62022CC0076
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MANUELA CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONY
přednesené dne 22. února 2024 (
1
)
Věc C‑76/22
QI
proti
Santander Bank Polska S.A.
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal obvodní soud ve Varšavě-Woly, se sídlem ve Varšavě (Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie, Polsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitele – Směrnice 2014/17/EU – Smlouvy o spotřebitelském úvěru na nemovitosti určené k bydlení – Článek 25 odst. 1 – Předčasné splacení úvěru – Snížení celkových nákladů úvěru – Pojem ‚celkové náklady úvěru pro spotřebitele‘ – Metoda výpočtu snížení“
1.
Článek 25 odst. 1 směrnice 2014/17/EU (
2
) stanoví právo spotřebitele, který si vzal úvěr na nemovitost určenou k bydlení, na jeho úplné nebo částečné splacení před vypršením smlouvy (se snížením úroků a nákladů za zbývající dobu trvání smlouvy).
2.
Soudní dvůr již rozhodl o snížení celkových nákladů úvěru ve prospěch spotřebitele v důsledku předčasného splacení u tohoto typu smlouvy (
3
). Brzy bude muset rozhodnout i o druhé části rovnice: (případném) odškodnění za náklady, které věřiteli přímo vzniknou v souvislosti s tímto splacením (
4
).
3.
Soud, který podal projednávanou žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, žádá o poskytnutí určitých vysvětlení týkajících se práva spotřebitele. Zejména se táže, podle jaké metody se vypočítává snížení celkových nákladů úvěru při jeho předčasném splacení.
I. Právní rámec. Směrnice 2014/17
4.
Bod 66 odůvodnění uvádí následující:
„Schopnost spotřebitele splatit úvěr předčasně před vypršením smlouvy o úvěru může hrát důležitou roli v podpoře hospodářské soutěže na vnitřním trhu a volného pohybu občanů Unie, stejně jako při zajišťování flexibility po dobu trvání smlouvy o úvěru, která je potřebná k podpoře finanční stability v souladu s doporučeními Rady pro finanční stabilitu. Avšak vnitrostátní zásady a podmínky, za kterých spotřebitelé mohou úvěr splatit, a podmínky, za jakých se může předčasné splacení uskutečnit, se výrazně liší. I přes různorodost finančních mechanismů hypoték a šíři dostupných produktů je na úrovni Unie nezbytné stanovit určité standardy předčasného splacení úvěru, aby bylo zajištěno, že spotřebitelé mají možnost splnit své závazky dříve, než je uvedeno ve smlouvě o úvěru, a aby mohli snáze porovnávat nabídky s cílem nalézt nejlepší produkty s ohledem na své potřeby. Členské státy by proto měly právními předpisy nebo jinými prostředky, jako jsou smluvní ustanovení, zajistit, aby spotřebitelé měli právo na předčasné splacení. Členské státy by však měly mít možnost definovat podmínky pro výkon tohoto práva. Tyto podmínky mohou obsahovat časová omezení výkonu práva, rozdílné zacházení v závislosti na druhu výpůjční úrokové sazby nebo omezení s ohledem na okolnosti, za kterých může být právo uplatněno. Výkon práva na předčasné splacení v době, po kterou je dohodnuta pevná výpůjční úroková sazba, může být podmíněn existencí oprávněného zájmu spotřebitele, který stanoví členský stát. Oprávněný zájem může vzniknout například v případě rozvodu nebo ztráty zaměstnání V podmínkách členských států může být stanoveno, že věřitel má nárok na spravedlivé a objektivně odůvodněné odškodnění za případné náklady přímo spojené s předčasným splacením úvěru. Pokud členské státy stanoví, že věřitel nárok na odškodnění má, mělo by jít o spravedlivé a objektivně odůvodněné odškodnění za případné náklady přímo spojené s předčasným splacením úvěru v souladu s vnitrostátními pravidly pro odškodnění. Odškodnění by nemělo převýšit finanční ztrátu věřitele.“
5.
Článek 25 stanoví:
„1.   Členské státy zajistí, aby měl spotřebitel právo zcela nebo zčásti splnit své závazky ze smlouvy o úvěru před jejím vypršením. V těchto případech má spotřebitel nárok na snížení celkových nákladů úvěru pro spotřebitele, jež sestává z úroku a nákladů za zbývající dobu trvání smlouvy.
2.   Členské státy mohou stanovit, že výkon práva uvedeného v odstavci 1 podléhá určitým podmínkám. Tyto podmínky mohou obsahovat časová omezení spojená s uplatněním tohoto práva, rozdílné zacházení v závislosti na druhu výpůjční úrokové sazby či na okamžiku, kdy spotřebitel toto právo uplatní, nebo omezení s ohledem na okolnosti, za kterých může být právo uplatněno.
3.   Členské státy mohou stanovit, že věřitel má v odůvodněných případech nárok na spravedlivé a objektivní odškodnění za případné náklady přímo spojené s předčasným splacením úvěru, avšak nesmí uložit spotřebiteli sankci. Odškodnění v této souvislosti nesmí převýšit finanční ztrátu věřitele. S výhradou uvedených podmínek mohou členské státy stanovit, že odškodnění nesmí přesáhnout určitou výši nebo že je povoleno pouze po určitou dobu.
4.   Chce-li spotřebitel své závazky ze smlouvy o úvěru splnit před jejím vypršením, poskytne mu věřitel na papíře nebo na jiném trvalém nosiči neprodleně po obdržení žádosti informace nezbytné ke zvážení této možnosti. Tyto informace musí přinejmenším obsahovat vyčíslení toho, jaké důsledky bude pro spotřebitele mít splnění závazků před vypršením smlouvy o úvěru, a zřetelně uvést veškeré použité předpoklady. Veškeré použité předpoklady musí být přiměřené a zdůvodnitelné.
