62024CJ0373
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (šestého senátu)
30. října 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Směrnice 2003/88/ES – Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků – Článek 1 odst. 3 – Článek 2 odst. 1 – Pojem ‚pracovní doba‘ – Činnosti státních zástupců – Směrnice 89/391/EHS – Článek 2 odst. 2 – Zvláštní povaha některých činností ve veřejné službě – Doba pracovní pohotovosti na pracovišti a doba pracovní pohotovosti v režimu pracovní pohotovosti na zavolání, vykonávané mimo pracovní dobu – Článek 31 Listiny základních práv Evropské unie – Slušné a spravedlivé pracovní podmínky“
Ve věci C‑373/24 [Ramavić] (
i
),
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Općinski sud u Puli-Pola (Městský soud v Pule, Chorvatsko) ze dne 3. května 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 24. května 2024, v řízení
NI
proti
Chorvatské republice,
SOUDNÍ DVŮR (šestý senát),
ve složení: I. Ziemele (zpravodajka), předsedkyně senátu, A. Kumin a S. Gervasoni, soudci,
generální advokát: J. Richard de la Tour,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za Chorvatskou republiku: A. Marjanović, jako zmocněnkyně,
–
za chorvatskou vládu: G. Vidović Mesarek, jako zmocněnkyně,
–
za Evropskou komisi: M. Mataija a D. Recchia, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 1 odst. 3 a článku 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. 2003, L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381), článku 2 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (Úř. věst. 1989, L 183, s. 1; Zvl. vyd. 05/01, s. 349), jakož i článku 31 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi NI, náměstkyní státního zástupce Městského státního zastupitelství v Pule (Općinsko državno odvjetništvo u Puli-Pola, Chorvatsko) a Chorvatskou republikou (Republika Hrvatska), zastoupenou Městským státním zastupitelstvím v Rijece (Općinsko državno odvjetništvo u Rijeci, Chorvatsko), ohledně proplacení hodin, které NI odpracovala během pracovní pohotovosti na pracovišti, jakož i během doby pracovní pohotovosti v režimu pracovní pohotovosti na zavolání.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 89/391
3
Článek 2 směrnice 89/391 stanoví:
„1.   Tato směrnice se vztahuje na všechny činnosti veřejného i soukromého sektoru (průmysl, zemědělství, obchod, administrativní činnosti, služby, vzdělání, kulturu, zábavu atd.).
2.   Tato směrnice se nevztahuje na činnost určitých veřejných služeb, například ozbrojených sil nebo policie, nebo na určité činnosti civilní ochrany, jejichž zvláštní povaha odporuje této směrnici.
V těchto případech musí být s ohledem na cíle této směrnice zajištěna v co největší míře bezpečnost a ochrana zdraví zaměstnanců.“
Směrnice 2003/88
4
Článek 1 směrnice 2003/88, nadepsaný „Předmět a oblast působnosti“, stanoví:
„1.   Tato směrnice stanoví minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví pro úpravu pracovní doby.
2.   Tato směrnice se vztahuje na:
a)
minimální doby denního odpočinku, odpočinku v týdnu a dovolenou za kalendářní rok, na přestávky a maximální týdenní pracovní dobu a
b)
některé aspekty noční práce, práce na směny a rozvržení práce a pracovní doby.
3.   Tato směrnice se vztahuje na všechna odvětví činností, veřejná i soukromá, ve smyslu článku 2 směrnice [89/391], aniž jsou dotčeny články 14, 17, 18 a 19 této směrnice.
[…]“
5
Článek 2 směrnice 2003/88 stanoví:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
1.
‚pracovní dobou‘: jakákoli doba, během níž pracovník pracuje, je k dispozici zaměstnavateli a vykonává svoji činnost nebo povinnosti, v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi;
2.
‚dobou odpočinku‘: každá doba, která není pracovní dobou;
[…]“
Chorvatské právo
6
Článek 121a Ústavy Chorvatské republiky (Ustav Republike Hrvatske) stanoví:
„Státní zastupitelství je samostatným a nezávislým justičním orgánem, který je oprávněn a povinen postupovat proti pachatelům trestných činů a jiných deliktů, zahajovat soudní řízení na ochranu majetku Chorvatské republiky a podávat právní prostředky na ochranu ústavy a právního řádu.
Chorvatský parlament jmenuje na návrh vlády Chorvatské republiky po předchozím stanovisku příslušného výboru chorvatského parlamentu nejvyššího státního zástupce Chorvatské republiky na dobu čtyř let.
Nejvyšší rada státních zástupců jmenuje náměstky státních zástupců, odvolává je a rozhoduje o jejich disciplinární odpovědnosti.
Nejvyšší rada státních zástupců přijímá rozhodnutí uvedená ve třetím odstavci tohoto článku nestranně a na základě kritérií stanovených zákonem.
Náměstci státního zástupce vykonávají funkci státního zástupce trvale.
Nejvyšší rada státních zástupců složená z jedenácti členů sestává ze sedmi náměstků nejvyššího státního zástupce, dvou univerzitních profesorů v oboru právní vědy a dvou poslanců, z nichž jeden je členem opozice.
