61996CJ0315_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-315/96,
angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget, från Finanzgericht Hamburg (Tyskland), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan
Lopex Export GmbH
och
Hauptzollamt Hamburg-Jonas,
angående giltigheten av artikel 13 första stycket första strecksatsen i rådets förordning (EEG) nr 1715/90 av den 20 juni 1990 om upplysningar lämnade av medlemsstaternas tullmyndigheter om klassificeringen av varor i tullnomenklaturen (EGT L 160, s. 1) samt följderna av en eventuell ogiltigförklaring av densamma,
meddelar
DOMSTOLEN
(femte avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden C. Gulmann (referent) samt domarna J.C. Moitinho de Almeida, D.A.O. Edward, J.-P. Puissochet och P. Jann,
generaladvokat: P. Léger,
justitiesekreterare: avdelningsdirektören H.A. Rühl,
med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:
- Lopex Export GmbH, genom advokaten Jürgen Gündisch, Hamburg,
- Europeiska unionens råd, genom juridiska rådgivarna Maria Christina Giorgi och Guus Houttuin, båda i egenskap av ombud,
- Europeiska gemenskapernas kommission, genom Fernando Castillo de la Torre, rättstjänsten, i egenskap av ombud, samt advokaten Hans-Jürgen Rabe, Bryssel, och advokaten Georg M. Berrisch, Hamburg,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att muntliga yttranden har avgivits vid sammanträdet den 16 september 1997 av: Lopex Export GmbH, företrätt av advokaten Carsten Bittner, Hamburg, rådet, företrätt av Guus Houttuin, och kommissionen, företrädd av Fernando Castillo de la Torre, biträdd av Georg M. Berrisch,
och efter att den 4 november 1997 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Finanzgericht Hamburg har genom begäran om förhandsavgörande av den 12 augusti 1996, som inkom till domstolen den 26 september samma år, i enlighet med artikel 177 i EG-fördraget ställt två frågor om giltigheten av artikel 13 första stycket första strecksatsen i rådets förordning (EEG) nr 1715/90 av den 20 juni 1990 om upplysningar lämnade av medlemsstaternas tullmyndigheter om klassificeringen av varor i tullnomenklaturen (EGT L 160, s. 1) samt följderna av en eventuell ogiltigförklaring av densamma.
2 Frågorna har uppkommit i en tvist mellan Lopex Export GmbH (nedan kallat Lopex) och Hauptzollamt Hamburg-Jonas angående beviljande av exportbidrag för export av delvis sockerbefriad vassle i pulverform, som marknadsfördes under beteckningen "Anilac".
3 Tullmyndigheten informerade, genom bindande tulltaxeupplysning av den 5 december 1988, Lopex leverantörer om att delvis sockerbefriad vassle i pulverform skulle klassificeras enligt undernummer 0404 90 i kombinerade nomenklaturen. Tullmyndigheten återkallade denna tulltaxeupplysning den 30 oktober 1990, eftersom den tvekade om huruvida undernummer 0404 90 eller 0404 10 skulle tillämpas.
4 Den 14 december 1990 begärde Lopex att tullmyndigheten skulle utfärda en bindande tulltaxeupplysning för produkten i fråga. Enligt denna tulltaxeupplysning av den 5 juni 1991 klassificerades Anilac enligt undernummer 0404 9013 0000 i kombinerade nomenklaturen.
5 Efter att ha erhållit denna tulltaxeupplysning begärde Lopex klarlägganden avseende nämnda undernummer. Tullmyndigheten avgav sålunda den 26 augusti 1991 en kompletterande bindande tulltaxeupplysning, enligt vilken produkten klassificerades enligt undernummer 0404 9013 1200.
6 I dessa två bindande tulltaxeupplysningar uteslöt tullmyndigheten uttryckligen att produkten kunde klassificeras enligt undernummer 0404 10 med motiveringen att produkten Anilac hade en helt annan sammansättning än vassle.
7 I en ny bindande tulltaxeupplysning av den 28 oktober 1991 klassificerade tullmyndigheten emellertid - som svar på sökandens ursprungliga begäran av den 14 december 1990 - produkten enligt undernummer 0404 10 "på grund av dess sammansättning".
8 Efter att ha erhållit denna tulltaxeupplysning begärde Lopex att den tidigare klassificeringen enligt undernummer 0404 9013 1200 skulle fortsätta att gälla till och med den 30 april 1992.
9 Efter skriftväxling med Lopex beslutade tullmyndigheten den 9 december 1991 att tillfälligt låta den tidigare tulltaxeupplysningen fortsätta gälla under sex månader från det att den hade återkallats, det vill säga till och med den 28 april 1992.
