62024CJ0230
EUROOPA KOHTU OTSUS (üheksas koda)
13. märts 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Tarbijakaitse – Direktiiv 93/13/EMÜ – Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes – Artikli 6 lõige 1 ja artikli 7 lõige 1 – Võrdväärsuse põhimõte – Hüpoteeklaenuleping – Lepingutingimus, mis näeb ette, et lepingutasu jääb tarbija kanda – Tühisuse tuvastamise hagi – Alusetult tasutud summade tagasinõude hagi aegumistähtaeg – Hagid, milles palutakse vastavalt tuvastada lepingutingimuse tühisus ja panna maksma lepingutingimuse tühisuse tuvastamisest tulenev tagasitäitmisnõue ning mille suhtes kehtivad erinevad aegumistähtajad
Kohtuasjas C‑230/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Juzgado de Primera Instancia no 8 de La Coruña (A Coruña esimese astme kohus nr 8, Hispaania) 12. märtsi 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 26. märtsil 2024, menetluses
MF
versus
Banco Santander SA,
EUROOPA KOHUS (üheksas koda),
koosseisus: koja president N. Jääskinen, kohtunikud M. Condinanzi ja R. Frendo (ettekandja),
kohtujurist: D. Spielmann,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Banco Santander SA, esindajad: abogados G. Fernández‑Bravo, C. García Vega ja J. Rodríguez Cárcamo,
–
Hispaania valitsus, esindaja: A. Pérez‑Zurita Gutiérrez,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: I. Galindo Martín ja P. Kienapfel,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288) artikli 6 lõike 1 ja artikli 7 lõike 1 tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud tarbija MFi ja Banco Santander SA vahelises kohtuvaidluses nõude üle tuvastada, et üks laenulepingu tingimus on ebaõigluse tõttu tühine.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3
Direktiivi 93/13 artikli 6 lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid sätestavad, et ebaõiglased tingimused lepingus, mille müüja või teenuste osutaja on […] tarbijaga sõlminud, ei ole [siseriiklikes õigusaktides sätestatud tingimustel] tarbijale siduvad […]“. [täpsustatud sõnastus]
4
Direktiivi artikli 7 lõikes 1 on ette nähtud:
„Liikmesriigid tagavad, et tarbijate ja konkurentide huvides oleksid olemas piisavad ja tõhusad vahendid, et lõpetada ebaõiglaste tingimuste seadmine lepingutes, mis müüjad või teenuste osutajad tarbijatega sõlmivad.“
Hispaania õigus
Tarbijate ja kasutajate kaitse üldseadus
5
Kuninga 16. novembri 2007. aasta seadusandliku dekreediga 1/2007, millega kiideti heaks tarbijate ja kasutajate kaitse üldseaduse ja seonduvate seaduste konsolideeritud redaktsioon (Real Decreto Legislativo 1/2007 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias (BOE nr 287, 30.11.2007, lk 49181)), muudeti seda seadust, mida oli muudetud seadusega 5/2019 (edaspidi „tarbijate ja kasutajate kaitse üldseadus“).
6
Artiklis 82 „Ebaõiglaste tingimuste mõiste“ on sätestatud:
„1.   Ebaõiglasteks tingimusteks loetakse kõik lepingutingimused, mida ei ole eraldi läbi räägitud, ja kõik tavad, millega ei ole sõnaselgelt nõustutud ning mis vaatamata heausksuse nõudele põhjustavad lepinguosaliste lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat ja kasutajat.
[…]
3.   Lepingutingimuse ebaõiglase laadi hindamisel võetakse arvesse lepingu esemeks oleva kauba või teenuse laadi, kõiki lepingu sõlmimisel esinenud asjaolusid ning kõiki teisi kõnealuse või muu lepingu tingimusi, millest see sõltub.
[…]“.
7
Tarbijate ja kasutajate kaitse üldseaduse artiklis 83 „Ebaõiglaste tingimuste tühisus ja lepingu kehtimajäämine“ on ette nähtud:
„Ebaõiglased tingimused on algusest peale tühised ja loetakse, et neid ei ole lepingus sisaldunud. Selleks tuvastab kohus pärast poolte ärakuulamist lepingus sisalduvate ebaõiglaste tingimuste tühisuse; leping jääb aga kokku lepitud tingimustel pooltele siduvaks, kui see saab kehtida ka ilma ebaõiglaste tingimusteta.
