62012CC0374_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. I det aktuella målet har domstolen i huvudsak att pröva en begäran om förhandsavgörande avseende giltigheten av rådets förordning (EG) nr 1279/2007 av den 30 oktober 2007 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på vissa linor och kablar av järn eller stål med ursprung i Ryska federationen och om upphävande av antidumpningsåtgärderna på import av vissa linor och kablar av järn eller stål med ursprung i Thailand och Turkiet.(2)
2. Frågan om giltigheten beror i huvudsak på hur artikel 11.9 i rådets förordning (EG) nr 384/96 av den 22 december 1995 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen(3) ska tolkas. Domstolen har sällan haft anledning att tolka eller tillämpa den aktuella bestämmelsen,(4) till skillnad från tribunalen(5) .
3. Det ankommer närmare bestämt på domstolen att besvara frågan i vilken mån unionsinstitutionerna, vid en översyn av en antidumpningsåtgärd som har ålagts ett exportföretag, kan använda en annan metod för att fastställa exportpriset än den metod som användes i den förordning som införde den ursprungliga åtgärden, och att således definiera vad som avses med den ”förändring av omständigheterna” som avses i artikel 11.9 i grundförordningen.
I – Tillämpliga bestämmelser
A – Internationell rätt
4. Avtalet om tillämpning av artikel VI i det allmänna tull- och handelsavtalet 1994,(6) som återfinns i bilaga 1A till avtalet om upprättande av världshandelsorganisationen (nedan kallad WTO-avtalet), godkändes genom rådets beslut 94/800/EG av den 22 december 1994 om ingående, på Europeiska gemenskapens vägnar – vad beträffar de frågor som omfattas av dess behörighet – av de avtal som är resultatet av de multilaterala förhandlingarna i Uruguayrundan (1986–1994).(7)
5. Då syftet med grundförordningen, såsom framgår av skäl 5 i nämnda förordning, bland annat är att ta in de nya reglerna och detaljerna i 1994 års antidumpningslagstiftning(8) i unionsrätten, kommer de bestämmelser i nämnda lagstiftning som är relevanta för lösningen av tvisten vid den nationella domstolen vid behov att citeras längre fram.
B – Unionsrätt
1. Grundförordningen
6. Vid tidpunkten för omständigheterna för tvisten vid det nationella målet var grundförordningen tillämplig.(9) De relevanta bestämmelserna var artiklarna 2.8, 2.9, 11.3 och 11.9.
7. I artikel 2.8 och 2.9 i grundförordningen föreskrevs följande:
”8. Exportpriset skall vara det pris som faktiskt betalas eller skall betalas för produkten när den säljs på export från exportlandet till gemenskapen.
9. I de fall då det inte finns något exportpris eller då exportpriset förefaller otillförlitligt på grund av förhållandet eller ett kompensationsarrangemang mellan exportören och importören eller en tredje part, får exportpriset konstrueras på grundval av det pris till vilket de importerade produkterna första gången säljs vidare till en oberoende köpare eller, om produkterna inte säljs vidare till en oberoende köpare eller inte säljs vidare i samma skick som de importerats, på någon annan skälig grund.”
8. I artikel 11.9 i grundförordningen föreskrivs följande:
”Vid varje undersökning avseende översyn eller återbetalning som utförs enligt denna artikel skall kommissionen, med beaktande av artikel 2, särskilt punkterna 11 och 12 i denna, och artikel 17, under förutsättning att omständigheterna är oförändrade, tillämpa samma metoder som vid den undersökning som ledde till införandet av tullen i fråga.”
9. De övriga bestämmelserna i grundförordningen kommer vid behov att citeras i den kommande framställningen.
2. Den ursprungliga antidumpningsförordningen och beslutet om att godta prisåtagandena
10. Den 2 augusti 2001 antog rådet förordning (EG) nr 1601/2001 om införande av en slutgiltig antidumpningstull och slutgiltigt uttag av den preliminära antidumpningstull som införts på import av vissa linor eller kablar, av järn eller stål, med ursprung i Ryska federationen, Konungariket Thailand, Tjeckiska republiken och Republiken Turkiet.(10) Enligt artikel 1.2 i förordningen var en antidumpningstull på 50,7 procent tillämplig på import av linor och kablar av stål eller järn med ursprung i Ryssland.
11. I skäl 87 i förordning nr 1601/2001 anges att i avsaknad av nya uppgifter om exportpris bekräftas de preliminära avgöranden som anges i skäl 107 i förordningen om preliminär tull.(11) I nämnda skäl preciseras att exportpriset fastställdes för den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren på grundval av de priser som betalats eller skulle betalas.
12. Den 26 juli 2001 antog kommissionen beslut (EG) 2001/602/EG om godtagande av åtaganden som gjorts i samband med antidumpningsförfarandet avseende import av vissa linor och kablar, av järn eller stål, med ursprung i Republiken Korea, Malaysia, Ryska federationen, Konungariket Thailand, Tjeckiska republiken och Turkiet samt om avslutande av förfarandet avseende import med ursprung i Republiken Korea och Malaysia.(12) I artikel 1 i detta beslut preciseras att de åtaganden som gjorts av bland annat aktiebolaget Cherepovetsky Staleprokatny Zavod OAO skulle godtas.(13)
3. Förordningen om översyn av de ursprungliga antidumpningstullarna och beslutet om att upphäva beslutet om att godta prisåtagandena
13. År 2004 begärde ChSPZ i enlighet med artikel 11.3 i grundförordningen en partiell interimsöversyn.(14)
14. Den 10 augusti 2004 inledde kommissionen det begärda förfarandet för översyn.(15)
15. ChSPZ blev den 1 januari 2006 Closed Joint Stock Company Severstal-Metiz,(16) med säte i Cherepovets (Ryska federationen), efter att ha sammanslagits med bolaget Open Joint Stock Company Orlovsky Staleprokatny Zavod och SSM.(17)
16. Kommissionen inledde den 3 augusti 2006 dessutom en översyn vid giltighetstidens utgång av de antidumpningsåtgärder som infördes genom förordning (EG) nr 1601/2001.(18)
17. Den 30 oktober 2007 antog rådet förordning nr 1279/2007 som avsåg avslutande av såväl översynen vid giltighetstidens utgång av åtgärderna, som av den partiella interimsöversyn som hade begärts av bland annat SSM. Enligt artikel 1.2 i förordningen skulle en slutgiltig antidumpningstullsats på 9,7 procent införas på import av vissa linor och kablar av järn eller stål som hade tillverkats av SSM. I nämnda förordning preciseras även att de prisåtaganden som bland annat SSM hade lämnat efter det att de slutgiltiga undersökningsresultaten hade meddelats, inte kunde godtas enligt artikel 8.2 i grundförordningen.(19)
18. De huvudsakliga skälen i förordning nr 1279/2007 som är relevanta för lösningen av tvisten vid den nationella domstolen och som gäller fastställandet av SSM:s exportpriser, kommer vid behov att återges längre fram i framställningen.
19. Kommissionen fattade samma dag beslut om att upphäva beslut 2001/602 om godtagande av de prisåtaganden som hade lämnats av SSM.(20)
C – Bulgarisk rätt
20. I artikel 214 i den bulgariska tullagen (Zakon na Mitnitsite) (nedan kallad ZM) som reglerar återbetalning av tull föreskrivs följande:
”1) Med återbetalning av tull förstås full eller delvis återbetalning av erlagd import- eller exporttull.
2) Återbetalning ska ske när det står klart att tullen vid tiden för betalningen inte skulle ha erlagts eller att grund för betalning inte längre förelåg.”
