62023TJ0096_RES
Mål T‑96/23
Uniper Global Commodities SE
mot
Europeiska unionens byrå för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter
Tribunalens dom (tredje avdelningen i utökad sammansättning) av den 25 juni 2025
”Energi – Den inre marknaden för el – Förordning (EU) 2017/2195 – Acers beslut om ändring av prissättningsmetoden för balansenergi – Införande av en tillfällig prisbegränsning – Överklagande till Acers överklagandenämnd – Särskilda villkor och förfaranden för överklagande – Artiklarna 28.1 och 29 i förordning (EU) nr 2019/942 – Avvisning på grund av bristande talerätt vid överklagandenämnden – Invändning om rättsstridighet – Likhet inför lagen och effektivt domstolsskydd – Villkoret personligen berörd ej uppfyllt – Egenskaper eller faktiska omständigheter som inte åberopats – Tidsfrist för väckande av talan – Ursäktligt misstag föreligger inte”
Domstolsförfarande – Ansökan varigenom talan väckts – Formkrav – Uppgift om saken – Identifiering av de åberopade grunderna utifrån deras innehåll och inte utifrån hur de framställts
(Domstolens stadga, artikel 21; domstolens rättegångsregler, artikel 76 d)
(se punkterna 23 och 25)
Invändning om rättsstridighet – Accessorisk natur – Formulering i ansökan vars budskap är underförstått men klart – Upptagande till sakprövning
(Artikel 277 FEUF)
(se punkterna 24, 26 och 27)
Unionsrätt – Tolkning – Metoder – Bestämmelse med en klar och tydlig ordalydelse – Skyldighet att säkerställa bestämmelsens ändamålsenliga verkan
(se punkterna 31–34)
Unionsrätt – Tolkning – Metoder – Skyldighet att tolka unionens sekundärrätt så att den överensstämmer med tvingande bestämmelser med högre rang – Gränser – Tolkning contra legem – Otillåten
(se punkterna 35–37, 79 och 80)
Talan om ogiltigförklaring – Fysiska eller juridiska personer – Regleringsakter – Akter som inte medför genomförandeåtgärder och som berör sökanden direkt – Europeiska unionens byrå för samarbete mellan energitillsynsmyndigheters (Acer) beslut om ändring av prissättningsmetoden för balansenergi – Omfattas
(Artikel 263 fjärde stycket FEUF; Europaparlamentets och rådets direktiv nr 2019/942)
(se punkt 42)
Talan om ogiltigförklaring – Fysiska eller juridiska personer – Sakprövningsförutsättningar – Europeiska unionens byrå för samarbete mellan energitillsynsmyndigheters (Acer) beslut om ändring av prissättningsmetoden för balansenergi – Rättsakten om inrättande av Acer föreskriver interna överklagandemöjligheter av Acers beslut – Talan om ogiltigförklaring av Acers beslut väcks trots att de interna överklagandemöjligheterna inte har uttömts – Upptagande till sakprövning – Villkor – Sökanden uppfyller inte villkoren för det interna överklagandeförfarandet – Villkor uppfyllt – Åsidosättande av principen om ett effektivt domstolsskydd – Föreligger inte
(Artikel 263, femte stycket, FEUF; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 20 och 41; Europaparlamentets och rådets förordning 2019/942, skäl 34 och artiklarna 28.1och 29)
(se punkterna 43–45, 48 och 54–75)
Talan om ogiltigförklaring – Fysiska eller juridiska personer – Akter som berör dem direkt och personligen – Villkoret personligen berörd – Kriterier – Europeiska unionens byrå för samarbete mellan energitillsynsmyndigheters (Acer) beslut om ändring av prissättningsmetoden för balansenergi – Överklagande av ett företag som är verksamt på den marknad som påverkas av nämnda beslut – Företaget har inte visat att dess ställning på marknaden påverkats i tillräcklig utsträckning – Avvisning
(Artikel 263 fjärde stycket FEUF)
(se punkterna 92–111)
Europeiska unionens byråer – Europeiska unionens byrå för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter – Acers beslut – Internt överklagandeförfarande vid överklagandenämnden – Överklagande till unionsdomstolen – Behörighet – Prövning av lagenligheten av överklagandenämndernas beslut – Endast de faktiska och rättsliga omständigheter som förelåg vid tidpunkten för antagandet av den omtvistade rättsakten ska beaktas
(Artikel 263 FEUF; Europaparlamentets och rådets direktiv nr 2019/942, artikel 29)
(se punkterna 115 och 122)
Domstolsförfarande – Tidsfrist för väckande av talan – Utgången frist – Ursäktligt misstag – Begrepp – Räckvidd
(Artikel 263 fjärde stycket FEUF)
(se punkterna 128–136)
Resumé
Tribunalen fastställer giltigheten av de beslut som fattats av överklagandenämnden vid Europeiska unionens byrå för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter (Acer) att avvisa överklaganden som ingetts av två bolag mot Acers beslut om ändring av metoden för fastställande av priset på balansenergi. Tribunalen uttalar sig härigenom om fysiska eller juridiska personers talerätt vid Acers överklagandenämnd enligt artikel 28.1 i förordning 2019/942 (
1
) . Tribunalen ger även preciseringar vad gäller bedömningen av huruvida fysiska eller juridiska personer är personligen berörda vad gäller beslut av Acer.
