Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (neljas koda)
21. mai 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö tsiviil- ja kaubandusasjades – Määrus (EL) nr 655/2014 – Menetlus Euroopa pangakonto arestimise määruse tegemiseks, et hõlbustada võlgade piiriülest sissenõudmist tsiviil- ja kaubandusasjades – Väljaandmise tingimused – Artikli 7 lõige 1 – Pakiline vajadus – Reaalne oht, et kui arestimismäärust ei tehta, on nõude hilisem täitmine takistatud või oluliselt keerukam – Selle ohu laad – Asjaolud, mis võivad tõendada ohu esinemist – Võlgniku varasemad teod – Sissenõudmise takistused liikmesriigis, kus on tema alaline elu- või asukoht – Liikmesriigi õigusakt, milles on ette nähtud, et vastuvõetamatu on mis tahes hagi, mis puudutab nimetatud liikmesriigist osutatavate selliste hasartmänguteenuste seaduslikkust, mille osutamine on selle liikmesriigi õigusaktide kohaselt lubatud, ning et selle liikmesriigi kohtutel on kohustus keelduda tunnustamast ja täitmast mis tahes välisriigi kohtulahendit, mis on tehtud sellise hagi tulemusel
Kohtuasjas C‑198/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Landesgericht für Zivilrechtssachen Wieni (liidumaa tsiviilkohus Viinis, Austria) 8. märtsi 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 12. märtsil 2024, menetluses
TQ
versus
MR Green Limited,
EUROOPA KOHUS (neljas koda),
koosseisus: koja president I. Jarukaitis, esimese koja president F. Biltgen neljanda koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud N. Jääskinen (ettekandja), R. Frendo ja M. Bošnjak neljanda koja kohtuniku ülesannetes,
kohtujurist: N. Emiliou,
kohtusekretär: ametnik E. Sartori,
arvestades kirjalikku menetlust ja 19. juuni 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        TQ, esindaja: Rechtsanwalt S. R. Thorstensen,
–        Mr Green Limited, esindaja: Rechtsanwalt C. Leitgeb,
–        Belgia valitsus, esindajad: M. Jacobs ja M. Van Regemorter, keda abistasid advocaten R. Verbeke ja Ph. Vlaemminck,
–        Malta valitsus, esindaja: A. Buhagiar, keda abistasid abogado D. Sarmiento Ramírez-Escudero ning avukati D. Inguanez ja K. Sammut,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: S. Noë ja L. Wildpanner,
olles 30. oktoobri 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta määruse (EL) nr 655/2014, millega luuakse pangakontode Euroopa arestimismääruse menetlus, et hõlbustada võlgade piiriülest sissenõudmist tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2014, L 189, lk 59), artikli 7 lõike 1 tõlgendamist.
2        Taotlus on esitatud Austrias elava füüsilise isiku TQ ja Maltal asuva veebis hasartmängude korraldamisega tegeleva ettevõtja Mr Green Limited vahelises kohtuvaidluses taotluse üle teha selle ettevõtja pangakontode arestimiseks Euroopa arestimismäärus.
Õiguslik raamistik
3        Määruse nr 655/2014 põhjendustes 5, 11 ja 14 on märgitud:
„(5)      Siseriiklikud kaitsemeetmete (nt pangakonto arestimise määruste) saamise menetlused on kehtestatud kõikides liikmesriikides, kuid selliste meetmete võtmise tingimused ja nende rakendamise tõhusus on väga erinevad. Lisaks võib siseriiklike kaitsemeetmete kasutamine piiriülese toimega juhtumite puhul osutuda tülikaks, eelkõige siis, kui võlausaldaja soovib arestida mitut pangakontot, mis asuvad eri liikmesriikides. Seetõttu näib olevat vajalik ja asjakohane võtta vastu siduv ja vahetult kohaldatav liidu õigusakt, millega kehtestatakse uus [Euroopa L]iidu menetlus, mis võimaldab piiriüleste kohtuasjade puhul pangakontodel olevat raha tõhusalt ja kiiresti arestida.
[…]
(11)      Võlausaldajal, kes soovib tagada hilisema sisulise kohtuotsuse täitmise, peaks olema võimalus kasutada arestimismääruse menetlust enne sisulise kohtumenetluse algatamist ja sellise menetluse mis tahes etapis. Seda peaks saama kasutada ka võlausaldaja, kes on juba saanud kohtuotsuse, kohtuliku kokkuleppe või ametliku dokumendi, millega võlgnikult nõutakse võlausaldaja nõude tasumist.
[…]
(14)      Arestimismääruse tegemise tingimused peaksid looma asjakohase tasakaalu võlausaldajapoolse arestimismääruse saamise huvi ja võlgnikupoolse arestimismääruse kuritarvitamise vältimise huvi vahel.
[…]
Lisaks tuleks nõuda võlausaldajalt kõigil juhtudel, ka siis, kui ta on juba kohtuotsuse saanud, veenma kohut, et tema nõue vajab kiiresti kohtulikku kaitset ning et ilma arestimismääruseta võib olemasoleva või tulevase kohtuotsuse täitmine olla takistatud või oluliselt keerukam, kuna eksisteerib reaalne oht, et ajaks, mil võlausaldaja saab lasta olemasoleva või tulevase kohtuotsuse täitmisele pöörata, on võlgnik oma vara kaotanud, peitnud või hävitanud või on vara võõrandanud kas selle tegelikust väärtusest odavamalt või ebatavalises ulatuses või ebatavalise tegevuse kaudu.
