62000CC0329_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Konungariket Spanien har yrkat att domstolen skall ogiltigförklara kommissionens beslut 2000/449/EG av den 5 juli 2000 om undantagande från gemenskapsfinansiering av vissa utgifter som verkställts av medlemsstaterna inom ramen för garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) (nedan kallat det ifrågasatta beslutet) i den del det i detta föreskrivs att en finansiell korrigering skall ske för de utgifter som Konungariket Spanien har deklarerat som ersättning för bananer för regleringsåren 1995 och 1996.
I - Tillämpliga bestämmelser
2. I artikel 5.2 b i rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken föreskrivs följande:
"Efter att ha hört den fondkommitté som avses i artikel 11
...
b) före utgången av påföljande år och på grundval av de handlingar som avses i punkt 1 b, granska och godkänna årsredovisningen för myndigheterna och organen."
3. I samma förordning, i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 1287/95 av den 22 maj 1995, föreskrivs i artikel 5.2 b och c följande:
"Efter att ha hört fondkommittén skall kommissionen
...
b) före den 30 april året efter det aktuella budgetåret och på grundval av de uppgifter som avses i punkt 1 b, granska och godkänna årsredovisningen för de utbetalande organen.
Beslutet att godkänna årsredovisningen ... skall inte påverka beslut som fattas senare i enlighet med c.
c) besluta om utgifter som inte skall omfattas av gemenskapens finansiering enligt artiklarna 2 och 3 när den finner att utgifterna inte har betalats i överensstämmelse med gemenskapsreglerna.
...
Kommissionen skall fastställa de belopp som skall undantas med beaktande i synnerhet av hur betydande bristen på överensstämmelse är. Kommissionen skall i detta syfte beakta överträdelsens natur och betydelse och den ekonomiska förlust som gemenskapen förorsakats.
En vägran att finansiera får inte inbegripa utgifter som betalats före de tjugofyra månader som föregick kommissionens skriftliga meddelande till den berörda medlemsstaten om resultaten av undersökningarna. ..."
4. Artikel 2 i förordning nr 1287/95 har följande lydelse:
"1. ...
[Denna förordning] skall tillämpas från och med det budgetår som börjar den 16 oktober 1995.
2. En vägran att bevilja finansiering enligt artikel 5.2 c i förordning (EEG) nr 729/70 får inte avse utgifter som har uppgivits under ett budgetår före den 16 oktober 1992, dock utan att det påverkar tillämpningen av beslut om godkännande för budgetår som föregår denna förordnings ikraftträdande."
5. Kommissionens riktlinjer om schablonmässiga korrigeringar har fastställts i dokument VI/5339/97 av den 23 december 1997. När det inte är möjligt att utifrån uppgifterna från undersökningen uppskatta gemenskapens förluster kan en schablonmässig korrigering övervägas. De tillämpliga korrigeringssatserna är 2 procent, 5 procent eller 10 procent i förhållande till förlustriskens storlek. I vissa fall kan korrigeringssatsen uppgå till 25 procent och till och med till en högre sats, som i exceptionella fall kan uppgå till 100 procent.
6. De förordningar som reglerar sektorn i fråga är närmare bestämt rådets förordning (EEG) nr 404/93 av den 13 februari 1993 om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer och kommissionens förordning (EEG) nr 1858/93 av den 9 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 404/93 vad avser systemet med ersättning för inkomstbortfall i samband med saluförande av bananer.
7. Enligt förordning nr 404/93 kan producenter beviljas ersättning för eventuellt inkomstbortfall till följd av införandet av den gemensamma organisationen av marknaden för bananer.
8. I artikel 12.1, 12.2, 12.3, 12.4, 12.5 och 12.7 i förordning nr 404/93 föreskrivs följande:
"1. Ersättning för inkomstbortfall skall beviljas till producenter i gemenskapen som är medlemmar av en erkänd producentorganisation vilken i gemenskapen avyttrar bananer vilka uppfyller de fastställda gemensamma normerna. ...
2. Den största kvantitet bananer producerade i gemenskapen och saluförda för vilka ersättning får utbetalas skall fastställas till 854 000 ton (nettovikt), fördelade enligt följande på producentregionerna i gemenskapen:
1) 420 000 ton till Kanarieöarna.
...
3. Ersättningen skall beräknas på grundval av skillnaden mellan
- den fasta referensinkomsten för bananer producerade och saluförda inom gemenskapen,
och
- den genomsnittliga produktionsinkomst som under det aktuella året erhållits på gemenskapens marknad för bananer producerade och avyttrade inom gemenskapen.
4. Den fasta referensinkomsten skall utgöras av
- genomsnittspriset för bananer producerade i gemenskapen och avyttrade under en referensperiod före den 1 januari 1993, vilken skall fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 27,
- minus den genomsnittliga kostnaden för transport och leverans fritt ombord.
...
5. Den genomsnittliga produktionsinkomsten för bananer producerade i gemenskapen skall för varje år utgöras av
- genomsnittspriset för bananer producerade i gemenskapen och avyttrade under det aktuella året,
- minus den genomsnittliga kostnaden för transport och leverans fritt ombord.
...
7. Om det ställs en säkerhet får ett förskott beräknat på det föregående årets utjämningsstöd utbetalas."
9. I artikel 4.1, 4.3 och 4.5 i förordning nr 1858/93 föreskrivs följande:
"1. Ansökningar om förskott får inlämnas i enlighet med den tidplan som fastställs i artikel 7.2.
...
3. Förskottet får endast utbetalas om det i samband med ansökan har ställts en säkerhet. Säkerheten skall uppgå till 50% av förskottet.
...
5. Säkerheten skall släppas fri så snart de behöriga myndigheterna utbetalar det slutliga stödet."
II - Bakgrunden och det administrativa förfarandet
10. Vid en kontroll som genomfördes på Kanarieöarna i januari 1997 konstaterade kommissionen att fakturor, avseende en betydande kvantitet bananer avsedda för marknaden på dessa öar, vilka upprättats av ett bestämt antal producentorganisationer, refererade till priser som kunde betecknas som symboliska (1, 2 eller 5 ESP/kg).
11. Av förklaringarna som lämnades till kommissionen framgick att kontrollerna av dessa transaktioner inte hade överskridit en rent administrativ nivå. Kommissionen ansåg därför att det förelåg en verklig risk för att de nämnda fakturorna avsåg antingen bananer som faktiskt inte hade avyttrats eller bananer av dålig kvalitet. Kommissionens kontrollörer ansåg att de spanska myndigheterna borde ha företagit ytterligare kontroller.
12. Genom skrivelse av den 8 juli 1997 meddelade kommissionen Konungariket Spanien dessa iakttagelser.
13. Kommissionen genomförde en ny kontroll i november 1997.
14. Vid ett bilateralt möte den 31 mars 1998 godkände kommissionen att myndigheterna i den autonoma regionen Kanarieöarna skulle företa en revision hos de företag som hade köpt bananer till nedsatt pris under räkenskapsåret 1996. Revisionen ägde rum i maj 1998. Av revisionsrapporten som överlämnades till kommissionen den 2 juli 1998 framgick att inte ett enda parti hade saluförts till ett pris under 10 ESP/kg.
15. Kommissionen ansåg att denna rapport bekräftade dess analys.
16. I skrivelse av den 15 juni 1999 förordade kommissionen en finansiell korrigering grundad på skillnaden mellan den ersättning för inkomstbortfall som utbetalats till de spanska producenterna och den ersättning som skulle ha utbetalats till dem om kvantiteterna i fråga och priset för dem helt eller delvis hade undantagits från beräkningen av den genomsnittliga gemenskapsersättningen.
