Preliminär utgåva
DOMSTOLENS DOM (tredje avdelningen)
den 30 april 2026 (*)
” Begäran om förhandsavgörande – Konkurrens – Artikel 101 FEUF – Konkurrensbegränsande samverkan – Direktiv 2014/104/EU – Artikel 3.2 – Rätt till full ersättning för skador som orsakats
av en kartell – Räntebetalning – Artikel 22.2 – Tillämpligheten i tiden för nationella införlivandebestämmelser – Fastställande av den dag från vilken ränta ska betalas – Tidpunkt då skadan uppstod vid förvärv av tillgångar till överpris ”
I mål C-191/25,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Oberster Gerichtshof (Högsta domstolen, Österrike) genom beslut av den 27 februari 2025, som inkom till domstolen den 10 mars 2025, i målet
Wenzel Logistics GmbH
mot
Mercedes-Benz Group AG,
ytterligare deltagare i rättegången:
Man Truck & Bus SE,
Man Truck & Bus Deutschland GmbH,
meddelar
DOMSTOLEN (tredje avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden C. Lycourgos (referent) samt domarna O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Piçarra och N. Fenger,
generaladvokat: J. Kokott,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
–        Wenzel Logistics GmbH, genom M. Pilz, Rechtsanwalt,
–        Mercedes-Benz Group AG, genom J. Bottyanfy, C. von Köckritz, H. Weiß och H. Wollmann, Rechtsanwälte,
–        MAN Truck & Bus SE och MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, genom F. Neumayr och M. Schifferl, Rechtsanwälte,
–        Europeiska kommissionen, genom B. Ernst och A. Keidel, båda i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
1        Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 3.2 och artikel 22.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/104/EU av den 26 november 2014 om vissa regler som styr skadeståndstalan enligt nationell rätt för överträdelser av medlemsstaternas och Europeiska unionens konkurrensrättsliga bestämmelser (EUT L 349, 2014, s. 1).
2        Begäran har framställts i ett mål mellan Wenzel Logistics GmbH och Mercedes-Benz Group AG angående ersättning för skada till följd av en överträdelse av artikel 101.1 FEUF.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
3        Artikel 101.1 FEUF har följande lydelse:
”Följande är oförenligt med den inre marknaden och förbjudet: alla avtal mellan företag, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater och som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den inre marknaden, särskilt sådana som innebär att
a)      inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs,
...”
4        Skäl 12 i direktiv 2014/104 har följande lydelse:
”Detta direktiv bekräftar gemenskapens regelverk vad gäller rätten till ersättning för skada som orsakats av överträdelser av unionens konkurrensrätt, särskilt i fråga om talerätt och definitionen av skada, såsom [Europeiska unionens domstol] slagit fast i sin rättspraxis, och föregriper inte en eventuell vidareutveckling därav. Alla som har lidit skada som orsakats av en sådan överträdelse kan kräva ersättning för faktisk skada (damnum emergens) och för utebliven vinst (lucrum cessans) samt ränta, oberoende av om de kategorierna enligt nationell rätt definieras var för sig eller tillsammans. Betalning av ränta anses utgöra ett väsentligt element i en gottgörelse för att ersätta någon för den skada som denne har lidit genom att hänsyn tas till den tid som har förflutit, och bör avse tiden från och med den tidpunkt då skadan uppstod till och med den tidpunkt då ersättning utbetalats, utan att det påverkar klassificeringen av denna ränta som kompensationsränta eller dröjsmålsränta enligt nationell rätt och frågan om huruvida den tid som förflutit tas i beaktande som en särskild kategori (ränta) eller som ett element i faktisk skada eller utebliven vinst. Det åligger medlemsstaterna att fastställa de regler som ska tillämpas i det syftet.”
5        I artikel 3 i direktivet, som har rubriken ”Rätt till full ersättning”, föreskrivs följande:
”1.      Medlemsstaterna ska säkerställa att alla fysiska eller juridiska personer som har lidit skada som orsakats av en överträdelse av konkurrensrätten ska kunna kräva och få full ersättning för den skadan.
2.      Full ersättning ska försätta en person som lidit skada i den ställning som den personen skulle ha haft om överträdelsen av konkurrensrätten inte hade begåtts. Den ska därför omfatta rätten till ersättning för faktisk skada och utebliven vinst samt ränta.
...”
6        Artikel 21 i direktivet har rubriken ”Införlivande”. I första punkten första stycket i den artikeln föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 27 december 2016. ...”
7        I artikel 22 i samma direktiv, som har rubriken ”Tillämplighet i tiden”, föreskrivs följande:
”1.      Medlemsstaterna ska säkerställa att de nationella bestämmelser som antas i enlighet med artikel 21 i syfte att följa de materiella bestämmelserna i detta direktiv inte ska tillämpas retroaktivt.
2.      Medlemsstaterna ska säkerställa att de nationella bestämmelser som antas i enlighet med artikel 21, utöver de bestämmelser som avses i punkt 1, inte ska tillämpas på skadeståndstalan som väckts vid en nationell domstol före den 26 december 2014.”