5.   Pokud k předčasnému splacení dojde v době, po kterou je dohodnuta pevná výpůjční úroková sazba, může členský stát uplatnění práva uvedeného v odstavci 1 podmínit existencí oprávněného zájmu spotřebitele.“
II. Skutkový stav, spor a předběžné otázky
6.
QI uzavřela, jako spotřebitelka, dne 15. září 2017 s právní předchůdkyní společnosti Santander Bank Polska S.A. (dále jen „Santander Bank“) smlouvu o úvěru na bydlení ve výši 106600 polských zlotých (PLN).
7.
Podle smlouvy byla doba trvání úvěru 360 měsíců a „poplatek za poskytnutí úvěru“ činil 2,50 % výše úvěru (
5
). Poplatek byl uveden jako součást celkových nákladů úvěru.
8.
Dne 4. dubna 2019 (tedy 19 měsíců po uzavření smlouvy) QI splatila předčasně celý úvěr.
9.
Podle názoru QI jí měla Santander Bank vrátit část poplatku za poskytnutí úvěru, která odpovídala období 341 měsíců. Tuto částku vyčíslila na 2462,78 PLN, kterou požadovala od Santander Bank.
10.
Dne 20. července 2020 Santander Bank požadavek QI zamítla. Tvrdila, že poplatek spojený s poskytnutím úvěru představuje jednorázovou platbu a je vyloučen z povinnosti poměrného vrácení.
11.
Společnost Santander Bank z opatrnosti uvedla, že pokud by měla být část poplatku za poskytnutí úvěru vrácena, měla by být vrácená část poplatku úměrná nikoli vztahu mezi obdobími, ale odměně, kterou věřitel očekává za využití financování spotřebitelem.
12.
Za těchto okolností pokládá obvodní soud ve Varšavě-Woly, se sídlem ve Varšavě (Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie), který má spor rozhodnout, Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být čl. 25 odst. 1 směrnice 2014/17/EU vykládán stejně jako čl. 16 odst. 1 směrnice 2008/48/ES, tj. musí být toto ustanovení vykládáno v tom smyslu, že právo spotřebitele na snížení celkových nákladů hypotečního úvěru v případě předčasného splacení hypotečního úvěru zahrnuje všechny náklady, které nese spotřebitel, včetně poplatku za poskytnutí úvěru?
2)
Musí být povinnost podle čl. 25 odst. 1 směrnice 2014/17/EU snížit celkové náklady hypotečního úvěru v případě předčasného splacení hypotečního úvěru vykládána v tom smyslu, že celkové náklady hypotečního úvěru musí být sníženy úměrně poměru délky období mezi dnem předčasného splacení úvěru a dnem původně sjednaným jako den splacení k délce původně sjednaného období mezi dnem poskytnutí úvěru a dnem jeho úplného splacení, anebo musí být snížení celkových nákladů hypotečního úvěru úměrné ztrátě očekávaného zisku věřitele, tj. poměru úroků zbývajících k úhradě po předčasném splacení úvěru (splatných za období ode dne následujícího po dni skutečného úplného splacení do dne původně sjednaného úplného splacení) k úrokům splatným za celou původně sjednanou dobu trvání úvěrové smlouvy (ode dne poskytnutí úvěru do dne sjednaného úplného splacení úvěru)?“
III. Řízení před Soudním dvorem
13.
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce byla zapsána do rejstříku Soudního dvora dne 5. února 2022.
14.
Řízení před Soudním dvorem bylo přerušeno do vydání rozsudku ve věci C‑555/21, UniCredit Bank Austria.
15.
Po vydání tohoto rozsudku dne 9. února 2023 jej Soudní dvůr oznámil předkládajícímu soudu s dotazem, zda s ohledem na jeho obsah trvá na své žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
16.
Dne 22. března 2023 předkládající soud odpověděl Soudnímu dvoru, že trvá na své žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
17.
Písemná vyjádření předložily QI, Santander Bank, česká, italská, polská a portugalská vláda, jakož i Evropská komise.
18.
Ústní jednání nebylo shledáno nezbytným.
IV. Analýza
A.
Metody výpočtu snížení celkových nákladů úvěru za předpokladu, že částka poplatku za poskytnutí úvěru je součástí povinnosti vrácení
19.
Na pokyn Soudního dvora se toto stanovisko zaměří na druhou předběžnou otázku.
20.
Na tuto otázku bude muset Soudní dvůr logicky odpovědět pouze v případě, že bude mít za to, že poplatek za poskytnutí úvěru je nákladem, na který se vztahuje snížení stanovené v čl. 25 odst. 1 směrnice 2014/17, což je předmětem první předběžné otázky.
21.
Proto budu za svou pracovní hypotézu považovat kladnou odpověď na první otázku. V případě záporné odpovědi se moje úvahy stanou nadbytečnými.
22.
Předkládající soud se táže, zda musí být čl. 25 odst. 1 směrnice 2014/17 vykládán v tom smyslu, že stanoví metodu výpočtu snížení (
6
) celkových nákladů úvěru (nebo nedílné části těchto celkových nákladů), pokud spotřebitel splatí svůj dluh věřiteli předčasně.
23.
Zejména se táže na slučitelnost dvou kritérií nebo metod pro určení, o kolik se poměrně sníží poplatek za poskytnutí úvěru v případě předčasného splacení (
7
), se směrnicí 2014/17.
24.
Podle prvního kritéria je poměr snížení podílem, který se získá vydělením:
–
délky (ve dnech) období mezi dnem následujícím po dni předčasného splacení a dnem stanoveným ve smlouvě pro úplné splacení úvěru,
–
délkou (ve dnech) období mezi dnem poskytnutí úvěru a původně dohodnutým dnem úplného splacení úvěru (
8
).
25.
