61995CC0246_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I - Inledning
1 Kan ett avgörande av en nationell domstol utgöra en sådan ny omständighet som medför att en tidsfrist börjar löpa på nytt och en klagande därmed ges möjlighet att väcka talan mot ett beslut som kommissionen har fattat med stöd av tjänsteföreskrifterna och som inte har angripits inom den ursprungliga tidsfristen? Får en medlemsstat till kommissionen översända en lista med namn på tänkbara kandidater för rekrytering av tillfälligt anställda. Dessa är de frågor som belgiska Conseil d'État har fört vidare till domstolen i detta mål. Den första frågan ger upphov till ett besvärligt processrättsligt problem genom att domstolen ombeds lämna ett förhandsavgörande angående hur förstainstansrätten skulle döma i denna fråga i ett möjligt framtida mål.
II - Faktiska omständigheter och förfarandet
2 I september 1993 besvarade Myrianne Coen (nedan kallad sökanden), som är tjänsteman vid det belgiska utrikesministeriet, en annons som kommissionen hade infört i ett antal nationella tidningar och som innehöll en uppmaning att inkomma med ansökningar till tjänster i kategori A för tillfälligt anställda inom ett antal olika områden. Sökanden inkom den 11 november 1993 med en ansökan. Även om hon var en av de 42 personer som intervjuades bland 826 sökande, blev hon inte uppsatt på den lista över godkända sökande som upprättades i juni 1994.
3 Som ett led i samma rekryteringsförfarande bad kommissionen i oktober 1993 varje medlemsstats ständiga representation att inkomma med en lista med tre kandidater, företrädesvis förstesekreterare eller nyligen utnämnda rådgivare, för anställning som tillfälligt anställda vid generaldirektorat I A (nedan kallat GD I A), vilket upprättats för att förbereda kommissionens arbete vad gäller gemenskapens yttre politiska förbindelser. Den belgiske utrikesministern översände den 24 november 1993 till den ständiga representationen, för vidarebefordran till kommissionen, en lista med tre namn, av vilka Tanghe var ett namn.
4 Sökanden ansökte den 15 december 1993 hos de behöriga myndigheterna vid utrikesministeriet om att bli upptagen på listan över rekommenderade kandidater. Hennes ansökan vidarebefordrades inte till kommissionen då den kom in för sent och då sökanden hade en lägre tjänstegrad än den lägsta grad som ministeriet hade fastställt för de rekommenderade kandidaterna.
5 Sökanden väckte den 14 januari 1994 talan vid belgiska Conseil d'État, administrativa avdelningen, om ogiltigförklaring av såväl utrikesministerns beslut om förslag på tre kandidater till tjänsterna som tillfälligt anställda vid GD I A vid kommissionen som beslutet att inte vidarebefordra hennes namn för tjänsterna i fråga (nedan kallat de ifrågasatta besluten).
6 Conseil d'État beslutade den 9 februari 1994 om uppskov med de ifrågasatta besluten. Uppskovet hävdes den 28 mars 1994. I sitt avgörande angav Conseil d'État att ansökan inte föreföll kunna prövas, eftersom de ifrågasatta besluten var av förberedande karaktär och endast skulle kunna bli föremål för rättslig prövning om de hade bindande rättsverkningar i förhållande till kommissionen, vilket inte var fallet.
7 Det efterföljande meningsutbytet vid Conseil d'État rörde i första hand frågan om behörighet. Den belgiska staten hävdade att de ifrågasatta besluten utgjorde en del av gemenskapens beslutsförfarande samt att de, eftersom de var förberedande åtgärder vilka inte var bindande för kommissionen, inte hade några rättsverkningar, varför ansökan skulle avvisas. Sökanden hävdade att översändandet till kommissionen av en lista, i vilken hennes namn hade utelämnats, påverkade hennes intressen negativt och slutgiltigt genom att utesluta henne från detta beslutsförfarande. Hon hänvisade till domstolens dom i målet Oleificio Borelli mot kommissionen(1) och hävdade att det är en allmän gemenskapsrättslig princip att nationella beslut som ingår som ett led i gemenskapens beslutsförfarande skall kunna bli föremål för rättslig prövning och att denna princip skulle åsidosättas om Conseil d'État kom fram till att det inte hade behörighet att pröva de ifrågasatta besluten, eftersom det skulle beröva henne varje möjlighet att få dem rättsligt prövade.
