62023CJ0436
PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
12. prosinca 2024. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Izravno oporezivanje – Članak 49. UFEU‑a – Sloboda poslovnog nastana – Porez na dobit trgovačkih društava – Nacionalno zakonodavstvo koje predviđa fairness tax – Nacionalna odluka kojom se poništava to zakonodavstvo – Održavanje učinaka na snazi – Porez koji ne duguje nerezidentno društvo sa stalnom poslovnom jedinicom u državi članici – Porez koji duguje društvo kći nerezidentnog društva – Odabir pravnog oblika – Usporedivost situacija”
U predmetu C‑436/23,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio hof van beroep te Gent (Žalbeni sud u Gentu, Belgija), odlukom od 13. lipnja 2023., koju je Sud zaprimio 13. srpnja 2023., u postupku
Belgische Staat/Federale Overheidsdienst Financiën
protiv
Volvo Group Belgium NV,
SUD (šesto vijeće),
u sastavu: T. von Danwitz, potpredsjednik Suda, u svojstvu predsjednika šestog vijeća, A. Kumin i I. Ziemele (izvjestiteljica), suci,
nezavisni odvjetnik: N. Emiliou,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Volvo Group Belgium NV, T. Lauwers, advocaat,
–
za belgijsku vladu, S. Baeyens, A. De Brouwer i C. Pochet, u svojstvu agenata, uz asistenciju T. Bricouta i C. Decordiera, advocaten,
–
za Europsku komisiju, A. Ferrand i W. Roels, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 49. UFEU‑a.
2
Taj je zahtjev upućen u okviru spora između Belgische Staat/Federale Overheidsdienst Financiën (Belgijska Država/Savezna javna služba za financije) i društva Volvo Group Belgium NV, društva kćeri nerezidentnog društva, sa sjedištem u Belgiji, u vezi s posljedicama koje za društvo Volvo Group Belgium proizlaze iz nacionalnog zakonodavstva kojim se uvodi fairness tax rezidentnim društvima kćerima nerezidentnih društava.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Člankom 49. UFEU‑a određuje se:
„U okviru niže navedenih odredaba, ograničivanje slobode poslovnog nastana državljana jedne države članice na državnom području druge države članice zabranjuje se. Ta se zabrana odnosi i na ograničivanje osnivanja zastupništava, podružnica ili društava kćeri od strane državljana bilo koje države članice s poslovnim nastanom na državnom području bilo koje druge države članice.
Sloboda poslovnog nastana uključuje pravo pokretanja i obavljanja djelatnosti kao samozaposlene osobe te pravo osnivanja i upravljanja poduzećima, osobito trgovačkim društvima u smislu drugog stavka članka 54., sukladno uvjetima koje pravo zemlje u kojoj se taj poslovni nastan ostvaruje utvrđuje za svoje državljane, a podložno odredbama poglavlja koje se odnosi na kapital.”
Belgijsko pravo
4
Wetboek van de inkomstenbelastingen 1992 (Zakonik o porezima na dohodak iz 1992.) izmijenjen je Wetom houdende diverse bepaligen (Zakon o utvrđivanju različitih odredbi) od 30. srpnja 2013. (Belgisch Staatsblad, 1. kolovoza 2013.). Poglavlje 15. toga zakona sadržava odjeljak 2., čiji je pododjeljak 1. naslovljen „Fairness Tax”. Taj pododjeljak sadržava članke 43. do 51. navedenog zakona, kojima se izmjenjuju članci 198., 207., 218., 219.ter, 233., 246., 275. i 463.bis tog zakonika.
5
Na temelju članka 198. stavka 1. 1° Zakonika o porezima na dohodak, kako je izmijenjen Zakonom o utvrđivanju različitih odredbi od 30. srpnja 2013.:
„Poslovnim troškovima ne smatraju se:
1° porez na dobit trgovačkih društava, uključujući posebne poreze koji se plaćaju na temelju članaka 219.bis do 219.quater, iznosi plaćeni kao predujam poreza na dobit društava i porez po odbitku koji snosi dužnik prihoda za korisnika povredom članka 261., ali uz isključenje posebnog poreza na temelju članka 219.”