8        Enligt artikel 23 i direktiv 2014/104 trädde direktivet i kraft den tjugonde dagen efter det att det hade offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning, det vill säga den 26 december 2014.
Österrikisk rätt
9        I § 1000 punkt 1 i Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch (allmänna civillagen), i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet (nedan kallad ABGB), föreskrivs följande:
”Såvitt inte annat föreskrivs i lag ska en räntesats på 4 procent per år betalas för det fall någon storlek på dröjsmålsränta inte har avtalats eller lagstadgad ränta tillämpas.”
10      I § 1333 ABGB föreskrivs följande:
”1.       Skada som en gäldenär förorsakar sin borgenär genom utebliven betalning av en penningfordran ska ersättas genom lagstadgad ränta (§ 1000 punkt 1).
2.      Borgenären kan utöver den lagstadgade räntan även göra gällande anspråk på ersättning för annan skada som gäldenären orsakat, särskilt avseende nödvändiga kostnader för vederbörliga utomrättsliga verkställighets- och indrivningsåtgärder, i den mån dessa är proportionerliga i förhållande till den indrivna fordran.”
11      I § 37a punkt 1 i Bundesgesetz gegen Kartel und andere Wettbewerbsbeschränkungen (Kartellgesetz 2005) (2005 års lag om konkurrensbegränsande samverkan) (BGBl. I, 61/2005) (nedan kallad KartG), i dess lydelse enligt BGBl. I, 13/2013, föreskrevs följande:
”Den som uppsåtligen begår en överträdelse [av konkurrensrätten] är skyldig att ersätta den skada som orsakats. Om en vara eller tjänst har förvärvats till ett överpris ska ett skadeståndsanspråk inte vara uteslutet på grund av att varan eller tjänsten har sålts vidare. Vid fastställandet av skadans omfattning ... kan särskilt den fördel som företaget har erhållit genom överträdelsen beaktas. Företaget ska betala ränta på skadeståndet från och med det datum som skadan inträffar genom analog tillämpning av § 1333 ABGB.”
12      I enlighet med § 86 KartG, i dess lydelse enligt BGBl. I, 13/2013, var nämnda artikel 37a tillämplig på överträdelser av konkurrensrätten som begåtts efter den 28 februari 2013.
13      För att säkerställa införlivandet av direktiv 2014/104 med sin rättsordning ändrade den österrikiska lagstiftaren KartG år 2017. I § 37c punkt 1 KartG, i dess lydelse enligt BGBl. I, 56/2017, föreskrivs följande:
”Den som uppsåtligen begår en överträdelse av konkurrensrätten är skyldig att ersätta den skada som orsakats.”
14      I § 37d KartG, i dess lydelse enligt BGBl. 56/2017, anges följande:
”1.      Ersättningen för skadan omfattar även utebliven vinst.
2.      Den ersättningsskyldige ska betala ränta på skadeståndet från den dag då skadan uppkom med analog tillämpning av § 1333 ABGB.”
15      I enlighet med § 86 KartG, i dess lydelse enligt BGBl. I, 56/2017, trädde de bestämmelser som avses i de två föregående punkterna i kraft den 27 december 2016 och är tillämpliga på ersättning för skador som uppkommit efter den 26 december 2016, medan skador som uppkommit före den 27 december 2016 omfattas av bestämmelserna i KartG, i dess lydelse enligt BGBl. I, 13/2013, och således bland annat av § 37a i denna lag, på det sätt som anges i punkterna 11 och 12 i förevarande dom.
16      I § 37a KartG, i dess lydelse enligt BGBl. I, 176/2021, föreskrivs följande:
”1.      I bestämmelserna i detta avsnitt regleras det civilrättsliga ansvaret för skador som orsakats genom överträdelser av konkurrensrätten och framställandet av skadeståndsanspråk.
2.      De syftar till att införliva direktiv [2014/104].”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
17      Den 19 juli 2016 antog kommissionen beslut C(2016) 4673 final om ett förfarande enligt artikel 101 [FEUF] och artikel 53 i EES-avtalet (ärende AT.39824 – Lastbilar). En sammanfattning av detta beslut offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning den 6 april 2017 (EUT C 108, 2017, s. 6).
18      Enligt detta beslut har femton lastbilstillverkare, nämligen MAN SE, MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, MAN Truck & Bus AG, Daimler AG, Fiat Chrysler Automobiles NV, CNH Industrial NV, Iveco SpA, Iveco Magirus AG, AB Volvo (publ), Volvo Lastvagnar AB, Renault Trucks SAS, Volvo Group Trucks Central Europe GmbH, PACCAR Inc., DAF Trucks Deutschland GmbH och DAF Trucks NV deltagit i en konkurrensbegränsande samverkan som bland annat var förbjuden enligt artikel 101 FEUF och som bestod i att ingå hemliga överenskommelser om fastställande av priser och höjningar av bruttopriserna på lastbilar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet samt om tidsplanen för och övervältringen av kostnaderna för införandet av utsläppstekniker för dessa lastbilar som föreskrivs i gällande bestämmelser (nedan kallad den aktuella kartellen). Vad gäller MAN SE, MAN Truck & Bus Deutschland GmbH och MAN Truck & Bus AG
ägde denna överträdelse rum mellan den 17 januari 1997 och den 20 september 2010 och, för de tolv övriga deltagande bolagen, mellan den 17 januari 1997 och den 18 januari 2011.
