62024TJ0093
РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (трети състав, заседаващ с петима съдии)
21 януари 2026 година (
*1
)
„Конкуренция — Картели — Пазар на биоетанол и етанол — Решение за установяване на нарушение на член 101 ДФЕС и на член 53 от Споразумението за ЕИП — Поетапна „хибридна“ процедура — Презумпция за невиновност — Безпристрастност“
По дело T‑93/24,
Lantmännen ek för, установено в Стокхолм (Швеция),
Lantmännen Biorefineries AB, установено в Норшьопинг (Швеция),
представлявани от R. Bachour, S. Perván Lindeborg, M. Nicolin, адвокати, и A. Van Cauwelaert, solicitor,
жалбоподатели,
срещу
Европейска комисия, представлявана от T. Baumé и P. Berghe,
ответник,
ОБЩИЯТ СЪД (трети състав, заседаващи с петима съдии),
състоящ се по време на разискванията от: P. Škvařilová-Pelzl, председател, I. Nõmm, G. Steinfatt, D. Kukovec (докладчик) и R. Meyer, съдии,
секретар: M. Zwozdziak-Carbonne, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
предвид изложеното в съдебното заседание от 9 юли 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1
С жалбата си на основание член 263 ДФЕС жалбоподателите Lantmännen ek för и Lantmännen Biorefineries AB искат от Общия съд да отмени Решение C(2023) 8320 final на Европейската комисия от 7 декември 2023 г. относно производство по член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело AT.40054 — Референтни стойности за етанол) (наричано по-нататък „обжалваното решение“). В обжалваното решение Комисията констатира, че жалбоподателите са нарушили посочените разпоредби, като са участвали в единно продължено нарушение, имащо за цел да повлияе по координиран начин на механизма на ценообразуване на едро на европейския пазар на етанол, като посоченото решение е прието в рамките на поетапно „хибридно“ производство, състоящо се най-напред в приемането на решение за постигане на споразумение, а след това — на решение, с което се слага край на обикновената процедура.
Обстоятелствата по спора
2
Lantmännen ek för е дружеството майка на Lantmännen Biorefineries, чиято търговска дейност е насочена към производството и търговията с етанол. Етанолът се произвежда чрез синтез на вода и етилен или от възобновяеми суровини, като захар, някои зърнени култури, нишесте или целулоза, съдържащи биомаса. Етанолът се използва като добавка при производството на изкопаеми горива или като традиционна съставка в производството на напитки и в производството на фармацевтични, химически и козметични продукти.
3
На 7 декември 2015 г. Комисията започва процедура по разследване с цел приемане на решение съгласно глава III от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101 и 102 ДФЕС] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167). Целта на тази процедура е да се определи дали жалбоподателите заедно с Alcogroup S.A., Alcodis S.A. (наричани по-нататък заедно „Alcogroup“) и Abengoa са манипулирали по координиран начин изчисляването на референтните ценови индекси, изготвяни и публикувани от S&P Global Platts.
4
През май 2016 г. жалбоподателите Abengoa и Alcogroup (наричани по-нататък заедно „страните по разследването“) изразяват интерес да участват в разговори за постигане на споразумение. Срещите на Комисията със страните по разследването с цел постигане на споразумение са проведени между юни 2016 г. и юни 2017 г. По време на тези срещи Комисията уведомява страните по разследването за възраженията, които възнамерява да предяви срещу тях, и им представя основните доказателства в своята преписка, които предвижда за използва в подкрепа на посочените възражения.
5
През юни 2017 г. Комисията съобщава на страните по разследването обхвата на възможните санкции по смисъла на член 10а, параграф 2, първа алинея, буква г) от Регламент (ЕО) № 773/2004 на Комисията от 7 април 2004 година относно водените от Комисията производства съгласно членове [101 и 102 ДФЕС] (ОВ L 123, 2004 г., стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 242).
6
Abengoa и Alcogroup отказват да приемат максималния размер на глобата, предвидена в обхвата на възможните санкции. Вследствие на това през април 2018 г. по отношение на тях е възобновена обикновената процедура.
7
Жалбоподателите, които са били предварително уведомени за възобновяването на обикновената процедура по отношение на Abengoa и Alcogroup, потвърждават през март 2018 г., че са готови да приемат максималния размер на глобата и да подадат официално заявление за постигане на споразумение.
8
На 16 юли 2018 г. жалбоподателите подават до Комисията заявление за постигане на споразумение.
9
На 24 юли 2018 г., в рамките на обикновената процедура, Комисията приема изложение на възраженията, което изпраща на Abengoa и Alcogroup. Те представят становищата си по посоченото изложение и през януари 2020 г. са изслушани в това отношение.
10
На 2 март 2021 г. Комисията изпраща на Abengoa и на Alcogroup писмо с изложение на фактите в подкрепа на възраженията, съдържащи се в посоченото в точка 9 по-горе изложение от 24 юли 2018 г., както и допълнително писмо, през юли 2021 г., към горепосоченото писмо с изложение на фактите.
11
На 13 септември 2021 г. Abengoa, което посочва, че е изправено пред финансови затруднения, уведомява Комисията за интереса си да възобнови процедурата за постигане на споразумение, за да се ползва от предвидимост по отношение на резултата от процедурата във връзка с нарушението, в което е упрекнато, и да осигури инвестициите, необходими за преструктурирането му.
12
В този контекст Комисията информира Alcogroup за възобновяването на процедурата за постигане на споразумение по отношение на Abengoa и поканва както Alcogroup, така и Abengoa да изразят интереса си от възобновяването на процедурата за постигане на споразумение. Само Abengoa приема поканата на Комисията, като впоследствие подава заявление за постигане на споразумение на 28 октомври 2021 г.
13
На 11 ноември 2021 г. Комисията приема изложение на възраженията, адресирано до жалбоподателите и Abengoa в рамките на процедурата за постигане на споразумение.
14
На 25 ноември 2021 г. жалбоподателите уведомяват Комисията, че нямат друг избор, освен да се оттеглят от процедурата за постигане на споразумение, тъй като изложението на възраженията от 11 ноември 2021 г. не отразява нито заявлението им за постигане на споразумение, нито разговорите за постигане на такова споразумение. Следователно занапред само Abengoa участва в процедурата за постигане на споразумение.
Решение за постигане на споразумение
15
На 10 декември 2021 г. Комисията приема Решение C(2021) 8913 final (наричано по-нататък „решението за постигане на споразумение“), с което налага на Abengoa, единствен адресат на решението за постигане на споразумение, глоба от 20 милиона евро за участието му в картел относно механизма на ценообразуване на едро на европейския пазар на етанол в периода от 6 септември 2011 г. до 16 май 2014 г.