6
Članak 207. drugi stavak tog zakonika propisuje:
„Nijedan od odbitaka ili naknada za gubitak poreznog razdoblja ne može se ostvariti na dijelu prihoda koji proizlazi iz neuobičajenih i nepotrebnih pogodnosti iz članka 79., niti na financijskim pogodnostima ili bilo kojoj vrsti primitaka iz članka 53. 24°, niti na različitim osnovicama za posebne poreze utvrđenima na temelju troškova ili pogodnosti svih vrsta, koja nije opravdana sukladno članku 219., niti na dijelu dobiti koji je vezan uz troškove iz članka 198. stavka 1. 9.° i 12°, niti na dijelu dobiti koja proizlazi iz nepoštovanja članka 194.quater stavka 2. podstavka 4. i primjene članka 194.c stavka 4., niti na kapitalnoj dobiti iz članka 217., 3°, niti na dividendama iz članka 219.ter.”
7
Članak 219.ter navedenog zakonika određuje:
„1.   Za porezno razdoblje tijekom kojega su raspodijeljene dividende u smislu članka 18. podstavka 1. 1° do 2°bis, posebni porez se uvodi i obračunava u skladu sa sljedećim stavcima.
Taj posebni porez samostalan je, te je, ako je potrebno, dopunski drugim porezima koji se plaćaju na temelju drugih odredbi ovog zakonika ili, ako je potrebno, u okviru provedbe posebnih zakonskih odredbi.
2.   Polazište osnovice za oporezivanje ovim porezom čini pozitivna razlika između bruto dividendi, koje su raspodijeljene u poreznom razdoblju, i konačnog oporezivog prihoda, koji zapravo podliježe porezu na dobit trgovačkih društava iz članaka 215. i 216.
3.   Tako utvrđena porezna osnovica umanjuje se za dio raspodijeljenih dividendi koji potječe od pričuvi koje su oporezovane ranije, a najkasnije u poreznoj godini 2014. Za primjenu toga umanjenja, uzimanje u obzir već oporezovanih pričuva imat će prednost u odnosu na pričuve koje su posljednje uvedene.
Za poreznu godinu 2014. dividende raspodijeljene tijekom istog poreznog razdoblja ne mogu se nikada uzeti u obzir kao pričuve oporezovane u tom istom poreznom razdoblju.
4.   Dobiveni saldo je stoga ograničen prema postotku koji izražava omjer između:
–
s jedne strane, u brojniku, odbitaka za prijenose gubitaka koji su stvarno provedeni u poreznom razdoblju i odbitaka za rizični kapital koji su stvarno provedeni u istom poreznom razdoblju, i
–
s druge strane, u nazivniku, oporezivog prihoda u poreznom razdoblju bez uzimanja u obzir neoporezivih umanjenja vrijednosti, pričuva i dodanih vrijednosti.
5.   Osnovica utvrđena prema prethodnim stavcima ne može se ograničiti ili umanjiti ni na koji drugi način.
6.   Posebni porez iznosi 5 % tako obračunatog iznosa.
7.   Trgovačka društva koja se, na osnovi članka 15. Zakonika o trgovačkim društvima, smatraju malim trgovačkim društvima za poreznu godinu koja je vezana uz porezno razdoblje tijekom kojega su dividende raspodijeljene, ne podliježu tom porezu.”
8
Članak 233. treći stavak tog zakonika glasi:
„Nadalje, posebni porez se utvrđuje prema pravilima predviđenima člankom 219.ter. Za primjenu te mjere, što se tiče belgijskih stalnih poslovnih jedinica, pod ‚raspodijeljenim dividendama’ smatra se dio bruto dividendi raspodijeljenih od strane društva koji odgovara udjelu belgijske stalne poslovne jedinice u ukupnom prihodu društva.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
9
Tijekom 2015. i 2016. društvo Volvo Group Belgium podlijegalo je plaćanjima poreza na dobit u iznosu od 1056466,18 eura, od čega je 1052467,14 eura potjecalo od fairness taxa za poreznu godinu 2015., te u iznosu od 773573,17 eura, od čega je 769881,87 eura potjecalo od fairness taxa za poreznu godinu 2016.