[…]“.
Tsiviilseadustik
8
Tsiviilseadustiku (Código Civil) artikli 6 lõige 3 on sõnastatud järgmiselt:
„Kõik meetmed, mis on vastuolus imperatiivse normi või seadusest tuleneva keeluga, on algusest peale tühised, välja arvatud juhul, kui nendes normides on nende rikkumise eest ette nähtud teistsugune karistus.“
9
Tsiviilseadustiku artiklis 1303 on ette nähtud:
„Kohustuse tühisuse tuvastamise korral peavad lepingupooled vastastikku tagastama lepinguobjektiks olevad asjad koos viljadega või hinna koos intressiga […].“
10
Põhikohtuasja esemeks oleva hüpoteeklaenulepingu allkirjastamise kuupäeval oli selle seadustiku artiklis 1964 sätestatud:
„Hüpoteegiga tagatud nõude aegumistähtaeg on 20 aastat, võlaõiguslikud nõuded, millel ei ole erinormis ette nähtud aegumistähtaega, aeguvad 15 aastaga.“
11
Lepingu täitmise ajal muudeti viidatud artiklit 1964 5. oktoobri 2015. aasta seadusega 42/2015 tsiviilkohtumenetluse seaduse 1/2000 reformi kohta (Ley 42/2015 de reforma de la Ley 1/2000 de Enjuiciamiento Civil) (BOE nr 239, 6.10.2015, lk 90240). Pärast seda muudatust on see säte sõnastatud järgmiselt:
„1.   Hüpoteegiga tagatud nõude aegumistähtaeg on 20 aastat.
2.   Tsiviilõiguslik võlanõue, mille suhtes ei ole kehtestatud konkreetset tähtaega, aegub viie aasta jooksul alates päevast, mil saab nõuda kohustuse täitmist. Jätkuva tegutsemiskohustuse või tegutsemisest hoidumise kohustuse korral algab aegumistähtaeg nende kohustuste mis tahes rikkumisest.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
12
MF sõlmis 19. jaanuaril 2009 Banco Santanderiga hüpoteeklaenulepingu. Ühe selle lepingu tingimusega jäeti MFi kui laenuvõtja kanda kõik lepingu sõlmimisega seotud kulud, nagu tehingu ettevalmistuskulud ning hüpoteegi seadmisega seotud tasud ja lõivud, kandmine kinnistusraamatusse, haldustasud ning lepingu muutmise või tühistamisega seotud kulud (edaspidi „tasusid käsitlev tingimus“).
13
27. veebruaril 2023 esitas MF eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Juzgado de Primera Instancia no 8 de La Coruñale (A Coruña esimese astme kohus nr 8, Hispaania), hagi, milles palus tuvastada tasusid käsitleva tingimuse tühisuse, kuna see on ebaõiglane. MF nõuab selles hagis ka sellise summa tagasimaksmist, mis vastab poolele notaritasudest ja kinnistusraamatusse kandmisega seotud kogukulule, millele lisandub seadusjärgne intress.
14
Banco Santander väidab, et selle summa tagasimaksmise nõue on aegunud. Nimelt, kuigi hüpoteeklaenulepingu allkirjastamise ajal nägi tsiviilseadustiku artikkel 1964 ette, et sellise hagi aegumistähtaeg on 15 aastat, muudeti seda tähtaega seadusega 42/2015, vähendades selle viiele aastale.
15
Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, kas võrdväärsuse põhimõtet arvestades on võimalik erinevalt käsitleda ühelt poolt väidetavalt ebaõiglase lepingutingimuse tühisuse tuvastamise nõuet ja teiselt poolt nõuet, mis on esitatud tühisuse tuvastamisest tulenevaks tagasitäitmiseks – nagu see nõue, mis on nimetatud kohtule lahendamiseks esitatud.
16
Nimelt ei ole Hispaania õiguskorras ühtegi õigusnormi ega mingit kohtupraktikat, mis võimaldaks seda, et lepingutingimuse tühisuse tuvastamise hagi aegumistähtaeg erineks tuvastatud tühisuse tagajärgede maksmapanekuks esitatud hagi suhtes kohaldatavast aegumistähtajast.
