62003CC0165_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I – Inledning
1. Detta mål avser en tolkningsfråga som Landgericht Stuttgart (Tyskland) i enlighet med artikel 234 EG har ställt till domstolen om tolkningen av rådets direktiv 69/335/EEG av den 17 juli 1969 om indirekta skatter på kapitalanskaffning,(2) i dess lydelse enligt rådets direktiv 85/303/EEG av den 10 juni 1985(3) (nedan kallat direktivet).
2. Den nationella domstolen önskar få klarhet i huruvida de principer som fastslagits i beslutet i målet Gründerzentrum(4) avseende uppgifter som notarius publicus fullgör inom domkretsen för Oberlandesgericht Karlsruhe (nedan kallad OLG Karlsruhe) är tillämpliga även i ett fall som denna gång avser offentliganställda notarius publicus inom domkretsen för Oberlandesgericht Stuttgart (nedan kallad OLG Stuttgart).
II – Tillämpliga bestämmelser
De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
3. Direktivet har till syfte att främja den fria rörligheten för kapital, som anses vara en väsentlig förutsättning för att inrätta en ekonomisk union med egenskaper liknande en inre marknads egenskaper (första skälet). När det gäller indirekta skatter på kapitalanskaffning krävs för att detta mål skall uppnås att dessa skatter harmoniseras (sjunde skälet).
4. I artikel 4 i direktivet föreskrivs följande:
”1. Skatt på kapitaltillskott skall tas ut vid följande transaktioner:
a) bildande av en kapitalassociation,
b) ombildande till en kapitalassociation av ett bolag, en sammanslutning eller en juridisk person som inte utgör en kapitalassociation,
c) ökning av kapitalet i en kapitalassociation genom tillskott av egendom av vilket slag det än må vara,
d) ökning av tillgångarna i en kapitalassociation genom tillskott av vilket slag det än må vara, som inte ersätts med andelar av kapitalet eller tillgångar i associationen utan med rättigheter av samma slag som för delägarna, som till exempel rösträtt och rätt till andel av vinst eller likvidationsbehållning,
…
2. Skatt på kapitaltillskott kan tas ut vid följande transaktioner:
a) ökning av kapitalet i en kapitalassociation genom överföring av vinster, reserver eller avsättningar,
b) ökning av tillgångarna i en kapitalassociation genom sådana ägartillskott som inte innebär en ökning av kapitalet, men som motsvaras av en ändring av rättigheterna enligt bolagsordningen eller som kan öka värdet av bolagsandelarna,
…
3. Varje liten ändring av en kapitalassociations stiftelseurkund eller bolagsordning skall inte anses utgöra bildande enligt artikel 4.1 a … .”
5. I direktivet föreskrivs även, i enlighet med sista skälet, att andra indirekta skatter med samma egenskaper som skatten på kapitaltillskott skall avskaffas. Dessa skatter och avgifter som det är förbjudet att påföra räknas upp i artikel 10, i vilken bestämmelse föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna får, utöver skatten på kapitaltillskott, inte påföra bolag, sammanslutningar eller juridiska personer som bedriver verksamhet i vinstsyfte någon annan skatt eller avgift, av vilket slag det än må vara, avseende:
a) transaktioner som avses i artikel 4,
b) tillskott, lån eller tjänster som tillhandahålls som ett led i transaktioner som avses i artikel 4,
c) registrering eller någon annan formalitet som föregår utövandet av en verksamhet och som ett bolag, en sammanslutning eller en juridisk person som bedriver verksamhet i vinstsyfte kan tvingas genomgå på grund av sin rättsliga form.”
6. I artikel 12.1 e i direktivet anges slutligen följande:
“1. Med avvikelse från bestämmelserna i artiklarna 10 och 11 kan medlemsstaterna påföra:
…
e) avgifter av vederlagskaraktär.
