61996CC0306_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 Om en klausul i ett selektivt distributionsavtal - som ingåtts mellan en leverantör och en distributör, vilka båda är etablerade i gemenskapen, och som avser ett tredje lands område - förbjuder distributören att sälja de produkter som omfattas av avtalet, antingen detta sker direkt eller genom återimport från tredje land, inom något annat område och därmed även inom medlemsstaterna, strider då denna klausul mot artikel 85.1 i EG-fördraget? För det fall att en sådan klausul skulle anses vara oförenlig med artikel 85.1, gäller då detta även om leverantören marknadsför sina produkter inom gemenskapen via ett selektivt distributionsnät som är föremål för ett beslut om undantag enligt artikel 85.3?
Dessa är, i huvudsak, de frågor som ställts av Cour d'appel de Versailles. De ger domstolen tillfälle att uttala sig om huruvida exportklausuler och förbud mot återimport i distributionsavtal är förenliga med gemenskapens konkurrensregler. Försäljningssystemet är i detta fall specifikt på så vis att det gemenskapsrättsliga system för selektiv distribution inom gemenskapen som undantagits genom kommissionens beslut har förenats med distributionsavtal för tredje land som innehåller destinationsklausuler, enligt vilka det föreligger såväl exportskyldighet som förbud mot återimport.
Relevant bakgrund och frågorna i begäran om förhandsavgörande
2 De faktiska omständigheter som har givit upphov till tvisten vid den nationella domstolen är förhållandevis okomplicerade. Ramen för denna tvist är sektorn för distribution av kosmetiska lyxprodukter, det vill säga artiklar av hög kvalitet som säljs till höga priser under ett prestigefyllt varumärke. Det är inom detta segment som det i Frankrike etablerade bolaget Yves Saint Laurent Parfums SA (nedan kallat YSLP) är verksamt. Inom Europeiska unionen distribuerar sagda bolag sina produkter genom ett selektivt distributionsnät som omfattas av ett undantag enligt artikel 85.3, vilket kommissionen beviljade genom beslut av den 16 december 1991.(1)
Vidare har YSLP ingått två distributionsavtal med avseende på marknaderna i Östeuropa, varav det ena avtalet avser Ryska republikerna och det andra avser Slovenien och har ingåtts med bolaget Javico International (nedan kallat Javico). Detta bolag är etablerat i Tyskland och har särskilt inriktat sig på försäljning på marknaderna i Östeuropa. Det bör tilläggas att Javico inte tillhör nätet för distribution av YSLP-produkter i Europeiska unionen.
3 Det avtal som ingicks i februari 1992 och som rör distribution i Ryssland och Ukraina innehåller följande båda klausuler:
"1. Våra produkter får uteslutande säljas inom Rysslands och Ukrainas områden.
De får inte under några omständigheter lämna Rysslands och Ukrainas områden.
2. Ert bolag lovar och garanterar att produkternas slutliga destination är Rysslands och Ukrainas områden och förbinder sig att uteslutande sälja produkterna till handlare inom Rysslands och Ukrainas områden. Ert bolag skall följaktligen meddela de adresser från vilka produkterna distribueras inom Rysslands och Ukrainas områden, samt redogöra för hur de enskilda produkterna fördelas bland försäljningsställena."
Avtalet innehåller dessutom tilläggsklausuler avsedda att understryka Javicos skyldighet att garantera att produkterna inte når andra områden än de avtalade.(2) Faktum är att nästan hela avtalet mellan parterna upptas av detaljerade regler angående destinationsskyldigheten och sanktioner vid ett eventuellt avtalsbrott.
Det avtal som ingicks i maj 1992, angående distributionen i Slovenien, innehåller en klausul med följande lydelse: "För att skydda den höga kvalitet som distributionen av produkterna håller i andra länder i världen, förbinder sig återförsäljaren att inte sälja produkterna utanför området eller till icke auktoriserade återförsäljare inom området."
Det är ostridigt att de distributionsavtal som har ingåtts mellan YSLP och Javico inte omfattas av något enskilt undantag och de har inte heller anmälts till kommissionen.
4 En kort tid efter ingåendet av sagda avtal upptäckte YSLP att det inom gemenskapens territorium (i synnerhet i Förenade kungariket, Belgien och Nederländerna) fanns produkter som hade sålts till Javico för att distribueras i Ryssland, Ukraina och Slovenien. YSLP hävde därför avtalet och väckte talan vid Tribunal de commerce de Nanterre för att bland annat erhålla skadestånd. Då talan bifölls i första instans, överklagade de svarande tyska bolagen avgörandet till Cour d'appel de Versailles och gjorde gällande dels att de överträdda avtalsklausulerna var ogiltiga, eftersom de stred mot artikel 85.1 i fördraget, dels att beslutet om undantag av den 16 december 1991 saknade relevans.
