62023CJ0654_RES
Mål C‑654/23
Inteligo Media SA
mot
Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP)
(begäran om förhandsavgörande från Curtea de Apel Bucureşti)
Domstolens dom (första avdelningen) av den 13 november 2025
”Begäran om förhandsavgörande – Behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom sektorn för elektronisk kommunikation – Direktiv 2002/58/EG – Artikel 13.1 och 13.2 – Icke begärd kommunikation – Begreppet kommunikation som används ’för direkt marknadsföring’ – Erhållande av uppgifter om elektronisk adress ’i samband med försäljning av en vara eller en tjänst’ – Inskrivning på en onlineplattform som ger tillgång till ytterligare innehåll – Dagligt nyhetsbrev som skickas per e‑post – Förordning (EU) 2016/679 – Artikel 6 – Laglig behandling av personuppgifter – Artikel 95 – Förhållande till direktiv 2002/58/EG”
Tillnärmning av lagstiftning – Telesektorn – Behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom sektorn för elektronisk kommunikation – Direktiv 2002/58 – Icke begärd kommunikation – Begreppet kommunikation som används för direkt marknadsföring – Erhållande av uppgifter om elektronisk adress i samband med försäljning av en vara eller en tjänst – Inskrivning på en onlineplattform som ger gratis tillgång till visst innehåll och till ett nyhetsbrev – Gratis nyhetsbrev som skickas med e‑post vilket innehåller länkar till avgiftsbelagda artiklar – Omfattas
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58, i dess lydelse enligt direktiv 2009/136, artikel 13.1 och 13.2)
(se punkterna 40–63 samt punkt 1 i domslutet)
Tillnärmning av lagstiftning – Telesektorn – Behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom sektorn för elektronisk kommunikation – Direktiv 2002/58 – Icke begärd kommunikation – Användning av e‑post för direkt marknadsföring – De villkor för laglig behandling som föreskrivs i förordning 2016/679 är inte tillämpliga
(Europaparlamentets och rådets förordning 2016/679, skäl 173 och artiklarna 6.1 och 95; Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58, i dess lydelse enligt direktiv 2009/136, artikel 13.2)
(se punkterna 65–69 samt punkt 2 i domslutet)
Resumé
Efter en begäran om förhandsavgörande från Curtea de Apel București (Appellationsdomstolen i Bukarest, Rumänien) preciserar EU-domstolen begreppen kommunikation som sker för ”direkt marknadsföring” och elektroniska kontaktuppgifter som erhållits ”i samband med försäljning av en vara eller en tjänst”, i den mening som avses i artikel 13.1 och 13.2 i direktivet om integritet och elektronisk kommunikation (
1
), i samband med inskrivning på en onlineplattform som ger tillgång till ett elektroniskt nyhetsbrev. Domstolen preciserar även förhållandet mellan detta direktiv och dataskyddsförordningen (
2
), vad gäller villkoren för att en behandling av personuppgifter som sker inom ramen för icke begärd kommunikation, i den mening som avses i artikel 13 i direktivet, ska vara laglig.
Inteligo Media är utgivare av nättidningen avocatnet.ro, som ger allmänheten – som inte har juridiska specialistkunskaper – information om de lagändringar som dagligen sker i Rumänien. I juli 2018 införde detta bolag ett abonnemangssystem för en del av det innehåll som levererades till dess läsare. Vid tidpunkten för omständigheterna i det nationella målet tillät Inteligo Media varje användare att kostnadsfritt få tillgång till ett visst högsta antal artiklar per månad. För att få tillgång till ytterligare artiklar var den berörda användaren först tvungen att skapa ett kostnadsfritt konto på den onlineplattform som drivs av Inteligo Media. Registreringen för denna tjänst gav användaren rätt att få tillgång till ett antal ytterligare artiklar per månad och att kostnadsfritt via e‑post få ett dagligt nyhetsbrev med en sammanfattning av den nya lagstiftning som hade behandlats i artiklar i nättidningen, inklusive länkar till dessa artiklar. Användaren hade även möjlighet att mot betalning få tillgång till samtliga artiklar i nättidningen. Användarna kunde välja att inte ta emot nyhetsbrevet eller att när som helst avsluta sin prenumeration.