17
Neil tingimustel otsustas Juzgado de Primera Instancia no 8 de La Coruña (A Coruña esimese astme kohus nr 8) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas võrdväärsuse põhimõtte ja [direktiiviga 93/13] on vastuolus, kui kohaldada võimalust siduda ebaõiglusest tingitud tühisus selle tühisusega kaasnevast tagasitäitmiskohustusest lahti nii, et tühisuse tuvastamise hagi ei aegu, aga tagasinõudehagi allub aegumisele, kui Hispaania õiguskorras ei ole olemas ühtegi õigusnormi ega mingit kohtupraktikat, mille kohaselt niisugust lahtisidumist kohaldataks ka mõnes muus õigussuhtes?“
Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
18
Banco Santander väidab, et eelotsusetaotlus ei ole vastuvõetav, kuna selles ei ole täpselt nimetatud väidetavat riigisisest õigusnormi, mida kohaldatakse riigisisese õiguse rikkumisel põhinevatele hagidele soodsamalt kui nendele hagidele, mis põhinevad liidu õiguse rikkumisel. Seega ei ole Euroopa Kohtule teada vajalikke Hispaania õigusnorme, et kontrollida, kas võrdväärsuse põhimõtet on järgitud.
19
Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale on üksnes asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval liikmesriigi kohtul õigus kohtuasja eripära arvesse võttes hinnata nii eelotsusetaotluse vajalikkust asjas otsuse tegemiseks kui ka nende küsimuste asjakohasust, mis ta Euroopa Kohtule esitab ja mille asjasse puutuvust eeldatakse. Seega, kui küsimus on esitatud liidu õigusnormi tõlgendamise või kehtivuse kohta, on Euroopa Kohus üldjuhul kohustatud vastama, välja arvatud juhul, kui ilmneb, et taotletud tõlgendamine ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või ka juhul, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada faktilised või õiguslikud asjaolud, mis on vajalikud nimetatud küsimustele tarviliku vastuse andmiseks (12. detsembri 2024. aasta kohtuotsus Kutxabank, C‑300/23, EU:C:2024:1026, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika).
20
Samuti tuleb märkida, et võrdväärsuse põhimõte tähendab, et liidu õiguse rakendamise kord, mis vastavalt liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõttele moodustab osa liikmesriikide riigisisesest õiguskorrast, ei tohi olla ebasoodsam kui sarnastele riigisisestele olukordadele kohaldatav kord (vt selle kohta 17. mai 2022. aasta kohtuotsus Unicaja Banco, C‑869/19, EU:C:2022:397, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika).
21
Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab oma eelotsusetaotluses aga sellele, et Hispaania õiguses on olemas teatav hulk tuvastatud tühisuse tagajärgede maksmapanekuks esitatavaid hagisid, mille aegumise kord ei erine selle tuvastamiseni viinud hagi omast.
22
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tuleneb sellest, et Hispaania õiguskorras on ebaõiglase lepingutingimuse tühisuse tuvastamisest tuleva tagasitäitmishagi esitamise tingimused ebasoodsamad kui tingimused, mis kehtivad muude sarnaste hagide suhtes, mis esitatakse tuvastatud tühisuse tagajärgede maksmapanekuks.
23
Samuti ei ole ilmne, et taotletud liidu õiguse ja eelkõige võrdväärsuse põhimõtte tõlgendus ei ole asjakohane seoses otsusega, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus peab tegema, või et esitatud küsimuses viidatud liidu õigusnormide tõlgendusel puudub seos põhikohtuasja esemega.
24
Hispaania valitsus kahtleb ka eelotsusetaotluse vastuvõetavuses, kuivõrd ta vaidleb vastu eeldusele, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus oma taotluse rajas – nimelt sellele, et riigisiseses õiguskorras on olemas õigusnormid või kohtupraktika, mis näevad üldiselt ette, et tagasitäitmishagi suhtes kohaldatakse sama aegumistähtaega nagu hagi suhtes, mille raames tühisus tuvastati. Euroopa Komisjon väljendab samu kahtlusi seoses sellega, kas Hispaania õiguses on olemas riigisisene õigusnorm, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab.
25
ELTL artiklis 267 ette nähtud õigusalase koostöö süsteemi raames ei ole Euroopa Kohtu ülesanne samas kontrollida või seada kahtluse alla liikmesriigi kohtu poolt riigisisestele õigusnormidele antud tõlgenduse õigsust, sest nende tõlgendamine kuulub liikmesriigi kohtu ainupädevusse. Samuti peab Euroopa Kohus, kui liikmesriigi kohus pöördub tema poole eelotsusetaotlusega, lähtuma liikmesriigi õiguse tõlgendusest, mille on esitanud see kohus (vt analoogia alusel 12. detsembri 2024. aasta kohtuotsus Volvo Group Belgium, C‑436/23, EU:C:2024:1023, punkt 18 ja seal viidatud kohtupraktika).