8 Mot denna bakgrund föreslog sökanden att Conseil d'État skulle hänvända sig till EG-domstolen och fråga huruvida översändandet av en lista med tre kandidater var ett beslut "vars giltighet kunde prövas av förstainstansrätten och domstolen inom ramen för en talan om ogiltigförklaring av utnämningen av en av kandidaterna, så att förstainstansrättens och domstolens behörighet skulle hindra belgiska Conseil d'État från att utöva sin behörighet genom att pröva om detta val och översändande är lagligt".
9 Conseil d'État och sökanden blev den 26 oktober 1994 underrättade om att Tanghe hade utnämnts till tillfälligt anställd vid kommissionen med verkan från den 16 september 1994.
10 I sin rapport till Conseil d'État av den 16 november 1994 uttryckte Debusschere, som var auditeur i målet, åsikten att Conseil d'État enligt domen i målet Oleficio Borelli var skyldigt att pröva de ifrågasatta besluten, under förutsättning att kommissionen var bunden av dem. Eftersom kommissionen inte var bunden av dem, drog hon slutsatsen att talan inte kunde tas upp till prövning då den i så fall endast rörde en förberedande åtgärd. Emellertid ansåg hon att den fråga som sökanden hade föreslagit skulle föras vidare till domstolen enligt artikel 177 i fördraget, eftersom det inte finns någon möjlighet att överklaga avgöranden av Conseil d'État.
11 Vid den muntliga förhandlingen den 31 maj 1995 uppgav sökanden att det avgörande som Conseil d'État senare skulle meddela möjligen skulle kunna utgöra en ny omständighet som innebar att hennes tidsfrist för att väcka talan vid förstainstansrätten mot beslutet att utnämna Tanghe skulle börja löpa på nytt.
12 Genom dom av den 14 juni 1995 hänsköt belgiska Conseil d'État, sjätte avdelningen, följande frågor till domstolen:
"Skall artikel 173 femte stycket i Romfördraget tolkas så, att den frist av två månader som där fastställs för att väcka talan mot ett beslut av kommissionen kan börja löpa på nytt som en följd av att en domstol i en medlemsstat har meddelat ett beslut i vilket den har funnit att en åtgärd från den berörda staten är olaglig, när denna åtgärd kan ha inverkat på det omtvistade kommissionsbeslutet.
[Om denna fråga besvaras jakande ...]
Om en begäran om förslag på kandidater till tjänster i kommissionens förvaltning som har framställts vid ett möte mellan de ständiga representanterna och kommissionens generalsekreterare, varefter den utan någon annan form av offentliggörande eller endast i samband med ett rekryteringsförfarande varom meddelande offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, riktats direkt till medlemsstaterna, är då en sådan begäran giltig mot bakgrund av reglerna för rekrytering till kommissionen av tillfälligt anställda och tjänstemän?"
III - Parternas yttranden
13 Sökanden, den belgiska regeringen och kommissionen har inkommit med yttranden. Dessa kan sammanfattas enligt följande.
14 Enligt sökanden är syftet med talan inför den nationella domstolen att ifrågasätta en medlemsstats rätt att framföra och stödja kandidater för utnämning till tjänstemän vid kommissionen. Om Conseil d'État ogiltigförklarar de ifrågasatta besluten, skulle sökanden kunna begära skadestånd genom en särskild talan inför belgisk civildomstol. Hänvisningen till artikel 173 skall läsas som en hänvisning till artikel 179 i fördraget och artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna som rör domstolens behörighet att slita tvister mellan institutionerna och de personer på vilka tjänsteföreskrifterna, är tillämpliga. Enligt hennes uppfattning bör svaret på den första frågan vara att en ny väsentlig faktisk omständighet kan leda till att de frister som fastställs i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna återställs och motivera en prövning av ett beslut som inte har ifrågasatts inom tidsfristen i fråga.
15 Vad gäller den andra frågan hävdar sökanden att syftet med den allmänna rättsgrundsatsen om den europeiska offentliga tjänstens oavhängighet och med gemenskapsrättens autonomi är att förhindra att någon av medlemsstaterna eller tredje man ingriper i verksamheten vid gemenskapens institutioner. Hon har som stöd åberopat artiklarna 11 och 27 i tjänsteföreskrifterna samt rättsfallet Costa mot E.N.E.L.(2) Hon drar därav slutsatsen att den myndighet som svarat för utnämningen inte hade rätt att förbehålla någon tjänst för medborgare i en viss medlemsstat samt att kommissionen beaktade de kandidater som Belgiens utrikesministerium hade föreslagit (och utnämnde en av dessa) och därmed undergrävde den objektivitet som är nödvändig när ett beslut om utnämning av tjänstemän vid GD I A fattas. Enligt hennes uppfattning stred det således mot principerna om autonomi och oberoende och mot tjänsteföreskrifterna att anta besluten.