Podle druhého kritéria je snížení úměrné poměru (podílu) mezi:
–
úroky, o které věřitel přišel (za období po dni předčasného úplného splacení do dne původně dohodnutého úplného splacení), a
–
celkovými úroky (za období od data uvolnění úvěru do data dohodnutého pro jeho úplné splacení) (
9
).
26.
QI obhajuje první metodu a tvrdí, že druhá metoda není proveditelná. Upozorňuje, že na polském trhu jsou hypoteční úvěry úročeny pohyblivou úrokovou sazbou. Nelze tedy s jistotou určit, jaký úrok věřitel očekával po datu, kdy došlo k předčasnému splacení úvěru (
10
).
27.
Komise, která upřednostňuje stejnou metodu, vychází ze skutečnosti, že směrnice 2014/17 neobsahuje odkazy na žádnou konkrétní metodu. Z tohoto mlčení vyvozuje, že „v pojetí unijního normotvůrce je snížení chápáno jako prostý důsledek předčasného splacení, takže jeho výpočet nepředstavuje žádné obtíže“ (
11
).
28.
Podle italské, polské a portugalské vlády nebylo záměrem směrnice 2014/17 tento aspekt upravovat, a proto je ponechán na každém členském státě (
12
). Na základě tohoto společného konstatování:
–
Polská vláda upřednostňuje lineární úměrnost, která jakožto „srozumitelnější a transparentnější metoda pro spotřebitele, snadněji použitelná a předvídatelnější“ odpovídá cíli poskytnout spotřebiteli vysokou úroveň ochrany (
13
).
–
Italská vláda se nevyjádřila, pouze vyloučila, že by kritérium výpočtu muselo být jediné pro všechny náklady podléhající snížení podle článku 25 směrnice 2014/17; rovněž vyloučila, že by toto hypotetické jediné kritérium muselo odpovídat lineární úměrnosti (
14
).
–
Portugalská vláda ponechává tuto otázku otevřenou (
15
).
29.
Santander Bank navrhuje použití druhé metody, protože je úměrná ke ztrátě zisku věřitele (
16
).
30.
Z důvodů, které vysvětlím, mám za to, že směrnice 2014/17 nevolí ani jedno z obou navrhovaných kritérií. Neupravuje totiž metodiku výpočtu části celkových nákladů úvěru, která musí být spotřebiteli snížena (nebo případně vrácena), pokud spotřebitel předčasně vyrovná své závazky.
31.
Tento postoj se určitým způsobem shoduje s postojem, který vyjádřil předkládající soud tím, že setrval na své žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, pokud jde o druhou otázku. V odpovědi ze dne 22. března 2023 uvádí, že tak činí, „protože obě předložené možnosti snížení nákladů lze považovat za platné“, ačkoli dodává, že sám „upřednostňuje poměrné snížení“.
B.
Výklad směrnice 2014/17
1. Doslovný výklad
32.
Směrnice 2014/17 neobsahuje výslovně žádný pokyn, jak vypočítat snížení celkových nákladů úvěru, který je splacen před dohodnutou dobou.
33.
V článku 25 odst. 1 směrnice 2014/17 je uveden pouze předmět snížení (celkové náklady úvěru); položky, na které se snížení vztahuje (úroky a jiné náklady), a časové vymezení těchto položek (zbývající doba trvání smlouvy).
34.
Tentýž článek 25 v odstavci 4 nařizuje, aby byly spotřebiteli, který chce provést předčasné splacení, poskytnuty „informace nezbytné ke zvážení této možnosti“. Dále upřesňuje minimální obsah těchto informací, aniž uvádí jakékoliv kritérium výpočtu.
35.
Článek 13 směrnice 2014/17, který se týká základních obecných informací, jež má věřitel poskytnout o smlouvě o úvěru, v odst. 1 písm. k) uvádí, že musí obsahovat „popis podmínek přímo souvisejících s předčasným splacením“, aniž upřesňuje, o jaké podmínky se jedná.
36.
Žádná konkrétní metoda výpočtu není uvedena ani v evropském standardizovaném informačním přehledu (ESIP) (
17
), jehož bod 9 odkazuje na právo na předčasné splacení a vyžaduje, aby byly stanoveny, připadá-li v úvahu, podmínky pro jeho uplatnění (
18
).
2. Přípravné práce
37.
Unijní regulace spotřebitelských úvěrů obecně byla zahájena směrnicí 87/102/EHS (
19
), po níž následovala směrnice 2008/48/ES (
20
). Společný regulační rámec pro smlouvy o spotřebitelském úvěru, které jsou zajištěny zástavním právem k nemovitosti určené k bydlení nebo jiným srovnatelným zajištěním, však byl zaveden až směrnicí 2014/17.
38.
Tři výše uvedené směrnice stanoví právo spotřebitele na předčasné splacení úvěru (
21
). V tomto ohledu se příslušné přípravné práce shodují v tom, že:
–
byla vedena polemika o tom, zda by takové právo mělo být zakotveno v unijním nástroji, a to jednak s ohledem na rozdílná řešení v členských státech a jednak s ohledem na obtížnost nalezení rovnováhy mezi všemi dotčenými zájmy (
22
).
–
O snížení celkových nákladů úvěru v souvislosti s předčasným splacením úvěru se nediskutovalo. Toto snížení, které podle směrnice 87/102 musí být „spravedlivé“, se v dalších dvou směrnicích vztahuje na úroky a náklady, jejichž přesnou konkretizaci určil Soudní dvůr pro každou z nich (
23
).
39.
Návrh na přijetí jednotného přístupu pro výpočet výše uvedeného snížení se objevuje pouze ve vztahu ke směrnici 87/102 s ohledem na její případnou reformu (
24
). Pokud se nemýlím, neobjevil se znovu při jednáních o směrnici 2008/48, ani ve směrnici 2024/17 o smlouvách o spotřebitelském úvěru na nemovitosti určené k bydlení (
25
).
3. Kontext
40.