19      Wenzel Logistics är ett transportföretag i Österrike som under dessa perioder av den aktuella kartellen köpte lastbilar från distributörer för flera deltagare i kartellen, bland annat lastbilar av märket Mercedes-Benz som ägdes av Daimler AG, sedermera Mercedes-Benz Group.
20      Den 13 januari 2021 väckte Wenzel Logistics skadeståndstalan vid Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (Regionala civilrättsdomstolen i Graz, Österrike) och yrkade att Mercedes-Benz Group skulle förpliktas att till Wenzel Logistics betala 848 357,92 euro i ersättning för den skada som bolaget lidit till följd av den aktuella kartellen. Enligt bolaget motsvarade detta belopp skillnaden mellan de inköpspriser för lastbilar som Wenzel Logistics faktiskt betalade och de priser som bolaget skulle ha betalat om den aktuella kartellen inte hade förelegat, jämte lagstadgad ränta och avgifter.
21      Wenzel Logistics ansåg att räntan skulle betalas enligt § 37d KartG från och med den dag då skadan uppkom.
22      Mercedes-Benz Group, med stöd av MAN Truck & Bus SE och MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, som är intervenienter i det nationella målet, gjorde gällande att den aktuella kartellen inte hade påverkat de nettopriser som Wenzel Logistics fakturerades och att Wenzel Logistics under alla omständigheter hade övervältrat dessa priser på sina kunder. Mercedes-Benz Group har även gjort gällande att det är först sedan den 1 mars 2013 som rätten till ersättning för skada till följd av konkurrensbegränsande samverkan regleras i österrikisk rätt av KartG. Eftersom rätten till ersättning för den skada som orsakats av den aktuella kartellen uppkom före detta datum, ska ränta på grundval av ABGB betalas från och med den dag då den förfaller till betalning. Detta datum ska inte fastställas med hänsyn till uppkomsten av skadan, utan till delgivningen av Wenzel Logistics talan.
23      Genom dom av den 2 april 2024 slog Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (Regionala civilrättsdomstolen i Graz, Österrike), med stöd av ett sakkunnigutlåtande, fast att Mercedes-Benz Group skulle erlägga ett belopp om 172 857,42 euro, inbegripet lagstadgad ränta på fyra procent per år, till Wenzel Logistics. I enlighet med §1333 ABGB, jämförd med andra bestämmelser i österrikisk civilrätt, fann nämnda domstol att denna ränta skulle betalas från och med den dag då rätten till ersättning hade åberopats på ett kvantifierat sätt genom en anmodan eller inom ramen för en talan, det vill säga i förevarande fall från och med den 21 januari 2021, vilket är den dag då Mercedes-Benz Group delgavs skadeståndstalan.
24      Wenzel Logistics överklagande av denna dom ogillades genom dom av den 10 oktober 2024 av Oberlandesgericht Graz (Regionala överdomstolen i Graz, Österrike).
25      I denna dom erinrade nämnda
domstol om att artikel 3.2 i direktiv 2014/104, som rör rätten till full ersättning jämte ränta för skada som orsakats av en överträdelse av konkurrensrätten, har införlivats med österrikisk rätt genom § 37d
KartG, i dess lydelse enligt BGBl. I, 56/2017, som enligt § 86 i denna lag endast är tillämplig på skador som uppkommit efter den 26 december 2016. Denna bestämmelse är således, i likhet med § 37a KartG, som trädde i kraft den 1 mars 2013, inte tillämplig i tiden (ratione temporis) på den skadeståndstalan som väckts av Wenzel Logistics. Domstolen i första instans hade alltså fog för att ha grundat sig på allmänna österrikiska civilrättsliga bestämmelser, utan att beakta de särskilda bestämmelserna i KartG.
26      Wenzel Logistics överklagade denna dom till Oberster Gerichtshof (Högsta domstolen, Österrike), som är den hänskjutande domstolen.
27      Den hänskjutande domstolen har påpekat att enligt EU-domstolens praxis följer rätten till full ersättning, jämte ränta, för den skada som orsakats av en kartell direkt av artikel 101.1 FEUF och effektivitetsprincipen. EU-domstolen preciserade dessutom att artikel 3.1 och 2 i direktiv 2014/104 återspeglar denna rättspraxis avseende artikel 101.1 FEUF, vilket innebär att nationella åtgärder för genomförande av artikel 3.1 och 2, i enlighet med artikel 22.2 i direktivet, med omedelbar verkan ska tillämpas på varje skadeståndstalan som omfattas av direktivets tillämpningsområde.