10
To je društvo tijekom 2016. podnijelo žalbe protiv odluka kojima su utvrđena ta plaćanja, pri čemu je istaknulo da je fairness tax protivan pravilima prava Unije, ugovorima o uklanjanju dvostrukog oporezivanja i belgijskom ustavu. U tom je pogledu napomenulo da je u tom slučaju pred Grondwettelijk Hofom (Ustavni sud, Belgija) u tijeku postupak po tužbi za poništenje i da je taj sud bio uputio Sudu prethodna pitanja o fairness taxu i njegovoj nespojivosti sa slobodom poslovnog nastana iz članka 49. UFEU‑a.
11
Presudom Grondwettelijk Hofa (Ustavni sud) od 1. ožujka 2018. poništene su odredbe koje se odnose na fairness tax, odnosno članci 43. do 49. i članak 51. prvi i drugi stavak Zakona o utvrđivanju različitih odredbi od 30. srpnja 2013. Nakon te presude, žalbe koje je podnijelo društvo Volvo Group Belgium odbijene su kao neosnovane odlukama od 9. prosinca 2019., s obzirom na to da je taj sud održao na snazi učinke poništenih odredbi za porezne godine 2014. do 2018.
12
Društvo Volvo Group Belgium pokrenulo je 12. veljače 2020. postupak pred rechtbankom van eerste aanleg Oost‑Vlaanderen, afdeling Gent (Prvostupanjski sud za Istočnu Flandriju, Odjel u Gentu, Belgija), koji je presudom od 4. veljače 2022. poništio odluke kojima su utvrđena plaćanja poreza na dobit za porezne godine 2015. i 2016., u dijelu u kojem se njima društvu Volvo Group Belgium nametao fairness tax.
13
Upravo je protiv te presude Belgijska Država/Savezna javna služba za financije podnijela žalbu hofu van beroep te Gent (Žalbeni sud u Gentu, Belgija), sudu koji je uputio zahtjev.
14
Sud koji je uputio zahtjev nastoji doznati ugrožava li odluka Grondwettelijk Hofa (Ustavni sud) o održavanju na snazi učinaka odredbi Zakona o utvrđivanju različitih odredbi od 30. srpnja 2013., koje je poništio, slobodu poslovnog nastana utvrđenu u članku 49. UFEU‑a, u mjeri u kojoj se ta odluka primjenjuje samo na društva kćeri nerezidentnih društava, dok se to održavanje na snazi ne odnosi na nerezidentna društva sa stalnom poslovnom jedinicom u Belgiji, pa ona stoga ne podliježu fairness taxu.
15
U tim je okolnostima hof van Beroep te Gent (Žalbeni sud u Gentu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 49. [UFEU‑a] tumačiti na način da mu se protive nacionalne odredbe poput onih koje se pobijaju pred sudom koji je uputio zahtjev (koje je, naime, poništio Grondwettelijk Hof (Ustavni sud)), ali su se njihovi učinci zadržali protivno slobodi poslovnog nastana, zbog čega zadržane nacionalne odredbe ne treba primjenjivati na dobit koju raspodjeljuju društva s poslovnim nastanom u drugoj državi članici i belgijskom stalnom poslovnom jedinicom), u skladu s kojima
–
treba platiti porez na raspodjelu dobiti koja ne ulazi u konačni oporezivi prihod rezidentnog društva na čiju poslovnu strategiju društvo s poslovnim nastanom u drugoj državi članici ima takav utjecaj da može određivati njegove djelatnosti,
–
dok taj porez na takvu dobit ne bi trebalo platiti kad bi to društvo s poslovnim nastanom u drugoj državi članici svoje djelatnosti u Belgiji obavljalo preko stalne poslovne jedinice ili podružnice?”
O prethodnom pitanju
16
Svojim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 49. UFEU‑a tumačiti na način da mu se protivi propis države članice na temelju kojeg rezidentno društvo kći nerezidentnog društva podliježe porezu nazvanom „fairness tax”, koji se odnosi na raspodjelu dobiti koja, zbog korištenja određenih poreznih pogodnosti predviđenih nacionalnim poreznim sustavom, ne ulazi u konačni oporezivi prihod tog društva kćeri, dok nerezidentno društvo koje obavlja gospodarsku djelatnost u toj državi članici posredstvom stalne poslovne jedinice ili podružnice ne podliježe tom porezu.
