62012CC0302
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 5. septembril 2013 (
1
)
Kohtuasi C‑302/12
X
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaad))
„Maksuõigusnormid — Mootorsõidukite registreerimismaks — Asutamisvabadus — Direktiiv 83/182/EMÜ — Elukoht ja sõiduki alaline kasutamine kahes liikmesriigis”
I. Sissejuhatus
1.
Käesoleva eelotsusetaotluse taustaks on järjekordselt Madalmaades kehtiv sõiduautodelt ja mootorratastelt tasumisele kuuluv maks, mida Euroopa Kohus on varematel aastatel juba korduvalt käsitlenud. (
2
)
2.
Käesolevas kohtuasjas nõutakse Madalmaades kehtivat mootorsõidukite registreerimismaksu sisse liidu kodanikult, kelle elukoht ei ole mitte ainult Madalmaades, vaid ka Belgias, ja kes kasutab oma sõidukit mõlemas liikmesriigis. Mõlemad liikmesriigid nõuavad seetõttu mootorsõiduki registreerimismaksu tasumist. Käesolevas kohtuasjas tuleb seetõttu selgitada, mil määral on kahekordne maksustamine mootorsõiduki registreerimismaksuga kooskõlas liidu õigusega.
II. Õiguslik raamistik
A. Liidu õigus
3.
Nõukogu 28. märtsi 1983. aasta direktiivi 83/182/EMÜ ühest liikmesriigist teise ajutiselt imporditud teatavate transpordivahendite maksuvabastuse kohta ühenduses (
3
) (edaspidi „direktiiv 83/182”) artikli 1 („Kohaldamisala”) lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Liikmesriigid vabastavad allpool sätestatud tingimustel teisest liikmesriigist ajutiselt imporditud maantee-mootorsõidukid [...]
—
kumuleeruvast käibemaksust, aktsiisist ja mis tahes muust tarbimismaksust,
—
käesoleva direktiivi lisas loetletud maksudest.”
4.
Erasõidukite suhtes kehtivad konkreetsed maksuvabastused on sätestatud direktiivi 83/182 artiklites 3–5 ning need tuginevad sõidukit importiva eraisiku või sõiduki kasutaja „alalisele elukohale”.
5.
Isiku „alaline elukoht” on direktiivi 83/182 artikli 7 lõikes 1 määratletud järgmiselt:
„1.   Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab „alaline elukoht” kohta, kus isik tavaliselt elab iga kalendriaasta jooksul vähemalt 185 päeva seoses isiklike ja tööalaste sidemetega või, kui tööalased sidemed puuduvad, seoses isiklike sidemetega, millest ilmneb nimetatud isiku märkimisväärne seos tema elukohaga.
[...]”
B. Siseriiklik õigus
6.
Madalmaades nõutakse vaidlusalusel aastal vastavalt seadusele Wet op de belasting van personenauto’s en motorrijwielen 1992 (Madalmaade 1992. aasta sõiduauto‑ ja mootorrattamaksu seadus; edaspidi „seadus”) sisse sõiduautodelt ja mootorratastelt tasumisele kuuluvat maksu (edaspidi „mootorsõidukimaks”).
7.
Nagu Euroopa Kohtule on muude kohtuasjade põhjal teada, (
4
) tekib mootorsõidukimaksu tasumise kohustus sõiduautode ja mootorrataste kandmisega Madalmaade riiklikku registrisse ning registreerimata või väljaspool Madalmaid registreeritud sõiduauto või mootorratta kasutuselevõtuga Madalmaade avalikel teedel, kui tegelikult kasutab seda sõidukit Madalmaades elav füüsiline isik või seal asuv juriidiline isik.
III. Põhikohtuasi ja menetlus Euroopa Kohtus
8.
Põhikohtuasja esemeks on X suhtes mootorsõidukimaksu kohta tehtud otsus, mis puudutab sõidukit, mis oli 2004. aastal Belgias ostetud ja seal riiklikku registrisse kantud.
9.
X on Belgia kodanik ja tal on korter nii Madalmaades kui ka Belgias, mida ta kasutab aasta läbi vaheldumisi. Madalmaades töötab ta ortodondina.
10.
Madalmaade maksuhaldur tuvastas 2006. aastal, et X‑i elukoht oli Madalmaades ja et ta juhtis Madalmaade avalikel teedel sõiduautot, mis oli registrisse kantud ainult Belgias. Seepeale nõudis maksuhaldur maksukohustuslaselt 17315 euro suuruse mootorsõidukimaksu tasumist. Enne seda oli X juba sõiduki Belgia riiklikusse autoregistrisse kandmiseks tasunud Belgias 4957 euro suuruse maksu.
11.
