62009CC0087_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I – Inledning
1. Genom beslut av den 25 februari 2009, vilket inkom till domstolen den 2 mars 2009, har Amtsgericht Schorndorf (Tyskland) hänskjutit frågor till domstolen enligt artikel 234 EG för ett förhandsavgörande angående tolkningen av artikel 3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG av den 25 maj 1999 om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier (nedan kallat direktivet).(2)
2. Begäran har framställts i ett mål där Ingrid Putz väckt talan mot Medianess Electronics GmbH (nedan kallat Medianess Electronics) rörande köp av en diskmaskin som visade sig vara felaktig, med anledning av vilket Ingrid Putz, efter att ha hävt köpeavtalet, har begärt återbetalning av köpeskillingen mot återlämnande av den felaktiga diskmaskinen.
3. Den nationella domstolen har ställt tolkningsfrågorna för att få klarhet i huruvida säljaren i ett fall där en felaktig konsumentvara, som den i målet aktuella diskmaskinen, har återställts till avtalsenligt skick genom utbyte, enligt artikel 3 i direktivet, ska bära dels kostnaderna för att koppla ur den felaktiga varan, dels kostnaderna för att installera den nya felfria varan.
4. Frågorna som uppkommer i detta mål överlappar delvis frågorna i mål C‑65/09,(3) vari jag också avger mitt förslag till avgörande i dag.
II – Tillämpliga bestämmelser
A – Gemenskapsrätten
5. Direktivet antogs på grundval av artikel 95 EG. I skäl 1 i direktivet anges att Europeiska gemenskapen, i enlighet med artikel 153.1 och 153.3 EG, ska bidra till att en hög konsumentskyddsnivå uppnås genom åtgärder som beslutas enligt artikel 95 EG.
6. I skäl 10 i direktivet anges att ”[i] fall av bristande avtalsenlighet hos varan bör konsumenten ha rätt att utan kostnad få varan återställd till avtalsenlighet, och att därvid välja mellan att få varan reparerad och att få den utbytt eller, om detta inte sker, att få ett prisavdrag eller att häva avtalet”.
7. Skäl 11 i direktivet har följande lydelse:
”Konsumenten får till att börja med kräva att säljaren reparerar varan eller byter ut den, såvida inte sådana påföljder är omöjliga eller oproportionella. Huruvida en påföljd är oproportionell bör fastställas objektivt. En påföljd är oproportionell om den i jämförelse med en annan påföljd skulle åsamka säljaren kostnader som är orimliga. För att kostnaderna skall anses orimliga bör kostnaderna för den ena påföljden vara avsevärt högre än kostnaderna för den andra.”
8. I artikel 3 i direktivet, med rubriken ”Konsumentens rättigheter”, föreskrivs följande:
”1. Säljaren skall vara ansvarig gentemot konsumenten för all bristande avtalsenlighet som föreligger när varan levereras.
2. I fall av bristande avtalsenlighet skall konsumenten ha rätt att utan kostnad få varan återställd till avtalsenlighet genom reparation eller utbyte i enlighet med punkt 3 eller att få ett skäligt prisavdrag eller att häva avtalet med avseende på den varan, i enlighet med punkterna 5 och 6.
3. I första hand har konsumenten rätt att kräva att säljaren reparerar varan eller byter ut den, i båda fallen utan kostnad, såvida detta inte är omöjligt eller oproportionellt.
En påföljd skall anses oproportionell om den åsamkar säljaren kostnader som är orimliga i jämförelse med den alternativa påföljden …
Alla reparationer och utbyten skall fullgöras inom rimlig tid och utan väsentlig olägenhet för konsumenten samt under beaktande av varans art och det ändamål för vilket konsumenten behövde varan.
4. Uttrycket ’utan kostnad’ i punkterna 2 och 3 hänför sig till nödvändiga kostnader som uppkommer för att få varan återställd till avtalsenlighet, särskilt frakt-, arbets- och materialkostnader.
5. Konsumenten har rätt att kräva ett lämpligt prisavdrag eller att häva avtalet
– om konsumenten varken har rätt att få varan reparerad eller utbytt eller
– om säljaren inte har vidtagit rättelse inom rimlig tid eller
– om säljaren inte har vidtagit rättelse utan väsentlig olägenhet för konsumenten.
…”
9. I artikel 8 i direktivet, med rubriken ”Nationell lag och minimiskydd”, föreskrivs följande:
”1. De rättigheter som följer av detta direktiv skall utövas utan att det påverkar andra rättigheter som konsumenten kan åberopa i enlighet med nationella bestämmelser om avtalsrättsligt eller icke-avtalsrättsligt ansvar.
