62003CC0254_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. V projednávané věci španělská společnost Eduardo Vieira SA (dále jen „SAEV“ nebo „navrhovatelka“) navrhuje Soudnímu dvoru zrušení rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 3. dubna 2003, Vieira a další v. Komise (T-44/01, T‑119/01 a T-126/01)(2) (dále jen „napadený rozsudek“), kde Soud zamítl žalobu proti rozhodnutí ze dne 19. března 2001, kterým Komise snížila podporu poskytnutou pro projekt ARG/ESP/SM/26-94 za účelem založení smíšené společnosti v rámci dohody o vztazích v odvětví mořského rybolovu mezi Společenstvím a Argentinskou republikou(3) (dále jen „napadené rozhodnutí“)(4) .
I – Právní rámec
A – Dohoda o rybolovu EHS-Argentina
2. Právní nástroj, který je třeba pro účely projednávané věci zkoumat v první řadě, je dohoda o rybolovu, schválená jménem Společenství nařízením Rady (EHS) č. 3447/93 ze dne 28. září 1993(5) .
3. Cíle této dohody jsou uvedeny v čl. 5 odst. 1, který stanoví:
„Smluvní strany vytvoří podmínky příhodné pro to, aby se v Argentině zřídily podniky se jměním pocházejícím z některých členských států Společenství a aby vznikaly smíšené společnosti i společné podniky v odvětví rybolovu, v nichž by se spojili majitelé plavidel z Argentiny a ze Společenství, aby společně využívali a popřípadě i zpracovávali argentinské rybolovné zdroje, za podmínek stanovených v protokolu I a v přílohách I a II“.
4. Pojem smíšené společnosti (dále také „joint venture“) je stanoven v čl. 2 písm. e), který ji definuje jako „soukromoprávní společnost založenou jedním nebo několika majiteli plavidel ze Společenství a jednou nebo několika argentinskými fyzickými či právnickými osobami, propojenými smlouvou o smíšené společnosti, za účelem využívání a popřípadě i zpracování argentinských rybolovných zdrojů pro prvotní zásobování trhu Společenství“.
5. Jak upřesňuje čl. 5 odst. 3, založení „joint venture“ v zásadě předpokládá převedení rybářské lodi Společenství na argentinské podniky, a tudíž vymazání této lodi z rejstříku Společenství.
6. Články 6 a 7 dohody o rybolovu stanoví, že bude vytvořen mechanismus za účelem výběru projektů k založení smíšených společností, které budou mít nárok na poskytnutí finanční podpory Společenství. V tomto ohledu hraje rozhodující úlohu smíšený výbor uvedený v článku 10 dohody (dále „smíšený výbor“), pověřený především hodnocením projektů smíšených společností (pátá odrážka), doporučováním projektů způsobilých pro finanční podporu (šestá odrážka) a „kontrolou řízení projektů a dohledem nad využitím finanční podpory určené k jejich rozvoji a uvedené v článku 7“ (osmá odrážka).
7. Mechanismus výběru projektů, které mají být financovány, je definován v určitém počtu příloh a protokolů připojených k dohodě, na které odkazují výše uvedené články 6 a 7 dohody. Především příloha III dohody (nazvaná „Metody  a kritéria výběru projektů“) upřesňuje, že projekty jsou předloženy Komisi Evropských společenství prostřednictvím členských států, „v souladu s právními a správními předpisy Společenství“ (příloha III, bod 2). Společenství potom předloží seznam projektů způsobilých pro finanční podporu výše uvedenému smíšenému výboru, který je zhodnotí a doporučí vybrané projekty příslušným argentinským orgánům a orgánům Společenství ke schválení (příloha III, body 3, 4 a 5).
8. Naproti tomu pravidla pro poskytnutí finančních podpor schváleným projektům jsou uvedena v protokolu I dohody, nazvané „Rybolovná práva a finanční příspěvek stanovený v dohodě o vztazích v odvětví mořského rybolovu mezi Společenstvím a Argentinou“. Dohoda stanoví dva typy financování ve prospěch dotčeného majitele plavidla Společenství, respektive dotčené smíšené společnosti.
9. Především článek 3 tohoto protokolu stanoví:
„1. […] poskytne Společenství finanční podporu na založení smíšených společností […]. Tato finanční podpora […] je určena pro majitele plavidel Společenství, aby pokryla část jejich finančního příspěvku na zřízení smíšené společnosti […] a/nebo na vyškrtnutí příslušných plavidel z rejstříku Společenství.
2. Společenství jako podporu na založení a rozvoj smíšených společností uděluje společnému podniku v Argentině finanční podporu rovnající se patnácti (15) % částky poskytnuté majiteli plavidla Společenství. Tuto finanční podporu, přidělenou jako provozní kapitál, poskytne Komise příslušnému argentinskému orgánu, který stanoví podmínky jejího převzetí a spravování.
Argentina informuje smíšený výbor o využití finančních prostředků.
[…]
4. Ustanovení, jimiž se řídí podávání žádostí a poskytování podpory Společenství majitelům plavidel Společenství, jak se uvádí v odstavci 1, musí být v souladu s příslušnými platnými právními a správními předpisy Společenství
[…]“.
B – Právní úprava Společenství týkající se smíšených společností v odvětví rybolovu
10. Kromě právního rámce, který stanoví dohoda o rybolovu a její přílohy,
jsou v projednávané věci relevantní různá nařízení Společenství stanovící všeobecné podmínky činnosti Společenství v odvětví rybolovu.
11. Nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 ze dne 19. prosince 1988 o prováděcích ustanoveních k nařízení (EHS) č. 2052/88, pokud jde o koordinaci jednak mezi činnostmi různých strukturálních fondů a jednak mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji(6), je v projednávané věci zvláště důležité.
12. Podle článku 24 tohoto nařízení „Komise, po řádném přezkoumání případu, ve kterém realizace činnosti nebo opatření zjevně neodůvodňuje celou přidělenou finanční podporu ani její část“ (odstavec 1), „může snížit nebo přerušit podporu pro činnost nebo dotčené opatření, pokud zkoumání potvrdí nesrovnalost nebo významnou změnu, která ovlivňuje povahu nebo podmínky provedení činnosti nebo opatření, a v případě, že nebylo požádáno o povolení Komise“ (odstavec 2).
13. Je třeba mimoto uvést nařízení Rady (ES) č. 3699/93 ze dne 21. prosince 1993, kterým se stanoví kritéria a podmínky pro strukturální opatření Společenství v odvětví rybolovu a akvakultury, jakož i zpracování produktů těchto odvětví a jejich uvádění na trh(7) .