X pöördus mootorsõidukimaksuga maksustamise vastu Madalmaade asutuste ja kohtute poole. Hoge Raad der Nederlanden, kelle menetluses see kohtuasi nüüd on, lähtub pärast faktiliste tuvastuste tegemist sellest, et X‑i elukoht on nii Madalmaades kui ka Belgias ja ta kasutab sõidukit alaliselt mõlemas liikmesriigis. Eelnevat arvesse võttes esitas Hoge Raad der Nederlanden ELTL artikli 267 alusel Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.   Kas kaks liikmesriiki võivad oma maksualast pädevust eeskätt mootorsõidukite registreerimismaksuga maksustamisel piiramatult teostada, kui liidu kodanik on siseriiklike õigusnormide alusel kahe liikmesriigi resident ja kasutab talle kuuluvat mootorsõidukit tõepoolest alaliselt mõlemas liikmesriigis?
2.   Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas sellistel asjaoludel, nagu on kujunenud käesolevas asjas, võib proportsionaalsuse põhimõttel olla registreerimismaksuga maksustamise raames korrigeeriv toime, ning kui see on nii, siis kas selle tulemusena allub iga liikmesriik või üks nimetatud liikmesriikidest oma maksualase pädevuse teostamisel teatavatele piirangutele, ja kuidas tuleb kõnealused piirangud kujundada?”
12.
Euroopa Kohtu menetluses esitasid kirjalikud seisukohad X, Kreeka Vabariik, Madalmaade Kuningriik ja komisjon.
IV. Õiguslik hinnang
13.
Mõlema eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas liidu õigusega on vastuolus sõiduki kasutuselevõtu maksustamine mootorsõidukite registreerimismaksuga, kui liidu kodanikul on siseriiklike õigusnormide kohaselt elukoht kahes liikmesriigis ja ta kasutab oma sõidukit, mis on juba teises liikmesriigis registreeritud ja maksustatud, alaliselt mõlemas liikmesriigis.
14.
Kuigi eelotsuse küsimustes ei ole viidatud liidu õiguse tõlgendamist vajavatele sätetele, saab eelotsusetaotluse põhjendusest järeldada, et eelotsusetaotluse esitanud kohtule on tähtis esmase õiguse tõlgendamine (selle kohta allpool punkt 2). Jagan komisjoniga siiski arvamust, et eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse andmiseks peaks Euroopa Kohus tõlgendama ka direktiivi 83/182 (selle kohta allpool punkt 1). (
5
)
1. Maksuvabastused vastavalt direktiivile 83/182
15.
Kõigepealt tuleb kontrollida, kas põhikohtuasja kaebaja suhtes võib seoses Madalmaade mootorsõidukimaksuga kohaldada koguni direktiivis 83/182 sätestatud maksuvabastust.
a) Kohaldamisala
16.
See eeldab kõigepealt, et selline mootorsõiduki registreerimismaks nagu käesoleval juhul kõne all olev mootorsõidukimaks kuulub üleüldse direktiivi 83/182 kohaldamisalasse.
17.
Vastavalt artikli 1 lõikele 1 kohaldatakse seda direktiivi kumuleeruvale käibemaksule, aktsiisile ja mis tahes muule tarbimismaksule ning direktiivi lisas loetletud maksudele, kusjuures liidu õiguse alusel kehtivad käibemaksusätted on vastavalt direktiivi 91/680/EMÜ (
6
) artikli 2 lõikele 2 direktiivi kohaldamisalast välja jäetud.
18.
Lisas on seoses Madalmaade Kuningriigiga nimetatud ainult motorrijtuigenbelasting’it (liiklusmaks) vastavalt 21. juuli 1966. aasta seadusele Wet op de motorrijtuigenbelasting (21. juuli 1966. aasta liiklusmaksu seadus), mille puhul on tegemist iga‑aastase sõidukimaksuga, mis ei ole mootorsõidukimaksuga identne. (
7
)
19.
Kui mootorsõidukimaks ei ole kumuleeruv käibemaks liidu õiguse tähenduses juba seetõttu, et see hõlmab ainult mootorsõidukeid ega ole seega üldkehtiv, (
8
) võib selle puhul olla siiski tegemist aktsiisiga või muu tarbimismaksuga direktiivi 83/182 artikli 1 lõike 1 tähenduses.
20.
Kahjuks ei ole direktiivis neid mõisteid määratletud ja määratlust ei leidu ka Euroopa Kohtu senises praktikas.
21.
Direktiivi 83/182 kontekstis ei saa tarbimismaksu mõista nii, et see kehtib üksnes maksude suhtes, mis puudutavad kohe tarbimiseks määratud, seega mitte kestvuskaupu. (
9
) Seda seetõttu, et direktiivi esemeks on üksnes transpordivahendid, mida saab kestvalt kasutada. Seega on tarbimismaksud direktiivi 83/182 artikli 1 lõike 1 tähenduses sõiduki täiesti üldine otsene maksuga koormamine, mida kohaldatakse sõiduki importimisel, ning nende maksude hulka võib põhimõtteliselt kuuluda ka mootorsõiduki registreerimismaks. (
10
)
22.