10 Genom rådets förordning (EEG) nr 3798/91 av den 19 december 1991 om ändring av rådets förordning (EEG) nr 2658/87 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan samt förordning (EEG) 2915/79 om produktgrupper och om de särskilda bestämmelserna för beräkning av importavgifter på mjölk och mjölkprodukter (EGT L 357, s. 3; svensk specialutgåva, område 2, volym 2, s. 144) har den kombinerade nomenklaturen som ingår som bilaga till rådets förordning (EEG) nr 2658/87 av den 23 juli 1987 (EGT L 256, s.1; svensk specialutgåva, område 11, volym 13, s. 22) ändrats så, att modifierad vassle ingår i tulltaxenummer 0404 10. Denna förordning innehöll ingen övergångsordning.
11 Den 29 och 30 juni 1992 genomförde Lopex den export som är i fråga i målet vid den nationella domstolen på grundval av en exportlicens, med förutfastställelselicens av den 20 december 1991, som hade utfärdats den 31 december 1991 och som gällde till och med den 30 juni 1992.
12 Den 6 juli 1992 begärde Lopex exportbidrag för denna transaktion.
13 Hauptzollamt Hamburg-Jonas avslog denna begäran den 11 augusti 1992 med motiveringen att Zolltechnische Prüfungs- und Lehranstalt (tulltekniska prov- och utbildningsanstalten) hade klassificerat den omtvistade produkten enligt undernummer 0404 10 - vilken i motsats till undernummer 0404 90 inte gav rätt till exportbidrag - och att den tidigare gällande bindande tulltaxeupplysningen, som uttryckte en annan ståndpunkt, hade upphört att gälla den 28 april 1992.
14 Den 1 september 1992 anförde Lopex klagomål mot detta beslut och åberopade sin exportlicens med förutfastställelselicens som gällde till och med den 30 juni 1992 samt omständigheten att artikel 13 första stycket första strecksatsen i förordning nr 1715/90 var ogiltig, eftersom nämnda regel föreskrev att en bindande tulltaxeupplysning upphör att gälla utan övergångsperiod vid den tidpunkt som den, till följd av en förordning om ändring i tullnomenklaturen, inte längre överensstämmer med den sedermera gällande gemenskapsrätten.
15 Hauptzollamt Hamburg-Jonas avslog detta klagomål med stöd av den ändring av tullnomenklaturen som följde av förordning nr 3798/91 och med stöd av artikel 13 första stycket första strecksatsen i förordning nr 1715/90.
16 Lopex vände sig då till Finanzgericht Hamburg med en begäran om exportbidrag för 889 880,04 DM i enlighet med sin begäran av den 6 juli 1992. I denna talan hävdade Lopex att eftersom artikel 13 första stycket första strecksatsen i förordning nr 1715/90 föreskriver att när en förordning om ändring av tullnomenklaturen antas blir en tidigare gällande bindande tulltaxeupplysning ogiltig, utan att föreskriva att någon övergångsordning i den mening som avses i artikel 14.3 i samma förordning måste utfärdas, strider denna artikel mot principen om skydd för berättigade förväntningar och kravet på rättssäkerhet. Lopex gjorde i detta avseende gällande att man hade förlitat sig på tulltaxeupplysningen av den 26 augusti 1991 och därför hade ingått avtal som inte kunde hävas och skulle lida en betydande skada i sin handel om rätten till exportbidrag skulle ändras med omedelbar verkan.
17 Finanzgericht Hamburg konstaterade att produkten Anilac, som Lopex hade exporterat från och med den 1 januari 1992, skulle klassificeras enligt undernummer 0404 10, som inte ger rätt till exportbidrag, och att Lopex från och med nämnda dag således endast kunde göra anspråk på exportbidrag om den tidigare tulltaxeupplysningen hade fortsatt att gälla och beslutade att vilandeförklara målet till dess att domstolen meddelat förhandsavgörande i följande frågor:
"1. Är artikel 13 första stycket första strecksatsen i förordning (EEG) nr 1715/90 förenlig med gemenskapsrätten vad avser principen om skydd för berättigade förväntningar och rättssäkerhetsprincipen, då den föreskriver att en bindande tulltaxeupplysning omedelbart upphör att gälla när en förordning om ändring av tullnomenklaturen införs utan övergångsordning?
2. Om svaret på den första frågan är nekande: Vad gäller för det fall att en från den ändrade nomenklaturen avvikande bindande tulltaxeupplysning meddelas och/eller en exportlicens med förutfastställelselicens som fortfarande gäller i sex månader föreligger?