28      Mot bakgrund av denna rättspraxis kan det enligt den hänskjutande domstolen inte uteslutas att § 37d KartG, i dess lydelse enligt BGBl. I, 56/2017, ska tillämpas i det nationella målet. Detta skulle emellertid endast vara möjligt om § 86 KartG inte skulle tillämpas, eftersom det däri föreskrivs att nämnda § 37d endast avser ersättning för skada som uppkommit efter den 26 december 2016. Den hänskjutande domstolen vill få klarhet i huruvida artikel 3.2 i direktiv 2014/104, jämförd med artikel 22.2 i samma direktiv, ska förstås så, att en sådan nationell bestämmelse som § 37d KartG är tillämplig på en sådan skadeståndstalan som den som väckts av Wenzel Logistics.
29      Den hänskjutande domstolen vill dessutom få klarhet i vilka kriterier som ska beaktas för att, mot bakgrund av artikel 3.2 i direktiv 2014/104, fastställa den dag då skadan uppkom, vilket enligt skäl 12 i direktivet är den tidpunkt från och med vilken ränta ska betalas. Den hänskjutande domstolen vill få klarhet i huruvida ränta, inom ramen för en sådan skadeståndstalan som den som väckts av Wenzel Logistics, avseende den skada som orsakats av en kartell som består i att sälja varor till överpris, ska beräknas från och med den dag då dessa varor betalades till överpris eller från och med ett annat datum, såsom det datum då köpeskillingen för dessa varor förföll till betalning eller från och med den dag då köpeavtalet ingicks.
30      Mot denna bakgrund beslutade Oberster Gerichtshof (Högsta domstolen, Österrike) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen:
”1.       Ska artikel 3.2 i direktiv [2014/104], jämförd med artikel 22.2 i samma direktiv, tolkas så, att artikel 3.2 om betalning av ränta på skadeståndsbelopp för skador som orsakats av en kartell ska tillämpas på skadeståndstalan som väckts vid en nationell domstol från och med den 26 december 2014?
Om denna fråga ska besvaras nekande: Vilken annan tidpunkt ska anses avgörande för tillämpningen av artikel 3.2 i direktiv [2014/104]?
2.       Ska artikel 3.2 i direktiv [2014/104] tolkas så, att det är den dag då den skadelidande har betalat det överpris som tagits ut på grund av en förbjuden priskartell som är den dag då en skada som orsakats av en kartell
inträffade och från vilken ränta ska betalas?
Om denna fråga ska besvaras nekande: Vilken annan tidpunkt ska anses avgörande för skadans uppkomst?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Huruvida tolkningsfrågorna kan tas upp till prövning
31      Enligt Mercedes-Benz Group, som stöds av MAN Truck & Bus SE och MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, är det uppenbart att tolkningsfrågorna, som avser tolkningen av direktiv 2014/104, saknar relevans för utgången i det nationella målet, eftersom Wenzel Logistics skadeståndstalan inte omfattas av direktivets tidsmässiga tillämpningsområde. Det är uppenbart att artikel 3.2 i direktivet utgör en ”materiell bestämmelse” i den mening som avses i artikel 22.1 i samma direktiv. Mot bakgrund av förbudet mot retroaktiv tillämpning i artikel 22.1 kan de nationella bestämmelser genom vilka artikel 3.2 i direktiv 2014/104 implementeras följaktligen inte tillämpas på den skadeståndstalan som väckts av Wenzel Logistics, vilken avser skador som uppkommit innan direktiv 2014/104 trädde i kraft.
32      Det ska erinras om att i ett förfarande enligt artikel 267 FEUF ankommer det uteslutande på den nationella domstolen, vid vilken målet anhängiggjorts och vilken har ansvaret för det rättsliga avgörandet, att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i målet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som ställs till EU-domstolen. Den nationella domstolens frågor om tolkningen av unionsrätten presumeras vara relevanta. Dessa frågor ställs mot bakgrund av den beskrivning av omständigheterna i målet och tillämplig lagstiftning som den nationella domstolen på eget ansvar har lämnat och vars riktighet det inte ankommer på EU-domstolen att pröva. En begäran om förhandsavgörande kan bara avvisas då det är uppenbart att den begärda tolkningen av unionsrätten inte har något samband med de verkliga omständigheterna eller saken i det nationella målet eller då frågeställningen är hypotetisk eller EU-domstolen inte har tillgång till sådana uppgifter om de faktiska eller rättsliga omständigheterna som är nödvändiga för att kunna ge ett användbart svar på de frågor som ställts till den (dom av den 7 september 1999, Beck och Bergdorf, C-355/97, EU:C:1999:391, punkt 22, samt dom av den 12 februari 2026, Valora Effekten Handel, C-864/24, EU:C:2026:94, punkt 28).
33      I förevarande mål hyser den hänskjutande domstolen, såsom framgår av uppgifterna i begäran om förhandsavgörande avseende den första frågan, tvivel om huruvida artikel 37d KartG, en bestämmelse i österrikisk rätt som genomför artikel 3.2 i direktiv 2014/104, omfattas av förbudet mot retroaktiv tillämpning i artikel 22.1 i direktivet.
