62020TO0160
USNESENÍ TRIBUNÁLU (osmého senátu)
17. března 2021 (
*1
)
„Žaloba na neplatnost – REACH – Identifikace kyseliny perfluorobutansulfonové (PFBS) a jejích solí jako látky vzbuzující mimořádné obavy – Zařazení na seznam látek pro případné zahrnutí do přílohy XIV nařízení (ES) č. 1907/2006 – Lhůta pro podání žaloby – Článek 59 odst. 10 nařízení č. 1907/2006 – Článek 59 jednacího řádu – Nepřípustnost“
Ve věci T‑160/20,
3M Belgium, se sídlem v Diegem (Belgie), zastoupená J.-P. Montfortem a T. Delillem, advokáty,
žalobkyně,
proti
Evropské agentuře pro chemické látky (ECHA), zastoupené M. Heikkilä, W. Broerem a T. Zbihlejem, jako zmocněnci,
žalované,
jejímž předmětem je návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí ECHA ze dne 16. ledna 2020 (ECHA/01/2020) o zařazení kyseliny perfluorobutansulfonové a jejích solí na seznam látek pro případné zahrnutí do přílohy XIV nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. 2006, L 396, s. 1; oprava Úř. věst. 2007, L 136, s. 3),
TRIBUNÁL (osmý senát),
ve složení J. Svenningsen, předseda, C. Mac Eochaidh a J. Laitenberger (zpravodaj), soudci,
vedoucí soudní kanceláře: E. Coulon,
vydává toto
Usnesení
Skutečnosti předcházející sporu
1
Žalobkyně, 3M Belgium, je výhradním zástupcem, ve smyslu článku 8 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. 2006, L 396, s. 1; oprava Úř. věst. 2007, L 136, s. 3), společnosti 3M pro všechny dovozy přísady zpomalující hoření 3MTM Flame Retardant Additive FR‑2025. Tato přísada, vyráběná právními subjekty společnosti 3M, které nejsou usazeny v Evropské unii, je směsí tvořenou z 95 až 99 % hmotnostních látkou 1_1_2_2_3_3_4_4_4-nonafluorobutan-1-sulfonát draselný. Tato látka je jednou ze solí kyseliny perfluorobutansulfonové (dále jen „PFBS“).
2
Dne 5. srpna 2019 předložil příslušný norský orgán dokumentaci vypracovanou podle přílohy XV nařízení č. 1907/2006, kterou navrhl identifikaci PFBS a jejích solí jako látky vzbuzující mimořádné obavy na základě čl. 57 písm. f) nařízení č. 1907/2006.
3
Dne 3. září 2019 Evropská agentura pro chemické látky (ECHA) v souladu s čl. 59 odst. 4 nařízení č. 1907/2006 vyzvala zúčastněné osoby, aby podaly připomínky k dokumentaci vypracované podle přílohy XV uvedeného nařízení nejpozději do 18. října 2019. Žalobkyně podala připomínky dne 18. října 2019.
4
Poté, co ECHA obdržela připomínky k identifikaci PFBS a jejích solí v rámci veřejné konzultace podle čl. 59 odst. 4 nařízení č. 1907/2006, postoupila dokumentaci Výboru členských států (dále jen „MSC“) podle čl. 59 odst. 7 tohoto nařízení.
5
Na zasedání, které se konalo dne 11. prosince 2019, dosáhl MSC jednomyslné dohody o identifikaci PFBS a jejích solí jako látky splňující kritéria stanovená v čl. 57 písm. f) nařízení č. 1907/2006, to znamená látky, pro kterou existuje vědecký důkaz o možných vážných účincích na lidské zdraví nebo životní prostředí, jež vzbuzují stejné obavy jako účinky jiných látek uvedených v čl. 57 písm. a) až e) nařízení č. 1907/2006.
6
Dne 16. ledna 2020 přijala ECHA rozhodnutí ECHA/01/2020 (dále jen „napadené rozhodnutí“), kterým byly PFBS a její soli identifikovány jako látka vzbuzující mimořádné obavy a byly zařazeny na seznam látek pro případné zahrnutí do přílohy XIV nařízení č. 1907/2006, o kterém hovoří čl. 59 odst. 1 uvedeného nařízení (dále jen „kandidátský seznam“).
7
Napadené rozhodnutí obsahuje následující poznámku týkající se identifikace PFBS a jejích solí jako látky vzbuzující mimořádné obavy:
„Kombinované vnitřní vlastnosti, které odůvodňují zařazení jako látky, pro kterou existuje vědecký důkaz o možných vážných účincích na lidské zdraví a životní prostředí, jež vzbuzují stejné obavy, jsou tyto: velmi vysoká perzistence, vysoká mobilita ve vodě a v půdě, vysoký potenciál přenosu na velkou vzdálenost a obtížnost sanace a čištění vod, jakož i mírná bioakumulace u lidí. Pravděpodobné vážné účinky na lidské zdraví a životní prostředí jsou tyto: hormonální poruchy štítné žlázy a reprodukční toxicita pozorované u hlodavců a účinky na játra, ledviny a hematologický systém u potkanů, hormonální poruchy a účinky na reprodukci u dospělých ryb halančíka černotečkovaného a účinky na expresi hormonálních receptorů u pulců. Dohromady tyto skutečnosti znamenají velmi vysoký potenciál nezvratných účinků.“
Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
8
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 27. března 2020 podala žalobkyně projednávanou žalobu. Navrhuje, aby Tribunál:
–
zrušil napadené rozhodnutí, pokud jde o záznam týkající se PFBS a jejích solí, to znamená identifikaci PFBS a jejích solí jako látky vzbuzující mimořádné obavy, jakož i poznámku v tomto rozhodnutí týkající se této identifikace;
–
uložil ECHA náhradu nákladů řízení.