Om beslutet om en tidsbegränsad vidare giltighet av en bindande tulltaxeupplysning skall jämföras med allmänna förutsättningar för skydd för berättigade förväntningar, går denna då före gemenskapens intresse av skydd för exportörers berättigade förväntningar? Gäller detta även beträffande artikel 14.4 tredje strecksatsen i nämnda förordning, enligt vilken förutfastställelselicens skall utställas 'på grundval av nämnda tulltaxeupplysning'?"
18 För att besvara den första frågan om huruvida artikel 13 första stycket första strecksatsen i förordning nr 1715/90 är giltig skall det erinras om dess syfte samt om de regler i densamma som är relevanta i detta mål.
19 Enligt tredje övervägandet till denna förordning har det, såväl för att garantera de ekonomiska aktörerna en viss rättssäkerhet i deras förvärvsverksamhet som för att underlätta tullmyndigheternas arbete och uppnå en större enhetlighet i tillämpningen av gemenskapernas lagstiftning om tullar, visat sig nödvändigt att införa bestämmelser, som förpliktar tullmyndigheterna att meddela upplysningar som under vissa väl definierade förutsättningar binder administrationen.
20 Enligt åttonde övervägandet till förordningen skall det fastställas "under vilka förutsättningar den meddelade upplysningen slutar att gälla, till följd av gemenskapsåtgärder som ändrar gällande rätt eller som rör dess tolkning".
21 Såsom framgår av artikel 1.1 avgör förordning nr 1715/90 följande frågor:
"a) under vilka förutsättningar det från medlemsstaternas behöriga tullmyndigheter kan inhämtas upplysningar ... om varors klassificering i tullnomenklaturen,
b) dessa upplysningars rättsliga betydelse."
22 I artikel 3.1 i förordningen föreskrivs att "[d]en tulltaxeupplysning som tullmyndigheterna har meddelat utgör, när förutsättningarna i artikel 4-8 är uppfyllda, en bindande tulltaxeupplysning i den medlemsstat där den har meddelats, vad avser tillämpningen av denna förordning".
23 I artikel 13 i förordningen, som ingår i avsnitt III om "Bindande tulltaxeupplysningars rättsliga betydelse", föreskrivs följande:
"Om en tidigare meddelad bindande tulltaxeupplysning till följd av
- en förordning om ändring av tullnomenklaturen eller
- en förordning som fastställer eller påverkar klassificeringen av en vara i tullnomenklaturen,
inte längre står i överensstämmelse med den således fastställda gemenskapsrätten, upphör denna upplysning att gälla från och med den tidpunkt då nämnda förordning börjar gälla.
Den berörde kan emellertid - om så uttryckligen föreskrivs i en sådan förordning som avses i första strecksatsen - fortfarande åberopa den bindande tulltaxeupplysningen under en tidsperiod som bestäms i nämnda förordning, om denne har ingått ett sådant avtal som avses i artikel 14.3 a eller b."
24 I artikel 14.1 i förordning nr 1715/90 föreskrivs att en bindande tulltaxeupplysning även upphör att gälla om den blir oförenlig med tolkningen av tullnomenklaturen till följd av vissa typfall, som ändringar i förklarande anmärkningar till den kombinerade nomenklaturen eller klassificeringsbeslut. I artikel 14.3 föreskrivs följande:
"Om mottagaren av tulltaxeupplysningen har företett en import-, export- eller förutfastställelselicens för varorna vid uppfyllelsen av tullformaliteterna, kan denne, under licensens giltighetsperiod, fortsätta att åberopa en tulltaxeupplysning som enligt punkt 1 skall upphöra att gälla.
I övriga fall kan mottagaren fortsätta att åberopa en bindande tulltaxeupplysning som upphört att gälla enligt punkt 1 under en period om sex månader, räknad från den publikationsdag som avses i punkt 2, om tullmyndigheten finner det styrkt att mottagaren, på grundval av den bindande tulltaxeupplysning som meddelats honom, och innan tulltaxebestämmelsen i fråga antogs, har ingått följande:
...
b) om upplysningen åberopas vid export:
- ett bindande avtal om försäljning av varan i fråga till en kund som är etablerad i ett tredje land, eller
- ett bindande avtal om köp av varan i fråga från en leverantör som är etablerad inom gemenskapen."
25 I artikel 16 i förordningen föreskrivs följande:
"Om tullmyndigheten ändrar en bindande tulltaxeupplysning av andra skäl än de som omnämns i artikel 13 och artikel 14.1, upphör den ursprungliga upplysningen att gälla den dag som mottagaren delges denna ändring.
Även artikel 14.3-5 är dock tillämplig."