Členové Nejvyšší rady státních zástupců jsou voleni na dobu čtyř let a žádný člen nemůže být zvolen více než dvakrát.
Členové Nejvyšší rady státních zástupců volí ze svých řad předsedu.
Vedoucí státních zastupitelství nemohou být zvoleni za členy Nejvyšší rady státních zástupců.
Pravomoc, organizaci, způsob výběru členů a způsob fungování Nejvyšší rady státních zástupců upravuje zákon.
Zřízení, organizace, funkční období a pravomoc státního zastupitelství jsou upraveny zákonem.“
7
Článek 10 odst. 1 zákoníku práce (Zakon o radu) stanoví:
„Pracovní poměr je založen pracovní smlouvou.“
8
Článek 60 tohoto zákona stanoví:
„1.   Pracovní doba je doba, během níž je pracovník povinen vykonávat práci nebo během níž je dosažitelný (k dispozici) k plnění úkolů podle pokynů zaměstnavatele v místě výkonu práce nebo na jiném místě, které určí zaměstnavatel.
2.   Za pracovní dobu se nepovažuje doba, během níž je pracovník připraven reagovat na požadavek zaměstnavatele, aby v případě potřeby plnil úkoly, ale nenachází se na místě, kde plní své úkoly, nebo na jiném místě určeném zaměstnavatelem.
3.   Doba pracovní pohotovosti a výše odměny se řídí pracovní smlouvou nebo kolektivní smlouvou.
4.   Doba, kterou pracovník věnuje plnění úkolů na žádost zaměstnavatele, se považuje za pracovní dobu nezávisle na tom, zda jsou vykonány na místě určeném zaměstnavatelem nebo na místě zvoleném pracovníkem.“
9
Článek 52 odst. 1 Poslovnik državnog odvjetništva (jednací řád státního zastupitelství) stanoví:
„Mimo běžnou pracovní dobu se ve dnech odpočinku v týdnu, ve dnech pracovního klidu a ve svátcích zpravidla provádějí pouze úkony v naléhavě nutných případech. Výkon činností v rámci přípravných řízení (pracovní pohotovost) je u župních a městských státních zastupitelství, která vykonávají tyto činnosti, zajišťován jedním z následujících způsobů:
–
nepřetržitě v budově státního zastupitelství v pracovních dnech od 16 do 8 hodin následujícího pracovního dne,
–
v budově státního zastupitelství od 8 do 20 hodin – během pracovních dnů od 16 do 20 hodin a po 20. hodině povinnou přítomností v místě sídla státního zastupitelství,
–
nepřetržitou povinnou přítomností v místě sídla státního zastupitelství v pracovní dny po 16. hodině do 8 hodin následujícího pracovního dne, během svátků a dnů pracovního klidu.
[…]“
10
Obecný pokyn Státního zastupitelství Chorvatské republiky č. O-8/11‑1 k výkonu pracovní pohotovosti ze dne 13. října 2011, ve znění použitelném na spor v původním řízení, mimo jiné stanoví, že Městské státní zastupitelství v Pule (Općinsko državno odvjetništvo u Puli-Pola) zajišťuje službu „formou stálé pohotovosti doma nebo v místě bydliště“.
Spor v původním řízení a předběžné otázky
11
NI je náměstkyní státního zástupce u Městského státního zastupitelství v Pule (Općinsko državno odvjetništvo u Puli-Pola). Zde vykonává práci na plný úvazek, tedy 40 hodin týdně od pondělí do pátku od 8.00 do 16.00 hodin. Je rovněž povinna držet pracovní pohotovost, a to jak v běžné pracovní době, tak mimo ni, během níž může být vyzvána k plnění naléhavých úkolů, zejména v rámci přípravných trestních řízení.
12
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že během těchto dob pracovní pohotovosti lze po NI požadovat nepřetržitou přítomnost ve svém bydlišti (pasivní pracovní pohotovost) nebo v místě sídla státního zastupitelství (aktivní pracovní pohotovost), aby mohla kdykoli plnit naléhavé úkoly, které jí budou uloženy.
13
Vzhledem k tomu, že NI měla za to, že režim, který se na ni vztahuje, a konkrétně povinnost být během doby pracovní pohotovosti nepřetržitě k dispozici, je v rozporu se směrnicí 2003/88 a judikaturou Soudního dvora týkající se práva na denní a týdenní odpočinek a zákazu výkonu práce po dobu přesahující 48 hodin týdně, podala žalobu k Městskému soudu v Pule (Općinski sud u Puli-Pola, Chorvatsko), který je předkládajícím soudem, jíž se domáhala proplacení hodin, které v letech 2015 až 2019 odpracovala během dob pracovní pohotovosti, z nichž některé byly odpracovány mimo její běžnou pracovní dobu, a to ve výši odpovídající hodinám této pohotovosti.