9
Samostatným podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 15. července 2020 vznesla ECHA námitku nepřípustnosti podle čl. 130 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu. Navrhuje, aby Tribunál:
–
prohlásil žalobu na neplatnost za nepřípustnou;
–
uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení vynaložených všemi účastníky řízení.
10
Podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 23. července 2020 podala Evropská rada chemického průmyslu (CEFIC) návrh na vstup do tohoto řízení jako vedlejší účastnice na podporu návrhových žádání žalobkyně.
11
Podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 1. září 2020 předložila žalobkyně své vyjádření k námitce nepřípustnosti a navrhuje, aby Tribunál:
–
vznesenou námitku nepřípustnosti zamítl;
–
prohlásil žalobu na neplatnost za přípustnou.
12
Dne 21. října 2020 Tribunál (osmý senát) na návrh soudce zpravodaje a v rámci organizačních procesních opatření podle článku 89 jednacího řádu položil ECHA písemnou otázku a vyzval ji, aby na ni písemně odpověděla.
13
Dne 29. října 2020 předložila ECHA odpověď na otázku Tribunálu.
14
Dne 3. listopadu 2020 stanovil Tribunál žalobkyni lhůtu k předložení vyjádření k této odpovědi.
15
Dne 12. listopadu 2020 předložila žalobkyně své vyjádření k této odpovědi.
Právní otázky
16
Článek 130 odst. 1 jednacího řádu stanoví, že požaduje-li to žalovaný, může Tribunál vydat rozhodnutí o nepřípustnosti, aniž by se zabýval věcí samou.
17
Vzhledem k tomu, že ECHA v projednávané věci navrhla, aby bylo vydáno rozhodnutí o nepřípustnosti, Tribunál, který pokládá věc za dostatečně objasněnou na základě písemností ve spise, rozhodl, že o žalobě bude rozhodnuto bez pokračování v řízení a, bez ohledu na žádost žalobkyně v tomto smyslu, aniž je zahájena ústní část řízení o námitce nepřípustnosti.
18
Na podporu námitky nepřípustnosti ECHA uvádí, že žaloba byla podána opožděně. ECHA má za to, že lhůta dvou měsíců pro podání žaloby od vyhlášení aktu, stanovená v čl. 263 šestém pododstavci SFEU, prodloužená o lhůtu deseti dnů z důvodu vzdálenosti podle článku 60 jednacího řádu, musí být počítána ode dne zveřejnění napadeného rozhodnutí, což v projednávané věci znamená od 16. ledna 2020. Tato lhůta tedy uplynula dne 26. března 2020 a žaloba podaná dne 27. března 2020 je nepřípustná z důvodu opožděnosti.
19
Žalobkyně naproti tomu tvrdí, že její žaloba je přípustná.
Ke zveřejnění napadeného rozhodnutí
20
ECHA uvádí, že dne 16. ledna 2020 zveřejnila na své internetové stránce aktualizaci kandidátského seznamu zahrnujícího PFBS a kopii napadeného rozhodnutí ze dne 16. ledna 2020, v souladu s povinností, kterou jí ukládá čl. 59 odst. 10 nařízení č. 1907/2006. Na podporu tohoto tvrzení odkazuje na svou internetovou stránku, která toto datum uvádí jako datum zařazení této látky na kandidátský seznam. Kromě toho odkazuje na svou tiskovou zprávu z téhož dne, která uvádí, že aktualizovala kandidátský seznam tak, že zahrnuje mimo jiné PFBS a její soli, a že rozhodnutí o zařazení této látky bylo přijato za účasti MSC.
21
Ve své odpovědi na otázku Tribunálu ECHA navíc předložila doplňující důkazy, které ukazují, že tisková zpráva byla odeslána e-mailem ze dne 16. ledna 202013 940 adresátům (z toho 13890 úspěšně), článek datovaný rovněž 16. ledna 2020, týkající se zařazení mimo jiné PFBS a jejích solí na kandidátský seznam, zveřejněný na internetové stránce ChemicalWatch, jakož i metadata uložená v aplikaci „Dissemination Platform“ používané ECHA pro zveřejňování informací na její internetové stránce. Tato metadata se podle ECHA týkají záznamu o PFBS a jejích solích a uvádějí zveřejnění dne 16. ledna 2020 a pouze jedno pozdější zveřejnění, dne 26. června 2020, které bylo podle ECHA důsledkem aktualizace z technických důvodů.
22
Žalobkyně tvrdí, že ECHA na podporu svého tvrzení, že ke zveřejnění napadeného rozhodnutí na její internetové stránce došlo dne 16. ledna 2020, pouze odkázala na tuto stránku, na které se toto datum objevuje jako datum zařazení dotčené látky na kandidátský seznam, a dále na tiskovou zprávu datovanou rovněž 16. ledna 2020 a týkající se aktualizace kandidátského seznamu, která však napadené rozhodnutí neobsahovala.
