62024CJ0326
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
z 3. júla 2025 (
*1
)
„Odvolanie – Reštriktívne opatrenia prijaté vzhľadom na situáciu v Bielorusku v súvislosti s demokraciou, právnym štátom a ľudskými právami – Zoznamy osôb, subjektov a orgánov, na ktoré sa uplatňuje zmrazenie finančných prostriedkov a hospodárskych zdrojov – Zápis názvu bieloruských podnikov, ktoré sú takmer úplne vo vlastníctve štátu, do týchto zoznamov a jeho ponechanie na nich – Kritérium zápisu spojené s ‚podporou Lukašenkovho režimu‘ – Povinnosť určitých bieloruských podnikov, ktoré sú vo vlastníctve alebo pod kontrolou štátu, zaplatiť štátu časť svojich ziskov na základe povinného štátneho opatrenia“
Vo veci C‑326/24 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 2. mája 2024,
Grodno Azot AAT, so sídlom v meste Hrodna (Bielorusko),
Khimvolokno Plant, so sídlom v meste Hrodna,
v zastúpení: pôvodne L. Engelen, advocaat, a N. Montag, avocată, neskôr M. Krestiyanova, avocate, a N. Montag, avocată,
odvolateľky,
ďalšia účastníčka konania:
Rada Európskej únie, v zastúpení: A. Antoniadis a A. Boggio‑Tomasaz, splnomocnení zástupcovia,
žalovaná v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (piata komora),
v zložení: predsedníčka piatej komory M. L. Arastey Sahún, sudcovia D. Gratsias, E. Regan, J. Passer a B. Smulders (spravodajca),
generálna advokátka: L. Medina,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Spoločnosti Grodno Azot AAT a Khimvolokno Plant svojím odvolaním navrhujú zrušenie rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 21. februára 2024, Grodno Azot a Khimvolokno Plant/Rada (T‑117/22, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2024:112), ktorým Všeobecný súd zamietol ich žalobu o neplatnosť, po prvé vykonávacieho rozhodnutia Rady (SZBP) 2021/2125 z 2. decembra 2021, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 2012/642/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na situáciu v Bielorusku (Ú. v. EÚ L 430 I, 2021, s. 16), a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2021/2124 z 2. decembra 2021, ktorým sa vykonáva článok 8a ods. 1 nariadenia (ES) č. 765/2006 o reštriktívnych opatreniach voči Bielorusku (Ú. v. EÚ L 430 I, 2021, s. 1) (ďalej spoločne len „pôvodné akty“), a po druhé rozhodnutia Rady (SZBP) 2023/421 z 24. februára 2023, ktorým sa mení rozhodnutie 2012/642/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na situáciu v Bielorusku a zapojenie Bieloruska do agresie Ruska voči Ukrajine (Ú. v. EÚ L 61, 2023, s. 41), a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2023/419 z 24. februára 2023, ktorým sa vykonáva článok 8a nariadenia (ES) č. 765/2006 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na situáciu v Bielorusku a zapojenie Bieloruska do ruskej agresie voči Ukrajine (Ú. v. EÚ L 61, 2023, s. 20) (ďalej spoločne len „ponechávajúce akty“), a to v rozsahu, v akom sa ich tieto štyri akty (ďalej spoločne len „sporné akty“) týkajú.
Právny rámec a okolnosti predchádzajúce sporu
2
Na účely tohto odvolania možno skutkový a právny kontext prejednávanej veci, ako je uvedený v bodoch 2 až 17 napadnutého rozsudku, zhrnúť takto.
3
Prejednávaná vec patrí do rámca reštriktívnych opatrení, ktoré Európska únia prijala od roku 2004 vzhľadom na závažnosť situácie v Bielorusku v súvislosti s demokraciou, právnym štátom a ľudskými právami.
4
Rada Európskej únie prijala 18. mája 2006 nariadenie (ES) č. 765/2006 o reštriktívnych opatreniach proti prezidentovi Lukašenkovi a niektorým predstaviteľom Bieloruska (Ú. v. EÚ L 134, 2006, s. 1), ktorého názov bol v zmysle článku 1 ods. 1 nariadenia Rady (EÚ) č. 588/2011 z 20. júna 2011 (Ú. v. EÚ L 161, 2011, s. 1) nahradený názvom „nariadenie Rady (ES) č. 765/2006 z 18. mája 2006 o reštriktívnych opatreniach voči Bielorusku“.
5
Dňa 15. októbra 2012 Rada prijala rozhodnutie 2012/642/SZBP o reštriktívnych opatreniach voči Bielorusku (Ú. v. EÚ L 285, 2012, s. 1).
6
Článok 4 ods. 1 tohto rozhodnutia znie:
„Zmrazujú sa všetky finančné prostriedky a hospodárske zdroje, ktoré sú vo vlastníctve, držbe alebo pod kontrolou:
a)
osôb, subjektov alebo orgánov, ktoré sú zodpovedné za vážne porušenia ľudských práv alebo za represie voči občianskej spoločnosti a demokratickej opozícii, alebo ktorých činnosti iným spôsobom vážne ohrozujú demokraciu alebo právny štát v Bielorusku, alebo všetkých fyzických alebo právnických osôb, subjektov alebo orgánov s nimi spojených, ako aj právnických osôb, subjektov alebo orgánov v ich vlastníctve alebo pod ich kontrolou;
b)
fyzických alebo právnických osôb, subjektov alebo orgánov, ktoré majú z podpory Lukašenkovho režimu prospech, ako aj právnických osôb, subjektov alebo orgánov v ich vlastníctve alebo pod ich kontrolou,
ako sa uvádza v prílohe.“
7
Článok 2 ods. 4 a 5 nariadenia č. 765/2006, zmeneného nariadením Rady (EÚ) č. 1014/2012 zo 6. novembra 2012 (Ú. v. EÚ L 307, 2012, s. 1), odkazuje na článok 4 ods. 1 písm. a) a b) rozhodnutia 2012/642 a stanovuje rovnaké kritériá zápisu do zoznamov osôb, subjektov a orgánov, na ktoré sa vzťahuje zmrazenie finančných prostriedkov a hospodárskych zdrojov, ako sú kritériá stanovené v tomto poslednom uvedenom ustanovení, najmä kritérium „podpory“„Lukašenkovho režimu“ (ďalej len „kritérium podpory Lukašenkovho režimu“).
