája, a hatályos szerződések kérdése, az alkalmazásokból eredő nehézségek a DGE 2004‑ben szereplő valamely eltérő rendelkezés alapján, a küldöttségben lévő fiatal szakértők helyzete és az ösztöndíjasok igénybevétele.
23. A DGE 2011 14. cikkében előírt átmeneti rendelkezések ellenben nem érintik az alkalmazásnak a különböző csoportokba, különösen pedig a III. csoportba tartozó valamely szerződéses alkalmazotti munkakörbe történő pályázáshoz szükséges minimumképesítései értékelésének kérdését. Márpedig valamely átmeneti rendelkezés főszabály szerint szigorú értelmezés tárgyát képezi, mivel eltér azon szabályoktól és állandó értékkel bíró elvektől, amelyek az említett rendszer hiányában azonnal alkalmazandók a szóban forgó helyzetekre (az Európai Unió Törvényszékének a T‑641/11. P. sz., Mische kontra Bizottság ügyben 2012. december 13‑án hozott végzésének 45. pontja; a Közszolgálati Törvényszék F‑29/05. sz., Vivier kontra Bizottság ügyben 2010. szeptember 30‑án hozott ítéletének 67. és 68. pontja, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat, valamint az F‑107/05. sz., Toth kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 71. és 72. pontja, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A DGE 2011 14. cikkének kiterjesztő értelmezését igazoló különleges körülmények hiányában a fentiekből az következik, hogy a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóságnak a megtámadott határozat elfogadásának időpontjában értékelnie kellett a felperes által 2010. június 14‑én megszerzett szakmai tapasztalatot a DGE 2011‑re tekintettel.
24. Ennek pontosítását követően a DGE 2011 I. mellékletének 1. cikke (3) bekezdésének c) pontja arról rendelkezik, hogy „a szerződéses alkalmazott alkalmazásához szükséges minimumképesítések” a következők:
„[A] III. csoportban:
i. oklevéllel igazolt, a középfokúnál magasabb szintű oktatásban szerzett végzettség,
vagy
ii. a középfokúnál magasabb szintű oktatáshoz hozzáférést biztosító, oklevéllel igazolt középfokú végzettség, és hároméves megfelelő szakmai tapasztalat. Ebben az összefüggésben a szakmai tapasztalat akkor megfelelő, ha azt az e csoportba hozzáférést biztosító oklevél megszerzését követően a Bizottság tevékenységi területeinek valamelyikében szerezték,
vagy
iii. kivételesen és amennyiben a szolgálat érdekei ezt indokolják, egyenértékű szintű szakmai képzés vagy szakmai tapasztalat; a [sz]emélyzeti [b]izottságot évente tájékoztatni kell az e rendelkezés igénybevételéről.”
25. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit és szövegkörnyezetét, hanem annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az részét képezi (a Bíróság 292/82. sz. Merck‑ügyben 1983. november 17‑én hozott ítéletének 12. pontja; az Európai Unió Törvényszéke T‑160/08. P. sz., Bizottság kontra Putterie‑De‑Beukelaer ügyben 2010. július 8‑án hozott ítéletének 70. pontja, a Közszolgálati Törvényszék F‑27/10. sz., Begue és társai kontra Bizottság ügyben 2011. március 10‑én hozott ítéletének 40. pontja).
26. A jelen esetben mindenekelőtt meg kell állapítani, hogy annak pontosításával, hogy a pályázóknak „legalább hároméves megfelelő szakmai tapasztalattal” kell rendelkezniük, az érdeklődés kifejezése iránti felhívás átvette az RAA 82. cikke (2) bekezdésének b) pontjában, valamint a DGE 2011 I. mellékletének 1. cikke (3) bekezdésének c) pontjában szereplő terminológiát.