Küsimuse puhul, mil määral tuleb sellist maksu lugeda tarbimismaksuks direktiivi 83/182 artikli 1 lõike 1 tähenduses, tuleb siiski eristada sõiduki registreerimismaksu erinevaid koosseise. Käesolevas asjas käsitletav mootorsõidukimaks hõlmab esiteks nimelt sõiduki registrisse kandmist, teiseks selle kasutuselevõttu Madalmaade avalikel teedel, ilma et sõiduk oleks liikmesriigis riiklikku autoregistrisse kantud. Kuivõrd mootorsõiduki registreerimismaks on aga seotud sõiduki kasutuselevõtuga liikmesriigi teedevõrgus, on maksustatav teokoosseis olemas sõiduki kasutamisel piiriületamise hetkel. Sellisel juhul on maksustamine niisiis mootorsõiduki importimise vahetu tagajärg.
23.
Vastavalt sellele on Euroopa Kohus juba kahes liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses, mis puudutasid teises liikmesriigis registreeritud sõiduki kasutamise maksustamist mootorsõiduki registreerimismaksuga, eeldanud direktiivist 83/182 tulenevate kohustuste rikkumist. (
11
) Sedalaadi rikkumise tuvastamine seab aga tingimuseks, et direktiiv 83/182 on kohaldatav mootorsõidukite registreerimismaksudele, niivõrd kui need põhinevad teedevõrgu kasutamisel. Lisaks ei jaganud Euroopa Kohus ühes järgmises liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses kohtujuristi seisukohta, mille kohaselt on tarbimismaksud ja registreerimismaksud olemuselt erinevad. (
12
)
24.
Direktiivi 83/182 kohaldamine mootorsõidukite registreerimismaksudele, mida nõutakse sisse sõiduki kasutuselevõtul, ei ole vastuolus ka Euroopa Kohtu praktikaga, mis käsitleb samal ajal vastu võetud direktiivi 83/183/EMÜ. (
13
) Nagu Euroopa Kohus on tuvastanud, ei kohaldata viimati nimetatud direktiivi artikli 1 lõiget 1, milles on samuti nimetatud kumuleeruvat käibemaksu, aktsiisi ja muid tarbimismakse, maksudele, mida ei kehtestata mitte impordi kui sellise alusel, vaid üksnes sõiduki registreerimise või kasutamise alusel. (
14
) Seda, et tarbimismaksu mõiste võib põhimõtteliselt hõlmata ka mootorsõiduki registreerimismaksu, näitab aga direktiivi 83/183/EMÜ artikli 1 lõige 2, mis välistab direktiivi kohaldamisalast sõnaselgelt maksud, mis on seotud vara kasutamisega, sealhulgas sellised maksud nagu mootorsõiduki registreerimismaks. Euroopa Kohtu kitsendav lähenemisviis direktiivis 83/183/EMÜ sätestatud tarbimismaksude määratlemisel võib seetõttu põhineda üksnes asjaolul, et nimetatud direktiivi artikli 1 lõige 1 hõlmab sõnaselgelt ainult tarbimismakse, mida importimisel „tavaliselt” kohaldatakse. Mootorsõiduki registreerimismaksu ei kohaldata kaugeltki mitte kõigis liikmesriikides. (
15
)
25.
Lõpuks ei nähtu ka õigusloomeprotsessist, et direktiivi 83/182/EMÜ artikli 1 lõikes 1 sätestatud tarbimismaksude mõiste alla ei saa subsumeerida mootorsõidukite registreerimismakse, kui need puudutavad sõiduki kasutuselevõttu liikmesriigi teedevõrgus. Komisjon oli küll algul oma ettepanekus laiendanud direktiivi kohaldamisala sõnaselgelt mootorsõidukite registreerimismaksudele, (
16
) mida vastuvõetud direktiiv ei sätesta. Esiteks saab seda siiski tõlgendada nii, et nõukogu ei soovinud tollal ette näha direktiivi kohaldamist klassikalisele sõidukite registreerimismaksule, mis oli seotud üksnes sõiduki registreerimisega. Teiseks nimetab komisjon ühe järgmise ettepaneku artikli 1 lõigetes 1 ja 2 registreerimismakse sõnaselgelt tarbimismaksudeks. (
17
)
26.
Direktiivi 83/182 kohaldatakse selle artikli 1 lõike 1 kohaselt seega tarbimismaksuna sellisele mootorsõiduki registreerimismaksule nagu Madalmaade mootorsõidukimaks, kuivõrd sellega maksustatakse sõiduki kasutuselevõttu liikmesriigi teedevõrgus.
b) Maksuvabastuse tingimused
27.