Ani systematický výklad nevede k určení konkrétního kritéria pro vyčíslení snížení celkových nákladů úvěru v čl. 25 odst. 1 směrnice 2014/17.
41.
Na jiném místě jsem vysvětlil, že směrnice 2014/17 obsahuje neúplnou úpravu smluv o úvěru na nemovitosti určené k bydlení a že až na výjimky provádí minimální harmonizaci (
26
).
42.
Pokud jde o předčasné splacení úvěru, unijní normotvůrce uznává právo spotřebitele na předčasné splacení úvěru, které musí být doprovázeno snížením celkových dlužných nákladů. Ovšem svěřuje členským státům formu zajištění tohoto práva (
27
) a umožňuje jim podmínit jeho výkon, přičemž jim v tomto ohledu přiznává široký prostor pro uvážení (
28
).
43.
Ačkoli metoda výpočtu úpravy celkových nákladů úvěru není výslovně uvedena mezi oblastmi, o nichž rozhoduje každý vnitrostátní zákonodárce, domnívám se, že je jednou z nich:
–
jednak proto, že seznam těchto oblastí je demonstrativní (
29
);
–
jednak proto, že absence jakékoli zmínky o tomto výpočtu kontrastuje s podrobností, s jakou směrnice 2014/17 sama upravuje způsob stanovení jiných hodnot (
30
).
44.
Ani výklad článku 25 směrnice 2014/17 jako celku neumožňuje odvodit konkrétní metodu výpočtu předmětného snížení.
45.
Nepovažuji za vhodné vyvozovat zakotvení kritéria „výnosové křivky“ z odkazu v čl. 25 odst. 3 směrnice 2014/17 (
31
) na právo věřitele na odškodnění (
32
). Tento odstavec umožňuje každému vnitrostátnímu zákonodárci rozhodnout, zda takové právo existuje či nikoli.
46.
Upřednostnění jiné metody, tj. lineární úměrnosti, s odůvodněním, že je (údajně) pro spotřebitele jednoduchá (
33
) nebo dokonce „nejjednodušší“ (
34
), se mi zdá být s ohledem na čl. 25 odst. 4 směrnice 2014/17 vyloučeno.
47.
Podle tohoto ustanovení má věřitel povinnost informovat spotřebitele, který projeví úmysl úvěr předčasně splatit. Věřitel je zejména povinen provést „přinejmenším […] vyčíslení toho, jaké důsledky bude pro spotřebitele mít splnění závazků před vypršením smlouvy o úvěru, a zřetelně uvést veškeré použité předpoklady“.
48.
Uložením této povinnosti věřiteli unijní normotvůrce uznává inherentní obtížnost výpočtů spojených s předčasným splacením úvěru. Zároveň vylučuje, že by je musel provádět spotřebitel (
35
), což je podle mého názoru v rozporu s výhradním upřednostňováním určitého kritéria výpočtu jen proto, že je považováno za jednoduché nebo nejjednodušší.
49.
Konečně, z širšího kontextuálního hlediska připomínám, že ani směrnice 2008/48 nestanoví konkrétní metodu výpočtu a Soudní dvůr se při jejím výkladu k této otázce rovněž nevyjádřil (
36
).
4. Účel
50.
Směrnice 2014/17 harmonizuje aspekty smluv o úvěru na nemovitosti určené k bydlení, aby bylo „usnadněno vytvoření hladce fungujícího vnitřního trhu s vysokou úrovní ochrany spotřebitele“ v souvislosti s těmito smlouvami. Jejím cílem je rovněž „zabezpeč[it], že spotřebitelé usilující o uzavření takovéto smlouvy si mohou být jisti, že instituce, se kterými přicházejí do styku, se chovají profesionálně a odpovědně“ (
37
).
51.
Stejně tak by tato směrnice „měla prostřednictvím konzistentních, flexibilních a spravedlivých smluv o úvěru na nemovitosti vytvořit transparentnější, efektivnější a konkurenčnější vnitřní trh a prosazovat udržitelné poskytování a přijímání úvěrů a finanční začleňování, a tím zajistit vysokou úroveň ochrany spotřebitelů“ (
38
).
52.
V tomto rámci bude umožnění splacení úvěru před vypršením smlouvy podporovat „hospodářsk[ou] soutěž na vnitřním trhu a voln[ý] pohyb občanů Unie“ a zajišťovat flexibilitu, „která je potřebná k podpoře finanční stability v souladu s doporučeními Rady pro finanční stabilitu“. V zájmu těchto cílů je spotřebiteli usnadněno, aby hledal produkty odpovídající jeho potřebám i po dobu platnosti smlouvy (
39
).
53.
Nedomnívám se, že z těchto cílů lze přímo či nepřímo odvodit konkrétní metodu výpočtu snížení celkových nákladů úvěru. Tím spíše, že samotná směrnice 2014/17 uznává výrazné rozdíly mezi členskými státy, a to pokud jde o „zásady a podmínky, za kterých spotřebitelé mohou úvěr splatit“, a výslovně uvádí záměr je respektovat (
40
).
54.
Zejména v cíli dosáhnout „vysoké úrovně ochrany spotřebitele“ neshledávám dostatečnou oporu pro volbu jedné metody s vyloučením druhé. Nevidím důvod, proč z tohoto záměru vyvozovat, že unijní normotvůrce ze všech přípustných kritérií upřednostňuje nějaké kritérium pro výpočet snížení (teoreticky srozumitelnější a pro spotřebitele snáze použitelné v praxi).
55.
Jiná věc je, že okolnosti související s tímto snížením, jako je metoda jeho výpočtu, by neměly vést de iure ani de facto ke zrušení samotného práva na splacení nebo k odrazování od jeho výkonu (
41
).
56.
Směrnice 2014/17 uznává nízkou finanční gramotnost spotřebitelů, kteří si berou úvěr na nemovitosti určené k bydlení (
42
). Z tohoto hlediska se stává těžištěm ochrany spotřebitele kvalitní informace poskytovaná věřitelem (
43
).