14
NI především tvrdí, že jí není poskytována přiměřená bezpečnost a ochrana při práci, neboť vykonává práci mimo běžnou pracovní dobu bez omezení týdenní pracovní doby a přesčasů. Poukazuje rovněž na to, že nepobírá příplatek za hodiny práce přesčas ani za hodiny odpracované v neděli a ve svátek, a uvádí, že za hodiny odpracované během doby pracovní pohotovosti dostává nižší odměnu než za hodiny odpracované v běžné pracovní době.
15
Předkládající soud zdůrazňuje, že v Chorvatsku je státní zastupitelství samostatným a nezávislým justičním orgánem, který je povinen postupovat proti pachatelům trestných činů a iniciovat soudní řízení za účelem ochrany majetku Chorvatské republiky, jakož i Ústavy. Jakožto náměstkyně státního zástupce je tedy NI ze zákona považována za samostatného a nezávislého úředníka.
16
Předkládající soud uvádí, že autonomie a nezávislost spojené s postavením NI jí umožňují, aby byla chráněna před vnějšími tlaky, které by mohly ovlivňovat její rozhodnutí. Naproti tomu situace takových státních zástupců, jako je NI, se vyznačuje vztahem podřízenosti vůči státním zástupcům státního zastupitelství vyššího stupně a ministerstva spravedlnosti a správy. Tito státní zástupci podléhají rovněž povinnému hodnocení jejich práce a odborných schopností, mohou jim být ukládány disciplinární sankce a nemohou vykonávat jiné funkce bez schválení Nejvyšší radou státních zástupců.
17
Předkládající soud kromě toho poznamenává, že NI může být po skončení běžné pracovní doby povinna plnit úkoly, které vyžadují, aby byla neustále a kdykoli na telefonu dosažitelná zejména pro příslušníky pořádkové policie a mohla se na základě výzvy policejního příslušníka okamžitě dostavit do prostor státního zastupitelství nebo na jiné místo k provedení neodkladných úkolů, jako například v případě dopravních nehod nebo smrtelných pracovních úrazů.
18
Podle předkládajícího soudu se hodiny odpracované během aktivní či pasivní pracovní pohotovosti mimo obvyklou pracovní dobu nepovažují za běžnou pracovní dobu ani za práci přesčas a nejsou zohledňovány při uplatnění nároku na denní a týdenní odpočinek nebo práva na dny dovolené.
19
Odpracování těchto pracovních hodin má tedy podle předkládajícího soudu vliv na zdraví a bezpečnost NI při práci, která je vystavena další psychické a fyzické zátěži. Zvláště pak skutečnost, že během doby pracovní pohotovosti je kdykoli a často i pozdě večer nebo v noci dosažitelná a musí být neustále během této doby připravena vykonávat práci mimo běžnou pracovní dobu, představuje zvýšený stres spojený s její prací.
20
Pro účely vyřešení sporu v původním řízení, a zejména proplacení hodin práce NI, má předkládající soud za to, že je nezbytné zaprvé určit, zda je třeba žalobkyni v původním řízení považovat za „pracovníka“, takže spadá do působnosti směrnice 2003/88, a zadruhé kvalifikovat hodiny odpracované v rámci dob pracovní pohotovosti. V posledně uvedeném ohledu si předkládající soud klade otázku, zda skutečnost, že tyto hodiny nejsou považovány za „pracovní dobu“ ve smyslu této směrnice, představuje její porušení.
21
Za těchto podmínek se Městský soud v Pule (Općinski sud u Puli-Pola) rozhodl přerušit řízení a předložit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Spadá pozice státního zástupce (náměstka městského státního zástupce/městského státního zástupce) pod pojem „pracovník“ podle čl. 1 odst. 3 směrnice 2003/88 ve spojení s článkem 31 [Listiny], tj. lze státního zástupce považovat za pracovníka pro účely uplatňování stejných pracovních podmínek pro všechny zaměstnance státního zastupitelství?
2)
Pokud jde o první otázku, je třeba článek 2 směrnice 89/391, na který odkazuje směrnice 2003/88 v čl. 1 odst. 3, vykládat v tom smyslu, že umožňuje členským státům vyjmout státní zástupce (náměstky městských státních zástupců/městské státní zástupce) z ustanovení zajišťujících provedení této směrnice, včetně ustanovení čl. 2 bodů 1 a 2 směrnice 2003/88, která vymezují pracovní dobu a dobu odpočinku?
3)
a)
V případě kladné odpovědi na první otázku a záporné odpovědi na druhou otázku je Soudní dvůr tázán, zda je třeba pro účely ustanovení směrnice 2003/88 (zejména čl. 2 bodu 1 a násl.) považovat pasivní pracovní pohotovost státních zástupců za pracovní dobu s ohledem na omezení, kterým státní zástupce podléhá během pasivní pracovní pohotovosti [(pracovní pohotovost v místě bydliště)] z důvodu služebních povinností a úkolů, které vykonává během této pohotovosti v souladu s [Obecnými pokyny Státního zastupitelství Chorvatské republiky k výkonu pracovní pohotovosti č. O-8/11-1 ze dne 13. října 2011, ve znění změn ze dne 12. října 2012, a v souladu s ustanoveními trestního řádu (Zakon o kaznenom postupku)], podle nichž je státní zástupce jakožto pracovník výrazně omezen v možnosti vykonávat jiné činnosti, nehledě na to, že v souladu s uvedenými obecnými pokyny […] je povinen plnit úkoly pasivní pracovní pohotovosti v místě svého bydliště?
