62021CO0204(04)
USNESENÍ MÍSTOPŘEDSEDY SOUDNÍHO DVORA
21. dubna 2023 (
*1
)
„Řízení o předběžných opatřeních – Článek 163 jednacího řádu Soudního dvora – Návrh na zrušení nebo změnu usnesení o předběžných opatřeních – Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU – Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie – Účinná soudní ochrana – Nezávislost soudců – Nesplnění povinností vyplývajících z vydaného rozhodnutí – Změna okolností – Penále“
Ve věci C‑204/21 R-RAP,
jejímž předmětem je návrh na zrušení nebo změnu usnesení o předběžných opatřeních podle článku 163 jednacího řádu Soudního dvora, podaný dne 10. března 2023,
Polská republika, zástupci: B. Majczyna a S. Żyrek, jako zmocněnci,
navrhovatelka,
proti
Evropské komisi, zástupci: K. Herrmann a P. J. O. Van Nuffel, jako zmocněnci,
odpůrkyni,
podporované
Belgickým královstvím, zástupci: M. Jacobs, C. Pochet a L. Van den Broeck, jako zmocněnkyně,
Dánským královstvím, zástupci: V. Pasternak Jørgensen a M. Søndahl Wolff, jako zmocněnkyně,
Nizozemským královstvím, zástupci: M. K. Bulterman a J. Langer, jako zmocněnci,
Finskou republikou, zástupci: H. Leppo, jako zmocněnkyně,
Švédským královstvím, zástupci: původně H. Eklinder, J. Lundberg, C. Meyer-Seitz, M. Salborn Hodgson, R. Shahsavan Eriksson, H. Shev a O. Simonsson, později H. Eklinder, C. Meyer-Seitz, M. Salborn Hodgson, R. Shahsavan Eriksson, H. Shev a O. Simonsson, jako zmocněnci,
vedlejšími účastníky řízení,
MÍSTOPŘEDSEDA SOUDNÍHO DVORA,
po vyslechnutí generálního advokáta A. M. Collinse,
vydává toto
Usnesení
1
Svým návrhem se Polská republika domáhá toho, aby Soudní dvůr zrušil nebo podpůrně změnil usnesení místopředsedy Soudního dvora ze dne 27. října 2021, Komise v. Polsko (C‑204/21 R, dále jen „usnesení ze dne 27. října 2021“, EU:C:2021:878).
Řízení před Soudním dvorem
2
Dne 1. dubna 2021 podala Evropská komise žalobu pro nesplnění povinnosti podle článku 258 SFEU, kterou se domáhá určení, že Polská republika:
–
tím, že přijala a ponechala v platnosti čl. 42a odst. 1 a 2 a čl. 55 odst. 4 zákona o organizaci obecných soudů (ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych) ze dne 27. července 2001 (Dz. U. z roku 2001, částka 98, č. 1070), ve znění zákona, kterým se mění zákon o organizaci obecných soudů, zákon o Nejvyšším soudu a některé další zákony (ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw) ze dne 20. prosince 2019 (Dz. U. z roku 2020, č. 190, dále jen „novelizační zákon“) (dále jen „novelizovaný zákon o obecných soudech“), čl. 26 odst. 3 a čl. 29 odst. 2 a 3 zákona o Nejvyšším soudu (ustawa o Sądzie Najwyższym) ze dne 8. prosince 2017 (Dz. U. z roku 2018, č. 5), ve znění novelizačního zákona (dále jen „novelizovaný zákon o Nejvyšším soudu“), čl. 5 odst. 1a a 1b zákona o organizaci správních soudů (ustawa – Prawo o ustroju sądów administracyjnych) ze dne 25. července 2002 (Dz. U. z roku 2002, č. 1269), ve znění novelizačního zákona (dále jen „novelizovaný zákon o správních soudech“), jakož i článek 8 novelizačního zákona, které zakazují všem vnitrostátním soudům zkoumat dodržení požadavků Evropské unie týkajících se nezávislého a nestranného soudu, předem zřízeného zákonem, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z ustanovení čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) ve světle judikatury Evropského soudu pro lidská práva týkající se čl. 6 odst. 1 evropské Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950, jakož i z článku 267 SFEU a zásady přednosti unijního práva;
–
tím, že přijala a ponechala v platnosti čl. 26 odst. 2 a 4 až 6 a čl. 82 odst. 2 až 5 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu, jakož i článek 10 novelizačního zákona, které stanoví výlučnou příslušnost kolegia pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné (Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych) Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy, Polsko) (dále jen „kolegium pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné“) k posuzování námitek a právních otázek týkajících se nedostatku nezávislosti soudu nebo soudce, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z ustanovení čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU ve spojení s článkem 47 Listiny, jakož i z článku 267 SFEU a zásady přednosti unijního práva;
–
tím, že přijala a ponechala v platnosti čl. 107 odst. 1 body 2 a 3 novelizovaného zákona o obecných soudech a čl. 72 odst. 1 body 1 až 3 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu, které umožňují kvalifikovat přezkum dodržení unijních požadavků týkajících se nezávislého a nestranného soudu, předem zřízeného zákonem, jako „kárné provinění“, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z ustanovení čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU ve spojení s článkem 47 Listiny, jakož i z článku 267 SFEU;
–
tím, že pověřila kárné kolegium (Izba Dyscyplinarna) Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy) (dále jen „kárné kolegium“), jehož nezávislost a nestrannost není zaručena, rozhodováním ve věcech, které se přímo dotýkají postavení a výkonu funkce soudce a justičního čekatele, jako jsou například žádosti o souhlas k zahájení trestního stíhání soudců a justičních čekatelů nebo jejich zadržení, jakož i v pracovněprávních věcech a ve věcech sociálního zabezpečení týkajících se soudců Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy) a ve věcech týkající se odchodu soudců Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy) do důchodu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU;
–
tím, že přijala a ponechala v platnosti článek 88a novelizovaného zákona o obecných soudech, čl. 45 odst. 3 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu a čl. 8 odst. 2 novelizovaného zákona o správních soudech, porušila právo na respektování soukromého života a právo na ochranu osobních údajů zaručená článkem 7 a článkem 8 odst. 1 Listiny, jakož i článkem 6 odst. 1 písm. c) a e), článkem 6 odst. 3 a článkem 9 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. 2016, L 119, s. 1).
3
Téhož dne podala Komise návrh na předběžné opatření, kterým se domáhala, aby Soudní dvůr uložil Polské republice určité povinnosti do doby, než bude vydán rozsudek ve věci samé.