17
Uvodno valja istaknuti da belgijska vlada u svojim pisanim očitovanjima navodi da se, za razliku od onoga što tvrdi sud koji je uputio zahtjev, održavanje na snazi učinaka fairness taxa, o kojem je odlučio Grondwettelijk Hof (Ustavni sud), može odnositi ne samo na društva kćeri nerezidentnih društava nego i na stalne poslovne jedinice tih društava. Naime, taj je sud općenito održao na snazi fairness tax za porezne godine 2014. do 2018., pri čemu je jedina iznimka situacija u kojoj inozemno društvo kći raspodjeljuje dobit belgijskom matičnom društvu koje ulazi u područje primjene Direktive Vijeća 2011/96/EU od 30. studenoga 2011. o zajedničkom sustavu oporezivanja koji se primjenjuje na matična društva i društva kćeri iz različitih država članica (SL 2011., L 345, str. 8.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 218.).
18
U tom je pogledu na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri doseg odluke o održavanju na snazi učinaka fairness taxa koju je donio Grondwettelijk Hof (Ustavni sud). Međutim, nije na Sudu, u okviru sustava sudske suradnje određene u članku 267. UFEU‑a, da provjerava ili dovodi u pitanje pravilnost tumačenja nacionalnog prava koje je dao nacionalni sud jer to tumačenje ulazi u isključivu nadležnost potonjeg. Sud se također mora, kada mu nacionalni sud uputi zahtjev za prethodnu odluku, držati tumačenja nacionalnog prava kako mu ga je iznio navedeni sud (vidjeti u tom smislu presudu od 27. listopada 2022., Instituto do Cinema e do Audiovisual, C‑411/21, EU:C:2022:836, t. 16. i navedenu sudsku praksu).
19
Stoga u okviru ispitivanja prethodnog pitanja i u skladu s tumačenjem suda koji je uputio zahtjev valja poći od pretpostavke da se održavanje na snazi učinaka fairness taxa ne primjenjuje na stalne poslovne jedinice nerezidentnih društava, nego samo na društva kćeri tih društava, kao što je društvo Volvo Group Belgium.
20
Sloboda poslovnog nastana, koju članak 49. UFEU‑a priznaje građanima Europske unije, uključuje pravo pokretanja i obavljanja djelatnosti u svojstvu samozaposlenih osoba te pravo osnivanja i upravljanja poduzećima sukladno istim uvjetima koje zakonodavstvo države članice poslovnog nastana utvrđuje za svoje državljane. Ona, u skladu s člankom 54. UFEU‑a, trgovačkim društvima osnovanima sukladno pravu neke države članice, a čije se registrirano sjedište, središnja uprava ili glavno mjesto poslovanja nalazi unutar Unije, priznaje pravo da svoju djelatnost u drugoj državi članici obavljaju putem društva kćeri, podružnice ili zastupništva (presuda od 17. svibnja 2017., X, C‑68/15, EU:C:2017:379, t. 39. i navedena sudska praksa).
21
Kada je riječ o sjedištu društva u smislu članka 54. UFEU‑a, ono, kao i državljanstvo fizičkih osoba, služi za određivanje povezanosti tog društva s pravnim poretkom određene države. Stoga se primjena nacionalnog poreznog zakonodavstva, poput onoga o kojemu je riječ u glavnom postupku, na rezidentno društvo, uključujući rezidentno društvo kći nerezidentnog društva, s jedne strane, i na podružnicu ili stalnu poslovnu jedinicu nerezidentnog društva, s druge strane, odnosi na porezni tretman kako rezidentnog društva, tako i nerezidentnog društva (vidjeti u tom smislu presudu od 21. prosinca 2023., Cofidis, C‑340/22, EU:C:2023:1019, t. 36. i navedenu sudsku praksu).
22
Kao što to proizlazi iz druge rečenice prvog stavka članka 49. UFEU‑a, predviđena je izričita mogućnost za gospodarske subjekte da za obavljanje svojih djelatnosti u drugoj državi članici slobodno odaberu prikladan pravni oblik. Taj slobodan izbor ne smije biti ograničen diskriminatornim poreznim odredbama (presuda od 21. prosinca 2023., Cofidis, C‑340/22, EU:C:2023:1019, t. 38. i navedena sudska praksa).