14. S ohledem na to, co je v projednávané věci podstatné, připomínám, že článek 8 tohoto nařízení upravuje opatření členských států určená k podpoře likvidace lodí, jejich konečné přepravy do třetích zemí a jejich konečného přidělení na jiné účely, než je rybolov; pokud jde o článek 9, ten stanoví přijetí opatření podporujících vytváření smíšených společností.
15. Příloha IV stanoví maximální výše příspěvků, které lze poskytnout podle článků 8 a 9 nařízení. Především bod 1.1 písm. a) stanoví, že příspěvek na likvidaci a příspěvek na založení smíšených společností nesmí překročit částku, která se vypočítá podle vlastností zlikvidované nebo postoupené lodi na základě sazebníku přiloženého k tabulce. Bod 1.1 písm. b) uvádí, že příspěvek na konečný převod nesmí překročit 50 % příspěvku, který by byl poskytnut na likvidaci stejné lodi na základě ustanovení písm. a).
16. Nakonec připomínám nařízení Rady (EHS) č. 4028/86 ze dne 18. prosince 1986 o opatřeních Společenství ke zlepšení a úpravě struktur v odvětví rybolovu a akvakultury(8) . I když nařízení bylo zrušeno s účinností od 1. ledna 1994(9), a nedá se tedy nadále použít na dotčené skutkové okolnosti, je třeba připomenout jedno ustanovení, které se týká jednoho důvodu opravného prostředku.
17. Jedná se zejména o čl. 44 odst. 1, který stanoví, že Komise může rozhodnout o přerušení, snížení nebo odnětí finanční podpory poskytnuté projektům smíšených společností podle tohoto nařízení, pokud dotčený projekt nebyl realizován tak, jak bylo stanoveno. Během tohoto řízení musí Komise konzultovat stálý výbor pro odvětví rybolovu.
II – Skutkový stav a řízení
A – Skutkový základ sporu, postup před zahájením soudního řízení a napadené rozhodnutí
18. Z části věnované skutkovým okolnostem napadeného rozhodnutí vyplývá následující:
„18 V rámci dohody o rybolovu společnost (SAEV) předložila projekt zřízení smíšené společnosti s názvem Vieira Argentina, SA, (dále jen ‚VASA‘), založené SAEV a argentinským majitelem plavidla. Projekt předpokládal rybolov druhu zubatka patagonská. Loď Společenství Ibsa Cuarto, později přejmenovaná na Vieirasa XII, měla být do projektu zařazena.
[…]
25 Rozhodnutím ze dne 25. července 1995 (dále jen ‚rozhodnutí o poskytnutí podpory ze dne 25. července 1995‘ [nebo pouze rozhodnutí o poskytnutí podpory]), Komise schválila poskytnutí finanční podpory na projekt předložený SAEV (projekt ARG/ESP/SM/26-94) ‚za podmínek uvedených v dohodě [o rybolovu] […], v příslušné právní úpravě Společenství a v přílohách‘ (článek 1).
26 Příloha I rozhodnutí o poskytnutí podpory ze dne 25. července 1995 stanoví finanční podporu poskytnutou SAEV, tedy 1 881 936 ECU […].
27 Příloha I rozhodnutí o poskytnutí podpory ze dne 25. července 1995 ještě uvádí: ‚Údaje obsažené v této příloze nemohou být změněny bez předchozího povolení argentinských orgánů a Komise.‘
[…]
29 Dne 27. června 1996 Komise uhradila první splátku (80 %) podpory.
30 Loď Vieirasa XII definitivně opustila argentinské vody dne 5. července 1996 za účelem rybolovu v mezinárodních vodách.
31 Dne 25. února 1997 předložila SAEV žádost o uhrazení zbývající části podpory.“
19. Dopisem ze dne 21. dubna 1998 Komise oznámila navrhovatelce, že opuštění argentinských vod lodí představovalo porušení čl. 5 odst. 1 dohody o rybolovu a čl. 3 odst. 1 protokolu I této dohody. Toto skutečně znemožnilo využití argentinských rybolovných zdrojů ve smyslu výše uvedených ustanovení. Komise tedy informovala SAEV, že by mohlo být zahájeno řízení o snížení podpory v případě, že by tato společnost neposkytla uspokojivé vysvětlení k ospravedlnění porušení.
20. V přesvědčení, že odůvodnění předložená SAEV nejsou dostatečná, Komise přijala napadené rozhodnutí a uložila SAEV uhrazení částky 419 446 eur (článek 2). Toto rozhodnutí se naopak nezabývá případným snížením podpory poskytnuté smíšené společnosti VASA.
21. V odůvodnění rozhodnutí Komise připomněla, že „na základě článku 1 […] rozhodnutí [o poskytnutí podpory] byla podpora poskytnuta za podmínek uvedených v dohodě [o rybolovu], v příslušné právní úpravě Společenství a v přílohách“. Komise zejména konstatovala, že „vytvoření smíšených společností v Argentině má za cíl využití argentinských rybolovných zdrojů“ a že „v bodě 3.2.1 části B formuláře žádosti o podporu Společenství vyplněného a podepsaného [SAEV], je výslovně zmíněno, že Komise [poskytuje] finanční podporu pouze pro projekty týkající se využití rybolovných zdrojů ve vodách, které podléhají svrchovanosti nebo jurisdikci dotčených třetích zemí“. Komise mimoto konstatovala, že „od
5. července 1996 ukončila loď Ibsa Cuarto svou rybolovnou činnost v argentinské [výlučné hospodářské oblasti (dále jen ‚VHO‘)] a začala opět lovit zubatku patagonskou v mezinárodních vodách, aniž by na to předtím upozornila Komisi a aniž by získala povolení“(10) .
22. Tudíž, jak uvádí napadený rozsudek, „Komise v bodě 9 [napadeného] rozhodnutí [dochází] k závěru, že SAEV nedodržela podmínky poskytnutí finanční podpory. V bodech 10 až 13 tohoto rozhodnutí pokračuje výčtem snížení dotčené podpory. Nejdříve konstatuje, že SAEV je oprávněna podle sazby stanovené v nařízení č. 3699/93 dostat podporu ve výši 688 187 eur z důvodu konečného převodu lodi Vieirasa XII na smíšenou společnost. Zbývající část podpory jí poskytnuté rozhodnutím o poskytnutí podpory ze dne 25. července 1995 tedy činí 1 193 749 eur (1 881 936 - 688 187). Jelikož loď Vieirasa XII působila v argentinských vodách pouze dvanáct (z předpokládaných 36) měsíců, Komise dochází k závěru, že SAEV má nárok pouze na třetinu z předpokládaných
1 193 749 eur, tedy 397 916 eur. Celková výše takto snížené podpory tedy podle Komise činí 1 086 103 eur (397 916 + 688 187). SAEV, která již obdržela 80 % podpory (1 505 549 eur), je tedy povinna Komisi vrátit 419 446 eur“(11) .