Kohus peaks hindama võlausaldaja poolt sellise riski olemasolu tõestamiseks esitatud tõendeid. Need võivad puudutada näiteks võlgniku käitumist seoses võlausaldaja nõudega või varasemates pooltevahelistes vaidlustes, võlgniku krediidiajalugu, võlgniku varade liiki ja võlgniku mis tahes hiljutisi toiminguid oma varadega. Tõendite hindamisel võib kohus otsustada, et võlgniku poolt tema äritegevuse normaalseks toimimiseks või tema pere jooksvateks vajadusteks kontodelt raha väljavõtmine ja kulutuste tegemine ei ole iseenesest ebatavaline. Võlgniku poolt nõude lihtsalt tasumata jätmist või vaidlustamist või lihtsalt asjaolu, et võlgnikul on rohkem kui üks võlausaldaja, ei peaks iseenesest pidama piisavaks tõendiks, et põhjendada arestimismääruse tegemist. Samuti ei peaks arestimismääruse tegemiseks olema piisav põhjendus iseenesest lihtsalt asjaolu, et võlgniku rahaline olukord on halb või halvenemas. Kohus võib neid tegureid siiski arvesse võtta ohu eksisteerimise üldisel hindamisel.“
4        Määruse artikli 1 „Sisu“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Käesoleva määrusega kehtestatakse liidu menetlus, mis võimaldab võlausaldajal saada pangakonto Euroopa arestimismääruse („arestimismäärus“), millega hoitakse ära võlausaldaja nõude hilisema täitmise ohustamine raha ülekandmise või väljavõtmise teel määruses kindlaksmääratud summani, mida võlgnik hoiab või mida võlgniku nimel hoitakse liikmesriigis peetaval pangakontol.“
5        Määruse artikli 7 „Arestimismääruse tegemise tingimused“ lõikes 1 on sätestatud:
„Kohus teeb arestimismääruse, kui võlausaldaja on esitanud piisavad tõendid, mille põhjal kohus saab veenduda, et arestimismääruse vormis kaitsemeetme võtmiseks on pakiline vajadus, kuna on reaalne oht, et ilma sellise meetmeta oleks võlausaldaja poolt võlgniku vastu esitatud nõude hilisem täitmine takistatud või oluliselt keerukam.“
6        Määruse artiklis 8 „Arestimismääruse taotlemine“ on ette nähtud:
„1.      Arestimismääruse taotlemiseks kasutatakse vormi, mis kehtestatakse kooskõlas artikli 52 lõikes 2 osutatud nõuandemenetlusega.
2.      Taotlus sisaldab järgmist teavet:
[…]
j)      kõikide arestimismääruse tegemist põhjendavate oluliste asjaolude kirjeldus, nagu on nõutud artikli 7 lõikes 1“.
7        Määruse nr 655/2014 artikli 17 „Otsus arestimismääruse taotluse kohta“ lõikes 1 on sätestatud:
„Kohus, kellele arestimismääruse taotlus esitati, kontrollib, kas käesolevas määruses sätestatud tingimused ja nõuded on täidetud.“
8        Määruse artiklis 22 „Tunnustamine ja täidetavus“ on ette nähtud:
„Ühes liikmesriigis kooskõlas käesoleva määrusega tehtud arestimismäärust tunnustatakse teistes liikmesriikides ühegi erimenetluse järgimist nõudmata ja täidetakse teises liikmesriigis ilma, et seda oleks vaja täidetavaks tunnistada.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
9        Austrias elav TQ mängis selle liikmesriigi territooriumil veebis korraldatavaid hasartmänge, mida pakub Maltal asuv äriühing Mr Green, kellel on Malta tegevusluba veebis hasartmängude korraldamiseks, aga mitte vastavat Austria tegevusluba, mis oleks väljastatud 28. novembri 1989. aasta föderaalse hasartmänguseaduse (hasartmänguseadus – GSpG) (Bundesgesetz zur Regelung des Glücksspielwesens (Glücksspielgesetz – GSpG)) (BGBl. I, 620/1989) alusel. Ajavahemikus 3. jaanuarist 2017 kuni 25. aprillini 2019 kaotas ta kokku 62 878 eurot.
10      TQ esitas Landesgericht für Zivilrechtssachen Wienile (liidumaa tsiviilkohus Viinis, Austria), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, Mr Greeni vastu hagi eespool nimetatud summa tagastamise nõudes, väites, et kuna Mr Greenil ei olnud föderaalse hasartmänguseaduse alusel tegevusluba, oli hasartmängu aluseks olnud hasartmänguleping tühine, mistõttu on see äriühing kohustatud TQ kaotatud panused talle tagasi maksma. Kohus rahuldas 2. detsembri 2021. aasta kohtuotsusega TQ nõude ja mõistis Mr Greenilt tema kasuks välja kokku 62 878 eurot, millele lisanduvad intressid, kulud ja kõrvalkulud.