Genom beslut av den 24 januari 2020 antog Acer, på förslag av de systemansvariga för överföringssystemen, en metod för fastställande av priset på balansenergi, i vilken det bland annat föreskrevs att priserna för leverans av balansenergi inte får överstiga eller understiga en teknisk prisgräns på mer eller mindre 99999 euro per megawattimme (MWh).
Genom beslut av den 25 februari 2022 (nedan kallat det ursprungliga beslutet) ändrade Acer tillfälligt nämnda metod genom att ersätta den aktuella tekniska prisgränsen med en prisgräns på mer eller mindre 15000 euro/MWh, som endast var tillämplig på utbyte av balansenergi på de europeiska plattformarna PICASSO och MARI, under en period på 48 månader från och med den 1 juli 2022.
Sökandena, RWE Supply & Trading GmbH och Uniper Global Commodities SE, är två leverantörer av balansenergi som är verksamma på den tyska marknaden, på vilken omfattas av de europeiska plattformarna PICASSO och MARI.
Eftersom de ansåg sig ha lidit skada till följd av det ursprungliga beslutet, överklagade de var och en till Acers överklagandenämnd (nedan kallad överklagandenämnden). Genom två beslut av den 9 december 2022 (nedan kallade de angripna besluten) avvisade nämnden överklagandena på grund av att de saknade talerätt enligt artikel 28.1 i förordning 2019/942.
Enligt denna bestämmelse får varje fysisk eller juridisk person överklaga ett beslut av Acer som riktar sig till dem eller mot ett beslut som direkt och personligen berör dem. Eftersom det ursprungliga beslutet inte var riktat till sökandena, ansåg överklagandenämnden att beslutet visserligen berörde dem direkt, men inte personligen.
Det var mot denna bakgrund som sökandena väckte talan vid tribunalen om ogiltigförklaring av de angripna besluten och, i andra hand, av det ursprungliga beslutet.
Tribunalens bedömning
Till stöd för sin talan har sökandena bland annat kritiserat överklagandenämnden för att ha åsidosatt artikel 263 fjärde stycket FEUF (
2
) genom att anse att de inte hade den behörighet som krävs för att överklaga det ursprungliga beslutet vid nämnden. Detta beslut utgör emellertid en regleringsakt som berör dem direkt och som inte medför genomförandeåtgärder. Talan kan följaktligen väckas mot beslutet vid unionsdomstolen med stöd av artikel 263 fjärde stycket FEUF.
Enligt sökandena borde artikel 28.1 i förordning 2019/942, för att vara förenlig med principen om ett effektivt domstolsskydd i artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), såsom den genomförs genom artikel 263 fjärde stycket FEUF, och med principen om likhet inför lagen, vilken stadfästs i artikel 20 i stadgan, ha tolkats så, att den gjorde det möjligt för dem att överklaga det ursprungliga beslutet till överklagandenämnden.
Tribunalen konstaterar att den första grunden består av två invändningar. Den första avser en tolkning av artikel 28.1 i förordning 2019/942 som strider mot principen om ett effektivt domstolsskydd och principen om likhet inför lagen i artiklarna 20 och 47 i stadgan. Den andra invändningen avser en underförstådd invändning om rättsstridighet avseende artikel 28.1 i förordning 2019/942 på grund av att den är oförenlig med dessa principer och artiklar i stadgan.