27. A középfokúnál magasabb szintű oktatásban szerzett végzettséget igazoló oklevél hiányában az RAA 82. cikke (2) bekezdésének b) pontja vagy „megfelelő szakmai tapasztalatot” – amikor az érdekelt „a középfokúnál magasabb szintű oktatáshoz hozzáférést biztosító, oklevéllel igazolt középfokú végzettséget” szerzett –, vagy pedig – amennyiben nem ez az eset áll fenn – „egyenértékű szintű szakmai képzést vagy szakmai tapasztalatot” ír elő. A DGE 2011 I. mellékletének 1. cikke (3) bekezdésének c) pontja ugyanezen megkülönböztetést veszi át, és az utóbbi az RAA és a DGE 2011 különböző nyelvi változataiban is megtalálható (többek között németül „einschlägige Berufserfahrung” és „gleichwertige [...] Berufserfahrung”, angolul „appropriate professional experience” és „equivalent level”, olaszul „esperienza professionale adeguata” és „esperienza professionale di livello equivalente”, hollandul pedig „relevante beroepservaring” és „gelijkwaardige beroepservaring”).
28. Márpedig meg kell állapítani, hogy amikor a jogalkotó és a közigazgatási hatóság ugyanabban az általános hatályú jogszabályban két eltérő kifejezést használ, a koherenciával és a jogbiztonsággal ellentétes az, ha e kifejezéseknek azonos a tartalmuk. Ugyanez érvényesül szükségszerűen akkor, ha e kifejezéseknek a mindennapi nyelvben különböző értelmük van. Pontosan ez az eset áll fenn a „megfelelő” és az „egyenértékű” mellékneveknél. A „megfelelő” melléknév jelentése szokásos értelmében „meghatározott használatra alkalmas”, amelyet megerősít a DGE 2011 I. mellékletének 1. cikke (3) bekezdése c) pontja ii. alpontjának második mondata. Ellenben az „egyenértékű” melléknév „ugyanazon értékkel bírót” jelöl, tehát korlátozottabb értelme van.
29. Továbbá a fent hivatkozott Fares kontra Bizottság ügyben hozott ítéletből kitűnik, hogy az RAA 82. cikke (2) bekezdése b) pontjának iii. alpontját úgy kell érteni, hogy amennyiben a szolgálat érdekei ezt indokolják, az intézmény megengedheti a III. csoportba tartozó munkakörbe történő bejutást az olyan pályázónak, aki nem rendelkezik sem a középfokúnál magasabb szintű oktatásban szerzett végzettséget igazoló oklevéllel, sem pedig a középfokúnál magasabb szintű oktatáshoz hozzáférést biztosító, középfokú végzettséget igazoló oklevéllel, azonban olyan szakmai képzést vagy szakmai tapasztalatot tud felmutatni, amely ugyan nem teljesíti a 82. cikk (2) bekezdése b) pontjának i. és ii. alpontjában megjelölt feltételeket, azonban azokkal egyenértékű szintű (a fenti 19. pontban hivatkozott Fares kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 50. pontja).
30. Más kifejezésekkel az RAA 82. cikke (2) bekezdése b) pontjának iii. alpontjában, valamint a DGE 2011 I. mellékletének 1. cikke (3) bekezdésének c) pontjában és az érdeklődés kifejezése iránti felhívásban – amelyek ugyanazokat a rendelkezéseket tartalmazzák – az egyenértékűség követelménye a végzettség szintjére, adott esetben pedig a szakmai tapasztalatra vonatkozó – a 82. cikk (2) bekezdése b) pontjának i. és ii. alpontjában említett – kritériumokra utal, és nem közvetlenül a III. csoportba tartozó feladatokra, ahogy azt a Bizottság a megtámadott határozatban és a panasz elutasításában állította.
31. Végül az RAA 82. cikke (2) bekezdésének b) pontja az Európai Közösségek tisztviselőinek személyzeti szabályzatának, valamint az Európai Közösségek egyéb alkalmazottainak alkalmazási feltételeinek módosításáról szóló, 2004. március 22‑i 723/2004/EK, Euratom tanácsi rendeletből (HL L 124., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 2. kötet, 130. o.) származik. Márpedig amennyiben e rendelet (2) preambulumbekezdésében hangsúlyozza annak szükségességét, hogy „[a] Közösségnek [...] magas színvonalú európai közszolgálatokkal kell rendelkeznie”, ezen általános célból nem lehet arra következtetni, hogy a III. csoportba tartozó álláshelyekhez való hozzáférés érdekében a megfelelő szakmai tapasztalat követelményét akként kellene érteni, hogy az szigorúbban olyan szakmai tapasztalattal egyenértékű szintű szakmai tapasztalatot ír elő, amely csak ebben a csoportban szerezhető meg.