…”
Den nationella lagstiftningen
7. Enligt 2 § och följande paragrafer och 53 § andra stycket i Gesetz betreffend die Gesellschaften mit beschränkter Haftung (tysk lag om bolag med begränsat ansvar) krävs att ändringar i bolagsordningen för ett GmbH (bolag med begränsat ansvar) intygas av notarius publicus.(5)
8. I 116 § i Bundesnotarordnung (förbundslag om notarius publicus, nedan kallad BNotO)(6), jämförd med 3 § andra stycket i Landesgesetz über die freiwillige Gerichtsbarkeit (delstatslag om frivillig rättsvård)(7) föreskrivs att inom domkretsen för OLG Stuttgart – till skillnad från inom övriga delar av delstaten, som motsvarar domkretsen för OLG Karlsruhe – fullgör både delstatstjänstemän och fria yrkesutövare uppgifter som notarius publicus.
9. De avgifter som notarius publicus kan ta ut fastställs i Gesetz über die Kosten in Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit(8) (Kostenordnung) (förbundslag om avgifter vid frivillig rättsvård), i dess lydelse enligt Drittes Gesetz zur Änderung der Bundesnotarordnung und anderer Gesetze(9) (den tredje lagen om ändring av förbundslagen om notarius publicus och vissa andra lagar, nedan kallad KostO). Dessa avgifter tillämpas enhetligt i hela Tyskland och gäller för både notarius publicus som är fria yrkesutövare och offentliganställda notarius publicus.
10. Enligt 12 § första stycket andra meningen och 14 § första stycket i Landesjustizkostengesetz (delstatslag om rättegångskostnader) (nedan kallad LJKG), har offentliganställda notarius publicus inom domkretsen för OLG Stuttgart, till skillnad från dem inom domkretsen för OLG Karlsruhe, själva rätt till de avgifter som de avgiftsskyldiga skall erlägga för intygandena. Dessa skall därefter enligt regionala bestämmelser till delstaten överföra ett schablonbelopp av dessa avgifter. Delstaten har enligt 15 § andra stycket LJKG rätt att kräva in avgifterna endast i fall där betalning inte sker trots att krav framställts.
11. Vad därefter gäller förfarandet för att överklaga det avgiftskrav som notarius publicus har för intygandet av en viss transaktion erinrar jag om 156 § första stycket KostO, i vilken föreskrivs följande:
”1. Invändningar mot beräkningen av kostnaderna, inklusive invändningar avseende betalningsskyldighet och genomförande av en verkställighetsklausul, skall framställas vid Landgericht inom den domkrets där notarius publicus har sitt kontor. Innan Landgericht fattar beslut skall parterna och den överordnade myndigheten för notarius publicus beredas tillfälle att yttra sig. Om den avgiftsskyldige bestrider den beräkning av kostnaderna som notarius publicus gjort kan den senare begära att Landgericht fattar beslut i frågan.
…”
12. I 156 § sjätte stycket KostO föreskrivs slutligen följande:
”6. Den myndighet som notarius publicus är underställd får, i varje enskilt fall, anmoda den senare att begära att Landgericht fattar beslut och överklaga detta beslut. I det beslut som detta leder till kan ersättningsbeloppet även höjas.”
III – Bakgrund och tolkningsfrågorna
13. Mathias Längst (offentliganställd notarius publicus inom domkretsen för OLG Stuttgart) intygade i egenskap av notarius publicus vissa beslut avseende bolaget SABU Schuh & Marketing GmbH (nedan kallat SABU) angående åtgärder beträffande sammanläggning av andelar i bolaget till en enda andel, omräkning till euro av bolagskapitalet och bolagsandelarna, ökning av bolagskapitalet genom bolagets egna medel samt ändring av bolagets firma.