2. Medlemsstaterna får, inom det område som regleras av detta direktiv, anta eller behålla sådana strängare bestämmelser som är förenliga med fördraget, för att säkerställa en högre konsumentskyddsnivå.”
B – Den nationella rätten
10. I fråga om felaktiga varor har köparen följande rättigheter enligt 437 § i den tyska civillagen (Bürgerliches Gesetzbuch) (nedan kallad BGB):
”Om varan är felaktig får köparen, om villkoren i följande bestämmelser är uppfyllda, och om inget annat föreskrivs,
1. kräva ett fullgörande av avtalet i efterhand i enlighet med 439 §,
2. häva avtalet … eller kräva prisavdrag i enlighet med 441 §,
3. kräva skadestånd … eller ersättning för utgifter …”
11. I 439 § BGB, med rubriken ”Fullgörande i efterhand”, varigenom artikel 3 i direktivet införlivades med tysk rätt, föreskrivs följande:
”1. Vid ett fullgörande av avtalet i efterhand får köparen efter eget gottfinnande välja att kräva avhjälpande av felet eller omleverans av en felfri vara.
2. Säljaren ska bära de nödvändiga kostnaderna för ett fullgörande av avtalet i efterhand, särskilt transport-, frakt-, arbets- och materialkostnader.
3. Säljaren får, med förbehåll för bestämmelserna i 275 § andra och tredje stycke[na], vägra att fullgöra avtalet i efterhand på det sätt som köparen har valt om detta skulle medföra oproportionella kostnader för säljaren. Härvid ska särskilt beaktas vilket värde varan skulle ha haft om ingen bristande avtalsenlighet hade förelegat, vilken betydelse den bristande avtalsenligheten har och om den alternativa påföljden skulle kunna fullgöras utan väsentlig olägenhet för köparen. Köparen kan i sådana fall endast kräva den alternativa påföljden. Säljaren har dock rätt att även vägra fullgöra den alternativa påföljden om de förutsättningar som anges i första meningen är uppfyllda.
4. Om säljaren fullgör avtalet i efterhand genom att leverera en avtalsenlig vara, får han kräva att köparen lämnar tillbaka den felaktiga varan enligt bestämmelserna i 346–348 §§.”
III – Bakgrund, förfarandet och tolkningsfrågorna
12. I egenskap av konsument beställde Ingrid Putz via Internet en ny diskmaskin, Bosman GSP 627 IX av rostfritt stål, från säljaren Medianess Electronics till ett pris av 367 euro plus 9,52 euro i postförskottsavgift. Varan skulle enligt avtal levereras till Ingrid Putz dörr. Följaktligen levererade Medianess Electronics varan den 25 april 2008 och köpeskillingen erlades vid leveransen.
13. Efter det att Ingrid Putz hade låtit installera diskmaskinen i sitt hem visade sig ett fel som hon reklamerade till säljaren. En montör som utsetts av säljaren konstaterade att det inte rörde sig om ett installationsfel, utan om ett fel i själva maskinen.
14. Enligt den nationella domstolen är det ostridigt att det inte är möjligt att avhjälpa felet och att endast ett utbyte av den felaktiga varan kan komma i fråga för att fullgöra avtalet i efterhand. Det finns inte heller något som visar att säljaren har gjort sig skyldig till fel.
15. Efter att ha kommit överens om att den felaktiga varan skulle bytas ut, begärde Ingrid Putz per e-post av den 13 juni 2008 att Medianess Electronics inte bara skulle leverera en felfri diskmaskin, utan även koppla ur den felaktiga maskinen i hennes kök och installera den nya maskinen, vilket Medianess Electronics per e-post av den 17 juni 2008 vägrade göra.
16. Eftersom Medianess Electronics underlät att besvara en ytterligare begäran med samma innebörd, hävde Ingrid Putz köpeavtalet. I målet vid den nationella domstolen har hon begärt återbetalning av köpeskillingen mot återlämnande av den felaktiga diskmaskinen.
17. Enligt den nationella domstolen får en köpare, enligt relevanta bestämmelser i BGB, häva avtalet och begära återbetalning av köpeskillingen om den vara som levererats är felaktig och köparen utan framgång har fastställt en frist för säljaren att fullgöra avtalet i efterhand, såvida inte en sådan frist undantagsvis är överflödig, till exempel när säljaren bestämt och definitivt vägrar att fullgöra sina skyldigheter enligt avtalet.