11      Mr Green esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Oberlandesgericht Wienile (liidumaa kõrgeim kohus Viinis, Austria), kes jättis selle 21. veebruari 2022. aasta kohtuotsusega rahuldamata. Nii viimane kohtuotsus kui ka eespool nimetatud kohtuotsus jõustusid ja muutusid täidetavaks 13. aprillil 2022.
12      Kuna nimetatud summasid talle tagasi ei makstud, esitas TQ 13. veebruaril 2024 Bezirksgericht Innere Stadt Wienile (Viini kesklinna esimese astme kohus, Austria) määruse nr 655/2014 alusel taotluse teha Euroopa arestimismäärus (edaspidi „arestimismäärus“) nõude kohta, mis oli 2. detsembri 2021. aasta kohtuotsusega ja 21. veebruari 2022. aasta kohtuotsusega rahuldatud ning mis oli suunatud pangakontode vastu, mis TQ sõnul kuulusid Mr Greenile Iirimaal, Luksemburgis, Maltal ja Rootsis.
13      Selles kohtus väitis TQ, et arestimismääruse tegemisel tuleb sisuliselt arvesse võtta asjaolu, et pärast seda, kui Austria kohtud tegid 2021. aasta jaanuaris mitu kohtuotsust, millega anti luba sundtäitmiseks menetlustes, mis on sarnased sellega, milles Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (liidumaa tsiviilkohus Viinis) tegi 2. detsembril 2021 kohtuotsuse, ning mille olid Mr Greeni vastu algatanud teised Austrias elavad mängijad, ütles nimetatud ettevõtja üles lepingu, mille ta oli sõlminud Austria makseteenuse pakkujaga Dimoco Europe GmbH (edaspidi „Dimoco“), kelle juures tal oli kreeditsaldo ja kes kuni 2021. aasta veebruari alguseni rahuldas nõudeid tema eest kolmandast isikust võlgnikuna. TQ sõnul oli seega oht, et Mr Green tegutseb samamoodi käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis nimetatud liikmesriikides, et muuta oma varad võlausaldajatele kättesaamatuks, kandes need üle Maltale, kus alates 2023. aasta juunist on seadusega keelatud täita välisriigi kohtuotsuseid hasartmängude korraldamisega tegelevate ettevõtjate suhtes, kellel on Malta tegevusluba.
14      Bezirksgericht Innere Stadt Wien (Viini kesklinna esimese astme kohus) jättis TQ esitatud arestimismääruse taotluse 15. veebruari 2024. aasta kohtuotsusega rahuldamata põhjendusel, et esiteks ei võimaldanud 2021. aastal aset leidnud sündmused järeldada, et tema nõude sissenõudmine oli muutunud 2024. aastal võimatuks või oluliselt keerulisemaks, ning teiseks ei tundunud, et tegemist oleks pakilise juhtumiga, kuna TQ esitas selle taotluse alles kolm aastat pärast seda, kui ta oli saanud täitedokumendi, mis kohustas Mr Greeni asjaomase nõude täitma. Lisaks leidis see kohus seoses TQ argumentidega Malta õigusnormide kohta, et kuigi vastab tõele, et Malta esimese astme kohtud keeldusid täitmast Austria kohtuotsuseid, ei ole tõendatud, et ka selle liikmesriigi kõrgemad kohtud otsustasid samamoodi.
15      TQ esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtule selle kohtuotsuse peale kaebuse, milles palus kohtuotsust muuta nii, et rahuldataks tema taotlus teha Mr Greeni asjaomaste pangakontode suhtes arestimismäärus.
16      Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus kõigepealt, et vastavalt tema tõlgendusele määruse nr 655/2014 artikli 7 lõikest 1 peavad arestimismääruse tegemiseks olema täidetud kaks tingimust: esiteks peab arestimiseks olema pakiline vajadus ja teiseks peab esinema oht, et ilma arestimiseta oleks asjaomaste nõuete täitmine takistatud või oluliselt keerukam. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et määruse põhjenduse 14 kohaselt tuleb sellise ohu olemasolu tõendada teoga, mille võlgnik on toime pannud veidi aega enne asjaomaste pangakontode arestimise taotluse esitamist. Kuigi pärast Mr Greeni ja Dimoco vahelise lepingu ülesütlemist ei olnud Austrias Mr Greeni vastu algatatud sundtäitmismenetlused edukad, sest viimati nimetatud äriühing keeldus tegemast makseid Austria kohtulahendite alusel, millega kohustati teda asjaomased nõuded täitma, ei ole lepingu ülesütlemine „hiljutine toiming“ põhjenduse 14 tähenduses, kuna TQ esitas arestimismääruse taotluse veidi enam kui kolm aastat pärast kõnealust ülesütlemist ega tuginenud arestimismääruse vajalikkuse põhjendamiseks muudele Mr Greeni tegudele. Lisaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ka asjaomase nõude tasumata jätmine ei saa kujutada endast „hiljutist toimingut“, mida võiks põhjenduse 14 tähenduses arvesse võtta. Seega leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et pakilise vajaduse puudumise tõttu ei ole alust anda luba võlgniku pangakontode arestimiseks tema tegude alusel, mis on tehtud enam kui kolm aastat tagasi.