32. A fentiekből következően az RAA 82. cikke (2) bekezdésének b) pontját, a DGE 2011 I. mellékletének 1. cikke (3) bekezdésének c) pontját és az érdeklődés kifejezése iránti felhívást akként kell értelmezni, hogy a III. csoportba szerződéses alkalmazottként felvehető pályázónak olyan hároméves szakmai tapasztalatot kell felmutatnia, amely megfelel a betöltendő szolgálatnak, anélkül azonban, hogy azzal egyenértékű lenne.
33. Ezen értelmezést nem vonja kétségbe a DGE 2004 7. cikkének (3) bekezdése, amely a következőket pontosítja: „[a] szakmai tapasztalatot – [a besorolási fokozatba való besorolás érdekében történő] figyelembevételéhez – legalább az érintett csoportba történő bejutáshoz szükséges képesítés szintjének megfelelő tevékenység keretében kell megszerezni, valamint az intézmény tevékenységi körének valamelyikével összefüggésben. A szakmai tapasztalatot attól az időponttól kezdve kell figyelembe venni, amikor az érdekelt megfelel az alkalmazáshoz szükséges azon minimális képesítésnek, mint amelyet a 2. cikk határoz meg (beleértve adott esetben az e cikk által a szakmai tapasztalat területén előírt valamennyi követelményt)”.
34. A DGE 2004 7. cikkének (3) bekezdése nemcsak hogy nem volt már hatályban a megtámadott határozat elfogadásakor, hanem ezen túlmenően csak azt pontosította, hogy a szakmai tapasztalatot – a szerződéses alkalmazottak besorolási fokozatba való besorolása érdekében történő figyelembevételéhez – legalább az érintett csoportba történő bejutáshoz szükséges képesítés szintjének megfelelő tevékenység keretében kellett megszerezni, azaz a DGE 2004 2. cikke (1) bekezdésének b) pontjában említett „megfelelő szakmai tapasztalatnak” megfelelő tevékenység keretében.
35. A jelen ügyben a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság előtti kérdés tehát az volt, hogy – tekintettel a korábbi tevékenységének keretében ellátott feladatok konkrét vizsgálatára (a fenti 19. pontban hivatkozott Fares kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 63. és 64. pontja) – a felperes 2010. június 14‑én szerzett‑e a III. csoportba tartozó pénzügyi asszisztens – az érdeklődés kifejezése iránti felhívásban leírt – feladatai ellátásához megfelelő hároméves szakmai tapasztalatot, nem pedig annak a vizsgálata, hogy fel tudott‑e már mutatni az így leírt feladatokkal egyenértékű szakmai tapasztalatot.
36. Ebből következően a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság megsértette az RAA 82. cikke (2) bekezdésének b) pontját, a DGE 2011 I. mellékletének 1. cikke (3) bekezdésének c) pontját és az érdeklődés kifejezése iránti felhívást azáltal, hogy azzal az indokkal tagadta meg a felperesnek a III. csoportba tartozó pénzügyi asszisztensként történő felvételét, hogy „2010. június 14‑én nem szerzett a III. [csoportba tartozó feladatokkal] egyenértékű hároméves szakmai tapasztalatot”.
37. Az első jogalap tehát megalapozott.
38. A felperes a második jogalapjában azt állítja, hogy a megtámadott határozat nyilvánvaló értékelési hibát tartalmaz. Azt állítja, hogy szakmai tapasztalata a III. csoportba tartozó feladatok teljesítéséből eredő szakmai tapasztalattal ténylegesen „egyenértékű” volt, valamint hogy jelentősen meghaladta a szükséges három évet. E tekintetben hivatkozik az általa betöltött álláshelyek leírására, feletteseinek a 2007‑es, a 2009‑es és a 2010‑es értékelő jelentéseiben szereplő értékeléseire, valamint azon egységvezető 2011. december 1‑jei feljegyzésére, akinek az irányítása alatt dolgozott.