14. I sitt avgiftsbeslut anmodade Mathias Längst SABU att betala 2 892,46 euro avseende avgifter och kostnader för intygandet av handlingarna. Detta belopp innefattar en intygsavgift om 1 584 euro netto – beräknad på ett sammanlagt belopp om 484 007 euro – för ökningen av kapitalet och ändringen av bolagsordningen. Statens andel uppgick till 1 183,83 euro och notarius publicus andel till 400,17 euro.
15. Mot bakgrund av domstolens beslut i målet Gründerzentrum ansåg ordföranden vid Landgericht Stuttgart, notarius publicus närmaste överordnade, att beräkningen av kostnaderna för intygandet delvis stred mot direktiv 69/335 eftersom de begärda avgifterna för kapitalökningen och ändringen av bolagsordningen enligt ordförandens mening utgjorde skatter som var förbjudna enligt detta direktiv. Ordföranden anmodade därför Mathias Längst att ändra beloppet i kravet på så sätt att han från SABU skulle ta ut endast ett bruttobelopp om 1 465,66 euro och att i enlighet med 156 § sjätte stycket KostO vända sig till Landgericht Stuttgart för ett beslut beträffande lagenligheten av avgiftsbeslutet i fråga.
16. Mathias Längst efterkom anmodan att översända handlingarna till den vid Landgericht Stuttgart för överklaganden behöriga avdelningen trots att han ansåg att den beräkning som han gjort av kostnaderna var helt berättigad.
17. Med hänsyn till dessa olika ståndpunkter och till att den hyste tvivel kring tolkningen av domstolens ovannämnda beslut beslutade Landgericht Stuttgart den 31 mars 2003 att vilandeförklara det anhängiga målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”Skall, till skillnad från vad som var fallet i domstolens beslut av den 21 mars 2002 i mål C‑264/00, Gründerzentrum-Betriebs-GmbH, sådana avgifter anses utgöra skatter i den mening som avses i direktivet, som tas ut för intygande av notarius publicus av transaktioner som omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 69/335, i dess ändrade lydelse, och som görs av en offentliganställd notarius publicus i en rättsordning såsom den inom regionen Württemberg (delstaten Baden-Württemberg, domkretsen för Oberlandesgericht Stuttgart), i vilken rättsordning såväl offentliganställda notarius publicus som fria yrkesutövare är verksamma, vilka uppbär avgifterna, men i vilken när det gäller uppgifter som fullgörs av offentliganställda notarius publicus dessa enligt en delstatslag skall betala in en schablonmässig andel av avgifterna till staten, som de är underställda och som använder inkomsterna för att finansiera sin verksamhet?
2. För det fall fråga 1 besvaras jakande: Är det inte fråga om en skatt när staten avstår från att göra gällande sin andel av avgifter för transaktioner genom att inte tillämpa den delstatsrättsliga bestämmelsen enligt vilken en del av avgifterna skall tillfalla staten?”
IV – Förfarandet vid domstolen
18. I detta förfarande har den tyska och den spanska regeringen samt kommissionen gett in skriftliga yttranden.
19. Vid utredningen av målet har domstolen från Landgericht Stuttgart i enlighet med artikel 104.5 i rättegångsreglerna begärt vissa klarlägganden beträffande utvecklingen och karaktären av förfarandet vid den nationella domstolen.
20. Vid förhandlingen i målet den 25 november 2004 var Mathias Längst, ordföranden vid Landgericht Stuttgart och Bezirksrevisor (distriktsrevisor) vid Landgericht Stuttgart, den spanska regeringen och kommissionen närvarande.
V – Rättslig bedömning
A – Huruvida begäran om förhandsavgörande kan tas upp till sakprövning
21. Under förfarandet har det framkommit tvivel beträffande huruvida det verkligen föreligger en tvist i målet vid Landgericht Stuttgart och huruvida det beslut som den nationella domstolen skall fatta är av rättskipningskaraktär och, följaktligen, beträffande domstolens behörighet att besvara de frågor som ställts. Innan jag prövar dessa tolkningsfrågor i sak skall jag kort behandla denna frågeställning.