II – Bakgrund till tvisten i målet vid den nationella domstolen
21. Valimar OOD(21) är ett bulgariskt bolag som huvudsakligen bedriver import av och handel med trådar, kablar, linor och andra liknande varor av stål med olika ursprung, däribland SSM:s varor.
22. När de kablar och linor i rostfritt stål med ursprung i Ryssland som SSM exporterade, infördes i Bulgarien (vid ett okänt datum), enligt förfarandet för fri omsättning för särskilt ändamål, var Valimar – med tillämpning av förordning nr 1279/2007 – skyldigt att betala en slutgiltig antidumpningstull på 9,7 procent med ett totalt belopp på 2117,01 bulgariska leva (BGN).
23. Den 25 januari 2011 lämnade Valimar in en begäran till Teritorialno Mitnichesko upravlenie Varna (tullverket i Varna) om att det skulle slås fast att nämnda antidumpningstullar hade betalats felaktigt med hänsyn till artikel 214 i ZM och artikel 236 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen(22) . Valmar gjorde gällande att förordning nr 1297/2007 var ogiltig och att de tullar som Valimar hade betalat skulle återbetalas.
24. Genom beslut av den 24 februari 2011 fann Nachalnik na Mitnitsa Varna (direktören för tullverket i Varna) att begäran saknade både grund och ändamål. Den 12 april 2011 fastställde direktören för tullbyrån beslutet.
25. Valimar överklagade beslutet av den 24 februari 2011 till Administrativen sad Varna (förvaltningsdomstol i Varna) som ogillade överklagandet genom avgörande av den 8 november 2011.
26. Valimar överklagade detta avgörande till Varhoven administrativen sad (högsta förvaltningsdomstol) och gjorde gällande att förordning nr 1279/2007 var ogiltig, eftersom den bland annat hade antagits i strid med artikel 11.9 jämförd med artikel 2.8 i grundförordningen. Rådet hade nämligen använt en annan metod för att fastställa SSM:s exportpriser än den som användes i förordning nr 1601/2001 om införande av den ursprungliga antidumpningstullen, utan att förevarande skillnad kunde motiveras med att omständigheterna hade förändrats i den mening som avses i artikel 11.9 i grundförordningen.
III – Frågorna om tolkningen och giltigheten samt förfarandet vid domstolen
27. Varhoven administrativen sad har mot bakgrund av ovanstående beslutat att vilandeförklara målet och hänskjuta följande frågor om tolkningen och giltigheten till domstolen:
«1) Ska artikel 11.9 och 11.10 första meningen i … [grundförordningen] jämförd med artikel 2.8 och 2.9 i samma förordning tolkas så, att – om omständigheterna är oförändrade i den mening som avses i artikel 11.9 – dessa bestämmelser har företräde framför varje underförstådd befogenhet som institutionerna tilldelas enligt artikel 11.3 i grundförordningen för att fastställa exportpriset, inbegripet – vad beträffar … förordning … nr 1279/2007 – institutionernas underförstådda befogenheter att pröva den framtida tillförlitligheten av Severtstal-Metiz exportpriser genom att jämföra minimipriserna enligt prisåtagandena med priserna för försäljning till tredjeland? Påverkas svaret på första frågan av att institutionerna beslutar, såsom beträffande [SSM] och … förordning … nr 1279/2007, att ändra antidumpningsåtgärden (sänka antidumpningstullsatsen) vid utövandet av sina befogenheter i samband med bedömningen av varaktigheten av förändringen av de omständigheter som rör dumpning i enlighet med artikel 11.3 i samma förordning?
2) Följer det av svaret på fråga 1 att kommissionen borde ha tillämpat den metod för att fastställa exportpriset som användes under den första undersökningen – i förevarande fall i enlighet med artikel 2.8 i [grundförordningen] – under de omständigheter som beskrivs i den del av rådets förordning … nr 1279/2007 som avser fastställandet av [SSM:s] exportpris och mot bakgrund av att det i rådets förordning … nr 1279/2007 saknas uttryckliga bevis för förändring, i den mening som avses i artikel 11.9 i grundförordningen, som skulle kunna motivera tillämpningen av en ny metod?
3) Med beaktande av svaren på frågorna 1 och 2: Ska den del av rådets förordning … nr 1279/2007 som avser fastställande och införande av individuella antidumpningsåtgärder som rör import av stållinor och stålkablar tillverkade av SSM, anses vara antagen i strid med artikel 11.9 och 11.10 jämförd med artikel 2.8 i grundförordningen, det vill säga på en felaktig rättslig grund, och därför anses vara ogiltig i denna del?”
28. Motparten i det nationella målet, den bulgariska regeringen, Europeiska unionens råd och Europeiska kommissionen har inkommit med skriftliga yttranden. Valimar, motparten i det nationella målet, den bulgariska regeringen, rådet och kommissionen har avgett muntliga yttranden vid förhandlingen den 13 november 2013.
IV – Upptagande till sakprövning av begäran om förhandsavgörande
29. Den bulgariska regeringen och motparten i det nationella målet har gjort gällande att begäran om förhandsavgörande inte kan tas upp till sakprövning enligt den rättspraxis som bygger på domen i målet TWD Textilwerke Deggendorf (23) . I egenskap av importör med ensamrätt från SSM är nämligen Valimar direkt och personligen berört av förordning nr 1279/2007 i den mening som avses i artikel 230 fjärde stycket EG, och borde därför direkt ha bestridit förordningens giltighet genom att väcka talan om ogiltigförklaring inom de tidsfrister som föreskrivs i artikel 230 femte stycket EG. Den hänskjutande domstolen yttrade sig däremot i annan riktning och underströk särskilt att Valimar var en oberoende importör som inte var knuten till SSM och att Valimar inte hade deltagit i förfarandet för att anta nämnda förordning. Varken rådet eller kommissionen har åberopat någon invändning om rättegångshinder.
30. Vid förhandlingen uppgav Valimar att, även om bolaget bland annat importerade SSM:s varor till Bulgarien, kunde det inte anses att Valimar som sådant var SSM:s handelsrepresentant eller att det hade ingått ett exklusivt avtal med SSM. Valimar har även gjort gällande att när förfarandet för översyn inleddes(24) var Bulgarien ännu inte medlem i unionen(25) och importerade inte de varor som avsågs. Valimar kunde därför inte anses ha haft rätt att väcka talan mot förordning nr 1279/2007 när den antogs.
31. Det framgår av domen i det ovannämnda målet TWD Textilwerke Deggendorf att en fysisk eller juridisk person som vid en nationell domstol, genom invändning om rättegångshinder, åberopar att en unionsrättsakt är rättsstridig, ska förklaras ha förverkat sin rätt om den fysiska eller juridiska personen hade kunnat väcka direkt talan om ogiltigförklaring enligt artikel 263 FEUF och har underlåtit att göra detta inom de tidsfrister som föreskrivs i bestämmelsen. En begäran om förhandsavgörande där giltighetsfrågor har ställts i ett sådant sammanhang kan således inte tas upp till sakprövning.
32. Det framgår dock även av domstolens praxis att förevarande invändning om parallell talan endast kan göras gällande mot en fysisk eller juridisk person(26) under förutsättning att det är ”uppenbart”(27) att talan skulle ha tagits upp till sakprövning om talan om ogiltigförklaring hade väckts direkt eller om det är fastslaget att det inte ”råder något tvivel” om att den fysiska eller juridiska personen hade kunna väcka en sådan talan(28) eller att den fysiska eller juridiska personen obestridligen och utan tvivel(29) hade rätt att väcka en sådan talan och hade informerats om det.(30)
33. Domstolen har funnit att ett importföretag som är knutet till ett företag som omfattas av en antidumpingstull och vars försäljningspris för varorna har legat till grund för fastställandet av det exportpris som har fastställts i den förordning där nämnda tull fastställs, ska anses direkt och personligen berört av förordningen och hade ”utan tvivel” kunnat väcka direkt talan vid unionsdomstolen.(31)
34. Såsom framgår såväl av de muntliga yttrandena
av den hänskjutande domstolens uppgifter är Valimar inte knutet till SSM och Valimars försäljningspriser låg inte till grund för fastställandet av SSM:s exportpris och kan därför inte anses befinna sig i en situation som motsvarar situationen för det aktuella företaget i målet Nachi Europe.