18. Köparen har dock på ett giltigt sätt fastställt en frist för säljaren att fullgöra avtalet i efterhand endast om köparen enbart har begärt det som vederbörande har rätt till. I annat fall kan avtalet inte hävas, med förbehåll för vissa undantag som inte är tillämpliga i förevarande fall.
19. Enligt den nationella domstolen är det för utgången i förevarande mål avgörande huruvida Ingrid Putz hade rätt att kräva att säljaren skulle koppla ur den felaktiga maskinen (den frågeställning som den andra tolkningsfrågan avser) och installera den nya maskinen (den frågeställning som den första tolkningsfrågan avser) eller kräva att säljaren skulle bära de motsvarande kostnaderna.
20. I det avseendet har den nationella domstolen påpekat att enligt tysk rätt, i synnerhet 439 § första stycket BGB, är säljaren i samband med leverans i efterhand inte skyldig att installera den felfria varan eller bära de motsvarande kostnaderna oberoende av ansvaret för felet, inte ens när köparen i enlighet med varans art och avsedda ändamål på ett korrekt sätt har installerat och kopplat in den felaktiga varan på en separat plats innan felet upptäcktes.
21. Inom tysk rätt råder det dock oenighet om huruvida säljaren, i samband med leverans i efterhand, är skyldig att koppla ur den felaktiga varan eller bära de motsvarande kostnaderna, oberoende av om han förfarit culpöst. I strid med den hittills dominerande uppfattningen tycks Bundesgerichtshof numera anse att ett sådant anspråk av köparen kan vara möjligt – endast – på grundval av en direktivkonform tolkning av de relevanta nationella bestämmelserna, vilket är skälet till att Bundesgerichtshof har hänskjutit denna fråga till domstolen i mål C‑65/09.
22. Eftersom denna fråga kanske inte kommer att besvaras av domstolen, på grund av att Bundesgerichtshof har gjort frågan avhängig av svaret på en annan tolkningsfråga, har även Amtsgericht Schorndorf tagit upp frågan i förevarande mål
23. Mot denna bakgrund beslutade Amtsgericht, i egenskap av domstol i sista instans i förevarande mål, att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1. Ska artikel 3.2 och 3.3 tredje stycket i Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG av den 25 maj 1999 om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier tolkas så, att den utgör hinder för en nationell bestämmelse, enligt vilken säljaren, vid återställande av varan till avtalsenligt skick genom utbyte, inte måste bära kostnaderna för att installera den i efterhand levererade varan på den plats där konsumenten på ett sätt som överensstämmer med dess art och avsedda ändamål installerat den icke avtalsenliga varan, när installation ursprungligen inte skulle ske enligt avtalet?
2. Ska artikel 3.2 och 3.3 tredje stycket i direktivet tolkas så, att säljaren, vid återställande av varan till avtalsenligt skick genom utbyte, ska bära kostnaderna för att koppla ur den icke avtalsenliga varan från den plats där konsumenten i enlighet med dess art och avsedda användning har installerat den?”
IV – Rättslig bedömning (4)
A – Inledande anmärkningar
24. Den rättsfråga som domstolen har ombetts att ta ställning till i förevarande mål har varit ett klassiskt diskussionsämne inom avtalsrätten eller, mer specifikt, inom köprätten ända sedan sådana romerska jurister som Julian eller Ulpian diskuterade de rättsliga följderna av försäljningen av boskap ”med defekter” på marknaderna under antiken. Frågan avser omfattningen av säljarens ansvar för leverans av felaktiga varor eller – sett ur synvinkeln köparens skydd – frågan vilka påföljder som ska stå köparen till buds när han har fått en vara levererad som inte är avtalsenlig.
25. Som framgår inte bara av parternas yttranden i förevarande mål skiljer sig faktiskt medlemsstaternas olika nationella lagbestämmelser på detta område – även om de i många fall vid den praktiska tillämpningen leder till liknande resultat och jä mförbara nivåer vad gäller rättsligt skydd – väsentligt från varandra, i vart fall i deras traditionella utformningar före harmoniseringen.(5) Dessa skillnader avser inte bara detaljerna i de rättsliga begrepp, villkor och definitioner som används, utan även mer allmänt påföljdsordningarna som sådana, det vill säga både de former av påföljder som föreskrivs vid avtalsbrott och förhållandet och rangordningen mellan dessa påföljder, den funktion som skadestånd fyller i eller i anknytning till dessa ordningar och avgränsningen mellan de anspråk i och utanför avtalsförhållanden som kan uppstå vid leverans av icke avtalsenliga varor.