8
Dňa 2. decembra 2021 Rada prijala pôvodné akty. Z ich odôvodnení 4 vyplýva, že „vzhľadom na závažnosť situácie v Bielorusku by sa do zoznamu fyzických a právnických osôb, subjektov a orgánov, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia… malo doplniť 17 osôb a 11 subjektov“.
9
Spornými pôvodnými aktmi bol zápis spoločnosti „Open Joint Stock Company ‚Grodno Azot‘ vrátane pobočky ‚Khimvolokno Plant‘ JSC ‚Grodno Azot‘“ vložený do tabuľky B zoznamu uvedeného v prílohe k rozhodnutiu 2012/642 a do tabuľky B zoznamu uvedeného v prílohe I k nariadeniu č. 765/2006 (ďalej spoločne len „sporné zoznamy“) z týchto dôvodov (ďalej len „odôvodnenie“):
„Grodno Azot je významný štátom vlastnený výrobca zlúčenín dusíka so sídlom v Hrodne. Lukašenko ho označil za ‚veľmi dôležitý, strategický podnik‘. Spoločnosť Grodno Azot vlastní aj závod Khimvolokno, ktorý je významným výrobcom polyamidových, polyesterových a kompozitných materiálov. Spoločnosť Grodno Azot a jej výrobný závod Khimvolokno sú zdrojom značných príjmov pre Lukašenkov režim. Spoločnosť Grodno Azot tak podporuje Lukašenkov režim.
Lukašenko podnik navštívil, stretol sa s jeho zástupcami a diskutoval o jeho modernizácii a rôznych formách štátnej podpory. Lukašenko tiež prisľúbil, že na výstavbu nového závodu na výrobu zlúčením dusíka v Hrodne sa použije pôžička. Grodno Azot tak profituje z Lukašenkovho režimu.
Pracovníkov podniku Grodno Azot, vrátane zamestnancov závodu Khimvolokno, ktorí sa zúčastnili na pokojných demonštráciách proti režimu a štrajkoch, vedenie podniku a zástupcovia režimu prepustili, zastrašovali a vyhrážali sa im. Podnik Grodno Azot je preto zodpovedný za potláčanie občianskej spoločnosti.“
10
Dňa 24. februára 2023 Rada prijala ponechávajúce akty, ktorými ponechala názvy odvolateliek na sporných zoznamoch z dôvodov, ktoré sú v podstate totožné s dôvodmi uvedenými v pôvodných aktoch.
Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
11
Žalobou z 2. marca 2022 v znení neskorších úprav odvolateľky navrhli, aby Všeobecný súd zrušil sporné akty v rozsahu, v akom sa ich týkajú, pričom v súvislosti s každým z týchto aktov uviedli dva žalobné dôvody založené v podstate na nesprávnom posúdení skutkového stavu a porušení článku 4 ods. 1 písm. a) a b) rozhodnutia 2012/642.
12
Všeobecný súd napadnutým rozsudkom žalobu, ktorú podali odvolateľky, zamietol.
13
V prvom rade, pokiaľ ide v tejto súvislosti o návrh na čiastočné zrušenie sporných pôvodných aktov, Všeobecný súd najprv v bode 38 napadnutého rozsudku vyvodil z rôznych skutkových okolností, ktoré uviedli žalobkyne a Rada v priebehu konania pred Všeobecným súdom, či z informácií uverejnených na internetovej stránke, spomenutých v bodoch 33 až 37 tohto rozsudku, že Rada sa nedopustila nesprávneho posúdenia skutkového stavu usúdením, že Grodno Azot je veľkým štátnym podnikom, ktorý prezident Lukašenko opísal ako „veľmi dôležitý, strategický podnik“, že Grodno Azot vlastní Khimvolokno Plant a že Grodno Azot a Khimvolokno Plant predstavujú pre Lukašenkov režim významný zdroj príjmov.
14
V druhom rade Všeobecný súd postupne v bodoch 44 až 63 napadnutého rozsudku skúmal tvrdenia žalobkýň týkajúce sa spochybnenia kvalifikácie okolností uvedených v bode 38 tohto rozsudku ako podpory Lukašenkovho režimu, pričom v bode 64 tohto rozsudku dospel k záveru, že Rada sa nedopustila nesprávneho právneho posúdenia usúdením, že postavenie žalobkýň v bieloruskom hospodárstve, okolnosť, že sú vo vlastníctve štátu, ako aj skutočnosť, že predstavujú významný zdroj príjmov pre Lukašenkov režim, predstavujú ako celok dostatočné okolnosti na vyvodenie záveru, že podporujú uvedený režim v zmysle článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642.
15
Konkrétne Všeobecný súd po prvé v bodoch 47 a 48 napadnutého rozsudku konštatoval, že na rozdiel od tvrdení žalobkýň z odôvodnenia sporných pôvodných aktov vyplýva na jednej strane, že Rada pri vyvodení záveru, že žalobkyne podporujú Lukašenkov režim, nevychádzala len z okolnosti, že sú vo vlastníctve bieloruského štátu, ale na tento účel zohľadnila aj súbor okolností vrátane skutočnosti, že žalobkyne predstavujú významný zdroj príjmov pre tento režim, a na druhej strane, že Rada neusúdila, že každý podnik vo vlastníctve štátu je pre tento režim automaticky zdrojom príjmov, ale usúdila, že skutočnosť, že žalobkyne sú zdrojom príjmov pre uvedený režim, sa pripočítava k okolnosti, že sú vo vlastníctve štátu.
16
V tejto súvislosti Všeobecný súd v bodoch 49 a 50 napadnutého rozsudku odkázal najmä na svoju judikatúru týkajúcu sa jasného a presného znenia článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642, ktorý sa týka osôb a subjektov, ktoré „podporujú [Lukašenkov režim]“, ako aj na cieľ sledovaný týmto ustanovením.
17
Okrem toho Všeobecný súd v bodoch 51 a 52 napadnutého rozsudku na základe znenia odôvodnenia 6 rozhodnutia 2012/642 uviedol, že článok 4 ods. 1 písm. b) tohto rozhodnutia sa vzťahuje nielen na politickú podporu tohto režimu, ale aj na jeho finančnú alebo materiálnu podporu.