4
Usnesením ze dne 14. července 2021, Komise v. Polsko (C‑204/21 R, dále jen „usnesení ze dne 14. července 2021“, EU:C:2021:593), místopředsedkyně Soudního dvora uložila Polské republice – v bodě 1 výroku tohoto usnesení – až do vyhlášení rozsudku, kterým bude ukončeno řízení ve věci C‑204/21:
a)
pozastavit zaprvé uplatňování ustanovení čl. 27 odst. 1 bodu 1a novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu, na jejichž základě má kárné kolegium příslušnost k rozhodování jak v prvním, tak ve druhém stupni o žádostech o souhlas k zahájení trestního stíhání soudců nebo justičních čekatelů, k jejich vzetí do vazby, k jejich zadržení nebo k jejich předvolání, a zadruhé účinky rozhodnutí, která již kárné kolegium na základě tohoto článku přijalo a kterými se vyslovuje souhlas k zahájení trestního stíhání soudce nebo k jeho zadržení, a zdržet se postupování věcí zmíněných v uvedeném článku soudu, který nesplňuje požadavky nezávislosti, jak jsou vymezeny zejména v rozsudku ze dne 19. listopadu 2019, A. K. a další (Nezávislost kárného kolegia Nejvyššího soudu) (C‑585/18, C‑624/18 a C‑625/18, EU:C:2019:982);
b)
pozastavit uplatňování ustanovení čl. 27 odst. 1 bodů 2 a 3 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu, na jejichž základě má kárné kolegium příslušnost k rozhodování ve věcech týkajících se postavení a výkonu funkce soudce Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy), zejména v pracovněprávních věcech a věcech sociálního zabezpečení, jakož i ve věcech týkajících se odchodu těchto soudců do důchodu, a zdržet se postupování těchto věcí soudu, který nesplňuje požadavky nezávislosti, jak jsou vymezeny zejména v rozsudku ze dne 19. listopadu 2019, A. K. a další (Nezávislost kárného kolegia Nejvyššího soudu) (C‑585/18, C‑624/18 a C‑625/18, EU:C:2019:982);
c)
pozastavit uplatňování ustanovení čl. 107 odst. 1 bodů 2 a 3 novelizovaného zákona o obecných soudech, jakož i čl. 72 odst. 1 bodů 1 až 3 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu, která mohou vést ke vzniku kárné odpovědnosti soudců za přezkum dodržení požadavků nezávislosti a nestrannosti soudu, předem zřízeného zákonem, ve smyslu ustanovení čl. 19 odst. 1 SEU ve spojení s článkem 47 Listiny;
d)
pozastavit uplatňování ustanovení čl. 42a odst. 1 a 2, jakož i čl. 55 odst. 4 novelizovaného zákona o obecných soudech, čl. 26 odst. 3, jakož i čl. 29 odst. 2 a 3 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu, čl. 5 odst. 1a a 1b novelizovaného zákona o správních soudech a článku 8 novelizačního zákona, a to v rozsahu, ve kterém zakazují vnitrostátním soudům zkoumat dodržení požadavků Evropské unie týkajících se nezávislého a nestranného soudu, předem zřízeného zákonem, ve smyslu ustanovení čl. 19 odst. 1 SEU ve spojení s článkem 47 Listiny;
e)
pozastavit uplatňování ustanovení čl. 26 odst. 2 a 4 až 6 a čl. 82 odst. 2 až 5 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu a článku 10 novelizačního zákona, která stanoví výlučnou příslušnost kolegia pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné k posuzování námitek vycházejících z nedostatku nezávislosti soudce nebo soudu, a
f)
sdělit Komisi nejpozději do jednoho měsíce od oznámení usnesení ze dne 14. července 2021 veškerá opatření přijatá za účelem splnění všech povinností vyplývajících z tohoto usnesení.
5
Usnesením ze dne 6. října 2021, Polsko v. Komise (C‑204/21 R, EU:C:2021:834), místopředsedkyně Soudního dvora zamítla návrh Polské republiky na zrušení usnesení ze dne 14. července 2021.
6
Usnesením ze dne 27. října 2021 místopředseda Soudního dvora uložil Polské republice, aby Evropské komisi platila penále ve výši 1000000 eur za každý den ode dne oznámení tohoto usnesení dotyčnému členskému státu až do dne, kdy tento členský stát splní povinnosti vyplývající z usnesení ze dne 14. července 2021, nebo pokud k tomu nedojde, do vyhlášení rozsudku, kterým bude skončeno řízení ve věci C‑204/21.
7
Dne 10. března 2023 podala Polská republika projednávaný návrh.
Návrhová žádání účastnic řízení
8
Polská republika navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil usnesení ze dne 27. října 2021, nebo
–
podpůrně snížil částku penále uloženého uvedeným usnesením.
9
Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zamítl návrh na zrušení usnesení ze dne 27. října 2021 a
–
při posuzování návrhu na snížení výše penále uloženého uvedeným usnesením zohlednil opatření přijatá Polskou republikou ke splnění usnesení ze dne 14. července 2021.
K návrhu na zrušení nebo podpůrně na změnu usnesení ze dne 27. října 2021
10
Úvodem je třeba připomenout, že podle čl. 162 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora nelze usnesení o předběžných opatřeních napadnout opravným prostředkem.
11
Na druhou stranu podle článku 163 tohoto jednacího řádu může být usnesení o předběžném opatření na návrh účastníka řízení v důsledku změny okolností kdykoli změněno nebo zrušeno. Pojem „změna okolností“ se vztahuje zejména na vznik jakékoliv skutkové nebo právní okolnosti, která je způsobilá zpochybnit posouzení soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních, pokud jde o podmínky, kterým podléhá nařízení odkladu provádění či nuceného výkonu nebo nařízení předběžného opatření (usnesení místopředsedkyně Soudního dvora ze dne 20. září 2021, Česká republika v. Polsko, C‑121/21 R, EU:C:2021:752, bod 22).
12
Je rovněž třeba zdůraznit, že návrh podaný na základě tohoto ustanovení nesměřuje k tomu, aby soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních vydané usnesení o předběžném opatření zpětně prohlásil za neplatné, ale pouze aby toto usnesení změnil nebo zrušil, přičemž soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních je oprávněn takové usnesení přehodnotit, a to pouze do budoucna, v rámci čehož může skutkové a právní okolnosti, které prima facie odůvodňovaly vydání dotčeného předběžného opatření, případně nově přezkoumat z hlediska okolností existujících ke dni jeho rozhodnutí [usnesení místopředsedy Soudního dvora ze dne 19. května 2022, Česká republika v. Polsko (Důl Turów), C‑121/21 R, nezveřejněné, EU:C:2022:408, bod 22 a citovaná judikatura].
13
Z toho vyplývá, že návrhem podaným na základě článku 163 jednacího řádu nelze zpochybnit minulé účinky usnesení o předběžném opatření [usnesení místopředsedy Soudního dvora ze dne 19. května 2022, Česká republika v. Polsko (Důl Turów), C‑121/21 R, nezveřejněné, EU:C:2022:408, bod 23].
14
Vzhledem k tomu, že návrh předložený Polskou republikou v projednávané věci směřuje výhradně proti usnesení ze dne 27. října 2021, je třeba jej chápat tak, že se jím Polská republika domáhá zrušení nebo změny výše penále uloženého v souvislosti s předběžnými opatřeními nařízenými usnesením ze dne 14. července 2021.
15
Za účelem rozhodnutí o tomto návrhu je třeba připomenout, že článek 279 SFEU přiznává Soudnímu dvoru pravomoc nařídit jakékoli předběžné opatření, které považuje za nezbytné k zajištění plné účinnosti rozhodnutí, jímž se končí řízení (usnesení ze dne 20. listopadu 2017, Komise v. Polsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, bod 97, a usnesení ze dne 27. října 2021, bod 19).