16
В съображение 4 от решението за постигане на споразумение Комисията посочва жалбоподателите и Alcogroup, като използва израза „други страни по разследването“, и уточнява, от една страна, че те не са адресати на посоченото решение и от друга страна, че решението за постигане на споразумение не установява, нито цели да установи, дори предварително, отговорността на „другите страни по разследването“ за участието им в каквото и да е нарушение. В съображения 41 и 49 от решението за постигане на споразумение са добавени допълнителни уточнения относно липсата на отражение на това решение върху квалификацията на поведението на „другите страни по разследването“ и върху тяхната отговорност в това отношение.
17
Жалбоподателите са посочени поотделно в съображения 4, 13, 18, 24 и 40 от решението за постигане на споразумение. Също така в редица съображения от това решение се говори за „други страни по разследването“ — в частите, посветени на встъпителните бележки („1. Introduction“), на описанието на административното производство („3. Procedure“), на описанието на неправомерните действия („4. Description of the conduct“), на правната оценка на посочените действия („5. Legal assessment“) и на коригиращите мерки („8. Remedies“). Освен това в член 1 от разпоредителната част на решението за постигане на споразумение Комисията констатира нарушение от страна на Abengoa на член 101 ДФЕС и на член 53 от Споразумението за ЕИП поради действията, редовно координирани с „другите страни по разследването“.
Продължаване на обикновената процедура по отношение на жалбоподателите и прекратяване на процедурата по отношение на Alcogroup
18
С писмо от 28 февруари 2022 г. Комисията уведомява жалбоподателите за решението си да се върне към обикновената процедура по отношение на тях.
19
На 7 юли 2022 г. Комисията приема изложение на възраженията, адресирано до Alcogroup и до жалбоподателите.
20
На 10 ноември 2022 г. жалбоподателите представят становището си по изложението на възраженията от 7 юли 2022 г. От своя страна Alcogroup представя своето становище на 3 ноември 2022 г.
21
На 20 април 2023 г. Комисията изпраща писмо до жалбоподателите, за да ги уведоми, че след кореспонденцията им и предвид становището по изложението на възраженията от 7 юли 2022 г. тя обмисля възможността да съкрати продължителността на нарушението, така че датата на приключване да бъде 25 март 2014 г. вместо 16 май 2014 г., както първоначално е посочено в изложението на възраженията. Тъй като такова съкращаване има известно отражение върху изчисляването на размера на глобата, Комисията уведомява жалбоподателите за възможността да представят становището си по този въпрос в срок от 5 дни.
22
На 20 април 2023 г. Комисията изпраща на жалбоподателите и искане за предоставяне на информация относно стойността на техните продажби през периода на нарушението и относно оборота за 2022 г. На 27 април 2023 г. жалбоподателите представят отговор на това искане за предоставяне на информация.
23
В писмо от 2 май 2023 г. Комисията посочва на жалбоподателите, че доказателствата, събрани срещу Alcogroup във връзка с неговата отговорност за нарушението, не са били счетени за достатъчни за целия период, посочен в изложението на възраженията от 7 юли 2022 г. (вж. т. 19 по-горе).
24
На 4 май 2023 г. жалбоподателите представят становищата си относно възможността за съкращаване на продължителността на нарушението, както и относно произтичащите от това последици за изчисляването на размера на глобата (вж. т. 21 по-горе).
25
На 23 май 2023 г., след като определеният срок за представяне на становище по писмото от 2 май 2023 г., посочено в точка 23 по-горе, е изтекъл, Комисията приема Решение C(2023) 3486 final, с което приключва обикновената процедура по отношение на Alcogroup.
26
На 12 юни 2023 г. Комисията изпраща на жалбоподателите писмо, за да уточни начина, по който възнамерява да изчисли стойността на продажбите за целите на евентуална глоба, без те да представят становище в това отношение.
Обжалваното решение
27
На 7 декември 2023 г. Комисията приема обжалваното решение, в което е установено, че жалбоподателите, които са единствените адресати на това решение, са нарушили член 101, параграф 1 ДФЕС и член 53, параграф 1 от Споразумението за ЕИП, като са участвали в единно продължено нарушение, чиято цел е да повлияе по координиран начин на механизма на ценообразуване на едро в европейския сектор на етанола. Комисията налага на жалбоподателите глоба в размер на 47,718 милиона евро.
Описание в обжалваното решение на определянето на цените на европейския пазар на етанол
28
Продуктът, засегнат от нарушението, предмет на обжалваното решение, е етанол, който, смесен с бензин, се използва в производството на биогорива (обикновено обозначен на английски език като „fuel-grade ethanol“).
29
Съгласно обжалваното решение договорите за продажба на етанол на европейския пазар са сключени или в дългосрочен план, или на „спот“ пазар. Значителен брой споразумения за продажба на етанол в рамките на Европейския съюз се осъществяват въз основа на двустранни дългосрочни договори и чрез тръжни процедури. Цената на тези договори често се състои от фиксирана и променлива част, като последната обикновено се базира на индексите, публикувани от S&P Global Platts.
30
Сделките, извършени в рамките на спот пазара (често наричани на английски език „spot trades“), се считат за непосредствени сделки за доставка на определена дата („spot date“). Най-големият спот пазар на етанол в Европейското икономическо пространство (ЕИП) през референтния период е бил този на „шлепове Амстердам—Ротердам—Антверпен“ (наричан по-нататък „зоната Ротердам“), като дейността му е била взета предвид от S&P Global Platts при изготвянето на референтните ценови индекси.
31
През референтния период S&P Global, американско предприятие със седалище в Лондон (Обединеното кралство), организирано в няколко подразделения, сред които S&P Global Platts, е било най-голямата агенция за наблюдение на цените на пазара на етанол. През референтния период 90 % от двустранните договори за продажба на етанол са използвали като референция индексите, публикувани от S&P Global Platts.
32
S&P Global Platts предоставя на разположение на обществеността референтни индекси на цените на европейския пазар на етанол (Platts ethanol benchmarks), които отразяват цените на сделките в района на Ротердам. За тази цел S&P Global Platts използва процес за изготвяне на референтни индекси, наречен „Market-on-Close“ (наричан по-нататък „процесът MOC“).
33
Процесът MOC се основава на събраната от участниците информация, включваща всички оферти за покупка и продажба, намеренията за търгуване, както и потвърдените сделки, съобщени доброволно през деня, и по-специално в интервала между 16:00 и 16:30 часа (лондонско време), известен като „прозорецът MOC“ (MOC window).
34
Въпреки че S&P Global Platts включва информация от различни източници при изготвянето на своите референтни индекси за цените на етанола, тя дава приоритет на информацията, получена по време на „прозореца MOC“.