B – Řízení před Soudem a napadený rozsudek
23. Návrhem podaným kanceláři Soudu dne 8. června 2001 podala SAEV žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí C(2001) 680 konečné ze dne 19. března 2001. Z napadeného rozsudku vyplývá, že důvody vznesené na podporu opravného prostředku vycházejí: i) z absence právního základu nebo z chybného právního základu, na kterém bylo založeno napadené rozhodnutí (body 79 až 112); ii) z absence podstatných změn, které mohly zdůvodnit snížení podpory (body 113 až 135); iii) z porušení zásady proporcionality (body 136 až 154); iv) chybného použití právní úpravy Společenství v otázce snížení finanční podpory (body 155 až 164); v) z porušení zásady přiměřené lhůty řízení a porušení zásad ochrany legitimního očekávání a právní jistoty (body 165 až 185); vi) porušení práv obhajoby (body 186 až 190).
24. Napadeným rozsudkem Soud zamítl žalobu a uložil navrhovatelce náhradu nákladů řízení.
C – Řízení před Soudním dvorem
25. Svým opravným prostředkem podaným dne 16. června 2003 SAEV navrhuje Soudnímu dvoru, aby zrušil rozsudek Soudu a uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení v obou stupních.
26. Dne 15. prosince 2003 Komise předložila své vyjádření k opravnému prostředku v souladu s článkem 104 jednacího řádu. Navrhuje, aby Soudní dvůr prohlásil některé důvody opravného prostředku za zjevně nepřípustné a zamítl ostatní důvody; a podpůrně zamítl opravný prostředek v celém rozsahu; Komise kromě toho navrhuje uložit navrhovatelce náhradu nákladů řízení.
27. Vzhledem k tomu, že se strany vzdaly jednání, Soudní dvůr se na základě článku 44 bis soudního řízení rozhodl vydat rozhodnutí bez ústní části řízení.
III – Právní analýza
28. Na podporu svého opravného prostředku SAEV vznáší šest důvodů. Tvrdí především, že Soud učinil nesprávná právní posouzení, pokud jde o: i) právní základ napadeného rozhodnutí; ii) úlohu smíšeného výboru a argentinských orgánů; iii) použití článku 44 nařízení č. 4028/86, pokud jde o řízení o snížení finanční podpory; iv) použití nařízení č. 3699/93 při výpočtu částky snížení finanční podpory; v) vyšší moc; vi) nutnost získat povolení Komise před opuštěním argentinské oblasti rybolovu.
A – K prvnímu důvodu opravného prostředku
29. Ve svém prvním důvodu opravného prostředku navrhovatelka popírá závěry Soudu, podle kterých, „jelikož poskytnutí podpory bylo správně založeno mimo jiné na nařízení č. 4253/88, Komise byla věcně příslušná k založení
napadených rozhodnutí rovněž na tomto nařízení, a zejména jeho článku 24“(12) .
30. K tomuto důvodu opravného prostředku Komise předběžně předkládá námitku nepřípustnosti s tím, že tento důvod se omezuje na opakování důvodu dovolávaného navrhovatelkou již v prvním stupni.
31. V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora z článku 225 ES, článku 58 prvního pododstavce statutu ES Soudního dvora a čl. 112 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudního dvora vyplývá, že opravný prostředek proti rozsudku Soudu by se neměl omezovat na „doslovné opakování nebo reprodukování důvodů a argumentů, které byly předloženy před Soudem, včetně těch, které se zakládaly na skutkových okolnostech tímto soudem výslovně zamítnutých“(13), ledaže by „navrhovatelka zpochybňovala výklad nebo použití práva Společenství Soudem“(14) .
32.
Zdá se však, že v projednávané věci navrhovatelka jasně zpochybňuje nejen samotný výklad ustanovení dohody o rybolovu a rozhodnutí o poskytnutí podpory učiněný Komisí během schvalování napadeného rozhodnutí, ale rovněž výklad Soudu v napadeném rozsudku.
33. Domnívám se, že tento důvod opravného prostředku je tedy přípustný.
34. K podstatě otázky je třeba především krátce připomenout úvahu Soudu vedoucí k tvrzení, podle kterého lze nařízení č. 4253/88 v zásadě použít na tento případ (viz výše, bod 29).
35. V tomto ohledu Soud nejprve tvrdil, že Společenství, které je na základě dohody o rybolovu příslušné k tomu, aby poskytlo finanční podporu na založení „joint venture“, „musí mít rovněž pravomoc snížit tuto podporu, pokud podmínky, na kterých poskytnutí podpory závisí, nebyly dodrženy“(15) . Podle Soudu, tento závěr vyplývá z „obecných právních zásad, které jsou společné právním řádům členských států, jako je zásada zakazující bezdůvodné obohacování, anebo zásada umožňující jednostranné zrušení dvoustranných závazků, pokud jedna ze smluvních stran nedodržuje své povinnosti“(16) .
36. Soud
poté
zkoumal otázku, zda článek 24 nařízení č. 4253/88, který přenáší tyto zásady do dané oblasti, poskytuje Komisi specifickou pravomoc za účelem přijetí napadeného rozhodnutí(17) .
37. V tomto ohledu po té, co konstatoval, že rozhodnutí o poskytnutí podpory se zakládá výslovně a pouze na nařízení č. 3447/93 schvalujícím dohodu o rybolovu, Soud shledal, že: „čl. 1 odst. 1 tohoto rozhodnutí nicméně uvádí, že podpora je poskytnutá ‚za podmínek uvedených v dohodě o rybolovu  […], v příslušné právní úpravě Společenství a v přílohách‘ “(18) .
38. Podle Soudu, odkaz na „příslušnou ‚právní úpravu Společenství‘ musí být považován zejména za odkaz na nařízení č. 4253/88“, vzhledem k tomu, že toto nařízení má „široký rozsah působnosti“, který se rozšiřuje rovněž „na činnosti se strukturálním účelem“ vztahující se k jiným finančním nástrojům, než jsou strukturální fondy. Přitom, pokračuje Soud, „finanční podpora poskytnutá na založení smíšených společností v rámci dohody o rybolovu je poskytnuta na strukturální účely. Jak je totiž připomenuto v druhém bodě odůvodnění rozhodnutí o poskytnutí podpory […], zakládání smíšených společností, které předpokládá převedení lodí Společenství a otevírá nové oblasti rybolovu majitelům lodí Společenství, ‚odpovídá cíli strukturální politiky Společenství‘ v odvětví rybolovu“(19) . Komise se tedy nedopustila právního pochybení v použití nařízení č. 4253/88 na projednávaný případ.