5 För att kunna avgöra tvisten har den nationella domstolen funnit det nödvändigt att begära EG-domstolens tolkning av artikel 85.1 i fördraget. Den har därför hänskjutit följande frågor till EG-domstolen:
"1) När ett företag (leverantören), som är etablerat i en medlemsstat, genom avtal ger ett annat företag (återförsäljaren), som är etablerat i en annan medlemsstat, rätt att distribuera dess produkter inom ett område som ligger utanför gemenskapen, skall då artikel 85.1 i Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen tolkas så, att det är förbjudet att i det nämnda avtalet inta bestämmelser genom vilka återförsäljaren förbjuds att företa all form av försäljning i ett annat område än det avtalade, det vill säga all försäljning inom unionen, antingen det är fråga om direktförsäljning eller om vidareförsäljning från det avtalade området?
2) Om ovannämnda artikel 85.1 innebär förbud mot sådana avtalsbestämmelser, skall artikeln då tolkas som icke tillämplig när leverantören i övrigt distribuerar sina varor inom unionen genom ett selektivt distributionsnät som är föremål för ett beslut om undantag enligt artikel 85.3?"
Den första frågan
6 De omtvistade klausulerna ålägger distributören två olika skyldigheter som har ett nära samband och en ömsesidigt kompletterande verkan. I avtalet föreskrivs således dels en exportskyldighet, i den meningen att distributören är skyldig att exportera varan till de tredje länder som anges i avtalet, dels ett förbud mot försäljning utanför det område som omfattas av avtalet. Avtalet täcker både det fall då produkter säljs direkt till återförsäljare som är etablerade utanför området och det fall då produkter återimporteras från detta område.
7 Enligt YSLP omfattas exportskyldigheten inte av tillämpningsområdet för artikel 85 i fördraget, eftersom avtalet endast avser organisationen av försäljningen i tredje land och inte berör handeln mellan medlemsstaterna. Även den som vill stödja uppfattningen att artikel 85 är tillämplig, måste medge att det rör sig om en obetydlig inverkan och att de omtvistade kontrakten i vilket fall som helst ingår bland de grupper av ensamåterförsäljaravtal på vilka artikel 85.1 inte skall tillämpas enligt förordning (EEG) nr 1983/83.(3) Vad beträffar förbudet mot återexport till gemenskapen har YSLP själv, i likhet med kommissionen, medgivit att denna klausul kan omfattas av artikel 85.1 i fördraget men anser att detta endast gäller under förutsättning att importen är tänkbar ur ekonomisk synvinkel och att den inverkar menligt på handeln mellan medlemsstaterna. Enligt YSLP är dessa förutsättningar inte uppfyllda i detta fall, med tanke på marknadsstrukturen och de hinder som skulle föreligga om varorna faktiskt återimporterades till Europeiska unionen. Javico anser däremot att syftet med ifrågavarande avtal just är att begränsa konkurrensen i Europeiska unionen och att de under alla omständigheter inverkar menligt på konkurrensen och därför ändå strider mot artikel 85.1.
Förordning nr 1983/83 saknar relevans
8 Inledningsvis skall det i korthet undersökas om förordning nr 1983/83 är tillämplig på de omtvistade avtalen. Det framgår av själva lydelsen av artikel 1 i denna förordning, i vilken tillämpningsområdet definieras, att förordningen inte omfattar det aktuella fallet. Det gruppundantag som avses i förordningen gäller nämligen avtal "där den ena parten förbinder sig att endast till den andra leverera vissa varor för återförsäljning inom hela den gemensamma marknaden eller en viss del av den".(4) För att undantaget skall kunna tillämpas är det således nödvändigt att området för ensamåterförsäljning utgör en del av eller hela den gemensamma marknaden.(5)
Tillämpningen av artikel 85.1 i fördraget
9 Jag skall nu behandla frågan huruvida artikel 85.1 i fördraget är tillämplig på de omtvistade avtalen. Låt mig först erinra om den fasta rättspraxis enligt vilken det, för att avgöra om ett avtal omfattas av denna bestämmelses tillämpningsområde, först skall prövas om avtalet har ett konkurrensbegränsande syfte.(6) Denna prövning innebär en bedömning av vad parterna hade för avsikter när avtalet ingicks, mot bakgrund av det ekonomiska sammanhang som utgör avtalets bakgrund.
I förevarande fall rör det sig om ett avtal som dels ålägger återförsäljaren i gemenskapen att exportera till vissa tredje länder, dels förbjuder samme återförsäljare att sälja de produkter som omfattas av avtalet utanför de tredje länder som avses i avtalet, antingen detta sker genom direktförsäljning eller återimport från tredje land.