16
Konkrétně musí být soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních s to zajistit účinnost příkazu určeného jednomu z účastníků řízení podle článku 279 SFEU, a to přijetím jakéhokoli opatření určeného k zajištění toho, aby tento účastník řízení splnil povinnosti vyplývající z usnesení o předběžném opatření. Takové opatření může spočívat mimo jiné v tom, že pro případ, že dotyčný účastník řízení daný příkaz nesplní, stanoví uložení penále (usnesení ze dne 20. listopadu 2017, Komise v. Polsko, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, bod 100, a usnesení ze dne 27. října 2021, bod 20).
17
V této souvislosti je z usnesení ze dne 27. října 2021 zřejmé, že jelikož ze spisu nevyplývalo, že by opatření přijatá Polskou republikou byla dostatečná k zajištění splnění předběžných opatření nařízených usnesením ze dne 14. července 2021, dospěl soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních k závěru, že je nezbytné posílit účinek těchto předběžných opatření tím, že bude dotyčnému členskému státu uloženo penále, které jej odradí od toho, aby oddaloval uvedení svého jednání do souladu s uvedeným usnesením.
18
Za účelem rozhodnutí o projednávaném návrhu tedy soudci příslušnému pro rozhodování o předběžných opatřeních přísluší určit, zda argumenty předložené Polskou republikou umožňují prokázat změnu okolností, z níž by vyplývalo, že ke dni, kdy tento soudce rozhodne, již penále uložené tomuto členskému státu usnesením ze dne 27. října 2021 není v plném rozsahu či zčásti opodstatněné.
19
Konkrétně vzhledem k tomu, že argumenty předložené Polskou republikou na podporu tohoto návrhu směřují k prokázání, že tento členský stát v plném rozsahu splnil předběžná opatření nařízená usnesením ze dne 14. července 2021, přísluší soudci příslušnému pro rozhodování o předběžných opatřeních ověřit, zda tomu tak skutečně je, přičemž v takovém případě by uložení penále ve výši 1000000 eur denně již nebylo do budoucna opodstatněné.
20
Dále je třeba upřesnit, že v rozsahu, v němž tento návrh zní podpůrně na snížení výše penále uloženého usnesením ze dne 27. října 2021, má soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních podle článku 163 jednacího řádu možnost usnesení o předběžných opatřeních nejen zrušit, ale také změnit. Taková změna může spočívat zejména ve snížení výše penále, které bylo členskému státu předtím uloženo, pokud je takové snížení odůvodněno změnou okolností.
21
S ohledem na výše uvedené je třeba posoudit způsob plnění jednotlivých předběžných opatření nařízených usnesením ze dne 14. července 2021, a na tomto základě určit, zda Polská republika prokázala, že s ohledem na změnu okolností toto jejich plnění odůvodňuje zrušení nebo případně snížení penále uloženého usnesením ze dne 27. října 2021.
K povinnosti pozastavit uplatňování ustanovení čl. 27 odst. 1 bodů 1a), 2 a 3 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu
Argumenty
22
Polská republika tvrdí, že zákonem o novelizaci zákona o Nejvyšším soudu a některých dalších zákonů (ustawa o zmianie ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw) ze dne 9. června 2022 (Dz. U. č. 1259, dále jen „zákon ze dne 9. června 2022“), bylo zrušeno kárné kolegium a dále byl zrušen celý článek 27 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu.
23
Povinnost pozastavit uplatňování ustanovení čl. 27 odst. 1 bodů 1a, 2 a 3 uvedeného zákona se tak podle ní stala bezpředmětnou.
24
Také Komise má za to, že zákonem ze dne 9. června 2022 byla tato povinnost řádně splněna.
Závěry
25
Z bodu 1 písm. a) a b) výroku usnesení ze dne 14. července 2021 vyplývá, že tímto usnesením byla Polské republice mimo jiné uložena povinnost pozastavit uplatňování ustanovení čl. 27 odst. 1 bodů 1a, 2 a 3 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu, na jejichž základě má kárné kolegium příslušnost k rozhodování jak v prvním, tak ve druhém stupni o žádostech o souhlas k zahájení trestního stíhání soudců nebo justičních čekatelů, k jejich vzetí do vazby, k jejich zadržení nebo k jejich předvolání a dále k rozhodování ve věcech týkajících se postavení a výkonu funkce soudce Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy).
26
V tomto směru z článku 1 zákona ze dne 9. června 2022 vyplývá, že článek 27 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu byl zrušen v plném rozsahu. Kromě toho je nesporné, že tímto zákonem bylo zrušeno i kárné kolegium.
27
Přijetí těchto opatření sice nebylo nezbytné ke splnění usnesení ze dne 14. července 2021 (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 27. října 2021, bod 53), nic to však nemění na skutečnosti, že tato opatření zaručují, že čl. 27 odst. 1 body 1a, 2 a 3 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu již není v polském právním řádu použitelný.
28
Polská republika tedy splnila předběžná opatření stanovená v bodě 25 tohoto usnesení v plném rozsahu.
K povinnosti pozastavit účinky rozhodnutí, která již kárné kolegium přijalo a kterými se vyslovuje souhlas k zahájení trestního stíhání soudce nebo k jeho zadržení
Argumenty
29
Polská republika tvrdí zaprvé, že článek 9 zákona ze dne 9. června 2022 stanoví, že ve věcech, jež před nabytím účinnosti tohoto zákona spadaly do pravomoci kárného kolegia, přezkoumá kolegium pro služební odpovědnost (Izba Odpowiedzialności Zawodowej) Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy) (dále jen „kolegium pro služební odpovědnost“) na prvním jednání v dané věci a bez návrhu rozhodnutí o pozastavení výkonu funkce dotčeného soudce nařízené kárným kolegiem. Tento postup podle ní umožňuje v krátké lhůtě posoudit přiměřenost předběžných opatření přijatých posledně uvedeným kolegiem.
30
Zadruhé podle Polské republiky čl. 18 odst. 1 zákona ze dne 9. června 2022 zakotvuje právo soudce, proti němuž vydal pravomocné kárné rozhodnutí nebo pravomocné usnesení vyslovující souhlas k zahájení trestního řízení senát Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy), v němž zasedá byť jen jeden člen kárného kolegia, podat návrh na obnovu řízení ke kolegiu pro služební odpovědnost.
31
Zákon ze dne 9. června 2022 tak podle Polské republiky vytvořil právní rámec, který soudcům dotčeným rozhodnutími kárného kolegia umožnil tato rozhodnutí zpochybnit. Ostatně několik soudců podle ní v této souvislosti dosáhlo zpochybnění takových rozhodnutí. Konečně některé věci týkající se rozhodnutí tohoto druhu jsou ještě projednávány.
32
Komise tvrdí, že právní prostředky takto zavedené Polskou republikou nevedou k okamžitému pozastavení účinků rozhodnutí vydaných kárným kolegiem. Kromě toho jsou podle Komise příklady uvedené Polskou republikou nepodstatné.