57.
Směrnice 2014/17 zejména osvobozuje spotřebitele od výpočtů týkajících se předčasného splacení úvěru a svěřuje jejich ochranu v této oblasti pravidlům, která stanoví povinnost transparentně (
44
) jim vysvětlit, jak bude stanoveno snížení celkových nákladů úvěru.
58.
Směrnice 2014/17 výslovně stanoví, že pokud spotřebitel požádá o uplatnění práva na předčasné splacení úvěru, věřitel mu neprodleně poskytne na papíře nebo na jiném trvalém nosiči informace nezbytné ke zvážení této možnosti. Musí obsahovat alespoň vyjádření ekonomických důsledků splacení s jasným vysvětlením, z čeho vyplývají (
45
).
59.
Při plnění této povinnosti, stejně jako jakékoli jiné povinnosti související s plněním smlouvy, se věřitel řídí pravidly chování stanovenými v čl. 7 odst. 1 směrnice 2014/17 (
46
). Spotřebitel rovněž požívá ochrany poskytované jinými směrnicemi (
47
).
C.
Potřeba upřesnit metodu výpočtu snížení ve smlouvě o úvěru
60.
Cílem směrnice 2014/17 není, aby se spotřebitel zabýval výpočtem snížení, které je spojeno s předčasným splacením úvěru. V každém případě se domnívám, že dlužník má právo předem vědět, jak bude tato operace provedena, a po jejím provedení má právo kontrolovat, jak byla provedena.
61.
Informační povinnost podle čl. 25 odst. 4 směrnice 2014/17 sama o sobě toto právo nezaručuje, protože vzniká pouze tehdy, když spotřebitel požádá o předčasné splacení úvěru. Doslovně řečeno, ESIP neobsahuje popis kritéria výpočtu, které se má na snížení v daném okamžiku použít (
48
).
62.
Ve vztahu k oblasti blízké té, o kterou se jedná v projednávané věci, jako je ta, na kterou se vztahuje směrnice 2008/48, Soudní dvůr:
–
rozhodl, že věřitel musí spotřebiteli předat „kopii úvěrové smlouvy, jakož i veškeré informace týkající se splacení úvěru, které nejsou uvedeny v samotné smlouvě, avšak jsou nezbytné na jedné straně pro ověření výpočtu částky odpovídající snížení celkových nákladů úvěru, kterého se může domáhat spotřebitel na základě předčasného splacení úvěru, a na druhé straně k tomu, aby spotřebiteli umožnily podat případnou žalobu na vrácení této částky“ (
49
).
–
Pokud jde o odškodnění za předčasné splacení úvěru, uvedl, že smlouva musí „uvádět konkrétním a pro průměrného spotřebitele snadno srozumitelným způsobem postup výpočtu tohoto odškodnění tak, aby takový spotřebitel mohl určit částku odškodnění, která má být uhrazena v případě předčasného splacení úvěru na základě informací poskytnutých v této smlouvě“ (
50
).
63.
Domnívám se, že tuto judikaturu lze přenést na snížení celkových nákladů úvěru podle čl. 25 odst. 1 směrnice 2014/17. Spotřebitel tak od okamžiku uzavření smlouvy s jistotou ví: a) že má právo úvěr předčasně splatit a b) jak budou upraveny celkové náklady úvěru, tedy parametry úpravy celkových nákladů úvěru, pokud se v budoucnu rozhodne své závazky předčasně splatit.
D.
Promítnutí těchto úvah do projednávané věci
64.
Pokud Soudní dvůr přijme přístup, který zastávám, bude moci prohlásit, že směrnice 2014/17 nevybírá (ani neukládá či nezakazuje) jedno z kritérií, které předkládající soud popisuje v druhé předběžné otázce. V důsledku toho bude muset být rozhodnutí tohoto soudu založeno na argumentech jiné povahy.
65.
V předkládacím rozhodnutí a v potvrzení žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce se předkládající soud vyslovil pro snížení, které je „úměrné poměru mezi dobou, po kterou nebude smlouva plněna (z důvodu předčasného splacení), a původně dohodnutou dobou, po kterou měla být smlouva plněna“ (
51
).
66.
Polská vláda uvádí, že se jedná o vzorec, kterým se řídí ostatní soudy v tomto členském státě, a že vnitrostátní právní předpisy neobsahují žádné ustanovení o výpočtu úpravy celkových nákladů úvěru (
52
).
67.
Skutečnost, že tento vzorec je ze dvou uvedených nejjednodušší, nebo dokonce nejsrozumitelnější pro průměrného spotřebitele (
53
), z něj nečiní jediný vzorec povolený směrnicí 2014/17. Zdůrazňuji, že tato směrnice neupřednostňuje jedno řešení před druhým, ale ani nezakazuje jako „výchozí“ použít to, kterému předkládající soud zřejmě dává přednost.
E.
Časové omezení účinků rozsudku Soudního dvora
68.
Podle italské vlády by rozhodnutí Soudního dvora ve prospěch výkladu článku 25 směrnice 2014/17 v tom smyslu, že stanoví jedno nebo více konkrétních kritérií pro výpočet výše snížení celkových nákladů úvěru, mohlo v bezprostřední budoucnosti vést k neplatnosti nebo neúčinnosti ustanovení sjednaných ve smlouvách o hypotečním úvěru, které stanoví jiná kritéria.
69.
Podle názoru této vlády by prohlášení Soudního dvora v tomto smyslu vyvolalo novou vlnu soudních i mimosoudních sporů. Navrhla proto Soudnímu dvoru, aby omezil časové účinky takového rozsudku tak, aby byl účinný ex nunc (
54
).
70.