10 Vad som framför allt (om inte uteslutande) har betydelse är, som den nationella domstolen har anmärkt i sitt beslut om hänskjutande, förbudet mot att införa eller återinföra YSLP:s produkter till gemenskapens område, även om förbudet mot försäljning utanför det avtalade området har utformats med avseende på vilken stat som helst, antingen den tillhör gemenskapen eller inte. Avtalets innehåll upptas nästan helt av detaljföreskrifter angående förbudet mot att sälja produkterna utanför det avtalade området, och det var onekligen parternas avsikt att just hindra att de produkter som sålts till Javico släpptes ut på den gemensamma marknaden. Detta gjorde det möjligt för YSLP att hindra parallellimport till denna marknad, på vilken bolaget har upprättat ett selektivt distributionssystem vars verkningsfullhet riskerar att påverkas av att det på marknaden förekommer produkter som distribueras av återförsäljare som inte tillhör distributionsnätet.(7)
Min uppfattning är således att exportklausulerna och förbudet mot återimport i det avtal som ingåtts mellan parterna har ett i huvudsak konkurrensbegränsande syfte. Dessa klausuler förefaller för övrigt inte vara nödvändiga för att distributionsavtalet skall kunna fylla sin ekonomiska uppgift, det vill säga att göra det möjligt för YSLP:s produkter att tränga in på marknaderna i Östeuropa.
Exportklausulerna skall således i princip anses vara förbjudna, redan på grund av deras syfte.
11 Påpekandena ovan överensstämmer med domstolens rättspraxis, i vilken det har betonats - angående en klausul liknande den klausul som här är i fråga - att den av distributören ålagda skyldigheten att exportera produkterna till ett tredje land "huvudsakligen hade till syfte att hindra en återimport av varan till produktionslandet", för att begränsa konkurrensen på den gemensamma marknaden(8) och därigenom upprätthålla en annan prisnivå.
Den omständigheten att distributionsavtalets formella syfte är att främja försäljning i tredje land är inte i sig tillräcklig för att utesluta att den huvudsakliga avsikten med de klausuler som ingår i avtalet är att påverka konkurrensen på den gemensamma marknaden(9) och att de därmed faller under förbudet i artikel 85.1.(10)
12 Även om jag är övertygad om att de omtvistade avtalen har ett konkurrensbegränsande syfte och som sådana är förbjudna enligt artikel 85.1, anser jag ändå att det även måste undersökas vad avtalet kan ha för faktiska verkningar på konkurrensen inom den gemensamma marknaden.(11) Enligt domstolens rättspraxis krävs, som bekant, att de verkningar som är oförenliga med en väl fungerande konkurrens är tillräckligt märkbara. Alla avtal vars menliga verkan är obetydlig faller således utanför tillämpningsområdet för artikel 85.1.(12)
13 Vid bedömningen av om det är fråga om en konkurrensbegränsande verkan måste hänsyn tas till en rad faktiska omständigheter, till exempel den grad av konkurrens som råder på marknaden oberoende av avtalet i fråga och det ekonomiska och rättsliga sammanhang som avtalet ingår i, för att avgöra i vad mån det faktiskt kan påverka konkurrensen inom den gemensamma marknaden. I fråga om destinationsklausuler har kommissionen under årens lopp utvecklat en viss praxis, som inte är helt entydig, och därvid belyst vissa faktorer som skall beaktas vid bedömningen av om det är fråga om en konkurrensbegränsande verkan. De faktorer som skall beaktas är bland annat inverkan av de tullar som påförs produkten i samband med återimporten till gemenskapen(13) och den eventuella skillnaden mellan de priser som tillämpas på gemenskapens område och dem som tillämpas i tredje land. Denna skillnad måste vara så pass stor att den kan absorbera de extra transportkostnaderna och vinstmarginalerna för dem som är involverade i återimporten till och distributionen inom gemenskapens område.(14) Vidare skall hänsyn tas till graden av befintlig mellanmärkeskonkurrens inom gemenskapen.
För det fall att nyssnämnda faktorer leder till slutsatsen att det är ekonomiskt möjligt och till och med troligt att de produkter som omfattas av avtalet återimporteras från tredje land, måste det anses fastställt att avtalet har en konkurrensbegränsande verkan, eftersom det i frånvaro av förbudet skulle ha funnits en parallellimport till medlemsstaterna - i den mån som en sådan är ekonomiskt fördelaktig - av de produkter som omfattas av avtalet.