26. När det gäller specifika frågor rörande bristande avtalsenlighet och dess konsekvenser, såsom frågan rörande säljarens ansvar för kostnaderna för att ta bort en icke avtalsenlig vara eller installera den felfria ersättningsvaran, kvarstår det dessutom – som framgår av de uppgifter som Amtsgericht har lämnat – ovissheter och skillnader i den juridiska doktrinen inom en och samma rättsordning vad beträffar köparens faktiska rättigheter och den rättsliga grunden för dessa.
27. Med detta sagt ska det påpekas att inom unionsrätten betraktas frågan rörande kostnaderna för borttagande och installation ur ett specifikt perspektiv, nämligen det skydd som konsumenter ges genom direktivet.
28. I det avseendet är det viktigt att, å ena sidan, påpeka att direktivet är avsett att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå, vilket anges i skäl 1 i direktivet och vilket domstolen med fog framhöll i domen i målet Quelle.(6)
29. Å andra sidan måste det hållas i minnet att direktivet utgör en åtgärd för minimiharmonisering – inte av alla, utan endast av vissa aspekter av försäljningen av konsumentvaror. Som framgår av skäl 6 i direktivet sker således genom direktivet en tillnärmning av nationell lagstiftning om försäljning av konsumentvaror vad beträffar varor som inte är avtalsenliga, dock utan att detta inkräktar på bestämmelser och principer i nationell lagstiftning som har samband med avtalsrättsligt och icke-avtalsrättsligt ansvar.
30. Mot denna bakgrund och i avsaknad av några uttryckliga bestämmelser med den innebörden i direktivet, förefaller det helt befogat att ställa sig frågan huruvida säljarens ansvar gentemot konsumenten för ”bristande avtalsenlighet”, vilket regleras i direktivet, är avsett att omfatta ansvar för sådana kostnader som kostnaderna för att ta bort/koppla ur en felaktig vara, såsom den aktuella diskmaskinen, som efter leverans har installerats av konsumenten och kostnaderna för att installera den felfria ersättningsvaran, så att konsumenten, i enlighet med påföljden ”utbyte” eller på grundval av någon annan bestämmelse i direktivet, kan kräva att säljaren bär dessa kostnader. Som vissa parter har framhållit skulle dessa kostnader åtminstone i vissa nationella rättsordningar snarare behandlas som en fråga om ”ersättning för indirekt skada” än som en renodlad fråga om bristande fullgörelse av avtalet.
31. Mot bakgrund av direktivets syfte att stärka konsumentskyddet kan ett jakande svar på denna fråga framstå som lämpligt. Det är dock inte så enkelt. Som alla utvecklade rättsordningar som reglerar köparens och säljarens rättigheter och skyldigheter vid bristande fullgörelse av avtalet kan påföljdsordningen i direktivet inte bara gynna antingen konsumenten eller säljaren, utan måste i stället försöka göra en skälig avvägning mellan deras respektive intressen.(7)
32. Med detta sagt har den nationella domstolen ställt sina två frågor, vilka det är lämpligt att pröva gemensamt, för att få klarhet i huruvida artikel 3.2 och 3.3 i direktivet ska tolkas så, att när en konsumentvara, som den aktuella diskmaskinen, vilken i enlighet med dess art och avsedda ändamål har installerats och kopplats in av konsumenten, återställs till avtalsenligt skick genom utbyte, ska säljaren bära kostnaderna för att koppla ur/ta bort den felaktiga varan och kostnaderna för att installera/koppla in den felfria varan, om säljaren enligt det aktuella köpeavtalet inte var skyldig att installera den köpta varan.
B – Parternas huvudargument
33. I förevarande mål har yttranden ingetts av den österrikiska, den tyska, den belgiska och den spanska regeringen samt av kommissionen. Den österrikiska och den tyska regeringen samt kommissionen var även företrädda vid förhandlingen den 25 februari 2010.
34. Den österrikiska, den tyska och den belgiska regeringen har hävdat att i ett sådant fall som det förevarande, i vart fall när avtalet inte avser installation, är säljaren enligt artikel 3 i direktivet, när den felaktiga varan byts ut, varken skyldig att bära kostnaderna för att ta bort denna vara eller kostnaderna för att låta installera den nya felfria varan. Båda tolkningsfrågorna ska därför besvaras nekande.