39. Podle navrhovatelky se naopak Soud zřejmě dopustil právního pochybení, když shledal, že výše uvedený odkaz na „příslušnou právní úpravu Společenství“ se může rozšířit rovněž na nařízení č. 4253/88.
40. Navrhovatelka připouští, že na základě obecné právní zásady by Komise mohla snížit finanční podporu v případě, že by původně stanovené podmínky nebyly splněny, ale namítá, že dohoda o rybolovu neobsahuje žádné ustanovení v tomto ohledu, a že dokonce rozhodnutí o poskytnutí podpory výslovně odkazuje pouze na nařízení č. 3447/93. Jako lex specialis
v této oblasti by přitom dohoda o rybolovu mohla být předmětem výjimky, pouze pokud by existovalo výslovné legislativní ustanovení. Při neexistenci takového ustanovení a především výslovného odkazu na nařízení č. 4253/88 se toto nařízení nemůže použít, i když představuje lex generalis
pro smíšené společnosti v oblasti rybolovu.
41. Ihned uvádím, že se námitka navrhovatelky nezdá být přesvědčivá.
42. I když totiž připustím, že dohoda o rybolovu musí být označena za lex specialis
ve vztahu k ustanovením v oblasti financování činností se strukturálním účelem obsažených v nařízení č. 4253/88, pak stále platí, že speciální zákon – jak
je obecně známo – musí být striktně vykládán a může pozměnit obecný zákon
pouze v takové míře a natolik, aby účinně a výslovně působil v oblasti, kterou má upravovat. Pro vše ostatní má lex generalis
sílu zákona.
43. V projednávané věci dohoda o rybolovu nejenže neupravuje bod, který nás
zajímá, ale naopak odkazuje v tomto ohledu na „podávání žádostí a způsoby placení podpory Společenství majitelům plavidel Společenství“ na „příslušné platné právní a správní předpisy Společenství“ (protokol I, čl. 3 odst. 4). Také článek 1 rozhodnutí o poskytnutí podpory odkazuje „na příslušnou právní úpravu Společenství“ v této oblasti.
44. Pokud k tomu přidáme – jak uznává sama navrhovatelka – že možnost snížit finanční podporu, která je nesprávně používána, je vyjádřením obecné zásady a že žádné ustanovení v dohodě nenaznačuje, byť implicitně, že se od této zásady lze odchýlit, zdá se, že Soud správně shledal, že Komise byla oprávněna přijmout napadené rozhodnutí na základě článku 24 nařízení č. 4253/88.
45. Nelze již namítat, jak činí navrhovatelka, že široký výklad výrazu „příslušná právní úprava“ tak, jak jej připouští Soud, by vedl k přílišné právní nejistotě pro uživatele finanční podpory. Příslušný odkaz nikterak neodkazuje, jak by nás o tom chtěla přesvědčit navrhovatelka, na „jakoukoliv právní úpravu“, ale, jak je v podobném případě časté, na příslušnou právní úpravu Společenství a zásady, které se k ní vztahují, tedy na ustanovení dobře známá nebo v každém případě snadno identifikovatelná pro hospodářský subjekt postupující s řádnou péčí.
46. Ve světle výše uvedeného navrhuji Soudnímu dvoru, aby zamítl první důvod opravného prostředku.
B – K druhému důvodu opravného prostředku
47. Ve svém druhém důvodu opravného prostředku, který se dělí na dvě části, SAEV tvrdí, že Soud nesprávně právně posoudil, že Komise nebyla povinna konzultovat smíšený výbor (první část důvodu) a obecně argentinské orgány (druhá část důvodu), než přikročila ke snížení podpory.
48. K lepšímu pochopení argumentů předložených navrhovatelkou, je třeba připomenout, že v bodech 105 a 106 napadeného rozsudku Soud konstatoval, že „výběr a hodnocení projektů založení smíšených společností spadá do mezinárodní složky dohody o rybolovu. Založení takových společností je totiž nástrojem spolupráce mezi Společenstvím a Argentinskou republikou v odvětví rybolovu. […] Výběr projektů jako takový vyžaduje hodnocení ve smíšeném výboru a schválení jak Společenstvím, tak argentinskými orgány.
Naproti tomu poskytování finanční podpory majitelům plavidel Společenství pro vybrané projekty je jednostranným aktem Společenství, a patří tedy v dohodě o rybolovu do složky Společenství.“
49. Pokud jde o toto tvrzení, navrhovatelka namítá, že obě složky jsou nedílnou součástí stejné dohody, schválené ve společném zájmu jak orgány Společenství, tak argentinskými orgány, takže rozdílná kvalifikace uplatněná Soudem je chybná. Na rozdíl od tvrzení Soudu, rozhodnutí o poskytnutí podpory nelze považovat za jednostranný akt Společenství, jehož přijetí spadá pouze do pravomoci Komise.
50. V této souvislosti je možné si nejprve položit otázku, zda rozlišení, které provedl Soud, má svůj základ v samotné dohodě. V této souvislosti se zaprvé domnívám, že i když je pravda, dokonce zřejmá, že souhlas všech stran je nezbytný k tomu, aby mezinárodní dohoda mohla být považována za náležitě uzavřenou, tato skutečnost však nemá nic společného s rozdělením pravomocí v rámci jejího provádění. Otázka, zda je za tímto účelem nutná společná akce smluvních stran, anebo zda je naopak požadována akce jedné nebo druhé strany, je totiž otázkou výkladu ustanovení dohody, která jsou v jednotlivých případech relevantní.
51. V projednávaném případě jde tedy o to stanovit, pokud jde o ustanovení v oblasti financování majitelů plavidel Společenství pro vybrané projekty rybolovu, zda společná vůle stran, na které se dotčená dohoda zakládá, předpokládá, třeba i
implicitně, výlučnou pravomoc pouze jedné strany.
52. Věřím, že pozorná četba ustanovení dohody týkajících se financování projektů umožní potvrdit analýzu provedenou Soudem. Z těchto ustanovení totiž vyplývá, že existují činnosti týkající se provádění dohody jako takové, které jsou svěřeny Společenství, jiné Argentinské republice a ještě jiné naopak „stranám“, tedy Společenství a Argentinské republice, které jsou sdruženy ve smíšeném výboru (viz výše, bod 6).