14 Det ankommer på den nationella domstolen att avgöra om artikel 85.1 är tillämplig, mot bakgrund av de faktorer som jag just har erinrat om och som följer av domstolens rättspraxis. Den nationella domstolens beslut om hänskjutande gör det inte möjligt att lämna ytterligare upplysningar, eftersom de viktiga faktauppgifter som parterna på kontradiktoriskt vis har åberopat i sina yttranden vid EG-domstolen inte har bekräftats. Jag anser mig ändå kunna konstatera att en återimport av de produkter som omfattas av avtalet i detta fall med säkerhet är både möjlig och ekonomiskt fördelaktig, om inte annat så därför att den faktiskt har ägt rum. Det är ett obestritt faktum att de produkter som omfattas av avtalet förekommer i stort antal på marknaderna i Förenade kungariket, Belgien och Nederländerna och där säljs till väsentligt lägre priser av återförsäljare som står utanför YSLP:s distributionssystem. Denna omständighet utgör ett otvetydigt bevis för att parallellimport är lönsam och således möjlig.
15 Tillämpningen av artikel 85.1 är underkastad ytterligare ett villkor, nämligen förekomsten av en menlig inverkan på handeln mellan medlemsstaterna. Enligt fast rättspraxis skall en sådan inverkan anses föreligga när det, på grundval av olika objektiva rättsliga eller faktiska omständigheter, är möjligt att med en tillräcklig grad av sannolikhet förutse att avtalet direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt, kan inverka på handelsflödet mellan medlemsstaterna på ett sådant sätt att det finns anledning att frukta att avtalet kan komma att hindra förverkligandet av den gemensamma marknaden. Det bör därtill påpekas att denna påverkan inte får vara obetydlig,(15) vilket dock inte innebär att en faktisk påverkan måste bevisas, eftersom det är tillräckligt att avtalet är av sådan beskaffenhet att det kan framkalla en sådan verkan.(16)
Det skall i detta hänseende betonas att de kriterier som används för att fastställa att det föreligger en konkurrensbegränsande verkan, särskilt förekomsten av en påtaglig skillnad mellan det pris som tillämpas inom den gemensamma marknaden och det pris som tillämpas på marknaden i tredje land, även har föranlett slutsatsen att det är föga troligt att en återimport till gemenskapens område skulle kunna följas av en senare export till en annan medlemsstat, och att handeln inom gemenskapen därför inte påverkas menligt.(17)
De lägre priser som tillämpas på marknaden i tredje land gör det i förevarande fall inte möjligt att i teorin utesluta en återexport till en annan medlemsstat. I vilket fall som helst kan det i fråga om YSLP:s produkter även anses fastställt att handeln mellan medlemsstaterna påverkas menligt, med beaktande av affärspolicyn i de stora företagskoncerner som förser sig med produkter genom uppköp på Europamarknaden i dess helhet.(18)
16 Sammanfattningsvis anser jag att den nationella domstolens första fråga skall besvaras så, att artikel 85.1 i fördraget skall tolkas på så sätt att den förbjuder en klausul genom vilken återförsäljarna åläggs att, inom ramen för ett avtal om distribution av produkter inom ett område som är beläget utanför unionen, garantera att det inte kommer att ske någon återimport till gemenskapens område. Detta förutsätter givetvis att villkoren i artikel 85.1 är uppfyllda, det vill säga att klausulen har ett konkurrensbegränsande syfte och/eller resultat och att handeln mellan medlemsstaterna påverkas menligt.
Den andra frågan
17 För det fall att tillämpningsområdet för artikel 85.1 skulle anses omfatta de omtvistade klausulerna, har den nationella domstolen genom sin andra fråga begärt att EG-domstolen skall klargöra i vad mån det är av betydelse att tillverkaren har upprättat ett selektivt distributionsnät inom gemenskapen, beträffande vilket kommissionen har fattat beslut om undantag enligt artikel 85.3. Den nationella domstolen har med andra ord frågat EG-domstolen om man av det undantag som har beviljats det selektiva distributionssystemet inom gemenskapen kan dra slutsatsen att artikel 85.1 inte skall tillämpas på de omtvistade klausulerna.
18 Jag vill inledningsvis påpeka att den uppfattningen att artikel 85.1 inte kan tillämpas på ifrågavarande avtal, på grund av att det finns ett selektivt distributionssystem som är föremål för kommissionens beslut om undantag, rent logiskt skulle betyda att systemet görs vattentätt genom att all form av parallellimport förhindras, i varje fall om den härrör från berörda tredje länder. Detta innebär att näringsidkarna inte kan tillvarata de ekonomiska möjligheter som följer av skillnaderna mellan de priser som tillämpas av YSLP, med vidare risk för att vissa marknader inom gemenskapsmarknaden avskärmas och att sistnämnda marknad avskärmas i sin helhet.