34      Denna fråga är inte hypotetisk och det är inte heller uppenbart att den saknar samband med de verkliga omständigheterna eller saken i det nationella målet. Det är nämligen ostridigt att Wenzel Logistics har yrkat att artikel 37d KartG ska tillämpas på dess skadeståndstalan i stället för de allmänna österrikiska civilrättsliga bestämmelserna, vilka har tillämpats på denna talan av Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (Regionala domstolen för civilrättsliga mål i Graz) och Oberlandesgericht Graz (Regionala överdomstolen i Graz). Om artikel 37d tillämpas ska räntan beräknas från och med den dag då skadan uppkom, medan ränta, vid tillämpning av allmänna österrikiska civilrättsliga bestämmelser, enligt uppgifterna i beslutet om hänskjutande inte ska betalas förrän från och med den dag då Mercedes-Benz Group delgavs nämnda talan. De bestämmelser i direktiv 2014/104 som nämns i den första frågan är således relevanta för att avgöra huruvida artikel 37d KartG är tillämplig i det nationella målet och EU-domstolen har tillgång till de uppgifter om de faktiska och rättsliga omständigheterna som är nödvändiga för att besvara denna fråga.
35      Härav följer att den första tolkningsfrågan kan tas upp till sakprövning.
36      Den andra tolkningsfrågan grundar sig på antagandet, vars riktighet kommer att kontrolleras inom ramen för prövningen av den första frågan, att en nationell bestämmelse om genomförande av artikel 3.2 i direktiv 2014/104, såsom artikel 37d KartG, är tillämplig på en skadeståndstalan avseende skador som uppkommit innan direktivet trädde i kraft. Om det skulle visa sig att denna premiss är korrekt, ska den andra frågan besvaras, vilken avser vilka slutsatser som följer av artikel 3.2 i direktivet för att, vid beräkningen av räntan, fastställa den tidpunkt då skadan uppkom.
37      Eftersom den andra frågan således varken är hypotetisk eller uppenbart saknar samband med de verkliga omständigheterna eller saken i det nationella målet, och EU-domstolen har tillgång till de uppgifter om de faktiska och rättsliga omständigheterna som är nödvändiga för att kunna ge ett användbart svar till den hänskjutande domstolen, kan även denna fråga tas upp till sakprövning. Det argument som Mercedes-Benz Group, med stöd av MAN Truck & Bus SE och MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, har framfört, nämligen att direktiv 2014/104, i motsats till vad den hänskjutande domstolen låter förstå genom att ställa nämnda fråga, inte innehåller någon tvingande bestämmelse som hänvisar till den tidpunkt då skadan uppkom, rör för övrigt saken i målet.
Prövning i sak
Den första frågan
38      Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 3.2 och artikel 22.2 i direktiv 2014/104 ska tolkas så, att en nationell bestämmelse som genomför rätten till full ersättning för skada som orsakats av en överträdelse av konkurrensrätten, i vilken det föreskrivs att räntan på denna fulla ersättning ska beräknas från och med den dag då skadan uppkom, ska tillämpas med omedelbar verkan på samtliga rättsliga förfaranden som avser sådan ersättning och som har inletts efter den 26 december 2014, det datum då direktivet trädde i kraft.
39      Vad gäller den tidsmässiga tillämpningen av de nationella bestämmelser som genomför direktiv 2014/104, ska det göras åtskillnad beroende på om den bestämmelse i detta direktiv som genomförts genom den aktuella nationella bestämmelsen kodifierar domstolens praxis avseende artikel 101 FEUF, i vilket fall denna nationella bestämmelse ska tillämpas med omedelbar verkan, eller endast följer av nämnda direktiv, vilket innebär att det är nödvändigt att pröva huruvida nämnda nationella bestämmelse är tillämplig i tiden mot bakgrund av artikel 22 i samma direktiv (se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 februari 2023, Tráficos Manuel Ferrer, C-312/21, EU:C:2023:99, punkt 33).
40      Vad gäller den regel som uttrycks i artikel 3.2 i direktiv 2014/104 och som innebär att full ersättning för en skada som orsakats av en överträdelse av konkurrensrätten ska innefatta ersättning för faktisk skada och utebliven vinst samt ränta, har domstolen slagit fast att denna regel, såsom framgår av skäl 12 i direktivet, kodifierar rättspraxis avseende artikel 101.1 FEUF, såsom den följer av bland annat domen av den 13 juli 2006, Manfredi m.fl. (C-295/04–C-298/04, EU:C:2006:461, punkt 95), såtillvida att nationella införlivandeåtgärder vad gäller nämnda artikel 3.2 ska tillämpas omedelbart på samtliga fall av skadeståndstalan som omfattas av direktivets tillämpningsområde, vilket bekräftas i artikel 22.2 i direktivet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 februari 2023, Tráficos Manuel Ferrer, C-312/21, EU:C:2023:99, punkterna 34 och 35).