53. Především čl. 5 odst. 3 dohody stanoví, že
„ Společenství
[…] předpokládá převedení lodě Společenství“; článek 6 naopak stanoví, že „smluvní strany vyberou projekty“; čl. 7 odst. 1 mluví o „projektech, které si smluvní strany vyberou“. Uvažujeme-li potom o protokolu I, připomeňme, že jeho článek 3, po potvrzení, že „ Společenství
poskytne finanční podporu na založení smíšených společností“ (odstavec 1), rozlišuje mezi podporou určenou pro majitele plavidel Společenství a podporou pro smíšenou společnost. Zatím co první „je určena pro majitele plavidel Společenství“ (odstavec 1), při dodržování podmínek a způsobů platby „ v souladu s příslušnými platnými právními a správními předpisy Společenství“
(odstavec 4), druhá „ je poskytována Společenstvím příslušnému argentinskému orgánu, který stanoví podmínky jejího převzetí a spravování. Argentina informuje smíšený výbor o využití finančních prostředků“ (odstavec 2)(20) .
54.  Ze všeho výše uvedeného lze tedy vyvodit, že poskytnutí podpory majitelům plavidel Společenství pro vybrané projekty je skutečně úkolem, který dohoda svěřuje pouze orgánům Společenství.
55. Proti takovému závěru se již nelze dovolávat skutečnosti, jak to činí navrhovatelka, že v čl. 10 osmé odrážce dohody o rybolovu patří mezi úkoly smíšeného výboru kontrola „vedení projektů a využití finančních zisků určených na jejich podporu“. Tento posledně uvedený článek totiž stanoví, že podpora je poskytována v souladu s ustanoveními protokolu I, který tím, že zavádí řízení o poskytnutí podpory, vymezuje pravomoci každého ze zúčastněných orgánů. Uvedený protokol přitom svěřuje smíšenému výboru pouze úlohu z titulu podpory poskytnuté smíšeným společnostem, jak je uvedeno výše, jakož i z titulu vědecké a technické spolupráce(21) bez jakéhokoli odkazu na podpory poskytnuté majitelům plavidel Společenství.
56. Jsem tedy toho názoru, že Soud správně shledal, že poskytnutí pomoci je jednostranným aktem provádění dohody o rybolovu, která patří pouze do pravomoci orgánů Společenství.
57. Nyní přejděme k druhé části důvodu, který se týká výkladu přílohy I rozhodnutí o poskytnutí pomoci a především výkladu poznámky pod čarou, podle které „údaje obsažené v této příloze nemohou být změněny bez předchozího povolení argentinských orgánů a souhlasu Komise“.
58. Navrhovatelka v zásadě tvrdí, že vzhledem k tomu, že částka, která má být zaplacena majiteli plavidel Společenství, je stanovena v příloze, Soud chybně konstatoval, že napadené rozhodnutí: i) „nelze pokládat za rozhodnutí měnící ‚údaje obsažené‘ v prvotním rozhodnutí o poskytnutí podpory ve smyslu výše uvedené poznámky pod čarou“; ii) má být kvalifikováno jako „autonomní rozhodnutí postihující nedodržení podmínek, na kterých závisí poskytnutí podpory“(22), k jejímuž přijetí konzultace argentinských orgánů nebyla nutná.
59. Komise má za to, že tato část druhého důvodu je nepřípustná v zásadě z obdobných důvodů, které byly vzneseny v rámci prvního důvodu opravného prostředku (viz výše, bod 30).
60. Zdá se však, že ze stejných důvodů, jaké jsem při této příležitosti uvedl (viz výše, body 31 a následující), tato námitka nemůže být připuštěna vzhledem k tomu, že skutečnost vytýkaná navrhovatelkou se vztahuje k výkladu sporného ustanovení Soudem.
61. Pokud jde podstatu otázky, lze bez obtíží připustit, že úvahy Soudu v této otázce jsou skutečně naprosto nezvratné. Nicméně se domnívám, že závěry, ke kterým Soud dospěl, musí být v podstatě potvrzeny.
62. Zdá se totiž, že pokud jde o výklad rozhodnutí o poskytnutí podpory, a tedy rovněž o výklad poznámky v dotčené příloze, nelze abstrahovat od právního rámce, do kterého je rozhodnutí začleněno, tedy od dohody o rybolovu a především od ustanovení, které rozděluje příslušné pravomoci Komise a argentinských orgánů, co se týče spravování financí, jak stanoví dohoda. Jak je uvedeno výše, i když obě strany odpovídají za výběr a zhodnocení projektů, pravomoc poskytnout podporu majitelům plavidel Společenství je vyhrazena pouze Komisi (viz výše, body 54 až 56).
63. Domnívám se tedy, že Soud se nedopustil žádného právního pochybení, když rozhodl, že pouze Komise mohla přijmout napadené rozhodnutí navzdory výše uvedené poznámce pod čarou.
64. Ve světle předcházejícího navrhuji, aby Soudní dvůr zamítl druhý důvod opravného prostředku ve svém celku.
C – K třetímu důvodu opravného prostředku
65. Ve svém třetím důvodu opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Soud se dopustil právního pochybení v tom, že zamítl stížnost, podle které Komise tím, že konzultovala stálý výbor pro odvětví rybolovu před tím, než přistoupila ke snížení podpory, použila článek 44 nařízení č. 4028/86. Toto použití je porušením dohody o rybolovu, která tomuto výboru nesvěřuje žádnou úlohu a kromě toho je to neopodstatněné ratione temporis
vzhledem k tomu, že SAEV předložila svůj projekt po 1. lednu 1994, datu zrušení tohoto nařízení (viz výše, bod 16).
66. Navrhovatelka odkazuje především na pořad jednání dotčeného výboru, který potvrzuje, že Komise nekonzultovala stálý výbor ad abundantiam, ale spíše proto, aby postupovala v souladu s řízením, které je povinně stanoveno v nařízení č. 4028/86.
67. V tomto ohledu připomeňme, že tento důkaz byl již předložen Soudu, který shledal, že „skutečnost, že Komise konzultovala výbor, jehož konzultace je stanovena v nařízení č. 4028/86, neprokazuje, že napadené rozhodnutí […] bylo na tomto řízení založeno“(23) .
68. Přitom podle ustálené judikatury v rámci opravného prostředku Soudní dvůr „není příslušný k rozhodování o skutečnostech a v zásadě ani ke zkoumání důkazů, ke kterým Soud přihlédl na podporu těchto skutečností. Jestliže tyto důkazy byly získány řádně a obecné právní zásady a příslušná procesní pravidla v otázce důkazního břemene a provádění důkazů byla dodržena, přísluší jedině Soudu, aby posoudil, jakou hodnotu je třeba přikládat jednotlivým důkazům, které mu byly předloženy […]. Toto posouzení
tedy nepředstavuje, s výjimkou případu zkreslení těchto důkazů, právní otázku, která je jako taková předmětem přezkumu Soudního dvora“(24) .