26
Sellest järeldub, et eelotsusetaotlus on vastuvõetav.
Eelotsuse küsimuse analüüs
27
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma küsimusega sisuliselt teada, kas direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 ning võrdväärsuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid või kohtupraktika, mis näevad küll ette, et müüja või teenuste osutaja ja tarbija vahel sõlmitud lepingus sisalduva ebaõiglase tingimuse tühisuse tuvastamise nõudes esitatud hagi ei aegu, kuid mis sätestab aegumistähtaja tühisuse tuvastamisest tuleneva tagasitäitmishagi suhtes, kuigi riigisiseses õiguskorras ei kohaldata tühisuse tagajärgede maksmapanekuks esitatud muudele hagidele erinevat aegumiskorda kui hagile, mis viis tühisuse tuvastamiseni.
28
Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab, et Hispaania õiguses ei ole põhimõtteliselt ühtegi olukorda, kus tühisuse ja selle tagajärgede suhtes kohaldataks kahte erinevat aegumise korda.
29
Selles kontekstis tuleb märkida, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 tõlgendada selliselt, et ebaõiglaseks tunnistatud lepingutingimust tuleb põhimõtteliselt käsitada nii, et seda ei ole kunagi olemas olnud, mistõttu ei saa sellel olla tagajärgi tarbijale. Seetõttu peab niisuguse lepingutingimuse ebaõigluse kohtulik tuvastamine tarbija jaoks põhimõtteliselt tagajärjena kaasa tooma selle õigusliku ja faktilise olukorra taastamise, milles ta oleks selle lepingutingimuse puudumisel. Sellest tuleneb, et liikmesriigi kohtu kohustusega jätta kohaldamata ebaõiglane lepingutingimus, mis näeb ette teatavate summade alusetu maksmise, kaasneb tagajärjena põhimõtteliselt tagasitäitmiskohustus samade summade ulatuses (9. juuli 2020. aasta kohtuotsus Raiffeisen Bank ja BRD Groupe Société Générale, C‑698/18 ja C‑699/18, EU:C:2020:537, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).
30
Ühelt poolt on Euroopa Kohus siiski juba tunnistanud, et tarbijakaitse ei ole absoluutne ja liidu õigusega on kooskõlas, kui õiguskindluse huvides määratakse mõistlik hagi aegumistähtaeg (22. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Profi Credit Slovakia, C‑485/19, EU:C:2021:313, punkt 57).
31
Teiselt poolt ei ole direktiivi 93/13 artikli 6 lõikega 1 ja artikli 7 lõikega 1 vastuolus riigisisesed normid, mis näevad küll ette, et müüja või teenuste osutaja ja tarbija vahelises lepingus sisalduva ebaõiglase tingimuse tühisuse tuvastamise nõudes esitatud hagi ei aegu, ent sätestavad siiski aegumistähtaja tühisuse tagajärgede maksmapanekuks esitatavale hagile – vastuolu puudub juhul, kui see tähtaeg ei ole ebasoodsam kui analoogiliste riigisisese õiguse kohaste edasikaebevõimaluste korral (võrdväärsuse põhimõte) ega muuda liidu õiguskorra ja iseäranis direktiivi 93/13 alusel antud õiguste kasutamist praktikas võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte) (vt selle kohta 9. juuli 2020. aasta kohtuotsus Raiffeisen Bank ja BRD Groupe Société Générale, C‑698/18 ja C‑699/18, EU:C:2020:537, punkt 58, ning 8. septembri 2022. aasta kohtuotsus D.B.P. jt (välisvaluutas nomineeritud hüpoteeklaen), C‑80/21–C‑82/21, EU:C:2022:646, punkt 90).
32
Mis puudutab eelkõige võrdväärsuse põhimõtet, mida eelotsuse küsimus käsitleb, siis tuleb tõdeda, et selle põhimõtte järgimine nõuab, et asjaomane riigisisene õigusnorm oleks ühtemoodi kohaldatav nii liidu õiguse rikkumisest tulenevate hagide kui ka riigisisese õiguse eiramisest tulenevate hagide puhul, kui neil hagidel on sarnane ese ja alus (vt selle kohta 9. juuli 2020. aasta kohtuotsus Raiffeisen Bank ja BRD Groupe Société Générale, C‑698/18 ja C‑699/18, EU:C:2020:537, punkt 76 ja seal viidatud kohtupraktika).