35. Eftersom det inte kan anses att Valimars talan utan tvivel hade kunnat tas upp till sakprövning om detta företag hade väckt en direkt talan om ogiltigförklaring av förordning nr 1279/2007, kan inte begäran om förhandsavgörande avvisas. Det kan i detta hänseende tilläggas att, eftersom Valimar berördes av dessa bestämmelser genom de nationella bestämmelserna om införlivande av förordning nr 1279/2007, hade Valimar inte kunnat åberopa artikel 263 fjärde stycket FEUF, om denna skulle anses vara tillämplig. Enligt denna får alla fysiska eller juridiska personer väcka talan mot en rättsakt som direkt berör dem och som inte innehåller genomförandeåtgärder.(32)
V – Inledande synpunkter på föremålet för talan i det nationella målet och formuleringen av frågorna om tolkningen och giltigheten
36. Den hänskjutande domstolen har inom ramen för begäran om förhandsavgörande till domstolen ställt två tolkningsfrågor gällande i huvudsak artikel 11.3 och 11.9 i grundförordningen och en fråga rörande bedömningen av giltigheten av förordning nr 1279/2007. Dessa frågor har ett nära samband och är till viss del komplicerade. Eftersom denna komplexitet beror på dubbelheten hos förordning nr 1279/2007, är det lämpligt att sätta in nämnda förordning i sitt rättsliga sammanhang innan frågorna klargörs.
A – De viktigaste bestämmelserna avseende översyn av antidumpningsåtgärder i grundförordningen
37. I artikel 11 i grundförordningen, som bland annat avser antidumpningsåtgärders varaktighet och översyn, preciseras i första punkten att en antidumpningsåtgärd endast ska vara i kraft så länge och i den utsträckning som krävs för att motverka den dumpning som vållar skada. I andra punkten föreskrivs att en antidumpningsåtgärd i princip upphör att gälla fem år efter det att den infördes. En antidumpningsåtgärd kan vid giltighetstidens utgång bli föremål för ny översyn som ska inledas på kommissionens initiativ, på begäran av gemenskapsproducenter eller för gemenskapsproducenters räkning. Översynen kan leda till att åtgärden antingen fortsätter eller upphör att gälla.
38. I artikel 11.3 första stycket i grundförordningen föreskrivs dessutom att om det är nödvändigt kan en antidumpningsåtgärd, innan den upphör att gälla, bli föremål för översyn på begäran av antingen kommissionen eller en medlemsstat, eller på begäran av en exportör eller importör eller av de berörda unionsproducenterna, om en frist på minst ett år i ett sådant fall har löpt sedan den slutgiltiga åtgärden infördes och om begäran innehåller tillräckliga bevis för behovet av en sådan interimsöversyn.
39. Enligt artikel 11.3 andra stycket i grundförordningen kan en interimsöversyn av en slutgiltig antidumpningsåtgärd inledas endast om begäran innehåller tillräckliga bevis för att ”den fortsatta tillämpningen av åtgärden inte längre är nödvändig för att motverka dumpning” och/eller ”för att det är osannolikt att skadan fortsätter eller återkommer om åtgärden upphävs eller ändras”, eller ”för att den gällande åtgärden inte längre är tillräcklig för att motverka den skadevållande dumpningen”.
40. I artikel 11.3 tredje stycket i grundförordningen preciseras att vid undersökningen avseende interimsöversyn kan kommissionen bland annat överväga ”om de omständigheter som rör dumpning och skada har ändrats väsentligt”(33) eller ”om gällande åtgärder leder till det avsedda resultatet att undanröja … skada[an]”, med beaktande av alla relevanta bevis.(34)
41. I artikel 11.9 i grundförordningen fastställs slutligen huvudregeln att kommissionen, vid varje undersökning avseende översyn och ”under förutsättning att omständigheterna är oförändrade”, ska tillämpa samma metoder som vid den ursprungliga undersökningen med beaktande av bland annat artikel 2 i nämnda förordning.
B – Komplexiteten med förordning nr 1279/2007
42. Förordning nr 1279/2007 utgör, såsom framgår av redogörelsen av de rättsliga bestämmelserna, dels en ”förordning om partiell interimsöversyn” av den antidumpningstull som fastställdes för SSM genom förordning nr 1601/2001, vilken inleddes på bland annat SSM:s begäran(35), dels en förordning om översyn vid utgången av de slutgiltiga åtgärdernas giltighetstid som infördes genom samma förordning nr 1601/2001, och inleddes på begäran av sambandskommittén för stållineindustrin i EU(36) .
43. Följaktligen har förordning nr 1279/2007 antagits på grundval av artikel 11.3 i grundförordningen, vad gäller den partiella översynen och på grundval av artikel 11.2 i grundförordningen, vad gäller översyn vid utgången av åtgärdernas giltighetstid.(37)
44. Förevarande komplexitet med förordning nr 1279/2007 förklarar i sin tur komplexiteten i den hänskjutande domstolens frågor.
45. Det ska först understrykas att till skillnad från översyn i slutet av åtgärdernas giltighetstid, enligt vilken det endast är möjligt att upphäva den fastställda tullen eller att fortsätta tillämpa den på samma nivå, kan en interimsöversyn leda till att tullarna ändras.(38) Denna skillnad mellan de två förfarandena klargör till viss del, som framgår nedan, syftet och omfattningen med den hänskjutande domstolens första tolkningsfråga.
46. Det är i övrigt på grundval av samma tillgängliga uppgifter och på grundval av deras analyser som institutionerna beslutade att avsluta såväl den partiella interimsöversynen som översynen vid utgången av giltighetstiden av de åtgärder som antogs i förordning nr 1601/2001, trots att perioderna som omfattades av respektive unders ökning inte sammanföll.
47. I skäl 41 i förordning nr 1279/2007 anförs att ”[a]v konsekvensskäl” undersökte institutionerna till en början om det förekom dumpning under undersökningsperioderna för översyn och om åtgärdernas upphörande sannolikt skulle innebära fortsatt dumpning. Institutionerna undersökte därefter land för land ”vilka eventuella följder interimsöversynerna skulle kunna få på resultaten i den ursprungliga förordningen”.
C – Min syn på problemet i förevarande mål
48. De preciseringar som nyss anförts är absolut nödvändiga för att förstå syftet och omfattningen av de frågor som den hänskjutande domstolen har ställt i sin begäran om förhandsavgörande. Vissa av dessa frågor är i viss mån komplexa.
49. Den första frågan har två delar. I den första delen undrar den hänskjutande domstolen – om det antas att det inte är visat att det har skett en förändring av omständigheterna som skulle kunna motivera att metoden för att fastställa exportpriserna har ändrats enligt artikel 11.9 grundförordningen – om artikel 11.3 i nämnda förordning och i synnerhet bestämmelserna som avser tillförlitligheten och varaktigheten av exportpriserna, i ett sådant fall, är tillämplig. I den andra delen undrar den hänskjutande domstolen, för att kunna besvara den föregående frågan, om det är relevant att beakta att institutionerna har ändrat SSM:s antidumpningstullar, och rent konkret sänkt dem.