Järgnevalt tuleb kontrollida, kas käesoleva kohtuasjaga sarnasel juhul saab X‑i suhtes kohaldada direktiivis 83/182 ette nähtud maksuvabastust.
28.
Kõik erasõidukite suhtes ette nähtud maksuvabastused, mis on sätestatud direktiivi 83/182 artiklites 3–5, eeldavad, et sõidukit importiv isik peab omama alalist elukohta liikmesriigis, mis ei ole liikmesriik, kuhu ajutiselt imporditakse. (
18
) Selleks et käesolevas kohtuasjas saaks kohaldada üht neist maksuvabastustest, peaks X‑i alaline elukoht olema niisiis väljaspool Madalmaid.
29.
Faktiliste asjaolude kohaselt, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus on tuvastanud, on X‑i elukoht siiski nii Madalmaades kui ka Belgias. Madalmaades asuv elukoht on sõiduki kasutuselevõtu maksustamise korral koguni mootorsõidukimaksu kehtestamise eeldus.
30.
Need siseriikliku õiguse alusel mootorsõidukimaksu kohta tehtud sedastused ei ole siiski alalise elukoha suhtes, mis on direktiivis 83/182 sätestatud maksuvabastuste jaoks määrav, otsustava tähtsusega. Selles mõttes tuleb rõhutada, et direktiivi 83/182 tähenduses saab isikul olla ainult üks alaline elukoht, mida määratleb kogu liidu jaoks ühtselt (
19
) direktiivi 83/182 artikli 7 lõige 1. See nähtub esiteks artikli 7 lõikes 1 sätestatud alalise elukoha määratlusest, teiseks direktiivi 83/182 artikli 9 lõike 3 teisest taandest, mis takistab „topeltmaksustamise vältimiseks” kahe elukoha eeldamist, mis võiks tuleneda erikorra kohaldamisest Taani Kuningriigi suhtes. Ainult ühe elukoha olemasolu direktiivi tähenduses vastab muu hulgas direktiivi põhjenduse 1 ja põhjenduse 2 kohaselt just nimelt direktiivi 83/182 mõttele ja eesmärgile kõrvaldada maksukorraldusest tulenevad liikumisvabaduse tõkked. Nagu Euroopa Kohus on juba märkinud, on direktiivis sätestatud alalise elukoha nõude eesmärk piiritleda liikmesriikide maksustamispädevust. (
20
)
31.
Kuigi X‑l on seega siseriikliku õiguse alusel mootorsõidukimaksuga maksustamiseks elukoht ka Madalmaades, tuleb selleks, et vastata küsimusele, kas tema suhtes kohaldatakse direktiivis 83/182 sätestatud maksuvabastust, kontrollida, ega tema alaline elukoht nimetatud direktiivi artikli 7 lõike 1 tähenduses ei asu väljaspool Madalmaid.
32.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on seda kontrollida, hinnates kõiki käsitletavat juhtumit iseloomustavaid asjassepuutuvaid tegureid Euroopa Kohtu praktikast tulenevaid tingimusi silmas pidades. (
21
) Alalise elukoha kindlaksmääramiseks on seega vaja arvesse võtta nii huvitatud isiku tööalaseid kui ka isiklikke sidemeid asjaomase kohaga ning nende kestust. (
22
)
33.
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus tuvastab seejärel, et X‑l on Madalmaades alaline elukoht direktiivi 83/182 artikli 7 lõike 1 tähenduses, on nimetatud direktiivi alusel maksust vabastamine välistatud. Vastasel korral peaks eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima nimetatud direktiivi artiklites 3–5 sätestatud maksuvabastuse järgmisi asjakohaseid eeldusi, kusjuures X saaks vajaduse korral samuti tugineda vahetult direktiivile. (
23
)
c) Vahekokkuvõte
34.
Seega tuleb eelotsuse küsimusele esmalt vastata, et sõiduki kasutuselevõtu maksustamine mootorsõiduki registreerimismaksuga, kui liidu kodanikul on siseriiklike õigusnormide kohaselt elukoht kahes liikmesriigis ja kui ta kasutab oma sõidukit, mis on juba teises liikmesriigis registrisse kantud ja maksustatud, alaliselt mõlemas liikmesriigis, on liidu õigusega vastuolus, kui tema alaline elukoht direktiivi 83/182 artikli 7 lõike 1 tähenduses ei ole selles liikmesriigis ja kui muud maksuvabastuse tingimused vastavalt direktiivile 83/182 on täidetud.
2. Esmane õigus
35.