35
Според Комисията, като се има предвид, че индексите на цените на етанола често се използват като отправна точка в дългосрочните договори за продажба на етанол, изкривяването — дори и минимално — на цените, съобщени за целите на изготвянето на посочените индекси, би могло да окаже значително въздействие върху пазарната цена на етанола и следователно върху доходите на предприятията, страни по такива дългосрочни договори за продажба.
Действия, за които жалбоподателите са упрекнати в обжалваното решение
36
В обжалваното решение се констатира, че жалбоподателите, Abengoa и Alcogroup, са сключили споразумения или са участвали в съгласувани практики, насочени към изкуствено увеличаване, поддържане или възпрепятстване на понижаването на равнището на референтните индекси за етанол, публикувани от S&P Global Platts.
37
Според анализа на Комисията нарушението е двойно. От една страна, жалбоподателите координирали поведението си при преговорите преди, по време и след „прозореца MOC“ с Abengoa и Alcogroup. От друга страна, жалбоподателите се споразумели с Abengoa и Alcogroup да ограничат предлагането на наличен етанол в зоната на Ротердам, който може да бъде на разположение за преговори в рамките на „прозореца MOC“. За да осъществят неправомерното поведение, жалбоподателите редовно обменяли чувствителна търговска информация с Abengoa и Alcogroup.
38
Комисията стига до извода, че координираното поведение, описано в точка 37 по-горе, е имало за цел и е можело да доведе до увеличаване на цените на жалбоподателите, Abengoa и Alcogroup за продажбите на етанол в рамките на договорите за доставка на етанол, сключени с техните клиенти, тъй като тези договори са обвързани с индексите, публикувани от S&P Global Platts.
Искания на страните
39
Жалбоподателите молят Общия съд:
–
да отмени изцяло или частично обжалваното решение,
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
40
Комисията моли Общия съд:
–
да отхвърли жалбата,
–
да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
От правна страна
41
В подкрепа на жалбата си жалбоподателите изтъкват две основания, изведени, първото, от нарушение на правото им на презумпция за невиновност, а второто, от неспазване от страна на Комисията на изискването за безпристрастност, произтичащо от принципа на добра администрация.
По първото основание, изведено от нарушение на правото на жалбоподателите да се ползват от презумпцията за невиновност
42
В подкрепа на първото основание жалбоподателите поддържат, че като е използвала поетапна „хибридна“ процедура с едно-единствено предприятие, участващо в процедурата за постигане на споразумение, и като е приела решението за постигане на споразумение по отношение на Abengoa, Комисията е нарушила правото им на презумпция за невиновност. Поради това упреците срещу тях и в крайна сметка обжалваното решение били по същество опорочени.
43
Накърняването на презумпцията за невиновност на жалбоподателите се изразявало в това, че Комисията допуснала две съществени, сериозни и непоправими грешки, които обосновавали отмяната на обжалваното решение.
44
От една страна, Комисията неправилно избрала да използва поетапна „хибридна“ процедура само с едно предприятие, участващо в процедурата за постигане на споразумение (първа и трета част от първото основание). В този контекст жалбоподателите отбелязват, че Комисията не е можела да приеме решението за постигане на споразумение по отношение на Abengoa преди края на обикновената процедура, без да накърни правото им на презумпция за невиновност.
45
От друга страна, жалбоподателите считат, че Комисията е нарушила правото им на презумпция за невиновност при изготвянето на решението за постигане на споразумение, тъй като последното съдържало ясни и недвусмислени индикации относно участието на „другите страни по разследването“, които не са постигнали споразумение по отношение на посоченото в това решение неправомерно поведение и на отговорността им във връзка с това поведение, като тези индикации не били необходими, за да се установи отговорността на Abengoa (втора част от първото основание).
По първата и третата част от първото основание, относно използването на поетапна „хибридна“ процедура
46
В рамките на първата и третата част от първото основание, които следва да се разгледат заедно, жалбоподателите поддържат, от една страна, че прибягването до поетапна „хибридна“ процедура, при положение че само Abengoa е участвало в процедурата за постигане на споразумение, води до нарушение на правото им на презумпция за невиновност и от друга страна, че не е посочено никакво приемливо основание за прибягването до такава процедура при обстоятелствата в настоящия случай.
47
Комисията оспорва доводите на жалбоподателите.
48
В това отношение се налага изводът, на първо място, че доводите на жалбоподателите се основават на разбирането, че използването на поетапна „хибридна“ процедура с едно-единствено предприятие, участващо в процедурата за постигане на споразумение, би могло да представлява нарушение на презумпцията за невиновност, независимо от конкретния анализ на решението за постигане на споразумение. С оглед на съдебната практика обаче това разбиране е погрешно.
49
Първо, следва да се отбележи, че член 10а от Регламент № 773/2004 не изключва и допуска възможността Комисията да следва „хибридна“ процедура при прилагането на член 101 ДФЕС (вж. в този смисъл решение от 2 февруари 2022 г., Scania и др./Комисия, T‑799/17, EU:T:2022:48, т. 98 и 99).
50
Всъщност Комисията има право да прибегне до „хибриден“ подход и да проведе процедура за постигане на споразумение по отношение на предприятията, които подават заявления за постигане на споразумение, като същевременно продължи процедурата, за която се прилагат общите разпоредби на Регламент № 773/2004, а не тези, които уреждат процедурата за постигане на споразумение, по отношение на предприятията, които не желаят да се споразумеят (вж. в този смисъл решение от 20 май 2015 г., Timab Industries и CFPR/Комисия, T‑456/10, EU:T:2015:296, т. 70, 71 и 104).
51
Съдът на Съюза приема, че Комисията може да приеме, най-напред, решение за постигане на споразумение по отношение на страните, които са решили да се споразумеят, и след това, решение, взето след провеждане на обикновената процедура по отношение на страните, които са решили да не се споразумяват, при условие обаче че при приемането на решението за постигане на споразумение тя следи за спазването на принципа на презумпцията за невиновност по отношение на страните, които не участват в споразумението (вж. в този смисъл решения от 18 март 2021 г., Pometon/Комисия, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, т. 64 и 65, и от 12 януари 2023 г., HSBC Holdings и др./Комисия, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, т. 88 и 89).
52
В този контекст Комисията разполага с широка свобода да преценява за кои дела може да бъде целесъобразно да се проучи интересът на страните от участие в разговори за постигане на споразумение, както и да решава да започне такива разговори, да ги прекрати или да постигне окончателно споразумение, както следва от съображение 4 от Регламент (ЕО) № 622/2008 на Комисията от 30 юни 2008 г. за изменение на Регламент № 773/2004 относно провеждането на процедури за постигане на споразумение при дела за картели (ОВ L 171, 2008 г., стр. 3) (вж. в този смисъл решение от 29 февруари 2016 г., Deutsche Bahn и др./Комисия, T‑267/12, непубликувано, EU:T:2016:110, т. 417).
