62023CJ0438_RES
Predmet C-438/23
Protéines FranceiUnion végétarienne européenne (EVU)iAssociation végétarienne de France (AVF)iBeyond Meat Inc.
protiv
Ministère de l’économie, des finances et de la souveraineté industrielle et numérique
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d’État (Francuska))
Presuda Suda (drugo vijeće) od 4. listopada 2024.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Uredba (EU) br. 1169/2011 – Informiranje potrošača o hrani – Članak 2. stavak 2. točke (n) do (p) i članci 7., 9. i 17. – Poštene prakse koje se odnose na naziv hrane – Propisani nazivi, uobičajeni nazivi i opisni nazivi – Zamjena sastavnih dijelova ili sastojaka hrane – Članak 38. stavak 1. – Posebno usklađena pitanja – Nacionalne mjere kojima se zabranjuje upotreba naziva povezanih s mesom za označivanje proizvoda koji sadržava biljne proteine”
Približavanje zakonodavstava – Informiranje potrošača o hrani – Uredba br. 1169/2011 – Obvezne informacije o hrani – Obvezan podatak o propisanom nazivu, uobičajenom nazivu ili opisnom nazivu hrane – Stavljanje na tržište ili oglašavanje hrane koja sadržava biljne proteine – Upotreba naziva povezanih s mesom koji mogu potrošače dovesti u zabludu – Posebno usklađeno pitanje – Donošenje nacionalnih mjera kojima se ne predviđa propisani naziv, nego se zabranjuje upotreba naziva povezanih s mesom kako bi se označio proizvod koji sadržava biljne proteine – Nedopuštenost
(Uredba br. 1169/2011 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 2. st. 2. t. (o) i (p), čl. 7., čl. 9. st. 1. t. (a), čl. 17., čl. 38. st. 1. i Prilog VI.)
(t. 61.-66., 68.-73., 77., 78., 80.-84., 90.-96. i t. 1. izreke)
Približavanje zakonodavstava – Informiranje potrošača o hrani – Uredba br. 1169/2011 – Donošenje nacionalnih upravnih sankcija u slučaju povrede uredbe ili nacionalnih mjera koje su u skladu s uredbom – Dopuštenost – Donošenje nacionalne mjere kojom se utvrđuju najveći dopušteni udjeli biljnih proteina kako bi se hranu moglo označiti uobičajenim ili opisnim nazivima povezanima s mesom – Nedopuštenost
(Uredba br. 1169/2011 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 38. st. 1.)
(t. 104. i 105. i t. 2. izreke)
Kratak prikaz
Postupajući povodom zahtjeva za prethodnu odluku koju mu je uputio Conseil d’État (Državno vijeće, Francuska), Sud razvija svoju sudsku praksu koja se odnosi na pojam „posebno usklađivanje” u smislu članka 38. stavka 1. Uredbe br. 1169/2011 (
1
), kojim se države članice u načelu sprečava da donesu nacionalne mjere.
Protéines France, koji zastupa interese poduzetnika koji djeluju na francuskom tržištu biljnih proteina, Union végétarienne européenne (EVU) i Association végétarienne de France (AVF), koji promiču vegetarijanstvo, te Beyond Meat Inc., koji proizvodi i stavlja na tržište proizvode od biljnih proteina, podnijeli su Conseilu d’État (Državno vijeće, Francuska) tužbe za poništenje Uredbe o upotrebi određenih naziva za hranu koja sadržava biljne proteine (u daljnjem tekstu: predmetna uredba) (
2
).
Tužitelji su u svojim tužbama tvrdili da se navedenom uredbom, kojom se za označivanje prerađenih proizvoda koji sadržavaju biljne proteine zabranjuje upotreba naziva kao što su „odrezak” ili „kobasica”, neovisno o tome jesu li popraćeni dodatnim pojašnjenjima, povređuje nekoliko odredbi Uredbe br. 1169/2011.
Tijekom postupka pred Sudom, francuska su tijela donijela novu uredbu (
3
) kojom se predviđa stavljanje izvan snage predmetne uredbe. Nakon što mu je Sud uputio zahtjev za dostavu informacija, Conseil d’État (Državno vijeće, Francuska) potvrdio je da mu je odgovor na njegova prethodna pitanja i dalje potreban za rješavanje spora koji se pred njim vodi.
Ocjena Suda
Uvodno, uzimajući u obzir informacije koje je dostavio sud koji je uputio zahtjev, prema kojima je, među ostalim, doseg tih dviju uredbi djelomično istovjetan, a nekoliko tužitelja iz glavnog postupka izražava namjeru osporavanja i druge uredbe, Sud proglašava dopuštenim zahtjev za prethodnu odluku, koji nije izgubio svoj predmet niti je postao hipotetski.
