61985CJ0249_SV
Parter
Föremål för talan
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål 249/85
har Landgericht Frankfurt am Main till domstolen gett in en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 177 i EEG-fördraget i det mål som pågår vid den nationella domstolen mellan
Albako Margarinefabrik Maria von der Linde GmbH & Co. KG, tyskt bolag med säte i Västberlin,
sökande i målet vid den nationella domstolen,
och
Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung, offentligrättslig institution, Adickesallee 40, Frankfurt am Main,
svarande i målet vid den nationella domstolen.
Föremål för talan
Begäran avser tolkningen av artikel 189 fjärde stycket i EEG-fördraget.
Domskäl
1 Genom ett beslut av den 7 augusti 1985, som kom in till domstolen den 12 augusti 1985, har Landgericht Frankfurt am Main i enlighet med artikel 177 i EEG-fördraget ställt en fråga till domstolen om tolkningen av artikel 189 fjärde stycket i fördraget och särskilt om vilka verkningar som skall tillerkännas ett sådant beslut som det som kommissionen den 25 februari 1985 riktade till Förbundsrepubliken Tyskland i fråga om åtgärder för att främja försäljningen av smör på marknaden i Västberlin.
2 Frågan har ställts inom ramen för en tvist mellan bolaget Albako, margarinproducent med säte i Västberlin, och Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung (hädanefter BALM), behörigt interventionsorgan för jordbruket inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter. Albako hade väckt talan mot BALM på grundval av artikel 1 i lagen om illojal konkurrens (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb) av den 7 juni 1909 (i dess lydelse efter ändring den 21 juli 1965, BGBl. I, s. 625) och artikel 1 i förordningen om försäljning med förmånserbjudanden (Zugabeverordnung) av den 9 mars 1932 (i dess lydelse efter ändring den 15 november 1955, BGBl. I, s. 719), och hade därvid yrkat att BALM i fortsättningen skulle förbjudas att avyttra smör gratis på samma villkor som dem som angetts i kommissionens beslut av den 25 februari 1985.
3 I artikel 1 i lagen om illojal konkurrens föreskrivs att varje person som i en affärstransaktion i konkurrenssyfte agerar på ett sätt som strider mot god handelssed kan åläggas att upphöra härmed och att erlägga skadestånd.
4 Enligt artikel 1.1 i förordningen om försäljning med förmånserbjudanden är det förbjudet att i en affärstransaktion i samband med utbjudande av en vara eller tjänst samtidigt erbjuda, annonsera om eller bevilja en förmån i form av en vara eller en tjänst. I artikel 1.2 i samma förordning anges att förbudet inte är tillämpligt bland annat om den förmån som medföljer varan består av en identisk vara av bestämd kvantitet eller av en kvantitet som beräknas på ett bestämt sätt. Enligt artikel 1.3 är det förbjudet att i ett erbjudande eller en annons beteckna en förmån som är tillåten enligt andra punkten som gratis (gratisbonus, gåva, etc.) eller på annat sätt ge intryck av att fråga är om ett gratiserbjudande.
5 I syfte att undersöka hur konsumenterna skulle reagera på en sänkning av priset på smör, föreskrev kommissionen i det aktuella beslutet att det på marknaden i Västberlin skulle inrättas en marknadsföringskampanj för försäljningen av smör, som skulle pågå under perioden den 15 april till den 30 juni 1985 och vars marginalkostnad och slagkraft skulle mätas av ett oberoende forskningsinstitut. Enligt beslutet skulle 900 ton smör från offentliga lager förpackas i paket om 250 gram, försedda med påskriften "gratis EEG-smör". Dessa paket skulle sedan saluföras i en förpackning som även innehöll ett paket marknadssmör med samma vikt och priset för båda paketen fick inte överskrida det pris för 250 gram marknadssmör som gällde under perioden för saluföringen. BALM skulle i detta syfte gratis ställa 900 ton lagersmör till förfogande för de näringsidkare som valts ut av BALM och som för sin del genom avtal skulle åta sig att förpacka smöret och avyttra detsamma genom detaljhandeln.
6 Albako ingav till Landgericht Frankfurt am Main en ansökan om interimistiskt förbud mot genomförandet av kampanjen och gjorde därvid gällande att den stred mot de nationella bestämmelserna om illojal konkurrens och försäljning med förmånserbjudanden. Landgericht avslog den 11 mars 1985 Albakos ansökan med motiveringen att BALM inte handlade i konkurrenssyfte. Oberlandesgericht Frankfurt am Main fastställde den 28 mars 1985 Landgerichts avgörande. Oberlandesgericht hade därvid funnit att den omtvistade kampanjen väl på flera punkter stred mot de nationella bestämmelserna om illojal konkurrens och försäljning med förmånserbjudanden, men att dessa bestämmelser inte kunde tillämpas på grund av gemenskapsrättens företräde.