69. Vzhledem k tomu, že se navrhovatelka nedovolává ani porušení příslušných obecných zásad nebo procesních pravidel v oblasti dokazování, ani zkreslení skutečností, ale že se omezuje na předložení Soudnímu dvoru stejných důkazů předložených v prvním stupni, aby dosáhla druhého posouzení, je třeba dle mého názoru shledat, že důvod opravného prostředku je nepřípustný.
70. Navrhuji tedy Soudnímu dvoru, aby prohlásil, že třetí důvod opravného prostředku je nepřípustný.
D – K
čtvrtému důvodu opravného prostředku
71. Ve svém čtvrtém důvodu opravného prostředku SAEV tvrdí, že Soud se dopustil právního pochybení, když shledal, že Komise mohla vypočítat výši snížení podpory podle nařízení č. 3699/93. Soud především chybně shledal, že Komise uvedené nařízení použila pouze analogicky. Podle tvrzení navrhovatelky jde v tomto případě o přímé použití tohoto nařízení, a tudíž porušení dohody o rybolovu, která neobsahuje žádný odkaz na toto nařízení.
72. Pro lepší pochopení argumentů navrhovatelky je třeba znovu předběžně přihlédnout k příslušným ustanovením nařízení č. 3699/93 a k tomu, jak byla použita Komisí.
73. Příloha IV uvedeného nařízení stanoví ve svém bodě 1.1 metody výpočtu podpory, kterou lze poskytnout. Zvláště bod 1.1 písm. a) stanoví maximální výše, které mohou být poskytnuty na likvidaci rybářské lodi a na založení smíšené společnosti; bod 1.1 písm. b) uvádí, že příspěvek poskytnutý příjemcům na konečný převod rybářské lodi do třetí země nesmí překročit maximální částky příspěvků poskytovaných na likvidaci stejné lodi na základě ustanovení písm. a) snížené o 50 %.
74. V projednávané věci Komise shledala, že porušení podmínek poskytnutí finanční podpory navrhovatelkou nic nezměnilo na skutečnosti, že Komise skutečně převedla rybářskou loď Ibsa Cuarto na smíšenou společnost. Rozhodla se tedy vypočítat konečnou výši podpory, na kterou měla navrhovatelka právo tak, že vyloučila z výpočtu snížení část podpory spojenou s převodem lodi. Za tím účelem se opírala o ustanovení uvedená, ve vztahu obdobnému hypotetickému případu, v nařízení č. 3699/93. Následkem toho vypočítala to, na co navrhovatelka měla právo na základě bodu 1.1 písm. a), přílohy IV nařízení před snížením této částky o 50 %, přičemž pokládala výsledek tohoto výpočtu za část příspěvku, který by neměl být změněn, bez ohledu na skutečnost, že rybářská loď opustila argentinské vody.
75. Navrhovatelka tvrdí, že na rozdíl od konstatování Soudu, tento výpočet je přímým použitím nařízení č. 3699/93. Komise totiž nepoužila sazeb připojených k dohodě o rybolovu, aby vypočítala celkovou částku podpory určenou k tomu, aby byla potom snížena o 50 % podle kritéria stanoveného v nařízení č. 3699/93; naopak použila tohoto nařízení k vypočítání prvotní hypotetické částky podpory, na kterou následně aplikovala snížení. Tímto způsobem Komise neoprávněně stanovila tu část podpory, která měla zůstat nezměněna, na nižší částku, než byla částka náležející navrhovatelce.
76. Připomínám, že v napadeném rozsudku Soud poznamenal, že ani oba dva akty, na kterých se zakládá napadené rozhodnutí (nařízení č. 4253/88 a nařízení č. 3447/93), ani dohoda o rybolovu neobsahují specifická ustanovení, pokud jde o část podpory, která se má uhradit z titulu převodu rybářské lodi Společenství. Soud z toho vyvodil, že „Komise, která byla pro účely výpočtu konečné výše podpory náležející navrhovatelce vázána pouze zásadou proporcionality, mohla oprávněně analogicky přihlédnout k ustanovení nařízení č. 3699/93 za účelem zjištění částky náležející navrhovatelce na základě převodu plavidla. Při tomto svém jednání totiž měla na zřeteli harmonizaci zacházení se smíšenými společnostmi založenými v rámci dohody o rybolovu a zacházení se smíšenými společnostmi spadajícími do působnosti nařízení č. 3699/93“(25) .
77. Ve světle předcházejícího se zdá, že analýza právě zkoumaného důvodu opravného prostředku musí směřovat k osvětlení toho, zda analogické použití režimu definovaného uvedeným nařízením bylo v projednávaném případě rozumnou operací, způsobilou zajistit ochranu finančních zájmů Společenství, anebo zda se naopak projevilo výpočtem konečné podpory přehnaně nepříznivé zájmům SAEV.
78. V této souvislosti uvádím, že podpora poskytnutá na založení smíšené společnosti jak v rámci nařízení č. 3699/93, tak v rámci dohody o rybolovu zahrnuje přinejmenším teoreticky dvě složky, jednu spojenou s vyškrtnutím rybářského plavidla z rejstříku Společenství a druhou spojenou s finanční účastí ve smíšené společnosti.
79. I když je sice pravda, že při četbě pouze bodu 1.1 písm. a) přílohy IV nařízení se nezdá být možné stanovit váhu každé komponenty, současně však platí, že podle písm. b) téhož bodu je možné nepřímo dovodit maximální výši složky spojené s vyškrtnutím. Vzhledem k tomu, že bod 1.1 písm. b) totiž stanoví, že za účelem konečného převedení rybářského plavidla, které nezahrnuje založení smíšené společnosti, je možné poskytnout podporu rovnající se maximálně 50 % výše podpory stanovené pro založení smíšené společnosti na základě ustanovení písm. a), z čehož vyplývá, že i v rámci „komplexní“ podpory uvedené pod písm. a) nesmí složka související s převedením rybářské lodi překročit 50 % z celkové částky.
80. Pokud jde o dohodu o rybolovu, prvky umožňující stanovit nepřímo částku obou složek podpory naopak chybí. Nevidím však důvod proč, když jsou vlastnosti rybářského plavidla stejné, by bylo třeba stanovit pro složku spojenou s jeho vyškrtnutím vyšší strop, než je strop stanovený v nařízení č. 3699/93, vzhledem k tomu, že strukturální zisk Společenství v důsledku vyškrtnutí je stejný bez ohledu na konečnou destinaci rybářského plavidla. Připadá mi, že rozdíl mezi celkovou částkou podpory přijatou majitelem plavidel v jednom nebo druhém kontextu musí být přičten ke složce obsažené ve finanční účasti na „joint venture“.