53
Освен това може да е обективно необходимо в решението, с което приключва процедурата за постигане на споразумение, Комисията да засегне някои факти и действия, свързани с участниците в предполагаемия картел, по отношение на които е образувана обикновената процедура (решения от 18 март 2021 г., Pometon/Комисия, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, т. 65, и от 12 януари 2023 г., HSBC Holdings и др./Комисия, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, т. 89). В този контекст никоя от индикациите по отношение на страните, които не са се споразумели, не може да има окончателен характер по отношение на участието им в разглежданото поведение.
54
Второ, що се отнася по-конкретно до презумпцията за невиновност, тя представлява общ принцип на правото на Съюза, закрепен в член 48, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) (решения от 22 ноември 2012 г., E.ON Energie/Комисия, C‑89/11 P, EU:C:2012:738, т. 72, и от 18 март 2021 г., Pometon/Комисия, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, т. 60). Член 48 от Хартата съответства на член 6, точки 2 и 3 от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г., както следва от Разясненията относно тази разпоредба на Хартата. От това следва, че съгласно член 52, параграф 3 от Хартата член 6, точки 2 и 3 от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи следва да се взема под внимание за целите на тълкуването на член 48 от Хартата като минимален праг на закрила (решения от 5 септември 2019 г., AH и др. (Презумпция за невиновност), C‑377/18, EU:C:2019:670, т. 41, и от 18 март 2021 г., Pometon/Комисия, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, т. 61).
55
При това положение принципът на презумпцията за невиновност е нарушен, когато съдебно решение или изявление на длъжностно лице, отнасящо се до лице, обвинено в извършване на престъпление, съдържа ясно изявление, направено при липса на влязла в сила присъда, че съответното лице е извършило въпросното престъпление. В този контекст трябва да се подчертае значението на избора на изрази от съдебните органи, както и на конкретните обстоятелства, при които те са употребени, и на естеството и контекста на въпросното производство (вж. в този смисъл решения от 5 септември 2019 г., AH и др. (Презумпция за невиновност), C‑377/18, EU:C:2019:670, т. 43, от 12 януари 2023 г., HSBC Holdings и др./Комисия, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, т. 79 и цитираната съдебна практика, и ЕСПЧ, 27 февруари 2014 г., Karaman с/у Германия, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, § 63).
56
Трето и като последица от това, само в светлината на конкретен анализ на решението за постигане на споразумение и на направените в него преценки е възможно да се прецени наличието на евентуално нарушение на правото на жалбоподателите да се ползват от презумпцията за невиновност. Следователно критиките, отправени срещу използването на поетапна „хибридна“ процедура в присъствието само на една от страните по споразумението, сами по себе си не могат да докажат наличието на такова нарушение.
57
Освен това, що се отнася по-специално до критиката, че предпочетеният от Комисията избор на процедура предполага сам по себе си констатацията за участието на жалбоподателите в разглежданото нарушение и за вината им по отношение на поведението, посочено в решението за постигане на споразумение, следва да се припомни, че както следва от съдебната практика относно сложните наказателни производства, приложима mutatis mutandis към настоящия случай (вж. в този смисъл решение от 18 март 2021 г., Pometon/Комисия, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, т. 64), приемането на решение за постигане на споразумение само по отношение на едно-единствено преследвано лице, докато поведението, до което се отнася посоченото решение, предполага колективно участие, само по себе си не води до нарушение на правото на другите лица, които не са постигнали споразумение, да се ползват от презумпцията за невиновност (вж. в този смисъл решение от 5 септември 2019 г., AH и др. (Презумпция за невиновност), C‑377/18, EU:C:2019:670, т. 45, и определение от 28 май 2020 г., UL и VM, C‑709/18, непубликувано, EU:C:2020:411, т. 35).
58
В това отношение жалбоподателите неправилно поддържат по същество, че решението за постигане на споразумение задължава Комисията да приеме решение след приключване на обикновената процедура. Всъщност процедурата за постигане на споразумение е административна процедура, която е алтернатива на обикновената процедура, различна е от нея и притежава някои особености. В рамките на процедурата за постигане на споразумение, ако засегнатото предприятие не подаде заявление за постигане на споразумение, производството, което води до постановяване на окончателното решение, се урежда от общите разпоредби на Регламент № 773/2004, вместо от тези, които уреждат процедурата за постигане на споразумение. По отношение на обикновената процедура обаче, в хода на която отговорностите трябва да бъдат тепърва установени, Комисията е обвързана единствено от изложението на възраженията, като е длъжна да вземе предвид доведените до знанието ѝ в хода на тази процедура нови обстоятелства (вж. в този смисъл решения от 12 януари 2017 г., Timab Industries и CFPR/Комисия, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, т. 136, и от 1 февруари 2024 г., Scania и др./Комисия, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, т. 75).
59
Така, противно на твърденията на жалбоподателите, приемането на решението за постигане на споразумение само по себе си не поражда никакви правни последици, засягащи решенията, взети впоследствие в рамките на обикновената процедура по отношение на страна, която не се е споразумяла.
60
Следователно приемането на решението за постигане на споразумение не е предопределило резултата от обикновената процедура, за което свидетелства приетото по отношение на Alcogroup решение, в което Комисията в крайна сметка стига до извода, че приложените към преписката доказателства не са достатъчно убедителни, за да подкрепят извода, че Alcogroup е участвало в нарушението след 14 март 2013 г., така че правото на Комисията да му наложи глоба, е погасено по давност. По този въпрос е важно да се подчертае, че нищо не е пречело на Комисията да приеме решение по отношение на жалбоподателите, подобно на това относно Alcogroup, след разглеждането на доказателствата, приложени към преписката в рамките на обикновената процедура, и то дори след приключването на обикновената процедура по отношение на Alcogroup.
61
На второ място, що се отнася до твърдяната липса на обосновка от страна на Комисията за прибягването до поетапна „хибридна“ процедура, нито един от другите доводи на жалбоподателите не може да бъде приет.
62
Първо, противно на твърденията на жалбоподателите, решение от 5 септември 2019 г., AH и др. (Презумпция за невиновност) (C‑377/18, EU:C:2019:670), не предполага, че Комисията е длъжна да докаже, че провеждането на поетапна „хибридна“ процедура е „задължително“, което според жалбоподателите не е било така в конкретния случай.
63
Несъмнено съдебната практика, установена с решение от 5 септември 2019 г., AH и др. (Презумпция за невиновност) (C‑377/18, EU:C:2019:670), е релевантна mutatis mutandis, когато по отношение на един и същ картел Комисията приема последователно две решения с различни адресати вследствие на две отделни процедури, а именно, от една страна, решение, взето в резултат на процедура за постигане на споразумение, чиито адресати са постигналите споразумение предприятия, и от друга страна, решение, взето след провеждане на обикновена процедура, чиито адресати са другите участвали в картела предприятия (вж. т. 57 по-горе).