18
Po druhé Všeobecný súd v bodoch 54 až 56 napadnutého rozsudku zamietol argumentáciu žalobkýň, podľa ktorej nekontrolovali použitie prostriedkov vyplatených bieloruskému štátu a tieto prostriedky neslúžili na financovanie osobných výdavkov prezidenta Lukašenka, pričom v bode 57 tohto rozsudku dospel k záveru, že Rada pri svojom konštatovaní, že žalobkyne predstavujú zdroj príjmov pre Lukašenkov režim na účely uplatnenia kritéria podpory režimu, v tejto súvislosti nemusela preukázať, že žalobkyne boli z dôvodu svojich finančných príspevkov zodpovedné za porušovania ľudských práv, demokracie a právneho štátu alebo za potláčanie občianskej spoločnosti a demokratickej opozície.
19
Po tretie Všeobecný súd v bodoch 59 až 63 napadnutého rozsudku zamietol argumentáciu žalobkýň, podľa ktorej sa dividendy, ktoré mali povinne vyplácať bieloruskému štátu na základe dekrétu prezidenta Bieloruskej republiky č. 637 z 28. decembra 2005 týkajúceho sa postupu zaúčtovania časti ziskov štátnych podnikov, štátnych združení, ktoré sú obchodnými organizáciami, ako aj príjmov z dividend (z podielov na základnom imaní) hospodárskych spoločností vo vlastníctve štátu alebo obcí, do rozpočtu, a vytvorenia osobitného štátneho rozpočtového fondu pre národný rozvoj (Národný register právnych aktov Bieloruskej republiky č. 1/7075 z 29. decembra 2005, ďalej len „dekrét č. 637/2005“), ak dosiahli zisk, majú považovať za rovnocenné s „daňami“, a preto v súlade s jeho judikatúrou vyplývajúcou najmä z rozsudku zo 6. októbra 2015, Čyž a i./Rada (T‑276/12, EU:T:2015:748, bod 169), nemôžu predstavovať podporu Lukašenkovho režimu v zmysle článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642.
20
Na jednej strane v tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 61 napadnutého rozsudku uviedol, že z odseku 1.1 dekrétu č. 637/2005 vyplýva, že povinnosť zaplatiť časť zisku štátu alebo vnútroštátnym územným celkom sa týka len vymedzenej kategórie hospodárskych subjektov, a nie všetkých bieloruských daňovníkov.
21
Na druhej strane v bode 62 napadnutého rozsudku Všeobecný súd uviedol, že zo znenia odseku 1.2 dekrétu č. 637/2005 vyplýva, že platba, o ktorú išlo, bola formálne odlišná od daní a dopĺňala ich.
22
Všeobecný súd z toho v bode 63 napadnutého rozsudku vyvodil, že okolnosť, podľa ktorej boli žalobkyne povinné odvádzať štátu časť svojich ziskov na základe vyššie uvedeného dekrétu č. 637/2005, nie je v rozpore s posúdením, podľa ktorého finančne podporovali Lukašenkov režim, ale toto posúdenie potvrdzuje, keďže týmto dekrétom uvedený režim zvýšil kontrolu, ktorú už ako jediný akcionár vykonával nad zdrojmi žalobkýň, tým, že si zabezpečil pravidelné disponovanie s časťou zisku, ktorý dosiahli.
23
Pokiaľ ide v druhom rade o návrh na čiastočné zrušenie sporných ponechávajúcich aktov, Všeobecný súd v bode 74 napadnutého rozsudku uviedol, že do spisu vytvoreného Radou pri prijímaní týchto aktov boli vložené dva články uverejnené na internete. Podľa prvého článku uverejneného 18. apríla 2022 Grodno Azot po tom, čo v roku 2020 zaznamenala stratu, dosiahla v roku 2021 čistý zisk takmer 530000000 bieloruských rubľov (BYN) (približne 175000000 eur) a oznámila vyplatenie dividend v hodnote viac ako 100000000 BYN (približne 33195000 eur). Podľa druhého článku uverejneného 20. októbra 2022 bieloruský minister hospodárstva vyhlásil, že príjmy spoločnosti Grodno Azot sa od januára do augusta 2022 zvýšili približne o 20 %. Podľa Všeobecného súdu žalobkyne nespochybnili dôvodnosť týchto informácií. Z toho v bode 75 napadnutého rozsudku vyvodil, že Rada sa nedopustila nesprávneho posúdenia tým, že po opätovnom preskúmaní situácie žalobkýň usúdila, že predstavujú významný zdroj príjmov pre Lukašenkov režim.
Návrhy účastníkov konania
24
Odvolateľky navrhujú, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
s konečnou platnosťou rozhodol vo veci samej, ak to stav konania umožňuje,
–
subsidiárne vrátil vec na opätovné rozhodnutie Všeobecnému súdu a
–
uložil Rade povinnosť nahradiť trovy konania pred Súdnym dvorom, ako aj trovy konania pred Všeobecným súdom.
25
Rada navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie,
–
subsidiárne, ak by Súdny dvor rozhodol o zrušení napadnutého rozsudku a vydal konečné rozhodnutie, aby zamietol žalobu o neplatnosť napadnutých aktov a
–
uložil odvolateľkám povinnosť nahradiť trovy konania na prvom stupni, ako aj trovy tohto odvolacieho konania.
O odvolaní
26
Na podporu svojho odvolania odvolateľky uvádzajú štyri odvolacie dôvody. Prvý odvolací dôvod je založený na porušení zásad a právnych pravidiel týkajúcich sa dôkazného bremena. Druhý odvolací dôvod sa týka nesprávneho výkladu povahy a funkcie dividend v prejednávanej veci a v každom daňovom systéme. Tretí žalobný dôvod je založený na zjavne nesprávnom posúdení týkajúcom sa neexistencie analýzy „významnej“ povahy údajnej ekonomickej podpory. Svojím štvrtým žalobným dôvodom odvolateľky namietajú porušenie článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642.
O prvom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
27
Svojím prvým odvolacím dôvodom, ktorý sa týka bodov 32, 36 až 39, 42, 47, 48, 52, 55 a 57 napadnutého rozsudku, odvolateľky tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že na to, aby dospel k záveru, že Rada sa nedopustila nesprávneho posúdenia konštatovaním, že predstavujú významný zdrojom príjmov pre Lukašenkov režim, tento súd vychádzal výlučne z informácií týkajúcich sa dividend, hoci tieto informácie neboli obsiahnuté v prvom dôkazovom spise Rady a ani sa tam na ne nepoukázalo. Všeobecný súd tým podľa nich retroaktívne odôvodnil dôvod označenia uvádzaný Radou na základe kritéria podpory režimu, čo predstavuje obrátenie dôkazného bremena a porušenie iných zásad a pravidiel v oblasti dokazovania. Ak sa Rada rozhodne uložiť reštriktívne opatrenie, musí mať v pôvodnom dôkazovom spise k dispozícii všetky informácie relevantné na tento účel, čo tak v prejednávanej veci v súvislosti s vyššie uvedenými informáciami zjavne nie je.