81. Domnívám se, že Soud oprávněně kvalifikoval postup Komise jako analogické použití nařízení č. 3699/93 v souladu se zásadou proporcionality.
82. Dodejme, že za žádných okolností si navrhovatelka nemůže stěžovat na újmu, jelikož Komise nemusela stanovit výši složky příspěvku týkající se vyškrtnutí na maximální hranici. Bod 1.1 písm. b) přílohy IV nařízení č. 3699/93 totiž stanoví, že příspěvky na konečné převedení rybářského plavidla do třetí země nesmí překročit maximální výši příspěvků určených na likvidaci podle písm. a), sníženou o 50 %. Tudíž, i když se Komise rozhodla stanovit prvotní částku spíše podle sazeb z dohody o rybolovu než podle méně štědré sazby v nařízení, nedomnívám se, že by zásada proporcionality při neexistenci dodatečných upřesnění na normativní úrovni, zabránila Komisi stanovit částku příslušející navrhovatelce za výmaz rybářského plavidla na obdobné (nebo nižší) úrovni, než je úroveň skutečně vypočtená. Pro použití procentní sazby snížení přesahujícího 50 % mohla totiž zcela zákonně využít prostor pro diskreční pravomoc, který jí poskytuje výše uvedené ustanovení.
83. Ve světle předchozího tedy navrhuji Soudnímu dvoru, aby zamítl čtvrtý důvod opravného prostředku.
E – K pátému důvodu opravného prostředku
84. Podle navrhovatelky Komise měla mít povinnost vzít do úvahy okolnost, že rybářská loď Vieirasa XII opustila argentinské vody, jako by šlo o případ vyšší moci, tedy vyčerpání argentinských rybolovných zdrojů, a v důsledku toho omezení a zákaz rybolovu vyhlášený argentinskými orgány. Svým odlišným rozhodnutím v tomto bodě se Soud dopustil právního pochybení.
85. Komise předběžně poukazuje na nepřípustnost tohoto bodu důvodu opravného prostředku, jelikož existence vyšší moci nebyla navrhovatelkou nikdy uplatněna během řízení v prvním stupni.
86. V tomto ohledu je třeba nejprve konstatovat, že soudě podle spisů předaných Soudem, navrhovatelka nikdy neuplatnila v prvním stupni důvod založený na povinnosti Komise kvalifikovat předmětné okolnosti jako případ
vyšší moci. Omezila se na to, že v rámci žalobního důvodu  nazvaného „Problémy způsobené podpůrným použitím obecné právní úpravy smíšených společností“ poukázala na rozpor mezi metodou použitou pro účely výpočtu snížení podpory a skutečností, že v průběhu řízení Komise připustila, že opuštění argentinských vod v době zákazu samostatného rybolovu uloženého argentinskými orgány, představovalo případ vyšší moci(26) .
87. Samotný Soud nicméně uznal, že navrhovatelka uplatnila v prvním stupni tvrzení, že „opuštění argentinských vod bylo nutné z důvodu vyčerpání rybolovných zdrojů v argentinské VHO, tedy zákazu nebo omezení rybolovu vyhlášeného argentinskými orgány“(27) .
88. Není tedy možné zcela vyloučit, že předmětný důvod by mohl být pokládán za rozvinutí toho, co bylo tvrzeno v prvním stupni. Domnívám se nicméně, že se nemusím touto otázkou dále zabývat, vzhledem k tomu, že tento bod důvodu opravného prostředku se v každém případě jeví jako zjevně neopodstatněný(28) .
89. Stačí totiž připomenout, že podle ustálené judikatury „pojem ‚vyšší moci‘ […] není omezen na pojem absolutní nemožnosti, ale musí být chápán ve smyslu okolností, které jsou pro subjekt cizí, výjimečné a nepředvídatelné, jejichž důsledkům nebylo možno předejít i přes veškerou řádnou péči, která byla vynaložena“(29) . Přitom, jak správně poznamenala Komise, i když se připustí, že vyčerpání argentinských rybolovných zdrojů a restriktivní opatření z toho vyplývající byly výjimečné okolnosti, nemohly být určitě pokládány za nepředvídatelné. Zdá se tedy, že lze tvrdit, a to bez nutnosti zkoumat další stížnosti namítané navrhovatelkou v rámci tohoto důvodu opravného prostředku, že uvedené okolnosti nelze kvalifikovat jako případ vyšší moci.
90. Ve světle předcházejícího navrhuji Soudnímu dvoru, aby zamítl pátý důvod opravného prostředku.
F – K šestému důvodu opravného prostředku
91. Ve svém posledním důvodu opravného prostředku SAEV vytýká Soudu porušení dohody o rybolovu tím, že shledal, že „příjemci finanční podpory Společenství mají oznamovací povinnost a povinnost loajality […], které jsou součástí systému takových podpor a jsou zásadní pro jeho fungování […], v souladu se kterými měla navrhovatelka povinnost informovat Komisi o problémech s prováděním projektů“(30) .
92. Soud se kromě toho dopustil právního pochybení tím, že rozhodl v tom smyslu, že „plavidla provozovaná smíšenými společnostmi neměla opustit argentinskou VHO bez předchozího povolení Komise, jelikož využití nebo zpracování argentinských rybolovných zdrojů je jednou z hlavních podmínek, na které poskytnutí finanční podpory Společenství závisí“(31) .
93. Podle navrhovatelky bylo výslovné povolení od argentinských orgánů, které navrhovatelka dostala, samo o sobě dostačující k tomu, aby oprávněně opustila argentinské vody,  vzhledem k tomu, že jednak příslušelo jedině těmto orgánům stanovit pravidla pro aktivity rybářských lodí a jednak by Komise byla v každém případě informována o tom, co se stalo, prostřednictvím smíšeného výboru.
94. Navrhovatelka konečně tvrdí, že jelikož Komise byla informována asociací smíšených společností o vyčerpání argentinských rybolovných zdrojů a o opatřeních přijatých argentinskými orgány, Soud se dopustil právního pochybení  svým závěrem, že „správné informace by Komisi umožnily přijmout případná opatření k přizpůsobení dohody o rybolovu novým okolnostem v souladu s čl. 9 odst. 1 této dohody“(32) .
95. Připomínám, že již v průběhu zkoumání druhého důvodu opravného prostředku jsem dospěl k závěru, že Soud oprávněně shledal, že rozhodnutí o poskytnutí podpory je jednostranným aktem Společenství (viz výše bod 56). Nezbývá tedy než dodat, jak na to oprávněně upozornila Komise, že na základě článku 24 nařízení č. 4253/88, každá důležitá změna projektu musí být povolena Komisí. Vzhledem k tomu, že napadené rozhodnutí patří do složky Společenství v rámci dohody o rybolovu, samotné povolení argentinských orgánů nemůže nahradit absenci povolení Komise.