64
Съдебната практика, установена с решение от 5 септември 2019 г., AH и др. (Презумпция за невиновност) (C‑377/18, EU:C:2019:670), обаче не може да се тълкува в смисъл, че задължава Комисията да докаже във всеки отделен случай, че провеждането на поетапна „хибридна“ процедура е „задължително“. Всъщност тя следва да упражни свободата си на преценка, за да провери дали използването на поетапна „хибридна“ процедура ѝ позволява да осигури по-бързо и по-ефикасно разглеждане на делото с предприятията, които са избрали да сключат споразумение, като същевременно спазва ограниченията, наложени от приложимите правила, включително правото на предприятията, които не са се споразумели, да се ползват от презумпцията за невиновност (вж. т. 51—53 по-горе).
65
Второ, жалбоподателите не доказват по какъв начин причините, обосновали в случая прибягването до поетапна „хибридна“ процедура, като посочените в съображения 428—448 от обжалваното решение, нарушават правото им на презумпция за невиновност.
66
Според обжалваното решение в момента, в който Abengoa е решило да се включи отново в процедурата за постигане на споразумение, жалбоподателите все още са участвали в нея, така че е съществувала възможност тази процедура да се проведе докрай по отношение на по-голямата част от страните, които са били обект на разследването (съображение 441 от обжалваното решение).
67
Впрочем приемането на решение за постигане на споразумение, включващо Abengoa, би позволило да се покрие целият период на нарушението, което би довело до очевидни предимства за Комисията в сравнение с приемането на решение за постигане на споразумение, адресирано изключително до жалбоподателите (съображение 442 от обжалваното решение).
68
Според съображение 443 от обжалваното решение предвиденият от Комисията подход е целял възможно най-бързо приключване на административната процедура, като първо се съсредоточи върху процедурата за постигане на споразумение, а след това мобилизира ресурсите си за приемането на решението, с което се приключва обикновената процедура, като предвижда вероятността Alcogroup да я оспори.
69
По отношение на риска за жалбоподателите срещу тях да бъдат предявени искове за обезщетение за вреди от трети лица поради поетапното приемане на решение за постигане на споразумение и на решението, с което се прекратява обикновената процедура, Комисията твърди, че решението за постигане на споразумение е трябвало да бъде кратко и да бъде публикувано само в неповерителен вариант, което би трябвало да намали значително посочения риск (съображение 444 от обжалваното решение).
70
Както следва от съображение 445 от обжалваното решение, предимствата на предвидения от Комисията подход са били предварително обсъдени с жалбоподателите, което последните не оспорват.
71
Освен това съгласно съображение 447 от обжалваното решение приемането на решението за постигане на споразумение, чийто единствен адресат е Abengoa, е обосновано от съображения за ефективност. Макар то да е било включено отново в процедурата за постигане на споразумение на късен етап, приемането на посоченото решение е позволявало да се постигне значително повишаване на ефективността, включително възможността да се изготви много по-сбито решение за постигане на споразумение в сравнение с това, което съответства на обикновената процедура, както и намаляването на риска Abengoa да оспори решението за постигане на споразумение.
72
С оглед на съдържанието им нито едно от посочените по-горе съображения от обжалваното решение не позволява да се заключи, че Комисията е нарушила правото на жалбоподателите да се ползват от презумпцията за невиновност, когато е решила да прибегне до поетапна „хибридна“ процедура.
73
Във всеки случай, забавянето или прекратяването на процедура за постигане на споразумение с мотива, че едно от засегнатите предприятия е решило да не участва в разговори за постигане на споразумение, би било в противоречие с целта на процедурата за постигане на споразумение, посочена в съображение 4 от Регламент № 622/2008, а именно да се осигури по-бързо и по-ефикасно разглеждане на случая с предприятията, които са избрали да постигнат споразумение (вж. в този смисъл решение от 2 февруари 2022 г., Scania и др./Комисия, T‑799/17, EU:T:2022:48, т. 102).
74
Трето, доводът относно нарушението на договорената между Комисията и жалбоподателите времева клауза в рамките на процедурата за постигане на споразумение, съгласно която окончателните решения по процедурата за постигане на споразумение и по обикновената процедура е трябвало да бъдат приети „приблизително на същата дата“, е само елемент от контекста, изтъкнат от жалбоподателите, който е без значение в рамките на проверката на законосъобразността на обжалваното решение.
75
Всъщност, както е видно от писмените им отговори на процесуално-организационните действия, жалбоподателите не изтъкват нарушение на нито едно от правилата, уреждащи процедурата за постигане на споразумение, нито се позовават на незаконосъобразността на такива правила по отношение на неспазването от страна на Комисията на времевата клауза.
76
Същото се отнася и за неспазването на обратната клауза за преразглеждане, съгласно която споразумението е подчинено на условието Комисията да не адресира до участниците в обикновената процедура решение, по-благоприятно от това за постигане на споразумение.
77
Във всички случаи, както отбелязва Комисията, без това да се оспорва от жалбоподателите, изложението на възраженията от 11 ноември 2021 г. относно процедурата за постигане на споразумение възпроизвежда заявлението на жалбоподателите за постигане на споразумение, що се отнася до предмета на нарушението, неговото извършване, основните факти и правната им квалификация, включително ролята на жалбоподателите, както и продължителността на участието им в нарушението. Така изложението на възраженията отразява съдържанието на заявлението за постигане на споразумение, що се отнася до елементите, посочени в точка 20, буква а) от Известието на Комисията относно воденето на производства за постигане на споразумение с оглед приемане на решения съгласно член 7 и член 23 от Регламент № 1/2003 при дела за картели (ОВ C 167, 2008 г., стр. 1). Всъщност ангажименти като времевата клауза и обратната клауза за преразглеждане не са сред тези елементи.
78
Следователно в съответствие с точка 22 от Известието на Комисията относно процедурите за постигане на споразумение изложението на възраженията на Комисията е равнозначно на потвърждаване на заявлението на жалбоподателите за постигане на споразумение.
79
С оглед на гореизложеното нито един от доводите, изтъкнати от жалбоподателите в рамките на първата и третата част от първото основание, не позволява да се установи, че Комисията е нарушила правото им на презумпция за невиновност, поради което тези части трябва да бъдат отхвърлени.
По втората част от първото основание, отнасяща се до текста на решението за постигане на споразумение
80
Според жалбоподателите Комисията е нарушила правото им на презумпция за невиновност при приемането на решението за постигане на споразумение, което съдържало ясни и недвусмислени индикации за участието в разглежданото нарушение и за твърдяната отговорност на предприятията, които не са постигнали споразумение, без да е било необходимо да посочва това, за да се ангажира отговорността на Abengoa.