b)
V případě kladné odpovědi na první otázku a záporné odpovědi na druhou otázku je Soudní dvůr tázán, zda je třeba pro účely ustanovení směrnice 2003/88 (zejména čl. 2 bodu 1 a násl.) považovat aktivní pracovní pohotovost [(na pracovišti)] státních zástupců za pracovní dobu z důvodu služebních povinností a úkolů, které vykonávají během této pohotovosti v souladu s Obecnými pokyny Státního zastupitelství Chorvatské republiky o práci během pracovní pohotovosti a ustanoveními [trestního řádu], podle nichž státní zástupce plní úkoly aktivní pracovní pohotovosti na obvyklém pracovišti nebo na jiném místě, které určí zaměstnavatel (výjezdy a jiné)?“
K předběžným otázkám
K první otázce
22
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 1 odst. 3 směrnice 2003/88 ve spojení s článkem 31 Listiny musí být vykládán v tom smyslu, že do oblasti působnosti této směrnice spadají státní zástupci.
23
Úvodem je nutno připomenout, že i když je pojem „zaměstnanec“ definován v čl. 3 písm. a) směrnice 89/391 jako každá osoba zaměstnaná zaměstnavatelem, včetně učňů a stážistů, s výjimkou osob zaměstnaných v domácnosti, směrnice 2003/88 nikdy neodkazovala na toto ustanovení směrnice 89/391 ani na definici pojmu „zaměstnanec“, jak vyplývá z vnitrostátní právní úpravy nebo praxe (rozsudek ze dne 14. října 2010, Union syndicale Solidaires Isère, C‑428/09, EU:C:2010:612, bod 27).
24
Z toho vyplývá, že pro účely použití směrnice 2003/88 a s ohledem na článek 31 Listiny má pojem „pracovník“, který nelze vykládat různě podle jednotlivých vnitrostátních právních předpisů, autonomní význam, který je vlastní unijnímu právu [rozsudky ze dne 14. října 2010, Union syndicale Solidaires Isère, C‑428/09, EU:C:2010:612, bod 28; ze dne 21. února 2018, Matzak, C‑518/15, EU:C:2018:82, bod 28, jakož i ze dne 16. července 2020, Governo della Repubblica italiana (Postavení italských smírčích soudců), C‑658/18, EU:C:2020:572, body 88 a 89].
25
Tento pojem musí být vymezen podle objektivních kritérií, která charakterizují pracovní poměr se zohledněním práv a povinností dotčených osob [rozsudek ze dne 16. července 2020, Governo della Repubblica italiana (Postavení italských smírčích soudců), C‑658/18, EU:C:2020:572, bod 90 a citovaná judikatura].
26
V rámci kvalifikace určité osoby s ohledem na pojem „pracovník“, kterou přísluší s konečnou platností provést vnitrostátnímu soudu, musí uvedený soud vycházet z objektivních kritérií a celkově posuzovat všechny okolnosti věci, která mu byla předložena, jež se týkají jak povahy dotyčných činností, tak i vztahu mezi dotčenými stranami [rozsudek ze dne 16. července 2020, Governo della Repubblica italiana (Postavení italských smírčích soudců), C‑658/18, EU:C:2020:572, bod 91, jakož i citovaná judikatura].
27
Základní charakteristikou pracovního poměru je okolnost, že určitá osoba vykonává po určitou dobu ve prospěch jiné osoby a pod jejím vedením činnosti, za které protihodnotou pobírá odměnu. Z toho vyplývá, že pracovní poměr předpokládá existenci vztahu podřízenosti mezi zaměstnancem a jeho zaměstnavatelem. Existence takového vztahu musí být posouzena v každém konkrétním případě na základě všech znaků a okolností charakterizujících vztahy, které existují mezi stranami (rozsudek ze dne 15. července 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 49, jakož i citovaná judikatura).
28
Za účelem ověření, zda takoví státní zástupci, jako je žalobkyně v původním řízení, spadají do působnosti směrnice 2003/88, musí tedy úkoly a funkce jimi vykonávané, jakož i povinnosti, které mají vůči svému zaměstnavateli, zkoumat předkládající soud.
29
Soudní dvůr má však v rámci řízení o předběžné otázce pravomoc poskytnout předkládajícímu soudu na základě spisu ve věci v původním řízení, jakož i písemných a ústních vyjádření, které má k dispozici, vodítka, která vnitrostátnímu soudu umožní rozhodnout spor, který mu byl předložen (obdobně viz rozsudek ze dne 6. října 2021, ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, bod 72 a citovaná judikatura).
30
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že úkoly takových státních zástupců, jako jsou městští státní zástupci, spočívají v plnění pracovních úkolů, které jsou upraveny zejména trestním řádem, v prostorách soudu nebo státního zastupitelství nebo v místech dotčených událostí, a to pod dohledem hierarchicky nadřízeného státního zástupce.