23
Podle žalobkyně nelze datum skutečného zveřejnění na internetové stránce ECHA ověřit, třebaže kandidátský seznam na internetové stránce ECHA obsahuje kopii napadeného rozhodnutí, datovaného 16. ledna 2020, a uvádí, že k zařazení PFBS na tento seznam došlo k témuž datu. Neexistují podle ní žádná pravidla nebo mechanismy zajišťující autentičnost, úplnost a nezměnitelnost rozhodnutí zveřejňovaných na internetových stránkách ECHA, jako jsou pravidla stanovená pro elektronické vydávání Úředního věstníku nařízením Rady (EU) č. 216/2013 ze dne 7. března 2013 o elektronickém vydávání Úředního věstníku Evropské unie (Úř. věst. 2013, L 69, s. 1). Tvrdí, že zveřejnění tiskové zprávy nebo aktualizace kandidátského seznamu nemohou být rovnocenné platnému vyhlášení v Úředním věstníku. Podle názoru žalobkyně tak k návrhu ECHA, aby Tribunál odmítl žalobu jako nepřípustnou, nejsou přiloženy podklady uplatňované na podporu tohoto návrhu, což je v rozporu s požadavky vyplývajícími z čl. 130 odst. 3 jednacího řádu.
24
Podle žalobkyně nadto datum přijetí rozhodnutí o identifikaci látky jako látky vzbuzující mimořádné obavy neodpovídá vždy datu, ke kterému je tato látka zařazena na kandidátský seznam, nebo datu zveřejnění tohoto aktualizovaného seznamu. Jako příklad uvádí v této souvislosti případ identifikace 4-terc-butylfenolu jako látky vzbuzující mimořádné obavy, kdy se datum přijetí dotčeného rozhodnutí a datum zveřejnění tohoto rozhodnutí neshodovaly.
25
Žalobkyně má rovněž za to, že jelikož se jedná o nařizovací akt, mělo být napadené rozhodnutí zveřejněno v Úředním věstníku v souladu s článkem 297 SFEU. Tvrdí, že právních aktů se nelze dovolávat vůči jednotlivcům, pokud nebyly řádně zveřejněny v Úředním věstníku. Vzhledem k tomu, že ECHA napadené rozhodnutí nezveřejnila v Úředním věstníku, lhůta pro podání žaloby proti ní vůbec nezačala běžet, a nezačala tedy běžet od data údajného zveřejnění napadeného rozhodnutí na internetové stránce ECHA.
26
Žalobkyně tvrdí, že důkazy předložené ECHA tudíž neprokazují, že napadené rozhodnutí bylo skutečně zveřejněno dne 16. ledna 2020, jelikož aktualizace kandidátského seznamu na internetové stránce ECHA představuje operaci odlišnou od zveřejnění napadeného rozhodnutí na této stránce. Nadto metadata neukazují, které dokumenty byly zveřejněny při které aktualizaci, ani konkrétně to, že napadené rozhodnutí bylo zveřejněno dne 16. ledna 2020.
27
Tribunál považuje za vhodné přezkoumat nejprve argumenty žalobkyně týkající se platnosti způsobu zveřejnění a poté argumenty účastníků řízení týkající se data zveřejnění.
K platnosti způsobu zveřejnění
28
Pokud jde o argument žalobkyně, že napadené rozhodnutí mělo být vyhlášeno v Úředním věstníku, je třeba uvést, že pojem „vyhlášení“ uvedený v čl. 263 šestém pododstavci SFEU nemusí nutně a ve všech případech odpovídat pojmu „vyhlášení“ uvedenému v článku 297 SFEU.
29
Tento závěr podporuje skutečnost, že na rozdíl od článku 297 SFEU ze znění článku 263 SFEU nevyplývá, že „vyhlášení“ podle tohoto ustanovení se vztahuje pouze na vyhlášení v Úředním věstníku (obdobně viz rozsudek ze dne 26. září 2013, PPG a SNF v. ECHA, C‑625/11 P, EU:C:2013:594, bod 30). Článek 263 šestý pododstavec SFEU byl koncipován tak, že jde o zveřejňování aktů obecně (rozsudek ze dne 26. září 2013, PPG a SNF v. ECHA, C‑625/11 P, EU:C:2013:594, bod 31). Tribunál nadto v rozsudku ze dne 10. září 2019, Polsko v. Komise (T‑883/16, napadený kasačním opravným prostředkem, EU:T:2019:567, bod 37), již rozhodl, že lhůta pro podání návrhu na základě článku 263 SFEU směřujícího ke zrušení rozhodnutí Evropské komise začala v této věci běžet ode dne zveřejnění tohoto rozhodnutí na její internetové stránce.
30
Kromě toho Soudní dvůr sice vycházel při výkladu šestého pododstavce článku 263 SFEU ze znění článků 263 a 297 SFEU ve vzájemném spojení (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 17. května 2017, Portugalsko v. Komise, C‑337/16 P, EU:C:2017:381, bod 36; ze dne 17. května 2017, Portugalsko v. Komise, C‑338/16 P, EU:C:2017:382, bod 36, a ze dne 17. května 2017, Portugalsko v. Komise, C‑339/16 P, EU:C:2017:384, bod 36), nicméně věci, v nichž byly vydány tyto rozsudky, se týkaly podpůrné povahy kritéria zveřejnění ve vztahu ke kritériu oznámení aktu jeho adresátovi ve smyslu čl. 263 šestého pododstavce SFEU, a nikoli, jako v projednávaném případě, výkladu pouze kritéria zveřejnění. Soudní dvůr každopádně v uvedených rozsudcích nerozhodl, že by pojem „vyhlášení“ uvedený v posledně uvedeném ustanovení musel nutně a ve všech případech odpovídat pojmu „vyhlášení“ uvedenému v článku 297 SFEU.