Det bör först och främst erinras om att det faktum att ett selektivt distributionssystem är vattentätt inte utgör ett grundläggande villkor för att det skall vara tillåtet enligt artikel 85, bland annat därför att detta skulle "ha det paradoxala resultatet att de mest stela och slutna distributionssystemen behandlades förmånligare ... än sådana distributionssystem som är mer flexibla och öppnare för parallellhandel".(19) Detta särdrag kan inte heller motiveras med ett krav på effektivt skydd för konkurrensen. Som jag redan har haft tillfälle att konstatera,(20) mot bakgrund av domstolens fasta ståndpunkt, kan möjligheten att sälja varor utanför nätet ha en välgörande verkan, då det håller ett visst utrymme på marknaden öppet för parallellhandel och därmed mildrar ett alltför stelt system, särskilt på prisområdet. Förekomsten av parallellhandel kan naturligtvis ge upphov till brister i jämvikten i det selektiva distributionssystemet, men det rör sig när allt kommer omkring om följderna av tillverkarens val, och denne kan uppskatta verkningarna genom en vinst/kostnadsanalys och, om han finner det lämpligt, välja att använda system med fri distribution eller omstrukturera det specialiserade distributionssystemet, och kan annars likrikta priserna och därigenom "i förväg" undanröja den enda orsaken till förekomsten av parallella distributionskanaler.
Vad jag önskar få sagt är att parallellhandel - långt ifrån att utgöra resultatet av något slags avvikande, och därmed otillåtet, ekonomiskt utnyttjande av omständigheterna, såsom många försöker hävda - är en garanti för att hela distributionssystemet behåller sin vitalitet, vilket i fråga om selektiva distributionsnät gynnar den slutlige konsumenten, och skyddet för konsumentens intressen har alltid utgjort (åtminstone) ett av syftena med artikel 85.1 och 85.3.
19 Det är följaktligen ur denna synvinkel som det skall undersökas vad beslutet om undantag för YSLP:s distributionssystem har för inverkan på förhållandet mellan YSLP och Javico, såsom återförsäljare utanför systemet.
Beslutet om undantag kan inte säkerställa ett "skydd" för de distributionsavtal som inte är underkastade kommissionens kontroll och som inte uttryckligen har undantagits av kommissionen. Undantagen utgör först och främst en avvikelse från förbudet i artikel 85.1, som är den grundläggande bestämmelsen i fråga om konkurrensbegränsande avtal, och besluten om såväl enskilda undantag som gruppundantag skall därför tolkas restriktivt och får inte tillämpas på andra fall än dem som uttryckligen omfattas av undantag. Bortsett från att denna princip uppenbart följer av en texttolkning, motiveras den av kravet på att domstolen inte får inkräkta på kommissionens exklusiva behörighet att tillämpa artikel 85.3.(21)
När kommissionen fattar beslut om huruvida undantag skall beviljas, vilket den ensam är behörig att göra enligt artikel 9.1 i förordning nr 17,(22) skall den undersöka om avtalet uppfyller de villkor som anges i artikel 85.3. Att utvidga räckvidden av ett beslut om undantag till att omfatta avtal som inte avses i beslutet skulle i viss mån betyda att nationella domstolar gavs möjlighet att tillämpa artikel 85.3 direkt. Dessa har dock endast befogenhet att tillämpa den första punkten i denna bestämmelse.(23) Det är uppenbart att det ifrågasatta avtalet skulle ha kunnat underställas kommissionens godkännande genom en ansökan om undantag, och kommissionen skulle därvid ha kunnat bedöma avtalets påstådda förmåga att bevara det selektiva distributionssystemet inom gemenskapen. Så har dock inte skett. Detta avtal har inte anmälts till kommissionen och kan således inte undantas.(24) Därmed återstår endast för den nationella domstolen att tillämpa artikel 85.1, om villkoren i denna bestämmelse är uppfyllda.
Jag anser följaktligen att den nationella domstolens andra fråga skall besvaras så, att artikel 85.1 skall tillämpas på de omtvistade klausulerna även när leverantören säljer sina produkter inom gemenskapens område genom ett selektivt distributionsnät som är föremål för ett beslut om undantag.