35. Genom att i huvudsak argumentera enligt samma linje har nämnda regeringar hävdat att säljaren enligt artikel 2.1 i direktivet ansvarar för att leverera en vara som är avtalsenlig. Vid bristande avtalsenlighet, vilken ska bedömas vid tidpunkten för leveransen, är säljaren följaktligen skyldig, enligt artikel 3.2 och 3.3 i direktivet, att återställa den felaktiga varan till avtalsenligt skick, det vill säga att vid utbyte leverera en felfri vara. Säljarens skyldigheter kan inte därutöver utvidgas till att, såsom har gjorts gällande i förevarande fall, även omfatta urkoppling av den felaktiga varan och installation av den nya felfria varan. Det kan förhålla sig annorlunda om installation av den köpta varan också ingår bland de avtalsförpliktelser som säljaren och konsumenten har kommit överens om.
36. Den belgiska regeringen har dock angett att säljaren är skyldig att bära kostnaderna för att transportera den icke avtalsenliga varan.
37. Den österrikiska och den tyska regeringen har vidare framhållit att det är svårt för säljaren att förutse hur en konsument använder en vara efter leverans, även om användningen sker i enlighet med varans art och avsedda ändamål, vilket medför att kostnaderna för att ta bort en felaktig vara och kostnaderna för att installera den nya felfria varan kan variera avsevärt från fall till fall, beroende på konsumentens vilja. Under alla omständigheter kan skada som uppstår till följd av användningen av den aktuella felaktiga varan, såsom kostnaderna för borttagande och installation, ge upphov till ett anspråk för konsumenten enligt nationella bestämmelser om ansvar i eller utanför avtalsförhållanden.
38. Slutligen anser de att en sådan skyldighet att ta bort den felaktiga varan och installera den nya felfria varan – eller att bära de motsvarande kostnaderna – varken följer av ordalydelsen i artikel 3.2 och 3.3 i direktivet, vilken avser utbyte av den felaktiga varan, eller av det förhållandet att ett sådant utbyte, enligt artikel 3.3 och 3.4 i direktivet, ska ske ”utan kostnad” och ”utan väsentlig olägenhet för konsumenten”. Dessa villkor syftar enbart på säljarens skyldighet att på nytt leverera en felfri vara och kan inte tolkas som att säljaren åläggs en ytterligare skyldighet att bära kostnaderna för borttagande eller installation.
39. Kommissionen och den spanska regeringen har däremot hävdat att vid utbyte av en vara som inte är avtalsenlig ska säljaren, enligt artikel 3.3 i direktivet, även bära kostnaderna för att ta bort den felaktiga varan från den plats där den har installerats och kostnaderna för att installera den nya felfria varan. De har därför föreslagit att tolkningsfrågorna ska besvaras jakande
40. Kommissionen har gjort gällande att den reparation eller det utbyte som konsumenten har rätt till enligt artikel 3.3 i direktivet med nödvändighet avser den icke avtalsenliga varan, i det skick och under de förhållanden som föreligger vid den tidpunkt då den bristande avtalsenligheten uppstår. Härav följer att om den vara som inte är avtalsenlig har, i enlighet med dess art och avsedda ändamål, monterats på en plats eller kopplats till ett annat föremål, avser reparationen eller utbytet den icke avtalsenliga varan, i det skicket. Genom utbyte av varan ska således konsumenten försättas i den situation som han skulle ha befunnit sig i om en felfri vara hade levererats till honom, vilket innebär att den vara som inte är avtalsenlig om nödvändigt måste tas bort och den felfria varan installeras.
41. Denna tolkning stöds även av användningen av ordet ”utbyte” i artikel 3.2 och 3.3 i direktivet.
42. Den spanska regeringen delar i huvudsak kommissionens ståndpunkt och har hävdat att det enligt artikel 3 i direktivet och den höga konsumentskyddsnivå som den är avsedd att medföra krävs att säljaren bär de aktuella kostnaderna, vilka uppstod på grund av att säljaren inte levererade en avtalsenlig vara. I annat fall skulle konsumenten, utan något vållande från hans sida, behöva bära dessa kostnader två gånger och lida allvarlig skada.
43. Slutligen anser den spanska regeringen att denna tolkning stöds av säljarens skyldighet enligt artikel 3.3 och 3.4 i direktivet att byta ut den felaktiga varan utan kostnad och utan väsentlig olägenhet för konsumenten.
C – Bedömning
44. Det ska inledningsvis påpekas att en bokstavstolkning av artikel 3.2 och 3.3 i direktivet inte är avgörande för huruvida konsumentens rätt till ”utbyte” av den vara som inte är avtalsenlig innefattar rätten att kräva att säljaren tar bort varan och installerar den felfria ersättningsvaran eller bär motsvarande kostnader.