Závěry
33
Z bodu 1 písm. a) výroku usnesení ze dne 14. července 2021 vyplývá, že tímto usnesením byla Polské republice mimo jiné uložena povinnost pozastavit účinky rozhodnutí přijatých kárným kolegiem na základě čl. 27 odst. 1 bodu 1a novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu.
34
Polská republika v podstatě tvrdí, že toto předběžné opatření v plném rozsahu splnila tím, že zavedla dva různé právní prostředky, první stanovený v článku 9 a druhý v čl. 18 odst. 1 zákona ze dne 9. června 2022.
35
Zaprvé, pokud jde o článek 9 zákona ze dne 9. června 2022, ze samotného znění tohoto článku vyplývá, že rozhodnutí kárného kolegia o pozastavení výkonu funkce soudce do vydání rozhodnutí ve věci, která byla v době nabytí účinnosti zákona ještě projednávána, musí být nutně přezkoumána kolegiem pro služební odpovědnost.
36
Je pravda, že takový přezkum v zásadě může zabránit tomu, aby rozhodnutí tohoto druhu přijaté kárným kolegiem nadále automaticky vyvolávalo právní účinky, neboť zachování těchto účinků je podmíněno schválením tohoto rozhodnutí jiným orgánem.
37
Nicméně na jedné straně ze znění článku 9 zákona ze dne 9. června 2022 i z výkladu podaného Polskou republikou vyplývá, že se tento článek nevztahuje na všechna rozhodnutí přijatá kárným kolegiem. Uvedený článek zejména neumožňuje omezit účinky rozhodnutí, jimiž byl soudci uložen kárný trest nebo vysloven souhlas k zahájení trestního stíhání soudce, přestože i tato rozhodnutí jsou předmětem předběžného opatření uvedeného v bodě 33 tohoto usnesení, a navíc mohou mít závažné dopady na život a kariéru dotčených soudců.
38
Na druhé straně je pravda, že článek 9 zákona ze dne 9. června 2022 stanoví, že rozhodnutí kárného kolegia o pozastavení výkonu funkce soudce musí být přezkoumáno na prvním jednání týkajícím se situace tohoto soudce konaném před kolegiem pro služební odpovědnost. Avšak z ustanovení tohoto zákona ani z argumentů Polské republiky nevyplývá, že by do konání tohoto prvního jednání, pro něž zřejmě není stanovena konkrétní lhůta, byly pozastaveny účinky takového rozhodnutí.
39
Zadruhé, pokud jde o čl. 18 odst. 1 zákona ze dne 9. června 2022, z jeho ustanovení vyplývá, že soudce dotčený určitými pravomocnými rozhodnutími kárného kolegia má právo podat ve lhůtě šesti měsíců od nabytí účinnosti tohoto zákona návrh na obnovu řízení vedeného vůči jeho osobě.
40
Zavedení tohoto právního prostředku, pokud bude účinný, sice může posílit právní ochranu soudců dotčených řízením před kárným kolegiem, to však nic nemění na skutečnosti, že nijak nepozastavuje účinky rozhodnutí přijatého kárným kolegiem v případě, že dotčený soudce nepodal návrh na přezkum tohoto rozhodnutí za podmínek stanovených zákonem ze dne 9. června 2022.
41
Navíc ani v případě, že byl podán návrh na přezkum, nevyplývá z čl. 18 odst. 1 tohoto zákona, že by měly být do doby projednání tohoto návrhu pozastaveny účinky rozhodnutí kárného kolegia, proti kterému tento návrh směřuje.
42
Je tedy patrné, že právní prostředky, jichž se Polská republika dovolává, nemohou zajistit, aby byly pozastaveny účinky rozhodnutí přijatých kárným kolegiem na základě čl. 27 odst. 1 bodu 1a novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu ve všech případech a s okamžitou účinností.
43
Za těchto podmínek nemůže skutečnost, že některá z těchto rozhodnutí byla skutečně zpochybněna nebo mohou být zpochybněna v blízké budoucnosti, za předpokladu, že by tato skutečnost byla prokázána, v žádném případě dokazovat, že předběžné opatření uvedené v bodě 33 tohoto usnesení bylo splněno v plném rozsahu.
44
To znamená, že Polská republika toto předběžné opatření splnila pouze částečně.
K povinnosti pozastavit uplatňování ustanovení polského práva, která zakazují vnitrostátním soudům zkoumat dodržení požadavků Unie týkajících se nezávislého a nestranného soudu, předem zřízeného zákonem
Argumenty
45
Polská republika tvrdí, že polské právo umožňuje zaručit právo na přístup k nezávislému a nestrannému soudu zřízenému zákonem v jednotlivých fázích projednávání věci a v různých řízeních. Tento členský stát tedy tvrdí, s odkazem na svou soudní praxi, že předběžná opatření uložená usnesením ze dne 8. dubna 2020, Komise v. Polsko (C‑791/19 R, EU:C:2020:277) splnil.
46
Kromě toho byl podle Polské republiky zákonem ze dne 9. června 2022 do polského právního řádu zaveden nový právní prostředek umožňující ověřit, zda soudce s ohledem na okolnosti svého jmenování i na své chování splňuje požadavky nezávislosti a nestrannosti, pokud účastník řízení v tomto ohledu vznese pochybnosti. Použití tohoto mechanismu může podle uvedeného státu vést k vyloučení soudce, i když nebylo navrhováno.
47
Komise tvrdí, že právní prostředek, kterého se Polská republika dovolává, se uplatní pouze na návrh účastníka dotčeného řízení a původně byl vázán na řadu omezujících podmínek. Tento právní prostředek naproti tomu neumožňuje přezkoumat dodržení požadavků týkajících se nezávislého a nestranného soudu, předem zřízeného zákonem, bez návrhu. Tento orgán dále informuje o případu, kdy bylo zahájeno kárné řízení pro porušení čl. 42a odst. 1 a 2 novelizovaného zákona o obecných soudech.
Závěry
48
Z bodu 1 písm. d) výroku usnesení ze dne 14. července 2021 vyplývá, že jím byla Polské republice uložena povinnost pozastavit uplatňování ustanovení čl. 42a odst. 1 a 2, jakož i čl. 55 odst. 4 novelizovaného zákona o obecných soudech, čl. 29 odst. 2 a 3 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu, čl. 5 odst. 1a a 1b novelizovaného zákona o správních soudech a článku 8 novelizačního zákona, a to v rozsahu, ve kterém zakazují vnitrostátním soudům zkoumat dodržení požadavků Evropské unie týkajících se nezávislého a nestranného soudu, předem zřízeného zákonem, vyplývajících z ustanovení čl. 19 odst. 1 SEU a článku 47 Listiny.
49
Zaprvé, pokud má být argument Polské republiky chápán tak, že má prokázat, že předběžné opatření uvedené v předchozím bodě bylo splněno prostřednictvím praxe jejích soudů, postačí v tomto ohledu konstatovat, že tento argument neobsahuje žádné upřesnění, pokud jde o obsah této praxe, a navíc není podpořen žádnými důkazy, které by dokládaly skutečnou existenci této praxe.