Förslag till avgörande
Mot bakgrund av vad som ovan anförts föreslår jag att domstolen besvarar de båda frågor som ställts av Cour d'appel de Versailles enligt följande:
1) Artikel 85.1 i EG-fördraget skall tolkas så, att den är tillämplig på en klausul i ett avtal om försäljning i vissa tredje länder som har ingåtts mellan en leverantör som är etablerad i en medlemsstat och en återförsäljare som är etablerad i en annan medlemsstat, när denna klausul förbjuder återförsäljaren all försäljning inom ett annat område än det avtalade, inbegripet gemenskapen, antingen detta sker direkt eller genom återexport från det avtalade området. Det ankommer på den nationella domstolen att med beaktande av omständigheterna i varje enskilt fall, och då särskilt möjligheten, betydelsen och lämpligheten av återimport till den gemensamma marknaden, avgöra om denna klausul är ogiltig på grund av att den strider mot artikel 85.1 i fördraget.
2) För det fall att artikel 85.1 i fördraget skulle förbjuda sådana klausuler, skall den tolkas så, att den skall tillämpas även i de fall då leverantören säljer sina produkter inom gemenskapen via ett selektivt distributionsnät som är föremål för ett beslut om undantag enligt artikel 85.3.
(1) - Kommissionens beslut 92/33/EEG av den 16 december 1991 i ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget (IV/33.242 - Yves Saint Laurent Parfums) (EGT L 12, 1992, s. 24). Detta beslut var föremål för förstainstansrättens dom av den 12 december 1996 i mål T-19/92, Leclerc mot kommissionen (REG 1996, s. II-1851), och ogiltigförklarades i den del det hade fastställts att en bestämmelse som gav YSLP rätt att missgynna ansökningarna från detaljhandlare som inte hade parfymförsäljning som huvudverksamhet inte föll under artikel 85.1 i fördraget. I huvudsak, och särskilt med avseende på vad som är av intresse i förevarande mål, fastslog förstainstansrätten att det beviljade undantaget var giltigt.
(2) - YSLP har, för att säkerställa att produkterna distribueras i Ryssland och Ukraina, förpliktat Javico att, före leverans och om möjligt vid tidpunkten för varuorder, överlämna alla handlingar som bevisar att det faktiskt existerar en marknad för dessa produkter inom de områden som avses i avtalet. Javico har dessutom skyldighet att kontrollera att de lokala handlarna har för avsikt att uteslutande sälja produkterna i Ryssland och Ukraina. Avtalet innehåller även en vitesklausul, förenad med bankgaranti, för det fall att en del av de levererade produkterna återförsäljs utanför Ryssland och Ukraina och, rent allmänt, utanför Öststaterna.<"NOTE",
Font = F2, Top Margin = 0.000 inches,
Tab Origin = Column>
(3) - Kommissionens förordning av den 22 juni 1983 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på grupper av ensamåterförsäljaravtal (EGT L 173, s. 1; svensk specialutgåva, område 8, volym 2, s. 110).
(4) - Min kursivering.
(5) - Se dom av den 12 juli 1984 i mål 170/83, Hydrotherm (REG 1984, s. 2999) punkt 13-16.
(6) - Metoden att bedöma avtalets förenlighet i två led, först med avseende på dess syfte och sedan med hänsyn till dess resultat, är ett tillvägagångssätt som har bekräftats i domstolens rättspraxis. Se mitt förslag till avgörande inför domen av den 15 december 1994 i mål C-250/92, DLG (REG 1994, s. I-5641), punkt 16. Se dessutom dom av den 28 februari 1991 i mål C-234/89, Delimitis (REG 1991, s. I-935; svensk specialutgåva, häfte 11), punkt 9. Det är knappast nödvändigt att påminna om att avtalet inte behöver ha både ett konkurrensbegränsande syfte och ett konkurrensbegränsande resultat för att artikel 85.1 skall vara tillämplig, eftersom dessa båda villkor är alternativa. Se dom av den 17 juli 1997 i mål C-219/95 P, Ferriere Nord mot kommissionen (REG 1997, s. I-4411, punkterna 14 och 15).
(7) - Förekomsten av en vitesklausul som belastar Javico och som har införts endast för den händelse att produkterna skulle återförsäljas utanför "Öststaternas" område - vilket således gör det mindre viktigt att produkterna har en annan slutdestination än det avtalade området, förutsatt att denna destination är begränsad till Östeuropa - är ett avslöjande indicium på att de omtvistade klausulerna huvudsakligen är avsedda att förhindra att de produkter som omfattas av avtalet släpps ut på den gemensamma marknaden.
(8) - Se dom av den 28 mars 1984 i mål 29/83 och 30/83, CRAM och Rheinzink (REG 1984, s. 1679), punkt 24-31. Kommissionen hade i det ifrågasatta beslutet påpekat att "den konkurrensbegränsning som följer av skyldigheten att sälja i ett visst land kan i sig märkbart påverka handeln mellan medlemsstaterna av den anledningen att återförsäljaren är etablerad på den gemensamma marknaden, inom vilken han skall vara fri att sälja varan var han vill med hänsyn till omständigheterna och, särskilt, till de priser som erbjuds honom"; se kommissionens beslut 82/866/EEG av den 14 december 1982 angående ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget (EGT L 362, s. 40).