Pokud by Soudní dvůr souhlasil s mým návrhem, byl by požadavek italské vlády bezpředmětný. V každém případě se domnívám, že časové omezení, které tato vláda navrhuje, není opodstatněné, neboť stejně jako ve věci C‑555/21, UniCredit Bank Austria (
55
), nebylo prokázáno, že jsou splněny podmínky, které v tomto ohledu vyžaduje judikatura Soudního dvora (
56
).
V. Závěry
71.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji odpovědět na druhou předběžnou otázku položenou obvodním soudem ve Varšavě-Woly, se sídlem ve Varšavě (Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie) následovně:
„Článek 25 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/17/EU ze dne 4. února 2014 o smlouvách o spotřebitelském úvěru na nemovitosti určené k bydlení a o změně směrnic 2008/48/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010
musí být vykládán v tom smyslu, že
pro případ, že spotřebitel uplatní právo na úplné nebo částečné splnění závazků vyplývajících ze smlouvy o úvěru před uplynutím její platnosti, nestanoví konkrétní metodu výpočtu snížení celkových nákladů úvěru, pokud jde o náklady za zbývající dobu trvání smlouvy.“
(
1
) – Původní jazyk: španělština.
(
2
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 4. února 2014 o smlouvách o spotřebitelském úvěru na nemovitosti určené k bydlení a o změně směrnic 2008/48/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. 2014, L 60, s. 34).
(
3
) – Rozsudek ze dne 9. února 2023, UniCredit Bank Austria (C‑555/21, EU:C:2023:78; dále jen „rozsudek UniCredit Bank Austria“), týkající se výkladu čl. 25 odst. 1 směrnice 2014/17.
(
4
) – Věc VR Bank Ravensburg-Weingarten, která je v současné době projednávána a ve které jsem přednesl stanovisko dne 28. září 2023 (C‑536/22, EU:C:2023:721).
(
5
) – Poplatek činil 2600 PLN.
(
6
) – Nebo výpočtu náhrady, pokud již byly zaplaceny.
(
7
) – Jedná se o zjištění poměru snížení, který po vynásobení hodnotou poplatku poskytne částku, kterou je třeba odečíst od celkových nákladů úvěru.
(
8
) – V rámci této metody je úměrnost „čistá“ nebo „lineární“.
(
9
) – Zdá se, že tato metoda odpovídá kritériu „výnosové křivky“. Podle něj, jak italská vláda zjednodušeně vysvětluje v bodě 26 svého vyjádření, „se poměrná část nákladů, které mají být splaceny, vypočítá porovnáním běžných úroků splatných v okamžiku předčasného splacení s celkovými úroky předpokládanými ve splátkovém kalendáři úvěru“. Právní nauka spojuje tuto metodu s kritériem „amortizovaných nákladů“, které se používá pro účetní ocenění finančních nástrojů.
(
10
) – Vyjádření QI, bod 11. Dodává, že obdobně jako v rozsudku ze dne 18. listopadu 2021, A. S.A. (C‑212/20, EU:C:2021:934), týkajícím se určení nákupního a prodejního kurzu cizí měny u hypotečního úvěru indexovaného na tuto měnu, musí mít spotřebitel, který uzavírá smlouvu o úvěru na nemovitosti určené k bydlení, možnost sám si vypočítat snížení celkových nákladů úvěru, když uplatní právo na předčasné splacení.
(
11
) – Vyjádření Komise, bod 39.
(
12
) – Mám za to, že to je také postoj české vlády, i když to výslovně neuvádí.
(
13
) – Vyjádření polské vlády, body 34 a 35. V bodě 38 poukazuje, stejně jako QI, na to, že na polském trhu hypotečních úvěrů neexistují nabídky úvěrů s pevnou úrokovou sazbou po celou dobu trvání smlouvy.
(
14
) – Vyjádření italské vlády, body 37 až 42. Podobně v návrhu odpovědi na druhou předběžnou otázku česká vláda uvádí, že výpočet snížení by měl zohlednit „povahu konkrétního nákladu, charakter služby související s tímto nákladem a způsob hrazení tohoto nákladu ve vztahu k poskytování služby“.
(
15
) – Písemné vyjádření portugalské vlády, body 37 a 38.
(
16
) – Vyjádření Santander Bank, body 27 a násl. Argumentace je především ekonomické povahy. Z právního hlediska se společnost Santander Bank opírá o odkazy na odškodnění věřitele uvedené v bodě 66 odůvodnění a čl. 25 odst. 3 směrnice 2014/17. Podle jejího názoru není jasné, zda je tato otázka řešena v samotném textu.
(
17
) – Příloha II směrnice 2014/17. V bodě 40 odůvodnění je uvedeno, že ESIP spotřebiteli podává individuální informace o smlouvě o úvěru, která je mu předkládána. Dodává, že přehled ve vzoru stanoveném směrnicí byl revidován tak, aby „bylo zajištěno, že je jasný, srozumitelný a obsahuje veškeré odpovídající informace pro spotřebitele“.
(
18
) – Bod 9 části A ESIP neobsahuje textové odkazy na snížení nákladů úvěru. Požadavek na uvedení, připadá-li v úvahu, způsobu výpočtu se vztahuje na „poplatek za předčasné splacení“. V části B přehledu, která obsahuje podrobné pokyny k vyplnění formuláře, je v oddíle 9 uveden tento poplatek a případné odškodnění ve prospěch věřitele. Jak vysvětluji v bodech 60 a násl., způsob výpočtu případného snížení za předčasné splacení musí být rovněž sdělen spotřebiteli, který zvažuje uzavření smlouvy o úvěru.
(
19
) – Směrnice Rady ze dne 22. prosince 1986 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se spotřebitelského úvěru (Úř. věst. 1987, L 42, s. 48; Zvl. vyd. 15/01, s. 326).