7 Efter det att kampanjen ägt rum väckte Albako den 11 juni 1985 talan angående saken vid Landgericht Frankfurt am Main. Domstolen i fråga fann att BALM omfattades av gällande civilrättsliga bestämmelser, eftersom BALM hade utfört sin uppgift med tillämpning av civilrättsliga regler. Landgericht var därvid av den uppfattningen att det förhållandet att BALM gratis delade ut 900 ton lagersmör i Västberlin stred mot god handelssed i den meningen att kampanjen hade lett till att marknaden blev mättad och hade utlöst en onormal efterfrågan på smör. Landgericht fann dessutom att det lagersmör som erbjöds tillsammans med marknadssmör utgjorde en förmån enligt artikel 1 i förordningen om försäljning med förmånserbjudanden, att denna förmån inte omfattades av det undantag som enligt artikel 1.2 c i samma förordning gäller vid erbjudande av en identisk vara, eftersom marknadssmör och lagersmöret inte utgjorde identiska varor, och att det under alla omständigheter stred mot artikel 1.3 i förordningen att beteckna lagersmöret som gratis.
8 Landgericht Frankfurt am Main fann att den enda omständigheten som skulle kunna utgöra hinder mot att mot BALM rikta det av Albako yrkade förbudet var att de åtgärder som BALM vidtagit grundades på ett beslut av kommissionen. Domstolen i fråga gjorde därvid den bedömningen att kommissionens beslut endast kunde ha företräde framför de nationella bestämmelserna om illojal konkurrens och försäljning med förmånserbjudanden om det hade direkt effekt. Landgericht har därför ställt en fråga till domstolen som går ut på att få veta om artikel 189 fjärde stycket i fördraget skall tolkas på så sätt att ett beslut som det som kommissionen den 25 februari 1985 riktade till Förbundsrepubliken Tyskland i fråga om åtgärder för att främja försäljningen av smör på marknaden i Västberlin utgör hinder mot att en domstol i denna stat förbjuder det behöriga interventionsorganet för jordbruket, som inte själv är adressat för beslutet, att för genomförande av beslutet tillämpa ett tillvägagångssätt som strider mot nationella bestämmelser om illojal konkurrens och försäljning med förmånserbjudanden.
9 För en redogörelse för Albakos och kommissionens skriftliga yttranden till domstolen hänvisas till förhandlingsrapporten.
10 Det skall inledningsvis anmärkas att det problem som den nationella domstolen ställts inför är annorlunda än det som förelåg i målen Grad (9/70), Lesage (20/70) och Haselhorst (23/70), i vilka domstolen fann att ett beslut som riktar sig till alla medlemsstater under vissa omständigheter kan ge upphov till direkt effekt på så sätt att en enskild kan åberopa beslutet i en tvist mot en statlig myndighet (se domar av den 6 och 21 oktober 1970, Rec. s. 825, s. 861 och s. 881).
11 Det beslut som var i fråga i de målen innehöll föreskrifter om ändring av lagar och förordningar och hade åberopats för att förhindra tillämpningen av nationella bestämmelser som i enlighet med vad som påstods inte hade ändrats i enlighet med beslutet. Det är ostridigt att kommissionens beslut av den 25 februari 1985 inte innehöll någon föreskrift om genomförande av en allmän regel som var i konflikt med de nationella bestämmelserna om illojal konkurrens och försäljning med förmånserbjudanden. Dessutom har Förbundsrepubliken Tyskland genom sitt interventionsorgan utfört den föreskrivna kampanjen och således vederbörligen genomfört det beslut som riktats till staten i fråga. Det är därför inte heller fråga om att göra det möjligt för en enskild att skydda sig mot de skadliga verkningar som beror på att en medlemsstat inte uppfyllt sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten, som kunde vara fallet i de ovannämnda målen.
12 Det skall vidare framhållas att det agerande från BALM:s sida som den nationella domstolen bedömt utgöra illojal konkurrens i förhållande till ifrågavarande nationella bestämmelser kommit till stånd på grund av Förbundsrepubliken Tysklands skyldighet att genom sitt interventionsorgan genomföra kommissionens beslut av den 25 februari 1985. I detta beslut gavs inte medlemsstaten något utrymme för att handla efter eget skön. I beslutet föreskrevs att saluföringen av smöret skulle ske i förpackningar innehållande 250 gram marknadssmör och 250 gram lagersmör och att paketen med interventionssmör i dessa förpackningar skulle förses med påskriften "gratis EEG-smör", fastställdes försäljningspriset för de båda paketen, bestämdes den totala kvantitet smör som skulle ingå i kampanjen och angavs hur länge och på vilken marknad kampanjen skulle äga rum. Ett förbud mot kampanjer av detta slag med motiveringen att de utgör illojal konkurrens skulle, då de beslutats av kommissionen, vara liktydigt med att hindra genomförandet av kommissionens beslut.