81
Първо, решението за постигане на споразумение съдържало преждевременно произнасяне, тъй като в него се посочва, че жалбоподателите са част от предприятията, наречени „други страни по разследването“, чиято отговорност е приета в член 1 от разпоредителната част на това решение, и се разглежда тяхното поведение, включително по отношение на правната му оценка. Освен това последващото прекратяване на разследването срещу Alcogroup засилило впечатлението, че решението за постигане на споразумение предполага съвместна отговорност на жалбоподателите и Abengoa. Накрая, клаузите за освобождаване от отговорност не били достатъчни, за да отстранят тези намеци.
82
Второ, следваният от Комисията подход се отклонявал от предходните ѝ практики в „хибридните“ процедури.
83
Трето, съдържащите се в решението за споразумение индикации надхвърляли това, което Съдът е приел за необходимо, за да се изрази и ангажира отговорността на страните по споразумението.
84
Комисията оспорва доводите на жалбоподателите.
85
Както следва от цитираната в точка 55 по-горе съдебна практика, презумпцията за невиновност е нарушена, когато съдебно решение или изявление на длъжностно лице, отнасящо се до обвиняем, съдържа ясно изявление, направено при липсата на влязла в сила присъда, че съответното лице е извършило въпросното престъпление, поради което са от значение изразите, използвани от съответните органи, както и конкретните обстоятелства, при които те са употребени, и естеството и контекстът на въпросното производство.
86
Така в сложните наказателни процеси, в които има няколко заподозрени, които не могат да бъдат съдени заедно, е прието, че за целите на преценката на вината на подсъдимите компетентният съд задължително трябва да посочи участието на трети лица, които след това може би ще бъдат съдени отделно. Ако обаче трябва да се включат факти относно участието на трети лица, съответният съд би трябвало да избягва да дава повече информация, отколкото е необходимо за анализа на юридическата отговорност на лицата, изправени пред него. Освен това мотивите на съдебните решения трябва да бъдат формулирани по начин, позволяващ да се избегне потенциално преждевременно произнасяне относно вината на засегнатите трети лица, което би могло да компрометира справедливото разглеждане на повдигнатите им обвинения в отделно производство (вж. в този смисъл решения от 5 септември 2019 г., AH и др. (Презумпция за невиновност), C‑377/18, EU:C:2019:670, т. 44, от 18 март 2021 г., Pometon/Комисия, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, т. 63, и ЕСПЧ, 27 февруари 2014 г., Karaman с/у Германия, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, § 64 и 65).
87
Както бе посочено в точка 57 по-горе, презумпцията за невиновност намира приложение и когато Комисията приема последователно във връзка с един и същ картел две решения с различни адресати вследствие на две отделни производства, а именно, от една страна, решение, взето в резултат на процедура за постигане на споразумение, чиито адресати са постигналите споразумение предприятия, и от друга страна, решение, взето след провеждане на обикновена процедура, чиито адресати са другите участвали в картела предприятия (решения от 18 март 2021 г., Pometon/Комисия, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, т. 64, и от 12 януари 2023 г., HSBC Holdings и др./Комисия, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, т. 88).
88
В този контекст Комисията е длъжна да се съобрази със задължението за мотивиране на правните актове, закрепено в член 296, втора алинея ДФЕС, чието съдържание трябва да позволи на заинтересованите лица да се запознаят с причините, на които се основава решението, а на съдебен орган — да разполага с достатъчно данни, за да упражни своя контрол в рамките на производство по обжалване (вж. по аналогия решение от 26 ноември 2013 г., Groupe Gascogne/Комисия, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, т. 37).
89
Както бе припомнено в точка 53 по-горе, може да е обективно необходимо в решението, с което се слага край на процедурата за постигане на споразумение, Комисията да разгледа някои факти и действия, засягащи участници в твърдения картел, за които се прилага обичайната процедура, като никоя от индикациите по отношение на тях не може да има окончателен характер относно участието им в разглежданото поведение.
90
В решението, което слага край на процедурата за постигане на споразумение, Комисията трябва да осигури спазването на правото да се ползват от презумпцията за невиновност, на предприятията, отказали да се споразумеят, по отношение на които е образувана обикновена процедура. Всъщност в този контекст незачитането от страна на Комисията на правото на презумпция за невиновност на предприятията, които не са се споразумели, което би довело до нарушаване на основните права на засегнатите предприятия, представлява нарушение, което е достатъчно съществено, за да опорочи цялата процедура по приемането на решението, с което се слага край на обикновената процедура (решение от 12 януари 2023 г., HSBC Holdings и др./Комисия, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, т. 95).
91
За да провери дали Комисията е зачела правото на презумпция за невиновност, съдът на Съюза трябва да анализира решението, което слага край на процедурата за постигане на споразумение, заедно с мотивите към него, в неговата цялост и с оглед на конкретните обстоятелства, при които е прието. Всяко изрично споменаване в определени пасажи от решението, че другите участници в предполагаемия картел не са отговорни, би се обезсмислило, ако други пасажи от това решение могат да бъдат разбрани като преждевременно изразено становище, че те носят отговорност (решения от 18 март 2021 г., Pometon/Комисия, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, т. 66, и от 12 януари 2023 г., HSBC Holdings и др./Комисия, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, т. 90).
92
Ето защо следва да се провери, от една страна, дали Комисията е проявила достатъчно предпазливост при формулировката на решението за постигане на споразумение, за да избегне преждевременно произнасяне относно участието на жалбоподателите в картела, и от друга страна, дали упоменаването на последните в решението за постигане на споразумение е било необходимо (вж. в този смисъл решения от 18 март 2021 г., Pometon/Комисия, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, т. 68, и от 12 януари 2023 г., HSBC Holdings и др./Комисия, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, т. 219).
93
В случая, от писмените отговори на жалбоподателите на запитванията в рамките на процесуално-организационните действия, изпратени им от Общия съд, е видно, че те не оспорват предпазните мерки на Комисията при редакцията на решението за постигане на споразумение, но твърдят, че посочените предпазни мерки са недостатъчни.
94
В това отношение е важно да се отбележи, че в съображение 4 от решението за постигане на споразумение Комисията е възприела израза „други страни по разследването“, за да посочи заедно жалбоподателите и Alcogroup. По-нататък Комисията уточнява, че „другите страни по разследването“ не са адресатите на решението за постигане на споразумение и че то нито установява, нито цели да установи, дори предварително, тяхната отговорност за участието им в каквото и да било нарушение. Посочва се също, че описанието на поведението, в което участват „другите страни по разследването“, се използва само доколкото е необходимо, за да се установи отговорността на Abengoa.