(
20
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (Úř. věst. 2008, L 133, s. 66). Směrnice 2008/48 bude zrušena s účinností od 26. listopadu 2026 článkem 47 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2023/2225 ze dne 18. října 2023 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice 2008/48/ES (Úř. věst. L 2023/2225).
(
21
) – Článek 8 směrnice 87/102; čl. 16 odst. 1 směrnice 2008/48 a čl. 25 odst. 1 směrnice 2014/17. (Nová) směrnice 2023/2225 přebírá výklad Soudního dvora v rozsudku ze dne 11. září 2019, Lexitor (C‑383/18, EU:C:2019:702), a to pokud jde o náklady, na které se vztahuje snížení celkových nákladů úvěru: viz bod 70 odůvodnění a čl. 29 odst. 1.
(
22
) – Diskuse o právu spotřebitele být zproštěn svých závazků před uplynutím sjednané doby úzce souvisí s právem věřitele na odškodnění, které zdaleka není nesporné. Dále předčasné splacení může mít důsledky i mimo smluvní strany: viz druhá zpráva Parlamentu o návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se spotřebitelského úvěru [COM(2002) 0443 – C5-0420/2002 – 2002/0222(COD)], dokument A5-0224/2004, pozměňovací návrhy 96 až 100. V této zprávě se upozorňuje na možné negativní důsledky předčasného a bezplatného splacení pro „spolehlivé“ spotřebitele, tj. spotřebitele, kteří dodržují smlouvu až do sjednaného data splatnosti. V oblasti hypotečních úvěrů se v posouzení dopadů, které doprovází Bílou knihu o integraci trhů EU s hypotečními úvěry, dokument SEC(2007) 1683, příloha III, s. 60 a 61, hovoří o systémových důsledcích spojených s příliš nízkými odškodněními pro věřitele.
(
23
) – Viz rozsudky ze dne 11. září 2019, Lexitor (C‑383/18, EU:C:2019:702), pokud jde o směrnici 2008/48; a UniCredit Bank Austria, pokud jde o směrnici 2014/17. Podle této judikatury se v případě hypotečního úvěru právo na snížení nevztahuje na poplatky, které je spotřebitel bez ohledu na dobu platnosti smlouvy povinen zaplatit věřiteli nebo třetím osobám za plnění, jež v okamžiku předčasného splacení již byla v plném rozsahu poskytnuta. Naopak u spotřebitelského úvěru se snížení týká všech poplatků uložených spotřebiteli. Bod 70 odůvodnění směrnice 2023/2225 stanoví vyloučení některých daní a poplatků placených přímo třetím osobám.
(
24
) – Podle směrnice 87/102 si každý stát mohl sám určit výši snížení. První zpráva Komise o provádění nástroje z roku 1995 uvádí návrh jednoho členského státu definovat spravedlivé snížení „either by setting a percentage or a formula for its calculation“: COM(95) 117 final, bod 192. Zpráva z roku 1996 pouze připomíná, že směrnice nemá vliv na kritéria výpočtu, která již v členských státech existují: COM(96) 79 final, bod 55.
(
25
) – Ačkoli práce, které předcházely směrnici 2023/2225, se tímto detailem nezabývají, její bod 70 odůvodnění uvádí, že „[s]nížení celkových nákladů úvěru pro spotřebitele by mělo být úměrné zbývající době trvání smlouvy o úvěru […]“ (kurzivou zvýraznil autor stanoviska). Toto upřesnění, které podle mého názoru ukazuje na snahu zakotvit metodu lineární úměrnosti v oblasti spotřebitelského úvěru do budoucna, se v textech předcházejících neformálnímu interinstitucionálnímu zasedání, které se konalo 1. prosince 2022, neobjevuje.
(
26
) – Stanovisko ve věci VR Bank Ravensburg-Weingarten (C‑536/22, EU:C:2023:721), bod 19.
(
27
) – Prostřednictvím právních předpisů nebo jiných prostředků, jako jsou smluvní ustanovení (bod 66 odůvodnění směrnice 2014/17).
(
28
) – Za určitých okolností mohou být uložena taková omezení, která vylučují výkon práva. Viz ta, které jsou uvedena v bodě 66 odůvodnění směrnice 2014/17: „[…] členské státy by však měly mít možnost definovat podmínky pro výkon tohoto práva [na předčasné splacení]. Tyto podmínky mohou obsahovat časová omezení výkonu práva, rozdílné zacházení v závislosti na druhu výpůjční úrokové sazby nebo omezení s ohledem na okolnosti, za kterých může být právo uplatněno. Výkon práva na předčasné splacení v době, po kterou je dohodnuta pevná výpůjční úroková sazba, může být podmíněn existencí oprávněného zájmu spotřebitele, který stanoví členský stát. Oprávněný zájem může vzniknout například v případě rozvodu nebo ztráty zaměstnání […]“.
(
29
) – Nezdá se mi, že bod 66 odůvodnění směrnice 2014/17, který používá otevřené formulace, i když se týká omezení výkonu práva na předčasné splacení ze strany členských států, lze chápat jinak.
(
30
) – Zejména roční procentní sazbu nákladů v příloze I.
(
31
) – A druhá část bodu 66 odůvodnění.
(
32
) – V tomto smyslu viz bod 74 předkládacího rozhodnutí; a vyjádření Santander Bank, body 28 a 29.
(
33
) – Vyjádření Komise, bod 39.
(
34
) – Vyjádření polské vlády, body 34 a 35.
(
35
) – Ověření těchto výpočtů spotřebitelem je jiná otázka: viz níže, body 60 a násl.