22. Tvivlet härrör huvudsakligen från det förhållandet att förfarandet i fråga har inletts av Mathias Längst på anmodan av hans närmaste överordnade för att få fastställt huruvida det av honom fattade avgiftsbeslutet är lagenligt. Man skulle då kunna anse att den nationella domstolen inte har förelagts en verklig och egentlig tvist, såsom exempelvis en tvist mellan den betalningsskyldige och den ersättningsberättigade för avgifterna till notarius publicus, utan en för myndigheten rent ”intern” begäran som inte föranleder ett kontradiktoriskt förfarande.
23. Jag erinrar i detta avseende för det första om att enligt fast rättspraxis ”följer det av artikel 234 EG att de nationella domstolarna endast har befogenhet att framställa en begäran till domstolen om en tvist är anhängig vid dem och om de skall fälla avgörande inom ramen för ett förfarande som är avsett att leda till ett avgörande av rättskipningskaraktär ”.(10) Avgörande är således det förhållandet, såsom domstolen också har fastställt, att tolkningsfrågorna ställts av domstolar som skall ”avgöra en tvist”(11), och detta oberoende av bland annat ”huruvida förfarandet vid den nationella domstolen är kontradiktoriskt eller inte”(12) .
24. Att det är fråga om en tvist i förevarande fall kan emellertid enligt min mening utläsas av själva karaktären av förfarandet vid den nationella domstolen. Det framgår nämligen av handlingarna i målet att förfarandena enligt 156 § KostO kan inledas endast om det bestrids att de avgifter som skall betalas för en åtgärd av notarius publicus är lagenliga och/eller dessa avgifters storlek bestrids. I denna bestämmelse regleras nämligen det enda medlet för att ifrågasätta ett avgiftsbeslut som notarius publicus fattat. Av detta följer att förfarandet vid den nationella domstolen verkligen syftar till att lösa en tvist.
25. Inte heller anser jag att man kan komma till en annan slutsats utifrån det förhållandet att det i förevarande fall är notarius publicus närmaste överordnade och inte den betalningsskyldige för avgifterna i fråga som har framfört invändningar mot det arvode som Mathias Längst har tagit ut. Den senare och hans närmaste överordnade har nämligen framfört motstående argument och förespråkat olika lösningar beträffande tolkningen av gemenskapsrätten och särskilt beträffande tillämpningen av beslutet i målet Gründerzentrum på förevarande fall. Ordföranden vid Landgericht Stuttgart har, som ovan konstaterats, hävdat att en del av de krävda avgifterna utgör en skatt som är förbjuden enligt direktivet medan notarius publicus utesluter att så är fallet. Vid prövningen av om de ifrågavarande avgifterna är lagenliga har den nationella domstolen följaktligen att välja mellan två helt motsatta ståndpunkter.
26. För det andra står det enligt min uppfattning klart att det beslut som den nationella domstolen skall fatta är ett ”avgörande av rättskipningskaraktär”. Såsom understrukits i de klargöranden som gjorts till domstolen kommer detta beslut att vara verkställbart i förhållandet mellan den betalningsskyldige för och den berättigade till avgifterna i fråga, och det kommer att ha rättskraft. Dessutom kan detta beslut överklagas till OLG Stuttgart, dock endast på rättsliga grunder och sedan prövningstillstånd meddelats.
27. Mot bakgrund av övervägandena ovan anser jag att domstolen är behörig att besvara de frågor som ställts i förevarande mål, vilka jag nu övergår till att behandla.
B – Prövning i sak
Den första frågan
28. Såsom konstaterats önskar den nationella domstolen genom den första frågan, mot bakgrund av beslutet i målet Gründerzentrum som avser uppgifter som notarius publicus fullgör inom domkretsen för OLG Karlsruhe, få klarhet i om även avgifter som tas ut av en offentliganställd notarius publicus inom domkretsen för OLG Stuttgart för intygande av en transaktion som omfattas av direktivet skall anses vara skatt.