50
Zadruhé je pravda, že zákonem ze dne 9. června 2022 byl zaveden nový právní prostředek umožňující zkoumat dodržení požadavků týkajících se nezávislého a nestranného soudu, předem zřízeného zákonem, upravený zejména v ustanoveních čl. 42a odst. 3 novelizovaného zákona o obecných soudech, čl. 29 odst. 5 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu a čl. 5 odst. 1 novelizovaného zákona o správních soudech.
51
Nicméně na jedné straně je nesporné, že ustanovení polského práva uvedená v bodě 48 tohoto usnesení nebyla zrušena, ani nebylo formálně pozastaveno jejich uplatňování, takže jimi zavedená omezení, pokud jde o možnost zkoumat dodržení požadavků týkajících se nezávislého a nestranného soudu, předem zřízeného zákonem, zůstávají v polském právním řádu v zásadě plně použitelná.
52
Na druhé straně jak ze znění ustanovení upravujících tento nový právní prostředek zavedený polským zákonodárcem, jehož se Polská republika dovolává, tak z argumentů předložených tímto členským státem vyplývá, že tento právní prostředek lze uplatnit pouze na návrh účastníka dotčeného řízení.
53
Z toho vyplývá, že zmíněný právní prostředek je třeba chápat tak, že zavádí výjimku z omezení vyplývajících z ustanovení polského práva uvedených v bodě 48 tohoto usnesení pouze v případě, že byl podán příslušný návrh. Nebylo tedy prokázáno, že by tato omezení byla odstraněna v ostatních případech, zejména v případě, kdy soudce z vlastního podnětu zkoumal dodržení požadavků týkajících se nezávislého a nestranného soudu, předem zřízeného zákonem.
54
Aniž je nutné určit, zda unijní právo nutně vyžaduje, aby měl soud vždy pravomoc provést takový přezkum i bez návrhu, je tedy patrné, že přijetí zákona ze dne 9. června 2022 nemůže zajistit, aby byly ve všech případech pozastaveny všechny účinky ustanovení polského práva uvedených v bodě 48 tohoto usnesení.
55
Za těchto podmínek je třeba dospět k závěru, že přijetí zákona ze dne 9. června 2022 sice může omezit účinky uvedených ustanovení, ale nepostačuje k zajištění úplného splnění předběžného opatření uvedeného v bodě 48 tohoto usnesení.
56
Polská republika tudíž toto předběžné opatření splnila pouze částečně.
K povinnosti pozastavit uplatňování ustanovení polského práva, která mohou vést ke vzniku kárné odpovědnosti soudců za přezkum dodržení požadavků nezávislosti a nestrannosti soudu, předem zřízeného zákonem
Argumenty
57
Polská republika tvrdí, že platná ustanovení polského práva nikdy neumožňovala vznik kárné odpovědnosti soudců z důvodu, že zaručili účastníkům řízení právo na soud zřízený zákonem, a že kárné soudy vždy vykládaly předmětná ustanovení tímto způsobem.
58
Kromě toho byly podle ní zákonem ze dne 9. června 2022 upřesněny definice kárných provinění přičitatelných soudcům. Z tohoto zákona tak podle ní zaprvé vyplývá, že obsah soudního rozhodnutí nemůže zakládat kárné provinění, a to ani pokud se tento obsah týká práva na soud zřízený zákonem. Zadruhé podle ní tento zákon potvrdil, že přezkum dodržení požadavků nezávislosti a nestrannosti v případě, který je upraven řadou ustanovení obsažených v tomto zákoně, nezakládá kárné provinění.
59
Komise má za to, že ustanovení, kterých se Polská republika dovolává, vylučují zahájení kárného řízení proti soudcům, kteří vydají rozhodnutí, v nichž jsou nesprávně vyloženy požadavky stanovené v čl. 19 odst. 1 SEU, nebo kteří na návrh účastníka řízení přezkoumají dodržení požadavků nezávislosti a nestrannosti soudce.
60
Naproti tomu podle ní tato ustanovení nevylučují, aby byl jako kárné provinění kvalifikován přezkum splnění těchto požadavků u člena soudního senátu provedený z vlastního podnětu. Komise byla ostatně, podle svého tvrzení, informována o dvou případech tohoto druhu, kdy došlo k zahájení kárného řízení a provedení vyšetřovacích opatření.
Závěry
61
Z bodu 1 písm. c) výroku usnesení ze dne 14. července 2021 vyplývá, že jím byla Polské republice uložena povinnost pozastavit uplatňování ustanovení čl. 107 odst. 1 bodů 2 a 3 novelizovaného zákona o obecných soudech, jakož i čl. 72 odst. 1 bodů 1 až 3 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu, která mohou vést ke vzniku kárné odpovědnosti soudců za přezkum dodržování požadavků nezávislosti a nestrannosti soudu, předem zřízeného zákonem, vyplývajících z čl. 19 odst. 1 SEU a článku 47 Listiny.
62
V tomto ohledu je třeba nejprve uvést, že argument vycházející ze skutečnosti, že platná ustanovení polského práva nikdy neumožňovala vznik kárné odpovědnosti soudců z důvodu, že zaručili účastníkům řízení právo na soud zřízený zákonem, je jen opakováním argumentu, který Polská republika uvedla ve svém písemném vyjádření k návrhu na předběžné opatření podanému Komisí dne 1. dubna 2021. Takový argument tedy nemůže představovat „změnu okolností“ ve smyslu článku 163 jednacího řádu, a musí být proto odmítnut (obdobně viz usnesení místopředsedkyně Soudního dvora ze dne 20. září 2021, Česká republika v. Polsko, C‑121/21 R, EU:C:2021:752, bod 24).
63
Zadruhé, jak zdůrazňuje Polská republika, zákonem ze dne 9. června 2022 byl doplněn článek 107 novelizovaného zákona o obecných soudech a článek 72 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu.
64
Tyto články ve znění uvedeného doplnění nově mimo jiné stanoví, že pochybení ve výkladu a uplatňování ustanovení unijního práva ani přezkum dodržení požadavků týkajících se nezávislého a nestranného soudu, předem zřízeného zákonem, v případech uvedených v čl. 42a odst. 3 novelizovaného zákona o obecných soudech, čl. 29 odst. 5 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu a čl. 5 odst. 1 novelizovaného zákona o správních soudech nezakládají kárné provinění.
65
Nicméně v první řadě je nesporné, že ustanovení polského práva uvedená v bodě 61 tohoto usnesení nebyla zrušena, ani nebylo jejich uplatňování formálně pozastaveno, takže tato ustanovení v zásadě stále umožňují vznik kárné odpovědnosti soudců, kteří přezkoumali dodržení požadavků nezávislosti a nestrannosti soudu, předem zřízeného zákonem, vyplývajících z čl. 19 odst. 1 SEU a článku 47 Listiny.