17. I skrivelse av den 4 augusti 1999 begärde de spanska myndigheterna att ett förlikningsförfarande skulle inledas.
18. Förlikningsorganet som inrättades genom kommissionens beslut 94/442/EG av den 1 juli 1994 om ett förlikningsförfarande i samband med räkenskapsavslutet för garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) (nedan kallat förlikningsorganet) lämnade sin slutrapport den 4 februari 2000. I rapporten angavs att det var utomordentligt svårt att uttala sig om diskussionen mellan parterna, eftersom det var slutsatser snarare än säkra faktiska omständigheter som låg till grund för deras ställningstaganden. I rapporten angavs vidare att det av tillgängliga uppgifter inte kunde uteslutas att de ifrågavarande bananernas kvalitet var av lägre kvalitet än normkvaliteten men att det var föga troligt att den bristande kvaliteten skulle ha berört samtliga kvantiteter i fråga. Möjligheten fanns även att det förekommit fusk beträffande de faktiskt sålda kvantiteterna, men något konkret bevis i den riktningen hade inte företetts.
19. Enligt förlikningsorganet var alltså även de spanska myndigheternas resonemang trovärdigt. Det var framför allt möjligt att mindre kvantiteter bananer som motsvarade normerna hade avsatts till lägre pris än självkostnadspriset, eftersom försäljningen av dem givit producenterna möjlighet att erhålla den ersättning som de annars skulle ha förlorat. En sådan metod var inte förbjuden.
20. Förlikningsorganets slutsats var att något närmande mellan de två parternas ståndpunkter inte var möjligt men kommissionen anmodades likväl att mot bakgrund av de påpekanden organet lämnat till kommissionen granska grundvalen för sitt förslag till finansiell korrigering.
21. Den 15 maj 2000 antog kommissionen sin sammanfattande rapport, varvid den fastställde att de spanska myndigheterna inte hade lyckats visa att den omtvistade försäljningen till utomordentligt låga priser faktiskt ägt rum, eller att den uppfyllde de föreskrivna villkoren. Kommissionen angav att den föreslagit en finansiell korrigering grundad på återvinning av ett belopp motsvarande 100 procent av ersättningen för de banankvantiteter som saluförts till ett pris under 5 ESP/kg och av ett belopp motsvarande 25 procent i fråga om de banankvantiteter som saluförts till ett pris på mellan 5 och 10 ESP/kg. Denna korrigering innebar dessutom att beräkningen av ersättningsbeloppet efter avdrag för varorna i fråga måste göras om, för att fastställa genomsnittspriset för utförsel ur förpackningslagret och för att förhindra att den skenbara "försäljningen" inverkade på det slutliga ersättningsbeloppet. Det totala korrigeringsbeloppet uppgick till 428 882 534 ESP.
22. Förfarandet avslutades genom att det ifrågasatta beslutet med föreläggande om den finansiella korrigering som angivits i den sammanfattande rapporten antogs den 5 juli 2000.
III - Parternas yrkanden
23. Konungariket Spanien har yrkat att domstolen skall ogiltigförklara det ifrågasatta beslutet vad avser ersättningen för bananer i Spanien och förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
24. Kommissionen har yrkat att talan skall ogillas och att sökanden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
IV - Bedömning
25. Den spanska regeringen har anfört tre grunder.
26. Kommissionen har för det första gjort sig skyldig till ett fel och åsidosatt principen om skydd för berättigade förväntningar och rättssäkerhetsprincipen genom sin vägran att finansiera utgifterna under räkenskapsåret 1995.
27. Kommissionen har för det andra gjort sig skyldig till ett fel vid användningen av uppgifterna för att fastställa den finansiella korrigeringen och den har dragit felaktiga slutsatser av sina iakttagelser.
28. Det ifrågasatta beslutet är för det tredje otillräckligt motiverat.
A - Den första grunden: Korrigeringen felaktigt utsträckt till att omfatta utgifter för år 1995
29. Den spanska regeringen har gjort gällande att det ifrågasatta beslutet felaktigt utsträckts till att omfatta utgifter för år 1995. Dessa hade nämligen redan granskats och fastställts genom ett annat beslut, det vill säga kommissionens beslut 1999/187/EG av den 3 februari 1999 om avslut av medlemsstaternas räkenskaper avseende utgifter som finansieras genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruk för räkenskapsåret 1995. De enda undantagen för gransknings- och fastställelseförfarandet rörande Spanien avser sådana så kallade "icke erkända" utgifter som återfinns i punkt 1 f i bilagan till det sistnämnda beslutet och sådana så kallade "sorterade" kvantiteter som återfinns i punkt 1 c i samma bilaga.
30. Utbetalningarna avseende bananerna hör inte till de sorterade kvantiteterna utan till de erkända utgifterna och har således avslutats.
31. Enligt den spanska regeringen har kommissionen genom att vägra att stå för dessa utgifter åsidosatt principen om skydd för berättigade förväntningar till nackdel för spanska myndigheter och de enskilda ersättningsmottagarna.
32. Kommissionen har även åsidosatt rättssäkerhetsprincipen. Den spanska regeringen har påpekat att gemenskapsinstitutionerna måste ta hänsyn till att de rättsakter som de har antagit inte får kränkas.
33. Kommissionen anser att talan inte kan bifallas på den första grunden som den spanska regeringen har anfört. Kommissionen har hävdat att de belopp som utbetalats som ersättning inte har granskats och fastställts genom beslut 1999/187.
34. Enligt kommissionen var utbetalningarna till producenterna under regleringsåret 1995, som löpte från och med den 1 januari 1995 till och med den 31 december 1995, endast förskott till den slutliga ersättningen. Ersättningen kan anses ha erhållits slutgiltigt först när den resterande ersättningen har utbetalats och säkerheten frisläppts, vilket skedde under räkenskapsåret 1996, som löpte från den 16 oktober 1995 till och med den 15 oktober 1996, och inte under räkenskapsåret 1995.
35. Kommissionen har angivit att den, för att kunna anse att det i enlighet med förordning nr 1858/93, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 796/95 av den 7 april 1995, föreligger en rätt till ersättning, måste förfoga över alla uppgifter avseende den årliga referensperioden. Denna motsvarar regleringsåret, vilket när det gäller bananer motsvarar kalenderåret. Det är först när kommissionen i slutet av året har dessa uppgifter som den dels granskar huruvida det förelegat sådana omständigheter som motiverar betalning av ersättningen, i den meningen att produktionsintäkterna varit lägre än referensintäkterna, dels fastställer ersättningsbeloppet. Först då kan det resterande beloppet betalas och säkerheterna frisläppas. De tidigare utbetalade beloppen skall endast anses som provisoriska förskott som blir föremål för en senare revision. Fram till den tidpunkten föreligger det inte någon rätt till ersättning. Man kan inte beräkna ersättningsbeloppet och därmed inte heller anse att det skulle finnas något som helst belopp att granska och fastställa.
36. Kommissionen har följaktligen hävdat att eftersom ersättningen avseende de bananer som salufördes år 1995 betalades slutgiltigt först år 1996, kan de belopp som utbetalats som ersättning inte ha granskats och fastställts genom beslut 1999/187 avseende räkenskapsåret 1995.
37. Jag ansluter mig till kommissionens uppfattning att beslut 1999/187 inte utsträcker sig till att omfatta de utgifter som korrigerats genom det ifrågasatta beslutet.