31
Kromě toho argumentace žalobkyně týkající se neověřitelnosti zveřejnění na internetové stránce ECHA v porovnání s vyhlášením v Úředním věstníku znamená zbavit užitku jakoukoliv jinou formu zveřejnění, která neodpovídá požadavkům vztahujícím se na vyhlášení v Úředním věstníku. Skutečnost, že unijní normotvůrce chtěl přijetím nařízení č. 216/2013 upravit elektronické vydávání Úředního věstníku, neznamená, že se zveřejňování na internetové stránce ECHA musí řídit obdobnými požadavky, a nevyplývá to ostatně ani z čl. 263 šestého pododstavce SFEU, ani z žádného jiného ustanovení použitelného práva.
32
Pokud jde o to, že žalobkyně ve svém vyjádření k odpovědi ECHA odkazuje na judikaturu vycházející z rozsudku ze dne 22. ledna 1997, Opel Austria v. Rada (T‑115/94, EU:T:1997:3, bod 124), podle níž zásada právní jistoty vyžaduje, aby jakýkoli akt orgánů mající právní účinky byl jasný, přesný a byl sdělen zúčastněnému tak, aby mohl s jistotou rozpoznat okamžik, od kterého tento akt existuje a začíná působit svými právními účinky, stačí každopádně konstatovat, že z bodu 4 napadeného rozhodnutí jasně vyplývá, že toto rozhodnutí nabývá účinnosti dne 16. ledna 2020, a z kandidátského seznamu jasně vyplývá, že PFBS a její soli byly na tento seznam zařazeny dne 16. ledna 2020, přičemž vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí nemá adresáta, jeho nabytí účinnosti nezáviselo na oznámení adresátovi, a ostatně ani na oznámení žalobkyni.
33
Tribunál dále konstatuje, že nařízení č. 1907/2006, na rozdíl od čl. 263 šestého pododstavce SFEU, stanoví specifický způsob zveřejnění. Článek 59 odst. 10 nařízení č. 1907/2006 totiž stanoví, že ECHA neprodleně po přijetí rozhodnutí o zahrnutí látky na kandidátský seznam zveřejní tento seznam na své internetové stránce a aktualizuje jej.
34
V projednávané věci není nezbytné rozhodnout, zda aktualizace kandidátského seznamu na internetové stránce ECHA je relevantním zveřejněním, které spouští běh lhůty pro podání žaloby proti aktu identifikujícímu látku jakožto vzbuzující mimořádné obavy (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. září 2013, PPG a SNF v. ECHA, C‑626/11 P, EU:C:2013:595, bod 31 a následující), nebo zda, jak tvrdí žalobkyně, se napadené rozhodnutí, které neuvádí specifické adresáty, liší od aktualizace kandidátského seznamu, přičemž čl. 59 odst. 10 nařízení č. 1907/2006 počítá se zveřejněním na internetové stránce pouze v případě posledně uvedeného, čímž naznačuje, že pro zahájení běhu lhůty je rozhodné datum zveřejnění rozhodnutí výkonného ředitele ECHA. Rozhodnutí výkonného ředitele ECHA nařizující aktualizaci kandidátského seznamu jsou totiž zveřejňována pouze v tomto seznamu. Datum zveřejnění takového rozhodnutí tedy odpovídá datu zveřejnění aktualizovaného kandidátského seznamu.
35
Z výše uvedených úvah vyplývá, že ECHA mohla platně zveřejnit napadené rozhodnutí na své internetové stránce, konkrétně v záznamu o PFBS a jejích solích, obsaženém v kandidátském seznamu, a dále že toto zveřejnění mohlo spustit běh lhůty dvou měsíců pro podání žaloby stanovené v čl. 263 šestém pododstavci SFEU. Nyní je třeba přezkoumat důkazy, které ECHA předložila k prokázání toho, že k uvedenému zveřejnění došlo dne 16. ledna 2020.
K datu zveřejnění napadeného rozhodnutí
36
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že žalobkyně ve svém vyjádření k návrhu ECHA na rozhodnutí o nepřípustnosti žaloby v podstatě tvrdí, že vzhledem ke způsobu zveřejnění napadeného rozhodnutí nelze datum tohoto zveřejnění ověřit.
37
Tribunál konstatuje, že ECHA předložila dokumenty obsahující metadata získaná z platformy, kterou používá ke zveřejňování informací na své internetové stránce. Z těchto metadat vyplývá, že ECHA provedla v souvislosti s PFBS a jejími solemi na své internetové stránce dvě zveřejnění, a sice jedno dne 16. ledna 2020 a druhé dne 26. června 2020, takže napadené rozhodnutí mohlo být zpřístupněno veřejnosti na této internetové stránce v oba tyto dny. Žalobkyně přitom nepopírá, že z uvedené internetové stránky mohla mít přístup k tomuto rozhodnutí před podáním žaloby, k němuž došlo dne 27. března 2020, a tudíž před 26. červnem 2020. Z toho vyplývá, že napadené rozhodnutí bylo nutně zveřejněno na internetové stránce ECHA k prvnímu z uvedených dat, a sice 16. ledna 2020.
38
Na rozdíl od toho, co naznačuje žalobkyně ve svém vyjádření k odpovědi ECHA na otázku Tribunálu, se metadata předložená ECHA týkají záznamu o PFBS a jejích solích, neboť z důkazů předložených touto agenturou vyplývá, že se tato metadata týkají identifikátoru „0b0236e183da8013“ a že tento identifikátor odpovídá PFBS a jejím solím. Uvedený identifikátor se ostatně objevuje mimo jiné na internetové adrese záznamu o PFBS a jejích solích v kandidátském seznamu (https://echa.europa.eu/cs/candidate-list-table/-/dislist/details/0b0236e183da8013).