I september 2019 upprättade den rumänska dataskyddsmyndigheten (nedan kallad ANSPDCP) en rapport om förseelse, i vilken Inteligo Media ålades böter. ANSPDCP ansåg att detta bolag inte hade kunnat bevisa att ett visst antal användare hade gett sitt uttryckliga samtycke till behandlingen av deras personuppgifter (e‑post, lösenord, användarnamn) och att dessa uppgifter, som ursprungligen samlades in för att fullgöra det aktuella avtalet, hade behandlats på ett sätt som var oförenligt med detta ändamål, det vill säga i syfte att översända nyhetsbrevet.
Genom dom som meddelades i december 2021 biföll Tribunalul București (Förstainstansdomstolen i Bukarest, Rumänien) delvis Inteligo Medias yrkande om ogiltigförklaring av ANSPDCP:s rapport om förseelse. Nämnda domstol satte bland annat ned det bötesbelopp som ålagts detta bolag, samtidigt som den vidhöll att konstaterandet i rapporten om att det förelåg en administrativ överträdelse var korrekt.
Denna dom överklagades till den hänskjutande domstolen, som ville få klarhet i den rättsliga grunden för behandlingen av de personuppgifter som är aktuella i det nationella målet och vilka villkor som ska vara uppfyllda för att en sådan behandling ska kunna anses vara laglig, mot bakgrund av direktivet om integritet och elektronisk kommunikation och dataskyddsförordningen. Enligt den hänskjutande domstolen är det nödvändigt att klargöra bland annat under vilka omständigheter en användares e‑postadress kan anses ha erhållits ”i samband med försäljning av en vara eller en tjänst”, i den mening som avses i artikel 13.2 i direktivet om integritet och elektronisk kommunikation, samt räckvidden av begreppet ”direkt marknadsföring” i denna artikel 13.
Domstolens bedömning
För det första påpekar EU-domstolen att bestämmelserna i artikel 13.1 och 13.2 i direktivet om integritet och elektronisk kommunikation endast är tillämpliga på kommunikation som sker för ”direkt marknadsföring”.
Domstolen prövar således först frågan huruvida översändandet av ett nyhetsbrev, såsom det som är aktuellt i det nationella målet, syftar till ”direkt marknadsföring” i den mening som avses i artikel 13.1 och 13.2 i nämnda direktiv. Domstolen erinrar således om att begreppet kommunikation som sker ”för direkt marknadsföring” i denna bestämmelse omfattar meddelanden som har ett kommersiellt syfte och som riktar sig direkt och personligen till en konsument. (
3
)
Domstolen konstaterar att det aktuella meddelandet består av ett dagligt nyhetsbrev, som sprids i form av ett e‑postmeddelande, som innehåller en sammanfattning av de nyheter i lagstiftningen som behandlas i artiklarna i en nättidning samt länkar till dessa artiklar. Enligt domstolen innebär inte den omständigheten att detta meddelande även har ett informativt innehåll att det ska undantas från begreppet kommunikation som sker ”för direkt marknadsföring” i den mening som avses i artikel 13.1 och 13.2 i direktivet om integritet och elektronisk kommunikation och följaktligen från tillämpningsområdet för denna bestämmelse.
Domstolen konstaterar att ett sådan meddelande tvärtom är avsett att uppmuntra de berörda användarna att ta del av avgiftsbelagt innehåll som tillhandahålls av en tidningsutgivare, genom att locka användaren att uttömma det antal artiklar som kan läsas kostnadsfritt på den aktuella onlineplattformen och teckna ett fullständigt abonnemang. Meddelandet syftar således till att främja försäljningen av detta innehåll och har således ett kommersiellt syfte. Eftersom detta meddelande, som sprids i form av ett e‑postmeddelande, dyker upp direkt i mottagarnas privata e‑postbrevlåda, anser domstolen dessutom att kommunikationen har skett ”för direkt marknadsföring” (
4
) och detta oberoende av huruvida detta syfte kan härledas enbart ur meddelandets innehåll eller ur utformningen av avsändarens erbjudande.