38. Det följer nämligen av bilagan till det ifrågasatta beslutet att de korrigeringar som Konungariket Spanien har bestridit avser utgifter som hör till räkenskapsåren 1996 och 1997. Genom beslut 1999/187 granskades och fastställdes däremot räkenskaper för räkenskapsåret 1995. Då det är fråga om olika räkenskapsår berör sistnämnda beslut inte de utgifter som är föremål för det ifrågasatta beslutet.
39. Den spanska regeringen har dock påpekat att vissa utgifter som kommissionen har korrigerat i själva verket hör till räkenskapsåret 1995.
40. Den spanska regeringen anser särskilt att "kommissionen endast borde ha beaktat de belopp som utbetalats som ersättning för bananer under räkenskapsåret 1996 och inte tagit hänsyn till de betalningar som verkställts under räkenskapsåret 1995, vilka ... redan hade betalats".
41. Detta argument kan dock inte godtas.
42. Såsom kommissionen med fog har noterat utgör "de betalningar som verkställts under räkenskapsåret 1995", enligt förordningarna nr 404/93 och 1858/93, förskott.
43. Det skall i detta avseende hänvisas till artikel 7.2 i förordning nr 1858/93 med följande lydelse:
"För inlämnande av ansökningar gäller följande:
a) Vad avser förskott skall de inlämnas under de första tio dagarna av mars, maj, juli, september och november för bananer som faktiskt har saluförts under den tvåmånadersperiod som föregår ansökningsmånaden. ...
b) Vad avser utbetalningen av det resterande stödbeloppet skall ansökan inlämnas under de första tio dagarna i januari året efter det år för vilket stöd önskas.
Restbeloppet skall omfatta
- stödet för bananer som saluförts under november och december, och
- justeringen, i förekommande fall, av de belopp som utbetalas för bananer som saluförts under de perioder som avses i punkt a, på grundval av det slutliga stödbeloppet."
44. Det framgår av denna bestämmelse att producenten har rätt till en förskottsbetalning under det år saluföringen sker. Det är först under påföljande år som denne erhåller restbeloppet.
45. Denna tolkning bekräftas även av sjätte skälet i förordning nr 1858/93 till vilket kommissionen hänvisar och i vilket det föreskrivs att
"... [e]ftersom utjämningsstödet för ett visst år inte kan fastställas och utbetalas förrän i början av året därpå är det nödvändigt att betala ut förskott för att kunna upprätthålla en normal avsättning av gemenskapens produkter och nå målet med åtgärden. Ett villkor för utbetalningen av dessa förskott måste dock vara att det ställs en säkerhet som ger täckning om det skulle visa sig att det faktiska stödet blir mindre än det utbetalade förskottet."
46. Om kommissionen har konstaterat oegentligheter i saluföringen av bananer under åren 1995 och 1996, är det följaktligen fråga om sådan saluföring för vilken producenterna under dessa år endast har erhållit förskott. Restbeloppet har däremot utbetalats först år 1996 respektive år 1997.
47. Kommissionen har med stor klarsyn noterat att eftersom ersättningsbeloppet fastställts slutgiltigt först år 1996 och år 1997, har ersättningen avslutats först i samband med förfarandet avseende räkenskapsåren 1996 och 1997 och inte i samband med förfarandet avseende räkenskapsåret 1995 som var föremål för beslut 1999/187.
48. Förfarandet för avslut av räkenskaper avser nämligen, såsom för övrigt bekräftas av rubriken till beslut 1999/187, de "utgifter" som finansieras genom EUGFJ.
49. Det föreligger dock ingen utgift som EUGFJ skall bestrida förrän från och med den tidpunkt då ersättningen är slutgiltig och säkerheten har frisläppts. Det är nämligen endast en tillfällighet om det före denna tidpunkt skulle föreligga en sådan utgift, eftersom det belopp som betalats som förskott, i den mån det inte visar sig att ersättningen skall betalas, alltid kan återvinnas genom att säkerheten tas i anspråk.
50. Den spanska regeringen har vidare frågat sig varför kommissionen i så fall i beslut 1999/187 inte angav att den, på grund av att den slutliga betalningen inte hade verkställts före år 1996, inte inkluderade utgifterna avseende ersättning för bananer, trots att kommissionen i fråga om ersättning till producenter av vissa jordbruksgrödor uttryckligen hade angivit detta i det ovannämnda beslutet.
51. Jag anser dock att enbart den omständigheten att kommissionen har hänvisat till jordbruksgrödor men inte till bananer i skälet till beslut 1999/187 inte räcker för att fastställa att beloppen som år 1995 betalades som förskott till bananproducenterna har granskats och fastställts genom detta beslut. Frågan huruvida det föreligger någon utgift som skall bestridas genom EUGFJ beror nämligen på de tillämpliga bestämmelserna och inte på något av skälen till ett beslut av kommissionen.
52. Den spanska regeringen anser även att uppfattningen att de utbetalningar som verkställts år 1995 skall anses som förskott inte är hållbar, om hänsyn tas till artikel 7.4 fjärde stycket b i rådets förordning (EG) nr 1258/1999 av den 17 maj 1999 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken, som avser stöd till landsbygdsutvecklingen.
53. Enligt den spanska regeringen har den europeiska lagstiftaren nämligen infört en skillnad mellan den ersättning till landsbygdsutvecklingen som avses i den ovannämnda artikel 7 och annan ersättning. De betalningar som föregår den slutliga betalningen är i fråga om ersättning till landsbygdsutvecklingen endast förskott. När det gäller annan typ av ersättning, som till exempel ersättning för bananer, skall de olika betalningarna fram till den slutliga betalningen däremot inte anses vara förskott. Dessa betalningar ingår i den beviljade ersättningen och kan bli föremål för utbetalning. I förevarande fall har de utbetalats genom beslut 1999/187 avseende räkenskapsåret 1995.
54. Det skall i detta avseende noteras att det i artikel 7.4 fjärde stycket i förordning nr 1258/1999 föreskrivs följande:
"[e]n vägran att finansiera får inte omfatta följande:
a) De utgifter som avses i artikel 2 och som verkställts före de tjugofyra månader som föregick kommissionens skriftliga meddelande till den berörda medlemsstaten om resultaten av kontrollerna.
b) De utgifter för åtgärder som avses i artikel 3 och där den slutliga betalningen verkställdes före de tjugofyra månader som föregick kommissionens skriftliga meddelande till den berörda medlemsstaten om resultaten av kontrollerna."
55. Som kommissionen med fog har noterat är förordning nr 1258/1999, som ersätter förordning nr 729/70, enligt artikel 20 i denna tillämplig enbart på utgifter som verkställts från och med den 1 januari 2000. Den är inte tillämplig på utgifterna i detta mål och det synes därför vara svårt att av detta sluta sig till en tolkning som berör dem.
56. Den omständigheten att tjugofyramånadersfristen för ersättning till landsbygdsutvecklingen löper från och med den slutliga betalningen innebär för övrigt inte att varje utbetalning, vare sig den är slutgiltig eller inte, i fråga om den ersättning som avses i artikel 7.4 fjärde stycket a skall anses som en "utgift" med utgångspunkt från vilken tjugofyramånadersfristen börjar löpa.
57. Såsom kommissionen på goda grunder har påpekat beror "den omständigheten att delbetalningarna anses som utgifter som skall granskas och fastställas, eller att man väntar på den resterande betalningen, uteslutande på kännetecknen för ersättningen och näringen, samt på det rättssystem som föreskrivs för denna".
58. Det är således med hänvisning till förordning nr 1858/93 som begreppet "utgifter", i den mening som avses i artikel 7.4 fjärde stycket a i förordning nr 1258/1999, skall fastställas och inte genom hänvisning till artikel 7.4 fjärde stycket b i sistnämnda förordning.