26 Lopex har gjort gällande att artikel 13 första stycket första strecksatsen i förordning nr 1715/90 är ogiltig, eftersom den i strid med reglerna för de situationer som omfattas av artiklarna 13 första stycket andra strecksatsen, 14 och 16 i nämnda förordning - samt artikel 12.5 och 12.6 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4), som från och med den 1 januari 1994 har ersatt artiklarna 13 och 14 i förordning nr 1715/90 - inte innehåller regler om övergångsåtgärder som beaktar nödvändigheten av att skydda berättigade förväntningar och rättssäkerhet i enlighet med allmänna principer i gemenskapsrätten.
27 Lopex har anmärkt att tvisten vid den nationella domstolen rör en ändring av kombinerade nomenklaturen i fall där den ekonomiske aktören, på grund av en bindande tulltaxeupplysning, har ingått ett bindande avtal om export av varan i fråga före ändringsförordningens ikraftträdande. I sådana fall menar Lopex att domstolens rättspraxis skall tillämpas, enligt vilken förvaltningsbeslut som medför subjektiva rättigheter utgör grund för berättigade förväntningar och enligt vilken det, med hänsyn till rättssäkerhetens krav, kan vara nödvändigt att tidigare gällande rätt fortsätter att vara tillämplig på situationer där de faktiska omständigheterna i huvudsak har ägt rum redan innan den nya förordningen började gälla (dom av den 12 juli 1957 i förenade målen 7/56 och 3/57-7/57, Algera m.fl. mot EKSG:s gemensamma församling, REG 1957, s. 81, av den 18 mars 1975 i mål 78/74, Deuka I, REG 1975, s. 421, och av den 25 juni 1975 i mål 5/75, Deuka II, REG 1975, s. 759). I det aktuella fallet grundar sig Lopex förväntningar särskilt på att Lopex gentemot gemenskapen förbundit sig att utföra den aktuella affärstransaktionen efter att mot ställande av säkerhet ha erhållit exportlicens för transaktionen (dom av den 14 maj 1975 i mål 74/74, CNTA mot kommissionen, REG 1975, s. 533; svensk specialutgåva, häfte 2, s. 000).
28 Den bindande tulltaxeupplysningen har, såsom rådet och kommissionen med rätta har påpekat, till syfte att ge den ekonomiske aktören ett säkert besked när det föreligger tvivel om hur en vara skall klassificeras enligt gällande tullnomenklatur och på detta sätt skydda denne mot att tullmyndigheten därefter byter ståndpunkt. En sådan upplysning har däremot inte till syfte och kan inte medföra att den ekonomiske aktören garanteras att det tulltaxenummer som upplysningen rör inte därefter kan ändras genom en rättsakt som antas av gemenskapslagstiftaren. Denna tolkning bekräftas klart och tydligt av ordalydelsen av artikel 13 första stycket första strecksatsen i förordning nr 1715/90.
29 Bestämmelsen motsvarar således inte bara de krav som följer av rättssäkerhetsprincipen, såsom denna princip beskrivs i dom av den 9 juli 1981 i mål 169/80, Gondrand Frères och Garancini (REG 1981, s. 1931), punkt 17, utan utesluter även att en ekonomisk aktör som Lopex endast på grund av en bindande tulltaxeupplysning kan göra gällande berättigade förväntningar på att tulltaxenumret i fråga inte skall ändras av en rättsakt som antas av gemenskapslagstiftaren.
30 Det skall vidare anmärkas att denna artikel inte hindrar att principen om skydd för berättigade förväntningar och rättssäkerhetsprincipen, vid en ändring av tullnomenklaturen, kan medföra att gemenskapslagstiftaren, genom lämpliga åtgärder, måste skydda de ekonomiska aktörer som, oavsett om de är mottagare av en tulltaxeupplysning eller inte, annars skulle lida en skada som inte kan förutses eller repareras.
31 Mot denna bakgrund skall den första frågan för förhandsavgörande besvaras så, att det vid prövningen av artikel 13 första stycket första strecksatsen i förordning nr 1715/90 inte har framkommit några omständigheter som påverkar nämnda regels giltighet, med hänsyn till principen om skydd för berättigade förväntningar och rättssäkerhetsprincipen.
32 Eftersom den första frågan har besvarats nekande, finns det ingen anledning att besvara den andra frågan.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
33 De kostnader som har förorsakats Europeiska unionens råd och Europeiska gemenskapernas kommission, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(femte avdelningen)
- angående de frågor som genom beslut av den 12 augusti 1996 har ställts av Finanzgericht Hamburg - följande dom:
Vid prövningen av artikel 13 första stycket första strecksatsen i rådets förordning (EEG) nr 1715/90 av den 20 juni 1990 om upplysningar lämnade av medlemsstaternas tullmyndigheter om klassificeringen av varor i tullnomenklaturen har det inte framkommit några omständigheter som påverkar nämnda regels giltighet, med hänsyn till principen om skydd för berättigade förväntningar och rättssäkerhetsprincipen.