(
36
) – Rozsudek ze dne 11. září 2019, Lexitor (C‑383/18, EU:C:2019:702), bod 24, uvádí oba výklady čl. 16 odst. 1 směrnice 2008/48 navržené předkládajícím soudem, žalovanými a dalšími zúčastněnými stranami. Zatímco první výklad kladl důraz na druh nákladů, kterých se snížení celkových nákladů úvěru týká, druhý uváděl i metodu výpočtu pro uplatnění snížení, která spočívala „v zohlednění všech nákladů nesených spotřebitelem a poté v poměrném snížení jejich částky ve vztahu ke zbývající době platnosti smlouvy“. Rozsudek přijímá snížení, které zahrnuje všechny náklady uložené spotřebiteli, nikoli však odkaz na úměrnost. Viz poznámka pod čarou č. 25 výše, kde je popsána změna situace po přijetí směrnice 2023/2225.
(
37
) – Bod 5 odůvodnění.
(
38
) – Bod 6 odůvodnění.
(
39
) – Bod 66 odůvodnění.
(
40
) – Tamtéž.
(
41
) – Závěrečná zpráva hodnotící studie ke směrnici 2014/17, kterou provedlo Generální ředitelství pro finanční stabilitu, finanční služby a unii kapitálových trhů (Evropská komise), Risk & Policy Analysts (RPA), listopad 2020, uvádí, že není neobvyklé, že spotřebitelé nevědí, kolik by ušetřili při předčasném splacení úvěru (s. 9). Dále však uznává, že je obtížné spojit dosud omezené uplatňování práva na splacení v praxi s konkrétním faktorem. V žádném případě nezmiňuje metodu výpočtu snížení celkových nákladů úvěru jako problematickou: tamtéž, bod 5.2.7. Dále uvádí, že obvyklým důvodem, proč spotřebitelé neprovádí předčasné splacení, je to, že si to nemohou dovolit: tamtéž, s. 170.
(
42
) – Tento nedostatek znalostí označuje za jeden z problémů unijního hypotečního trhu (bod 4 odůvodnění). Druhá kapitola směrnice 2014/17, nadepsaná „Finanční vzdělávání“, obsahuje ustanovení, která ukládají členským státům povinnost podporovat opatření na podporu vzdělávání spotřebitelů, pokud jde o povinnosti spojené s přijetím hypotečního úvěru.
(
43
) – Díky směrnici 2014/17 jsou spotřebiteli poskytovány informace v různých fázích procesu uzavírání úvěrové smlouvy, a to od reklamy až po fázi plnění smlouvy. Důležitost poučení spotřebitele (dlužníka) v této poslední fázi potvrzuje nejen článek 25, ale také článek 27, který věřiteli ukládá informační povinnost týkající se změn výpůjční úrokové sazby a jejich důsledků pro budoucí platby. Obě tato ustanovení spadají do téže kapitoly směrnice 2014/17, nadepsané „Řádné plnění smluv o úvěru a související práva“.
(
44
) – Soudní dvůr vyložil požadavek transparentnosti například v rozsudku ze dne 18. listopadu 2021, A. S.A. (C‑212/20, EU:C:2021:934), body 38 a násl., s ohledem na článek 5 směrnice Rady 93/13/EHS o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd.15/12 s. 169). V projednávané věci se jednalo o smluvní ujednání týkající se nákupního a prodejního kurzu cizí měny ve smlouvě o hypotečním úvěru indexovaném na tuto měnu. Viz také rozsudky uvedené v bodě 62.
(
45
) – Článek 25 odst. 4 směrnice 2014/17. Domnívám se, že povinnost sdělit, jak má být stanoveno snížení stanovené v odstavci 1 uvedeného článku, existuje ještě před tím, než dlužník požádá o uplatnění práva na předčasné splacení, i když to směrnice textově nestanoví: viz níže, body 60 a násl.
(
46
) – Jedná „čestně, přiměřeně, transparentně a profesionálně a zohledň[uje] práva a zájmy spotřebitele“.
(
47
) – Mám na mysli zejména směrnici Rady 93/13/EHS; a směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. 2005, L 149, s. 22).
(
48
) – Viz poznámka pod čarou č. 18 výše.
(
49
) – Rozsudek ze dne 12. října 2023, Z. (Právo získat duplikát úvěrové smlouvy) (C‑326/22, EU:C:2023:775), bod 30. Tato věc se týkala výkladu čl. 16 odst. 1 směrnice 2008/48.
(
50
) – Rozsudek ze dne 9. září 2021, UK a další (C‑33/20, C‑155/20 a C‑187/20, EU:C:2021:736), týkající se čl. 10 odst. 2 písm. r) směrnice 2008/48.
(
51
) – Předkládací rozhodnutí, bod 72.
(
52
) – Vyjádření polské vlády, bod 34.
(
53
) – Směrnice 2014/17 nedefinuje pojem „spotřebitel“. Nemám důvod se domnívat, že se odchyluje od toho, co se běžně uvádí v judikatuře v oblasti ochrany průměrného spotřebitele, která jej definuje jako „běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného“ spotřebitele. Informační povinnosti věřitele, které jsem uvedl výše, jsou samozřejmě vymahatelné.
(
54
) – Vyjádření italské vlády, body 43 a 44.
(
55
) – V této věci podala italská vláda obdobný návrh. V bodě 92 svého stanoviska (EU:C:2022:742) jsem uvedl, že „[p]okud by Soudní dvůr přijal názor, který zastávám, nebylo by nutné vyhovět návrhu italské vlády na případné časové omezení účinků rozsudku. Kromě toho se domnívám, že by takové omezení nebylo opodstatněné, neboť nebylo prokázáno, že byly splněny podmínky (zejména závažné hospodářské dopady) požadované judikaturou Soudního dvora.
(
56
) – Viz mimo jiné rozsudky ze dne 17. března 2021, Academia de Studii Economice din Bucureşti (C‑585/19, EU:C:2021:210), body 78 až 81; ze dne 22. června 2021, Latvijas Republikas Saeima (Trestné body) (C‑439/19, EU:C:2021:504), bod 132, nebo ze dne 26. října 2021, PL Holdings (C‑109/20, EU:C:2021:875), bod 60.