16 Den belgiska regeringen har anmärkt att sökanden inte har framfört något klagomål i enlighet med tjänsteföreskrifterna (detta skulle dock inte i något fall påverka rättegången inför Conseil d'État), att det är ett allmänintresse att de frister som fastställs i fördraget upprättshålls och att det inte finns skäl att återställa dessa frister.
17 Kommissionen har också påpekat att sökanden varken har framställt något klagomål enligt tjänsteföreskrifterna eller till förstainstansrätten överklagat beslutet att utnämna Tanghe eller beslutet att inte utnämna henne till någon tjänst. Det är ett allmänintresse att de tidsfrister som fastställs i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna upprätthålls. Syftet med detta är att säkerställa att förvaltningsbeslut kan betraktas som slutgiltiga gentemot de berörda personerna när fristen för att väcka talan mot beslutet har löpt ut. Kommissionen har tillagt att en dom från en domstol inte kan anses vara någon ny faktisk omständighet, och detta oavsett om den kommer från en nationell domstol eller från EG-domstolen, och att det inte finns någonting i akten som kan utgöra skäl för att återställa de tillämpliga fristerna. Den föreslår därför att den första frågan besvaras nekande.
18 Samtidigt som kommissionen har påpekat att det svar som den föreslagit på den första frågan skulle göra det överflödigt att besvara den andra frågan, har den förklarat omständigheterna kring sin uppmaning till medlemsstaterna. Det stod klart att medlemsstaternas diplomatkårer skulle ha ett stort antal kandidater med lämpliga kvalifikationer för de tillfälliga tjänsterna vid GD I A. Vidare har generaldirektören för personal och administration vid kommissionen i en skrivelse till sökanden av den 22 mars 1994 förklarat att den av sökanden inför Conseil d'État ifrågasatta omständigheten att det inkommit nationella listor över kandidater inte skulle inverka på vare sig prövningen av de många ansökningar som den mottagit eller de utnämningar som skulle ske. De listor över kandidater som medlemsstaterna hade lagt fram lades till de ansökningar som hade inkommit efter tillkännagivandena i pressen, vilket sammanlagt innebar 826 ansökningar, av vilka 16 ledde till anställning. Kommissionen har hävdat att en kandidat som inte har framgång med sin ansökan och som underlåter att anlita de i tjänsteföreskrifterna och i fördraget fastställda rättsmedlen inte kan rätta till detta genom en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 177 i fördraget.
IV - Prövningen av den nationella domstolens frågor
19 Även om den första frågan avser tolkning av det femte stycket i artikel 173 i fördraget står det klart att domstolens behörighet att döma i en (möjlig framtida) tvist mellan sökanden och kommissionen skulle grundas på artikel 179 i fördraget och att artikel 173 inte är relevant för detta förfarande. De villkor enligt vilka denna behörighet kan utövas definieras i artikel 90-91a i tjänsteföreskrifterna, vilka är analogiskt tillämpliga på tillfälligt anställda enligt artikel 73 i anställningsvillkoren för övriga anställda. Domstolen har sedan länge ansett att "det inte endast är personer som har ställning som tjänstemän eller andra anställda än lokalanställda som kan väcka talan inför domstolen för att ifrågasätta ett beslut som påverkar dem negativt utan också personer som gör anspråk på sådan ställning".(3) Enligt artikel 3.1 a i rådets beslut av den 24 oktober 1988(4) om upprättandet av en förstainstansrätt utövas dessa befogenheter av förstainstansrätten.
20 Den första frågan som den nationella domstolen har fört vidare grundas på den uttryckliga förutsättningen att om tidsfristerna inte kan återställas, skulle "sökanden inte ha något intresse av att Conseil d'État ogiltigförklarade de ifrågasatta besluten att föreslå vissa kandidater, eftersom hon inte därigenom skulle få någon möjlighet att erhålla anställning".(5) Denna bedömning bekräftas uttryckligen i begäran om förhandsavgörande, enligt vilken den andra frågan bara uppkommer om den första frågan besvaras jakande. Det enda syftet med den första frågan är således att klargöra om sökanden kan begära att kommissionen omprövar beslutet att utnämna Tanghe, trots att den tidsfrist som fastställts i tjänsteföreskrifterna har löpt ut.