(9) - Se, i detta hänseende, kommissionens beslut 68/376/EEG av den 6 november 1968 angående ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget (IV/23077 - Rieckermann/AEG - Elotherm) (EGT L 276, 1968, s. 25).
(10) - I den XXI:a rapporten om konkurrenspolitiken år 1991, s. 378, redogörs för ärendet Iqbal, i vilket kommissionen ansåg att ett avtal genom vilket en återförsäljare av läkemedelsprodukter ålades att endast sälja produkterna i ett visst tredje land inte stred mot artikel 85.1, vars syfte "inte är att förbjuda vertikala avtal som begränsar mellanmärkeskonkurrensen mellan tredje land och gemenskapen i sin helhet betraktad, för att möjliggöra för tillverkarna att föra en självständig prispolitik som är anpassad till de förhållanden som råder på marknaderna i tredje land". I detta specifika fall förefaller det som om användandet av exportklausuler inte var knuten till åtgärder som var särskilt avsedda att hindra handeln mellan medlemsstaterna. Förutsatt att man inte fäster särskild vikt vid sistnämnda omständighet, och med förbehåll för att de uppgifter som jag förfogar över är ofullständiga, förefaller det mig som om utgången i ärendet Iqbal - som tydligen inte var föremål för ett beslut utan framgick av en skrivelse enligt artikel 6 i kommissionens förordning nr 99/63/EEG av den 25 juli 1963 om sådana förhör som avses i artikel 19.1 och 19.2 i rådets förordning nr 17 (EGT 127, s. 2268) - vore svår att förena med det resonemang som låg till grund för domarna i de ovannämnda målen CRAM och Rheinzink. För en liknande bedömning, se I. Van Bael och F. Bellis: Il Diritto della Concorrenza nella Comunitá Europea, Turin, 1995, s. 126, särskilt fotnot 24.
(11) - Se dom av den 30 juni 1966 i mål 56/65, Société technique minière (REG 1966, s. 337; svensk specialutgåva, häfte 1), av den 12 december 1967 i mål 23/67, Brasserie de Haecht (REG 1967, s. 479; svensk specialutgåva, häfte 1), och Delimitis (ovan fotnot 6).
(12) - Detta är den välkända de minimis-regeln, som först fastslogs av domstolen (i dom av den 9 juli 1969 i mål 5/69, Völk, REG 1969, s. 295, särskilt punkt 7) och sedan stadfästes av kommissionen i tillkännagivandet av den 3 september 1986 om avtal av mindre betydelse som inte skall omfattas av bestämmelserna i artikel 85.1 i Fördraget om upprättande av Europeiska ekonomiska gemenskapen (EGT C 231, s. 2), och som åter aktualiserades i de upplysningar som kommissionen publicerade i EGT C 368, 1994, s. 20.
(13) - Se kommissionens beslut 64/233/EEG av den 11 mars 1964 angående en ansökan om icke-ingripandebesked enligt artikel 2 i rådets förordning nr 17 (IV/A-00061) (EGT 58, 1964, s. 915). Tullars betydelse som en nödvändig faktor vid bedömningen av om återimport är trolig framgår av kommissionens beslut med beaktande av förekomsten av frihandelsavtal. Se kommissionens beslut 79/159/EEG av den 15 december 1975 angående ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget (IV/847 - SABA) (EGT L 28, 1976, s. 19), i vilket förbud mot export till tredje länder och återimport från dessa länder inte ansågs omfattas av artikel 85.1, på grund av det dubbla uttaget av tullar och det faktum att dessa produkter inte såldes till förmånligare priser i tredje land än i medlemsstaterna. Detta förbud tilläts dock endast fram till och med den 1 juli 1977, just därför att tullarna gentemot EFTA-länderna var avsedda att avskaffas från och med detta datum. Se, i samma avseende, kommissionens beslut 77/100/EEG av den 21 december 1976 angående ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget (IV/5715 - Junghans) (EGT L 30, 1977, s. 10) och 78/253/EEG av den 23 december 1977 angående ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget (IV/171, 856, 172, 117, 28.173 - Campari) (EGT L 70, 1978, s. 69). Nyligen har ingåendet av frihandelsavtal mellan gemenskapen och tredje länder, förenat med ett avskaffande av tullar och andra hinder för varurörelse över gränserna, föranlett kommissionen att kräva att förbud för återförsäljare att exportera till dessa länder skall tas bort ur distributionsavtalen. Se kommissionens meddelande enligt artikel 19.3 i förordning nr 17 (EGT C 334, 1994, s. 11) i ärendet Chanel.