59. Med hänsyn till vad som anförts ovan anser jag följaktligen att de utgifter som korrigerats genom det ifrågasatta beslutet inte avser räkenskapsåret 1995, vilket var föremål för beslut 1999/187.
60. Det antagande på vilket den spanska regeringen baserar sin första grund, och som i huvudsak innebär att beslut 1999/187 och det ifrågasatta beslutet överlappar varandra, är således inte korrekt.
61. Härav följer att beslut 1999/187 inte har kunnat ge upphov till några berättigade förväntningar vad beträffar den omständigheten att utgifterna i det ifrågasatta beslutet aldrig har korrigerats. Eftersom systemet är logiskt och sammanhängande har inte heller rättssäkerhetsprincipen åsidosatts.
62. Dessa konstateranden är tillräckliga för att dra slutsatsen att talan inte kan bifallas på den spanska regeringens första grund.
63. För fullständighetens skull skall dock även det argument som kommissionen har åberopat i andra hand undersökas. Även om räkenskapsåret 1995 skall anses vara det relevanta räkenskapsåret har enligt kommissionen inte alla de utgifter som verkställts under detta räkenskapsår granskats och fastställts genom beslut 1999/187.
64. Kommissionen har särskilt hänvisat till sista skälet i beslut 1999/187 enligt vilket det i detta beslut "... inte [fastställs] vilka finansiella konsekvenser kommissionen, vid avslut av räkenskaperna i efterhand, bör dra av undersökningar som pågår den dag då detta beslut antas ...", det vill säga den 3 februari 1999.
65. Kommissionen har dock bekräftat att undersökningarna av den omtvistade ersättningen inte hade avslutats vid denna tidpunkt, om än för att kommissionen ännu inte hade meddelat den spanska regeringen det slutliga resultatet av dem.
66. Kommissionen har vidare hänvisat till tolfte skälet i beslut 1999/187 enligt vilket det "[i] artikel 5.2 c i förordning (EEG) nr 729/70 [i dess lydelse enligt förordning 1287/95] föreskrivs att kommissionen kan neka finansiering av utgifter som hänför sig till en period på 24 månader före dess skriftliga meddelande om resultaten av kontrollerna i de berörda medlemsstaterna. Kommissionen meddelade mellan maj och september 1997 de berörda medlemsstaterna resultaten av vissa kontroller. Dessa kontroller kan få ekonomiska följder, vilka i sin tur kan påverka utgifter som har deklarerats under budgetåret 1995. ... Genom detta beslut fråntas inte kommissionen rätten att genom ett senare beslut utesluta utgifter för budgetåret 1995 från gemenskapsfinansiering om man efter de tidigare nämnda kontrollerna bedömer att utgifterna inte överensstämmer med gemenskapsbestämmelserna."
67. Det kan i detta avseende i första hand hänvisas till punkt 30 i dom av den 29 januari 1998 i målet Grekland mot kommissionen, i vilken domstolen fastställde följande:
" ... kommissionen ... [skall] ..., efter att ha hört EUGFJ:s kommitté, före utgången av påföljande år och på grundval av årsredovisningen granska och godkänna årsredovisningen för myndigheterna och organen. I fall då de upplysningar som medlemsstaterna skall tillhandahålla och de kontroller som kommissionen anser böra företas inte leder till slutgiltiga resultat, har kommissionen rätt att avsluta räkenskaperna på grundval av upplysningar som har erhållits under avslutsförfarandet och förbehålla sig rätten att korrigera beslutet inom ramen för ett ytterligare avslut."
68. Härav framgår dock enligt min mening att kommissionen faktiskt kan förbehålla sig rätten att vid avsaknad av vissa uppgifter, till exempel på grund av att undersökningar fortfarande pågår, verkställa korrigeringar inom ramen för senare granskning och fastställande.
69. I andra hand har, i motsats till vad den spanska regeringen har anfört, den omständigheten att kommissionen har antagit beslut 1999/187 inte fråntagit denna all rätt att fortfarande vidta korrigeringar som påverkar de utgifter som hör till räkenskapsåret 1995.
70. Den spanska regeringen anser, konkret, att artikel 5.2 c i förordning nr 729/70, i dess lydelse enligt förordning nr 1287/95, som ligger till grund för det ifrågasatta beslutet, inte kunde tillämpas på utgifter som verkställts år 1995, eftersom denna bestämmelse i enlighet med artikel 2.1 i förordning nr 1287/95 trädde i kraft först från och med räkenskapsåret 1996.
71. Som kommissionen på goda grunder har noterat motsägs den spanska regeringens uppfattning emellertid av domstolens rättspraxis.
72. Domstolen har i punkt 82 i dom av den 6 mars 2001 i målet Nederländerna mot kommissionen nämligen fastställt att "[f]ör att kunna ge en användbar tolkning av artikel 2.2 i förordning nr 1287/95 måste justeringsförfarandet anses kunna tillämpas på räkenskapsår efter den 16 oktober 1992, vilka inte har varit föremål för ett beslut om godkännande av budgetåret innan denna förordning trädde i kraft".
73. Domstolen har i punkt 81 i dom av den 6 december 2001 i målet Grekland mot kommissionen dessutom fastställt att det "i förevarande fall (härav följer) att kommissionen vid avslutet av räkenskaperna för räkenskapsåret 1995 var skyldig att genomföra det förfarande som avses i artikel 5.2 c i förordning nr 729/70 [i dess lydelse enligt förordning nr 1287/95]".
74. Den spanska regeringen har dock vidare svarat att om man skulle godta att korrigeringsförfarandet åtminstone kan utsträckas till att omfatta utgifter som hör till räkenskapsåret 1995, är tjugofyramånadersfristen enligt artikel 5.2 c femte stycket i förordning nr 729/70, i dess lydelse enligt förordning nr 1287/95, tillämplig.
75. I praktiken borde denna frist enligt den spanska regeringen beräknas från och med skrivelsen av den 8 juli 1997, som är det första meddelandet från kommissionen till Konungariket Spanien om resultatet av dessa kontroller. Utgifterna före den 8 juli 1995 kan således inte beaktas för korrigeringen.
76. Vid denna tidpunkt hade, enligt den spanska regeringen, en god del av utgifterna för räkenskapsåret 1995 avseende skördarna från detta år dock redan verkställts.
77. Jag delar den spanska regeringens uppfattning att tjugofyramånadersfristen enligt artikel 5.2 c i förordning nr 729/70, i dess lydelse enligt förordning nr 1287/95, är tillämplig i förevarande fall.
78. Det ifrågasatta beslutet utgår från denna bestämmelse, i vars femte stycke tjugofyramånadersfristen fastställts enligt följande:
"En vägran att finansiera får inte inbegripa utgifter som betalats före de tjugofyra månader som föregick kommissionens skriftliga meddelande till den berörda medlemsstaten om resultaten av undersökningarna. ..."
79. I domstolens rättspraxis har betydelsen av den tjugofyramånadersfrist som enligt sjätte skälet i förordning nr 1287/95 avser att "fastställa den längsta tid som de slutsatser som dras av [kommissionens granskning] av överensstämmelse kan avse" redan påpekats.
80. Domstolen har i punkt 133 i domen i det ovannämnda målet Spanien mot kommissionen således fastställt att "[s]yftet med denna begränsning är att säkerställa medlemsstaternas rättssäkerhet, genom att kommissionen inte har möjlighet att ifrågasätta utgifter som uppstått flera år innan beslutet".
81. Härav följer att om utgifterna som korrigerats genom det ifrågasatta beslutet faktiskt hörde till räkenskapsåret 1995 kan de inte längre korrigeras, i den mån som de har verkställts före den 8 juli 1995.