Vad gäller den första invändningen framgår det av fast rättspraxis att tolkningen av en unionsbestämmelse inte får leda till att bestämmelsens klara och precisa lydelse förlorar all ändamålsenlig verkan. Eftersom innebörden av en sådan bestämmelse otvetydigt framgår av själva lydelsen av bestämmelsen, kan unionsdomstolen inte avvika från denna tolkning.
I förevarande fall framgår det av den klara och precisa ordalydelsen i artikel 28.1 i förordning 2019/942 att sökandena, i egenskap av juridiska personer som inte är mottagare av det ursprungliga beslutet, endast kan väcka talan mot detta beslut om det berör dem inte bara direkt utan även personligen. Även om det är riktigt att villkoret personligen berörd i denna bestämmelse ska tolkas mot bakgrund av de allmänna principerna i unionsrätten, såsom dessa garanteras i stadgan, är en vid tolkning endast möjlig om den är förenlig med den aktuella bestämmelsens lydelse och inte leder till en tolkning contra legem.
Härav följer att överklagandenämnden i de angripna besluten hade fog för att tolka artikel 28.1 i förordning 2019/942 så, att den endast tillät sökandena, i egenskap av juridiska personer, att överklaga det ursprungliga beslutet vid nämnden om de inte bara berördes direkt utan även personligen av nämnda beslut.
Det ska vad gäller den andra invändningen erinras om att det i artikel 263 femte stycket FEUF fastställs att i de akter genom vilka unionens organ och byråer inrättas kan särskilda villkor och former föreskrivas för talan som väcks av fysiska eller juridiska personer mot akter som antas av dessa organ eller byråer och som ska ha rättsverkan i förhållande till dem.
Unionslagstiftaren har således, i artiklarna 28 och 29 i förordning 2019/942, föreskrivit att fysiska eller juridiska personer som är mottagare av Acers rättsakter eller som berörs direkt och personligen av dessa, för att förenkla förfarandet, ska ha rätt att överklaga till överklagandenämnden. I detta sammanhang beslutade tribunalen att bland de fysiska eller juridiska personer som direkt kan vända sig till överklagandenämnden inte inkludera dem som omfattas av den kategori som avses i det tredje typfallet i artikel 263 fjärde stycket FEUF. De sistnämnda kan, för det fall Acer, såsom i förevarande fall, antar en regleringsakt, väcka talan om ogiltigförklaring direkt vid tribunalen.
I detta sammanhang utesluter tribunalen att artikel 29 i förordning 2019/942, enligt vilken det krävs att de nationella rättsmedlen har uttömts innan de kan väcka talan vid unionsdomstolen, hindrar sökandena från att väcka talan om ogiltigförklaring direkt vid tribunalen. Denna bestämmelse ska nämligen tolkas så, att den endast är tillämplig på de kategorier av fysiska eller juridiska personer som har talerätt vid överklagandenämnden i den mening som avses i artikel 28 i nämnda förordning.
Av detta följer att talan som väcks av fysiska eller juridiska personer som omfattas av den kategori som avses i det tredje typfallet i artikel 263 fjärde stycket FEUF inte omfattas av tillämpningsområdet för det obligatoriska föregående prövningsförfarande som införts genom artiklarna 28 och 29 i förordning 2019/942 och följaktligen ska väckas direkt vid tribunalen.
Det är mot bakgrund av dessa överväganden som tribunalen för det första prövar huruvida den skillnad i behandling som införts genom artikel 28 i förordning 2019/942 mellan fysiska eller juridiska personer som omfattas av det tredje typfallet i artikel 263 fjärde stycket FEUF och de fysiska eller juridiska personer som har rätt att vända sig direkt till överklagandenämnden, och som omfattas av det första och det andra typfallet i artikel 263 fjärde stycket FEUF, är förenlig med principen om likhet inför lagen i artikel 20 i stadgan.
Tribunalen erinrar inledningsvis om att inrättandet av en överklagandenämnd ingår i en övergripande strategi som syftar till att förse unionens byråer med överklagandeorgan när de har getts beslutanderätt i tekniskt eller vetenskapligt komplicerade frågor. Dessa överklagandeorgan utgör ett lämpligt medel för att skydda de berörda parternas rättigheter i ett sammanhang där unionsmyndigheterna förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning, särskilt med avseende på ytterst komplicerade vetenskapliga och tekniska sakomständigheter. Unionsdomstolens prövning ska därför begränsas till en kontroll av att unionens institutioner vid denna skönsmässiga bedömning inte har gjort sig skyldiga till uppenbara fel eller maktmissbruk eller uppenbart har överskridit gränserna för sitt utrymme för skönsmässig bedömning.