29. För att besvara denna fråga vill jag först erinra om att i det av den nationella domstolen nämnda beslutet fastslog domstolen, med tillämpning av fast rättspraxis,(13) såvitt här är av intresse att sådana avgifter utgör skatter, som tas ut för upprättande av en handling inför notarius publicus genom vilken en transaktion som omfattas av direktivet fastställs, inom ramen för ett system som utmärks (i) av att notarius publicus är offentliganställda tjänstemän och (ii) av att avgifterna för notarius publicus tjänster delvis betalas till delstaten, som förvaltar dem och använder dem för att finansiera uppgifter som ankommer på den.(14)
30. Domstolen ansåg vidare att avgifter som under sådana förutsättningar tas ut för upprättandet av en handling inför notarius publicus varigenom bildandet av ett bolag fastställs utgjorde en skatt som var förbjuden enligt artikel 10 i fördraget eftersom (i) det var obligatoriskt att åtgärden i fråga intygades av notarius publicus och (ii) de avgifter som togs ut inte var av vederlagskaraktär eftersom de ”inte ha[de] något samband med kostnaderna för den konkreta tjänsten”(15) .
31. Enligt den nationella domstolen och den tyska regeringen är denna lösning emellertid inte tillämplig i förevarande fall. Den rättsliga ställningen för offentliganställda notarius publicus som är verksamma inom domkretsen för OLG Stuttgart skiljer sig från den för deras kolleger inom domkretsen för OLG Karlsruhe i två avseenden.
32. För det första är det inom domkretsen för OLG Stuttgart, till skillnad från vad som är fallet inom domkretsen för OLG Karlsruhe, inte endast möjligt att vända sig till offentliganställda notarius publicus utan även till notarius publicus som är fria yrkesutövare. Denna valmöjlighet utesluter att skatten med nödvändighet är obligatorisk. Eftersom enskilda har möjlighet att vända sig till fria yrkesutövare tas de avgifter som erläggs för upprättande av handlingar inför notarius publicus i själva verket inte med nödvändighet ut av staten.
33. Medan avgifterna inom domkretsen för OLG Karlsruhe alltid tillfaller delstaten och offentliganställda notarius publicus får ersättning motsvarande en andel av de avgifter som de genererar, är det för det andra inom den domkrets som är i fråga notarius publicus som i princip uppbär avgifterna direkt och därefter betalar endast ett schablonbelopp till staten. Utifrån denna synpunkt är ställningen för en offentliganställd notarius publicus med verksamhet inom domkretsen för OLG Stuttgart således mycket lik den för en fri yrkesutövare.
34. Mot bakgrund av dessa enda två skillnader har den nationella domstolen och den tyska regeringen hävdat att de avgifter som tas ut av notarius publicus inom domkretsen för OLG Stuttgart inte utgör skatter i den mening som avses i artikel 10 i direktivet.
35. Jag vill genast förklara att jag inte delar denna uppfattning. Jag anser nämligen i likhet med den spanska regeringen och kommissionen att dessa skillnader mellan ställningen för offentliganställda notarius publicus inom de två domkretsarna inte motiverar en annan lösning när det gäller om avgifterna i fråga skall betecknas som skatt.
36. Vad först gäller det förhållandet att det inom domkretsen för OLG Stuttgart finns både offentliganställda notarius publicus och sådana som är fria yrkesutövare skall det påpekas att en liknande situation förelåg redan i det mål som ledde fram till beslutet i målet Gründerzentrum. I det beslutet underströk domstolen nämligen att ” både notarius publicus i statlig tjänst och fria yrkesutövare [får]
enligt § 20 BNotO ... upprätta officiella handlingar vilka skall erkännas i hela Tyskland”.(16) Tvärtemot vad den nationella domstolen och den tyska regeringen har anfört fanns det med andra ord även i det fallet en möjlighet att välja mellan de två slagen av notarius publicus. Detta hindrade, såsom konstaterats, emellertid inte domstolen från att fastslå att de avgifter som togs ut av offentliganställda notarius publicus inom domkretsen för OLG Karlsruhe utgjorde skatter.