17      Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on seejärel tekkinud küsimus, kas määruse nr 655/2014 artikli 7 lõikes 1 ette nähtud tingimuste hindamisel on asjakohane Malta hasartmänguseaduse 12. juunil 2023 tehtud muudatus (edaspidi „Malta hasartmänguseaduse muudatus“), millega lisati sellesse seadusesse artikkel 56 A (edaspidi „artikkel 56 A“), mille kohaselt on igasugune hagi hasartmängude korraldamisega tegelevate ettevõtjate vastu, kellel on Malta tegevusluba, keelatud, kuna see on vastuolus avaliku korraga, ning Malta kohtud peavad keelduma selles liikmesriigis tunnustamast ja/või täitmast välisriigi kohtuotsust ja/või välisriigi muud kohtulahendit, mis on tehtud sellise hagi tulemusel.
18      Sellega seoses leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et esiteks, arvestades määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 1 sõnastust, võib seda mõista nii, et „reaalne oht“, et arestimata jätmise korral on nõuete täitmine takistatud või oluliselt keerukam, ei sõltu üksnes võlgniku tegudest, vaid võib tuleneda ka kolmandate isikute tegevusest. Seega võib Malta hasartmänguseaduse muudatus põhikohtuasja mõjutada, kuna see on sõnastuse poolest vastuolus määruse artikliga 22 ja seda tuleks seega arvesse võtta kui takistust TQ nõude täitmisele Maltal.
19      Teiseks omistab määruse nr 655/2014 põhjendus 14 otsustava tähtsuse võlausaldaja ja võlgniku huvide kaalumisele ning viitab seoses asjaomase riskiga tegevusele, mille eest vastutab võlgnik, kusjuures kolmandate isikute tegusid ei ole mainitud. Seega, kuna ei võlausaldaja ega võlgnik ei mõjutanud Malta hasartmänguseaduse muudatuse vastuvõtmist, kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus selles, kas Malta seadusandja tegevust on põhikohtuasjas võimalik arvesse võtta.
20      Lõpuks tõdeb eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Austria hagejad püüdsid sarnastes olukordades lasta Maltal täita hasartmänge puudutavates kohtuasjades nende kasuks tehtud otsuseid ning Prim’Awla tal-Qorti Ċivili (tsiviilkohtu esimene koda, Malta) keeldus esitamast Euroopa Kohtule eelotsuse küsimust selle kohta, kas Malta hasartmänguseaduse muudatus on liidu õigusega vastuolus. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib siiski, et ei ole võimalik kindlaks teha, kas sel viisil tehtud kohtulahendid on omandanud seadusjõu või kas hasartmänge puudutavates kohtuasjades tehtud Austria kohtuotsuste täitmisest on Maltal keeldutud seadusjõu omandanud kohtulahenditega.
21      Neil asjaoludel otsustas Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (liidumaa tsiviilkohus Viinis) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas määruse [nr 655/2014] artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et arvesse ei tule võtta võlgniku kolme või enama aasta taguseid tegusid ja/või kohtulahendi täitmise takistusi võlgniku liikmesriigis?“
Menetluse suulise osa uuendamise taotlused
22      Euroopa Kohtu kantseleisse 21. ja 24. novembril 2025 esitatud dokumentidega palusid Malta valitsus ja Mr Green menetluse suulise osa Euroopa Kohtu kodukorra artikli 83 alusel uuendada.
23      Oma taotluse põhjendamiseks väidab Mr Green sisuliselt, et kohtujurist kirjeldas oma ettepaneku punktis 66 ebatäpselt selle äriühingu seisukohta seoses tema väidetava kavatsusega tugineda artiklile 56 A, et vaielda vastu asjaomaste kohtulahendite täitmisele Maltal.
24      Malta valitsus väidab oma taotluse põhjendamiseks, et kohtujuristi ettepanekus on mitu ebatäpsust selles osas, kuidas Malta kohtud kohaldavad artiklit 56 A, ja asjaolu osas, et see säte võimaldab võlgniku rahalisi vahendeid võlausaldaja eest „varjata“.
25      Sellega seoses väärib esiteks meeldetuletamist, et ELTL artikli 252 teise lõigu kohaselt on kohtujuristi ülesanne avalikul kohtuistungil täiesti erapooletult ja sõltumatult teha põhjendatud ettepanekuid kohtuasjades, mis Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohaselt nõuavad tema osalemist. Kohtujuristi ettepanek ega selleni jõudmiseks läbitud põhjenduskäik ei ole Euroopa Kohtule siduvad (vt selle kohta 18. detsembri 2025. aasta kohtuotsus Storstockholms Lokaltrafik, C‑422/24, EU:C:2025:980, punkt 21, ning 29. jaanuari 2026. aasta kohtuotsus Keladis I ja Keladis II, C‑72/24 ja C‑73/24, EU:C:2026:51, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
26      Teiseks ei ole Euroopa Liidu Kohtu põhikirjas ega kodukorras pooltele ega põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikutele ette nähtud võimalust esitada seisukohti vastuseks kohtujuristi ettepanekule. Seetõttu ei saa asjaolu, et pool või huvitatud isik ei nõustu kohtujuristi ettepanekuga – olenemata sellest, milliseid küsimusi ettepanekus analüüsiti –, olla iseenesest põhjus, mis annaks alust suulise menetluse uuendamiseks (vt selle kohta 18. detsembri 2025. aasta kohtuotsus Storstockholms Lokaltrafik, C‑422/24, EU:C:2025:980, punkt 22, ning 29. jaanuari 2026. aasta kohtuotsus Keladis I ja Keladis II, C‑72/24 ja C‑73/24, EU:C:2026:51, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
27      Sellest järeldub, et kuna Malta valitsus ja Mr Green püüavad menetluse suulise osa uuendamise taotlustega vastata kohtujuristi ettepanekus väljendatud seisukohale ja täpsustada teatud faktilisi asjaolusid, tuleb need taotlused jätta rahuldamata.
