62022CJ0774_RES
Kohtuasi C‑774/22
JX
versus
FTI Touristik GmbH
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Amtsgericht Nürnberg)
Euroopa Kohtu (teine koda) 29. juuli 2024. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus ning kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine tsiviil- ja kaubandusasjades – Määrus (EL) nr 1215/2012 – Artikkel 18 – Kohtualluvus tarbijalepingute puhul – Liikmesriigi kohtute rahvusvahelise ja riigisisese kohtualluvuse kindlaksmääramine – Välismaine element – Reisimine kolmandasse riiki
Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus ja kohtuotsuste täitmine tsiviil- ja kaubandusasjades – Määrus nr 1215/2012 – Kohtualluvus tarbijalepingute puhul – Kohaldamisala – Tarbija ja reisikorraldaja sõlmitud pakettreisilepingust tulenev vaidlus – Lepingupooled, kelle alaline elu- või asukoht on samas liikmesriigis – Välisriigis asuv reisi sihtkoht – Tarbija alalise elukoha järgse kohtu rahvusvaheline ja riigisisene kohtualluvus – Hõlmamine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1896/2006, artikli 3 lõige 1, ning määrus nr 1215/2012, põhjendused 3 ja 26 ning artikkel 18 ja artikli 19 lõige 3)
(vt punktid 25–37, 40–45 ja 47 ning resolutsioon)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus, kellele on esitatud eelotsusetaotlus liikmesriigis elava tarbija ja samas liikmesriigis asuva reisikorraldaja vahelise kohtuvaidluse raames, mis puudutab tarbija broneeritud reisi välismaale, täpsustas Brüsseli Ia määruse (
1
) kohaldamisala, analüüsides täpsemalt, kas niisuguses olukorras esineb välismaine element.
Nürnbergis (Saksamaa) elav eraõiguslik isik JX sõlmis 2021. aasta detsembris kolmandasse riiki reisimiseks pakettreisilepingu reisikorraldajaga FTI Touristik GmbH, kelle asukoht on Münchenis (Saksamaa).
JX esitas oma elukohajärgsele kohtule, Amtsgericht Nürnbergile (Nürnbergi esimese astme kohus, Saksamaa), hagi kahju hüvitamiseks 1500 euro suuruses summas, sest ta leidis, et teda ei teavitatud piisavalt asjaomasesse riiki sisenemise tingimustest ja nõuetest viisale. Tema hinnangul tuleneb selle kohtu alluvus Brüsseli Ia määruses tarbija kaitseks ette nähtud kohtualluvuse normidest (
2
). FTI Touristik väidab omalt poolt, et kohtuasi ei allu sellele kohtule, ja leiab, et seda määrust ei kohaldata puhtalt riigisiseste olukordade suhtes, nagu sellega on tegemist käesolevas asjas. Sellises olukorras puudub selle määruse kohaldamiseks nõutav välismaine element.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palus oma eelotsusetaotluses Euroopa Kohtul täpsustada, kas sellises olukorras nagu põhikohtuasjas, kus ainus välismaine element on välisriigis asuv reisi sihtkoht, annab Brüsseli Ia määrus nii rahvusvahelise kohtualluvuse kui ka riigisisese kohtualluvuse sellele liikmesriigi kohtule, kelle tööpiirkonnas on tarbija alaline elukoht.
Euroopa Kohtu hinnang
Selleks et esimesena analüüsida, kas Brüsseli Ia määrus on kohaldatav sellisele vaidlusele nagu põhikohtuasjas, kus hageja ja kostja alaline elu- või asukoht on samas liikmesriigis, tuletas Euroopa Kohus meelde, et selle määruse kohtualluvuse eeskirjade kohaldamine eeldab välismaise elemendi olemasolu. Selline element esineb eelkõige siis, kui asjaomase vaidluse olukord võib tõstatada kohtute rahvusvahelise kohtualluvuse kindlakstegemisega seotud küsimusi. Välismaine element on ilmselgelt olemas juhul, kui vähemalt ühe poole alaline elu- või asukoht on muus liikmesriigis kui see, kus asub asja menetlev kohus, samas võib rahvusvaheline laad tuleneda ka muudest, eelkõige vaidluse sisuga seotud teguritest. Asjaomase õigussuhte rahvusvaheline laad võib tuleneda ka sellest, et liikmesriik ja kolmas riik on vaidlusega seotud näiteks nii, et hageja ja kostja alaline elu- või asukoht on ühes riigis ja vaidlusalused sündmused leiavad aset teises riigis, kuna selline olukord võib tõstatada liikmesriigis kohtute rahvusvahelise kohtualluvuse kindlakstegemisega seotud küsimusi. Sellest nähtub, et vaidlus, mis puudutab lepingulisi kohustusi, mille täitmist eeldatakse kas kolmandas riigis või muus liikmesriigis kui see, kus on mõlema poole alaline elu- või asukoht, võib tõstatada küsimusi rahvusvahelise kohtualluvuse kindlaksmääramise kohta ja täidetud on seega välismaise elemendi esinemise tingimus selleks, et vaidlus kuuluks Brüsseli Ia määruse kohaldamisalasse.