Domstolen angav att denna tolkning av begreppet kommunikation som sker ”för direkt marknadsföring” stöds av det sammanhang i vilket det ingår och av de mål som eftersträvas med direktivet om integritet och elektronisk kommunikation.
Härvidlag påpekar domstolen att det i artikel 13.1 i direktiv 2002/58 föreskrivs en principiell regel, enligt vilken överföring av icke begärd kommunikation som omfattas av direktivets tillämpningsområde villkoras av att mottagaren i förväg har lämnat sitt samtycke. I avsaknad av ett sådant samtycke är en sådan överföring endast tillåten om villkoren i artikel 13.2 i direktivet är uppfyllda. Enligt denna bestämmelse krävs det för det första att avsändaren av det aktuella meddelandet, med iakttagande av unionslagstiftningen om dataskydd (
5
), har fått uppgifterna om elektronisk adress för e‑post från meddelandets mottagare i samband med försäljningen av en vara eller en tjänst. Dessa elektroniska kontaktuppgifter får vidare användas för direkt marknadsföring, förutsatt att marknadsföringen avser likartade varor eller tjänster som tillhandahålls av avsändaren själv. Slutligen är denna användning underkastad villkoret att mottagarna klart och tydligt ges möjlighet att, kostnadsfritt och enkelt, motsätta sig en sådan användning av deras elektroniska kontaktuppgifter vid den tidpunkt då de samlas in och i samband med varje meddelande om mottagarna inte inledningsvis har motsatt sig sådan användning.
Dessutom är det enligt artikel 13.4 i direktivet om integritet och elektronisk kommunikation förbjudet att skicka elektronisk post för direkt marknadsföring om identiteten på den avsändare för vars räkning meddelandet skickas döljs eller hemlighålls eller om det görs i strid med direktiv 2000/31 (
6
) eller om det inte finns en giltig adress till vilken mottagaren kan skicka en begäran om att sådana meddelanden ska upphöra eller om mottagaren uppmanas att besöka webbplatser som strider mot artikel 6 i direktivet om elektronisk handel.
Domstolen preciserar att samtliga dessa garantier syftar till att uppnå de mål som eftersträvas med direktivet om integritet och elektronisk kommunikation, nämligen att skydda abonnenterna mot intrång i integriteten genom icke begärda kommunikationer för direkt marknadsföring, i synnerhet i form av automatiska uppringningssystem, fax och elektronisk post, inklusive sms-meddelanden. Varje annan tolkning skulle riskera att försvaga den ändamålsenliga verkan av artikel 13 i detta direktiv och därmed äventyra den skyddsnivå för privatlivet som avses i direktivet. Följaktligen finner domstolen att sådan kommunikation som den som är aktuell i det nationella målet ska anses ha skett ”för direkt marknadsföring”, i den mening som avses i artikel 13.1 och 13.2 i direktivet om integritet och elektronisk kommunikation.
Domstolen prövar därefter huruvida de elektroniska kontaktuppgifter för de användare som berörs av avsändandet av nyhetsbrevet har erhållits ”i samband med försäljning av en vara eller en tjänst”, i den mening som avses i artikel 13.2 i direktivet.
Domstolen understryker att enligt en allmänt vedertagen definition kan ordet ”försäljning” endast omfatta transaktioner som förutsätter betalning av en ersättning. Vidare görs det i artikel 13.2 i direktivet inte någon åtskillnad beroende på vilken typ av tjänst det är fråga om. När det gäller tjänster som omfattas av tillämpningsområdet för direktivet om elektronisk handel erinrar domstolen om att ersättningen för en tjänst som en tjänsteleverantör tillhandahåller inom ramen för sin ekonomiska verksamhet inte nödvändigtvis betalas av de personer som drar nytta av tjänsten. Så är exempelvis fallet när en kostnadsfri tjänst tillhandahålls av en näringsidkare för att göra reklam för de varor denne säljer eller de tjänster denne tillhandahåller, varvid kostnaden för denna verksamhet läggs på priset för dessa varor eller tjänster. (
7
) Dessa överväganden kan överföras på tolkningen av artikel 13.2 i direktivet om integritet och elektronisk kommunikation.