21 Det har i förfarandet inte bestritts att sökanden fick kännedom om att Tanghe hade utnämnts den 26 oktober 1994. Inget klagomål framställdes mot detta beslut inom den frist av tre månader som fastställs i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna och inte heller har sökanden därefter vidtagit någon annan åtgärd mot kommissionen.
22 Sökanden har åberopat ett antal avgöranden av domstolen och förstainstansrätten till stöd för att uppkomsten av nya faktiska omständigheter kan utgöra skäl för en klagande att med stöd av artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna inkomma med en begäran att institutionen skall ompröva ett beslut som inte har ifrågasatts i rätt tid.(6) Den första frågan syftar därför till att få fastslaget om ett avgörande av en nationell domstol kan utgöra en sådan "ny väsentlig faktisk omständighet", om de beslut mot vilka talan har väckts inför den nationella domstolen kan ha inverkat på kommissionens utnämningsbeslut.
23 I förevarande mål har domstolen ombetts att tolka ett antal processrättsliga regler som inte skulle ha någon märkbar betydelse för rättegången inför den nationella domstolen. Under dessa omständigheter bör domstolen allra först bedöma om den har behörighet att besvara denna fråga.
24 Det är riktigt som domstolen fann i målet Dzodzi att "enligt den fördelning av olika uppgifter mellan de nationella domstolarna och EG-domstolen som gäller enligt artikel 177 skall EG-domstolen avgöra målet i princip utan att närmare undersöka de bakomliggande omständigheter som föranlett den nationella domstolen att ställa frågan och att tillämpa den gemenskapsrättsliga bestämmelse som domstolen har ombetts att tolka".(7) Emellertid förklarade domstolen därefter att "det förhåller sig annorlunda enbart i de fall då det antingen framgår att förfarandet enligt artikel 177 i fördraget missbrukas och att förfarandet i själva verket leder till att domstolen dömer på grundval av en konstruerad rättstvist eller då det är uppenbart att den gemenskapsrättsliga bestämmelse som domstolen ombetts tolka inte är tillämplig".(8) Domstolen har också konsekvent slagit fast att den inte har behörighet att lämna ett förhandsavgörande när "det är uppenbart att den tolkning av gemenskapsrätten ... som (den nationella) domstolen begär inte har något samband med de faktiska omständigheterna eller med föremålet för talan inför den nationella domstolen".(9)
25 Frågan om en dom från en nationell domstol kan utgöra en sådan ny faktisk omständighet som kan påverka institutionens skyldighet att pröva en begäran om att den skall ompröva ett tidigare beslut som påverkar en klagande är helt klart en gemenskapsrättslig fråga. Under de speciella omständigheter som föreligger i detta mål anser jag emellertid inte att den omständigheten ensam är tillräcklig för att EG-domstolen skall ha behörighet.
26 För det första är det enda angivna syftet med den första frågan att klargöra om sökanden trots tidsfristen kan väcka talan mot ett utnämningsbeslut från kommissionen som hon efter vad hon själv vidgått har underlåtit att väcka talan mot i rätt tid. Detta förefaller mig inte stämma överens med det verkliga syftet med artikel 177, vilket är att förse nationella domstolar med avgöranden angående tolkningen (och, i fråga om lagstiftning, giltigheten) av gemenskapsrättsliga bestämmelser som de nationella domstolarna måste tillämpa på de faktiska omständigheterna i målet inför dem. EG-domstolen ombeds i allmänhet att tolka gemenskapsrättsliga bestämmelser som kan tillämpas på det rättsliga förhållandet mellan parterna i målet vid den nationella domstolen, men kan också med stöd av artikel 177 i fördraget anmodas att göra tolkningar av såväl processuella(10) som materiella(11) gemenskapsrättsliga bestämmelser vilka kan påverka den nationella domstolens behörighet att avgöra målet. I sådana fall kan den nationella domstolen snarare anses tillämpa tolkningen än själva bestämmelserna. I förevarande mål kan de gemenskapsrättsliga bestämmelserna i fråga, oavsett hur de tolkas, inte påverka den nationella domstolens behörighet och den domstolen befinner sig därmed inte i en sådan situation att den kan tillämpa EG-domstolens tolkning.