39
Kromě toho tisková zpráva o zařazení mimo jiné dotčené látky na kandidátský seznam, její zaslání 13940 adresátům (z toho 13890 úspěšně) a článek uveřejněný na internetové stránce ChemicalWatch v reakci na toto zveřejnění, všechny ze dne 16. ledna 2020, rovněž podporují tvrzení ECHA, že PFBS a její soli byly zahrnuty v kandidátském seznamu aktualizovaném dne 16. ledna 2020.
40
Pokud jde o argument žalobkyně vycházející z okolnosti, že den přijetí rozhodnutí o identifikaci látky jako látky vzbuzující mimořádné obavy neodpovídá vždy datu přijetí prováděcího aktu, kterým se tato látka zařazuje na kandidátský seznam, ani datu zveřejnění aktualizovaného znění tohoto seznamu, tato okolnost jako taková nemůže vyvolat pochybnosti o datu zveřejnění aktualizovaného znění uvedeného seznamu, a tedy ani o datu zveřejnění takového rozhodnutí, jako je napadené rozhodnutí.
41
Přijetí rozhodnutí o identifikaci, případné přijetí čistě prováděcího aktu, kterým se provádí rozhodnutí o identifikaci, a zveřejnění aktualizovaného znění kandidátského seznamu jsou totiž tři různé události, takže skutečnost, že se data, kdy k těmto událostem došlo, neshodují, nemůže odůvodnit zpochybnění reálnosti data některé z nich. Pokud jde konkrétně o zařazení 4-terc-butylfenolu na kandidátský seznam, stačí uvést, že záznam týkající se této látky na internetové stránce ECHA obsahuje dva odlišné akty, v daném případě rozhodnutí o identifikaci přijaté Komisí a čistě prováděcí akt přijatý touto agenturou, a dále že „datum zařazení“ uvedené v tomto záznamu, a sice 16. červenec 2019, odpovídá datu zveřejnění aktualizované verze tohoto seznamu stanovenému uvedeným prováděcím aktem. V každém případě je třeba uvést, že pokud jde o látku dotčenou v projednávané věci, a sice PFBS a její soli, datum přijetí napadeného rozhodnutí odpovídá datu vstupu tohoto rozhodnutí v platnost a „datu zařazení“ uvedenému na internetové stránce ECHA, tj. 16. ledna 2020.
42
S ohledem na informace, které ECHA předložila na podporu svého návrhu na rozhodnutí o nepřípustnosti žaloby a v odpovědi na otázku Tribunálu, jakož i na neexistenci jakékoli skutečnosti, která by mohla vyvolat pochybnosti o datu zveřejnění napadeného rozhodnutí a aktualizace kandidátského seznamu, dospěl Tribunál k závěru, že je právně dostačujícím způsobem prokázáno, že toto rozhodnutí a záznam týkající se PFBS a jejích solí v tomto seznamu byly zveřejněny na internetové stránce ECHA dne 16. ledna 2020.
43
Konečně, pokud jde o požadavky stanovené v čl. 130 odst. 3 jednacího řádu, kterých se dovolává žalobkyně, Soud poznamenává, že toto ustanovení stanoví, že podklady uplatňované na podporu návrhu na rozhodnutí o nepřípustnosti žaloby musí být přiloženy k tomuto návrhu, a nikoliv předloženy odděleně. Článek 130 odst. 3 jednacího řádu však nelze chápat tak, že vyžaduje předložení určitých konkrétních podkladů na podporu takového návrhu. Tribunálu naproti tomu přísluší, aby přezkoumal, zda argumenty a podklady předložené na podporu takového návrhu představují dostatečný právní základ pro nepřípustnost žaloby.
44
Toto ustanovení každopádně nelze vykládat v tom smyslu, že by se Tribunál měl omezit na ověření toho, zda byla dodržena lhůta pro podání žaloby stanovená v čl. 263 šestém pododstavci SFEU, pouze na základě podkladů přiložených k takovému návrhu. Takový výklad by nebyl v souladu s ustálenou judikaturou, podle které má tato lhůta pro podání žaloby kogentní povahu, jelikož byla stanovena za účelem zajištění jasnosti a jistoty právních situací a za účelem zabránění jakékoli diskriminaci nebo svévolnému zacházení při výkonu spravedlnosti, a unijnímu soudu přísluší, aby i bez návrhu ověřil, zda byla dodržena (rozsudky ze dne 23. ledna 1997, Coen, C‑246/95, EU:C:1997:33, bod 21, a ze dne 18. září 1997, Mutual Aid Administration Services v. Komise, T‑121/96 a T‑151/96, EU:T:1997:132, body 38 a 39).
K počítání lhůty pro podání žaloby a k článku 59 jednacího řádu
45
ECHA uvádí, že na projednávaný případ se nevztahuje článek 59 jednacího řádu, podle kterého dojde k odkladu počátku běhu lhůty pro podání žaloby o čtrnáct dní, jestliže lhůta pro podání žaloby proti aktu některého orgánu začíná běžet od zveřejnění tohoto aktu v Úředním věstníku. Rozsudek ze dne26. září 2013, PPG a SNF v. ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), tento závěr nezpochybňuje, neboť tento rozsudek se týká článku, který předcházel nynějšímu článku 59 jednacího řádu, a sice čl. 102 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu ze dne 2. května 1991, který se svým nadpisem a zněním značně liší od nyní platného článku. Judikatura Tribunálu po reformě jednacího řádu ostatně ukazuje, že uvedený článek 59 se na takové případy, jako je projednávaný případ, kdy napadené akty nebyly vyhlášeny v Úředním věstníku, nevztahuje.