41      Samtidigt som domstolen således klargjorde att de bestämmelser i nationell rätt som genomför artikel 3.2 i direktiv 2014/4 ska tillämpas med omedelbar verkan på en skadeståndstalan som syftar till ersättning för skada som orsakats av en överträdelse av konkurrensrätten, angav den även, i punkt 35 i domen av den 16 februari 2023, Tráficos Manuel Ferrer (C-312/21, EU:C:2023:99), att denna omedelbara tillämplighet avser talan som omfattas av direktivets tillämpningsområde i enlighet med artikel 22.2 i direktivet.
42      Såsom framgår av sistnämnda bestämmelse är talan som väckts före den 26 december 2014, det vill säga den dag då direktiv 2014/104 trädde i kraft, undantagen från direktivets tillämpningsområde och medlemsstaterna ska se till att de nationella bestämmelser som syftar till att införliva direktivet med deras respektive nationella rättsordningar inte är tillämpliga på en sådan talan.
43      I det sistnämnda avseendet preciserade domstolen att när en sådan nationell bestämmelse som avses i artikel 22.2 i direktiv 2014/104 träder i kraft vid ett datum mellan den 26 december 2014 och den 27 december 2016, vilket är den dag då fristen för införlivande av direktivet löper ut, får den berörda medlemsstaten anse att alla skadeståndsanspråk som är föremål för talan som väckts före den dag då denna nationella bestämmelse trädde i kraft, eller till och med före den 27 december 2016, är undantagen från direktivets tillämpningsområde (se, för ett liknande resonemang, dom av den 28 mars 2019, Tráficos Manuel Ferrer, C-312/17, EU:C:2019:263, punkterna 28 och 29).
44      I förevarande fall framgår det av beslutet om hänskjutande att Wenzel Logistics väckte sin skadeståndstalan, med yrkande om ersättning för den skada som orsakats av den aktuella kartellen, den 13 januari 2021. Det framgår även att artikel 37d KartG, i vilken det bland annat föreskrivs att ränta ska utgå från och med den dag då skadan uppkom, syftar till att införliva artikel 3.2 i direktiv 2014/104 med den österrikiska rättsordningen. Under dessa omständigheter, vars riktighet det inte ankommer på EU-domstolen att pröva, ska artikel 37 KartG tillämpas på den situation som är aktuell i det nationella målet.
45      Det saknas i detta avseende anledning att pröva huruvida artikel 3.2 i direktiv 2014/104 utgör en ”materiell bestämmelse” i den mening som avses i artikel 22.1 i direktivet. Såsom framgår av punkterna 33 och 35 i domen av den 16 februari 2023, Tráficos Manuel Ferrer (C-312/21, EU:C:2023:99), vars innehåll det erinrats om i punkterna 39–41 ovan, kan tillämpningen i tiden av de nationella bestämmelser som genomför artikel 3.2 i direktiv 2014/104 inte, utan att undergräva den ändamålsenliga verkan av artikel 101.1 FEUF, vars tolkning har kodifierats i artikel 3.2 FEUF, omfattas av de begränsningar som föreskrivs i artikel 22 i direktivet, med undantag endast för den begränsning som följer av punkt 2 i denna artikel, enligt vilken de nationella bestämmelser som genomför direktivet under alla omständigheter inte kan tillämpas på talan som väckts innan direktivet trädde i kraft.
46      En sådan nationell bestämmelse som § 86 KartG, som begränsar tillämpligheten av § 37d i denna lag till en talan om ersättning för skada som uppkommit efter den 26 december 2016 och som, när det gäller en sådan talan som den som väckts av Wenzel Logistics, som syftar till ersättning för en skada som uppkommit före den 27 december 2016, inte leder till betalning av ränta från och med den dag då skadan uppkom, utan från och med delgivningen av talan, ska följaktligen anses undergräva den ändamålsenliga verkan av artikel 101.1 FEUF.
47      Det ska i detta hänseende påpekas att domstolen, vid tidpunkten för antagandet av direktiv 2014/104, redan, i punkterna 95 och 97 i domen av den 13 juli 2006, Manfredi m.fl., C-295/04–C-298/04, EU:C:2006:461), hade slagit fast att det vid full ersättning för den skada som orsakats av en överträdelse av konkurrensrätten inte, vid äventyr av att ersättningen annars blir ineffektiv, kan bortses från sådana omständigheter, såsom den tid som förflutit, som i praktiken kan minska ersättningens värde. I punkt 97 i den domen hänvisade domstolen analogt till sin tidigare praxis, som följer av domen av den 2 augusti 1993, Marshall, C-271/91, EU:C:1993:335, punkt 31). Såsom framgår av skäl 12 i direktiv 2014/104 syftar direktivet bland annat till att kodifiera domstolens praxis, enligt vilken full ersättning för en skada som orsakats av en överträdelse av konkurrensrätten innebär betalning av ränta från och med den dag då skadan uppkom.