28      Euroopa Kohus võib tõepoolest kodukorra artikli 83 alusel igal ajal pärast kohtujuristi ärakuulamist teha määruse menetluse suulise osa uuendamiseks, eelkõige siis, kui ta leiab, et tal ei ole piisavalt teavet, või kui üks pooltest on pärast suulise osa lõpetamist esitanud uue asjaolu, millel on otsustav tähtsus Euroopa Kohtu lahendi jaoks, või kui asja lahendamisel tuleks tugineda argumendile, mille üle pooled või Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikud ei ole vaielnud.
29      Käesoleval juhul leiab Euroopa Kohus siiski, et pärast menetluse kirjalikku osa ja Euroopa Kohtus suuliste seisukohtade ärakuulamiseks toimunud kohtuistungit on tal kogu vajalik teave eelotsusetaotluse lahendamiseks. Lisaks ei kujuta asjaolud, millele Malta valitsus ja Mr Green menetluse suulise osa uuendamise taotluse põhjendamiseks tuginesid, endast uusi asjaolusid, millel oleks otsustav tähtsus lahendi jaoks, mille kohus peab käesolevas asjas tegema.
30      Mis puudutab täpsemalt käesoleva kohtuotsuse punktides 23 ja 24 esitatud faktilisi asjaolusid, siis väärib meeldetuletamist, et Euroopa Kohtu ülesanne ei ole kindlaks teha, kas väidetavad faktilised asjaolud on tõendatud, vaid üksnes tõlgendada liidu õiguse asjakohaseid sätteid. Nimelt nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et liikmesriigi kohus esitab liidu õiguse tõlgendamist puudutavad küsimused õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne (vt selle kohta 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Landeck (katse tutvuda mobiiltelefonis salvestatud isikuandmetega), C‑548/21, EU:C:2024:830, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
31      Neil asjaoludel leiab Euroopa Kohus, olles kohtujuristi ära kuulanud, et puudub vajadus menetluse suulise osa uuendamiseks.
Eelotsuse küsimuse analüüs
32      Oma ainsa küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul sisuliselt selgitada, kas määruse nr 655/2014 artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus, kellele on esitatud arestimismääruse taotlus, võib selle kindlakstegemisel, kas arestimismääruse tegemiseks on pakiline vajadus, võtta arvesse ühelt poolt võlgniku tegevust, mis leidis aset mitu aastat enne selle taotluse esitamist, ja teiselt poolt seda, et võlgniku asukohaliikmesriigis on olemas seadus, mis võib takistada asjaomase nõude sissenõudmist.
33      Määruse nr 655/2014 artiklist 1 nähtuvalt
on selle määrusega kehtestatud liidu menetlus, mis võimaldab võlausaldajal saada pangakonto arestimismäärus, millega hoitakse ära võlausaldaja nõude hilisema täitmise ohustamine raha ülekandmise või väljavõtmise teel arestimismääruses kindlaksmääratud summani, mida võlgnik hoiab või mida võlgniku nimel hoitakse liikmesriigis peetaval pangakontol. Võlausaldaja saab kasutada arestimismäärust riigisisese õiguse kohaste arestimismeetmete alternatiivina.
34      Määruse artikli 17 lõike 1 kohaselt kontrollib kohus, kellele on esitatud arestimismääruse taotlus, kas määruses sätestatud tingimused ja nõuded on täidetud.
35      Arestimismääruse tegemise tingimused on sätestatud määruse nr 655/2014 artiklis 7.
36      Vastavalt määruse nr 655/2014 artikli 7 lõikele 1 teeb kohus arestimismääruse, kui võlausaldaja on esitanud piisavad tõendid, mille põhjal kohus saab veenduda, et arestimismääruse vormis kaitsemeetme võtmiseks on pakiline vajadus, kuna on reaalne oht, et ilma sellise meetmeta oleks võlausaldaja poolt võlgniku vastu esitatud nõude hilisem täitmine takistatud või oluliselt keerukam.