23
Sloboda odabira prikladnog pravnog oblika za obavljanje djelatnosti u drugoj državi članici ima pri tome osobito za cilj omogućiti društvima sa sjedištem u jednoj državi članici da otvore podružnicu u drugoj državi članici kako bi tamo obavljala svoju djelatnost pod istim uvjetima kao onima koji vrijede za društva kćeri (presude od 23. veljače 2006., CLT‑UFA, C‑253/03, EU:C:2006:129, t. 15.; od 6. rujna 2012., Philips Electronics UK, C‑18/11, EU:C:2012:532, t. 14. i navedena sudska praksa te od 21. prosinca 2023., Cofidis, C‑340/22, EU:C:2023:1019, t. 39.).
24
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, kao ograničenja slobode poslovnog nastana treba smatrati sve mjere koje zabranjuju ostvarivanje slobode zajamčene u članku 49. UFEU‑a ili ga ometaju ili čine manje privlačnim (presuda od 7. rujna 2017., Eqiom i Enka, C‑6/16, EU:C:2017:641, t. 54. i navedena sudska praksa).
25
Što se, konkretnije, poreznih odredbi tiče, iz sudske prakse Suda proizlazi da je na svakoj državi članici da, uz poštovanje prava Unije, uredi svoj porezni sustav koji se odnosi na oporezivanje dobiti, ako ta dobit pripada u poreznu nadležnost dotične države članice. Iz toga proizlazi da država članica domaćin ima slobodu odrediti oporezivi događaj, poreznu osnovicu kao i poreznu stopu koja se primjenjuje na različite oblike poslovnih jedinica društava koja posluju u toj državi članici, pod uvjetom dodjeljivanja nerezidentnim društvima tretmana koji nije diskriminirajući u odnosu na usporedive nacionalne poslovne nastane (presuda od 17. svibnja 2017., X, C‑68/15, EU:C:2017:379, t. 41. i navedena sudska praksa).
26
U ovom slučaju, pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, odluka o održavanju na snazi učinaka fairness taxa utječe na nerezidentna društva u mjeri u kojoj ona svoje gospodarske djelatnosti u Belgiji obavljaju posredstvom društva kćeri, a ne posredstvom stalne poslovne jedinice ili podružnice. Stoga je razvidno da održavanje na snazi učinaka fairness taxa ne omogućuje društvima kćerima nerezidentnih društava da obavljaju svoje djelatnosti pod istim uvjetima kao što su oni koji se primjenjuju na stalne poslovne jedinice takvih društava, tako da su, u pogledu nacionalnih propisa, ta društva u nepovoljnijem položaju u odnosu na potonje.
27
U tim okolnostima, takva odluka o održavanju na snazi može društvima sa sjedištem u drugoj državi članici učiniti manje privlačnim obavljanje djelatnosti u Belgiji posredstvom društva kćeri (vidjeti u tom smislu presudu od 7. rujna 2017., Eqiom i Enka, C‑6/16, EU:C:2017:641, t. 55. i 56.).
28
Razlika u postupanju kojom se može ograničiti slobodan izbor prikladnog pravnog oblika za obavljanje djelatnosti u drugoj državi članici, u smislu sudske prakse navedene u točki 22. ove presude, može predstavljati ograničenje slobode poslovnog nastana zajamčene u člancima 49. i 54. UFEU‑a (vidjeti u tom smislu presudu od 21. prosinca 2023., Cofidis, C‑340/22, EU:C:2023:1019, t. 47.).
29
Da bi takva razlika u postupanju bila u skladu s odredbama Ugovora koje se odnose na slobodu poslovnog nastana, potrebno je, prema ustaljenoj sudskoj praksi, da se tiče situacija koje nisu objektivno usporedive ili da je opravdana važnim razlogom u općem interesu (presude od 21. prosinca 2023., Cofidis, C‑340/22, EU:C:2023:1019, t. 48. i od 2. rujna 2015., Groupe Steria, C‑386/14, EU:C:2015:524, t. 21. i navedena sudska praksa).