27 Att EG-domstolen inte har behörighet framgår av den omständigheten att inget av de svar som den skulle kunna lämna kan ha någon betydelse för de ifrågasatta beslutens giltighet. Den materiella fråga som är uppe till prövning inför den belgiska domstolen är huruvida den belgiska statens deltagande vid utnämningen av vissa tillfälligt anställda vid kommissionen stod i överensstämmelse med gemenskapsrätten. I detta avseende har Conseil d'État bedömt att "den belgiska regeringens behörighet att föreslå kandidater ... beror på om det utnämningsförfarande som kommissionen har inlett är lagligt". Vad gäller behörigheten har Conseil d'État bedömt att den endast skall pröva de ifrågasatta beslutens giltighet "[om] sökanden skulle kunna uppnå att Tanghes utnämning upphävdes av förstainstansrätten".
28 Vad gäller gemenskapsrätten står det helt klart att behörigheten för Conseil d'État att döma över de ifrågasatta beslutens giltighet inte har något samband med frågan om en talan som sökanden kan ha för avsikt att väcka mot kommissionen kan upptas till prövning. Conseil d'État förefaller att på sökandens initiativ ha sett sig föranledd att föra frågorna vidare i detta mål, på grund av behovet att inte åsidosätta vad generaladvokaten Darmon i målet Oleificio Borelli mot kommissionen beskrev som "rätten till ett verksamt rättsmedel". Han definierade innebörden av denna princip enligt följande "[en] enskild som anser att han har blivit kränkt genom en åtgärd genom vilken han berövas en rättighet eller en förmån enligt gemenskapsrätten måste ha möjlighet att få åtgärden prövad och få fullständigt rättsligt skydd".(12) Enligt hans åsikt måste en nationell åtgärd som slutgiltigt har en negativ inverkan på sökandens rättsliga ställning kunna bli föremål för rättslig prövning på det nationella planet.
29 I det målet ansåg domstolen att när en nationell åtgärd "ingår som ett led i ett av gemenskapens beslutsförfaranden ... ankommer det på de nationella domstolarna att, när så är lämpligt efter att ha erhållit ett förhandsavgörande från domstolen, döma i frågan om den nationella åtgärden är laglig på samma villkor som gäller när de prövar vilken åtgärd som helst som den nationella myndigheten har vidtagit och som kan inverka negativt på tredje man, samt följaktligen anse att en talan som väckts mot en sådan åtgärd kan upptas till prövning i sak, även om det i de nationella processrättsliga reglerna inte föreskrivs någon sådan möjlighet".(13)
30 Det skulle ha varit möjligt för den nationella domstolen i förevarande mål att pröva om de ifrågasatta besluten stod i överensstämmelse med gemenskapsrätten, särskilt med de bestämmelser i tjänsteföreskrifterna som är tillämpliga på den situation som sökanden befinner sig i, och att med avseende på vilken gemenskapsrättslig fråga som helst begära att domstolen genom ett förhandsavgörande skall meddela det beslut som ansetts vara nödvändigt för att döma i saken. Detta förefaller också vara syftet med den andra frågan. Medan parterna är oense i frågan om Conseil d'État, i enlighet med målet Oleificio Borelli mot kommissionen, måste utöva sin behörighet i målet inför den nationella domstolen, föreligger det å andra sidan inte någon verklig tvist i frågan om domen från Conseil d'État skulle få till följd att de tidsfrister som fastställts i tjänsteföreskrifterna återställdes. Frågan förefaller ha tagits upp av Conseil d'État på eget initiativ i beslutet att begära förhandsavgörande. Under dessa omständigheter skulle den dom som domstolen skulle meddela, oavsett hur den utföll, inte kunna anses "motsvara någon objektiv förutsättning som måste ingå i lösningen av någon tvist" inför den nationella domstolen.(14)
31 Grunden för att ställa den första frågan framstår för mig som dubbelt hypotetisk och det bakomliggande resonemanget som ett cirkelresonemang. För det första är utgångspunkten att sökanden någon gång i framtiden kommer att väcka talan vid förstainstansrätten om ogiltigförklaring av kommissionens beslut att utnämna Tanghe. Detta antagande innebär vidare att hon då utan framgång kommer att ha anfört klagomål till kommissionen med stöd av artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna. För det andra måste det antas att hon vid tiden för detta klagomål kommer att ha haft framgång i sin talan vid Conseil d'État i Belgien. Den sistnämnda hypotesen är emellertid beroende av att båda de frågor som förts vidare av den nationella domstolen besvaras på ett för henne fördelaktigt sätt.