50. Den hänskjutande domstolens andra tolkningsfråga har formulerats betydligt enklare. Den hänskjutande domstolen undrar om institutionerna borde ha använt samma metod som användes i den ursprungliga undersökningen med beaktande av att det i förordning nr 1279/2007 inte uttryckligen anges att det skett en förändring av omständigheterna som skulle kunna motivera en ändring av metoden för att fastställa SSM:s exportpris, i den mening som avses i artikel 11.9 i grundförordningen.
51. Den tredje frågan har formulerats ännu enklare, då den avser följderna av svaren på de två första frågorna. Den hänskjutande domstolen undrar om förordning nr 1279/2007, i den mån den innebar att metoden för att fastställa SSM:s exportpris ändrades, trots att det inte fastställdes att omständigheterna hade förändrats, ska ogiltigförklaras delvis, eftersom den har antagits med stöd av en felaktig rättslig grund.
52. Jag delar upp mitt svar på de frågor som har ställts i förevarande begäran om förhandsavgörande, och som anförts ovan, på följande sätt: Till att börja med ska jag mycket direkt ge ett negativt svar på den första delen av den första frågan, såsom den har formulerats, på följande sätt: Frågan huruvida artikel 11.9 i grundförordningen, enligt vilken det endast är möjligt att byta metod för att fastställa exportpriset om omständigheterna har förändrats, behöver inte bedömas före frågan om det har skett en förändring av omständigheterna som skulle kunna motivera att en antidumpningsåtgärd upphävs eller ändras i den mening som avses i artikel 11.3 i grundförordningen. I motsats till vad den hänskjutande domstolen verkar föreslå i sin första fråga, är det inte en förutsättning att det har skett en förändring av omständigheterna, som avses i artikel 11.9 i grundförordningen, för att artikel 11.3 i grundförordningen ska vara tillämplig. Däremot är det i samband med tillämpningen av artikel 11.3 i nämnda förordning som frågan om tillämpligheten av artikel 11.9 i nämnda förordning ska prövas.
53. På det sätt som den första delen av den första frågan är ställd ska den besvaras nekande. Konstaterandet att omständigheterna inte har förändrats i den mening som avses i artikel 11.9 i grundförordningen innebär inte att institutionerna kan bortse från artikel 11.3. Med hänsyn därtill, och av andra skäl som jag anger nedan, anser jag inte att detta svar i sig är tillräckligt.
54. För att kunna ge den hänskjutande domstolen ett användbart svar, anser jag nämligen att det är nödvändigt att först pröva om förordning nr 1279/2007 är korrekt i den del det fastställdes att antidumpningstullarna inte skulle upphävas, eftersom omständigheterna inte väsentligt hade ändrats i den mening som avses i artikel 11.3 i grundförordningen. Det skulle kunna invändas att den hänskjutande domstolen inte ifrågasatte det sätt på vilket den framtida tillförlitligheten av SSM:s exportpris analyserades i direktiv 1279/2007, utan endast att metoden för att beräkna dessa tullar hade förändrats. Det verkar dock som om det är absolut nödvändigt att beakta hur tillförlitligheten av SSM:s exportpriser analyserades i förordning nr 1279/2007 för att korrekt kunna bedöma hur frågan om metoden för att fastställa exportpriset prövades i förordningen.
55. Det är sålunda först i andra hand och på grundval av de slutsatser som dragits inom ramen för den fråga som just har beskrivits, som jag kommer att undersöka det som utgör kärnan i den problematik som den hänskjutande domstolen har aktualiserat, nämligen om ändringen av metoden för att fastställa exportpriserna gjordes i enlighet med artikel 11.9 i grundförordningen. Det är mot denna bakgrund som jag slutligen kommer att bedöma om det är relevant att beakta att den åtgärd som vidtogs mot SSM minskades i förordning nr 1279/2007 och om det är avgörande att det i nämnda förordning inte uttryckligen anges att omständigheterna hade förändrats i den mening som avses i artikel 11.9 i grundförordningen. Vad gäller svaret på den hänskjutande domstolens tredje fråga kommer det genast att framgå av svaret på de två första frågorna.
56. I samband med denna bedömning ska slutligen domstolens fasta praxis beaktas, enligt vilken unionsinstitutionerna på området för den gemensamma handelspolitiken och särskilt i fråga om handelspolitiska skyddsåtgärder, förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning med beaktande av de komplicerade ekonomiska, politiska och juridiska situationer som de ska bedöma.(39) Därför ska unionsdomstolens prövning endast avse en kontroll av att handläggningsreglerna har följts, att de faktiska omständigheter som lagts till grund för det omtvistade valet är materiellt riktiga, att bedömningen av dessa omständigheter inte är uppenbart oriktig och att det inte förekommit maktmissbruk(40) .
VI – Huruvida omständigheterna ändrats väsentligt i den mening som avses i artikel 11.3 i grundförordningen
57. Det exportföretag som omfattas av en antidumpningsåtgärd och som begär att denna ska upphöra, ska bevisa att omständigheterna avseende dumpning och skada har ändrats väsentligt.
58. Den kontroll som kommissionen ska göra i detta hänseende kan leda till att kommissionen inte endast utför en efterhandsanalys av hur situationen har utvecklats från och med att den första slutgiltiga åtgärden infördes, för att göra en bedömning av om det är nödvändigt att fortsätta att tillämpa eller att ändra åtgärden för att motverka den skadevållande dumpningen. Kommissionen kan även utföra en framåtblickande analys av hur situationen kan komma att utvecklas från och med att åtgärden för översyn antas, för att göra en bedömning av den troliga inverkan av att en slutgiltig åtgärd upphör eller ändras.(41)
59. I förevarande fall ansåg institutionerna att det ankom på dem att, med de prisåtaganden som SSM hade lämnat, göra en djupgående analys av tillförlitligheten och varaktigheten av SSM:s exportpriser för att bedöma behovet av den översyn som SSM hade begärt. Institutionerna undersökte således SSM:s exportpriser dels i samband med bedömningen av om dumpningen skulle komma att fortsätta och/eller återkomma(42) och dels i samband med bedömningen av om omständigheterna var av bestående karaktär(43) .
60. Mot bakgrund av de prisåtaganden som SSM hade lämnat ansåg institutionerna att de exportpriser till gemenskapen som SSM hade tillämpat under undersökningsperioden för interimsöversynen(44) var artificiella, icke hållbara och därmed inte tillförlitliga(45), att de således inte kunde användas för att fastställa dumpningsmarginalen, och att exportpriserna följaktligen borde konstrueras med beaktande av SSM:s exportpriser till tredjeländer.
61. Det preciseras att SSM:s tidigare beteende (efterhandsanalys) och troliga framtida beteende (framåtblickande analys) har beaktats.(46)
62. Vad gäller den förflutna tiden, bygger slutsatsen dels på konstaterandet att de exportpriser som SSM tillämpade till gemskapens 15 medlemsländer, som begränsades av deras prisåtaganden(47), var ”lägre” än de priser som –innan dessa anslöt sig till unionen – tillämpades i de tio medlemsstater som blev medlemmar i unionen under perioden för interimsöversynen. Exportpriserna var ”betydligt lägre” än de som tillämpades i tredjeländer eller ”i genomsnitt … betydligt lägre” än dessa priser(48) och exporten till dessa länder omfattade dessutom betydligt större kvantiteter(49) . Det anges vidare att undersökningen hade ”visa[t] att den berörda produkten såldes till dumpade priser till icke-EU-länder”.(50)
63. Vad gäller framtiden bygger institutionernas slutsats å andra sidan på den framåtblickande bedömningen av SSM:s framtida exportbeteende(51) och närmare bestämt och i huvudsak på sannolikheten – om prisåtagandet upphörde,(52) och med beaktande av SSM:s produktionskapacitet – att SSM skulle sälja sina varor på unionsmarknaden i betydande kvantiteter till dumpade priser.(53)
64. Av vad som nyss anförts följer att institutionerna drog slutsatsen att antidumpningsåtgärder för SSM inte skulle tas tillbaka, eftersom bolaget inte hade lyckats visa att omständigheterna hade förändrats på ett varaktigt sätt. Det hade inte visat att de hade förändrats beträffande exportpriserna(54) i den mening som avses i artikel 11.3 i grundförordningen, på grundval av att det hade konstaterats att de prisåtaganden som SSM hade lämnat utgjorde en förändring av omständigheterna i den särskilda mening som avses i artikel 11.9 grundförordningen, som motiverade en ändring av metoden för att fastställa SSM:s exportpriser för att beräkna sin dumpningsmarginal.