28
Prvý dôkazový spis Rady obsahuje ako dôkazy, ktoré majú preukázať, že odvolateľky sú „významným zdrojom príjmov pre Lukašenkov režim“, len výňatok z ich internetovej stránky, ktorý opisuje ich veľkosť a informácie o ich čistých ziskoch v roku 2018 a obratoch v roku 2020. Žiadna z týchto skutočností však ani zďaleka nevysvetľuje, akým spôsobom odvolateľky poskytli tomuto režimu významnú ekonomickú podporu.
29
Konkrétne v tomto prvom spise nebol uvedený nijaký odkaz, a to ani nepriamo, na dividendy vyplácané odvolateľkami bieloruskému štátu. Odvolateľky vo svojej žalobe predložili dôkazy týkajúce sa dividend. Hoci Všeobecný súd prezentoval tieto dôkazy ako doplňujúce dôkazy, z bodov 52 a 55 napadnutého rozsudku vyplýva, že svoj záver, podľa ktorého odvolateľky poskytujú podporu režimu tým, že sú významným zdrojom príjmov pre tento režim, založil len na týchto dôkazoch.
30
Všeobecný súd tak v rozpore so zásadami týkajúcimi sa dôkazného bremena pripomenutými v rozsudku z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, body 120 a 121), vychádzal z dôkazov, o ktorých Rada nemala vedomosť pred 2. marcom 2022, keď ich žalobkyne predložili, hoci k označeniu došlo 2. decembra 2021.
31
V prípade, že by z judikatúry Všeobecného súdu vyplývalo, že Všeobecný súd sa môže opierať o dôkazy predložené žalobcom nielen v jeho prospech, ale aj v jeho neprospech, aby podporil alebo posilnil dôkazy, ktoré Rada použila na odôvodnenie predmetných reštriktívnych opatrení, v prejednávanej veci neexistuje nijaký dôkaz, ktorý by sa mal potvrdiť alebo podložiť. Všeobecný súd sa totiž jednoducho opieral o dôkazy, ktoré neboli ani spomenuté v dôkazovom spise Rady, a tým v skutočnosti preformuloval odôvodnenie, ktoré Rada poskytla.
32
Všeobecný súd teda nedodržal zásady a pravidlá týkajúce sa dôkazného bremena, keďže na jednej strane dospel k záveru, že skutočnosti opísané v odôvodnení, na ktorom je založené tvrdenie, že odvolateľky sú „významným zdrojom príjmov pre Lukašenkov režim“, sú preukázané, a na druhej strane, že tieto skutočnosti patria do pôsobnosti článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642.
33
Rada tvrdenia odvolateliek popiera.
Posúdenie Súdnym dvorom
34
Na účely overenia, či Všeobecný súd porušil pravidlá týkajúce sa dôkazného bremena v oblasti reštriktívnych opatrení, treba pripomenúť, že pri preskúmaní týchto opatrení súdy Únie majú v súlade s právomocami, ktoré sú im zverené podľa Zmlúv, zabezpečiť v zásade úplné preskúmanie zákonnosti súhrnu aktov Únie (rozsudok z 29. novembra 2018, Bank Tejarat/Rada, C‑248/17 P, EU:C:2018:967, bod 38 a citovaná judikatúra).
35
Účinnosť súdneho preskúmania zaručená v článku 47 Charty základných práv Únie vyžaduje, aby sa súd Únie pri preskúmaní zákonnosti dôvodov, o ktoré sa opiera rozhodnutie zapísať meno určitej osoby do zoznamu osôb, na ktoré sa uplatňujú reštriktívne opatrenia, uistil o tom, či sa toto rozhodnutie, ktoré má individuálny dosah na túto osobu, opiera o dostatočne silný skutkový základ. V prejednávanom prípade preto treba overiť skutočnosti uvádzané v zhrnutí dôvodov, o ktoré sa napadnuté akty opierajú, aby súdne preskúmanie nebolo obmedzené len na abstraktné posúdenie pravdepodobnosti uvádzaných dôvodov, ale aby sa týkalo otázky, či sú tieto dôvody, alebo aspoň jeden z nich sám osebe považovaný za dostatočný na odôvodnenie tohto aktu, podložené. V prípade spochybnenia je úlohou príslušného orgánu Únie, aby preukázal opodstatnenosť dôvodov uplatňovaných proti dotknutej osobe, pričom táto osoba nie je povinná predložiť záporné dôkazy svedčiace o neopodstatnenosti týchto dôvodov (rozsudok z 29. novembra 2018, Bank Tejarat/Rada, C‑248/17 P, EU:C:2018:967, bod 39 a citovaná judikatúra).
36
V prejednávanej veci treba zdôrazniť, ako bolo konštatované v bode 37 napadnutého rozsudku, že odvolateľky vo svojich písomných podaniach predložených Všeobecnému súdu uznali, že v období od roku 2018 do roku 2020 vyplatili bieloruskému štátu časť svojich ziskov a predložili dokumenty týkajúce sa týchto platieb. Odvolateľky tak potvrdili zásadnú okolnosť, že predstavovali zdroj príjmov pre Lukašenkov režim.
37
Za týchto podmienok Rada nebola povinná predložiť dôkazy na podporu tejto podstatnej okolnosti preukazujúcej dôvodnosť odôvodnenia, ako vyplýva z judikatúry citovanej v bode 35 tohto rozsudku.
38
Skutočnosť, že odvolateľky prezentovali informácie týkajúce sa uvedených platieb ako dôkazy „v ich prospech“, je irelevantná, ako správne poznamenal Všeobecný súd v bode 37 napadnutého rozsudku.
39
V dôsledku uvedeného nemožno usúdiť, že Všeobecný súd tým, že zohľadnil okrem iného tieto informácie predložené žalobkyňami v priebehu konania, týkajúce sa platieb časti ich zisku bieloruskému štátu, na účely určenia, či tieto platby predstavovali podporu pre Lukašenkov režim odôvodňujúcu ich zápis na zoznam osôb a subjektov, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia vo forme zmrazenia finančných prostriedkov a hospodárskych zdrojov, obrátil dôkazné bremeno, ktoré prináleží Rade (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. novembra 2018, Bank Tejarat/Rada, C‑248/17 P, EU:C:2018:967, bod 41).