82. Parterna har nämligen inte bestridit att det skriftliga meddelandet, i den mening som avses i artikel 5.2 c femte stycket i förordning nr 729/70, i dess lydelse enligt förordning nr 1287/95, har överlämnats den 8 juli 1997. Tjugofyramånadersfristen utsträcktes således till den 8 juli 1995.
83. Av vad som anförts ovan följer att det argument som kommissionen har åberopat i andra hand och som grundats på skälen i beslut 1999/187 endast delvis är ändamålsenligt.
84. Trots kommissionens förbehåll i dessa skäl har den nämligen, beträffande korrigeringar som fortfarande kan påverka de utgifter som hör till räkenskapsåret 1995, inte haft rätt att korrigera de utgifter som verkställts före den 8 juli 1995.
85. Enbart den omständigheten att kommissionen har reserverat sig i skälen till ett beslut om godkännande befriar den inte från skyldigheten att iaktta tjugofyramånadersfristen enligt artikel 5.2 c femte stycket i förordning nr 729/70.
86. Jag erinrar emellertid om att det ovannämnda argumentet som kommissionen har åberopat i andra hand inte är relevant för avgörandet av målet, eftersom det enligt min uppfattning har fastställts att det ifrågasatta beslutet inte utsträcks till att omfatta utgifter som hör till räkenskapsåret 1995.
87. Jag föreslår därför att talan inte skall bifallas på den spanska regeringens första grund.
B - Den andra grunden: Användningen av felaktiga uppgifter och felaktig tolkning
88. Den spanska regeringens andra grund består i huvudsak av två delar. Den spanska regeringen har nämligen kritiserat kommissionen för att dels ha grundat sig på felaktiga uppgifter, dels ha dragit felaktiga slutsatser av dessa uppgifter.
Användningen av felaktiga uppgifter
89. Den spanska regeringen har anfört att kommissionen felaktigt har använt uppgifter om saluföring avseende räkenskapsåren 1996 och 1997 genom att tillämpa dessa på regleringsåren 1995 och 1996, som är kalenderår, och som inte sammanfaller i tiden med de valda räkenskapsåren. Denna metod är inte enbart ologisk utan även felaktig.
90. Den spanska regeringen har gjort gällande att kommissionen, när den begärde att de spanska myndigheterna skulle tillhandahålla den dessa uppgifter, använde orden "åren 1995 och 1996". Ordet "år" motsvarar i fråga om avslut av räkenskaper räkenskapsåret. Den spanska regeringen har noga angivit att de spanska myndigheterna uppgav dessa årtal med uttryckligt angivande av den tvåmånadersperiod för ansökan om ersättning som motsvarar varje EUGJF-räkenskapsår, så att någon sammanblandning inte skulle kunna ske. Kommissionen har dock inte vid något tillfälle angivit att de uppgifter som lämnats till den varit oriktiga.
91. Kommissionen har svarat att den använde de uppgifter som de spanska myndigheterna överlämnat till den. Kommissionen har vidare gjort gällande att den vid upprepade tillfällen föreslagit nämnda myndigheter att tillhandahålla mer exakta uppgifter och angivit att den varit beredd att göra om beräkningarna. Kommissionen har i detta avseende hänvisat till sin skrivelse av den 15 juni 1999 samt till det förslag som den därefter har utformat och som förlikningsorganet har åberopat i sin rapport.
92. Det kan i detta avseende erinras om att korrigeringen grundar sig på kommissionens iakttagelser. Enligt dessa hade betydande kvantiteter bananer, som beaktats för beräkningen av ersättningen, under åren 1995 och 1996 sålts på den lokala marknaden på Kanarieöarna till mycket låga priser, som understeg 10 ESP/kg och som kunde gå ned till det symboliska priset av 1 SP/kg.
93. Även om de oegentligheter som kommissionen härvid har funnit, på grund av de skäl som redan förklarats ovan berör de utgifter som hör till räkenskapsåren 1996 och 1997, hör de faktiska uppgifter som ligger till grund för slutsatsen att det skett oegentligheter till åren 1995 och 1996.
94. Det framgår dock särskilt av den ovannämnda skrivelsen av den 15 juni 1999 att kommissionen verkligen har låtit sig vägledas av de faktiska uppgifter som hör till åren 1995 och 1996. I denna skrivelse hänvisar kommissionen följaktligen till genomsnittspriser för dessa år.
95. Såsom kommissionen på goda grunder har noterat har denna skrivelse för övrigt givit den spanska regeringen möjlighet att korrigera de uppgifter som den använt. I fotnoten på sidan 1 i bilagan till den ovannämnda skrivelsen angavs således följande: "[o]m spanska myndigheterna förfogar över mer exakta uppgifter för beräkningen anmodas den att överlämna dessa till kommissionen".
96. Den spanska regeringen har således inte visat att kommissionen skulle ha använt felaktiga uppgifter eller ha vilselett de spanska myndigheterna beträffande de uppgifter som skulle lämnas.
97. Jag anser därför att talan inte kan vinna bifall på den andra grundens första del.
Den felaktiga tolkningen av uppgifterna
98. Den spanska regeringen anser även att de iakttagelser som kommissionen har gjort vid sina kontroller inte motiverar de omtvistade korrigeringarna.
99. Den spanska regeringen har avvisat kommissionens slutsatser som grundat sig på konstaterandet att försäljningspriset var mycket lågt. Den spanska regeringen har bestridit att de spanska myndigheterna skulle ha begränsat sig till rent administrativa kontroller och att det skulle föreligga en verklig risk för att de utställda fakturorna avser bananer som faktiskt inte har saluförts eller bananer av dålig kvalitet.
100. Den spanska regeringen har för det första påpekat att de "nedsatta priserna" endast avser mycket små kvantiteter. När det gäller priser mellan 1 och 5 ESP/kg och mellan 5 och 10 ESP/kg utgör banankvantiteterna 0,48 procent respektive 0,4 procent av den totala mängden sådana bananer för vilka ersättning begärdes under räkenskapsåret 1995, och 0,9 procent respektive 0,5 procent av denna mängd för räkenskapsåret 1996.
101. Den spanska regeringen har för det andra gjort gällande att efterlevnaden av kvalitetsnormerna säkerställs genom tillämpning av bestämmelserna i kommissionens förordning (EG) nr 2898/95 av den 15 december 1995 om bestämmelser för kontroll av efterlevnad av kvalitetsnormer för bananer och genom olika stickprovskontroller. Andra kontroller har genomförts till följd av konjunkturproblem, angivelser eller på grund av tecken på oegentligheter. Ett "automatiskt alarmsystem" har dessutom inrättats, vilket innebär att särskilda kontroller genomförs när rapporter som upprättats av de behöriga myndigheterna anger att priserna har fallit under den fastställda nivån.
102. Förutom dessa kontroller verkställer Intervención General de la Administración del Estado och Servicio de Inspección Financiera de la Comunidad Autónoma de Canarias kontroller i efterhand hos mottagarna av ersättningen.
103. Vad avser EUGFJ-räkenskapsåret 1995 har kontroller följaktligen genomförts hos Coplaca, Félix Santiago Melián och Compañía Agrícola de Tenerife SA, vilka är producenter och mottagare av ersättningen.
104. Under EUGFJ-räkenskapsåret 1996 kontrollerades medlemmarna i Sociedad Cooperativa San Lorenzo (COSLO) samt olika mottagare i SAT Plátanos Taburiente.