95
В съображения 41 и 49 от това решение са включени подобни изрази, които се отнасят до „другите страни по разследването“ и липсата на отговорност на последните вследствие на приемането на решението за постигане на споразумение.
96
С изявленията, посочени в точки 94 и 95 по-горе, Комисията ясно изтъква, че не е трябвало да се произнася по отговорността на „другите страни по разследването“, поради което следва да се констатира, че по отношение на жалбоподателите действително са били взети предпазни редакционни мерки.
97
При това положение следва да се провери дали други пасажи от решението за споразумение могат да се разбират като преждевременно изразено становище относно отговорността на жалбоподателите, което би могло да лиши взетите от Комисията предпазни редакционни мерки от тяхната ефикасност по смисъла на цитираната в точка 91 по-горе съдебна практика.
98
Съгласно точки 60—63 от жалбата позоваванията на „другите страни по разследването“, които разкривали нарушение на правото на жалбоподателите на презумпция за невиновност, се съдържали по-специално в съображения 33, 35, 46, 47, 53—55 и 60 от решението за постигане на споразумение, както и в член 1 от разпоредителната му част.
99
В това отношение следва, на първо място, да се отбележи, че позоваванията на „другите страни по разследването“ в пасажите, целящи описанието на неправомерното поведение на Abengoa, сред които са позоваванията, съдържащи се в съображения 33 и 35 от решението за постигане на споразумение, в съответствие с целта си представляват само описание на поведението, за което се отнася решението за споразумение, що се отнася до Abengoa.
100
Освен това нито едно от посочените в точка 99 по-горе позовавания не предполага било изрично, било имплицитно правна квалификация на поведението на жалбоподателите, така че тези позовавания могат да се считат за съвместими със съдебната практика, цитирана в точка 91 по-горе.
101
На второ място, следва да се анализират позоваванията в пасажа относно правната преценка на поведението на Abengoa („Legal assessment“), и по-точно в съображения 46, 47, 53—55 и 60 от решението за постигане на споразумение. Тези позовавания се съдържат в частите от решението, които се отнасят до прилагането в случая на принципите, свързани с член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП (т. 5.1.2, съображения 46 и 47 от решението за постигане на споразумение), на принципите, свързани с наличието на единно продължено нарушение (т. 5.2.2, съображения 53—55 от решението за постигане на споразумение), и на принципите относно ограничаването на конкуренцията (т. 5.3.2, съображение 60 от решението за постигане на споразумение).
102
В това отношение, първо, следва да се припомни, както бе констатирано в точка 57 по-горе, че прибягването до поетапна „хибридна“ процедура с едно-единствено предприятие, участващо в процедурата за постигане на споразумение, не налага извода, че жалбоподателите са извършили нарушението, посочено в решението за постигане на споразумение.
103
Освен това, както следва от цитираната в точки 86, 87 и 89 по-горе съдебна практика, посочването на предприятията, които не са се споразумели, само по себе си не е проблематично и може да се окаже обективно необходимо, за да се опише и квалифицира участието в картела на предприятието, което е постигнало споразумение, доколкото не води до преждевременно вменяване на отговорност на участниците в обикновената процедура.
104
В този контекст фактът, че Комисията се позовава на жалбоподателите и Alcogroup чрез израза „други страни по разследването“, потвърждава факта, че тя не е възнамерявала да квалифицира тяхната отговорност с оглед на поведението, посочено в решението за постигане на споразумение (вж. в този смисъл решение на ЕСПЧ от 17 септември 2024 г., C.O. с/у Германия, CE:ECHR:2024:0917JUD001667822, § 68).
105
Освен това следва да се отбележи, че както в публичния вариант на решението за постигане на споразумение, разгледано по делото, по което е постановено решение от 18 март 2021 г., Pometon/Комисия (C‑440/19 P, EU:C:2021:214), така и в този по делото, по което е постановено решение от 12 януари 2023 г., HSBC Holdings и др./Комисия (C‑883/19 P, EU:C:2023:11), Комисията е използвала израза „страни“, за да обозначи всички засегнати от разследването предприятия.
106
За сметка на това в разглежданото в случая решение за постигане на споразумение Комисията използва израза „други страни по разследването“, което позволява по-ясно да се разграничат позоваванията, които се отнасят до адресата на посоченото решение, от тези относно предприятията, които не са постигнали споразумение. Впрочем решението за постигане на споразумение не съдържа изрично позоваване на жалбоподателите в описанието на противоправното поведение, за разлика от съображения 26, 28, 29 и 31 от решението за постигане на споразумение по делото, по което е постановено решение от 18 март 2021 г., Pometon/Комисия (C‑440/19 P, EU:C:2021:214).
107
Второ, макар „другите страни по разследването“ да са споменати в частта, посветена на правната квалификация на поведението на Abengoa, от прочита на решението за постигане на споразумение не става ясно каква е позицията на Комисията по отношение на участието на жалбоподателите в разглежданото нарушение и на правната квалификация на тяхното поведение, както и относно ангажирането на отговорността им за това нарушение (вж. в този смисъл решение от 10 ноември 2017 г., Icap и др./Комисия, T‑180/15, EU:T:2017:795, т. 259 и 260).
108
Всъщност от редица елементи, съдържащи се в решението за постигане на споразумение, разглеждани в светлината на посочените в точки 94 и 95 по-горе предпазни редакционни мерки, следва, че:
–
само Abengoa трябва да се счита за отговорно за нарушението, което е предмет на решението за постигане на споразумение (съображение 25),
–
точка 4.1.2 от посоченото решение, съдържаща се в раздел 4, посветен на описанието на поведението, е озаглавена „Abengoa’s behaviour in the MOC process“ (поведение на Abengoa в процеса MOC),
–
оценката, направена в раздел 5 относно правната квалификация на поведението на Abengoa, се отнася само до поведението на последното (съображение 42),
–
има ясна разлика между поведението на Abengoa и това на „другите страни по разследването“, тъй като се посочва, че Abengoa е координирало поведението си с „другите страни по разследването“ (съображение 47) по такъв начин, че само неговото собствено поведение („[i]ts behaviour“), а не това на „другите страни по разследването“, е имало всички характеристики на споразумение или съгласувана практика (съображение 48); освен това заключенията, съдържащи се в съображение 49, във връзка със съображения 46—48, се отнасят изключително до Abengoa и съдържат също така следната допълнителна редакционна предпазна мярка: „[a]s already stressed in recital (4) above, this Decision is only addressed to Abengoa and not to any other undertaking. In particular, this Decision does not establish or seek to establish, even on a preliminary basis, any liability of the other parties to the investigation for any participation in any infringement“ (както вече беше подчертано в съображение 4 по-горе, единственият адресат на това решение е Abengoa. По-специално, с настоящото решение не се установява, нито се цели да се установи, дори предварително, отговорността на „другите страни по разследването“ за участието им в каквото и да е нарушение),
–
двустранните контакти с „другите страни по разследването“ са били използвани от Abengoa, за да продължи антиконкурентното си поведение, състоящо се в координиране на поведението си с „другите страни по разследването“ — формулировка, от която е видно, че Комисията не е имала за цел да квалифицира поведение, различно от това на Abengoa (съображение 55),
–
макар в съображение 60 да е установено, че Abengoa е участвало в антиконкурентни практики съвместно с „другите страни по разследването“, това не променя факта, че в последното изречение от посоченото съображение Комисията е посочила само, че единствено Abengoa е ограничило конкуренцията; впрочем изводът на Комисията в съображение 61 се отнася изключително до „поведението на Abengoa“, както е описано в раздел 4.