37. Detta förklarar varför frågan om beteckningen av avgifterna som skatter uppkommer endast beträffande offentliganställda notarius publicus, oberoende av det förhållandet att det är möjligt att vända sig även till notarius publicus som är fria yrkesutövare. Denna fråga uppkommer varje gång som staten genom sina företrädare tar ut avgifter för transaktioner som omfattas av direktivet. Vad som är av relevans vid tillämpningen av direktivet, och i synnerhet av förbudet i artikel 10, är i korthet endast det förhållandet att statsanställda utövar yrket som notarius publicus.
38. I detta avseende är emellertid den situation som råder inom domkretsen för OLG Stuttgart helt identisk med den i målet Gründerzentrum. I de två domkretsarna tillåts nämligen statsanställda att utöva yrket som notarius publicus och uppbär avgifter för transaktioner som omfattas av direktivet
39. Jag anser inte heller att den andra omständigheten som den nationella domstolen nämnt kan vara av relevans för hur avgifterna i fråga skall betecknas, nämligen det förhållandet att det inom domkretsen för OLG Stuttgart är offentliganställda notarius publicus som har rätt till dessa avgifter.
40. Enligt domstolens rättspraxis är det enda relevanta kriteriet i detta avseende nämligen huruvida avgifter som betalas av enskilda åtminstone ﾀﾝdelvis betalas in till ... stat[en] för att finansiera offentliga utgifter”.(17) Det saknar således betydelse att detta sker direkt, såsom i fallet med domkretsen för OLG Karlsruhe, eller på ett mer indirekt sätt, såsom i förevarande fall. Vad som är av vikt är nämligen att i båda fallen, såsom framgår av själva beslutet om hänskjutande, betalas en del av de avgifter som tas ut in till delstatskassan.
41. Sammanfattningsvis anser jag mig kunna konstatera att ställningen för offentliganställda notarius publicus inom de två domkretsarna är liknande och att de principer som domstolen fastslog i beslutet i målet Gründerzentrum sålunda är tillämpliga på förevarande fall. Jag vill dessutom påpeka att det är just mot bakgrund av dessa likheter som kommissionen, vilket den upplyste om vid förhandlingen i målet, har inlett ett fördragsbrottsförfarande mot Tyskland beträffande de bestämmelser som är tillämpliga på offentliganställda notarius publicus i delstaten Baden-Württemberg i dess helhet, såväl avseende dem inom OLG Karlsruhe som dem inom OLG Stuttgart.
42. Jag föreslår följaktligen att domstolen besvarar den första frågan på så sätt att rådets direktiv 69/335/EEG, i dess lydelse enligt rådets direktiv 85/303/EEG, skall tolkas så, att i en ordning såsom den som gäller inom domkretsen för OLG Stuttgart utgör avgifter som tas ut för att upprätta en handling inför notarius publicus, genom vilken en transaktion som omfattas av direktivet fastställs, en skatt i den mening som avses i direktivet, om det föreligger ett system som utmärks av att notarius publicus är offentliganställda tjänstemän och av att avgifterna delvis betalas till staten för att finansiera offentliga utgifter.
Den andra frågan
43. Genom den andra frågan önskar den nationella domstolen få klarhet i huruvida avgifter som tas ut av offentliganställda notarius publicus inte utgör skatt om staten avstår från sin andel av avgifterna för notarius publicus tjänster genom att inte tillämpa den regionala bestämmelse i vilken föreskrivs att en andel av dessa avgifter skall betalas till delstaten.