33
Seega ei ole direktiiviga 93/13 ja võrdväärsuse põhimõttega vastuolus see, kui hagile, mille eesmärk on panna maksma ebaõiglase lepingutingimuse tühisuse tuvastamisest tulenev tagasitäitmisnõue, kohaldatakse aegumistähtaega, jättes sellise tingimuse tühisuse tuvastamise hagi aegumatuks, tingimusel et see aegumistähtaeg ei ole ebasoodsam kui see, mida kohaldatakse riigisisese õiguse eiramist käsitlevatele hagidele, millel on sarnane ese ja alus.
34
Käesoleval juhul on liikmesriigi kohtu ülesanne kontrollida, kas põhikohtuasjas esitatud hagid ja riigisisesel õigusel põhinevad muud tüüpi hagid, millele ta oma eelotsusetaotluses viitab, on sarnased, arvestades nende eset, alust ja olulisi tunnuseid (vt analoogia alusel 9. juuli 2020. aasta kohtuotsus Raiffeisen Bank ja BRD Groupe Société Générale, C‑698/18 ja C‑699/18, EU:C:2020:537, punkt 77).
35
Selle analüüsimiseks peab eelotsusetaotluse esitanud kohus seega kontrollima, kas Hispaania õiguskorras on muudes kui direktiiviga 93/13 hõlmatud valdkondades ette nähtud tuvastatud tühisuse tagajärgede maksmapanekuks esitatavad hagid, mis on eseme, aluse ja oluliste tunnuste poolest sarnased MFi esitatud hagiga, kuid mille suhtes ei kohaldata vastavalt riigisisesele õigusele või kohtupraktikale aegumistähtaega, mis on võrreldav sellega, mis kehtib viimati nimetatud hagi suhtes. Jaatava vastuse korral rikuvad liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette põhikohtuasja hagi suhtes kohaldatava aegumistähtaja, võrdväärsuse põhimõtet.
36
Neil asjaoludel on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne kontrollida, kas võrdväärsuse põhimõtet on järgitud, võttes arvesse käesoleva kohtuotsuse punktides 32–35 nimetatud tegureid (vt analoogia alusel 26. septembri 2018. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Veiligheid en justitie (apellatsioonkaebuse peatav toime), C‑180/17, EU:C:2018:775, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
37
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 ning võrdväärsuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid või kohtupraktika, mis näevad küll ette, et müüja või teenuste osutaja ja tarbija vahel sõlmitud lepingus sisalduva ebaõiglase tingimuse tühisuse tuvastamise hagi ei aegu, kuid mis sätestavad aegumistähtaja tühisuse tuvastamisest tuleneva tagasitäitmishagi suhtes, osas, milles riigisiseses õiguskorras on muudes kui direktiiviga 93/13 hõlmatud valdkondades ette nähtud tuvastatud tühisuse tagajärgede maksmapanekuks esitatavad hagid, mis on eseme, aluse ja oluliste tunnuste poolest sarnased tagasitäitmishagiga ja mille suhtes kohaldatakse aegumistähtaega, mis on võrreldav sellega, mis kehtib viimati nimetatud hagi suhtes.
Kohtukulud
38
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) otsustab:
Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 ning võrdväärsuse põhimõtet
tuleb tõlgendada nii, et
nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid või kohtupraktika, mis näevad küll ette, et müüja või teenuste osutaja ja tarbija vahel sõlmitud lepingus sisalduva ebaõiglase tingimuse tühisuse tuvastamise nõudes esitatud hagi ei aegu, kuid mis sätestavad aegumistähtaja tühisuse tuvastamisest tuleneva tagasitäitmishagi suhtes, osas, milles riigisiseses õiguskorras on muudes kui direktiiviga 93/13 hõlmatud valdkondades ette nähtud tuvastatud tühisuse tagajärgede maksmapanekuks esitatavad hagid, mis on eseme, aluse ja oluliste tunnuste poolest sarnased tagasitäitmishagiga ja mille suhtes kohaldatakse aegumistähtaega, mis on võrreldav sellega, mis kehtib viimati nimetatud hagi suhtes.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.