45. I vissa språkversioner av direktivet, som den engelska (replacement) och den franska (remplacement), kan de motsvarande uttryck som används i princip tolkas som om de även betecknade borttagandet/urkopplingen av den felaktiga varan och installationen av den felfria vara som ersätter den, medan andra språkversioner, däribland den tyska (Ersatzlieferung) och den slovakiska (sa … nahradí’), tycks stödja en något snävare definition, genom att avse omleverans eller leverans av en ersättningsvara snarare än samtliga åtgärder som tekniskt sett kan resultera i att den felaktiga varan byts ut.
46. En kontextuell eller systematisk tolkning av artikel 3 i direktivet ger dock, enlig min mening, snarare stöd för uppfattningen att säljarens ansvar inte omfattar kostnaderna för att ta bort/koppla ur den vara som inte är avtalsenlig, och än mindre kostnaderna för att installera den felfria ersättningsvaran, i vart fall när det aktuella köpeavtalet inte avsåg installation.
47. I det avseendet innehåller artikel 3.2 i direktivet en uttömmande förteckning över de påföljder som konsumenten kan göra gällande gentemot säljaren i fall av bristande avtalsenlighet, nämligen reparation, utbyte, prisavdrag eller hävning.
48. Enligt påföljdsordningen i direktivet har konsumenten i första hand rätt att kräva, genom de fullgörelseinriktade påföljderna reparation eller utbyte, att säljaren återställer den felaktiga varan i avtalsenligt skick. På så sätt återställs den ursprungliga ömsesidiga förpliktelsen enligt köpeavtalet, och konsumenten erhåller den prestation som han har avtalat om. Denna lösning har i direktivet getts företräde framför prisavdrag eller hävning av avtalet, eftersom den tillgodoser avtalsparternas huvudsakliga intresse.(8)
49. De sistnämnda, subsidiära påföljderna kännetecknas däremot av att parterna ska lämna tillbaka vad de har tagit emot. Jämvikten mellan konsumentens och säljarens respektive intressen, vilken har rubbats av säljarens felaktiga leverans, återställs således antingen genom en motsvarande minskning av konsumentens skyldigheter – prisavdrag – eller genom att båda parter befrias från skyldigheterna enligt avtalet genom hävning.
50. Under alla omständigheter kan det påpekas att konsumentens rättigheter i båda fallen, enligt mitt synsätt, fortsätter att begränsas av de skyldigheter som avtalats i köpeavtalet.
51. Denna ståndpunkt bekräftas om man beaktar det större sammanhang i vilket artikel 3 i direktivet ingår.
52. De ovannämnda konsumenträttigheter som föreskrivs i denna bestämmelse specificerar – eller utgör en naturlig följd av – omfattningen av säljarens ansvar gentemot konsumenten, vilket enligt artikel 3.1 i direktivet ska godtas i fråga om all bristande avtalsenlighet som föreligger när varan levereras.
53. Denna definition av ansvar återspeglar i sin tur självklart beskrivningen i artikel 2.1 i direktivet av säljarens grundläggande skyldighet enligt ett konsumentköpavtal vad gäller leveransen av en vara som är avtalsenlig till konsumenten.
54. Det framgår av ovannämnda bestämmelser att de konsumenträttigheter som föreskrivs i artikel 3 i direktivet har sin grund i begreppet avtalsenlighet och ska följaktligen tolkas med hänvisning till de rättigheter och skyldigheter som föreskrivs i det ursprungliga köpeavtalet.
55. Med andra ord syftar de rättigheter som konsumenterna ges enligt artikel 3 i direktivet till att avhjälpa den bristande avtalsenligheten jämförd med den ursprungliga skyldigheten gentemot konsumenten enligt köpeavtalet, nämligen att låta konsumenten komma i besittning av en felfri vara.
56. Säljarens ansvar för bristande fullgörelse av avtalet eller, mer specifikt, för fel i själva varan, vilka åtgärdas genom de påföljder som står konsumenterna till buds enligt direktivet och vilka innebär krav på att säljaren (försenat), genom reparation eller utbyte utan kostnad, ska åstadkomma den situation som konsumenten ursprungligen hade rätt till, måste enligt min mening skiljas från det eventuella ansvaret – vilket har gjorts gällande i förevarande fall – för att ytterligare arbeten utförs eller ansvaret för motsvarande kostnader som uppkommit i samband med en icke avtalsenlig vara, men efter tidpunkten för leveransen – till vilken det hänvisas i artikel 3.1 i direktivet – och efter konsumentens användning av varan.