Juhul kui tuvastatakse, et põhikohtuasjas ei ole maksuvabastuse tingimused vastavalt direktiivile 83/182 täidetud, või on täidetud ainult osalise maksuvabastuse tingimused, (
24
) kerkib liidu õiguse seisukohalt järgmisena küsimus, kas Madalmaade Kuningriigil on mootorsõidukimaksuga maksustamise õigus hoolimata sellest, et põhikohtuasja kaebaja on registreerimismaksu juba Belgias tasunud.
36.
Mootorsõidukite maksustamine on küll põhimõtteliselt liikmesriikide pädevuses, tingimusel et nad jäävad siiski liidu esmase õigusega sätestatud piiridesse. (
25
) Liikmesriikide selliste kohustuste kohta, mis tulenevad esmasest õigusest, on olemas Euroopa Kohtu üsna ulatuslik praktika, viimasel ajal eelkõige määruste kujul.
37.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole EÜ artikliga 90 (nüüd ELTL artikkel 110) vastuolus esmalt see, kui liikmesriik, leides, et huvitatud isiku alaline elukoht on selle riigi territooriumil, nõuab sõiduki registreerimismaksu tasumist, sõltumata asjaolust, kas sarnane registreerimismaks on juba tasutud mõnes teises liikmesriigis. (
26
)
38.
Euroopa Kohus on siiski varem korduvalt tuvastanud, et liikmesriigid on rikkunud põhivabadusi mootorsõidukite registreerimismaksude kehtestamisel. (
27
) Järgnevalt tuleb seetõttu kontrollida, kas sellise maksu nagu Madalmaade mootorsõidukimaksu kehtestamine rikub mõnd põhivabadust, kui asjaomane isik on teises liikmesriigis juba tasunud registreerimismaksu.
39.
Kuna mootorsõidukimaksuga maksustamine on seotud sellega, et X tegutseb füüsilisest isikust ettevõtjast ortodondina Madalmaades, teostan ma selle kontrolli EÜ artiklis 43 (nüüd ELTL artikkel 49) sätestatud asutamisvabaduse põhimõtte alusel.
a) Piirang
40.
EÜ artikkel 43 keelab piirangud, mis kitsendavad liikmesriigi kodaniku asutamisvabadust teise liikmesriigi territooriumil. Nimetatud artikli teise lõigu kohaselt hõlmab asutamisvabadus õigust tegutseda füüsilisest isikust ettevõtjana. Seega on Belgia kodanik X Madalmaades ortodondina töötades kaitstud asutamisvabadusega.
41.
Asutamisvabaduse piiranguteks loetakse põhimõtteliselt meetmeid, mis keelavad või takistavad asutamisvabaduse kasutamist või muudavad selle vähem atraktiivseks. (
28
) Asjaolu, et X peab Madalmaade teedevõrgu kasutamise tõttu maksma mootorsõidukimaksu, kujutab endast põhimõtteliselt sellist piirangut.
42.
Euroopa Kohus on siiski eelkõige töötajate vaba liikumise kohta, mis on sätestatud EÜ artiklis 39, korduvalt sedastanud, et töökoha üleviimine teise liikmesriiki ei pea maksustamise seisukohast olema neutraalne. Võimalik ebasoodne olukord võrreldes olukorraga enne töökoha üleviimist ei ole põhimõtteliselt vastuolus EÜ artikliga 39, kuid tingimusel, et töötajat ei seata halvemasse olukorda võrreldes nende isikutega, kelle suhtes on selline maksustamine juba toimunud. (
29
) Vastavalt sellele saab vastuvõtvas liikmesriigis maksustamise alusel tehtavat piirangut eeldada ainult siis, kui toimub diskrimineerimine võrreldes sarnase puht siseriikliku olukorraga. Kuna EÜ artikkel 39 ja artikkel 43 tagavad ühesuguse õiguskaitse, (
30
) kehtib see ka asutamisvabaduse kohta, mida käesoleval juhul kohaldatakse.
43.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib liikmesriik kehtestada registreerimismaksu teises liikmesriigis registreeritud sõiduki puhul, kui see sõiduk on mõeldud peamiselt alaliseks kasutamiseks esimesena nimetatud liikmesriigi territooriumil või kui seda tegelikult niimoodi kasutatakse. (
31
) Kui varasem kohtupraktika on seda veel käsitanud põhivabaduse piirangu õigustusena, (
32
) siis on Euroopa Kohus viimasel ajal õigesti täpsustanud, et sellisel juhul ei ole ebavõrdse kohtlemise puudumise tõttu tegemist diskrimineerimisega, sest lõpuks koheldakse nimelt kõiki isikuid, kes kasutavad liikmesriigis alaliselt – kas liikmesriigis registreeritud või registreerimata – sõidukit, võrdselt. (
33
)
44.