48      Mot bakgrund av nämnda rättspraxis och detta skäl i direktiv 2014/104, vilka är relevanta för tolkningen av artikel 3.2 i direktivet, säkerställer inte en sådan nationell bestämmelse som artikel 86 KartG, vars tillämpning, för skador som uppkommit före den 27 december 2016, skulle leda till en beräkning av ränta som inte tar hänsyn till den tid som förflutit mellan den tidpunkt då skadan uppkom och den tidpunkt då den skadelidande gör gällande sin rätt till ersättning, att artikel 101.1 FEUF ges full verkan. Detta gäller i ännu högre grad eftersom de särskilda omständigheterna i konkurrensrättsliga mål i princip kräver en komplex faktamässig och ekonomisk analys (se, för ett liknande resonemang, dom av den 20 april 2023, Repsol Comercial de Productos Petrolíferos, C-25/21, EU:C:2023:298, punkt 60 och där angiven rättspraxis). Dessa särdrag leder i allmänhet till att det förflyter en lång tid mellan uppkomsten av den skada som orsakats av en kartell och den behöriga konkurrensmyndighetens fastställande av denna. Den kartell som är aktuell i det nationella målet, vilken vad gäller Daimlers, sedermera Mercedes-Benz Groups, deltagande, ägde rum mellan den 17 januari 1997 och den 18 januari 2011, konstaterades således inte av kommissionen förrän den 19 juli 2016.
49      Eftersom en sådan nationell bestämmelse som artikel 86 KartG ska anses undergräva den ändamålsenliga verkan av artikel 101.1 FEUF, ska det erinras om att denna primärrättsliga bestämmelse har direkt effekt i förhållandet mellan enskilda och ger rättigheter för enskilda som de nationella domstolarna ska skydda (dom av den 30 januari 1974, BRT och Société belge des auteurs, compositeurs et éditeurs, 127/73, EU:C:1974:6, punkt 16, och dom av den 4 september 2025, Nissan Iberia, C-21/24, EU:C:2025:659, punkt 50).
50      Det ska även erinras om att den nationella domstolen är skyldig att i den utsträckning det är möjligt tolka den nationella rätten mot bakgrund av ordalydelsen i och syftet med artikel 101.1 FEUF, med beaktande av den nationella rätten i dess helhet och med tillämpning av de tolkningsmetoder som är erkända i nationell rätt, för att säkerställa att denna primärrättsliga bestämmelse ges full verkan och för att uppnå ett resultat som är förenligt med dess syfte. Om den nationella domstolen inte anser sig kunna göra en direktivkonform tolkning på grund av vissa begränsningar som exempelvis innebär ett förbud mot att tolka nationell rätt contra legem, ankommer det på den nationella domstolen att underlåta att tillämpa den aktuella nationella bestämmelsen och direkt tillämpa artikel 101.1 FEUF på det mål som är anhängigt vid den (se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 oktober 2021, Sumal, C-882/19, EU:C:2021:800, punkterna 71-73).
51      Mot denna bakgrund ska den första frågan besvaras enligt följande. Artikel 3.2 och artikel 22.2 i direktiv 2014/104, jämförda med artikel 101.1 FEUF, ska tolkas så, att en nationell bestämmelse som genomför rätten till full ersättning för skada som orsakats av en överträdelse av konkurrensrätten, i vilken det föreskrivs att räntan på denna fulla ersättning ska beräknas från och med den dag
då skadan uppkom - som i förekommande fall kan infalla innan direktivet trädde i kraft - ska tillämpas med omedelbar verkan på samtliga rättsliga förfaranden som avser sådan ersättning och som har inletts efter det att denna nationella bestämmelse har trätt i kraft eller, om detta ikraftträdande infaller efter utgången av fristen för införlivande av nämnda direktiv, på samtliga sådana skadeståndsanspråk som har väckts efter utgången av denna frist.
Den andra frågan
52      Den hänskjutande domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i huruvida artikel 3.2 i direktiv 2014/104 ska tolkas så, att när det gäller full ersättning för en skada som orsakats av en kartell som består i att ingå otillåtna överenskommelser som leder till försäljning av varor till överpriser, ska den dag då denna skada uppkommer och från och med vilken ränta ska utgå,
anses vara den dag då dessa priser betalades av den skadelidande.
53      Såsom har angetts i punkterna 40 och 47 ovan har unionslagstiftaren i artikel 3.2 i direktiv 2014/104 kodifierat domstolens tidigare praxis, enligt vilken rätten till full ersättning för en skada som orsakats av en överträdelse av konkurrensrätten bland annat innebär betalning av ränta från och med den dag då skadan uppkom.
54      Denna skyldighet återspeglas i själva definitionen av begreppet ”full ersättning” i artikel 3.2 i direktivet, enligt vilken ”[f]ull ersättning ska försätta en person som lidit skada i den ställning som den personen skulle ha haft om överträdelsen av konkurrensrätten inte hade begåtts”.
