62020TJ0727_RES
Mål T‑727/20 RENV
Nigar Kirimova
mot
Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet
Tribunalens dom (andra avdelningen i utökad sammansättning) av den 25 september 2024
”Inre marknaden – Ombud inför EUIPO – Upptagande på förteckningen över auktoriserade ombud – Avslag på ansökan – Sökande som inte är medborgare i en EES-medlemsstat – Undantag från villkoret om medborgarskap – Artikel 120.4 b i förordning (EU) 2017/1001 – Begreppet högt kvalificerade yrkesmän – Rättssäkerhetsprincipen – Rätten att yttra sig – Ändring – Tribunalen saknar behörighet”
EU-varumärke – Förfarandebestämmelser – Ombud inför myndigheten – Upptagande på förteckningen över auktoriserade ombud – Krav – Medborgarskap i en medlemsstat i EES – Undantag – Villkor – Ställning som högt kvalificerad yrkesutövare – Begrepp – Förvärv av kompetens i en annan stat är behörighetsmedlemsstaten – Tillåtlighet
(Europaparlamentets och rådets förordning 2017/1001, artikel 120.4 b)
(se punkterna 30–38)
Institutionernas rättsakter – Tillämpning i tiden – Förfaranderegler – Materiella regler – Åtskillnad – Riktlinjer för Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO) – Tillämpning av riktlinjer som var i kraft vid tidpunkten för de aktuella omständigheterna – Föreligger inte – Åsidosättande av rättssäkerhetsprincipen
(se punkterna 46, 50 och 62–66)
Resumé
I denna dom tolkar tribunalen för första gången begreppet ”högt kvalificerade yrkesmän” i artikel 120.4 b i förordning 2017/1001 (
1
) när det gäller upptagande av en person på förteckningen över auktoriserade ombud i varumärkesrätt.
Nigar Kirimova, som är medborgare i Republiken Azerbajdzjan, inkom den 10 oktober 2019 med en ansökan till Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO) om upptagande i förteckningen över auktoriserade ombud vid denna myndighet. Hon ansökte även om undantag från kravet på medborgarskap i någon av medlemsstaterna i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) med stöd av artikel 120.4 b i förordning 2017/1001.
EUIPO underrättade sökanden genom en skrivelse om att ansökan inte kunde tas upp till prövning. Sökanden inkom med synpunkter som svar på denna skrivelse. EUIPO:s verkställande direktör avslog sökandens ansökan genom beslut av den 30 september 2020 (nedan kallat det angripna beslutet).
Tribunalens bedömning
Tribunalen påpekar först att begreppet ”högt kvalificerade yrkesmän” inte definieras i någon förordning och tolkar begreppet med beaktande av lydelsen i den bestämmelse där begreppet förekommer, dess sammanhang och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som begreppet ingår i.
Vad beträffar den aktuella bestämmelsens lydelse och sammanhang framhåller tribunalen att begreppet ”högt kvalificerade yrkesmän” i den mening som avses i artikel 120.4 b i förordning 2017/1001, avser specialister med egenskaper, färdigheter, förmågor eller kunskaper på särskilt hög nivå i fråga om varumärken och att det inte tycks medföra någon begränsning med avseende på hur dessa kvalifikationer har förvärvats. Tribunalen framhåller också att det framgår av nämnda bestämmelse att de tre krav för upptagande av en person på förteckningen över auktoriserade ombud som föreskrivs i artikel 120.2 i förordning 2017/1001, det vill säga kraven på medborgarskap, hemvist och behörighet, inte bara är kumulativa utan även självständiga. Behörighetskravet måste nämligen vara uppfyllt både av fysiska personer som uppfyller medborgarskapskravet och av fysiska personer som ansöker om undantag från medborgarskapskravet på grund av sin ställning som ”högt kvalificerade yrkesmän”. Denna ställning är alltså ett självständigt krav som kompletterar behörighetskravet och har inget samband med de villkor som ställts upp för att uppfylla det kravet. En sökande som inte är medborgare i en EES-medlemsstat kan således ha förvärvat de egenskaper, färdigheter, förmågor eller kunskaper i fråga om varumärken som visar att han eller hon är en ”högt kvalificerad” yrkesutövare både i en EES-medlemsstat och i ett tredjeland, innan eller efter det att han eller hon blev behörig inom EES.