65. Det ska konstateras att de väsentliga delarna i denna analys inte har ifrågasatts.
66. Det har inte på något sätt påståtts att unionsinstitutionerna gjorde en uppenbart oriktig bedömning när de grundade sig på dessa uppgifter – som för övrigt inte har bestritts – för att komma till slutsatsen att SSM:s exportpriser till gemenskapen varken var tillförlitliga eller varaktiga.
67. Det har inte heller bestritts att institutionerna – när de bedömde behovet av den översyn som SSM hade begärt – kunde eller borde göra en analys av företagets sannolika framtida beteende på grundval av de uppgifter som var tillgängliga, i syfte att bland annat bedöma om det var sannolikt att skadan skulle fortsätta eller återkomma och att bedöma de förändrade omständigheternas bestående karaktär i den mening som avses i artikel 11.3 andra stycket i grundförordningen.
68. Följaktligen, och med förbehåll för den strikta kontrollen av förfarandereglerna enligt grundförordningen, som har behandlats ovan, framgår det inte att institutionerna, mot bakgrund av de faktiska och processuella omständigheterna i fallet och mot bakgrund av institutionernas omfattande befogenheter, har gjort en uppenbart oriktig bedömning.
VII – Huruvida omständigheterna förändrats i den mening som avses i artikel 11.9 i grundförordningen, vilket motiverar en ändring av metoden för att fastställa exportpriset
69. Med den andra tolkningsfrågan undrar den hänskjutande domstolen mycket konkret – mot bakgrund av svaret på den första frågan – om institutionerna borde ha använt samma metod för att fastställa SSM:s exportpriser vid översynen, som vid den ursprungliga undersökningen, det vill säga den metod som anges i artikel 2.8 i grundförordningen. Det hade nämligen inte uttryckligen slagits fast att omständigheterna hade förändrats i den mening som avses i artikel 11.9 i grundförordningen. Det är i detta sammanhang som den andra delen i den hänskjutande domstolens första fråga kan beaktas, i vilken nämnda domstol i huvudsak undrar om det är relevant att beakta den omständigheten att institutionerna beslutade att sänka antidumpningstullsatsen för SSM.
70. Såsom domstolen har påpekat(55), ska artikel 11.9 i grundförordningen, i den mån det föreskrivs ett undantag från huvudregeln att kommissionen i alla sina undersökningar avseende översyn av ska tillämpa samma metod som vid den ursprungliga undersökningen, i princip tolkas restriktivt(56) . Detta krav ger dock inte institutionerna någon möjlighet att tolka och tillämpa bestämmelsen på ett sätt som strider mot ordalydelsen och syftet.(57)
71. I grundförordningen ges det dock inte fler förklaringar gällande syftet med denna huvudregel i artikel 11.9 än preciseringar av vad som avses med de ”metoder” som det hänvisas till och uppgifter om under exakt vilka förutsättningar artikeln kan frångås. Grundförordningen innehåller inte heller fler upplysningar om vilka slags omständigheter som avses eller omfattningen av de förändringar som krävs.
72. Följaktligen ankommer det på domstolen att, i enlighet med sin praxis, tolka förevarande bestämmelse med beaktande av inte enbart dess lydelse, utan även av det sammanhang som den ingår i och de mål som eftersträvas med den(58), samtidigt som den allmänna systematiken i och det syfte som eftersträvas med grundförordningen beaktas(59) . Även bakgrunden kan i förekommande fall vara relevant för tolkningen av bestämmelsen.(60)
73. I det här sammanhanget ska det anges att den bestämmelse som föreskrivs i artikel 11.9 i grundförordningen infördes för första gången i lagstiftningen om översyn av antidumpningsåtgärder(61) i samband med att förordning (EG) nr 3283/94(62) antogs och den är identisk i alla efterföljande förordningar.(63)
74. I förarbetena lämnas dock inga uppgifter som kan vägleda tolkningen av bestämmelsen, då kommissionens ursprungliga förslag(64) inte genomgick några väsentliga ändringar. (65) Det ska noteras att GATT:s antidumpningslagstiftning av år 1994 inte innehåller någon bestämmelse som motsvarar artikel 11.9 i grundförordningen. Därmed kan bestämmelsen i grundförordningen inte anses som ett införlivande av någon av de detaljerande bestämmelserna i nämnda lagstiftning. GATT:s antidumpningslagstiftning kan således inte anses innehålla någon bestämmelse i enlighet med vilken artikel 11.9 i grundförordningen ska tolkas.(66)
75. Det ska även nämnas att i samband med revideringen av förordning nr 1225/2009(67) föreslog kommissionen att denna huvudregel skulle tas bort. Kommissionen hänvisade till att den praktiska tillämpningen av denna bestämmelse hade lett till oklarheter, i synnerhet vad gäller kravet på förändrade omständigheter och ibland till att uppenbart föråldrade metoder hade använts.
76. Artikel 11.9 i grundförordningen var emellertid tillämplig när förordning nr 1279/2007 antogs. Denna bestämmelse var bindande för institutionerna och därmed ankommer det på domstolen att i förevarande begäran om förhandsavgörande tolka och tillämpa bestämmelsen.
77. Vid en samlad bedömning enligt artikel 11 i grundförordningen, och särskilt punkterna 1, 3 och 9 i denna, mot bakgrund av det system som införts genom artikeln, framgår att det logiskt sett är nödvändigt att samma metod används för att avgöra om dumpningen, såsom den fastställdes i den ursprungliga undersökningen, fortsätter och om de ursprungliga åtgärderna ska bibehållas i samma form och på samma nivå, eller om de ska ändras eller upphävas.(68) Genom att samma metod används garanteras dessutom de företag som berörs av antidumpningsåtgärderna en viss förutsägbarhet och således en form av rättssäkerhet i genomförandet av unionens antidumpningslagstiftning.
78. I förevarande fall är det odiskutabelt att institutionerna inte använde samma metod för att fastställa SSM:s exportpris i förordning nr 1279/2007 som i förordning nr 1601/2001. I och med att institutionerna bedömde att de priser som SSM hade tillämpat vid export till gemenskapen under den ursprungliga undersökningen varken var tillförlitliga eller varaktiga mot bakgrund av de prisåtaganden som bolaget hade lämnat, konstruerade institutionerna exportpriserna med beaktande av SSM:s priser vid export till tredjeland.
79. Det är även odiskutabelt att det i förordning nr 1279/2007 inte uttryckligen anges att det har skett en förändring av en omständighet, i den mening som avses i artikel 11.9 i grundförordningen, som skulle kunna motivera att metoden för att fastställa SSM:s exportpriser ändrades. Endast den omständigheten kan dock inte innebära att nämnda förordning är rättsstridig.
80. Det framgår nämligen underförstått men tydligt av de ovanstående skälen i förordning nr 1279/2007 att denna förändring främst utgjordes av den omständigheten att SSM hade gjort prisåtaganden.