31
Podle informací předkládajícího soudu může totiž náměstek městského státního zástupce kdykoli obdržet výzvu od příslušníka policejního sboru, na jejímž základě se musí neprodleně dostavit na místo dotčené události. Může být rovněž povinen provést první výslech obviněného, požádat vyšetřujícího soudce o vydání příkazu k domovní prohlídce, potvrdit neodkladné vyšetřovací úkony, které byly nařízeny ústně, provádět prohlídky místa činu nebo se těchto prohlídek zúčastnit v případě dopravních nehod, smrtelných pracovních úrazů nebo jiných trestných činů, účastnit se výslechu svědků před vyšetřujícím soudcem, přijímat ochranná opatření nebo navrhnout vzetí obviněného do vazby a účastnit se soudního jednání týkajícího se této vazby.
32
V tomto ohledu z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že postavení takových státních zástupců, jako je NI, se vyznačuje vztahem podřízenosti vůči státním zástupcům státního zastupitelství vyššího stupně, jakož i ministerstvu spravedlnosti a správy, které plní úkoly v oblasti soudní správy, mezi něž patří vyřizování stížností týkajících se jednání státních zástupců nebo vzniku jejich profesní odpovědnosti, dohlíží na to, aby státní zastupitelství měla k dispozici odpovídající materiální a finanční podmínky, prostory a další podmínky nezbytné pro jejich práci a schvaluje plán náboru nových státních zástupců, jakož i úředníků nápomocných státním zástupcům.
33
Kromě toho z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že státní zástupci státního zastupitelství nižšího stupně podléhají dohledu ze strany státních zástupců nadřízeného státního zastupitelství, a to v souladu s hierarchickým uspořádáním soustavy státních zastupitelství, podle něhož jsou městská státní zastupitelství podřízena župním státním zastupitelstvím, která jsou stejně jako specializovaná státní zastupitelství podřízena nejvyššímu státnímu zastupitelství Chorvatské republiky. Nejvyšší rada státních zástupců může proto odvolat státního zástupce z důvodu kárného provinění, odsouzení za trestný čin, nedostatečných odborných schopností nebo také z důvodu ztráty způsobilosti.
34
S výhradou ověření předkládajícím soudem se tedy zdá, že náměstek městského státního zástupce je v podřízeném vztahu vůči státním zástupcům nadřízeného státního zastupitelství, což je charakteristické pro existenci pracovního poměru.
35
S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba na první otázku odpovědět tak, že čl. 1 odst. 3 směrnice 2003/88 ve spojení s článkem 31 Listiny musí být vykládán v tom smyslu, že státní zástupci spadají do oblasti působnosti této směrnice.
K druhé otázce
36
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda článek 2 směrnice 89/391, na který odkazuje čl. 1 odst. 3 směrnice 2003/88, musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která vylučuje činnost státních zástupců z působnosti směrnice 2003/88.
37
V této souvislosti je třeba nejprve připomenout, že podle čl. 1 odst. 3 směrnice 2003/88 ve spojení s článkem 2 směrnice 89/391, na který odkazuje, se uvedené směrnice použijí na všechna odvětví činností, veřejná i soukromá, pro účely zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci a regulace některých aspektů úpravy jejich pracovní doby (rozsudek ze dne 3. května 2012, Neidel, C‑337/10, EU:C:2012:263, bod 20).
38
Nicméně čl. 2 odst. 2 směrnice 89/391 v prvním pododstavci stanoví, že se tato směrnice nevztahuje na činnost určitých veřejných služeb, například ozbrojených sil nebo policie, nebo na určité činnosti civilní ochrany, jejichž zvláštní povaha odporuje této směrnici, a v druhém pododstavci upřesňuje, že v takovém případě musí být s ohledem na cíle uvedené směrnice zajištěna v co největší míře bezpečnost a ochrana zdraví zaměstnanců (rozsudek ze dne 15. července 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597 bod 53).
39
V tomto ohledu je třeba připomenout, že čl. 2 odst. 2 první pododstavec směrnice 89/391 musí být vykládán způsobem, který omezuje jeho působnost na to, co je nezbytně nutné k ochraně zájmů, jejichž ochranu členským státům umožňuje (rozsudek ze dne 15. července 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 55 a citovaná judikatura).
40
Kritérium použité v tomto ustanovení k vyloučení určitých činností z oblasti působnosti této směrnice, a tudíž z působnosti směrnice 2003/88, je založeno nikoli na příslušnosti pracovníků k některému ze sektorů veřejných služeb, které jsou uvedeny v tomto ustanovení, posuzovanému jako celek, ale výlučně na zvláštní povaze některých zvláštních úkolů plněných pracovníky v těchto sektorech, přičemž tato povaha odůvodňuje výjimku z pravidel v oblasti ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků z důvodu absolutní nutnosti zajistit účinnou ochranu společenství (rozsudek ze dne 15. července 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 56 a citovaná judikatura).