Vad beträffar de mål som eftersträvas med reglerna om företrädande inför EUIPO, det vill säga att säkerställa att EU-varumärkessystemet fungerar på ett effektivt, ändamålsenligt och smidigt sätt, (
2
) påpekar tribunalen att sådana mål inte innebär att det måste krävas viss yrkeserfarenhet i en viss medlemsstat. Det framstår tvärtom som oviktigt huruvida de egenskaper, färdigheter, förmågor eller kunskaper av särskilt hög nivå som innehas av den specialist som ansöker om undantag har förvärvats i en viss medlemsstat snarare än i en annan, eller till och med i ett tredjeland, eftersom en sökande som inte är medborgare i en EES-medlemsstat även måste uppfylla kraven på hemvist och behörighet, vilka i sin tur kräver en anknytning till en EES-medlemsstat.
Det krav på yrkeserfarenhet i behörighetsmedlemsstaten som den verkställande direktören har tillämpat i det angripna beslutet härrör således från en överdrivet restriktiv och oriktig tolkning av begreppet ”högt kvalificerade yrkesmän”. Inget av tolkningskriterierna ger nämligen stöd för slutsatsen att det är ett nödvändigt villkor för denna ställning att yrkeserfarenhet föreligger i behörighetsmedlemsstaten.
Tribunalen prövar sedan huruvida den verkställande direktören iakttog rättssäkerhetsprincipen vid sin bedömning av sökandens ansökan. Tribunalen understryker först och främst att den verkställande direktören måste rätta sig efter förhållningsreglerna i EUIPO:s riktlinjer vid tillämpning av artikel 120.4 b i förordning 2017/1001 och iaktta de principer som styr tillämpningen av dessa regler i tiden, i enlighet med rättssäkerhetsprincipen. Det är emellertid inte uteslutet att den verkställande direktören kan avvika från dessa regler och härvid ange skäl som beaktar likabehandlingsprincipen och att en sökande kan styrka att han eller hon är en ”högt kvalificerad” yrkesutövare på grundval av andra omständigheter än dem som anges i EUIPO:s riktlinjer.
Tribunalen framhåller därefter att i 2020 års riktlinjer anges faktorer för bedömning av en begäran om undantag från medborgarskapskravet som inte ingick i EUIPO:s riktlinjer från 2017. De innebär således en ny och mer restriktiv praxis för den verkställande direktören i detta hänseende. Dessa skillnader kan avsevärt påverka både den verkställande direktörens bedömning av en ansökan om undantag och innehållet i en sådan ansökan, eftersom vad som anges i EUIPO:s riktlinjer gör det möjligt för sökandena att förutse på vilka grunder en ansökan om undantag kan bedömas. Att styrka att någon är en ”högt kvalificerad” yrkesutövare mot bakgrund av ”exceptionella omständigheter” där kraven i EUIPO:s riktlinjer från 2020 ska vara uppfyllda, innebär således något helt annat än att styrka samma ställning mot bakgrund av ”vissa relevanta omständigheter”, i den mening som avses i EUIPO:s riktlinjer från 2017.
Tribunalen påpekar slutligen att den verkställande direktören visserligen inte formellt angav i det angripna beslutet vilka av EUIPO:s riktlinjer som tillämpades, men att den verkställande direktören prövade sökandens ansökan mot bakgrund av de krav och omständigheter som anges i EUIPO:s riktlinjer från 2020. Enligt rättspraxis avseende rättssäkerhetsprincipen är det de förhållningsregler som var i kraft vid tidpunkten för de aktuella omständigheterna, det vill säga den dag då ansökan om undantag ingavs, som ska tillämpas vid bedömningen av ansökan, inte de regler som var i kraft då det angripna beslutet antogs. I det nu aktuella fallet hade EUIPO:s riktlinjer från 2020 ännu inte antagits då ansökan lämnades in. Vid den tidpunkten var det 2017 års riktlinjer som var i kraft.
Mot bakgrund av dessa överväganden slår tribunalen fast att den verkställande direktören åsidosatte rättssäkerhetsprincipen genom att pröva sökandens ansökan om undantag mot bakgrund av förhållningsreglerna i EUIPO:s riktlinjer från 2020, vilka inte var i kraft när ansökan lämnades in.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1001 av den 14 juni 2017 om EU-varumärken (EUT L 154, 2017, s. 1).
(
2
)	Såsom framgår av skäl 43 i förordning 2017/1001 och skäl 18 i kommissionens delegerade förordning (EU) 2018/625 av den 5 mars 2018 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1001 om EU-varumärken och om upphävande av delegerad förordning (EU) 2017/1430 (EUT L 104, 2018, s. 1).