81. Den fråga som uppkommer är således om det är riktigt att anse att prisåtagandena i sig förutsätter att omständigheterna har förändrats i den mening som avses i artikel 11.9 i grundförordningen. Det framgår dock att förordning nr 1279/2007 utvecklades ingående i detta avseende,(69) genom att det detaljerat förklaras att SSM:s exportpriser till gemenskapen varken var tillförlitliga eller hållbara just mot bakgrund av att prisåtagandena förelåg. Med andra ord är skälen till att det ansågs att omständigheterna gällande dumpning inte hade förändrats i den mening som avses i artikel 11.3 i grundförordningen desamma som de som motiverade behovet att överge den metod för att fastställa exportpriset som först användes med tillämpning av artikel 11.9 i nämnda förordning. För att uttrycka det på ett enklare sätt var det den metod som först användes som vid översynen inte längre ansågs vara tillförlitlig. I en sådan situation är det inte möjligt att komma till en annan slutsats än att institutionerna inte längre är skyldiga att tillämpa artikel 11.9 i grundförordningen enligt vilken de ska använda samma metod.
82. Såsom den hänskjutande domstolen har ställt den andra frågan ska den därmed besvaras med att artikel 11.9 i grundförordningen ska tolkas så, att kommissionen vid en översyn av en antidumpningsåtgärd inte är skyldig att använda samma metod för att fastställa exportpriserna som den som användes i den ursprungliga undersökningen, då det rättsenligt har konstaterats att de exportpriser som fastställdes enligt denna metod varken var tillförlitliga eller hållbara och detta specifikt på grund av att prisåtaganden förelåg.
83. Det är här som slutligen tilläggsfrågan uppkommer om den specifika metod som institutionerna använde för att fastställa SSM:s exportpris var lagenlig. Den hänskjutande domstolen väckte frågan i sin begäran om förhandsavgörande trots att den inte ingick i de frågor som nämnda domstol har ställt.(70) I artikel 11.9 i grundförordningen ges inte något uttryckligt svar på denna fråga.
84. Rådet har i sina skriftliga yttranden anfört att institutionerna i det här fallet inte hade tillämpat artikel 2.9 i grundförordningen, utan endast artikel 11.3 i nämnda förordning och att de, mot bakgrund av att de förändrade omständigheterna utgjordes av prisåtagandena, hade valt att använda de priser som SSM tillämpade vid export till tredjeländer. Rådet har tillagt att enligt artikel 11.9 i grundförordningen har institutionerna ett utrymme för skönsmässig bedömning när de väljer metod för att fastställa exportpriser, eftersom bestämmelserna i artikel 2 endast ska ”beaktas på vederbörligt sätt”.
85. Det ska först noteras att det nämligen, vad gäller SSM(71), är riktigt att det inte någonstans i förordning nr 1279/2007 hänvisas till artikel 2.9 i grundförordningen, varken uttryckligen eller underförstått.
86. Som redan angetts lämnas det inte några upplysningar i artikel 11 i grundförordningen om vilken metod som ska användas för att bland annat fastställa exportpriserna i ett förfarande för översyn om omständigheterna har förändrats i den mening som avses i artikel 11.9 i denna förordning.(72)
87. Under dessa förutsättningar kan det inte anses att institutionerna, genom att fylla luckorna i grundförordningen, uppenbart har överskridit det stora utrymme för skönsmässig bedömning som de har inom ramen för genomförandet av denna förordning.
88. Även om artikel 2.9 i grundförordningen, som är tillämplig endast när en antidumpningstull först införs, helt enkelt inte kan tillämpas vid en översyn, är den dock en referenspunkt. I artikel 2.9 första stycket i grundförordningen föreskrivs in fine att om de villkor som i övrigt föreskrivs är uppfyllda kan exportpriserna fastställas på ”annan skälig grund”.
89. Härav följer att när institutionerna på ett godtagbart sätt kom fram till att SSM:s exportpriser inte var tillförlitliga och att omständigheterna hade förändrats i den mening som avses i artikel 11.9 i grundförordningen, kunde de avvika från lydelsen i artikel 2.8 i grundförordningen och använda andra metoder för att fastställa exportpriset, för såvitt dessa metoder var skäliga.
90. Det framgår inte, och det har för övrigt inte heller påståtts, att det var oskäligt att institutionerna konstruerade SSM:s exportpriser genom att använda bolagets priser vid export till tredjeland.
91. Det ska även beaktas att rådet i förordning nr 1279/2007, i vilken rådet inte alls kom fram till att den antidumpningsåtgärd som SSM först ålades skulle bibehållas, tvärtom och slutgiltigt, sänkte den antidumpningstullsats som tillämpades på SSM, med beaktande av att omständigheterna inte väsentligt hade förändrats i den mening som avses i artikel 11.3 i grundförordningen. Därmed och med beaktande av den andra delen i den hänskjutande domstolens första fråga ska det konstateras att förordning nr 1279/2007 helt och hållet motsvarar det grundläggande syftet med grundförordningen, vilket är att en antidumpningstull endast ska införas om det är absolut nödvändigt för att undanröja den dumpning som orsakar en skada.
92. Under dessa omständigheter framgår det inte att institutionerna gjorde ett val som var uppenbart olämpligt och oskäligt när de beslutade att konstruera SSM:s exportpris med beaktande av detta bolags exportpriser till bland annat tredjeländer.(73)
93. Det följer således härav att det vid prövningen av den hänskjutande domstolens frågor om tolkningen och giltigheten inte har framkommit några omständigheter som kan påverka giltigheten av rådets förordning nr 1279/2007.
VIII – Förslag till avgörande
94. Med beaktande av resonemanget ovan, föreslår jag att domstolen ska besvara frågorna om tolkningen och giltigheten från Varhoven administrativen sad på följande sätt:
1) Artikel 11.9 i rådets förordning (EG) nr 384/96 av den 22 december 1995 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen ska tolkas så, att Europeiska kommissionen vid en översyn av en antidumpningsåtgärd inte är skyldig att använda samma metod för att fastställa exportpriserna som den som användes i den ursprungliga undersökningen, då det rättsenligt har konstaterats att de exportpriser som fastställdes enligt denna metod varken var tillförlitliga eller hållbara och detta specifikt på grund av att prisåtaganden förelåg.
2) Vid prövningen av den hänskjutande domstolens frågor om tolkningen och giltigheten har det inte framkommit några omständigheter som kan påverka giltigheten av rådets förordning nr 1279/2007 av den 30 oktober 2007 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på vissa linor och kablar av järn eller stål med ursprung i Ryska federationen och om upphävande av antidumpningsåtgärderna på import av vissa linor och kablar av järn eller stål med ursprung i Thailand och Turkiet.
(1) .
(2)
–	EUT L 285 s. 1, ändring i EUT L 96, 2009, s. 39. Nedan kallad förordning nr 1279/2007. Se, angående denna förordning, tribunalens dom av den 17 december 2010 i mål T‑369/08, EWRIA m.fl. mot kommissionen (REU 2010, s. II‑6283).
(3)
–	EGT L 56, 1996, s. 1. Nedan kallad grundförordningen.
(4)
–	Se dom av den 19 september 2013 i mål C‑15/12 P, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials mot rådet och kommissionen.
