62018TO0762_RES
Věc T‑762/18 R
Sofia Athanasiadou a Konstantinos Soulantikas
v.
Evropská komise
Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 10. září 2019
„Řízení o předběžných opatřeních – Finanční ustanovení (rozpočet, finanční rámec, vlastní zdroje, boj proti podvodům) – Nucený výkon rozhodnutí – Návrh na zastavení – Přípustnost – Neexistence naléhavosti“
Řízení o předběžných opatřeních – Odklad vykonatelnosti – Podmínky přípustnosti – Návrh směřující k zastavení nuceného výkonu rozhodnutí ukládajícího peněžité závazky – Nepodání hlavní žaloby – Neexistence vlivu
(Článek 256 odst. 1 SFEU, články 278 a 279 SFEU; Listina základních práv Evropské unie, článek 47; jednací řád Tribunálu, čl. 156 odst. 1)
(viz body 31–36)
Shrnutí
V usnesení Athanasiadou a Soulantikas v. Komise (T‑762/18 R), vydaném dne 10. září 2019, předseda Tribunálu v rámci návrhu na předběžné opatření zamítl námitku nepřípustnosti týkající se nepodání hlavní žaloby.
Sofia Athanasiadou et K. Soulantikas, pobývající v Řecku, založili občanskou společnost ECOSE. Tato společnost uzavřela s Výkonnou agenturou pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast grantovou dohodu na realizaci projektu s názvem „Senioři v akci“. V návaznosti na zprávu o auditu doporučující zpětné vybrání částky 59696,98 eura Komise přijala rozhodnutí o zpětném vybrání této částky od společnosti ECOSE navýšené o dlužné úroky (dále jen „napadené rozhodnutí“). V souladu s řeckým občanským soudním řádem přistoupila Komise k doručení napadeného rozhodnutí a platebního rozkazu prostřednictvím soudního exekutora. Dne 30. října 2018 podali navrhovatelé odpor u soudu prvního stupně v Aténách – samosoudce (Řecko). Dne 31. prosince 2018 podali titíž navrhovatelé návrh na základě článku 299 SFEU (
1
), znějící na zastavení nuceného výkonu rozhodnutí u Tribunálu. Ve svém vyjádření Komise dospěla k závěru o nepřípustnosti návrhu na předběžné opatření z toho důvodu, že v rozporu s články 161 a 156 (
2
) jednacího řádu Tribunálu nebyla podána žaloba na neplatnost napadeného rozhodnutí.
Předseda Tribunálu zaprvé připomněl, že má výlučnou pravomoc zastavit nucený výkon napadeného rozhodnutí, neboť pravomoc dotyčných vnitrostátních soudů se omezuje na kontrolu řádného provádění výkonu rozhodnutí (
3
).
Zadruhé Tribunál poukázal na to, že článek 156 jednacího řádu stanoví odlišné procesní režimy v závislosti na právním základu návrhu na předběžné opatření. Požadavek stanovený v čl. 156 odst. 1 uvedeného jednacího řádu, který podmiňuje přípustnost návrhu na odklad provádění aktu orgánu žalobou proti tomuto aktu podanou předtím či současně, je výslovně omezen na návrhy podané na základě článků 278 SFEU a 157 AE. Tato povinnost se proto v projednávaném případě nutně neuplatní.
Zatřetí předseda Tribunálu konstatoval, že splnění takové povinnosti by navrhovatele zbavilo práva na účinnou právní ochranu. Za účelem poskytnutí času potřebného k výkonu pravomoci kontroly řádného provádění výkonu rozhodnutí vnitrostátním soudům podle čl. 299 odst. 4 SFEU musí být totiž za okolností projednávaného případu možné, aby unijní soud, který je k tomu jediný příslušný, případně rozhodl o zastavení nuceného výkonu rozhodnutí.
Za tohoto předpokladu předseda Tribunálu zdůraznil, že důvody předložené v rámci prokázání existence fumus boni juris musí spočívat v důvodech, které náležejí do pravomoci vnitrostátního soudu a jsou prima facie opodstatněné. Důvody týkající se legality rozhodnutí by totiž byly neúčinné, ledaže by byly vzneseny v rámci návrhu založeného na článku 278 SFEU, doprovázejícího hlavní žalobu podanou v souladu s článkem 263 SFEU, jelikož opodstatněnost rozhodnutí, které je podkladem pro výkon rozhodnutí, lze zpochybnit pouze před soudem rozhodujícím o zrušení rozhodnutí na základě tohoto ustanovení.
K tomu lze uvést, že předseda Tribunálu poukázal na to, že v projednávaném případě se některé z důvodů uváděných navrhovateli na podporu splnění podmínky fumus boni juris, aniž je v této fázi nezbytné rozhodnout o tom, zda jsou prima facie opodstatněné, týkají právě vykonávacího řízení v Řecku a řádného provádění výkonu rozhodnutí, a spadají tudíž do pravomoci vnitrostátního soudu. Návrh na předběžné opatření tak vskutku směřuje k tomu, aby umožnil vnitrostátnímu soudu výkon jeho pravomocí vyplývajících z článku 299 SFEU.
Předseda Tribunálu proto dospěl k závěru, že námitka nepřípustnosti vycházející z nepodání hlavní žaloby musí být zamítnuta. Konečně návrh na nařízení předběžného byl zamítnut z důvodu nedostatku naléhavosti.
(
1
) – Podle článku 299 SFEU akty Komise, které ukládají peněžitý závazek jiným osobám než státům, jsou podkladem pro výkon rozhodnutí. Výkon rozhodnutí se řídí předpisy občanského procesního práva toho státu, na jehož území se provádí. Doložku vykonatelnosti připojí po přezkoumání rozhodnutí, omezeném jen na ověření pravosti, vnitrostátní orgán, který k tomu určí vláda každého členského státu; jeho určení dá na vědomí Komisi a Soudnímu dvoru Evropské unie. Jsou-li na žádost oprávněné strany splněny tyto formální náležitosti, může tato strana v souladu s vnitrostátním právem požádat o výkon rozhodnutí přímo příslušný orgán. Výkon rozhodnutí může být zastaven pouze na základě rozhodnutí Soudního dvora Evropské unie. Kontrola řádného provádění výkonu rozhodnutí však spadá do pravomoci vnitrostátních soudních orgánů.
(
2
) – Článek 156 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu stanoví, že návrh na odklad provádění aktu orgánu podle článku 278 SFEU a článku 157 AE je přípustný pouze tehdy, napadl-li navrhovatel tento akt u Tribunálu žalobou.
(
3
) – V souladu s článkem 299 SFEU ve spojení s čl. 256 odst. 1 SFEU a čl. 39 odst. 1 a čl. 53 odst. 1 statutu Soudního dvora Evropské unie.