Seda arvestades ei kujuta mootorsõidukimaksu kehtestamine endast X‑i asutamisvabaduse piirangut, kui ta – nagu on tegelikult juba tuvastanud eelotsuse esitanud kohus, kelle ülesanne see on (
34
) _– kasutab oma sõidukit alaliselt Madalmaades. Kuna X poolt sõiduki kasutamine ei ole ka ajaliselt piiratud rendilepinguga, (
35
) koheldakse teda maksu kehtestamisega kokkuvõttes samamoodi kui neid isikuid, kes kasutavad Madalmaades alaliselt sõidukit siseriikliku registreerimise alusel.
45.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu faktiline tuvastus, mille kohaselt kasutab X sõidukit alaliselt ka Belgias, ei ole sellega vastuolus. Kohtupraktika kohaselt ei ole esiteks imperatiivset seost isiku elukoha ja sõiduki alalise kasutamise koha vahel. (
36
) Teiseks ei tähenda peamiselt alaline kasutamine liikmesriigis ka sellist kasutamist, mis toimub ainult ja katkematult seal. Nii tunnustas Euroopa Kohus peamiselt alalist kasutamist esimeses liikmesriigis näiteks ka juhul, kui asjaomane isik sõidab oma sõidukiga tööpäeviti tööle teise liikmesriiki ja kasutab seega korrapäraselt ka sealset teedevõrku. (
37
)
46.
Lõpuks ei piira kahekordset maksustamist mootorsõidukite registreerimismaksuga kahe liikmesriigi poolt – nagu käesolevas kohtuasjas – ka proportsionaalsuse põhimõte. Kui tuvastatakse nimelt sõiduki peamiselt alaline kasutamine esimeses liikmesriigis, ilma et kasutamine oleks ajaliselt piiratud, ei tule vastupidi eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvamusele, mida ta eelotsusetaotluses väljendas, järgida proportsionaalsuse põhimõtet. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on see nii nimelt ainult juhul, kui maksu kehtestamiseks on vaja õigustust, kuna sõidukit ei kasutata peamiselt alaliselt esimeses liikmesriigis (
38
) või kuna kasutamine on ajaliselt piiratud. (
39
) Kui on aga tegemist ajalise piiranguta alalise kasutamisega, ei ole – nagu eespool juba kirjeldatud (
40
) – tegemist piiranguga, sest puudub ebavõrdne kohtlemine, mistõttu ei tule maksu hinnata proportsionaalsuse alusel.
47.
Sellest kohtupraktikast mootorsõidukite registreerimismaksu kooskõla kohta põhivabadustega võib tuleneda liidu kodaniku kahekordne koormamine mootorsõidukite registreerimismaksuga. Nii on käesolevas kohtuasjas võimalik, et X peab lisaks Belgias tasutud registreerimismaksule maksma ka Madalmaades maksu seoses Madalmaade teedevõrgu kasutamisega, seda eelkõige siis, kui tal on seal alaline elukoht direktiivi 83/182 tähenduses.
48.
Lisaks sellele, et sellist topeltmaksustamist saab õigustada siseriiklike teedevõrkude topelt kasutamisega, on väljakujunenud kohtupraktikaga kooskõlas, et ebasoodne olukord, mis võib tuleneda erinevate liikmesriikide maksupädevuse paralleelsest teostamisest, ei kujuta endast EÜ asutamislepinguga keelatud piirangut, kui selline pädevuse teostamine ei ole diskrimineeriv. (
41
) Selle kohaselt on isegi õiguslik topeltmaksustamine, seega sama protsessi maksustamine kahe liikmesriigi poolt, põhimõtteliselt kooskõlas põhivabadustega. (
42
) Selle kohaselt peab liikmesriikidel igal juhul olema lubatud rakendada sellist maksustamist, mis viib üksnes kahekordse majandusliku koormuseni, käesoleval juhul sõiduki kasutamise koormamiseni kahe liikmesriigi poolt. Seda seetõttu, et käesolevas kohtuasjas ei ole tegemist õigusliku topeltmaksustamisega, kuna Madalmaades nõuti maks sisse Madalmaade teedevõrgu kasutamise eest, Belgias aga sõiduki sealsesse riiklikku registrisse kandmise eest.
49.
Mootorsõiduki registreerimismaksu tõttu tekkiva topeltmaksustamise teatava piirangu sätestab liidu õigus siiski, nagu juba mainitud, direktiivis 83/182. (
43
) Kui sõiduk on registrisse kantud isiku alalise elukoha liikmesriigis nimetatud direktiivi tähenduses, peaks maksustamine sõiduki kasutuselevõtu tõttu teises liikmesriigis üldjuhul olema selles direktiivis sätestatud maksuvabastuse alusel välistatud.
50.