55      Uppkomsten av skadan ger upphov till en situation som i grunden skiljer sig från den situation som den berörda personen skulle ha befunnit sig i om den aktuella överträdelsen inte hade ägt rum, vilket innebär att alla delar av ersättningen, inbegripet ränta som är avsedd att kompensera för den tid som förflutit, ska grunda sig på den dag då skadan uppkom.
56      Unionslagstiftaren har emellertid avstått från att precisera vilka kriterier som ska ligga till grund för fastställandet av den faktiska omständighet som kännetecknar uppkomsten av skadan. Eftersom den konkreta metoden för att genomföra rätten till full ersättning för skada som orsakats av en överträdelse av konkurrensrätten inte har harmoniserats, har medlemsstaterna ett utrymme för skönsmässig bedömning i detta avseende.
57      Detta utrymme för fritt skön påverkar emellertid inte skyldigheten för respektive medlemsstat att vidta alla de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att direktivet får full verkan i överensstämmelse med det syfte som det eftersträvar (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 april 1984, von Colson och Kamann, 14/83, EU:C:1984:153, punkt 15, och dom av den 1 augusti 2025, Alace och Canpelli, C-758/24 och C-759/24, EU:C:2025:591, punkt 62).
58      Skyldigheten att säkerställa ”full ersättning” för skadan, i den mening som avses i artikel 3.2 i direktiv 2014/104, vilken följer av artikel 101.1 FEUF, innebär att varje myndighet i en medlemsstat ska grunda sig på kriterier som gör det möjligt att identifiera den omständighet som huvudsakligen kännetecknar den tidpunkt då den skadelidande började lida den skada som orsakats av överträdelsen av konkurrensrätten. Om det finns flera omständigheter som lika väl kännetecknar uppkomsten av denna skada, ska utgångspunkten för ränteberäkningen vara den som först inträffade.
59      När skadan består av skilda delar ska det dessutom säkerställas att bedömningen, på grundval av de uppgifter som lämnats i föregående punkt, avseende tidpunkten för skadans uppkomst, görs separat för varje del av skadan.
60      Eftersom det i förevarande fall framgår av beslutet om hänskjutande att den påstådda skadan är en följd av att Wenzel Logistics, för inköp av lastbilar, betalat överpriser till följd av den aktuella kartellen, och eftersom det framgår av artikel 3.2 i direktiv 2014/104, som följer av artikel 101.1 FEUF, vilken, såsom det har erinrats om i punkt 49 ovan, har direkt effekt mellan enskilda, omfattar skada enligt direktivet inte bara den faktiska skadan, utan även utebliven vinst. Med förbehåll för de kontroller som den hänskjutande domstolen ska göra mot bakgrund av samtliga relevanta omständigheter, framgår det att den tidpunkt då medlen för betalning av dessa priser inte längre finns tillgängliga på köparens konto kan vara kännetecknande för uppkomsten av skadan.
61      Mot denna bakgrund ska den andra frågan besvaras enligt följande. Artikel 3.2 i direktiv 2014/104, jämförd med artikel 101.1 FEUF, ska tolkas så, att när det gäller full ersättning för en skada som orsakats av en kartell som består i att ingå otillåtna överenskommelser som leder till försäljning av varor till överpriser, ska den dag då denna skada uppkommer och från och med vilken ränta ska utgå, anses vara den dag då den omständighet som på ett avgörande sätt kännetecknade den tidpunkt då den skadelidande började lida en faktisk skada eller en utebliven vinst på grund av kartellen, inträffade.
Rättegångskostnader
62      Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (tredje avdelningen) följande:
1)      1) Artikel 5.1 första stycket och artikel 3.1 och 3.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/104/EU av den 26 november 2014 om vissa regler som styr skadeståndstalan enligt nationell rätt för överträdelser av medlemsstaternas och Europeiska unionens konkurrensrättsliga bestämmelser,
ska tolkas så,
att en nationell bestämmelse som genomför rätten till full ersättning för skada som orsakats av en överträdelse av konkurrensrätten, i vilken det föreskrivs att räntan på denna fulla ersättning ska beräknas från och med den dag då skadan uppkom - som i förekommande fall kan infalla innan direktivet trädde i kraft - ska tillämpas med omedelbar verkan på samtliga rättsliga förfaranden som avser sådan ersättning och som har inletts efter det att denna nationella bestämmelse har trätt i kraft eller, om detta ikraftträdande infaller efter utgången av fristen för införlivande av nämnda direktiv, på samtliga sådana skadeståndsanspråk som har väckts efter utgången av denna frist.
2)      Artikel 2 i direktiv 2014/104, jämförd med bilaga I till det direktivet,
ska tolkas så,
att när det gäller full ersättning för en skada som orsakats av en kartell som består i att ingå otillåtna överenskommelser som leder till försäljning av varor till överpriser, ska den dag då denna skada uppkommer och från och med vilken ränta ska utgå, anses vara den dag då den omständighet som på ett avgörande sätt kännetecknade den tidpunkt då den skadelidande började lida en faktisk skada eller en utebliven vinst på grund av kartellen, inträffade.
Underskrifter
* Rättegångsspråk: tyska.