57. Sistnämnda, mer omfattande, form av ansvar skulle således kräva att säljaren, såsom kommissionen har föreslagit, försätter konsumenten i den situation som han skulle ha befunnit sig i vid en viss tidpunkt efter leveransen, om en felfri vara hade levererats till honom. I förevarande mål innebär det en situation där den felaktiga diskmaskin som har installerats av konsumenten kopplas ur från den aktuella platsen och den nya felfria diskmaskinen installeras. Som flera parter har påpekat skulle detta ansvar följaktligen omfatta omständigheter och förhållanden som uppkommit efter det att risken har övergått på konsumenten och som därför är avhängiga konsumentens eget gottfinnande och i synnerhet konsumentens användning av den aktuella varan.
58. Att en säljare kan hållas ansvarig även för denna typ av mer indirekta följder av sin bristande fullgörelse av avtalet eller för skada som följer därav är naturligtvis tänkbart, och uppenbarligen är så faktiskt fallet – förutsatt att olika krav är uppfyllda – enligt nationella rättsordningar och enligt exempelvis artikel 45 i Förenta nationernas konvention om internationella köp av varor (nedan kallad CISG).(9)
59. Som den tyska regeringen har anfört kan således kostnader som konsumenten har åsamkats för att koppla ur en felaktig vara eller på grund av att konsumenten måste bära installationskostnaderna två gånger, det vill säga med avseende på den felaktiga varan och ännu en gång med avseende på den felfria ersättningsvaran, vara ersättningsgilla enligt tysk skadeståndsrätt, dock under förutsättning att de tillämpliga villkoren är uppfyllda, däribland kravet på culpa.
60. Vad beträffar direktivet ska det dock i detta sammanhang för det första påpekas att direktivets påföljdssystem vid bristande avtalsenlighet inte innefattar några skadeståndsanspråk, till skillnad från exempelvis artikel 45.1 b CISG eller artikel 27 i kommissionens förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om konsumenträttigheter.(10)
61. För det andra kan det noteras att just av det skälet att sådana arbeten eller kostnader som de aktuella inte bara följer indirekt av varans bristande avtalsenlighet, utan dessutom är resultatet av handlande som hör till konsumentens ansvarsområde, i detta fall installationen av diskmaskinen, är säljarens ansvar för sådana kostnader vanligtvis avhängigt av, och fastställs med hänvisning till, något slags kausalitets-, adekvans- eller möjligen culpabegrepp.
62. Det står klart att det i direktivet inte ens nämns något filter eller någon mekanism av det slaget.
63. Man kan hävda att en sådan funktion kan tillskrivas villkoret om ”användning av varan i enlighet med dess art och ändamål”, vilket den nationella domstolen har föreslagit och som kommissionen stöder. Som Ingrid Putz och den tyska regeringen har påpekat är dock detta begrepp i själva verket ganska vagt och dess förmåga att avgränsa säljarens ansvar och göra säljarens risk möjlig att kalkylera rätt begränsad.
64. Urvalet av möjliga ”normala” användningar av en högst specificerad och färdig vara, som till exempel en dator, ett bord eller till och med en diskmaskin, kan vara ganska avgränsat och förutsebart, medan ju enklare varan är, desto större är urvalet av möjliga ”normala” användningar. Ju närmare varan ligger en byggnadskomponent eller en råvara, desto fler och obestämda är de ändamål för vilka varan kan användas, alltjämt i enlighet med dess art. Följaktligen kan kostnaderna för att ta bort en och samma vara variera enormt.
65. Mot bakgrund av de överväganden som angetts ovan anser jag inte att det av konsumentens rätt, enligt artikel 3.2 och 3.3 i direktivet, att få den felaktiga varan återställd till avtalsenligt skick genom utbyte går att utläsa någon rätt för konsumenten att få säljaren att bära kostnaderna för att koppla ur den felaktiga varan och kostnaderna för att installera den felfria ersättningsvaran, om säljaren inte var skyldig enligt köpeavtalet att installera den köpta varan.
66. Jag delar även uppfattningen att detta konstaterande inte påverkas av kravet på att återställandet ska ske ”utan kostnad”, vilket enligt artikel 3.2–3.4 i direktivet är knu tet till säljarens skyldighet att återställa en vara till avtalsenligt skick genom utbyte. Kravet definierar på vilka villkor säljaren måste erbjuda och utföra det återställande av varan till avtalsenligt skick som konsumenten har rätt till, nämligen utan kostnad, men kan inte i materiellt hänseende utvidga den befintliga påföljden i sig. På samma sätt definierar kravet på att återställandet ska ske ”utan väsentlig olägenhet” i artikel 3.3 tredje stycket i direktivet hur återställandet till avtalsenlighet ska ske, inte vad det materiellt sett innebär.