41
Ke zvláštnostem těchto určitých činností, které podle čl. 2 odst. 2 prvního pododstavce směrnice 89/391 odůvodňují výjimku z pravidel v oblasti ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků, patří skutečnost, že u nich z povahy věci nelze plánovat pracovní dobu (rozsudek ze dne 15. července 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 57 a citovaná judikatura).
42
Článek 2 odst. 2 první pododstavec směrnice 89/391 tak umožňuje zachovat účinnost činností určitých veřejných služeb, jejichž kontinuita je nutná pro zajištění účinného výkonu základních funkcí státu. Tento požadavek kontinuity musí být posuzován s ohledem na zvláštní povahu dotčené činnosti (rozsudek ze dne 15. července 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 58 a citovaná judikatura).
43
V tomto ohledu Soudní dvůr judikoval, že požadavek kontinuity útvarů působících v oblastech zdraví, bezpečnosti a veřejného pořádku nebrání tomu, aby mohly být činnosti těchto útvarů organizovány, dochází-li k nim za obvyklých podmínek, a to i co se týče pracovní doby jejich zaměstnanců, takže výjimka stanovená v čl. 2 odst. 2 prvním pododstavci směrnice 89/391 se na takové útvary použije pouze za okolností mimořádné závažnosti a rozsahu, jako jsou přírodní nebo technologické pohromy, atentáty nebo těžké nehody, které vyžadují přijetí opatření, jež jsou nezbytná k ochraně života, zdraví a bezpečnosti společenství a jejichž řádné provedení by bylo ohroženo, kdyby musela být dodržena všechna pravidla stanovená směrnicí 2003/88. V takových případech je třeba přiznat absolutní přednost cíli ochrany obyvatelstva na úkor dodržení ustanovení této směrnice, která mohou být v rámci uvedených útvarů dočasně porušena (rozsudek ze dne 15. července 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 59 a citovaná judikatura).
44
Kromě toho Soudní dvůr judikoval, že činnosti určitých veřejných služeb, i když jsou vykonávány za obvyklých podmínek, vykazují natolik specifické charakteristické rysy, že jejich povaha nutně odporuje rozvržení pracovní doby, které by dodržovalo požadavky uložené směrnicí 2003/88 (rozsudek ze dne 15. července 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 60 a citovaná judikatura).
45
Tak je tomu zejména v případě činností, které za účelem účinného splnění cíle obecného zájmu, který jim byl přiznán, mohou být vykonávány pouze nepřetržitě a týmž pracovníkem, aniž by bylo možné zavést systém rotace umožňující pravidelně uvedenému pracovníkovi přiznat nárok na hodiny nebo dny odpočinku poté, co odpracoval určitý počet hodin nebo dnů pracovní doby (rozsudek ze dne 15. července 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 61 a citovaná judikatura).
46
V tomto rámci je na předkládajícím soudu, který je příslušný k výkladu vnitrostátního práva, aby ověřil, v jakém rozsahu je judikatura připomenutá v bodech 40 až 45 tohoto rozsudku použitelná na činnost takových státních zástupců městského státního zastupitelství, jako je NI. Podle judikatury uvedené v bodě 29 tohoto rozsudku však Soudní dvůr může předkládajícímu soudu poskytnout užitečná vodítka pro posouzení, která musí provést.
47
V této souvislosti z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že činnost státních zástupců městských státních zastupitelství spadá v zásadě do působnosti čl. 2 odst. 1 směrnice 89/391, jelikož se jedná o správní činnost nebo poskytování služby spadající do veřejného sektoru [obdobně viz rozsudek ze dne 16. července 2020, Governo della Repubblica italiana (Postavení italských smírčích soudců), C‑658/18, EU:C:2020:572, bod 85].
48
V uvedeném rozhodnutí navíc nic nenasvědčuje tomu, že by činnost vykonávaná státními zástupci městských státních zastupitelství vykazovala zvláštní charakteristiky, které by bránily rozvržení pracovní doby v souladu s požadavky stanovenými směrnicí 2003/88. S ohledem na pravomoci a povinnosti těchto státních zástupců nelze například vyloučit, že kontinuita úkolů státního zastupitelství může být zajištěna systémem rotace městských státních zástupců. Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že doba jejich pracovní pohotovosti je naplánována měsíc dopředu a je možné, že stálou službu zajišťovanou obvykle určitým státním zastupitelstvím, zajistí jiné městské nebo župní státní zastupitelství. Nezdá se tedy, že by rotační systém nebo rozvržení pracovní doby byly vnitřně neslučitelné s charakteristikami uvedených činností.
49
Pokud jsou činnosti státních zástupců vykonávány za obvyklých podmínek, mohou proto podle všeho podléhat rozvržení pracovní doby, které je v souladu s požadavky uloženými směrnicí 2003/88.
50
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na druhou otázku odpovědět tak, že článek 2 směrnice 89/391, na který odkazuje čl. 1 odst. 3 směrnice 2003/88, musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která vylučuje činnost státních zástupců z působnosti směrnice 2003/88, pokud může tato činnost, je-li vykonávána za obvyklých podmínek, podléhat rozvržení pracovní doby, které je v souladu s požadavky uloženými směrnicí 2003/88.