37      Nagu Euroopa Kohus on otsustanud, on määruse nr 655/2014 artikli 7 lõikes 1 ette nähtud, et selle sätte alusel arestimismääruse tegemiseks peab võlausaldaja tõendama üksnes seda, et on pakiline vajadus meetme järele, kuna esineb vahetu oht tema nõude hilisemale täitmisele (vt selle kohta 7. novembri 2019. aasta kohtuotsus K. H. K. (pangakontode arestimine), C‑555/18, EU:C:2019:937, punkt 40, ja 20. aprilli 2023. aasta kohtuotsus Starkinvest, C‑291/21, EU:C:2023:299, punkt 50).
38      Nimelt, nagu rõhutas ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 49, nähtub artikli 7 lõike 1 sõnastusest üheselt, et selles on võlausaldajale ette nähtud kohustus tõendada, et arestimismääruse tegemiseks on „pakiline vajadus“, millele on iseloomulik „reaalne oht“, et ilma sellise meetmeta oleks nõude hilisem täitmine takistatud või oluliselt keerukam. Pakiline vajadus arestimismääruse tegemiseks ja „reaalne oht“ on seega ühe ja sama tingimuse kaks lahutamatut aspekti, mitte kaks eraldiseisvat tingimust.
39      Järelikult tuleb määruse nr 655/2014 artikli 7 lõiget 1 tõlgendada nii, et arestimismääruse tegemiseks on pakiline vajadus, kui esineb reaalne oht, et ilma arestimismääruseta oleks nõude täitmine takistatud või oluliselt keerukam selleks ajaks, kui võlausaldajal on võimalik lasta olemasolevat või tulevast kohtulahendit täita.
40      Eespool toodust tuleneb, et nende asjaolude asjakohasust, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus oma eelotsuse küsimuses viitab, tuleb hinnata seoses arestimismääruse tegemise vajaduse pakilisuse tingimusega, mida iseloomustab niisuguse reaalse ohu esinemine. Sellega seoses tuleb määratleda mõiste „reaalne oht“ määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 1 tähenduses ja täpsemalt analüüsida, milliseid asjaolusid võib arestimismääruse taotlust lahendav kohus arvesse võtta, et kontrollida, kas see tingimus on täidetud.
41      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvesse võtta nii sätte sõnastust kui ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on (vt selle kohta 17. novembri 1983. aasta kohtuotsus Merck, 292/82, EU:C:1983:335, punkt 12; 18. detsembri 2025. aasta kohtuotsus E. (nõude tasaarvestamine), C‑481/24, EU:C:2025:996, punkt 29, ja 22. jaanuari 2026. aasta kohtuotsus NOVIS, C‑18/24, EU:C:2026:33, punkt 49).
42      Mis puudutab sellega seoses esiteks mõistet „reaalne oht“ määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 1 tähenduses ja täpsemalt selle sätte sõnastust, siis tuleb tõdeda, et sellest sõnastusest ja eelkõige omadussõna „reaalne“ kasutamisest nähtub selgelt, et seda mõistet tuleb tõlgendada nii, et sellega peetakse silmas konkreetset ja tegelikku ohtu arestimistaotluse esitamise ajal, niisiis mitte ainult potentsiaalset või võimalikku ohtu.
43      Mis puudutab artikli 7 lõike 1 konteksti, siis tuleb märkida, et määruse nr 655/2014 põhjenduses 14 on selle mõiste ulatust täpsustatud.
44      Sellega seoses nähtub põhjenduse 14 kolmandast lõigust sisuliselt, et selleks, et veenda asja menetlevat kohut, et tema nõue vajab kiiresti kohtulikku kaitset, peab võlausaldaja tõendama, et esineb reaalne oht, et ajaks, mil võlausaldaja saab lasta kohtuotsuse täitmisele pöörata, on võlgnik oma vara kaotanud, peitnud või hävitanud või on vara võõrandanud kas selle tegelikust väärtusest odavamalt või ebatavalises ulatuses või ebatavalise tegevuse kaudu. Põhjenduse 14 neljandas lõigus on lisatud, et lihtsalt asjaolu, et võlgnikul on rohkem kui üks võlausaldaja või et tema rahaline olukord on halb või halvenemas, ei peaks iseenesest pidama piisavaks tõendiks, et põhjendada arestimismääruse tegemist.
45      Põhjenduse 14 kolmandat ja neljandat lõiku koostoimes tõlgendades tuleb „reaalset ohtu“ määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 1 tähenduses mõista kui riski, mis tuleneb võlgniku tahtlikust tegevusest ja täpsemalt sellest, et võlgnik võtab niisuguseid meetmeid nagu vara kaotamine, peitmine või hävitamine või võõrandamine selle tegelikust väärtusest odavamalt, mille eesmärk on vältida võla tasumist, mitte aga mis tahes muust asjaomase nõude sissenõudmist ähvardavast ohust, mis ei ole võlgniku niisuguse tegevuse tagajärg.
46      Seda tõlgendust kinnitavad määruse nr 655/2014 ettevalmistavad materjalid ja täpsemalt ettepanek võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega luuakse pangakontode Euroopa arestimismääruse menetlus, et hõlbustada võlgade piiriülest sissenõudmist tsiviil- ja kaubandusasjades (KOM(2011) 445 (lõplik)). Nendest materjalidest nähtub nimelt, et liidu seadusandja ei valinud seoses asjaomase võla sissenõudmise raskuste ohuga nn periculum in mora tingimuse laiemat sõnastust, mis hõlmaks kõiki juhtumeid, mil esineb võlgniku vara lihtsa vähenemise oht.