105. Både Coplaca och SAT Plátanos Taburiente företedde fakturor med "nedsatta priser" för den period som kontrollerades. I samtliga kontrollrapporter anges att affärstransaktioner faktiskt har ägt rum under referensperioden. Dessa transaktioner har angivits på ett korrekt sätt i företagens bokföring. Den banankvantitet som tillhandahållits och förpackats överensstämmer med den kvantitet bananer för vilken ersättning har erhållits. Kvalitetskontrollerna har intygats genom skriftliga bevis. I de ifrågavarande bevishandlingarna har det slutligen fastställts att den mängd bananer för vilken ersättning har begärts verkligen har saluförts på Kanarieöarna och på Pyreneiska halvön.
106. Den spanska regeringen har för det tredje hänvisat till förlikningsorganets påpekande att det är föga troligt att bananer av lägre kvalitet än normkvaliteten har saluförts i ett läge där utbudet visar överskott.
107. För det fjärde finns det enligt den spanska regeringen många skäl till den låga prisnivån på ömarknaden, nämligen att utbudet visar överskott på den kontinentala marknaden, att andra alternativa frukter som erbjuds till lägre priser har dykt upp på marknaden, att bananer som inte härrör från gemenskapen i alltför stora mängder har trängt in på den spanska marknaden, och att vissa klimatologiska faktorer har givit upphov till ett ökat utbud på marknaden.
108. Den spanska regeringen har för det femte omnämnt en annan kommentar från förlikningsorganet, nämligen att det är fullt möjligt att mindre kvantiteter bananer som uppfyller kvalitetsnormerna har saluförts till lägre pris än självkostnadspriset (skörd, förpackning och transport) så snart som försäljningen av dem givit producenterna möjlighet att erhålla den ersättning som de annars inte skulle ha kunnat erhålla.
109. I sin replik har den spanska regeringen hänvisat till de veckoprislistor som grossisterna på Kanarieöarnas marknad använder och som den tidigare överlämnat till förlikningsorganet, samt till ett diagram över fruktprisernas utveckling. Dessa dokument som bifogats som bilaga till svaromålet ger möjlighet att uppskatta de enorma variationer som inträffar under årets lopp och som är fullt förenliga med en reell produktionsverksamhet.
110. Den spanska regeringen har även hänvisat till en intern revisionsberättelse avseende regleringsåret 1996 som bifogats svaromålet. I denna fastslås att försäljningen verkligen har ägt rum och att den ger rätt till ersättning.
111. När det gäller nivån på korrigeringen har den spanska regeringen slutligen anfört att de schablonmässiga korrigeringskriterier som anges i dokument VI/5330/97 över huvud taget inte är uppfyllda i förevarande fall.
112. Kommissionen har avvisat den spanska regeringens argument att den finansiella korrigeringen inte var motiverad, eftersom tillräckliga kontroller hade verkställts och de extremt låga priserna framför allt kunde förklaras av konjunkturen.
113. Kommissionen har hävdat att en finansiell korrigering blev nödvändig till följd av de slutsatser den kommit fram till efter att ha gjort en stickprovskontroll från ett urval av mer än hundra betalningsärenden. Enligt kommissionen kunde somliga av de priser som konstaterats - de som var lägre än 5 ESP eller som låg mellan 5 och 10 ESP - betecknas som "symboliska". Kommissionen har som en jämförelse konstaterat att det genomsnittliga årliga priset för saluföring av bananer uppgick till 16 ESP/kg för år 1995 och till 22,7 ESP/kg för år 1996. Det lägsta genomsnittspriset på veckobasis var 10 ESP/kg för år 1995 och 18 ESP/kg för år 1996, även om det under den fjortonde veckan noterats ett prisfall ned till 9,47 ESP/kg.
114. Enligt kommissionen har de förklaringar som Kanarieöarnas myndigheter lämnat tytt på att nivån på kontrollerna av försäljningen endast varit rent administrativ och översiktlig. De granskade uppgifterna har dessutom visat att de regionala jordbruksmyndigheternas kontrollresurser inte hade utnyttjats tillräckligt för denna typ av operationer.
115. Kommissionen har anfört att den mot bakgrund av dessa omständigheter ansåg att de symboliska priserna motsvarade fiktiva försäljningar eller försäljning av varor understigande de erforderliga normerna samtidigt som den godtog att det kunde föreligga skäligt tvivel beträffande de kvantiteter som saluförts till ett pris på mellan 5 och 10 ESP/kg. Det kunde dock inte råda minsta tvivel beträffande de kvantiteter som saluförts till ett pris understigande 5 ESP/kg.
116. Kommissionen har påpekat att sökanden inte har kunnat bevisa att dessa frukter faktiskt har saluförts. Kommissionen har preciserat att den vid ett bilateralt möte godtog att myndigheterna på Kanarieöarna genomförde en revision för att jämföra mellanhändernas inköp av bananer och deras senare försäljning av dessa bananer. Den rapport som utarbetades efter denna revision beträffande månaderna juli och augusti 1996 - en period då priserna dock har en tendens att sjunka - visade att priset på bananer av andra sortering, med andra ord av lägre kvalitet, hållit sig på mellan 10 och 50 ESP/kg. Enligt kommissionen har rapporten följaktligen inte kunnat visa att saluföring till ett pris understigande 10 ESP verkligen har skett. Konungariket Spanien har inte heller med sina senare klargöranden avseende denna rapport kunnat styrka att saluföringen verkligen har ägt rum, vilket var skälet till att kommissionen ansåg att den skulle stå fast vid sina ursprungliga slutsatser och tillämpa den planerade korrigeringen.
117. Kommissionen har därefter svarat på de fem anmärkningar som den spanska regeringen har framfört.
118. Kommissionen har för det första anfört att den delar den spanska regeringens uppfattning att de banankvantiteter som såldes till onormalt låga priser var "mycket små". Kommissionen har dock tillagt att det är just av den anledningen som korrigeringen är reducerad och endast avser dessa kvantiteter.
119. Kommissionen har beträffande kontrollernas kvalitet för det andra betonat att det förhållandet att bananer saluförts till onormalt låga priser inte har medfört att ytterligare kontroller på området har genomförts. Vad avser det så kallade "automatiska alarmsystemet" trädde det inte i kraft förrän år 1997, då däremot de regleringsår som var föremål för avslut omfattade åren 1995 och 1996 och således var avslutade.
120. Kommissionen har för det tredje avvisat den spanska regeringens argument att det är föga troligt att det förekommit någon saluföring av bananer av dålig kvalitet på grund av att mellanhänder inte har något affärsintresse av att verkställa en sådan försäljning. Kommissionen anser däremot att ett viktigt affärskriterium för mellanhänderna är priset, vilket kan locka dem till att genomföra en sådan försäljning.
121. Kommissionen anser för det fjärde att varken överskottsutbudet eller förekomsten av alternativa varor på marknaden eller de klimatologiska skälen kan förklara förekomsten av så låga priser.
122. Kommissionen erkänner för det femte att vissa producenter kan vilja sälja sin produktion till vilket pris som helst för att erhålla en ersättning som annars skulle ha gått förlorad. Kommissionen har dock tillagt att en sådan försäljning under alla omständigheter måste vara reell och avse bananer av kontrollerad kvalitet. Med de konstaterade priserna framstår det dock inte för kommissionen som möjligt att dessa två villkor skulle ha uppfyllts.
123. Kommissionen har i sin duplik gjort gällande att dess argument på intet sätt motsägs av den prisstatistik som den spanska regeringen har bifogat sitt svaromål. Statistiken visar de betydande prisfluktuationerna på Kanarieöarnas bananer men förklarar ändå inte de utomordentligt låga försäljningspriser som kommissionen har konstaterat.