46
Žalobkyně tvrdí, že dodatečná lhůta čtrnácti dnů stanovená v článku 59 jednacího řádu se v projednávaném případě použije, buď proto, že napadené rozhodnutí mělo být zveřejněno v Úředním věstníku, nebo proto, že článek 59 jednacího řádu se vztahuje na každý akt zveřejněný pouze na internetu.
47
Žalobkyně tvrdí, že závěry vyplývající z rozsudku ze dne 26. září 2013, PPG a SNF v. ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), jsou v projednávané věci stále použitelné, přestože se uvedený rozsudek týkal čl. 102 odst. 1 jednacího řádu ze dne 2. května 1991, který byl mezitím nahrazen. Vzhledem k tomu, že znění současného článku 59 jednacího řádu výslovně nevylučuje jiné formy zveřejnění, neomezuje působnost tohoto článku pouze na akty zveřejněné v Úředním věstníku. Ratio legis dodatečné lhůty poskytnuté článkem 59 jednacího řádu se kromě toho vztahuje na všechny zveřejněné akty, na rozdíl od oznámených aktů, a neodůvodňuje nerovné zacházení s akty zveřejněnými v Úředním věstníku a akty, které jsou zveřejněny výlučně na internetu.
48
Žalobkyně nadto tvrdí, že výklad článku 59 jednacího řádu v tom smyslu, že se vztahuje pouze na akty zveřejněné v Úředním věstníku, zakládá neodůvodněnou diskriminaci ve vztahu k aktům zveřejněným na internetu. Podle žalobkyně je tato diskriminace o to závažnější, že existují situace, kdy je rozhodnutí o identifikaci látky jako látky vzbuzující mimořádné obavy zveřejněno v Úředním věstníku, zejména pokud je takové rozhodnutí přijato Komisí v případě neexistence jednomyslné dohody MSC o identifikaci látek jako vzbuzujících mimořádné obavy. Žalobkyně dále tvrdí, že znění článku 50 jednacího řádu Soudního dvora je stále podobné znění článku 102 jednacího řádu ze dne 2. května 1991, a jeho výklad by tedy mohl být podobný výkladu přijatému v rozsudku ze dne 26. září 2013, PPG a SNF v. ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594). Výklad článku 59 jednacího řádu zastávaný ECHA by tedy vedl k neodůvodněnému rozdílnému zacházení se žalobami podanými k Soudnímu dvoru a žalobami podanými k Tribunálu.
49
Článek 59 jednacího řádu, nadepsaný „Žaloba proti aktu orgánu zveřejněnému v Úředním věstníku Evropské unie“, stanoví:
„Jestliže lhůta pro podání žaloby proti aktu některého orgánu začíná běžet od zveřejnění tohoto aktu v Úředním věstníku Evropské unie, počítá se tato lhůta ve smyslu čl. 58 odst. 1 písm. a) od konce čtrnáctého dne po tomto zveřejnění.“
50
Na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, se lhůta pro podání projednávané žaloby nepočítala od konce čtrnáctého dne po zveřejnění napadeného rozhodnutí. Článek 59 jednacího řádu se totiž podle svého nadpisu a znění vztahuje pouze na akty zveřejněné v Úředním věstníku.
51
Argument žalobkyně, podle kterého neexistuje objektivní rozdíl mezi akty zveřejněnými v Úředním věstníku a akty zveřejněnými pouze na internetu, musí být odmítnut. Zaprvé mezi těmito akty existuje objektivní rozdíl, a sice forma zveřejnění, na jedné straně na internetové stránce ECHA a na druhé straně v Úředním věstníku. Tribunál mohl právem stanovit zvláštní pravidla pro odklad lhůty k podání žaloby pouze pro akty orgánů zveřejňované v Úředním věstníku. Zadruhé napadené rozhodnutí bylo zveřejněno pouze na internetové stránce ECHA, takže všem potenciálním žalobcům svědčí stejná lhůta pro podání žaloby. Zatřetí o zveřejnění rozhodnutí o identifikaci látky jako látky vzbuzující mimořádné obavy v Úředním věstníku nebo na internetové stránce ECHA, a tudíž použití či nepoužití článku 59 jednacího řádu, nerozhoduje ECHA, ale to, zda takové rozhodnutí přijme ECHA nebo Komise, podle případů stanovených v článku 59 nařízení č. 1907/2006.
52
Je pravda, že Soudní dvůr v rozsudku ze dne 26. září 2013, PPG a SNF v. ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), rozhodl, že čl. 102 odst. 1 jednacího řádu ze dne 2. května 1991, který stanovil, že „[j]estliže lhůta pro podání žaloby proti aktu některého orgánu začíná běžet od zveřejnění tohoto aktu, počítá se tato lhůta ve smyslu čl. 101 odst. 1 písm. a) od konce čtrnáctého dne po jeho zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie“, se vztahuje rovněž na zveřejňování ze strany ECHA prostřednictvím internetu.
53
Projednávaný případ je však třeba odlišit od věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 26. září 2013, PPG a SNF v. ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594). Zaprvé je totiž třeba zdůraznit, že pokud Soudní dvůr mohl mít v bodě 31 uvedeného rozsudku za to, že uvedení Úředního věstníku v druhé části věty článku 102 jednacího řádu ze dne 2. května 1991 lze vysvětlit prostou skutečností, že v době přijetí tohoto jednacího řádu přicházelo zveřejnění v tomto věstníku v úvahu jako jediná možnost, nemůže tento závěr platit, pokud jde o článek 59 jednacího řádu, který byl přijat dne 4. března 2015, tedy ke dni, kdy zveřejnění na internetu, odlišné od zveřejnění v Úředním věstníku, ať již v jeho elektronickém či tištěném vydání, bylo možné.