Mis puudutab tarbijate ja ettevõtjate vahelisi vaidlusi, siis kinnitab seda tõlgendust eeskätt ka Brüsseli Ia määruse artikli 18 lõige 1 (
3
), milles on märgitud, et selles sättes tarbija huvides ette nähtud normile saavad nad tugineda nii ettevõtja vastu, kelle asukoht on teises liikmesriigis või kolmandas riigis, kui ka ettevõtja vastu, kelle asukoht on tarbija alalise elukohaga samas liikmesriigis. Selline tõlgendus on samuti kooskõlas Brüsseli Ia määruse eesmärgiga, mille kohta on Euroopa Kohus korduvalt otsustanud, et sellega taotletakse õiguskindluse eesmärki, mis nõuab, et liikmesriigi kohus, kelle poole on pöördutud, peab saama hõlpsasti lahendada asja talle allumise küsimuse ilma kohustuseta asi sisuliselt läbi vaadata. Kooskõlas selle eesmärgiga tuleb kohtuasjas, mis puudutab reisija esitatud nõudeid seoses probleemidega, mis tekkisid reisikorraldaja läbiviidud ja tema müüdud välisreisil, lähtuda vaidluse rahvusvahelisest laadist Brüsseli Ia määruse tähenduses, kuna reisi sihtkoht on lihtsasti kontrollitav asjaolu. Ka ei sea seda tõlgendust kahtluse alla Euroopa Kohtu viide mõistele „piiriülene juhtum“, mis on määruse nr 1896/2006 (
4
) artikli 3 lõikes 1 määratletud kui juhtum, mille korral vähemalt ühe poole alaline elu- või asukoht või harilik viibimiskoht on muus liikmesriigis kui selles, kus asub asja menetlev kohus. Nimelt ei ole sellel määrusel ja Brüsseli Ia määrusel sama ese ega sama kohaldamisala, mistõttu ei saa esimest neist arvesse võtta teisena nimetatud määruse tõlgendamisel.
Järelikult kuulub reisilepingut puudutav vaidlus Brüsseli Ia määruse kohaldamisalasse, kuigi lepingupoolte, nimelt tarbija ja tema lepingupartneri alaline elu- või asukoht on samas liikmesriigis, kuid reisi sihtkoht on välismaal.
Mis puudutab teisena küsimust, kas Brüsseli Ia määruse artikkel 18 määrab kindlaks asjaomase kohtu nii rahvusvahelise kui ka riigisisese kohtualluvuse, siis märgib Euroopa Kohus, et selle artikli esimese lõike sõnastusest endast nähtub, et selles sättes ette nähtud kriteeriumid kohtualluvuse kindlaksmääramiseks juhul, kui hagi on esitanud tarbija, puudutavad ühelt poolt „selle liikmesriigi kohtuid, kus on [teise] poole alaline elukoht“, ja teiselt poolt „selle paiga kohtuid, kus on tarbija enese alaline elukoht“. Kui esimene neist kahest eeskirjast piirdub määratud riigi kohtusüsteemile kui tervikule rahvusvahelise kohtualluvuse omistamisega, annab teine norm otseselt riigisisese kohtualluvuse tarbija alalise elukoha järgsele kohtule. Seega määrab see teine reegel kindlaks nii asjaomase kohtu rahvusvahelise kohtualluvuse kui ka nimetab otse liikmesriigi konkreetse kohtu, viitamata selles liikmesriigis kehtivatele kohtualluvuse jaotamise eeskirjadele.
Euroopa Kohus järeldas sellest, et Brüsseli Ia määruse artikkel 18 annab nii rahvusvahelise kohtualluvuse kui ka riigisisese kohtualluvuse sellele liikmesriigi kohtule, kelle tööpiirkonnas on tarbija alaline elukoht, juhul kui tarbija pöördub selle kohtu poole reisikorraldajaga sõlmitud pakettreisilepingust tuleneva vaidluse lahendamiseks ning kui mõlema lepingupoole alaline elu- või asukoht on selles liikmesriigis, kuid reisi sihtkoht on välismaal.
(
1
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määrus (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1, edaspidi „Brüsseli Ia määrus“).
(
2
)	JX viitab eelkõige Brüsseli Ia määruse artiklitele 17 ja 18.
(
3
)	Selles sättes on märgitud: „[t]arbija võib algatada menetluse teise lepingupoole vastu selle liikmesriigi kohtutes, kus on nimetatud poole alaline elukoht, või, olenemata teise poole alalisest elukohast, selle paiga kohtutes, kus on tarbija enese alaline elukoht.“
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1896/2006, millega luuakse Euroopa maksekäsumenetlus (ELT 2006, L 399, lk 1).