40
Keďže odvolateľky zdôrazňujú význam okolnosti, že údaje týkajúce sa platieb časti ich zisku sú uvedené Radou v odôvodnení alebo sú zaznamenané v spise predloženom na podporu tohto odôvodnenia, a teda výslovne zohľadnené touto inštitúciou pri prijatí dotknutého reštriktívneho opatrenia, čo vylučuje ich oznámenie a posteriori, v skutočnosti zrejme uvádzajú tvrdenie založené na tom, že Všeobecný súd nesprávne opomenul konštatovať, že uvedená inštitúcia porušila požiadavku odôvodnenia stanovenú v článku 296 ZFEÚ.
41
V tejto súvislosti treba uviesť, že v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora povinnosť odôvodnenia aktu spôsobujúceho ujmu vyplýva zo zásady dodržiavania práva na obhajobu a jej cieľom je jednak poskytnúť dotknutej osobe dostatočné informácie na to, aby zistila, či je akt dôvodný a či má prípadne vadu, ktorá by umožnila napadnúť jeho platnosť na súde Únie, a jednak umožniť tomuto súdu vykonať preskúmanie zákonnosti tohto aktu (rozsudok z 15. novembra 2012, Rada/Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, bod 49 a citovaná judikatúru).
42
Okrem toho, pokiaľ ide najmä o akty ukladajúce reštriktívne opatrenia, Súdny dvor už rozhodol, že nie je dôležité, že tieto akty výslovne nespomenuli určité platby na účely vymedzenia podmienok a rozsahu finančnej podpory poskytnutej vláde tretieho štátu, ktorému sú určené takéto opatrenia. Podľa judikatúry Súdneho dvora sa totiž dostatočnosť odôvodnenia aktu musí posúdiť z hľadiska kontextu tohto aktu a všetkých právnych noriem upravujúcich dotknutú oblasť, a tak je akt spôsobujúci ujmu dostatočne odôvodnený, pokiaľ bol prijatý v kontexte, ktorý bol dotknutej osobe známy a ktorý jej umožňuje pochopiť opatrenie prijaté vo vzťahu k nej (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. mája 2016, Bank of Industry and Mine/Rada, C‑358/15 P, EU:C:2016:338, bod 63 a citovanú judikatúru).
43
Vzhľadom na informácie, ktoré boli odvolateľkám poskytnuté v odôvodnení a v spise Rady, a to hlavne informácie týkajúce sa skutočnosti, že ako štátne podniky sa mali považovať za podniky poskytujúce finančnú podporu Lukašenkovmu režimu z dôvodu zjavného vyplatenia časti ich ziskov bieloruskému štátu, boli pritom sporné akty dostatočne odôvodnené, keďže na jednej strane odvolateľky mohli napadnúť a skutočne na Všeobecnom súde aj napadli relevantnosť uvedených platieb na účely uplatnenia kritéria podpory Lukašenkovho režimu, pričom treba pripomenúť, že tieto platby boli spomenuté samotnými odvolateľkami, a na druhej strane toto odôvodnenie umožnilo Všeobecnému súdu vykonať preskúmanie zákonnosti týchto aktov.
44
Vzhľadom na uvedené skutočnosti treba prvý odvolací dôvod zamietnuť.
O druhom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
45
Svojím druhým odvolacím dôvodom, ktorý sa týka bodov 60 až 67 napadnutého rozsudku, odvolateľky tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia zamietnutím ich tvrdenia, že dividendy vyplatené bieloruskému štátu na základe dekrétu č. 637/2005 treba vzhľadom na ich povahu a funkciu považovať za rovnocenné s daňami, a tak podľa judikatúry Všeobecného súdu v zásade nemôžu predstavovať podporu Lukašenkovho režimu v zmysle článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642. Všeobecný súd tým podľa odvolateliek nesprávne vyložil povahu a funkciu nielen dividend v prejednávanej veci, ktoré majú záväznú povahu, ale aj každého daňového režimu bez ohľadu na dotknutý štát, a to tým, že odmietol považovať tieto dividendy za rovnocenné daniam z dôvodu, že dane sa uplatňujú na všetkých bieloruských daňovníkov, zatiaľ čo výpočet uvedených dividend zodpovedá osobitnému základu výpočtu definovanému v uvedenom dekréte č. 637/2005 a ich platba sa týka len osobitnej kategórie subjektov.
46
V prvom rade na rozdiel od konštatovania Všeobecného súdu nie všetci bieloruskí daňovníci platia rovnaké dane. Všetky daňové režimy na celom svete definujú predmet dotknutej dane a osoby, ktoré sú ju povinné platiť, a v prejednávanej veci majú povinnosť odvádzať povinné dividendy bieloruské podniky vo vlastníctve štátu. Okrem toho uvedený dekrét č. 637/2005 rozlišuje rôzne kategórie podnikov vo vlastníctve štátu, a to podniky vo výlučnom vlastníctve štátu a podniky, v ktorých štát vlastní aspoň 50 % akcií. Mnohé dane v Bielorusku, ako sú napríklad povinné dividendy, sa týkajú určitých kategórií osôb. Uloženie povinných dividend štátnym podnikom sa nelíši od selektívneho uplatňovania iných daní.
47
V druhom rade Všeobecný súd v bode 62 napadnutého rozsudku nezohľadnil skutočnosť, že tak ako akákoľvek iná bieloruská daň a ako všade inde vo svete sa výpočet povinných dividend v Bielorusku uskutočňuje na základe určeného základu, v tomto prípade v súlade s druhým pododsekom odseku 1.2 dekrétu č. 637/2005.
48
V treťom rade záver Všeobecného súdu v bode 63 napadnutého rozsudku, podľa ktorého bieloruský štát „ako jediný akcionár“ len zvýšil svoju kontrolu nad spoločnosťami, akými sú odvolateľky, tým, že uložil povinné rozdelenie zisku, je v rozpore s bodom 33 tohto rozsudku, podľa ktorého tento štát vlastnil len „99,96 % [základného imania odvolateliek]“.