47      Määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 1 tõlgendust, mis on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktis 45, kinnitavad ka selle määruse eesmärgid, kuivõrd määruse eesmärk ei ole mitte ainult kehtestada liidu tasandil menetlus, mida võlausaldaja saab kasutada riigisisese õiguse kohaste arestimismeetmete alternatiivina ning mis võimaldab siduvate ja vahetult kohaldatavate sätete abil tõhusalt ja kiiresti arestida asjaomastel pangakontodel hoitavad vahendid, vaid ka saavutada õiglane tasakaal võlausaldaja ja võlgniku huvide vahel (vt selle kohta 7. novembri 2019. aasta kohtuotsus K. H. K. (pangakontode arestimine), C‑555/18, EU:C:2019:937, punktid 31 ja 32, ning 20. aprilli 2023. aasta kohtuotsus Starkinvest, C‑291/21, EU:C:2023:299, punktid 49 ja 50).
48      Võttes nimelt arvesse arestimismääruse võimalikku negatiivset mõju võlgniku varale ja eelkõige tema õigusele seda vabalt käsutada, võib määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 1 tõlgendus, mille kohaselt mis tahes oht nõude täitmisele kujutaks endast „reaalset ohtu“ selle sätte tähenduses, kahjustada käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis nimetatud tasakaalu.
49      Mis puudutab asjaolusid, mis võivad tõendada käesoleva kohtuotsuse punktides 42 ja 45 määratletud „reaalse ohu“ esinemist, siis väärib kõigepealt meeldetuletamist, et määruse nr 655/2014 artikli 8 – mis reguleerib arestimismääruse taotlemist – lõike 2 punktis j on ette nähtud, et võlausaldaja peab esitama asja lahendavale kohtule kõikide arestimismääruse tegemist põhjendavate oluliste asjaolude kirjelduse.
50      Sellega seoses sisaldab määruse nr 655/2014 põhjenduse 14 neljas lõik loetelu asjaoludest, millele võlausaldaja võib arestimismääruse tegemise põhjendamiseks tugineda ja mida asja lahendav kohus võib arvesse võtta selle hindamisel, kas esineb „reaalne oht“ määruse artikli 7 lõike 1 tähenduses.
51      See loetelu sisaldab võlgniku käitumist seoses võlausaldaja nõudega või varasemates pooltevahelistes vaidlustes, võlgniku krediidiajalugu, võlgniku varade liiki ja võlgniku mis tahes hiljutisi toiminguid oma varadega. Lisaks on põhjenduses 14 nimetatud teatud hulka muid asjaolusid, mida asja lahendav kohus võib samuti arvesse võtta, kuigi neid ei tohiks iseenesest pidada piisavaks, et anda alust arestimismääruse tegemiseks.
52      Lisaks, arvestades määrusega nr 655/2014 taotletavaid eesmärke, mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 47, tuleb esiteks tõdeda, et selleks, et tagada õiglane tasakaal võlausaldaja ja võlgniku huvide vahel ning määruse artikli 7 lõike 1 soovitav toime, ei või nõutavat tõendamise taset mõista nii kõrgena, et võlausaldaja on kohustatud tõendama võlgniku kavatsust võla tasumisest kõrvale hoida, kuna praktikas oleks sellist nõuet sageli keeruline täita.
53      Teiseks peab võlausaldaja taotlus arestimismääruse tegemiseks põhinema konkreetsetel kaudsetel tõenditel selle kohta, et on tõenäoline, et kui arestimismäärust ei tehta, võib võlgnik võimalike sundtäitmise meetmete võtmise ajaks olla oma vara kaotanud, peitnud või hävitanud või selle tegelikust väärtusest odavamalt võõrandanud.
54      Seega nähtub nii määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 1 sõnastusest kui ka selle sätte kontekstist ja määrusega taotletavast eesmärgist, et arestimismääruse taotlust lahendav kohus võib hinnata võlausaldaja viidatud asjaolusid –
sealhulgas vajaduse korral käesoleva kohtuotsuse punktis 51 nimetatud tegureid – nende kogumis, et teha kindlaks, kas nende asjaolude põhjal on olemas „reaalne oht“, et arestimismääruse puudumise korral võib võlgnik võtta niisuguseid meetmeid nagu vara kaotamine, peitmine või hävitamine või võõrandamine selle tegelikust väärtusest odavamalt, mis selleks ajaks, kui võlausaldajal on võimalik lasta olemasolevat või tulevast kohtulahendit täita, takistaksid nõude täitmist või vähemalt muudaksid selle oluliselt keerukamaks.
55      Eespool toodut arvestades peab eelotsusetaotluse esitanud kohus, kellel on ainsana pädevus faktiliste asjaolude üle otsustada, hindama kogumis asjaolusid, millele TQ oma arestimismääruse taotluse põhjendamiseks tugines, ja tegema kindlaks, kas need asjaolud on piisavad kaudsed tõendid niisuguse „reaalse ohu“ esinemise kohta.