124. I det diagram som sökanden har företett hänvisas för övrigt till partihandelspriser, medan den beslutade korrigeringen grundar sig på priser för försäljning mellan producenter och grossister.
125. Kommissionen anser att Konungariket Spanien har haft tillfälle att visa att det verkligen har skett en försäljning men att den inte har gjort det, utan endast företett statistik över och dokumentation om den försäljning som mellanhänderna har tillämpat och om de priser som tillämpats av detaljhandlarna, men inte om försäljningen och de priser som tillämpats mellan producenter och de köpare som är mellanhänder. Samma kritik gäller för den interna revisionsrapport som den spanska regeringen har framlagt i sitt svaromål.
126. Kommissionen anser slutligen, i fråga om den metod som använts för att fastställa den finansiella korrigeringen att den, i motsats till vad den spanska regeringen har hävdat, inte är felaktig.
127. Kommissionen har hävdat att sökandens hänvisningar till vissa kriterier i dokument VI/5330/97 inte är relevanta, eftersom de avser schablonmässiga korrigeringar. Kommissionen utnyttjade i förevarande fall inte sin rätt att företa sådana korrigeringar, eftersom den kunde uppskatta den skada som faktiskt lidits.
128. Hur skall dessa argument tolkas?
129. Bedömningen skall inledas med en hänvisning till domen av den 6 december 2001 i det ovannämnda målet Grekland mot kommissionen. I denna dom uttalade sig domstolen, beträffande fördelningen av bevisbördan mellan kommissionen och den berörda medlemsstaten, i frågan om huruvida reglerna för den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaderna hade åsidosatts, på följande sätt:
"10. Det ankommer på kommissionen att styrka att reglerna om den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaderna har åsidosatts. Kommissionen är följaktligen skyldig att motivera ett beslut i vilket den konstaterar att kontroller saknas eller att det föreligger brister med avseende på de kontroller som den berörda medlemsstaten har genomfört (se dom av den 11 januari 2001 i mål C-247/98, Grekland mot kommissionen, REG 2001, s. I-1, punkt 7, och där nämnd rättspraxis).
11. Kommissionen är dock inte skyldig att på ett uttömmande sätt visa att de kontroller som de nationella myndigheterna har utfört var otillräckliga eller att de sifferuppgifter som dessa myndigheter har inkommit med inte är korrekta, utan behöver endast förete bevis för att det föreligger skäl för allvarligt och skäligt tvivel beträffande dessa kontroller eller sifferuppgifter (se dom av den 21 januari 1999 i mål C-54/95, Tyskland mot kommissionen, REG 1999, s. I-35, punkt 35, av den 22 april 1999 i mål C-28/94, Nederländerna mot kommissionen, REG 1999, s. I-1973, punkt 40, och i det ovannämnda målet Grekland mot kommissionen, punkt 8).
12. Att kommissionen har ålagts en lättare bevisbörda beror på att det är medlemsstaten som har lättast att samla in och kontrollera de uppgifter som är nödvändiga för avslut av EUGFJ:s räkenskaper och att det följaktligen ankommer på medlemsstaten att inkomma med så detaljerad och fullständig bevisning som möjligt avseende att dess kontroller faktiskt har ägt rum eller att dess sifferuppgifter är korrekta samt, i förekommande fall, bevis för att det som kommissionen har anfört inte är korrekt (se dom av den 21 januari 1999 i det ovannämnda målet Tyskland mot kommissionen, punkt 35, i det ovannämnda målet Nederländerna mot kommissionen, punkt 41, och i det ovannämnda målet Grekland mot kommissionen, punkt 9)."
130. Mot bakgrund av denna rättspraxis anser jag dock att kommissionen har företett tillräckliga "bevis för att det föreligger skäl för allvarligt och skäligt tvivel" i fråga om efterlevnaden av reglerna om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer och särskilt av artikel 12.1 i förordning nr 404/93. Enligt denna artikel skall
"[e]rsättning för inkomstbortfall ... beviljas till producenter i gemenskapen som är medlemmar av en erkänd producentorganisation vilken i gemenskapen avyttrar bananer vilka uppfyller de fastställda gemensamma normerna. ..."
131. Om man, i likhet med kommissionen, jämför de omtvistade priser som konstaterats vid kontrollerna med de priser som år 1995 och år 1996 allmänt tillämpades på Kanarieöarna, föreligger det "skäl för allvarligt och skäligt tvivel" beträffande den omständigheten att de förstnämnda priserna, som var extremt låga, till och med symboliska, faktiskt motsvarade verklig försäljning av bananer som uppfyllde fastställda normer för kvalitet.
132. Den spanska regeringen har å sin sida för övrigt inte inkommit "med så detaljerad och fullständig bevisning ... för att det som kommissionen har anfört inte är korrekt".
133. Såsom kommissionen på goda grunder har noterat har förekomsten av bananer som saluförts till onormalt låga priser, trots den misstanke om oegentligheter som dessa priser föranlett, inte under regleringsåren i fråga medfört ytterligare kontroller eller inspektioner på området.
134. Man kan dessutom fråga sig hur grundlig karaktären har varit på de kontroller som de spanska myndigheterna har verkställt i efterhand. Såsom kommissionen har förklarat i sin duplik tas det i den interna revisionsrapport som den spanska regeringen har hänvisat till i sin replik "endast hänsyn till att [försäljningen] mellan mellanhänder och detaljhandlare, men inte mellan producenter och mellanhänder verkligen har skett. [Kommissionen] frågar sig även av vilka skäl inspektörerna endast har kontrollerat försäljningsfakturorna, utan att intressera sig för uppgifter om dessa företags inköp. Eftersom inspektörerna har begivit sig till ort och ställe skulle detta inte ha medfört några större svårigheter och givit Konungariket Spanien möjlighet att ha tillgång till trovärdiga uppgifter på området".
135. Eftersom ersättningen med stöd av artikel 12.1 i förordning nr 404/93 beviljats bananproducenterna skall det på deras nivå - snarare än på mellanhändernas nivå - fastställas huruvida det föreligger en försäljning av bananer som uppfyller normerna för kvalitet.
136. Den spanska regeringen har inte bestridit kommissionens klargöranden enligt vilka
"kommissionen vid ett bilateralt möte med de spanska myndigheterna visade sig beredd att godta de bevis som dessa kunde tillhandahålla och till och med var beredd att som bevis godta resultaten av en granskning avsedd att jämföra och närma mellanhändernas inköp av bananer och deras senare försäljning av dessa bananer.
Trots att man i granskningsrapporten utgick från en tvåmånadersperiod (juli-augusti 1996), under vilken priset på bananer, såsom påpekas i rapporten, tenderar att sjunka på grund av ett ökat utbud både i fråga om sort och kvantitet, bekräftades i denna att priset på bananer av andra sortering, det vill säga av lägre kvalitet, har hållit sig mellan 10 och 50 ESP."
137. Kommissionen har av detta, enligt min uppfattning, på goda grunder dragit slutsatsen att det av den revisionsrapport som de spanska myndigheterna själva har utarbetat inte har kunnat visas att försäljningen verkligen har skett till ett pris understigande 10 ESP.
138. Den spanska regeringen har visserligen bestridit denna slutsats och hänvisat till olika konjunkturella omständigheter, som till exempel förekomsten av ett överskottsutbud på marknaden eller klimatologiska faktorer, vilka enligt den spanska regeringen har kunnat förklara nivån på de konstaterade priserna.
139. Jag instämmer i den spanska regeringens uppfattning att de konjunkturella omständigheter som denna har angivit inverkar på priset, och att det just är på grund av dessa omständigheter som detta varierar.