Genom att inte tillåta fysiska eller juridiska personer som omfattas av det tredje typfallet i artikel 263 fjärde stycket FEUF att vända sig till överklagandenämnden, medför artikel 28 i förordning 2019/942 således en skillnad i behandling mellan, å ena sidan, fysiska eller juridiska personer som, i likhet med sökanden, endast kan dra fördel av en begränsad prövning av Acers beslut, bland annat vad gäller komplicerade vetenskapliga, tekniska eller ekonomiska bedömningar avseende energi, och, å andra sidan, de fysiska eller juridiska personer som kan vända sig direkt till överklagandenämnden och således kan åtnjuta en omfattande prövning av Acers beslut med avseende på dessa bedömningar.
En sådan skillnad i behandling motiveras emellertid av det mer eller mindre starka samband som de olika kategorierna av fysiska eller juridiska personer har med Acers beslut. De som har rätt att vända sig direkt till överklagandenämnden individualiseras nämligen genom nämnda beslut, genom att de är riktade till dem eller på så sätt att besluten påverkar dem på samma sätt som en mottagare. Så är däremot inte fallet med fysiska eller juridiska personer som ingår i den kategori som avses i det tredje typfallet i artikel 263 fjärde stycket FEUF.
Det framgår dessutom av rättspraxis att unionslagstiftaren, för att kunna göra gällande att principen om likabehandling har åsidosatts, måste ha behandlat lika situationer olika och på så sätt missgynnat vissa personer i förhållande till andra. Tribunalens direkta kontroll av en rättsakt från Acer kan emellertid inte anses vara ofördelaktig för fysiska eller juridiska personer som inte kan vända sig direkt till Acers överklagandenämnd. Detta kontrollmedel ska nämligen anses vara lämpligt för att skydda rättigheterna för fysiska eller juridiska personer som har ett mindre starkt samband med samma rättsakt.
Av detta följer att unionslagstiftaren, i artikel 28.1 i förordning 2019/942, har infört en motiverad skillnad i behandling mellan fysiska eller juridiska personer som inte befinner sig i en identisk eller jämförbar situation med avseende på Acers beslut. De ska således inte omfattas av samma särskilda villkor eller förfaranden när de överklagar dessa beslut, vilket innebär att denna skillnad i behandling inte strider mot principen om likhet inför lagen i artikel 20 i stadgan.
Vad för det andra gäller det påstådda åsidosättandet av principen om ett effektivt domstolsskydd och av artikel 47 i stadgan (
3
), med hänsyn till att det är omöjligt att vända sig till överklagandenämnden för fysiska eller juridiska personer i den kategori som omfattas av det tredje typfallet i artikel 263 fjärde stycket FEUF, noterar tribunalen att eftersom det fortfarande finns möjlighet att väcka talan om ogiltigförklaring vid tribunalen, kan unionslagstiftaren inte anses ha åsidosatt nämnda princip vid antagandet av artiklarna 28 och 29 i förordning 2019/942.
Tribunalen tillägger att de eventuella processuella komplikationer som följer av detta system för överklagande, bland annat möjligheten att samtidigt väcka talan mot samma beslut av Acer vid överklagandenämnden och tribunalen, samt komplexiteten i begreppet ”personligen berörd”, som är avgörande för överklagandenämndens respektive tribunalens behörighet, inte räcker för att konstatera att detta system i sig strider mot principen om ett effektivt domstolsskydd.
Efter sin prövning av talan underkänner tribunalen även grunden avseende åsidosättande av artikel 28.1 i förordning 2019/942 genom att överklagandenämnden i de angripna besluten inte konstaterade att sökandena var personligen berörda av det ursprungliga beslutet på grund av egenskaper som var utmärkande för dem och som särskilde dem i förhållande till alla andra personer.
Tribunalen preciserar för det första att det vid bedömningen av huruvida sökandena är personligen berörda enligt artikel 28.1 i förordning 2019/942 ska hänvisas till unionsdomstolens praxis avseende det andra typfallet i artikel 263 fjärde stycket FEUF.