49
Tento záver je nelogický, pretože štát ako jediný alebo hoci len väčšinový akcionár podnikov už kontroluje tieto podniky, a nemôže túto kontrolu zvýšiť. Štát tak môže jednostranne rozhodnúť o rozdelení dividend.
50
Vo štvrtom rade existujú ďalšie skutočnosti, ktoré Všeobecný súd nezohľadnil a ktoré potvrdzujú, že povinné dividendy v Bielorusku sú daňami.
51
Po prvé vyberanie povinných dividend v Bielorusku patrí do právomoci daňových orgánov v súlade s platnými daňovými postupmi. Po druhé prístup spočívajúci vo vyberaní dividend po zdanení príjmov právnických osôb vychádza zo zásady zdanenia mimoriadnych ziskov. Po tretie viaceré bieloruské dane majú svoj pôvod v iných právnych aktoch ako v Daňovom zákonníku. Po štvrté neodvedenie alebo oneskorené odvedenie povinných dividend je sankcionované rovnakým spôsobom ako nezaplatenie alebo oneskorené zaplatenie daní. Po piate povinné dividendy, ako aj daň z príjmov právnických osôb sa vyplácajú tomu istému príjemcovi a na ten istý bankový účet. Po šieste dlh z titulu vyplatenia povinných dividend môže byť tak, ako akákoľvek iná daň, kompenzovaný pohľadávkou vyplývajúcou z preplatku na inú daň, akou je daň z príjmov právnických osôb. Po siedme na rozdiel od bežných dividend, v prípade ktorých spoločnosť, ktorá ich vypláca, koná ako daňový zástupca a vyberá dane z rozdelených dividend, ktoré platí do štátnej pokladnice, nie sú bieloruské povinné dividendy zaťažené žiadnou daňou v súlade so zásadou, podľa ktorej nemôže existovať daň z dane zakotvená v článku 166 bieloruského Daňového zákonníka.
52
Rada tvrdí, že argumentácia odvolateliek je čiastočne neprípustná, pokiaľ ide o tvrdenia smerujúce proti bodom 61 a 62 napadnutého rozsudku, keďže tieto body obsahujú skutkové konštatovania, a čiastočne nedôvodná. Subsidiárne Rada tvrdí, že takáto argumentácia je nedôvodná.
Posúdenie Súdnym dvorom
53
Podobne ako to urobil Všeobecný súd v bode 37 napadnutého rozsudku, treba konštatovať, že odvolateľky vo svojich písomných podaniach „uznávajú, že vyplatili dividendy“ bieloruskému štátu, ktorý vlastní takmer celé základné imanie spoločnosti Grodno Azot, a že navyše predložili dokument, z ktorého vyplýva, že táto spoločnosť vyplatila do rozpočtu Bieloruskej republiky dividendy vo výške 8481000 BYN (približne 3526000 eur) v roku 2018, 34200000 BYN (približne 14604000 eur) v roku 2019 a 6835000 BYN (približne 2462000 eur) v roku 2020.
54
Všeobecný súd teda mohol v bode 64 napadnutého rozsudku správne konštatovať, že Rada sa nedopustila nesprávneho právneho posúdenia usúdením, že odvolateľky predstavujú „významný zdroj príjmov pre Lukašenkov režim“ a že táto okolnosť v spojení s postavením odvolateliek v bieloruskom hospodárstve a skutočnosťou, že štát vlastní 99,96 % ich základného imania, predstavujú dostatočné dôkazy na vyvodenie záveru, že poskytujú podporu uvedenému režimu v zmysle článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642, keďže toto ustanovenie sa osobitne týka osôb a subjektov, ktoré tento režim finančne podporujú (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. mája 2016, Bank of Industry and Mine/Rada, C‑358/15 P, EU:C:2016:338, bod 81).
55
Takýto výklad kritéria podpory Lukašenkovho režimu je navyše vzhľadom na to, že sa zameriava na jeho finančnú podporu, súčasťou hlavného cieľa, ktorý toto ustanovenie sleduje, a to zvýšiť tlak vyvíjaný na uvedený režim, aby ukončil vážne a pretrvávajúce porušovanie ľudských práv, demokracie a právneho štátu v Bielorusku, ako aj represie voči občianskej spoločnosti a demokratickej opozícii.
56
Za týchto podmienok treba konštatovať, že na účely identifikácie „podpory Lukašenkovho režimu“ v zmysle článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642 nie je rozhodujúce, že sumy vyplácané bieloruskému štátu sa kvalifikujú ako dane alebo dividendy, na základe ktorých sa odvádzajú. V oboch prípadoch totiž ide o sumy vyplatené štátu subjektom, ktorého takmer celé základné imanie vlastní štát, a to na základe vnútroštátnej právnej úpravy ukladajúcej túto platbu. Vylúčenie takýchto platieb z tohto pojmu „podpora Lukašenkovho režimu“ len z dôvodu, že dlžné sumy sú kvalifikované ako dane, by mohlo umožniť obchádzanie pravidiel Únie zvýšením sadzby dane zo ziskov dosiahnutých takýmito subjektmi výmenou za zníženie sumy dividend, ktorých vyplatenie v prospech štátu ukladá bieloruské právo v prípade, že podnik vo vlastníctve bieloruského štátu dosiahne zisk (pozri analogicky rozsudok z 12. mája 2016, Bank of Industry and Mine/Rada, C‑358/15 P, EU:C:2016:338, bod 80).
57
Z uvedeného vyplýva, že vzhľadom na to, že odvolateľky vytýkajú Všeobecnému súdu, že v bode 59 napadnutého rozsudku v tomto kontexte neoprávnene obmedzil pojem „daň“, a v dôsledku toho v bodoch 60 až 62 uvedeného rozsudku nesprávne konštatoval, že ich platby bieloruskému štátu nemožno považovať za takéto dane, je ich argumentácia neúčinná, keďže v každom prípade nemôže spochybniť záver, ku ktorému dospel Všeobecný súd v bode 64 uvedeného rozsudku, pripomenutý v bode 54 tohto rozsudku, podľa ktorého v prejednávanej veci existovali dostatočné dôkazy na vyvodenie záveru, že odvolateľky poskytujú „podporu Lukašenkovho režimu“ v zmysle článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642.