66
Dále je třeba uvést, že upřesnění zavedené zákonem ze dne 9. června 2022, podle kterého pochybení ve výkladu a uplatňování ustanovení unijního práva nezakládá kárné provinění, prima facie nijak nevylučuje, aby byla tato kvalifikace použita v případě, že v důsledku správného či nesprávného výkladu nebo uplatnění takových ustanovení dojde ke zpochybnění některých pravidel platných v polském právním systému.
67
Konkrétně vzhledem k tomu, že čl. 107 odst. 1 novelizovaného zákona o obecných soudech a čl. 72 odst. 1 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu nadále stanoví, že soudce je kárně odpovědný za nesplnění služebních povinností, včetně jednání způsobilých znemožnit nebo vážně ohrozit fungování soudního orgánu nebo jednání zpochybňujících existenci služebního poměru soudce, účinnost jmenování soudce nebo legitimitu ústavního orgánu Polské republiky, nelze mít za to, že by vyloučení možnosti zahájit kárné řízení z důvodu pochybení ve výkladu a uplatňování ustanovení unijního práva nutně bránilo zahájení takového řízení v případě, kdy soudce dospěl k závěru, ať již chybnému, či správnému, že mu unijní právo ukládá povinnost přijmout akt, který má takové účinky.
68
Konečně ze znění zákona ze dne 9. června 2022 i z jeho výkladu podaného Polskou republikou vyplývá, že upřesnění, které bylo doplněno tímto zákonem a podle kterého přezkum dodržení požadavků týkajících se nezávislého a nestranného soudu, předem zřízeného zákonem, není kárným proviněním, se uplatní pouze tehdy, pokud byl tento přezkum proveden v případech uvedených v čl. 42a odst. 3 novelizovaného zákona o obecných soudech, čl. 29 odst. 5 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu a čl. 5 odst. 1 novelizovaného zákona o správních soudech.
69
Z bodů 52 a 53 tohoto usnesení je přitom zřejmé, že zmíněná ustanovení umožňují provést takový přezkum pouze na návrh účastníka dotčeného řízení. Nebylo tudíž prokázáno, že by změny provedené zákonem ze dne 9. června 2022 mohly ve všech případech vyloučit zahájení kárného řízení proti soudci již z pouhého důvodu, že provedl takový přezkum.
70
Za těchto okolností sice uvedené změny skutečně umožňují účinně zajistit splnění předběžného opatření uvedeného v bodě 61 tohoto usnesení v případech, kdy je přezkum dodržení požadavků nezávislosti a nestrannosti soudu, předem zřízeného zákonem, vyplývajících z unijního práva prováděn na základě nového právního prostředku zavedeného ustanoveními uvedenými v bodě 68 tohoto usnesení, avšak nejsou takové povahy, aby zaručovaly úplné splnění tohoto předběžného opatření.
71
Z uvedeného vyplývá, že Polská republika toto předběžné opatření splnila pouze částečně.
K povinnosti pozastavit uplatňování ustanovení polského práva, která stanoví výlučnou příslušnost kolegia pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné k posuzování námitek vycházejících z nedostatku nezávislosti soudce nebo soudu
Argumenty
72
Polská republika tvrdí na jedné straně, že předsedkyně Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy), která zároveň předsedá kolegiu pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné, přijala dne 29. července 2021 usnesení, v němž konstatovala, že toto kolegium neprojednává žádnou věc, ve které byla vznesena námitka nezákonnosti jmenování soudce, a nařídila, aby bylo pozastaveno registrování věcí týkajících se vyloučení soudce nebo určení příslušného soudu, které souvisejí s nedostatkem nezávislosti soudce nebo soudu (dále jen „usnesení ze dne 29. července 2021“).
73
Na druhé straně podle Polské republiky po nabytí účinnosti zákona ze dne 9. června 2022 místopředseda I. oddělení kolegia pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné vrátil zpět veškeré návrhy na vyloučení, které mu byly postoupeny na základě čl. 26 odst. 2 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu. Dospěl totiž k závěru, že je třeba přednostně uplatnit nový právní prostředek zavedený tímto zákonem a ponechat přezkum námitek týkajících se nedostatku nezávislosti soudce na obecných soudech.
74
Z uvedených důkazů podle Polské republiky vyplývá, že polské soudy již ustanovení uvedená v bodě 1 písm. e) výroku usnesení ze dne 14. července 2021 v praxi neuplatňují.
75
Komise nezpochybňuje věcnou správnost důkazů předložených Polskou republikou a upřesňuje, že nemá žádné informace o tom, že by byla ustanovení, která stanoví výlučnou příslušnost kolegia pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné k posuzování námitek vycházejících z nedostatku nezávislosti soudce nebo soudu, po nabytí účinnosti zákona ze dne 9. června 2022 uplatňována.
76
Na druhou stranu z internetových stránek Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy) a z jeho elektronického rejstříku vyplývá, že u kolegia pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné jsou nadále projednávány některé věci týkající se takových námitek, které mu byly postoupeny na základě čl. 26 odst. 2 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu před nabytím účinnosti zákona ze dne 9. června 2022. Nelze tedy vyloučit, že toto kolegium by mohlo i nadále vykonávat výlučnou příslušnost v této oblasti.
Závěry
77
Z bodu 1 písm. e) výroku usnesení ze dne 14. července 2021 vyplývá, že tímto usnesením bylo Polské republice uloženo pozastavit uplatňování ustanovení čl. 26 odst. 2 a 4 až 6 a čl. 82 odst. 2 až 5 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu a článku 10 novelizačního zákona, která stanoví výlučnou příslušnost kolegia pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné k posuzování námitek vycházejících z nedostatku nezávislosti soudce nebo soudu.
78
Je nesporné, že ustanovení uvedená v předchozím bodě nebyla zrušena, ani nebylo formálně pozastaveno jejich uplatňování, takže kolegium pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné má v zásadě i nadále výlučnou příslušnost k rozhodování ve věcech uvedených v těchto ustanoveních.
79
Je tudíž třeba posoudit, zda usnesení soudců Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy), kterých se Polská republika dovolává, mohou v praxi skutečně zbavit tato ustanovení účinku.
80
V tomto ohledu bylo zaprvé v bodě 51 usnesení ze dne 27. října 2021 konstatováno, že opatření přijatá předsedkyní Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy), zejména usnesení ze dne 29. července 2021, neumožňují určit, že by probíhající věci, které byly předloženy kolegiu pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné, již nemohly být tímto kolegiem projednávány, ani že by mu věci spadající do příslušnosti uvedeného kolegia nemusely být i nadále postupovány obecnými soudy.
81
Z toho vyplývá, že usnesení ze dne 29. července 2021 nelze považovat za „změnu okolností“ ve smyslu článku 163 jednacího řádu, která by umožnila konstatovat, že Polská republika splnila předběžné opatření uvedené v bodě 77 tohoto usnesení v plném rozsahu.
82
Navíc Komisí zmiňované příklady věcí, které byly postoupeny kolegiu pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné před nabytím účinnosti zákona ze dne 9. června 2022 a jsou tímto kolegiem nadále projednávány, potvrzují, že usnesení ze dne 29. července 2021 v praxi zcela nevyloučilo uplatňování ustanovení uvedených v tomto předběžném opatření.