Domstolen anser att så är fallet i förevarande mål, eftersom Inteligo Media erhöll de berörda användarnas elektroniska kontaktuppgifter när dessa skapade ett gratis konto på den onlineplattform som drivs av detta bolag. Genom att prenumerera på denna tjänst fick användarna rätt att kostnadsfritt få tillgång till ett antal artiklar i den aktuella nättidningen och att få det aktuella nyhetsbrevet. Tillhandahållandet av en sådan tjänst har framför allt ett reklamsyfte som består i att marknadsföra det avgiftsbelagda innehåll som Inteligo Media tillhandahåller, och kostnaden för denna tjänst ingår i priset för detta innehåll.
Under dessa omständigheter finner domstolen att en indirekt ersättning som ingår i försäljningspriset för det fullständiga abonnemang som erbjuds av tjänsteleverantören, såsom den ersättning som är aktuell i det nationella målet, uppfyller det med begreppet ”försäljning” förenade kravet på en betalning som motprestation för en tjänst. En sådan transaktion som den genom vilken Inteligo Media erhöll användarnas elektroniska kontaktuppgifter kan följaktligen omfattas av begreppet ”försäljning av … en tjänst” i den mening som avses i direktivet om integritet och elektronisk kommunikation.
Domstolen tillägger att denna tolkning är förenlig med det sammanhang i vilket detta begrepp används och med de syften som eftersträvas med den lagstiftning som det ingår i. Härvidlag preciserar domstolen att det visserligen är riktigt att det undantag som föreskrivs i artikel 13.2 i direktiv 2002/58 ska tolkas restriktivt, men detta undantag utesluter emellertid inte möjligheten att den ersättning som krävs för en ”försäljning”, i den mening som avses i denna bestämmelse, kan betalas av en annan person än mottagaren av den vara eller tjänst som är föremål för transaktionen. Tvärtom framgår det av nämnda bestämmelses ordalydelse att unionslagstiftaren endast har föreskrivit att de berörda användarnas elektroniska kontaktuppgifter ska erhållas ”i samband med försäljningen av en vara eller en tjänst”.
Dessutom ska tolkningen av ordalydelsen i artikel 13.2 i direktivet om integritet och elektronisk kommunikation. under alla omständigheter vara förenlig med det mål som eftersträvas med denna bestämmelse. Behovet av en restriktiv tolkning av denna bestämmelse kan således inte förstås så, att det är möjligt att tolka dessa ord på ett sådant sätt att de förlorar sin ändamålsenliga verkan. Vad gäller det mål som eftersträvas med nämnda bestämmelse har unionslagstiftaren avsett att föreskriva ett undantag från principen i artikel 13.1 när de berörda användarnas elektroniska kontaktuppgifter har erhållits ”inom ramen för ett befintligt kundförhållande”, utan att närmare beskriva detta förhållande. (
8
)
Med förbehåll för de kontroller som det ankommer på den hänskjutande domstolen att göra, framgår det följaktligen att såväl villkoret enligt vilket de berörda användarnas elektroniska kontaktuppgifter ska ha samlats in ”i samband med försäljning av en vara eller tjänst” som villkoret att den tjänst som är föremål för den aktuella marknadsföringen är av likartat slag, är uppfyllda i förevarande fall. Mot bakgrund av det ovan anförda finner domstolen att artikel 13.1 och 13.2 i direktivet om integritet och elektronisk kommunikation ska tolkas så, att en användares e‑postadress erhålls av utgivaren av en nättidning ”i samband med försäljning av en produkt eller en tjänst”, i den mening som avses i artikel 13.2, när denna användare skapar ett gratis konto på utgivarens onlineplattform som ger användaren rätt att kostnadsfritt få tillgång till ett visst antal artiklar i denna nättidning, ta emot ett dagligt nyhetsbrev per e‑post som innehåller en sammanfattning av lagstiftningsnyheter som behandlats i artiklar i denna nättidning, inbegripet hyperlänkar till dessa artiklar, samt rätt att mot betalning få tillgång till ytterligare artiklar och analyser i nättidningen. Översändandet av ett sådant nyhetsbrev utgör en användning av e‑post ”för direkt marknadsföring” för ”likartade varor eller tjänster”, i den mening som avses i sistnämnda bestämmelse.