54
Zadruhé nadpis a znění článku 59 jednacího řádu jsou jednoznačné a hovoří výlučně o zveřejnění v Úředním věstníku. Na rozdíl od toho, co mohl Soudní dvůr konstatovat v rozsudku ze dne 26. září 2013, PPG a SNF v. ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), pokud jde o pochybnosti, které mohla vyvolávat formulace čl. 102 odst. 1 jednacího řádu ze dne 2. května 1991, se tedy žalobkyně nemůže dovolávat takových pochybností v souvislosti s článkem 59 jednacího řádu.
55
Článek 59 jednacího řádu byl nadto během procesu, který vedl k reformě uvedeného řádu, změněn právě za účelem omezení působnosti dodatečné čtrnáctidenní lhůty stanovené v článku 102 jednacího řádu ze dne 2. května 1991. Zatímco v návrhu jednacího řádu Tribunálu ze dne 14. března 2014 byla původně zamýšlená verze článku 59 nadepsána „Žaloba proti zveřejněnému aktu orgánu“ a znění této verze v tomto návrhu bylo téměř totožné se zněním čl. 102 odst. 1 jednacího řádu ze dne 2. května 1991, nadpis a znění článku 59 jednacího řádu, které byly nakonec přijaty, se zjevně liší od nadpisu a znění původně zamýšlené verze.
56
Kromě toho, jak správně tvrdí ECHA, Tribunál již rozhodl, že článek 59 jednacího řádu se použije pouze v případě, že lhůta pro podání žaloby proti aktu některého orgánu začíná běžet od zveřejnění tohoto aktu v Úředním věstníku (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 30. dubna 2019, Rumunsko v. Komise, T‑530/18, EU:T:2019:269, bod 33). Rovněž ve věci, jejímž předmětem byl návrh na zrušení rozhodnutí zveřejněného na internetové stránce Komise, počítal Tribunál lhůtu pro podání žaloby ode dne tohoto zveřejnění, a nikoliv od konce čtrnáctého dne po tomto dni (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. září 2019, Polsko v. Komise, T‑883/16, napadený kasačním opravným prostředkem, EU:T:2019:567, bod 37).
57
Konečně, na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, rozdíl mezi zněním článku 59 jednacího řádu Tribunálu a zněním článku 50 jednacího řádu Soudního dvora nezakládá neodůvodněnou diskriminaci. Podle článku 63 statutu Soudního dvora Evropské unie jsou jednací řád Tribunálu a jednací řád Soudního dvora odlišnými akty přijatými odlišnými soudy, které upravují odlišná řízení před odlišnými soudy, a proto nejsou – a nemusí nutně být – totožné.
58
Z toho vyplývá, že lhůta pro podání žaloby se počítala ode dne 17. ledna 2020, v souladu s čl. 58 odst. 1 písm. a) jednacího řádu. Dvouměsíční lhůta tedy uplynula dne 16. března 2020, jelikož podle čl. 58 odst. 1 písm. b) jednacího řádu lhůta vyjádřená v měsících končí uplynutím dne, který se v posledním měsíci svým číslem shoduje se dnem, kdy nastala skutečnost nebo byl učiněn úkon, od nichž se lhůta počítá. Vzhledem k desetidenní lhůtě z důvodu vzdálenosti, která musí být podle čl. 60 jednacího řádu připočtena k procesním lhůtám, je třeba konstatovat, že lhůta pro podání žaloby uplynula dne 26. března 2020.
59
Projednávaná žaloba, podaná dne 27. března 2020, tedy nebyla podána ve lhůtě stanovené jednacím řádem.
K existenci omluvitelného omylu
60
ECHA tvrdí, že žalobkyně neprokázala, že opožděnost podání žaloby byla odůvodněna omluvitelným omylem, náhodou či vyšší mocí.
61
ECHA konkrétně tvrdí, že se žalobkyně nemůže dovolávat omluvitelného omylu k odůvodnění výjimky z režimu lhůt. V projednávané věci nemohlo jednání ECHA ani jednání Soudního dvora vést žalobkyni k přesvědčení, že dne 27. března 2020 ještě mohla podat projednávanou žalobu. Zejména rozsudek ze dne 26. září 2013, PPG a SNF v. ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), nemohl vyvolat takovou nejasnost, neboť v okamžiku podání žaloby byl článek 59 jednacího řádu, jehož znění upřesňuje, že se vztahuje pouze na žaloby podané proti aktům zveřejněným v Úředním věstníku, již více než čtyři roky platný a veřejně přístupný.
62
Žalobkyně uvádí, že i kdyby Tribunál konstatoval opožděnost žaloby, je toto opoždění důsledkem omluvitelného omylu. Tvrdí, že ve světle rozsudku ze dne 26. září 2013, PPG a SNF v. ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), mohla mít za to, že se lhůta čtrnácti dnů stanovená v článku 59 jednacího řádu vztahuje na žalobu na neplatnost směřující proti aktu zveřejněnému na internetu. Kromě toho poukazuje na nejasnost ohledně data zveřejnění napadeného rozhodnutí kvůli praxi ECHA. Podle ní taková nejasnost nemůže při neexistenci naléhavých důvodů pro opačný postup vést k prekluzi, a zbavit ji tedy práva na prostředek nápravy před soudem.
63
V tomto ohledu je třeba nejprve připomenout, že striktní použití procesních pravidel, včetně pravidel týkajících se lhůt pro podání žaloby, odpovídá požadavku právní jistoty a nutnosti zabránit jakékoli diskriminaci nebo jakémukoli svévolnému zacházení při výkonu spravedlnosti (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 11. června 2020, GMPO v. Komise, C‑575/19 P, nezveřejněné, EU:C:2020:448, bod 38 a citovaná judikatura).