32 Conseil d'État har således gjort resultatet av målet vid den nationella domstolen beroende av följderna av sin ännu inte meddelade dom angående tillämpningen av bestämmelser i gemenskapsrätten som endast kan åberopas om domen utfaller till sökandens fördel. Det har klart slagits fast i domstolens rättspraxis att domstolen inte kan avge rådgivande yttranden över allmänna eller hypotetiska frågor eller angående frågor som inte skulle vara till någon hjälp för den nationella domstolen vid lösningen av det problem som förelagts den.(15) Denna rättspraxis är enligt min mening tillämplig i förevarande mål.
33 Frågans helt hypotetiska och till och med konstlade karaktär framgår vidare mycket tydligt av den omständigheten att om domstolen skulle besvara frågan i följd av den framställda begäran om förhandsavgörande, skulle detta inkräkta på förstainstansrättens behörighet att såsom första instans avgöra samma fråga i en möjlig framtida tvist mellan kommissionen och sökanden. Förstainstansrätten skulle i ett sådant mål kunna undersöka alla grunder som åberopas till stöd för att ifrågasätta om kommissionens beslut om utnämning är giltigt. Detta mål skulle kunna omfatta vilket påstående som helst om att medlemsstaternas deltagande i urvalsförfarandet beträffande kandidaterna stred mot tjänsteföreskrifterna eller någon allmän gemenskapsrättslig princip och att kommissionens beslut hade påverkats av detta. Frågan om medlemsstaternas deltagande i utnämningsförfarandet, vilket inte uttryckligen förutses i tjänsteföreskrifterna, skiljer sig uppenbarligen mycket starkt från frågan om den materiella giltigheten av sådana åtgärder från medlemsstaternas sida som är nödvändiga som ett led i ett särskilt beslutsförfarande inom gemenskapen, såsom var fallet i målet Oleificio Borelli. Giltigheten av gemenskapsinstitutionernas tjänstetillsättningar, och i ännu högre grad frågan om någon sådan tillsättning kan ifrågasättas i en möjlig framtida rättegång, är frågor som det ankommer på förstainstansrätten att avgöra, eftersom denna uppgift, som enligt fördraget ankommer på domstolen, nu skall fullgöras av den instansen. Det vore enligt min åsikt inte lämpligt att domstolen förutsade hur förstainstansrätten skulle utöva denna behörighet i en möjlig framtida rättegång.
34 Det är riktigt att den nationella domstolen som nationell rätt har slagit fast att domstolens svar på denna fråga skulle ha betydelse för sökandens intresse av att få det ifrågasatta beslutet ogiltigförklarat och att fastställelsen av vilket intresse som en sökande kan ha av att ett sådant beslut ogiltigförklaras är en fråga för den nationella rätten. I detta avseende är följande avsnitt från domen i det andra målet Foglia mot Novello relevant:
"... medan domstolen måste kunna lita så mycket som möjligt på den nationella domstolens bedömning av hur betydelsefulla de frågor som förts vidare är, måste den ha möjlighet att göra varje bedömning som fullgörandet av dess egna skyldgheter kan ge anledning till särskilt i fråga om att kontrollera ... om den har behörighet i frågan. Således kan domstolen ... inte ... förhålla sig likgiltig till bedömningar som domstolarna i de olika medlemsstaterna har gjort i de exceptionella fall då sådana bedömningar kan påverka ett korrekt förlopp av det förfarande som föreskrivs i artikel 177".(16)
35 Det framstår för mig som om detta mål är just ett sådant exceptionellt fall där den nationella domstolens bedömning av relevansen av den fråga som har förts vidare till domstolen, av de skäl som det redogjorts för ovan, är oförenlig med den roll som domstolen har enligt artikel 177. Jag bör tillägga att, som domstolen också anmärkte i målet Foglia mot Novello, "en förklaring av domstolen att den inte har behörighet under sådana omständigheter inte på något sätt inkräktar på vad som ankommer på den nationella domstolen utan gör det möjligt att förhindra att det förfarande som avses i artikel 177 används för andra syften än för vilka det är avsett".(17)