För det andra preciserar domstolen förhållandet mellan direktivet om integritet och elektronisk kommunikation och dataskyddsförordningen i samband med de villkor för laglig behandling som är tillämpliga på en behandling av personuppgifter som sker inom ramen för en icke begärd kommunikation.
Domstolen påpekar att enligt den uttryckliga ordalydelsen i artikel 95 i dataskyddsförordningen föreskrivs att den förordningen inte ska innebära några ytterligare förpliktelser för fysiska eller juridiska personer som behandlar personuppgifter inom ramen för tillhandahållande av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster i allmänna kommunikationsnät i unionen, när det gäller områden inom vilka de redan omfattas av särskilda skyldigheter för samma ändamål i enlighet med nämnda direktiv. Dessutom framgår det av dataskyddsförordningen (
9
) att förordningen bör vara tillämplig på alla frågor som gäller skyddet av grundläggande rättigheter och friheter i förhållande till behandlingen av personuppgifter, vilka inte omfattas av särskilda skyldigheter med samma mål som anges i direktivet om integritet och elektronisk kommunikation, däribland den personuppgiftsansvariges skyldigheter och fysiska personers rättigheter. I artikel 13.2 i direktivet regleras emellertid på ett uttömmande sätt villkoren och ändamålen med behandlingen samt den registrerades rättigheter. Bestämmelsen ålägger även den personuppgiftsansvarige ”särskilda skyldigheter” i den mening som avses i artikel 95 i dataskyddsförordningen.
Huruvida en behandling av personuppgifter inom ramen för ett meddelande som omfattas av tillämpningsområdet för denna artikel 13.2 i direktivet om integritet och elektronisk kommunikation är laglig kan följaktligen fastställas på grundval av denna bestämmelse, utan att det är nödvändigt att bedöma den mot bakgrund av de villkor för laglig behandling som föreskrivs i dataskyddsförordningen (
10
). Mot bakgrund av det ovan anförda finner domstolen att när den personuppgiftsansvarige använder en användares e‑postadress för att skicka icke begärd information, i enlighet med nämnda artikel 13.2 i detta direktiv, är de villkor för laglig behandling som föreskrivs i artikel 6.1 i dataskyddsförordningen inte tillämpliga.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58/EG av den 12 juli 2002 om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (direktiv om integritet och elektronisk kommunikation) (EGT L 201, 2002, s. 37).
(
2
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning) (EUT L 119, 2016, s. 1) (nedan kallad dataskyddsförordningen).
(
3
)	Dom av den 25 november 2021, StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz (C‑102/20, EU:C:2021:954, punkt 47).
(
4
)	I den mening som avses i artikel 13.1 och 13.2 i direktivet om integritet och elektronisk kommunikation.
(
5
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (EGT L 281, 1995, s. 31) eller, i förekommande fall, dataskyddsförordningen.
(
6
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG av den 8 juni 2000 om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (”Direktiv om elektronisk handel”) (EGT L 178, 2000, s. 1, artikel 6).
(
7
)	Dom av den 15 september 2016, Mc Fadden (C‑484/14, EU:C:2016:689, punkterna 41 och 42).
(
8
)	Skäl 41 i direktivet om integritet och elektronisk kommunikation.
(
9
)	Skäl 173 i dataskyddsförordningen.
(
10
)	Artikel 6.1 a–f i dataskyddsförordningen.