K třetí otázce
51
Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda musí být článek 2 směrnice 2003/88 vykládán v tom smyslu, že doba pracovní pohotovosti vykonávaná mimo běžnou pracovní dobu státních zástupců, která zahrnuje jejich povinnou přítomnost na pracovišti, nebo doba pracovní pohotovosti v režimu pracovní pohotovosti na zavolání, která vyžaduje takovou přítomnost v jejich bydlišti, musí být kvalifikována jako „pracovní doba“ ve smyslu tohoto článku 2.
52
Článek 2 směrnice 2003/88 definuje pojem „pracovní doba“ jako jakoukoli dobu, během níž pracovník pracuje, je k dispozici zaměstnavateli a vykonává činnost nebo povinnosti v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi. Podle ustálené judikatury je třeba tentýž pojem chápat v protikladu k době odpočinku, přičemž oba pojmy se vzájemně vylučují (rozsudek ze dne 10. září 2015, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C‑266/14, EU:C:2015:578, bod 25 a citovaná judikatura).
53
V této souvislosti je třeba zohlednit skutečnost, že tento článek 2 nestanoví přechodnou kategorii mezi pojmy „pracovní doba“ a „doba odpočinku“ (rozsudek ze dne 10. září 2015, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C‑266/14, EU:C:2015:578, bod 26 a citovaná judikatura), jakož i to, že mezi charakteristické znaky pojmu „pracovní doba“ ve smyslu této směrnice nepatří intenzita práce vykonávané pracovníkem nebo jeho výkonnost. Doba pracovní pohotovosti městských státních zástupců musí být tedy pro účely použití směrnice 2003/88 kvalifikována buď jako „pracovní doba“, nebo jako „doba odpočinku (obdobně viz rozsudek ze dne 9. září 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 28 a citovaná judikatura).
54
Kromě toho pojmy „pracovní doba“ a „doba odpočinku“ jsou pojmy unijního práva, které je třeba definovat na základě objektivních charakteristik a s odkazem na systém a účel směrnice 2003/88. Pouze takový autonomní výklad totiž zajistí této směrnici plnou účinnost a jednotné používání těchto pojmů ve všech členských státech (rozsudek ze dne 9. září 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 29 a citovaná judikatura).
55
Je tedy třeba zkoumat, zda jsou v takové situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, naplněny znaky pojmu „pracovní doba“, pokud pracovník vykonává pracovní pohotovost na pracovišti nebo v režimu na zavolání, tedy po dobu, během které pracovník zůstává k dispozici zaměstnavateli, aby mohl zajistit výkon práce na žádost tohoto zaměstnavatele, aniž má povinnost se zdržovat na pracovišti (rozsudek ze dne 9. září 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 33 a citovaná judikatura).
56
Pokud jde o doby pracovní pohotovosti, z judikatury Soudního dvora vyplývá, že doba, během níž pracovník skutečně nevykonává žádnou činnost ve prospěch svého zaměstnavatele, není nutně „dobou odpočinku“ pro účely použití směrnice 2003/88 (rozsudek ze dne 9. září 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 30 a citovaná judikatura).
57
V této souvislosti Soudní dvůr v první řadě ohledně doby „pracovní pohotovosti“ držené na pracovišti, které není místem totožným s bydlištěm pracovníka, rozhodl, že určujícím faktorem pro zjištění, zda jsou naplněny charakteristické znaky pojmu „pracovní doba“ ve smyslu směrnice 2003/88, je skutečnost, že pracovník je povinen být fyzicky přítomen v místě určeném zaměstnavatelem a být tam k dispozici, aby mohl okamžitě poskytnout své služby v případě potřeby (rozsudek ze dne 9. září 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 31 a citovaná judikatura).
58
Soudní dvůr měl za to, že během takové doby pracovní pohotovosti musí pracovník, který je povinen zůstat na pracovišti a být bezprostředně k dispozici zaměstnavateli, pobývat vzdálený od svého rodinného a sociálního prostředí a má jen velmi malý prostor pro nakládání s časem, během něhož nejsou jeho profesní služby požadovány. Celá tato doba musí být tudíž kvalifikována jako „pracovní doba“ ve smyslu směrnice 2003/88 bez ohledu na práci skutečně vykonanou pracovníkem během uvedené doby (rozsudek ze dne 9. září 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 32 a citovaná judikatura).
59
Pokud jde ve druhé řadě o dobu pracovní pohotovosti v režimu pracovní pohotovosti na zavolání, Soudní dvůr rozhodl, že rovněž tato doba musí být v plném rozsahu kvalifikována jako „pracovní doba“ ve smyslu směrnice 2003/88, pokud se s ohledem na omezení uložená pracovníkovi, která mají objektivní a velmi významný dopad na jeho možnosti věnovat se svým osobním a společenským zájmům, odlišuje od doby, během níž musí být pracovník pouze dosažitelný zaměstnavatelem (rozsudek ze dne 9. září 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 33 a citovaná judikatura).