Što se tiče merituma, kad je riječ o prvom i drugom pitanju koje je postavio sud koji je uputio zahtjev, Sud, kao prvo, tumači zajedno odredbe članka 7. stavaka 1., 2. i 4., članka 9. stavka 1. točke (a), članka 17. stavaka 1. i 5., kao i Priloga VI. dijela A točke 4. Uredbe br. 1169/2011 i sažima njihov sadržaj kako slijedi. Prvo, na hrani se mora navesti njezin naziv. Drugo, taj naziv mora biti propisani naziv ili, ako on ne postoji, uobičajeni naziv ili, ako on ne postoji, opisni naziv. Treće, navedeni naziv mora biti točan, jasan i lako razumljiv potrošačima. Četvrto, taj naziv ne smije biti obmanjujući za potrošače, posebno u pogledu karakteristika hrane o kojoj je riječ, među kojima su i njezina priroda i sastav, i u pogledu zamjene sastavnih dijelova koji su inače prirodno prisutni ili sastojaka koji se uobičajeno koriste drugim sastavnim dijelovima ili drugim sastojcima. Peto, takve zahtjeve treba poštovati prilikom stavljanja na tržište i oglašavanja bilo koje hrane.
Kao drugo, kada je konkretno riječ o propisanim nazivima, Sud podsjeća na to da se oni mogu propisati odredbama prava Unije ili, ako one ne postoje, nacionalnim odredbama (
4
). U ovom slučaju Sud utvrđuje da ne postoji odredba prava Unije kojom se nalaže upotreba određenih propisanih naziva za proizvode na bazi biljnih proteina ili kojima se utvrđuju propisani nazivi koji su primjenjivi na proizvode samo zbog toga što se, bez dodatnih pojašnjenja, definiraju kao proizvodi životinjskog podrijetla. Primjećujući da iz spisa kojim raspolaže proizlazi da su francuska tijela odbila pretpostavku da predmetnom uredbom utvrđuje propisani naziv, Sud naglašava da pitanje jesu li ta tijela donijela takav naziv treba objektivno ocijeniti sud koji je uputio zahtjev, kojem ipak može pružiti elemente za tumačenje prava Unije koji su mu potrebni u tu svrhu.
U tom pogledu Sud navodi da propisane nazive treba „propisati” ili „utvrditi” kako bi se hrana označila. Stoga se donošenje propisanog naziva sastoji od povezivanja konkretnog pojma s određenom hranom.
Međutim, donošenje mjera kojima se utvrđuje da hrana treba ispunjavati određene uvjete, osobito kad je riječ o njezinu sastavu, kako bi je se na temelju tih mjera moglo označiti pojmovima koji su utvrđeni kao propisani naziv, ne može se smatrati istovjetnim donošenju mjera kojima se upotreba određenih pojmova, koji nisu pravno definirani tim mjerama, zabranjuje za označivanje hrane koja ima određena svojstva, posebno u pogledu njezina sastava.
Naime, prvonavedene mjere omogućuju osiguravanje zaštite potrošača, koji mora moći pretpostaviti da hrana označena posebnim pojmovima koji predstavljaju određeni propisani naziv ispunjava uvjete koji su posebno predviđeni za upotrebu tog naziva. Suprotno tomu, drugonavedenim mjerama upotreba pojmova koje je neko tijelo precizno definiralo kao propisani naziv nije ograničena na označivanje hrane koja ima posebna svojstva.
U ovom slučaju, pravom Unije ne predviđa se pravilo kojim je upotreba propisanih naziva koji sadržavaju pojmove iz sektorâ mesa, suhomesnatih proizvoda i ribljih proizvoda ograničena na hranu koja je definirana kao hrana životinjskog podrijetla (
5
). Usto, Sud primjećuje da se čini da isto vrijedi i za francusko pravo.
Stoga, pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, Sud smatra da predmetna uredba ne sadržava „propisani naziv”, nego se odnosi na pitanje koji su to „uobičajeni nazivi” ili „opisni nazivi” koji se ne mogu upotrebljavati za označivanje hrane na bazi biljnih proteina.
Kao treće, Sud utvrđuje jesu li ta dva pojma posebno usklađena Uredbom br. 1169/2011. Sud ističe da se člankom 2. stavkom 2. točkama (o) i (p) te uredbe ne određuje da države članice mogu donijeti mjere kojima bi se uredili uobičajeni nazivi ili opisni nazivi određene hrane. Naime, s obzirom na definicije koje je zakonodavac Unije utvrdio za te uobičajene i opisne nazive, nacionalna tijela ne mogu općenito i apstraktno ograničiti njihov doseg. Stoga, ako ne donese propisani naziv, država članica ne može općom i apstraktnom zabranom spriječiti proizvođače hrane na bazi biljnih proteina da ispune obvezu koju imaju u pogledu navođenja naziva te hrane upotrebom uobičajenih naziva ili opisnih naziva (
6
).
Konkretno, što se tiče mogućnosti države članice da donese opće i apstraktne mjere kako bi spriječila opasnost od dovođenja potrošača u zabludu zbog zamjene životinjskih proteina biljnim proteinima, Sud podsjeća na to da se članak 7. stavak 1. točka (d) i Prilog VI. dio A točka 4. Uredbe br. 1169/2011 odnose na zamjenu sastavnih dijelova ili sastojaka hrane. Stoga je to pitanje također posebno usklađeno tom uredbom.