44. Den nationella domstolen har i denna fråga särskilt hänvisat till ett cirkulär från justitieministeriet i delstaten Baden-Württemberg som antogs den 22 maj 2002 efter beslutet i målet Gründerzentrum, i vilket notarius publicus anmodas att inte ta ut avgifter som betraktas som skatter i den mening som avses i direktivet. I linje med detta beslut kan delstaten, enligt den nationella domstolen, underlåta att uppbära sin andel av avgifterna när den anser att dessa avgifter strider mot gemenskapsrätten.
45. Jag vill för min del först och främst erinra om att enligt fast gemenskapsrättspraxis ”[grundar sig] en begäran om förhandsavgörande och följaktligen domstolens behörighet … på det behov som är knutet till den faktiska lösningen av en tvist och inte på utformningen av rådgivande yttranden i allmänna eller hypotetiska frågor”.(18)
46. Mot denna bakgrund anser jag det vara tillräckligt att konstatera att förevarande fråga grundar sig på en hypotetisk och osäker omständighet, nämligen på ett rent antagande att delstatsmyndigheterna beslutar att avstå från avgifterna i fråga. Det är med andra ord fråga om en ren möjlighet som omfattas av myndigheternas skönsmässiga bedömning.
47. Av handlingarna i målet framgår emellertid inte ens att myndigheterna i delstaten har för avsikt att använda sig av denna möjlighet. Såsom den tyska regeringen själv har anfört fanns det för övrigt vid tiden för de faktiska omständigheterna i målet inte någon bestämmelse i vilken föreskrevs att staten skulle avstå från dessa avgifter utan endast ett förslag till lag med en sådan ändring.
48. Vad därefter gäller det meddelande som den nationella domstolen har nämnt är det nödvändigt att konstatera att denna avser en annan frågeställning än den som uppkommit genom förevarande tolkningsfråga. Detta meddelande avser nämligen endast uttag av avgifter av offentliganställda notarius publicus och innehåller en anmodan till dessa att inte kräva betalning av avgifter som strider mot direktivet. I förevarande fall har emellertid sådan betalning begärts, vilket utgör föremålet för tvisten vid den nationella domstolen.
49. Härav följer enligt min uppfattning att förevarande tolkningsfråga inte är användbar för lösningen av den tvist som är anhängig vid den nationella domstolen och att domstolen följaktligen inte skall besvara den.
50. Om domstolen emellertid finner att frågan skall besvaras, anser jag att ett avstående från statens sida från att ta ut sin andel av avgiften inte ensamt är tillräckligt för att dessa avgifter inte skall anses utgöra en skatt i den mening som avses i direktivet.
51. I den mån som notarius publicus är offentligt anställd, ingår i förvaltningen och får ersättning från staten för att fullgöra offentliga uppgifter, betalas de avgifter som erläggs till en sådan notarius publicus under alla omständigheter, åtminstone indirekt, till staten och utgör således en skatt.
VI – Förslag till avgörande
52. Jag föreslår följaktligen att domstolen skall lämna följande svar på tolkningsfrågan från Landgericht Stuttgart:
Rådets direktiv 69/335/EEG, i dess lydelse enligt rådets direktiv 85/303/EEG, skall tolkas så, att i en ordning såsom den som gäller inom domkretsen för OLG Stuttgart utgör avgifter som tas ut för att upprätta en handling inför notarius publicus, genom vilken en transaktion som omfattas av direktivet fastställs, en skatt i den mening som avses i direktivet, om det föreligger ett system som utmärks av att notarius publicus är offentliganställda tjänstemän och av att avgifterna delvis betalas till staten för att finansiera offentliga utgifter.
(1) .
(2)
–	EGT L 249, s. 25.
(3)
–	EGT L 156, s. 23.
(4)
–	Beslut av den 21 mars 2002 i mål C-264/00, Gründerzentrum-Betriebs-GmbH mot Land Baden-Württemberg (REG 2002, s. I-3333).