13 Det frågan i realiteten gäller är om en nationell domstol är skyldig att i enlighet med gemenskapsrätten och särskilt artikel 189 fjärde stycket i fördraget underlåta att tillämpa nationella bestämmelser om skydd mot illojal konkurrens eller om försäljning med förmånserbjudanden, om en sådan tillämpning skulle medföra att staten i fråga hindrades att genom sitt interventionsorgan för jordbruket genomföra ett sådant beslut av kommissionen som det av den 25 februari 1985.
14 Det skall i detta avseende först framhållas att om en kampanj som i likhet med den som ägde rum i Västberlin i maj 1985 beslutats av en gemenskapsinstitution skulle vara underkastad nationella regler, skulle detta i praktiken innebära att giltigheten hos själva gemenskapsrättsakterna skulle vara avhängig av om de stod i överensstämmelse med nationell lagstiftning. Detta skulle strida mot domstolens fasta rättspraxis, enligt vilken giltigheten hos gemenskapens rättsakter endast kan avgöras med stöd av gemenskapsrätten. Det framgår nämligen av domstolens dom av den 17 december 1970 i mål 11/70 Internationale Handelsgesellschaft (Rec. s. 1125) att "om den rätt som följer av fördragen, dvs. av en självständig rättskälla, skulle åsidosättas av bestämmelser i nationell lagstiftning, av vilket slag de än kan vara, skulle den förlora karaktären av gemenskapsrätt och den rättsliga grundvalen för själva gemenskapen hotas".
15 Vad särskilt gäller giltigheten hos den rättsakt som är i fråga i förevarande tvist, har domstolen denna dag i en dom i förenade målen 133-136/85 Rau m. fl. mot BALM uttalat att rättsakten omfattas av de befogenheter rådet tilldelat kommissionen genom artikel 4 i rådets förordning nr 1079/77 av den 17 maj 1977 om en medansvarsavgift och om åtgärder för att utveckla marknaderna för mjölk och mjölkprodukter (EGT nr L 131, s. 6, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå) och att denna bestämmelse i sig själv motsvarar de krav som följer av legalitetsprincipen.
16 Det skall i detta avseende även preciseras att om gemenskapsinstitutionernas rättsakter är oförenliga med gemenskapsrättens principer på konkurrensområdet kan detta påverka deras giltighet. Gemenskapsinstitutionerna skall nämligen särskilt beakta kravet på god handelssed. Institutionerna skall inom ramen för den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaderna emellertid göra en avvägning mellan detta krav och de mål som anges i artikel 39 i fördraget. Det framgår inte att de ansvariga institutionerna i förevarande fall skulle ha överskridit det utrymme de har att göra denna avvägning efter eget skön.
17 Det skall vidare understrykas att i enlighet med artikel 189 fjärde stycket i fördraget är beslut bindande för dem som de är riktade till. När det gäller beslut som är riktade till medlemsstater är dessa bindande för alla organ i den stat de är riktade till, inklusive dess nationella domstolar. Därav följer att de nationella domstolarna, med stöd av principen om gemenskapsrättens företräde, som slagits fast i en dom av den 15 juli 1964 i mål 6/64 Costa mot ENEL (Rec. s. 1150) och förtydligats i en dom av den 9 mars 1978 i mål 106/77 Simmenthal (Rec. s 629), skall avhålla sig från att tillämpa varje nationell bestämmelse - bl.a. sådana bestämmelser om illojal konkurrens och försäljning med förmånserbjudanden som dem i förevarande fall - vars genomförande skulle kunna hindra genomförandet av ett gemenskapsbeslut.
18 Av ovanstående överväganden följer att svaret på frågan blir att artikel 189 fjärde stycket i fördraget skall tolkas på så sätt att ett beslut som det som kommissionen den 25 februari 1985 riktade till Förbundsrepubliken Tyskland i fråga om åtgärder för att främja försäljningen av smör på marknaden i Västberlin, utgör hinder mot att en domstol i denna stat förbjuder det behöriga interventionsorganet för jordbruket att för genomförande av beslutet tillämpa ett tillvägagångssätt som strider mot nationella bestämmelser om illojal konkurrens och försäljning med förmånserbjudanden.
Beslut om rättegångskostnader
19 De kostnader som har förorsakats kommissionen, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till Albako utgör ett led i beredningen av målet vid den nationella domstolen, ankommer det på den domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
-angående de frågor som genom beslut av den 7 augusti 1985 förts vidare av Landgericht Frankfurt am Main - följande dom:
Ett beslut som det som kommissionen den 25 februari 1985 riktade till Förbundsrepubliken Tyskland i fråga om åtgärder för att främja försäljningen av smör på marknaden i Västberlin, utgör hinder mot att en domstol i denna stat förbjuder det behöriga interventionsorganet för jordbruket att för genomförande av beslutet tillämpa ett tillvägagångssätt som strider mot nationella bestämmelser om illojal konkurrens och försäljning med förmånserbjudanden.