36 Mot bakgrund av det ovan nämnda anser jag att domstolen inte har behörighet att besvara den första frågan.
37 Skulle domstolen välja att inte följa denna analys av frågan om dess behörighet i förevarande rättegång, är jag av den åsikten att svaret på den första av de frågor som Conseil d'État har ställt skall besvaras nekande. Sökanden har här uteslutande i syfte att ifrågasätta utnämningen ifrågsatt två beslut som de nationella myndigheterna har fattat och som sägs ha förberett kommissionens beslut att utnämna Tanghe samt haft som följd att detta beslut har blivit ogiltigt. Om ett beslut från en nationell domstol skulle betraktas som en sådan ny omständighet, skulle sökanden kunna kringgå de tidsfrister som fastställts i tjänsteföreskrifterna, vars tillämpning enligt fast rättspraxis är tvingande.(18) Som kommissionen har anfört var de relevanta omständigheterna kända för sökanden åtminstone sedan den 26 oktober 1994 och de har varken ändrats eller tillagts något sedan dess. Medan domstolen har bekräftat att "en dom genom vilken en förvaltningsåtgärd ogiltigförklaras kan utgöra en ny omständighet ... i fråga om de personer som är direkt berörda av den ogiltigförklarade åtgärden",(19) står det klart att nationella domstolar inte har behörighet att ogiltigförklara åtgärder som har vidtagits av gemenskapens institutioner.
38 De principiella frågor som uppkommer i detta mål liknar i flera avseenden i sak de som uppkom i målet TWD Textilwerke Deggendorf.(20) I det målet ifrågsatte sökanden i den nationella domstolen om vissa nationella åtgärder avsedda för genomförandet av ett beslut från kommissionen som innebar att ett visst stöd som sökanden hade beviljats av de tyska myndigheterna stod i strid med den gemensamma marknaden och skulle återbetalas. Sökanden hade underlåtit att väcka talan mot den åtgärden enligt artikel 173 i fördraget. Domstolen ansåg följande:
"Att under sådana omständigheter låta vederbörande ifrågasätta genomförandet av åtgärden på den grunden att beslutet var olagligt skulle faktiskt göra det möjligt för denne att undandra sig beslutets rättskraft sedan tidsfristen för att väcka talan har löpt ut".(21)
39 I rättegången inför den nationella domstolen i förevarande mål ifrågasätter sökanden inte genomförandet av kommissionens beslut, utan åtgärder som de nationella myndigheterna har vidtagit innan kommissionen fattade beslut och som påstås ha påverkat innehållet i beslutet och därigenom dess giltighet. Liksom sökanden i målet TWD Textilwerke Deggendorf försöker sökanden här använda sig av en nationell rättegång för att undgå följderna av en underlåtelse att rätta sig efter tidsfristerna för att väcka en direkt talan för vilken det inte fanns något tvivel om att den i princip kunde tas upp till prövning. Under sådana omständigheter anser jag inte att sökanden bör tillåtas att indirekt ifrågasätta de beslut som hon har underlåtit att väcka talan mot direkt.
40 Den nationella domstolen har uttryckligen förklarat att den andra frågan endast behöver prövas om den första frågan besvaras jakande. Med hänsyn till det svar jag föreslår att domstolen skall avge på den första frågan, och i enlighet med den nationella domstolens uttryckliga förklaring, föreslår jag att domstolen inte besvarar den andra frågan.
41 För det fall att domstolen anser att den inte desto mindre bör besvara den andra frågan anser jag att den tilläggsbegäran som kommissionen har riktat till medlemsstaterna om att inkomma med namn på kandidater för övervägande inom ramen för det allmänna rekryteringsförfarandet inte stod i strid med tillämpliga gemenskapsrättsliga bestämmelser. Särskilt har sökanden inte visat att det föreligger någon överträdelse av artikel 11 i tjänsteföreskrifterna, vilken är analogiskt tillämplig enligt artikel 11 i anställningsvillkoren för övriga anställda. Hon har inte heller lyckats visa hur artikel 27 i tjänsteföreskrifterna, vid vilken hon har lagt särskild vikt, skulle tolkas som tillämplig på tillfälligt anställda, eller hur motsvarande bestämmelser i anställningsvillkoren för övriga anställda, särskilt artikel 12.1, har överträtts.