(14) - Se ovannämnda beslut i ärendet Grosfillex-Fillistorf, i vilket kommissionen medgav att det var möjligt att fastställa en konkurrensbegränsning för det fall att de priser som tillverkaren tillämpade på den schweiziska marknaden skulle vara lägre än dem som han tillämpade på den gemensamma marknaden. Se även det ovannämnda beslutet i ärendet SABA och kommissionens beslut 75/94/EEG av den 19 december 1974 angående ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i Fördraget om upprättande av Europeiska ekonomiska gemenskapen (IV/23 013 - Goodyear Italiana - Euram) (EGT L 38, 1975, s. 10), i vilket det ansågs föga troligt att den återimporterade produkten skulle komma att återförsäljas inom gemenskapens område, eftersom "det inte finns ... och inte, inom överskådlig framtid, kommer att finnas sådana prisskillnader mellan den europeiska ekonomiska gemenskapen och tredje land att de gör det möjligt att absorbera dessa ytterligare kostnader". Se även kommissionens beslut 94/987/EG av den 21 december 1994 angående ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EG-fördraget (IV/32.948 och IV/34.590 - Tretorn m.fl.) (EGT L 378, 1994, s. 45), beträffande prisskillnadens betydelse för bedömningen av hur troligt det är att en vara kommer att återexporteras från tredje land.
(15) - Se dom av den 13 juli 1966 i de förenade målen 56/64 och 58/64, Consten och Grundig mot kommissionen (REG 1966, s. 429; svensk specialutgåva, häfte 1), samt de domar som förstainstansrätten på senare tid har avkunnat, nämligen dom av den 14 juli 1994 i mål T-77/92, Parker Pen mot kommissionen (REG 1994, s. II-549), punkt 39, och av den 14 maj 1997 i mål T-77/94, VGB m.fl. mot kommissionen (REG 1997, s. II-759), punkt 132.
(16) - Se, för senaste rättspraxis, domen i det ovannämnda målet Ferriere Nord mot kommissionen (ovan fotnot 6).
(17) - Se kommissionens beslut 70/332/EG av den 30 juni 1970 angående ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget (IV/24055 - Kodak) (EGT L 147, s. 24).
(18) - Se kommissionens beslut 93/352/EEG av den 10 november 1992 angående ett förfarande för tillämpning av artiklarna 85 och 86 i EEG-fördraget (ärendena nr IV/33.440 Warner Lambert/Gillette m.fl. och nr IV/33.486 BIC/Gillette m.fl.) (EGT L 116, s. 21).
(19) - Se dom av den 13 januari 1994 i mål C-376/92, Cartier (REG 1994, s. I-15), punkt 26.
(20) - Se mitt förslag till avgörande i målet Cartier (ovan fotnot 19), punkterna 21 och 22.
(21) - Se domen i målet Delimitis (ovan fotnot 6), punkt 44-46. Vad särskilt gäller nödvändigheten av en restriktiv tolkning, se dom av den 22 april 1993 i mål T-9/92, Peugeot mot kommissionen (REG 1993, s. II-493), punkt 37, och av den 24 oktober 1995 i mål C-266/93, Volkswagen AG och VAG Leasing (REG 1995, s. I-3477), punkt 33.
(22) - Rådets förordning av den 6 februari 1962, första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 13, 1962, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8).
(23) - Se, beträffande nationella domstolars direkta tillämpning av artiklarna 85.1 och artikel 86 i fördraget, dom av den 30 januari 1974 i mål 127/73, BRT och SABAM (REG 1974, s. 51; svensk specialutgåva, häfte 2), och domen i målet Delimitis (ovan fotnot 6), punkt 45-47. Beträffande kommissionens exklusiva behörighet att fatta beslut om tillämpning av artikel 85.3, se sistnämnda dom, punkt 44. Ovannämnda rättspraxis har "stadfästs" i tillkännagivandet angående kommissionens och de nationella domstolarnas samarbete i fråga om tillämpningen av artiklarna 85 och 86 i EEG-fördraget (EGT C 39, 1993, s. 6).
(24) - För de avtal som har ingåtts efter den 2 mars 1962, då förordning nr 17 trädde i kraft, är undantaget underkastat en föregående anmälan, bortsett från de fall då avtal inte skall omfattas av anmälningsskyldigheten, enligt artikel 4.2 i denna förordning. De avtal som har ingåtts mellan YSLP och Javico tillhör dock inte sistnämnda kategori.<"NOTE",
Font = F2,
Top Margin = 0.000 inches,
Tab Origin = Column>