83
Zadruhé je patrné, že usnesení místopředsedy I. oddělení kolegia pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné předložené Polskou republikou skutečně dokládá existenci praxe spočívající v tom, že věci postoupené tomuto kolegiu na základě ustanovení uvedených v bodě 77 tohoto usnesení jsou vraceny obecným soudům, přičemž Komise existenci této praxe nezpochybňuje.
84
Nicméně toto usnesení místopředsedy I. oddělení kolegia pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné upravuje vracení obecným soudům pouze u věcí projednávaných na základě nového právního prostředku zavedeného zákonem ze dne 9. června 2022, zmíněného v bodě 50 tohoto usnesení. Nebylo tedy prokázáno, že by bylo uplatňování ustanovení uvedených v bodě 77 tohoto usnesení vyloučeno i v případech, které nespadají do působnosti tohoto nového právního prostředku, avšak byly v nich vzneseny námitky vycházející z nedostatku nezávislosti soudce nebo soudu.
85
Z toho vyplývá, že ačkoli opatření, jichž se Polská republika dovolává, mohou podstatně omezit uplatňování pravidel, která svěřují výlučnou příslušnost kolegiu pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné, ze spisu nevyplývá, že by uplatňování těchto pravidel bylo v praxi pozastaveno v plném rozsahu.
86
Polská republika tedy předběžné opatření uvedené v bodě 77 tohoto usnesení splnila pouze částečně.
K povinnosti zdržet se postupování věcí zmíněných v čl. 27 odst. 1 bodech 1a, 2 a 3 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu takovému soudu, který nesplňuje požadavky nezávislosti
Argumenty
87
Polská republika tvrdí, že věci uvedené v čl. 27 odst. 1 bodech 1a, 2 a 3 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu byly zákonem ze dne 9. června 2022 přiděleny dvěma různým kolegiím Nejvyššího soudu, a to kolegiu pro služební odpovědnost a kolegiu pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné.
88
V této souvislosti podle ní zaprvé nebylo žádným rozsudkem Soudního dvora stanoveno, že by tato kolegia nesplňovala záruky uvedené v rozsudku ze dne 19. listopadu 2019, A. K. a další. (Nezávislost kárného kolegia Nejvyššího soudu) (C‑585/18, C‑624/18 a C‑625/18, EU:C:2019:982). Členové uvedených kolegií pak podle Polské republiky poskytují stejné záruky nezávislosti jako ostatní soudci Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy). Kromě toho faktory, jejichž vzájemný souběh byl důvodem, proč Soudní dvůr v rozsudku ze dne 15. července 2021, Komise v. Polsko (Kárný režim soudců) (C‑791/19, EU:C:2021:596) vyhověl žalobě pro nesplnění povinnosti podané Komisí, nejsou podle Polské republiky u kolegia pro služební odpovědnost a kolegia pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné dány. Konečně pouhá skutečnost, že soudce byl hlavou státu jmenován na návrh orgánu složeného převážně ze členů zastupujících moc zákonodárnou nebo výkonnou, není podle ní dostačující k prokázání, že došlo k porušení čl. 19 odst. 1 SEU.
89
Komise má za to, že kolegium pro služební odpovědnost ani kolegium pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné nesplňují záruky stanovené v rozsudku ze dne 19. listopadu 2019, A. K. a další. (Nezávislost kárného kolegia Nejvyššího soudu) (C‑585/18, C‑624/18 a C‑625/18, EU:C:2019:982).
90
V této souvislosti uvádí, že čtrnáct ze sedmnácti členů kolegia pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné a čtyři z jedenácti členů kolegia pro služební odpovědnost byli jmenováni do funkce členů Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy) za podmínek, které Evropský soud pro lidská práva považuje za porušení práva na soud předem zřízený zákonem.
91
Podle Komise skutečnost, že tito soudci byli jmenováni na návrh orgánu, který již neposkytuje dostatečné záruky nezávislosti na zákonodárné nebo výkonné moci, ve spojení se skutečností, že k jejich jmenování došlo navzdory tomu, že správní soud nařídil odklad vykonatelnosti návrhu přijatého tímto orgánem, vyvolává vážné pochybnosti o tom, že by obě dotyčná kolegia splňovala požadavky nezávislosti vyplývající z čl. 19 odst. 1 SEU.
Závěry
92
Z bodu 1 písm. a) a b) výroku usnesení ze dne 14. července 2021 vyplývá, že tímto usnesením byla Polské republice mimo jiné uložena povinnost zdržet se postupování věcí zmíněných v čl. 27 odst. 1 bodech 1a, 2 a 3 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu takovému soudu, který nesplňuje požadavky nezávislosti stanovené zejména v rozsudku ze dne 19. listopadu 2019, A. K. a další (Nezávislost kárného kolegia Nejvyššího soudu) (C‑585/18, C‑624/18 a C‑625/18, EU:C:2019:982).
93
Je nesporné, že po zrušení článku 27 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu a zrušení kárného kolegia polský zákonodárce svěřil pravomoci, které dříve příslušely tomuto kolegiu, částečně kolegiu pro služební odpovědnost a částečně kolegiu pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné.
94
Ačkoli Polská republika takto přenesla příslušnost ve věcech uvedených v čl. 27 odst. 1 bodech 1a, 2 a 3 novelizovaného zákona o Nejvyšším soudu na jiné orgány než kárné kolegium, má Komise za to, že takové přenesení příslušnosti není způsobilé zaručit splnění předběžných opatření uvedených v bodě 92 tohoto usnesení, a to z důvodu, že kolegium pro služební odpovědnost a kolegium pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné nesplňují, s ohledem na způsob jmenování jejich členů, požadavky nezávislosti definované zejména v rozsudku ze dne 19. listopadu 2019, A. K. a další (Nezávislost kárného kolegia Nejvyššího soudu) (C‑585/18, C‑624/18 a C‑625/18, EU:C:2019:982).
95
V tomto ohledu je třeba uvést, že tento postoj Komise nevyplývá přímo ze žádného závěru Soudního dvora, učiněného na základě článku 258 SFEU, že by Polská republika nesplnila povinnosti vyplývající z čl. 19 odst. 1 SEU, pokud jde o organizaci a fungování kolegia pro služební odpovědnost a kolegia pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné, jelikož Soudní dvůr se k tomuto bodu v rámci přezkumu žádné žaloby pro nesplnění povinnosti dosud nevyjadřoval.
96
Tento postoj Komise nelze opřít ani o žádný rozsudek Soudního dvora vydaný na základě článku 267 SFEU.
97
Je pravda, že v bodě 152 rozsudku ze dne 6. října 2021, W.Ż. (Kolegium pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné Nejvyššího soudu – Jmenování) (C‑487/19, EU:C:2021:798), Soudní dvůr dospěl k závěru, že jisté okolnosti spojené se jmenováním soudce kolegia pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné jsou způsobilé odůvodnit závěr, že k tomuto jmenování došlo za zjevného porušení základních pravidel stanovených pro postup jmenování soudců Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy), která jsou nedílnou součástí zřízení a fungování polského soudního systému, a tudíž v rozporu s čl. 19 odst. 1 SEU.