67. I det avseendet ska förevarande mål slutligen särskiljas från målet Quelle, där domstolen slog fast att kravet på att återställandet ska ske utan kostnad innebär att säljaren inte har rätt att kräva ersättning i samband med att denne fullgör sin skyldighet att återställa den vara som avtalet avser till avtalsenligt skick.(11) På grundval av ytterligare argument drog domstolen följaktligen slutsatsen att direktivet utgör hinder för en lagstiftning, enligt vilken säljaren av en icke avtalsenlig vara kan kräva att konsumenten ska betala värdeersättning för användningen av den icke avtalsenliga varan till dess att denna vara byts ut. Förevarande mål rör däremot inte den omständigheten att säljaren kräver ersättning av konsumenten i samband med ett utbyte, utan huruvida konsumenten, som en del av återställandet av den felaktiga varan till avtalsenligt skick, utöver leverans av en ny felfri vara utan kostnad kan kräva ersättning för kostnaderna för att koppla ur/ta bort den felaktiga varan och kostnaderna för att installera den felfria vara som levererats genom utbyte.
68. Mot bakgrund av de överväganden som angetts ovan ska Amtsgerichts tolkningsfrågor besvaras enligt följande. Artikel 3.2 och 3.3 i direktivet ska tolkas så, att när en konsumentvara, som den aktuella diskmaskinen, vilken på ett sätt som överensstämmer med dess art och avsedda ändamål har installerats och kopplats in av konsumenten, återställs till avtalsenligt skick genom utbyte, är säljaren inte skyldig att bära kostnaderna för att koppla ur/ta bort den icke avtalsenliga varan och kostnaderna för att installera/koppla in den felfria varan, om säljaren enligt det aktuella köpeavtalet inte var skyldig att installera den köpta varan.
V – Förslag till avgörande
69. Jag föreslår således att domstolen besvarar tolkningsfrågorna på följande sätt:
Artikel 3.2 och 3.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG av den 25 maj 1999 om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier ska tolkas så, att när en konsumentvara, som den aktuella diskmaskinen, vilken i enlighet med dess art och avsedda ändamål på ett korrekt sätt har installerats och kopplats in av konsumenten, återställs till avtalsenligt skick genom utbyte, är säljaren inte skyldig att bära kostnaderna för att koppla ur/ta bort den felaktiga varan och kostnaderna för att installera/koppla in den felfria varan, om säljaren enligt det aktuella köpeavtalet inte var skyldig att installera den köpta varan.
(1) .
(2)  –	EGT L 171, s. 12.
(3)  –	Målet Gebr. Weber, anhängigt vid domstolen.
(4)  –	Eftersom frågeställningarna i förevarande mål, förutom vad gäller installationen av den avtalsenliga ersättningsvaran, i allt väsentligt liknar de frågeställningar som aktualiseras i den andra tolkningsfrågan i det ovan i fotnot 3 nämnda målet Weber, motsvarar bedömningen i förevarande förslag till avgörande, med vederbörliga ändringar, bedömningen i punkterna 43–67 i mitt förslag till avgörande i målet Weber. På samma sätt har jag, för fullständighetens och läsbarhetens skull, i förevarande förslag till avgörande även tagit med de inledande anmärkningarna i nämnda förslag till avgörande, med några ändringar.
(5)  –	Se i detta sammanhang även förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om försäljning och garantier avseende konsumtionsvaror (KOM(95) 520 slutlig – COD 96/0161, EGT C 307, 1996, s. 8), förklarande anmärkningar i I.A.5.
(6)  –	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 17 april 2008 i mål C‑404/06, Quelle (REG 2008, s. I‑2685), punkterna 30 och 36.
(7)  –	Se, angående det skydd som även säljarens ekonomiska intressen tillerkänns enligt direktivet, domen i målet Quelle (ovan fotnot 6), punkt 42.
(8)  –	Det framgår klart av ordalydelsen i artikel 3.3 i direktivet jämförd med skäl 11 i direktivet att det uppställs en sådan rangordning i direktivet. Se även domen i målet Quelle (ovan fotnot 6), punkt 27.
(9)  –	Förenta nationernas konvention angående avtal om internationella köp av varor antogs den 11 april 1980 och trädde i kraft den 1 januari 1988.
(10)  –	KOM(2008) 614 slutlig – COD 2008/0196.
(11)  –	Punkt 34 (ovan fotnot 6).