V - Förslag till avgörande
42 Av nu anförda skäl föreslår jag att domstolen besvarar frågorna från Conseil d'État på följande sätt:
I ett förfarande enligt artikel 177 saknar domstolen behörighet att avgöra om ett beslut från en domstol i en medlemsstat kan medföra att en tidsfrist börjar löpa på nytt inför en möjlig framtida rättegång i vilken giltigheten av ett beslut från kommissionen om att utnämna en tillfälligt anställd tjänsteman ifrågasätts, när utgången i den nationella domstolens beslut har gjorts beroende av en tolkning av bestämmelser i gemenskapsrätten som inte kan påverka den nationella domstolens behörighet, och den nationella domstolen därför inte befinner sig i en sådan situation att den kan tillämpa tolkningen.
(1) - Dom av den 3 december 1992 i mål C-97/91 (Rec. 1992, s. I-6313).
(2) - Dom av den 15 juli 1964 i mål 6/64 (Rec. 1964, s. 1141).
(3) - Dom av den 13 juli 1989 i mål 286/83, Alexis m.fl. mot kommissionen (Rec. 1989, s. 2445, punkt 9).
(4) - EGT L 319, 1988, s. 1; rättelse, EGT L 241, 1989, s. 4.
(5) - Som anmärkts i punkt 14 i detta förslag till avgörande har sökanden i sitt yttrande till domstolen uppgivit ett annat intresse av att de ifrågasatta besluten ogiltigförklaras, nämligen möjligheten att yrka skadestånd.
(6) - Dom av den 12 juli 1973 i mål 28/72, Tontodonati mot kommissionen (Rec. 1973, s. 779), av den 18 juni 1981 i mål 173/80, Blasig mot kommissionen (Rec. 1981, s. 1649), av den 1 december 1983 i mål 190/82, Blomefield mot kommissionen (Rec. 1983, s. 3981), av den 30 maj 1984 i mål 326/82, Aschermann mot kommissionen (Rec. 1984, s. 2253), av den 26 september 1985 i mål 231/81, Valentini mot kommissionen (Rec. 1985, s. 3027), och av den 28 april 1994 i mål T-35/93, Cucchiara m.fl. mot kommissionen (RecFP 1994, s. I-A-127 och s. II-413).
(7) - Dom av den 18 oktober 1990 i mål C-297/88 och C-197/89, Dzodzi (Rec. 1990, s. I-3763, punkt 39).
(8) - Se ovan fotnot 7, punkt 40 i domen.
(9) - Dom av den 11 juli 1991 i mål C-368/89, Crispoltoni (Rec. 1991, s. I-3695, punkt 11).
(10) - Dom av den 27 maj 1981 i mål 142/80 och 143/80, Essevi och Salengo (Rec. 1981, s. 1413, punkt 13-18 (artikel 169 i fördraget)) samt av den 14 december 1982 i mål 314/81, 315/81 och 83/82, Waterkeyn (Rec. 1982, s. 4337, punkt 13-16 (artikel 171 i fördraget)).
(11) - Dom av den 22 mars 1990 i mål C-201/89, Le Pen (Rec. 1990, s. I-1183, punkt 8-11 (artikel 1 i 1965 års Protokoll om immunitet och privilegier och artiklarna 178 och 183 i fördraget)).
(12) - Mål C-97/91 (ovan fotnot 1), punkt 31 i förslaget till avgörande.
(13) - Ibidem, punkterna 10 och 13 i domen.
(14) - Dom av den 16 december 1981 i mål C-244/80, Foglia (Rec. 1981, s. 3045, punkt 18).
(15) - Domarna av den 16 juli 1992 i målen C-343/90, Lourenço Dias (Rec. 1992, s. I-4673, punkt 17) och C-83/91, Meilicke (Rec. 1992, s. I-4871, punkt 25) samt dom av den 9 februari 1995 i mål C-412/93, Leclerc-Siplec (REG. 1995, s. I-179, punkt 12).
(16) - Mål 244/80 (ovan fotnot 14), punkt 19 i domen.
(17) - Ibidem, punkt 18 i domen.
(18) - Se exempelvis dom av den 12 juli 1984 i mål 227/83, Moussis mot kommissionen (Rec. 1984, s. 3133, punkt 12).
(19) - Dom av den 8 mars 1988 i mål 125/87, Brown (Rec. 1988, s. 1619, punkt 13).
(20) - Dom av den 9 mars 1994 i mål C-188/92 (Rec. 1994, s. I-833).
(21) - Ibidem, punkt 18 i domen; se även punkt 13-26 i generaladvokaten Jacobs förslag till avgörande i samma mål.