39. Mivel az első jogalap megalapott és mivel ebből következően az munkaszerződés megkötésére jogosult hatóságnak annak a vizsgálatára kell korlátozódnia, hogy a felperes szakmai tapasztalata minősíthető‑e „megfelelőnek” a III. csoportba tartozó pénzügyi asszisztens – az érdeklődés kifejezése iránti felhívásban leírt – feladatainak ellátásához, a Közszolgálati Törvényszék nem ellenőrizheti, hogy a Bizottság követett‑e el nyilvánvaló értékelési hibát annak megállapításával, hogy a felperes nem tudott felmutatni a „III. [csoportba tartozó feladatokkal] egyenértékű” szakmai tapasztalatot, különben érvelését maga is pontatlan jogi előfeltevésre alapítaná.
A kártérítés iránti kérelmekről
40. A felperes azt állítja, hogy a megtámadott határozattal őt vagyoni kár érte, mivel az említett határozat hiányában 2011 októberében a III. csoportba tartozó szerződéses alkalmazottként alkalmazták volna olyan díjazással, amely magasabb annál, mint amelyben az I. csoportba tartozó munkakörében továbbra is részesült.
41. Meg kell ugyanakkor állapítani, hogy a megtámadott határozatot meg kell semmisíteni, mivel a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság megtagadta a felperesnek a III. csoportba tartozó pénzügyi asszisztensként történő alkalmazását az RAA 82. cikke (2) bekezdése b) pontjának, a DGE 2011 I. mellékletének 1. cikke (3) bekezdése c) pontjának és az érdeklődés kifejezése iránti felhívásnak a téves értelmezése alapján. Továbbá az EUMSZ 266. cikknek megfelelően az intézmény, amelynek aktusait semmisnek nyilvánították, „köteles megtenni az[on] [...] ítélet[é]ben foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket”, amelynek a címzettje. Végül a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik annak ellenőrzésére, hogy a III. csoportba tartozó munkakörbe szerződéses alkalmazottként felvehető pályázó által ténylegesen elvégzett tevékenységek minősülhetnek‑e legalább hároméves megfelelő szakmai tapasztalatnak.
42. E feltételek mellett, mivel a Bizottságnak a jelen ítélet indokainak fényében újra gyakorolnia kell mérlegelési jogkörét a felperes által felmutatott szakmai tapasztalat tekintetében, a Közszolgálati Törvényszék – anélkül, hogy a Bizottság értékelését a sajátjával helyettesítené – nem kötelezheti a Bizottságot annak a különbözetével egyenértékű összegnek a felperes részére történő megfizetésére, amelyben a felperes az I. csoportba tartozó munkakörében továbbra is részesült, valamint amelyet a III. csoportban kapott volna.
A költségekről
43. Az eljárási szabályzat 87. cikkének 1. §‑a értelmében, ha az említett szabályzat II. címe 8. fejezetének többi rendelkezése alapján a Közszolgálati Törvényszék másként nem határoz, a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Ugyanezen cikk 2. §‑a szerint, ha a méltányosság alapján indokolt, a Közszolgálati Törvényszék úgy határozhat, hogy a pervesztes felet csak a költségek egy részének viselésére kötelezi, vagy e címen nem kötelezi a költségek viselésére.
44. A jelen ítéletben kifejtett indokok alapján védelme lényegében a Bizottság a pervesztes fél. Továbbá a felperes kifejezetten kérte, hogy a Közszolgálati Törvényszék a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére. Mivel a jelen ügy körülményei nem indokolják az eljárási szabályzat 87. cikke 2. §‑ának alkalmazását, a Bizottság viseli saját költségeit, valamint köteles viselni a felperesnél felmerült költségeket.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján
A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács)
a következőképpen határozott:
1) A Közszolgálati Törvényszék megsemmisíti az Európai Bizottság 2012. március 6‑i határozatát, amellyel megtagadta É. Marquesnek a III. csoportba tartozó szerződéses alkalmazottként történő felvételét.
2) A Közszolgálati Törvényszék a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.
3) Az Európai Bizottság maga viseli a saját költségeit, és köteles viselni az É. Marques részéről felmerült költségeket.