58
To isté platí pre argumentáciu odvolateliek týkajúcu sa bodu 63 napadnutého rozsudku. Konkrétne v tomto bode Všeobecný súd rozhodol, že skutočnosť, že žalobkyne boli podľa bieloruského práva povinné zaplatiť štátu časť svojich ziskov, „potvrdzuje“ posúdenie, podľa ktorého finančne podporujú Lukašenkov režim, keďže uložením tejto povinnosti tento režim zvýšil kontrolu, ktorú vykonával. Z výrazu „potvrdzuje“ a všeobecnejšie z celkového výkladu bodov 58 až 64 napadnutého rozsudku vyplýva, že úvaha uvedená v bode 63 uvedeného rozsudku nie je vôbec potrebná na vyvodenie záveru, na ktorý sa odkazuje v predchádzajúcom bode tohto rozsudku.
59
Podľa ustálenej judikatúry sú pritom výhrady smerujúce proti nadbytočným dôvodom rozhodnutia Všeobecného súdu neúčinné, keďže nemôžu viesť k zrušeniu tohto rozhodnutia (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 7. novembra 2002, Hirschfeldt/EEA, C‑184/01 P, EU:C:2002:645, bod 48, a zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, bod 63, ako aj citovanú judikatúru).
60
Vzhľadom na uvedené skutočnosti treba druhý odvolací dôvod zamietnuť.
O treťom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
61
Svojím tretím odvolacím dôvodom, ktorý sa týka bodov 36 až 38, 47 až 57 a 74 až 79 napadnutého rozsudku, odvolateľky vytýkajú Všeobecnému súdu, že sa dopustil zjavne nesprávneho posúdenia tým, že sa nevyjadril k otázke, či ekonomická podpora poskytnutá vo forme vyplácania dividend za roky 2018, 2019 a 2020, ktorej sumy spresnili vo svojich písomných podaniach, bola „významná“ v súlade s kvalifikáciou v tomto zmysle uvedenou v odôvodnení. Toto nesprávne posúdenie je podľa nich preukázané, pokiaľ ide o analýzu tak sporných pôvodných aktov, ako aj sporných ponechávajúcich aktov.
62
Ani toto odôvodnenie, ani prvý dôkazový spis Rady neobsahujú údaje umožňujúce odôvodniť dôvodnosť tejto kvalifikácie.
63
Odvolateľky subsidiárne tvrdia, že ak by Všeobecný súd riadne analyzoval otázku, či sú významným zdrojom príjmov pre Lukašenkov režim, čo neurobil, na túto otázku by odpovedal záporne.
64
V tomto kontexte žalobkyne odkazujú na rozsudok z 29. apríla 2015, Bank of Industry and Mine/Rada (T‑10/13, EU:T:2015:235), a najmä na bod 186 tohto rozsudku, v ktorom Všeobecný súd dospel k záveru, že dotknutý štátny podnik previedol „značné“ sumy v prospech iránskeho štátneho rozpočtu, ktoré predstavovali finančnú podporu iránskej vláde.
65
Vo veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, však išlo o vyplatenie sumy v celkovej výške najmenej 76 miliónov eur za referenčné obdobie piatich rokov, a teda o sumu podstatne vyššiu, než sú sumy, ktoré odvolateľky vyplatili bieloruskému štátu ako povinné dividendy za roky 2018, 2019 a 2020. Tieto sumy preto nemožno kvalifikovať ako významný zdroj príjmov, čo potvrdzuje aj vyjadrenie uvedených súm v percentách hrubého domáceho produktu (HDP) Bieloruskej republiky za príslušné roky, a to 0,0069 %, 0,0253 % a 0,0045 % tohto HDP.
66
Tento záver musí podľa odvolateliek platiť, aj pokiaľ ide o platby v súvislosti so spornými ponechávajúcimi aktmi. Z druhého dôkazového spisu Rady totiž vyplýva, že odvolateľky vyplatili v roku 2022 sumu 33195000 eur ako povinné dividendy predstavujúce 0,0471 % HDP Bieloruskej republiky za tento rok. Táto suma je podstatne nižšia ako suma, ktorú Všeobecný súd označil za „značnú“ v rozsudku z 29. apríla 2015, Bank of Industry and Mine/Rada (T‑10/13, EU:T:2015:235).
67
Napokon povinné dividendy odvádzané odvolateľkami, či už v súvislosti so spornými pôvodnými aktmi, alebo v súvislosti so spornými ponechávajúcimi aktmi, nepredstavujú zdroj príjmov pre štát, keďže celková suma týchto dividend je nižšia ako daň z pridanej hodnoty, ktorá bola odvolateľkám vrátená za obdobie od roku 2018 do roku 2022.
68
Rada tvrdenia odvolateliek popiera.
Posúdenie Súdnym dvorom
69
Treba uviesť, že hoci Všeobecný súd v bode 64 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že Rada sa nedopustila nesprávneho právneho posúdenia okrem iného usúdením, že odvolateľky predstavujú „významný zdroj príjmov pre Lukašenkov režim“, tento záver nutne zohľadňuje uhradené sumy, ako sú uvedené v bode 37 tohto rozsudku, a teda znamená, že Všeobecný súd konštatoval významnú povahu uvedeného zdroja príjmov, čím potvrdil posúdenie Rady v tomto zmysle a platnosť sporných pôvodných aktov.
70
To isté platí, pokiaľ ide o posúdenie sporných ponechávajúcich aktov, ako vyplýva zo znenia bodu 74 v spojení s bodom 76 napadnutého rozsudku.
71
Treba teda konštatovať, že tretí odvolací dôvod vychádza z nesprávneho výkladu napadnutého rozsudku.
72
Pokiaľ ide o to, že odvolateľky subsidiárne spochybňujú posúdenie Všeobecného súdu týkajúce sa významu zdroja príjmov, ktorý predstavovali pre Lukašenkov režim vzhľadom na sumy vyplatené bieloruskému štátu na základe dekrétu č. 637/2005, treba konštatovať, že ide o posúdenie skutkových okolností, ktoré s výnimkou ich skreslenia nemôže podliehať preskúmaniu Súdnym dvorom v štádiu odvolania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. apríla 2022, Yieh United Steel/Komisia, C‑79/20 P, EU:C:2022:305, bod 52 a citovanú judikatúru).
73
Táto subsidiárna argumentácia je preto neprípustná, keďže odvolateľky nepreukázali takéto skreslenie zo strany Všeobecného súdu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. apríla 2022, Yieh United Steel/Komisia, C‑79/20 P, EU:C:2022:305, bod 53 a citovanú judikatúru).