96. Připomeňme mimoto spolu se Soudním dvorem, „že k řádnému fungování systému umožňujícího kontrolu přiměřeného využívání fondů Společenství je nezbytné, aby žadatelé o podporu poskytli Komisi důvěryhodné informace, které ji nemohou uvést v omyl“(33) .
97. Porušení této oznamovací povinnosti a povinnosti loajality v sobě obsahuje ipso facto
oprávnění Komise snížit přidělenou podporu, aniž by to pro ni byl důvod uvažovat o možnosti získat informace z jiných zdrojů nebo o důsledcích, které by mohly souviset s předáním takových informací.
98. Na základě předchozího navrhuji Soudnímu dvoru, aby rovněž zamítl poslední důvod opravného prostředku.
G – Závěrečná úvaha
99. Po zvážení toho, že všechny důvody opravného prostředku předložené SAEV musí být podle mého názoru zamítnuty jako nepřípustné nebo neopodstatněné, navrhuji Soudnímu dvoru, aby zamítl opravný prostředek ve svém celku.
IV – K nákladům řízení
100. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu a s ohledem na závěry, ke kterým jsem dospěl, pokud jde o zamítnutí opravného prostředku, se domnívám, že navrhovatelce je třeba uložit náhradu nákladů řízení.
V – Závěry
S ohledem na předchozí úvahy, navrhuji Soudnímu dvoru, aby zamítl opravný prostředek směřující proti rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 3. dubna 2003, Vieira a další v. Komise (T-44/01, T-119/01 a T-126/01), a aby uložil navrhovatelce náhradu nákladů řízení v obou stupních.
(1) .
(2)
–	Recueil, s. II-1209.
(3)
–	Dohoda o vztazích v odvětví mořského rybolovu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Argentinskou republikou (Úř. věst. 1993, L 318, s. 2; Zvl. vyd. 04/02, s. 94, dále jen „dohoda o rybolovu“ nebo pouze „dohoda“).
(4)
–	Rozhodnutí C(2001) 680 konečné, dosud nezveřejněno.
(5)
–	Úř. věst. L 318, s. 1; Zvl. vyd. 04/02, s. 93.
(6)
–	Úř. věst. L 374, s. 1. Toto nařízení bylo změněno nařízením Rady (EHS) č. 2082/93 ze dne 20. července 1993 (Úř. věst. L 193, s. 20).
(7)
–	Úř. věst. L 346, s. 1.
(8)
–	Úř. věst. L 376, s. 7. Toto nařízení bylo postupně měněno nařízením Rady (EHS) č. 3944/90 ze dne 20. prosince 1990 (Úř. věst. L 380, s. 1), nařízením Rady (EHS) č. 2794/92 ze dne 21. září 1992 (Úř. věst. L 282, s. 3) a nařízením Rady (EHS) č. 3946/92 ze dne 19. prosince 1992 (Úř. věst. L 401, s. 1).
(9)
–	Viz článek 9 nařízení Rady (EHS) č. 2080/93 ze dne 20. července 1993 o prováděcích ustanoveních k nařízení Rady (EHS) č. 2052/88 týkajícímu se finančních nástrojů pro orientaci v rybolovu (Úř. věst. L 193, s. 1).
(10)
–	Neoficiální překlad španělské verze rozhodnutí.
(11)
–	Bod 41.
(12)
–	Bod 94.
(13)
–	Rozsudek ze dne 29. dubna 2004, IPK-München v. Komise (C-199/01 P a C-200/01 P, Recueil, s. I-0000, body 48 a 49). Viz také nařízení ze dne 25. března 1998, FFSA a další v. Komise (C‑174/97 P, Recueil, s. I-1303, bod 24), a rozsudek ze dne 6. března 2003, Inerporc v. Komise (C-41/00 P, Recueil, s. I-2125, bod 16).
(14)
–	Rozsudek IPK-München v. Komise, citovaný 50. Viz také rozsudek ze dne 13. července 2000, Salzgitter v. Komise (C-210/98 P, Recueil, s. I-5843, bod 43), a rovněž nařízení z 11. listopadu 2003, Martinez v. Parlament (C-488/01 P, Recueil, s. I-0000, bod 39).
(15)
–	Bod 85.
(16)
–	Bod 86.
(17)
–	Body 87 až 89.
(18)
–	Body 90 a 91. Doslovně převzatá část se nachází v bodě 91.
(19)
–	Bod 92.
(20)
–	Části psané kurzivou byly doplněny mnou.
(21)
–	Viz čl. 4 odst. 2 protokolu I.
(22)
–	Viz bod 110.
(23)
–	Bod 158.
(24)
–	Rozsudek ze dne 12. února 2004, Hortiplant v. Komise (C-330/01, Recueil, s. I-0000, bod 36). Viz také rozsudky ze dne 17. prosince 1998, Baustahlgewebe v. Komise (C-185/95 P, Recueil, s. I-8417, bod 24) a ze dne 7. listopadu 2002, Glencore a Compagnie Continentale v. Komise (C-24/01 P a C‑25/01 P, Recueil, s. I-10119, bod 65).
(25)
–	Bod
163.
(26)
–	Bod 105 žaloby v prvním stupni.
(27)
–	Bod 123, kurziva je doplněna mnou.
(28)
–	Viz rozsudek ze dne 26. února 2002, Rada v. Boehringer (C-23/00 P, Recueil, s. I-1873, body 51 a 52), ze kterého vyplývá, že z důvodů hospodárnosti řízení mohou soudci zamítnout žalobu ve věci samé, aniž by museli rozhodovat o námitkách nepřípustnosti vznesených žalovanou.
(29)
–	Rozsudek ze dne 17. října 2002, Parras Medina (C-208/01, Recueil, s. I-8955, bod 19, jakož i citovaná judikatura).
(30)
–	Bod 124.
(31)
–	Bod 125.
(32)
–	Bod 124.
(33)
–	Rozsudek ze dne 24. ledna 2002, Conserve Italia v. Komise (C-500/99 P, Recueil, s. I-867, bod 100), potvrzující rozsudek Soudu ze dne 12. října 1999, Conserve Italia v. Komise (T-216/96, Recueil, s. II-3139, bod 71). Kromě toho viz rozsudky Soudu ze dne 17. října 2002, Astipesca v. Komise (T-180/00, Recueil, s. II-3985, bod 93) a ze dne 28. ledna 2004, Euroagri v. Komise (T-180/01, Recueil, s. II-0000, bod 83).