30
Kad je riječ o objektivnoj usporedivosti situacija, iz sudske prakse Suda proizlazi da je riječ o uspoređivanju situacije s prekograničnim elementom s unutarnjom situacijom. Kako bi se razlikovala situacija s prekograničnim elementom od unutarnje situacije, valja uputiti na sjedište predmetnih društava koje, kao što je to istaknuto u točki 21. ove presude, služi za utvrđivanje povezanosti društva s pravnim poretkom određene države. Iz toga slijedi da se primjena nacionalnog poreznog zakonodavstva, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, na rezidentno društvo kćer nerezidentnog društva, s jedne strane, i rezidentnu stalnu poslovnu jedinicu takvog društva, s druge strane, odnosi na porezni tretman kako rezidentnog tako i nerezidentnog društva (vidjeti u tom smislu presudu od 17. svibnja 2017., X, C‑68/15, EU:C:2017:379, t. 35. i 36. i navedenu sudsku praksu).
31
Ta se objektivna usporedba provodi vodeći računa o cilju predmetnog nacionalnog poreznog zakonodavstva (vidjeti u tom smislu presudu od 17. svibnja 2017., X, C‑68/15, EU:C:2017:379, t. 51. i navedenu sudsku praksu).
32
U tom je pogledu Sud istaknuo sljedeće kad je riječ o usporedivosti situacija i cilju koji se želi postići belgijskim zakonodavstvom o fairness taxu, kakvo je tada bilo na snazi. S obzirom na porezno zakonodavstvo države članice domaćina koje teži spriječiti da dobit ostvarena u toj državi, zbog korištenja određenih poreznih pogodnosti predviđenih nacionalnim poreznim sustavom, bude raspodijeljena bez oporezivanja poreznog obveznika, situacija nerezidentnog poreznog obveznika koji obavlja gospodarsku djelatnost u navedenoj državi članici putem stalne poslovne jedinice usporediva je s onom poreznog obveznika rezidenta. Naime, u oba slučaja to porezno zakonodavstvo teži omogućiti toj istoj državi da izvršava svoju ovlast oporezivanja nad dobiti koja pripada njezinoj poreznoj nadležnosti (presuda od 17. svibnja 2017., X, C‑68/15, EU:C:2017:379, t. 52. i navedena sudska praksa).
33
Međutim, u glavnom predmetu, stalne poslovne jedinice i podružnice nerezidentnih društava ne podliježu fairness taxu.
34
Iz toga slijedi da, u okviru odluke o održavanju na snazi učinaka fairness taxa, kako je tumači sud koji je uputio zahtjev, Kraljevina Belgija više ne izvršava svoju ovlast oporezivanja dobiti stalnih poslovnih jedinica ili podružnica nerezidentnih društava. Stoga se ta nerezidentna društva ne nalaze u situaciji usporedivoj s onom rezidentnih društava, kao što je društvo kći nerezidentnog društva.
35
Prema tome, u situaciji poput one iz glavnog postupka nije moguće utvrditi nikakvo ograničavanje slobode poslovnog nastana zajamčene u članku 49. UFEU‑a.
36
S obzirom na prethodna razmatranja, na prethodno pitanje valja odgovoriti tako da članak 49. UFEU‑a treba tumačiti na način da mu se ne protivi propis države članice na temelju kojeg rezidentno društvo kći nerezidentnog društva podliježe porezu nazvanom „fairness tax”, koji se odnosi na raspodjelu dobiti koja, zbog korištenja određenih poreznih pogodnosti predviđenih nacionalnim poreznim sustavom, ne ulazi u konačni oporezivi prihod tog društva kćeri, dok nerezidentno društvo koje obavlja gospodarsku djelatnost u toj državi članici posredstvom stalne poslovne jedinice ili podružnice ne podliježe tom porezu.
Troškovi
37
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) odlučuje:
Članak 49. UFEU‑a treba tumačiti na način da mu se ne protivi propis države članice na temelju kojeg rezidentno društvo kći nerezidentnog društva podliježe porezu nazvanom „fairness tax
”, koji se odnosi na raspodjelu dobiti koja, zbog korištenja određenih poreznih pogodnosti predviđenih nacionalnim poreznim sustavom, ne ulazi u konačni oporezivi prihod tog društva kćeri, dok nerezidentno društvo koje obavlja gospodarsku djelatnost u toj državi članici posredstvom stalne poslovne jedinice ili podružnice ne podliježe tom porezu.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: nizozemski