74
Platí to najmä v súvislosti s tvrdeniami odvolateliek, podľa ktorých sumy vyplatené na základe dekrétu č. 637/2005 nemožno kvalifikovať ako významné, keďže celková suma platieb je podstatne nižšia ako suma, ktorú Všeobecný súd posúdil ako „značnú“ v bode 186 rozsudku z 29. apríla 2015, Bank of Industry and Mine/Rada (T‑10/13, EU:T:2015:235), alebo keďže sa ich individuálna suma nezdá významná, ak je vyjadrená ako percentuálny podiel HDP Bieloruskej republiky.
75
Tieto tvrdenia treba v každom prípade zamietnuť, keďže sú vecne nepodložené. Na jednej strane je totiž zrejmé, ako navyše správne uviedla Rada, že bod 186 tohto rozsudku nemožno v žiadnom prípade chápať ako označenie hranice, pod ktorú finančnú podporu nemožno považovať za významnú.
76
Na druhej strane aj vzhľadom na širokú mieru voľnej úvahy, ktorá prináleží Rade pri prijímaní reštriktívnych opatrení okrem iného na základe kritéria podpory Lukašenkovho režimu uvedeného v článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642, nič nebráni tomu, aby táto inštitúcia posúdila význam takejto podpory v závislosti od predmetných platieb vyjadrených skôr v absolútnych sumách než ako percentuálny podiel HDP Bieloruskej republiky.
77
Okrem toho, hoci Rada a Všeobecný súd v skutočnosti uznali, či dokonca potvrdili významnosť súm vyplatených odvolateľkami na základe dekrétu č. 637/2005, tento dôvod je v každom prípade zjavne nadbytočný z hľadiska jasného a presného znenia článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642, ktorý bráni uloženiu dodatočnej podmienky neupravenej v tomto ustanovení, akou je podmienka významnosti podpory Lukašenkovho režimu. Aj subsidiárna argumentácia odvolateliek je teda v súlade s judikatúrou vyplývajúcou najmä z rozsudkov zo 7. novembra 2002, Hirschfeldt/EEA (C‑184/01 P, EU:C:2002:645, bod 48), a zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, bod 63), neúčinná.
78
Napokon v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora je tvrdenie založené na porušení zásady proporcionality, ktoré odvolateľky uvádzajú na podporu svojho tretieho odvolacieho dôvodu, v štádiu odvolania neprípustné, keďže je nesporné, že nebolo uvedené pred Všeobecným súdom (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. októbra 2021, World Duty Free Group a Španielsko/Komisia, C‑51/19 P a C‑64/19 P, EU:C:2021:793, body 54 a 55).
79
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy je potrebné tretí odvolací dôvod zamietnuť.
O štvrtom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
80
Vo svojom štvrtom odvolacom dôvode spochybňujúcom body 47 až 52 napadnutého rozsudku odvolateľky tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642 rozhodnutím, že kritérium podpory režimu, ktoré je v ňom stanovené, je splnené v prípade všetkých štátnych podnikov, keďže nutne poskytujú významnú podporu režimu jednoducho už z dôvodu svojej vlastníckej štruktúry, čím poskytol príliš široký výklad tohto ustanovenia, ktorý vedie k porušeniu článku 21 ZEÚ, ako aj, ako spresňujú vo svojej duplike, zásad proporcionality, právnej istoty a spravodlivosti zakotvených v práve Únie.
81
Odvolateľky z rôznych skutočností uvedených v prvom odseku odôvodnenia a zo skutočnosti, že Rada nikdy neuviedla žiadne konkrétne platby, ktoré údajne uhradili v prospech bieloruského štátu, vyvodzujú, že výklad článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642, ktorý podal Všeobecný súd, potvrdzuje, že každý podnik vo vlastníctve štátu je automaticky zdrojom príjmov pre tento štát a že veľký strategický a významný podnik vo vlastníctve štátu je pre tento štát nutne významným zdrojom príjmov.
82
Keďže podniky vo vlastníctve štátu rovnako ako každý úradník nutne poskytujú tomuto štátu výhodu z dôvodu príspevku, ktorý v naturáliách poskytujú verejnému sektoru, vyplýva z toho, že dôkaz o podpore poskytnutej režimu by mal ísť nad rámec samotného konštatovania postavenia štátneho podniku. V prejednávanej veci však Rada nepredložila nijaký dôkaz o konkrétnych platbách alebo osobitných finančných príspevkoch, ktoré odvolateľky uhradili alebo poskytli bieloruskému štátu, ale vychádzala z ich veľkosti, čistého zisku za rok 2018 a obratu za rok 2020.
83
Výsledkom prístupu Všeobecného súdu je priznanie neobmedzenej diskrečnej právomoci Rade pri rozhodovaní o tom, koho bude sankcionovať, aj keď neexistujú konkrétne, presné a konzistentné dôkazy o podpore Lukašenkovho režimu.
84
Rada tvrdenia odvolateliek popiera.
Posúdenie Súdnym dvorom
85
Z bodov 47 a 64 napadnutého rozsudku jasne vyplýva, že na rozdiel od tvrdení odvolateliek Všeobecný súd pri usúdení, že posledné uvedené podporujú Lukašenkov režim, nevychádzal len z okolnosti, že sú vo vlastníctve bieloruského štátu, ale že na tento účel správne zohľadnil iné skutočnosti, ako je skutočnosť, že predstavujú významný zdroj príjmov tohto režimu.
86
Okrem toho z bodu 55 napadnutého rozsudku vyplýva, že Všeobecný súd oprávnene usúdil, že podstatnou okolnosťou, z ktorej vychádzalo posúdenie kritéria podpory, boli finančné toky, teda platby časti ziskov, ktoré odvolateľky vyplatili bieloruskému štátu a ktoré sa považujú za finančnú podporu pre Lukašenkov režim, a nie skutočnosť, že odvolateľky sú vo vlastníctve štátu.
87
Vzhľadom na všetky uvedené skutočnosti je potrebné štvrtý odvolací dôvod a odvolanie v celom rozsahu zamietnuť.
O trovách
88
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne aj o trovách konania. Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1 je účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
89
Keďže Rada navrhla, aby bola odvolateľkám uložená povinnosť nahradiť trovy konania a odvolateľky nemali úspech vo svojich dôvodoch, je potrebné uložiť im povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Rade.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
1.
Odvolanie sa zamieta.
2.
Grodno Azot AAT a Khimvolokno Plant znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinné nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Rade Európskej únie.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.