Usto, Sud pojašnjava da te odredbe obuhvaćaju i pitanje informacija koje potrošačima treba pružiti kad sastav hrane o kojoj je riječ postane u potpunosti drukčiji. Naime, visoka razina zaštite potrošača koja se nastoji postići tom uredbom (
7
) mogla bi biti ugrožena ako se, paradoksalno, odredbe koje se odnose na zamjenu jednog sastavnog dijela ili sastojka hrane drugim sastavnim dijelom ili sastojkom ne primjenjuju kad se ta zamjena odnosi na sastavni dio ili sastojak koji čini velik dio hrane, odnosno koji je njezin jedini sastavni dio ili sastojak.
Stoga se navedenim odredbama uvodi oboriva pretpostavka na temelju koje se potrošače u dovoljnoj mjeri štiti informacijama koje se pružaju u skladu s pravilima koja su njima propisana, uključujući u slučaju potpune zamjene jedinog sastavnog dijela ili sastojka koji ti potrošači mogu očekivati u hrani označenoj uobičajenim nazivom ili opisnim nazivom koji sadržava određene pojmove.
Međutim, ako nacionalno tijelo smatra da konkretna pravila o prodaji ili oglašavanju hrane dovode potrošača u zabludu, ono će ipak moći pokrenuti postupak protiv subjekta u poslovanju s hranom o kojem je riječ, koji je odgovoran (
8
) za informacije navedene na toj hrani i treba osigurati prisutnost i točnost tih informacija, te dokazati da je prethodno navedena pretpostavka oborena.
Slijedom toga, odgovarajući na prva dva prethodna pitanja, Sud presuđuje da članke 7. i 17. Uredbe br. 1169/2011 i njezin Prilog VI. dio A točku 4., u vezi s njezinim člankom 2. stavkom 2. točkama (o) i (p) i člankom 9. stavkom 1. točkom (a), treba tumačiti na način da se njima u smislu članka 38. stavka 1. te uredbe posebno usklađuje zaštita potrošača od opasnosti dovođenja u zabludu upotrebom naziva, osim propisanih naziva, koji sadržavaju pojmove iz sektorâ mesa, suhomesnatih proizvoda i ribljih proizvoda, za opis, stavljanje na tržište ili oglašavanje hrane koja sadržava biljne proteine umjesto proteina životinjskog podrijetla, uključujući u cijelosti, te im se stoga protivi to da država članica propiše nacionalne mjere kojima se uređuje ili zabranjuje upotreba takvih naziva.
Kad je riječ o trećem pitanju koje je postavio sud koji je uputio zahtjev, Sud smatra, s jedne strane, da posebno usklađivanje koje se provodi prethodno navedenim odredbama ne sprečava državu članicu da propiše upravne sankcije u slučaju povrede zahtjeva i zabrana koji proizlaze iz tih odredbi ili iz nacionalnih mjera koje su u skladu s navedenim odredbama. S druge strane, utvrđivanje najvećeg dopuštenog udjela biljnih proteina (
9
) kako bi se hranu moglo označiti određenim uobičajenim ili opisnim nazivima, istovjetno je uređivanju upotrebe tih naziva, a da se ipak ne utvrdi propisani naziv. Međutim, budući da se navedenim odredbama posebno usklađuje upotreba navedenih naziva, država članica u tom pogledu ne može donijeti mjeru, a da ne ugrozi ujednačenost prava Unije.
(
1
)	Uredba (EU) br. 1169/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o informiranju potrošača o hrani, izmjeni uredbi (EZ) br. 1924/2006 i (EZ) br. 1925/2006 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Komisije 87/250/EEZ, Direktive Vijeća 90/496/EEZ, Direktive Komisije 1999/10/EZ, Direktive 2000/13/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, direktiva Komisije 2002/67/EZ i 2008/5/EZ i Uredbe Komisije (EZ) br. 608/2004 (SL 2011., L 304, str. 18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 20., str. 168. i ispravci SL 2015., L 326, str. 73., SL 2016., L 266, str. 7. i SL 2023., L 142, str. 41.)
(
2
)	Uredba br. 2022‑947 od 29. lipnja 2022. o upotrebi određenih naziva za hranu koja sadržava biljne proteine (JORF br. 150 od 30. lipnja 2022., tekst br. 3)
(
3
)	Uredba br. 2024‑144 od 26. veljače 2024. o upotrebi određenih naziva za hranu koja sadržava biljne proteine (JORF od 27. veljače 2024., tekst br. 15)
(
4
)	Članak 2. stavak 2. točka (n) Uredbe br. 1169/2011
(
5
)	To utvrđenje obuhvaća i pojmove navedene u Prilogu I. Uredbi br. 2024-144.
(
6
)	Članak 38. stavak 1. Uredbe br. 1169/2011
(
7
)	Članak 1. stavak 1. Uredbe br. 1169/2011, u vezi s njezinim uvodnim izjavama 1. i 3.
(
8
)	Članak 8. stavci 1. i 2. Uredbe br. 1169/2011
(
9
)	Članak 3. stavak 1. Uredbe br. 2022-947