(5)
–	Lag av den 20 april 1892 om bolag med begränsat ansvar, RGBl., s. 477, ändrad genom beslut av den 20 maj 1898 (RGBl., s. 846).
(6)
–	Av den 24 februari 1961, BGBl. 1961 I, s. 98.
(7)
–	Av den 12 februari 1975, GBl. s. 116.
(8)
–	Av den 26 juli 1957, BGBl. I, s. 960.
(9)
–	Av den 31 augusti 1998, BGBl. 1998 I, s. 2585.
(10)
–	Se dom av den 19 oktober 1995 i mål C-111/94, Job Centre, kallat ”Job Centre I” (REG 1995, s. I-3361), punkt 9, av den 12 november 1998 i mål C-134/97, Victoria Film (REG 1988, s. I‑7023), punkt 14, och av den 14 juni 2001 i mål C-178/99, Salzmann (REG 2001, s. I-4421), punkt 14, samt beslut av den 22 januari 2002 i mål C-447/00, Holto (REG 2002, s. I-735), punkt 17. Min kursivering.
(11)
–	Se särskilt domen i det ovannämnda målet Job Centre I, i vilken domstolen fastslog att den inte var behörig att svara på de frågor som ställts av Tribunale di Milano med hänsyn till att den senare inom ramen för ett förfarande för ”frivillig rättsvård” avseende en begäran om fastställande av ett bolags bolagsordning för registrering ”handla[de] ... som en administrativ myndighet utan att den samtidigt ha[de] att avgöra en tvist” (punkt 11). Min kursivering.
(12)
–	Dom av den 21 februari 1974 i mål 162/73, Birra Dreher (REG 1974, s. 201), punkt 3. För senare domar se dom av den 18 juni 1998 i mål C-266/96, Corsica Ferries France (REG 1998, s. I-3949), punkt 23, och av den 15 januari 2002 i mål C-182/00, Lutz (REG 2002, s. I-547), punkt 13.
(13)
–	Se särskilt dom av den 29 september 1999 i mål C-56/98, Modelo SGPS (REG 1999, s. I-6427), och av den 21 september 2000 i mål C-19/99, Modelo Continente SGPS (REG 2000, s. I-7213).
(14)
–		Se beslutet i det ovannämnda målet Gründerzentrum, punkterna 27 och 28.
(15)
–	Beslutet i det ovannämnda målet Gründerzentrum, punkterna 29–33.
(16)
–	 Beslutet i det ovannämnda målet Gründerzentrum, punkt 13. Min kursivering. I det fallet hävdade dessutom en av parterna (distriktsrevisorn vid domstolen i Freiburg) att de avgifter som togs ut inte kunde betraktas som en skatt i den mening som avses i direktivet, mot bakgrund särskilt av det förhållandet att ”[d]et nationella rättssystem som var aktuellt i målet Modelo skiljer sig betydligt från det tyska rättssystemet, eftersom det i Tyskland, förutom notarius publicus i offentlig tjänst, även finns två andra typer av notarius publicus vilka är fria yrkesutövare” (punkt 22).
(17)
–	Domen i det ovannämnda målet Modelo I, punkt 22, och i det ovannämnda målet Modelo II, punkt 22. Påpekas kan att i målet Modelo, precis som i systemet inom domkretsen för OLG Stuttgart, togs avgifterna ut av offentliganställda notarius publicus som därefter inbetalade dem delvis till staten. Se även beslutet i målet Gründerzentrum, punkt 28.
(18)
–	Se exempelvis dom av den 16 december 1981 i mål 244/80, Foglia mot Novello (REG 1981, s. 3045; svensk specialutgåva, volym 6, s. 243), punkt 18, av den 15 juni 1995 i de förenade målen C-422/93–C-424/93, Zabala Erasun m.fl. (REG 1995, s. I-1567), punkt 29, och av den 12 mars 1998 i mål C-314/96, Djabali (REG 1998, s. I-1149), punkt 19.