(5)
–	I förstainstansrättens dom av den 8 juli 2008 i mål T‑221/05, Huvis mot rådet (REG 2009, ej publicerad i rättsfallssamlingen), punkterna 38–60, ogiltigförklarades en förordning om införande av en slutgiltig antidumpningstull med anledning av att institutionerna hade åsidosatt artikel 11.9 i grundförordningen då de inte hade visat att ändringen av metoden för att jämföra exportpriset och det normalvärde som tillämpades vid den ursprungliga undersökningen och vid omprövningen inte kunde motiveras av att omständigheterna hade förändrats. Förstainstansrätten har genom dom av den 17 november 2009 i mål T‑143/06, MTZ Polyfilms mot rådet (REG 2009, s. II‑4133), ogiltigförklarat en förordning om avslutande av översyn av en antidumpningsåtgärd, eftersom institutionerna hade frångått den metod som föreskrivs i artikel 2.8 och 2.9 i grundförordningen när de fastställde exportpriserna, trots att de inte hade anfört att några omständigheter hade förändrats i den mening som avses i artikel 11.9 i grundförordningen. Beträffande förevarande bestämmelse, se även förstainstansrättens dom av den 8 juli 2003 i mål T‑132/01, Euroalliages m.fl. mot kommissionen (REG 2003, s. II‑2359), punkterna 39–44, av den 18 mars 2009 i mål T‑299/05, Shanghai Excell M & E Enterprise och Shanghai Adeptech Precision mot rådet (REG 2009, s. II‑565), punkterna 176–178, tribunalens dom av den 16 december 2011 i mål T‑423/09, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials mot rådet (REU 2011, s. II‑8369), punkterna 54–65, och av den 7 februari 2013 i mål T‑118/10, Acron mot rådet. Förevande mål, som har överklagats och registrerats med målnummer C‑216/13, har ännu inte avgjorts av domstolen.
(6)
–	EGT L 336, s. 103; svensk specialutgåva, område 1, volym 38, s. 105 (nedan kallad 1994 års antidumpningslagstiftning).
(7)
–	EGT L 336, s. 1; svensk specialutgåva, område 1, volym 38, s. 3.
(8)
–	Se, bland annat, dom av den 9 januari 2003 i mål C‑76/00 P, Petrotub och Republica (REG 2003, s. I‑79), punkt 56.
(9)
–	Förordningen har sedan ersatts av rådets förordning (EG) nr 1225/2009 av den 30 november 2009 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (EUT L 343, s. 51 och rättelse i EUT L 7, 12 januari 2010, s. 22 ). De huvudsakliga bestämmelserna i den aktuella grundförordningen förblev oförändrade i den nya förordningen.
(10)
–	EGT L 211, s. 1.
(11)
–	Kommissionens förordning (EG) nr 230/2001 av den 2 februari 2001 om införande av en preliminär antidumpningstull på vissa linor och kablar, av järn eller stål, med ursprung i Ryska federationen, Konungariket Thailand, Tjeckiska republiken och Republiken Turkiet och om godtagande av åtaganden som gjorts av vissa exportörer i Tjeckiska republiken och Republiken Turkiet ( EGT L 34, s. 4 ).
(12)
–	EGT L 211, s. 47.
(13)
–	Nedan kallat ChSPZ.
(14)
–	Se skäl 4–7 i förordning nr 1279/2007.
(15)
–	Se tillkännagivande om inledande av en partiell interimsöversyn av de antidumpningsåtgärder som tillämpas på import av vissa linor och kablar av järn eller stål med ursprung i Ryska federationen (EUT C 202, s. 12).
(16)
–	Nedan kallat SSM.
(17)
–	Se tillkännagivande om gällande antidumpningsåtgärder avseende import till gemenskapen av vissa linor eller kablar av järn eller stål, med ursprung i bland annat Ryska federationen: namnbyte på ett företag från vilket ett åtagande har godtagits (2006/C 51/02) (EUT C 51, s. 2).
(18)
–	EUT C 181, 3 augusti 2006, s. 15.
(19)
–	Se skäl 202 i förordning nr 1279/2007.
(20)
–	Kommissionens beslut 2007/704/EG av den 30 oktober 2007 om upphävande av beslut 2001/602/EG om godtagande av åtaganden som gjorts i samband med antidumpningsförfarandet avseende import av vissa linor och kablar, av järn eller stål, med ursprung i Malaysia, Ryska federationen, Republiken Korea, Konungariket Thailand, Republiken Tjeckien och Republiken Turkiet (EUT L 285, s. 52).
(21)
–	Nedan kallat Valimar.
(22)
–	EGT L 302, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4.
(23)
–	Dom av den 9 mars 1994 i mål C‑188/92, (REG 1994, s. I‑833; svensk specialutgåva, volym 15, s. 59).
(24)
–	I förevarande fall inleddes förfarandet den 10 augusti 2004.
(25)
–	Fördraget om Republiken Bulgariens anslutning till Europeiska unionen, undertecknat i Luxemburg den 25 april 2005, trädde ikraft den 1 januari 2007, i enlighet med artikel 4 i fördraget (EUT L 157, 2005, s. 11), liksom akten om villkoren för Republiken Bulgariens och Rumäniens anslutning och om anpassning av de fördrag som ligger till grund för Europeiska unionen (EUT L 157, 2005, s. 203).
(26)
–	Förevarande invändning kan inte tillämpas om en begäran med giltighetsfrågor inte har ställts på begäran av en fysisk eller juridisk person, utan har ställts ex officio av den hänskjutande domstolen. Se dom av den 10 januari 2006 i mål C‑222/04, Cassa di Risparmio di Firenze m.fl. (REG 2006, s. I‑289), punkterna 72–74.
(27)
–	Dom av den 12 december 1996 i mål C‑241/95, Accrington Beef m.fl. (REG 1996, s. I‑6699), punkt 15, av den 11 november 1997 i mål C‑408/95, Eurotunnel m.fl. (REG 1997, s. I‑6315), punkt 29, och av den 23 februari 2006 i de förenade målen C‑346/03 och C-529/03, Atnezi m.fl. (REG 2006, s. I‑1875), punkterna 30–34.
(28)
–	Dom av den 30 januari 1997 i mål C‑178/95, Wiljo (REG 1997, s. I‑585), punkt 21, av den 15 februari 2001 i mål C‑239/99, Nachi Europe (REG 2001, s. I‑1197), punkt 30, av den 20 september 2001 i mål C‑390/98, Banks (REG 2001, s. I‑6117), punkt 111, av den 22 oktober 2002 i mål C‑241/01, National Farmers’ Union (REG 2002, s. I‑9079), punkterna 35 och 36, av den 18 juli 2007 i mål C‑119/05, Lucchini (REG 2007, s. I‑6199), punkterna 54–56, av den 29 juni 2010 i mål C‑550/09, E och F (REU 2010, s. I‑6213), punkterna 46–48, av den 17 februari 2011 i mål C‑494/09, Bolton Alimentari (REU 2011, s. I‑647), punkterna 22 och 23, och av den 9 juni 2011 i de förenade målen C‑71/09 P, C-73/09 P och C-76/09 P, Comitato «Venezia vuole vivere» m.fl. mot kommissionen (REU 2011, s. I‑4727), punkt 58, och av den 27 november 2012 i mål C‑370/12, Pringle, punkterna 41 och 42).
(29)
–	Domen i det ovannämnda målet E och F, punkt 52.
(30)
–	Domen i det ovannämnda målet Eurotunnel m.fl., punkt 28.
(31)
–	Domen i det ovannämnda målet Nachi Europe, punkterna 38–40.
(32)
–	Se, analogt, dom av den 19 december 2013 i mål C‑274/12 P, Telefónica mot kommissionen, punkterna 36 och 58.
(33)
–	Här ska det tillfälligt preciseras att de förändrade omständigheterna som avses i artikel 11.3 tredje stycket i grundförordningen inte nödvändigtvis motsvarar de förändrade omständigheterna som avses i artikel 11.9 i nämnda förordning.
(34)
–	Se artikel 11.3 tredje stycket i grundförordningen.