56      Käesoleval juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus selle kohta, kas asjakohaseks saab pidada võlgniku tegevust, mis leidis aset mitu aastat enne arestimismääruse taotluse esitamist, ja eelkõige seda, et võlgnik lõpetas ärisuhte makseteenuse pakkujaga, kes tegutses tema nimel kolmandast isikust võlgnikuna liikmesriigis, kus on võlausaldaja asukoht, ning võlgniku asukohaliikmesriigi seaduse muudatuse kohta, mis võib takistada nõude täitmist.
57      Esimese asjaolu kohta tuleb märkida, et esiteks, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 51 ja 54, võib asja lahendav kohus võtta võlgniku varasemat käitumist arvesse üldise hindamise raames, mille ta peab läbi viima, et hinnata arestimismääruse tegemise pakilist vajadust. Lisaks ei viita miski määruses nr 655/2014 sellele, et kõnealuse tegevuse asjakohasus sõltub tingimata sellest, millisel hetkel see toimus. Lisaks, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 70 rõhutas, ei pane määrus võlausaldajale selleks, et saavutada arestimismääruse tegemine, kohustust esitada oma taotlus samal ajal, kui tekib väidetav oht tema nõude täitmisele. Sellega seoses on nimelt oluline, kas see oht on taotluse esitamise ajal jätkuvalt olemas.
58      Teiseks, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 68 märkis, võib veebis tegutsevate äriühingute puhul, kelle füüsiline vara on piiratud või puudub väljaspool nende asukohaliikmesriiki, olla kreeditsaldo, mis neil on makseteenuse pakkuja juures, üks sellistest haruldastest varadest, mille arvelt saaks võlausaldaja nõude täita. Seega võib makseteenuse pakkujaga sõlmitud lepingu ülesütlemine olla märk võlgniku laiemast strateegiast, mis seisneb selles, et ta hoiab kõrvale oma võlgade tasumisest asjaomases liikmesriigis või vähemalt muudab nende sissenõudmise keerukamaks.
59      Mis puudutab teiseks Malta hasartmänguseaduse muudatust, mis võlausaldaja sõnul võib takistada tema nõude sissenõudmist, eelkõige osas, milles see muudatus kohustab võlgniku asukohaliikmesriigi kohtuid keelduma tunnistamast täidetavaks välisriigi kohtulahendeid, nagu see, millega kohustatakse võlgnikku asjaomast nõuet täitma, siis väärib meeldetuletamist, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 45, ei ole määruse nr 655/2014 artikli 7 lõikes 1 silmas peetud mitte mis tahes ohtu nõude sissenõudmisele, vaid reaalset ohtu, mis on seotud võlgniku kavatsusega selle nõude täitmisest kõrvale hoida. Igal juhul peab see oht olema konkreetne ja tegelik arestimismääruse taotluse esitamise ajal.
60      Sellest järeldub, et nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 65 sisuliselt märkis, ei ole ainuüksi asjaolu, et võlausaldaja tugineb sellistele riigisisestele õigusnormidele, nagu on kirjeldatud käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis, piisav, et tõendada „reaalse ohu“ esinemist artikli 7 lõike 1 tähenduses. See järeldus kehtib seda enam selle hindamise kohta, kas on vaja teha arestimismäärus pangakontode suhtes, mis võlgnikul on muudes liikmesriikides kui see, kus need õigusnormid kehtestati.
61      Siiski võib kohus, kellele on määruse nr 655/2014 artikli 7 lõike 1 alusel esitatud arestimismääruse taotlus, kui ta hindab võlausaldaja viidatud asjakohaseid asjaolusid nende kogumis, võtta arvesse selliseid riigisiseseid õigusnorme, nagu on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktis 59, konteksti puudutava tõigana, mis võimaldab hinnata võlgniku tegevuse ulatust, et teha kindlaks, kas ta kavatseb asjaomase nõude täitmisest kõrvale hoida.
62      Kõigest eespool toodust tuleneb, et määruse nr 655/2014 artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus, kellele on esitatud Euroopa arestimismääruse taotlus, võib selle kindlakstegemisel, kas arestimismääruse tegemiseks on pakiline vajadus, võtta arvesse ühelt poolt võlgniku tegevust, mis leidis aset mitu aastat enne selle taotluse esitamist, ja teiselt poolt seda, et võlgniku asukohaliikmesriigis on olemas seadus, mis võib takistada asjaomase nõude sissenõudmist.
Kohtukulud
63      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta määruse (EL) nr 655/2014, millega luuakse pangakontode Euroopa arestimismääruse menetlus, et hõlbustada võlgade piiriülest sissenõudmist tsiviil- ja kaubandusasjades, artikli 7 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
liikmesriigi kohus, kellele on esitatud Euroopa arestimismääruse taotlus, võib selle kindlakstegemisel, kas arestimismääruse tegemiseks on pakiline vajadus, võtta arvesse ühelt poolt võlgniku tegevust, mis leidis aset mitu aastat enne selle taotluse esitamist, ja teiselt poolt seda, et võlgniku asukohaliikmesriigis on olemas seadus, mis võib takistada asjaomase nõude sissenõudmist.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: saksa.