Kokkuvõttes ei piira seega Madalmaade mootorsõidukimaksuga maksustamine X—le EÜ artikliga 43 tagatud asutamisvabadust.
b) Vahekokkuvõte
51.
Esmane õigus ei takista seega liikmesriigil põhikohtuasjaga sarnases olukorras maksustamist sellise maksuga nagu mootorsõidukimaks, kuigi maksukohustuslane on teises liikmesriigis sõiduki registreerimismaksu juba tasunud.
V. Ettepanek
52.
Eespool esitatud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Hoge Raad der Nederlandeni esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
Sõiduki kasutuselevõtu maksustamine mootorsõidukite registreerimismaksuga, kui liidu kodaniku elukoht on kahes liikmesriigis ja kui ta kasutab oma sõidukit, mis on teises liikmesriigis juba registrisse kantud ja maksustatud, alaliselt mõlemas liikmesriigis, on liidu õigusega vastuolus ainult siis, kui tema alaline elukoht direktiivi 83/182 artikli 7 lõike 1 tähenduses ei ole selles liikmesriigis ja kui muud maksuvabastuse tingimused vastavalt direktiivile 83/182 on täidetud.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	Vt selle kohta kohtuasi C‑114/11: Notermans-Boddenberg; liidetud kohtuasjad C‑578/10–C‑580/10: van Putten; kohtuasi C‑91/10: VAV‑Autovermietung; kohtuasi C‑42/08: Ilhan, ja kohtuasi C‑242/05: van de Coevering.
(
3
)	ELT L 105, lk 59; ELT eriväljaanne 09/01, lk 112.
(
4
)	Vt nt 26. aprilli 2012. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑578/10–C‑580/10: van Putten (punkt 6).
(
5
)	Vt Euroopa Kohtu selle pädevuse kohta nt 20. märtsi 1986. aasta otsus kohtuasjas 35/85: Tissier (EKL 1986, lk 1207, punkt 9) ja 30. mai 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑342/12: Worten (punkt 30).
(
6
)	Nõukogu 16. detsembri 1991. aasta direktiiv 91/680/EMÜ, millega täiendatakse maksupiiride kaotamise eesmärgil ühist käibemaksusüsteemi ning muudetakse direktiivi 77/388/EMÜ (EÜT L 376, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 160).
(
7
)	Vt 20. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-297/05: komisjon vs. Madalmaad (EKL 2007, lk I-7467, punkt 12).
(
8
)	Vt minu 5. septembri 2013. aasta ettepanek kohtuasjas C‑385/12: Hervis Sport- és Divatkereskedelmi (ettepaneku punkt 112 jj), mis käsitleb direktiivi 2006/112/EÜ artiklit 401.
(
9
)	Selle kohta aga kohtujurist Mischo 27. aprilli 1989. aasta ettepanek liidetud kohtuasjades 93/88 ja 94/88: Wisselink jt (EKL 1989, lk 2671, ettepaneku punkt 43 jj).
(
10
)	Vt selle kohta kohtujurist Stix-Hackli 4. märtsi 2004. aasta ettepanek kohtuasjas C-365/02: Lindfors (EKL 2004, lk I-7183, ettepaneku punkt 56).
(
11
)	Vt 7. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C-156/04: komisjon vs. Kreeka (EKL 2007, lk I-4129) ja 4. juuni 2009. aasta otsus kohtuasjas C-144/08: komisjon vs. Soome (EKL 2009, lk I-97*).
(
12
)	Vt kohtujurist Jacobsi 20. jaanuari 2005. aasta ettepanek kohtuasjas C-464/02: komisjon vs. Taani (EKL 2005, lk I-7929, ettepaneku punkt 43) ja 15. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-464/02: komisjon vs. Taani (EKL 2005, lk I-7929, punkt 75 jj).
(
13
)	Nõukogu 28. märtsi 1983. aasta direktiiv 83/183/EMÜ üksikisikute isikliku vara liikmesriigist alalise importimise suhtes kohaldatava maksuvabastuse kohta (EÜT L 105, lk 64; ELT eriväljaanne 09/01, lk 117).
(
14
)	Vt mh 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-387/01: Weigel (EKL 2004, lk I-4981, punkt 47) ja 26. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-392/05: Alevizos (EKL 2007, lk I-3505, punkt 49); vt ka minu 25. jaanuari 2007. aasta ettepanek kohtuasjas C-392/05: Alevizos (EKL 2007, lk I-3505, ettepaneku punktid 50–56 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
15
)	Vt komisjoni 14. detsembri 2012. aasta teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule ning Euroopa majandus‑ ja sotsiaalkomiteele, Ühtse turu tugevdamine sõiduautode piiriüleste maksutõkete kõrvaldamise abil, COM(2012) 756 (final), lk 5.