98
Tento závěr však byl učiněn s výhradou konečného posouzení, které přísluší předkládajícímu soudu, jenž je v řízení o předběžné otázce jako jediný příslušný ke zjištění a posouzení skutkových okolností sporu v původním řízení i k výkladu a uplatňování vnitrostátního práva (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. července 2022, Volkswagen, C‑134/20, EU:C:2022:571, bod 36 a citovaná judikatura).
99
V tomto kontextu tedy soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních nemůže přijmout argument Komise, aniž předtím posoudil slučitelnost procesu jmenování členů kolegia pro služební odpovědnost a kolegia pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné s čl. 19 odst. 1 SEU.
100
Tento argument je tedy odlišný od argumentů uvedených v bodech 22 až 86 tohoto usnesení. Posouzení posledně uvedených argumentů totiž vyžadovalo pouze určit, zda nová opatření přijatá Polskou republikou mohou zakládat pozastavení účinků ustanovení polského práva, vůči nimž vyslovila Komise výhrady v žalobě pro nesplnění povinnosti projednávané ve věci C‑204/21, a to na základě žalobních důvodů, které byly v usnesení ze dne 14. července 2021 označeny za nikoli zcela neopodstatněné. Za tímto účelem nebylo nutné, aby soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních posuzoval slučitelnost těchto nových opatření nebo jiných prvků polské právní úpravy s unijním právem.
101
Podle systému zavedeného články 258 a 260 SFEU má přitom Soudní dvůr výlučnou pravomoc posuzovat slučitelnost chování členských států s unijním právem, kterou mu svěřuje přímo a výslovně Smlouva o FEU (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. ledna 2014, Komise v. Portugalsko, C‑292/11 P, EU:C:2014:3, body 49 a 50).
102
Je pravda, že soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních je před vydáním rozsudku Soudního dvora o žalobě pro nesplnění povinnosti oprávněn provést předběžné posouzení žalobních důvodů uplatněných na podporu této žaloby za účelem rozhodnutí o podmínce týkající se fumus boni juris, aniž by tím bylo dotčeno konečné posouzení těchto žalobních důvodů Soudním dvorem.
103
V rámci této pravomoci však nemůže soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních posuzovat soulad vnitrostátní praxe nebo právní úpravy, ve vztahu k níž nebyly uplatněny žalobní důvody na podporu žaloby pro nesplnění povinnosti a která nebyla předtím přezkoumána Soudním dvorem, jelikož jinak by byla dotčena výlučná pravomoc Soudního dvora podle článků 258 a 260 SFEU (obdobně viz rozsudek ze dne 15. ledna 2014, Komise v. Portugalsko, C‑292/11 P, EU:C:2014:3, bod 51).
104
Opačné řešení by ostatně vedlo k porušení procesních práv dotčeného členského státu, neboť by jej zbavilo možnosti upřesnit své stanovisko k argumentům Komise v rámci postupu před zahájením soudního řízení, přičemž tato fáze řízení má za cíl dát dotčenému členskému státu příležitost splnit své povinnosti vyplývající z unijního práva, nebo účelně uplatnit důvody na svou obranu proti těmto argumentům (obdobně viz rozsudek ze dne 15. ledna 2014, Komise v. Portugalsko, C‑292/11 P, EU:C:2014:3, body 55 a 56).
105
Dále je třeba upřesnit, že nelze připustit, aby soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních přezkoumal argument vycházející z neslučitelnosti vnitrostátní praxe nebo právní úpravy, proti které nebyly uplatněny žalobní důvody na podporu žaloby pro nesplnění povinnosti, s unijním právem, a to ani tehdy, kdyby byl tento přezkum omezen na určení, zda je tento argument prima facie argumentem nikoli zcela neopodstatněným.
106
Takový standard přezkumu je totiž při posuzování návrhu na předběžné opatření odůvodněný, pouze pokud má být dotyčný argument předmětem konečného posouzení soudem rozhodujícím ve věci samé, což u argumentu týkajícího se takové vnitrostátní praxe nebo právní úpravy neplatí.
107
Z toho vyplývá, že pokud soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních ověřuje, zda byla splněna předběžná opatření, a v rámci tohoto ověřování dojde ke sporu mezi Komisí a dotčeným členským státem o to, zda je vnitrostátní praxe nebo právní úprava, na kterou se nevztahují žalobní důvody uplatněné na podporu žaloby pro nesplnění povinnosti a která nebyla předtím přezkoumána Soudním dvorem, slučitelná s unijním právem, musí Komise ve vztahu k takové vnitrostátní praxi nebo právní úpravě podat novou žalobu pro nesplnění povinnosti, považuje-li to za vhodné (obdobně viz rozsudek ze dne 15. ledna 2014, Komise v. Portugalsko, C‑292/11 P, EU:C:2014:3, bod 52).
108
Za těchto okolností nemůže soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních argument Komise uvedený v bodě 94 tohoto usnesení přijmout vzhledem k tomu, že slučitelnost procesu jmenování členů kolegia pro služební odpovědnost a kolegia pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné s unijním právem není předmětem žalobních důvodů uplatněných v žalobě podané ve věci C‑204/21, které jsou připomenuty v bodě 2 tohoto usnesení, a že tato slučitelnost nebyla předtím přezkoumána Soudním dvorem.
109
Je tudíž třeba mít za to, že Polská republika splnila předběžná opatření uvedená v bodě 92 tohoto usnesení, aniž je tím dotčena otázka slučitelnosti tohoto postupu jmenování s unijním právem.
110
S ohledem na všechny výše uvedené skutečnosti je třeba konstatovat, že ze spisu nevyplývá, že by opatření přijatá Polskou republikou byla dostatečná k zajištění splnění předběžných opatření nařízených usnesením ze dne 14. července 2021, a že by tedy již nebylo nezbytné posílit účinek těchto předběžných opatření uložením penále.
111
Návrh na zrušení usnesení ze dne 27. října 2021 je tudíž nutné zamítnout.
112
Z bodů 25 až 109 tohoto usnesení nicméně vyplývá, že opatření zavedená Polskou republikou po podpisu usnesení ze dne 27. října 2021 mohou do značné míry zajistit splnění předběžných opatření stanovených v usnesení ze dne 14. července 2021.
113
S ohledem na okolnosti projednávané věci a platební schopnost Polské republiky je proto namístě snížit výši penále uloženého usnesením ze dne 27. října 2021 na 500000 eur za den ode dne podpisu tohoto usnesení.
Z těchto důvodů místopředseda Soudního dvora rozhodl takto:
1)
Návrh na zrušení usnesení místopředsedy Soudního dvora ze dne 27. října 2021, Komise v. Polsko (C‑204/21 R, EU:C:2021:878), se zamítá.
2)
Výše penále, jež bylo Polské republice uloženo platit Evropské komisi usnesením místopředsedy Soudního dvora ze dne 27. října 2021, Komise v. Polsko (C‑204/21 R, EU:C:2021:878), se snižuje na 500000 eur za den ode dne podpisu tohoto usnesení.
3)
O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: polština.