140. Om de konjunkturella omständigheterna förklarar de normala prisfluktuationerna delar jag dock kommissionens synpunkt att dessa omständigheter ändock inte motiverar att priserna sjunker till en onormalt låg, rent av en symbolisk nivå.
141. Om dessa priser inte dolde oegentligheter kunde de på sin höjd förklaras av en osedvanlig konjunkturell omständighet med stor utbredning. Den spanska regeringen har dock underlåtit att ange någon sådan. Det är för övrigt tvivelaktigt att en sådan omständighet skulle ha kunnat gå obemärkt förbi.
142. Vad beträffar förlikningsorganets iakttagelse, att det är föga troligt att bananer av lägre kvalitet än normkvaliteten har saluförts i ett läge av överskottsutbud, skall det i första hand erinras om att "kommissionen inte är bunden av förlikningsorganets slutsatser när den fattar sitt beslut".
143. I den mån inköpspriset hos producenterna är tillräckligt lågt, rent av symboliskt, för bananer som inte överensstämmer med kvalitetsnormerna kan vissa mellanhänder vidare, såsom kommissionen på goda grunder har noterat, känna sig lockade att saluföra dem, även om det föreligger ett överskottsutbud av bananer av god kvalitet.
144. Jag kommer nu till förlikningsorganets andra kommentar att "det är fullt möjligt att för övrigt reducerade kvantiteter bananer som överensstämmer med normerna har avsatts till priser som inte täcker omkostnaderna för skörd, förpackning och frakt, från och med den stund då försäljningen av dem ger producenterna möjlighet att erhålla den ersättning som de annars skulle ha förlorat. En sådan metod kan dock inte anses vara förbjuden genom bestämmelser i vilka det inte föreskrivs något minimipris, och som innefattar en mekanism för maximering av de kvantiteter för vilka ersättning kan erhållas."
145. Jag anser att det här är fråga om ett tungt vägande skäl. Den omständigheten att gemenskapslagstiftningen inte omfattar något minimipris är en uppenbar brist, men de ekonomiska aktörerna kan inte kritiseras för att ha dragit fördel av detta.
146. Jag anser dock att jag kan ansluta mig till kommissionens uppfattning att det vid förekomsten av sådana låga priser blir än mer tvivelaktigt att bananerna i fråga har överensstämt med kvalitetsnormerna.
147. Det kan slutligen konstateras att Kanarieöarna från och med år 1997 har infört ett "automatiskt alarmsystem" som utlöses när priserna faller under en fastställd nivå. Kanarieöarna tycks följaktligen erkänna att förekomsten av utomordentligt låga priser inte kan reduceras till enbart ett uttryck för en eller annan konjunkturell omständighet.
148. Jag anser således att kommissionen har tillhandahållit tillräckliga uppgifter för att bevisa att reglerna om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer har åsidosatts.
149. Inom ramen för den andra grundens andra del har den spanska regeringen dock inte bara bestridit att reglerna om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer har åsidosatts, utan även bestridit nivån av den korrigering som kommissionen har gjort.
150. Det skall i detta avseende erinras om att det enligt fast rättspraxis "visserligen ankommer på kommissionen att styrka att gemenskapens bestämmelser om den gemensamma jordbruksmarknaden har åsidosatts (se särskilt dom av den 6 mars 2001 i mål C-278/98, Nederländerna mot kommissionen, REG 2001, s. I-1501, punkt 39, och där angiven rättspraxis), men att det åligger medlemsstaten att i förekommande fall visa att kommissionen har begått ett misstag när det gäller att dra de finansiella konsekvenserna därav (se dom av den 19 november 1998 i mål C-235/97, Frankrike mot kommissionen, REG 1998, s. I-7555, punkt 39)".
151. Den spanska regeringen har i fråga om bestridandet av nivån på korrigeringen dock endast återgivit vissa avsnitt i dokument VI/5330/97.
152. Såsom kommissionen på goda grunder har noterat avser dessa avsnitt dock den schablonmässiga korrigeringen, medan kommissionen i förevarande fall däremot inte har beräknat korrigeringen schablonmässigt utan på grundval av de kvantiteter som behäftats med oegentligheter.
153. Jag anser dessutom att kommissionen under alla förhållanden inte har begått något fel vid fastställandet av nivån på korrigeringen.
154. Trots den omständigheten att de spanska myndigheterna inte har konstaterat några priser understigande 10 ESP/kg för bananer av andra sortering, har kommissionen i alla fall räknat fram en betydande rimlighetsmarginal, uppgående till 75 procent, för bananer som saluförts till ett pris på mellan 5 och 10 ESP/kg. Det är endast i fråga om kvantiteter som saluförts till ett pris understigande 5 ESP/kg som kommissionen har korrigerat ett belopp motsvarande 100 procent av ersättningen.
155. Av samtliga ovan anförda skäl drar jag slutsatsen att talan inte kan vinna bifall på den av den spanska regeringen åberopade andra grundens andra del.
C - Den tredje grunden: Bristande motivering
156. Den spanska regeringen har hävdat att det ifrågasatta beslutet är otillräckligt motiverat. Kommissionen har inte, vare sig i det ifrågasatta beslutet eller under förfarandet före dess antagande, förklarat skälen till att procentsatsen för de bananer som undantagits från gemenskapsfinansieringen är 100 för bananer som saluförts till ett lägre pris än 5 ESP/kg men 25 för bananer som saluförts till ett pris på mellan 5 och 10 ESP/kg. I det ifrågasatta beslutet finns över huvud taget ingen motivering på denna punkt, vilket har hindrat den spanska regeringen från att få vetskap om motiveringen till den vidtagna åtgärden.
157. Kommissionen har bestridit den av Konungariket Spanien framförda grunden. Kommissionen har erinrat om att det enligt rättspraxis inte krävs någon detaljerad motivering, eftersom medlemsstaten är nära kopplad till förfarandet för utarbetandet av beslutet. Kommissionen har angivit att Konungariket Spanien i förevarande fall alltsedan den 15 juni 1999, och även dessförinnan, kände till att grunden för korrigeringen var försäljningsprisets osedvanligt låga nivå.
158. Kommissionen har dessutom påpekat att Konungariket Spanien inte vid något tillfälle under förfarandet har ifrågasatt metoden för fastställandet av procentsatserna för korrigeringen och att Konungariket Spanien hela tiden har insett skälet till denna.
159. Det skall i detta avseende erinras om att "enligt domstolens fasta rättspraxis avseende kommissionens motiveringsskyldighet i den mening som avses i artikel 190 i EG-fördraget (nu artikel 253 EG) i samband med de särskilda villkor som gäller vid utarbetandet av beslut om godkännande av räkenskaper, måste motiveringen till ett beslut anses vara tillräcklig då den stat till vilken det är riktat har varit nära knuten till förfarandet under vilket beslutet har utarbetats och medveten om skälen till varför kommissionen ansåg att EUGFJ inte skulle påföras det omtvistade beloppet (se domen i det ovannämnda målet Tyskland mot kommissionen, punkt 21)".
160. Det kan dock inte bestridas att de spanska myndigheterna mot bakgrund av de ovan beskrivna faktiska omständigheterna har varit nära kopplade till förfarandet för utarbetande av det ifrågasatta beslutet.
161. Den sammanfattande rapporten, som kommissionen antog den 15 maj 2000, innehåller för övrigt tydliga förklaringar till grunderna för korrigeringen och beräkningen av denna.
162. Jag föreslår följaktligen att talan inte skall bifallas på den tredje grunden.
V - Förslag till avgörande
163. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag därför att
1) talan skall ogillas,
2) Konungariket Spanien skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.