60
Z toho vyplývá, že pod pojem „pracovní doba“ ve smyslu směrnice 2003/88 spadají všechny doby pracovní pohotovosti, včetně těch držených v režimu pracovní pohotovosti na zavolání, během nichž jsou omezení uložená pracovníkovi takové povahy, že objektivně a významně ovlivňují jeho možnost během těchto dob volně nakládat s časem, během něhož nejsou jeho profesní služby požadovány, a věnovat se vlastním zájmům (rozsudek ze dne 9. září 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 34 a citovaná judikatura).
61
V tomto ohledu Soudní dvůr poukázal na to, že doba pracovní pohotovosti, během níž pracovník může vzhledem k rozumné lhůtě, která je mu dána pro návrat k pracovním činnostem, plánovat své sociální a osobní záležitosti, nepředstavuje a priori„pracovní dobu“ ve smyslu směrnice 2003/88. Naopak doba pracovní pohotovosti, během níž je lhůta uložená pracovníkovi pro návrat do práce omezena na několik minut, musí být v zásadě považována v plném rozsahu za „pracovní dobu“ ve smyslu této směrnice, protože v posledně uvedeném případě je pracovník v praxi značně odrazen od plánování jakékoli, byť krátké, odpočinkové aktivity (rozsudek ze dne 9. září 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 35 a citovaná judikatura).
62
Dopad takové reakční lhůty musí ovšem být zhodnocen – jak zdůraznil Soudní dvůr – na základě konkrétního posouzení, jež případně zohlední ostatní omezení, která jsou pracovníkovi uložena během doby pracovní pohotovosti, včetně režimu pracovní pohotovosti na zavolání (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. září 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 36 a citovaná judikatura).
63
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že takový náměstek městského státního zástupce, jako je NI, má povinnost být po celou dobu pracovní pohotovosti kdykoli připraven k plnění úkolů a povinností, které odpovídají těm, jež vykonává během běžné pracovní doby na pracovišti. Zdá se tedy, že se skutečně nemůže během doby pracovní pohotovosti vzdálit ze svého pracoviště nebo během doby pracovní pohotovosti v režimu pracovní pohotovosti na zavolání ze svého bydliště a věnovat se svým zájmům.
64
Je však na předkládajícím soudu, aby s ohledem na všechny relevantní okolnosti a v souladu s judikaturou připomenutou v bodech 55 až 62 tohoto rozsudku posoudil, zda v projednávané věci musí být doba pracovní pohotovosti městského státního zástupce na jeho pracovišti, jakož i doba pracovní pohotovosti v režimu pracovní pohotovosti na zavolání vykonávaná tímto státním zástupcem v jeho bydlišti kvalifikovány jako „pracovní doba“ ve smyslu směrnice 2003/88.
65
S ohledem na výše uvedené je třeba na třetí otázku odpovědět tak, že článek 2 směrnice 2003/88 musí být vykládán v tom smyslu, že doba pracovní pohotovosti vykonávaná mimo běžnou pracovní dobu státních zástupců, která zahrnuje povinnou přítomnost těchto osob na pracovišti, nebo doba pracovní pohotovosti v režimu pracovní pohotovosti na zavolání, která vyžaduje takovou přítomnost v jejich bydlišti, musí být kvalifikována jako „pracovní doba“ ve smyslu tohoto článku 2, pokud jsou omezení uložená uvedeným osobám během těchto dob pracovní pohotovosti takové povahy, že mají objektivní a velmi významný dopad na jejich možnost volně nakládat během uvedených dob s časem, během něhož nejsou požadovány jejich profesní služby, a věnovat tento čas svým zájmům.
K nákladům řízení
66
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (šestý senát) rozhodl takto:
1)
Článek 1 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby ve spojení s článkem 31 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že státní zástupci spadají do oblasti působnosti této směrnice.
2)
Článek 2 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci, na který odkazuje čl. 1 odst. 3 směrnice 2003/88, musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která vylučuje činnost státních zástupců z působnosti směrnice 2003/88, pokud může tato činnost, je-li vykonávána za obvyklých podmínek, podléhat rozvržení pracovní doby, které je v souladu s požadavky uloženými směrnicí 2003/88.
3)
Článek 2 směrnice 2003/88 musí být vykládán v tom smyslu, že doba pracovní pohotovosti vykonávaná mimo běžnou pracovní dobu státních zástupců, která zahrnuje povinnou přítomnost těchto osob na pracovišti, nebo doba pracovní pohotovosti v režimu pracovní pohotovosti na zavolání, která vyžaduje takovou přítomnost v jejich bydlišti, musí být kvalifikována jako „pracovní doba“ ve smyslu tohoto článku 2, pokud jsou omezení uložená uvedeným osobám během těchto dob pracovní pohotovosti takové povahy, že mají objektivní a velmi významný dopad na jejich možnost volně nakládat během uvedených dob s časem, během něhož nejsou požadovány jejich profesní služby, a věnovat tento čas svým zájmům.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: chorvatština.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.