64
V rozsahu, v němž žalobkyně tvrdí, že se při posouzení lhůty pro podání žaloby dopustila omluvitelného omylu, je třeba připomenout, že z judikatury Soudního dvora vyplývá, že v rámci unijní právní úpravy týkající se lhůt pro podání žaloby musí být pojem omluvitelného omylu vykládán striktně a týká se pouze výjimečných okolností, za kterých dotyčný orgán zejména jednal tak, že toto jednání, samo o sobě nebo v rozhodující míře, mohlo vyvolat u jednotlivce v dobré víře, jenž prokázal veškerou řádnou péči požadovanou od běžně informovaného subjektu, pochopitelné zmatení (viz usnesení ze dne 11. června 2020, GMPO v. Komise, C‑575/19 P, nezveřejněné, EU:C:2020:448, bod 36 a citovaná judikatura).
65
Výklad čl. 102 odst. 1 jednacího řádu ze dne 2. května 1991, který podal Soudní dvůr v rozsudku ze dne 26. září 2013, PPG a SNF v. ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), přitom nemůže prokázat omluvitelnost omylu, kterého se žalobkyně dopustila, pokud jde o článek 59 jednacího řádu. Tento článek je totiž použitelný od 1. července 2015, kdy vstoupil v platnost stávající jednací řád. Jak je přitom vysvětleno v bodě 49 a následujících výše, ze znění a nadpisu uvedeného článku vyplývá, že se týká výlučně aktů zveřejněných v Úředním věstníku.
66
V rozsahu, v němž žalobkyně poukazuje na nejasnost ohledně data zveřejnění napadeného rozhodnutí kvůli praxi ECHA, je třeba uvést, že zveřejnění rozhodnutí o identifikaci látky jako látky vzbuzující mimořádné obavy na internetové stránce této agentury právě představuje dlouhodobou praxi uvedené agentury. Kromě toho všechny údaje, které jsou k dispozici a dostupné na internetové stránce ECHA, uvádějí, že k dotčenému zveřejnění skutečně došlo dne 16. ledna 2020, zejména „datum zařazení“ uvedené v záznamu týkajícím se PFBS a jejích solí, datum nabytí účinnosti uvedené v napadeném rozhodnutí, jakož i datum tiskové zprávy.
67
Je tedy nutno konstatovat, že žalobkyně neprokázala existenci výjimečných okolností, za kterých ECHA zejména jednala tak, že toto jednání, samo o sobě nebo v rozhodující míře, mohlo vyvolat u jednotlivce v dobré víře, jenž prokázal veškerou řádnou péči požadovanou od běžně informovaného subjektu, pochopitelné zmatení.
68
Pokud jde o ostatní, žalobkyně neuplatnila ani neprokázala působení náhody nebo vyšší moci, která by Tribunálu umožnila odchýlit se na základě čl. 45 druhého pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie od dotčené lhůty.
69
Z výše uvedeného vyplývá, že námitce nepřípustnosti vznesené ECHA je třeba vyhovět, a žaloba tudíž musí být odmítnuta jako nepřípustná z důvodu opožděnosti.
70
Podle čl. 144 odst. 3 jednacího řádu platí, že vznese-li žalovaný námitku nepřípustnosti, nedostatku pravomoci nebo nepříslušnosti podle čl. 130 odst. 1 uvedeného jednacího řádu, rozhodne se o návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení až po zamítnutí námitky nebo po rozhodnutí o jejím přezkoumání spolu s věcí samou. Kromě toho se podle čl. 142 odst. 2 téhož jednacího řádu vedlejší účastenství stává bezpředmětným, mimo jiné, je-li žaloba prohlášena za nepřípustnou.
71
Vzhledem k tomu, že námitce nepřípustnosti vznesené ECHA bylo v projednávané věci vyhověno, a toto usnesení tedy ukončuje řízení, není již důvodné rozhodnout o návrhu CEFIC na vstup vedlejšího účastníka do řízení.
K nákladům řízení
72
Podle čl. 134 odst. 1 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že žalobkyně neměla ve věci úspěch a ECHA požadovala náhradu nákladů, je důvodné žalobkyni uložit, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené ECHA, s výjimkou nákladů řízení souvisejících s návrhem na vstup vedlejšího účastníka do řízení.
73
Kromě toho podle čl. 144 odst. 10 jednacího řádu platí, že skončí-li hlavní řízení před rozhodnutím o návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení, ponesou navrhovatel a hlavní účastníci řízení vlastní náklady řízení související s návrhem na vstup vedlejšího účastníka do řízení. CEFIC, žalobkyně a ECHA proto ponesou vlastní náklady řízení související s návrhem na vstup vedlejšího účastníka do řízení.
Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (osmý senát)
rozhodl takto:
1)
Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
2)
O návrhu Evropské rady chemického průmyslu (CEFIC) na vstup vedlejšího účastníka do řízení již není důvodné rozhodovat.
3)
Společnost 3M Belgium ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou agenturou pro chemické látky (ECHA), s výjimkou nákladů řízení souvisejících s návrhem na vstup vedlejšího účastníka do řízení.
4)
Společnost 3M Belgium, ECHA a CEFIC ponesou vlastní náklady řízení související s návrhem na vstup vedlejšího účastníka do řízení.
V Lucemburku dne 17. března 2021.
Vedoucí soudní kanceláře
E. Coulon
Předseda
J. Svenningsen
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.