(
16
)	Komisjoni 30. oktoobri 1975. aasta ettepaneku nõukogule direktiivi vastuvõtmiseks ajutiselt imporditud teatavate transpordivahendite maksuvabastuse kohta ühenduses artikkel 1 (EÜT C 267, lk 8).
(
17
)	Komisjoni 10. veebruari 1998. aasta ettepaneku nõukogule direktiivi vastuvõtmiseks üksikisikute mootorsõidukite, mis on teise liikmesriiki alaliselt imporditud elukoha muutuse tõttu või mida kasutatakse ajutiselt mõnes muus liikmesriigis kui see, kus sõiduk on registreeritud, maksustamisviisi kohta artikli 1 lõiked 1 ja 2 (EÜT C 108, lk 75).
(
18
)	Vt üksikasjalikult direktiivi 83/182 artikli 3 punkti a alapunkt aa, artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkt aa ja artikli 5 lõike 1 punktid a ja b.
(
19
)	Vt 2. augusti 1993. aasta otsus kohtuasjas C-9/92: komisjon vs. Kreeka (EKL 1993, lk I-4467, punkt 8).
(
20
)	Vt selle kohta 23. aprilli 1991. aasta otsus kohtuasjas C-297/89: Ryborg (EKL 1991, lk I-1943, punktid 13–16).
(
21
)	Vt selle kohta 7. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C-156/04: komisjon vs. Kreeka (EKL 2007, lk I-4129, punkt 46).
(
22
)	Vt selle kohta üksikasjalikult eespool 21. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Kreeka, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
23
)	Vt 29. mai 1997. aasta otsus kohtuasjas C-389/95: Klattner (EKL 1997, lk I-2719, punkt 35) direktiivi 83/182 artikli 3 kohta.
(
24
)	Vt selle kohta üksikasjalikult direktiivi 83/182 artikli 3 algus ja artikli 4 lõige 2.
(
25
)	Eespool 4. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus van Putten, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
26
)	Eespool 21. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Kreeka, punkt 85 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
27
)	Vt hiljutine 29. septembri 2010. aasta määrus kohtuasjas C-91/10: VAV-Autovermietung (EKL 2010, lk I-116*).
(
28
)	Vt nt 7. märtsi 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑577/11: DKV Belgium (punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
29
)	Vt mh 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-387/01: Weigel (EKL 2004, lk I-4981, punkt 55); 26. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-392/05: Alevizos (EKL 2007, lk I-3505, punkt 76), ja 15. septembri 2011. aasta otsus kohtuasjas C-240/10: Schulz-Delzers ja Schulz (EKL 2011, lk I-8531, punkt 42).
(
30
)	Vt 5. veebruari 1991. aasta otsus kohtuasjas C-363/89: Roux (EKL 1991, lk I-273, punkt 23) EMÜ artiklite 48 ja 52 kohta.
(
31
)	Eespool 4. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus van Putten, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
32
)	Vt 15. detsembri 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-151/04 ja C-152/04: Nadin ja Nadin-Lux (EKL 2005, lk I-11203, punkt 41) ja 23. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-232/03: komisjon vs. Soome (EKL 2006, lk I-27*, punktid 44–47) ja 27. juuni 2006. aasta määrus kohtuasjas C-242/05: van de Coevering (EKL 2006, lk I-5843, punktid 21–24).
(
33
)	Vt selle kohta eespool 4. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus van Putten, punkt 50, ja 27. aprilli 2012. aasta määrus kohtuasjas C‑114/11: Notermans-Boddenberg (punkt 27); analoogiline juba eespool 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Taani, punkt 78.
(
34
)	Vt eespool 32. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Nadin ja Nadin-Lux, punkt 42.
(
35
)	Vt selle kohta eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtumäärus VAV‑Autovermietung, punkt 19 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
36
)	Vt selle kohta eespool 32. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Nadin ja Nadin-Lux, ja komisjon vs. Soome ning ka 24. oktoobri 2008. aasta määrus kohtuasjas C-364/08: Vandermeir (EKL 2008, lk I-8087).
(
37
)	Vt eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtumäärus Notermans-Boddenberg, punkt 29 jj.
(
38
)	Vt eespool 32. joonealuses märkuses viidatud kohtumäärus van de Coevering, punkt 26 jj.
(
39
)	Vt 22. mai 2008. aasta määrus kohtuasjas C-42/08: Ilhan (EKL 2008, lk I-83*, punkt 18 jj).
(
40
)	Vt eespool punkt 43 jj.
(
41
)	Vt nt 8. detsembri 2011. aasta otsus kohtuasjas C-157/10: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (EKL 2011, lk I-13023, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
42
)	Vt 16. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas C-128/08: Damseaux (EKL 2009, lk I-6823, punkt 26 jj).
(
43
)	Vt eespool punkt 15 jj.