(35)
–	Se skäl 4 i förordning nr 1279/2007.
(36)
–	Se skäl 13 i förordning nr 1279/2007.
(37)
–	I förordning nr 1279/2007 anges båda bestämmelserna i grundförordningen i beaktandeledet.
(38)
–	Det är det som framgår uttryckligen av artikel 11.3 tredje stycket i grundförordningen som avser det fallet att den gällande åtgärden inte längre är tillräcklig för att motverka den skadevållande dumpningen. Se dom av den 11 februari 2010 i mål C‑373/08, Hoesch Metals and Alloys (REU 2010, s. I‑951), punkterna 76–78.
(39)
–	Se, bland annat, dom av den 4 oktober 1983 i mål 191/82, Fediol mot kommissionen (REG 1988, s. 2913; svensk specialutgåva, volym 7, s. 275), punkt 26, och av den 27 september 2007 i mål C‑351/04, Ikea Wholesale (REG 2007, s. I‑7723), punkt 40.
(40)
–	Se dom av den 7 maj 1987 i mål 240/84, NTN Toyo Bearing m.fl. mot rådet (REG 1987, s. 1809; svensk specialutgåva, volym 9, s. 75), punkt 19, och domen i det ovannämnda målet Ikea Wholesale, punkt 41.
(41)
–	Beträffande denna dubbla kontroll, se bland annat bkp Development, Research & Consulting, Evaluation of the European Union’s Trade Defence Instruments, final Evaluation Study, 27 februari 2012, kontrakt nr SI2.581682, särskilt s. 402.
(42)
–	Skäl 41–102 och i synnerhet skäl 59–63 i förordning nr 1279/2007.
(43) –
Skäl 103–134 och i synnerhet skäl 107–112 i förordning nr 1279/2007.
(44)
–	I skäl 28 i förordning nr 1279/2007 preciseras att perioden sträckte sig från den 1 juli 2003 till den 30 juni 2004.
(45)
–	Se skäl 61 i förordning nr 1279/2007.
(46)
–	Se skäl 61 i förordning nr 1279/2007.
(47)
–	Fördraget om de 10 aktuella ländernas anslutning till Europeiska unionen, undertecknat i Aten den 16 april 2003, trädde ikraft i enlighet med artikel 2.2 i fördraget, den 1 maj 2004 (EUT L 236 2003, s. 17), liksom akten om villkoren för Republiken Tjeckiens, Republiken Estlands, Republiken Cyperns, Republiken Lettlands, Republiken Litauens, Republiken Ungerns, Republiken Maltas, Republiken Polens, Republiken Sloveniens och Republiken Slovakiens anslutning till de fördrag som ligger till grund för Europeiska Unionen och om anpassning av fördragen (EUT L 203, 2003, s. 33).
(48)
–	Se skäl 63 i förordning nr 1279/2007.
(49)
–	Se skäl 107 i förordning nr 1279/2007.
(50)
–	Se skäl 110 i förordning nr 1279/2007.
(51)
–	Skäl 61 sista meningen i förordningen nr 1279/2007.
(52)
–	Se skäl 108 i förordningen nr 1279/2007.
(53)
–	Institutionerna kommer till samma slutsats då de undersöker om antidumpningsåtgärderna ska upphöra att gälla. Se skäl 126 i förordning nr 1279/2007.
(54)
–	Se i synnerhet slutsatsen i skäl 112 i förordning nr 1279/2007.
(55)
–	Se domstolens dom i det ovannämnda målet Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials mot rådet och kommissionen (C-15/12 P), punkt 17.
(56)
–	Se, för ett liknande resoneman g, tribunalens dom i det ovannämnda målet Huvis mot rådet och kommissionen, punkt 41.
(57)
–	Se domstolens dom i det ovannämnda målet Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials mot rådet och kommissionen (C-15/12 P), punkt 19.
(58)
–	Se, bland annat, domstolens dom av den 1 april 1993 i mål C‑136/91, Findling Wälzlager (REG 1993, s. I‑1793), punkt 11.
(59)
–	Se, bland annat, dom av den 16 september 2008 i mål C‑288/07, Isle of Wight Council m.fl. (REG 2007, s. I‑7203), punkt 25.
(60)
–	Se domen i det ovannämnda målet Pringle, punkt 135, och av den 3 oktober 2013 i mål C‑583/11 P, Inuit Tapiriit Kanatami m.fl. mot parlamentet och rådet, punkt 50.
(61)
–	I de tidigare grundförordningarna fanns det inte någon motsvarande bestämmelse. Se, bland annat, artikel 14 i rådets förordning (EEG) nr 2423/88 av den 11juli 1988 om skydd mot dumpad eller subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska ekonomiska gemenskapen (EGT L 209, s. 1; s vensk specialutgåva, område 1, volym 14 s. 98 ). En liknande bestämmelse fanns dock i artikel 16 i nämnda förordning, och den avsåg återbetalning av felaktigt inbetalad tull.
(62)
–	Rådets förordning av den 22 december 1994 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen ( EGT L 349, s. 1; Svensk specialutgåva, område 1 volym 34, s. 14 ), artikel 11.9.
(63)
–	Se, utöver grundförordningen, artikel 11.9 i rådets förordning (EG) nr 1225/2005 av den 30 november 2009 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (EUT L 343, s. 51). Nedan kallad förordning nr 1225/2009.
(64)
–	Se kommissionens meddelande av den 5 april 1994, som har titeln Lagstiftning om genomförande av Uruguayrundan, KOM(1994) 414 slutlig, s. 160 och följande sidor samt s. 212.
(65)
–	Beträffande Europaparlamentets ändringar, se legislative resolution embodying Parliament's opinion on the proposal for a Council Regulation on protection against dumped imports from countries not members of the European Community (EGT C 18, 1995, s. 66).
(66)
–	Beträffande förevarande krav, se, bland annat, domen i det ovannämnda målet Petrotub och Republica, punkt 56.
(67)
–	Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet av den 10 april 2013, Modernisering av de handelspolitiska skyddsinstrumenten – Att anpassa de handelspolitiska skyddsinstrumenten till dagens europeiska ekonomi, C(2013) 192 final. I artikel 1.5 b i förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av bland annat förordning nr 1225/2009, (C(2013) 192 final), föredraget den 10 april 2013, föreslås följaktligen helt enkelt att artikel 11.9 i grundförordningen ska tas bort. Förfarandet för att anta den nya förordningen pågår fortfarande.
(68)
–	Se, bland annat, Müller W., Khan, N. och Scharf, T., EC and WTO Anti-Dumping Law, Oxford University Press, 2009, nr 11.41, 2:a upplagan., Särskilt s. 521, nr 11.41.
(69)
–	Se särskilt skäl 107–112 i förordning nr 1279/2007.
(70)
–	Den hänskjutande domstolen har hänvisat till domen i det ovannämnda målet Huvis mot rådet, men utan att citera den. Det ska även erinras om domstolens dom i det ovannämnda målet Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials mot rådet meddelades efter det att den hänskjutande domstolen ingav förevarande begäran om förhandsavgörande till domstolen.
(71)
– Förevarande bestämmelse har däremot tillämpats avseende andra företag. Se skälen 49, 81 och 87 i förordning nr 1279/2007.
(72)
–	Då det inte finns någon bestämmelse i 1994 års antidumpningslagstiftning som motsvarar artikel 11.9 i grundförordningen, föreskrivs det logiskt sett inte något om detta.
(73)
–	Se, analogt, dom av den 22 oktober 1991 i mål C‑16/90, Nölle (REG 1991, s. I‑5163), punkterna 11–13, och av den 29 maj 1997 i mål C‑26/96, Rotexchemie (REG 1996, s. I‑2817), punkterna 9–12.