De särskilda villkor och regler för att väcka talan som fastställs i förordning 2019/942 med stöd av artikel 263 femte stycket FEUF måste nämligen vara helt förenliga med det allmänna system som föreskrivs i artikel 263 FEUF vad gäller unionsdomstolens behörighet att pröva en talan som tilldelats den. Härav följer att när samma sakprövningsförutsättningar föreligger i det allmänna system som föreskrivs i artikel 263 FEUF och i de särskilda villkor och förfaranden som antagits med stöd av femte stycket i denna bestämmelse, ska dessa i princip tolkas enhetligt.
Vad för det andra gäller de egenskaper och faktiska omständigheter som sökandena åberopade vid tribunalen för att visa att de var personligen berörda, begränsade tribunalen sin prövning till de egenskaper och faktiska situationer som även åberopats vid överklagandenämnden och analyserats av överklagandenämnden i de angripna besluten. Tribunalen ska visserligen pröva lagenligheten av överklagandenämndens beslut genom att kontrollera hur överklagandenämnden har tillämpat unionsrätten, bland annat med hänsyn till de faktiska omständigheter som lagts fram för den. Den får däremot inte göra en sådan prövning genom att beakta nya faktiska omständigheter som åberopats eller ingetts vid tribunalen.
Mot bakgrund av dessa preciseringar konstaterar tribunalen att när det gäller de kvaliteter och faktiska omständigheter som sökandena åberopade vid överklagandenämnden, det vill säga deras aktiva närvaro på den tyska marknaden för balansenergi och deras ställning bland de största leverantörerna på denna marknad, och därefter utvecklade inom ramen för förevarande talan, genom att göra gällande att deras ställning på denna marknad påverkades väsentligt av det ursprungliga beslutet, har sökandena hänvisat till unionsdomstolens praxis på området statligt stöd och företagskoncentrationer.
Sökandena kan emellertid inte med framgång åberopa denna rättspraxis för att hävda att deras ställning på denna marknad har påverkats väsentligt av nämnda beslut. Denna rättspraxis grundar sig nämligen, åtminstone delvis, på att det föreligger ett faktiskt eller potentiellt konkurrensförhållande mellan mottagarna av det omtvistade beslutet på den marknad som berörs av beslutet och sökanden, vars ställning på den berörda marknaden eller angränsande marknader, i föregående eller efterföljande led, på ett särskilt sätt har identifierats negativt och, i förekommande fall, påtagligt påverkats av nämnda beslut.
I förevarande fall har sökandena inte påstått, och än mindre visat, att de befinner sig i ett faktiskt eller potentiellt konkurrensförhållande till mottagarna och, enligt sökandena, de verkliga mottagarna av det ursprungliga beslutet på den tyska marknaden för balansenergi på vilken de är verksamma och som berörs av detta beslut.
För det andra och under alla omständigheter var de egenskaper och faktiska förhållanden som sökandena har åberopat inte av sådan art att de särskiljer dem i förhållande till alla andra personer.
Eftersom talan inte kan vinna bifall på de grunder som sökandena har åberopat, ogillar tribunalen talan om ogiltigförklaring av de angripna besluten.
Vad gäller andrahandsyrkandena om ogiltigförklaring av det ursprungliga beslutet ska de avvisas, eftersom de framställts efter utgången av den frist för väckande av talan som föreskrivs i artikel 263 sjätte stycket FEUF. Tribunalen noterar i detta avseende att sökandena under omständigheterna i förevarande fall inte med framgång har åberopat något ursäktligt misstag som skulle ha gjort det möjligt att göra undantag från skyldigheten att iaktta den föreskrivna fristen för att väcka talan.
Tribunalen ogillar därför talan i dess helhet.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/942 av den 5 juni 2019 om inrättande av Europeiska unionens byrå för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter (EGT L 158, 2019, s. 22).
(
2
)	Enligt artikel 263 fjärde stycket FEUF får alla fysiska eller juridiska personer väcka talan mot en akt som är riktad till dem (det första typfallet) eller som direkt och personligen berör dem (andra typfallet) samt mot en regleringsakt som direkt berör dem och som inte medför genomförandeåtgärder (tredje typfallet).
(
3
)	Såsom det har genomförts genom artikel 263 fjärde stycket FEUF.