109
Освен това споменаването на страните, които не са се споразумели, в частта, посветена на правната квалификация на разглежданото поведение, вече е било прието за приемливо от съда на Съюза, макар и имплицитно (вж. в този смисъл, от една страна, съображения 50—55 от решението за постигане на споразумение по делото, по което е постановено решение от 18 март 2021 г., Pometon/Комисия, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, а именно Решение C(2014) 2074 final на Комисията, и от друга страна, решение от 20 декември 2023 г., Crédit agricole и Crédit agricole Corporate and Investment Bank/Комисия, T‑113/17, обжалвано, EU:T:2023:847, т. 96 (непубликувано), що се отнася до съображения 53 и 57—59 от решението за постигане на споразумение, разглеждано по делото, по което също е постановено решение от 12 януари 2023 г., HSBC Holdings и др./Комисия, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, а именно Решение C(2013) 8512 final на Комисията).
110
На трето място, посочването на „другите страни по разследването“ в член 1 от разпоредителната част на решението за постигане на споразумение не представлява ясно изявление, че посочените страни са извършили въпросното нарушение.
111
Всъщност, от една страна, само по себе си споменаването на „другите страни по разследването“ в разпоредителната част не предполага съобщаване на отнасящата се до тях информация по смисъла на цитираната в точка 86 по-горе съдебна практика. Както бе припомнено в точка 103 по-горе, посочването на предприятията, които не са се споразумели, само по себе си не е проблематично и може да се окаже обективно необходимо, за да се опише и квалифицира участието в картела на предприятието, което е постигнало споразумение, доколкото не води до преждевременно вменяване на отговорност на участниците в обикновената процедура.
112
От друга страна, посочването на „другите страни по разследването“ в разпоредителната част само по себе си не предполага преждевременно произнасяне относно вината на жалбоподателите, което да може да компрометира справедливото разглеждане на повдигнатите срещу тях обвинения в рамките на обикновената процедура.
113
В това отношение следва да се отбележи, че разпоредителната част на решението за постигане на споразумение поражда правни последици само по отношение на Abengoa в качеството му на адресат на посоченото решение.
114
Освен това в член 1 от разпоредителната част на решението за постигане на споразумение Комисията заключава, че само Abengoa е нарушило правилата, приложими в областта на картелите.
115
Впрочем в съответствие със съдържанието на разпоредителната част на решението за постигане на споразумение само Abengoa е отговорно за разглежданото нарушение, както следва по-специално от членове 2, 4 и 5 от посоченото решение.
116
Така от разпоредителната част на решението за постигане на споразумение по никакъв начин не следва, че Комисията е възнамерявала да квалифицира поведението на „другите страни по разследването“, що се отнася до участието им в разглеждания картел.
117
На четвърто място, безспорно обхватът на някои от оспорените позовавания, сред които по-специално съдържащите се в съображения 46, 53—55 и 60 от решението за постигане на споразумение, би могъл да се счита за неточен, що се отнася до въпроса дали дадената в тях правна квалификация обхваща не само поведението на Abengoa, но и това на „другите страни по разследването“.
118
При все това позоваванията на „другите страни по разследването“ в посочените по-горе съображения от решението за постигане на споразумение, макар да се отнасят до правната квалификация на поведението, вменено на страната, която е сключила споразумението, а именно Abengoa, представляват най-много редакционни неточности, които сами по себе си не водят до ясна, изрична или имплицитна преценка относно вината на страните, които не са се споразумели (вж. в този смисъл решения от 12 януари 2023 г., HSBC Holdings и др./Комисия, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, т. 79 и 231, и от 20 декември 2023 г., Crédit agricole и Crédit agricole Corporate and Investment Bank/Комисия, T‑113/17, обжалвано, EU:T:2023:847, т. 97 (непубликувано).
119
Всъщност, от една страна, проверката за наличието на правна квалификация на поведението на жалбоподателите в решението за постигане на споразумение не може да се ограничи до констатацията, че „другите страни по разследването“ са споменати в частта, посветена на правната квалификация на деянията, вменени на Abengoa (вж. в този смисъл решение от 12 януари 2023 г., HSBC Holdings и др./Комисия, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, т. 231).
120
От друга страна, както следва от практиката на Европейския съд по правата на човека, независимо от значението на избора на използваните от съответните органи изрази, използването на няколко неуместни формулировки само по себе си не може да бъде решаващо за евентуалното установяване на нарушение на правото на презумпция за невиновност предвид естеството и контекста на съответното производство (вж. в този смисъл решения на ЕСПЧ от 27 февруари 2014 г., Karaman с/у Германия, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, § 63, и от 25 ноември 2021 г., Mucha с/у Словакия, CE:ECHR:2021:1125JUD006370319, § 57).
121
От това следва, че с оглед на мотивите и контекста им нито едно от позоваванията на „другите страни по разследването“, включени в решението за постигане на споразумение, не може да се разбира като ясно изявление, предполагащо преждевременно изразяване за вината на жалбоподателите.
122
Поради това следва да се заключи, че взетите от Комисията редакционни предпазни мерки не са били лишени от смисъл и с оглед на съдържанието им (вж. т. 91 по-горе) трябва да се приемат за достатъчни.
123
На следващо място, следва да се прецени дали Комисията е предоставила повече информация относно участието на жалбоподателите, отколкото е било необходимо за ангажирането на отговорността на Abengoa.
124
В това отношение е важно да се отбележи, че нито едно от оспорваните позовавания не описва или квалифицира индивидуално поведението на жалбоподателите.
125
Единствените индивидуални споменавания на жалбоподателите, включени в решението за постигане на споразумение, са съдържащите се в съображения 4, 13, 18, 24 и 40 от това решение, които по същество се отнасят до описанието на процедурата за постигане на споразумение и чието съдържание не е оспорено от жалбоподателите, що се отнася до нарушението на правото им на презумпция за невиновност.
126
За сметка на това оспорените позовавания на „другите страни по разследването“ в решението за постигане на споразумение, включително посочените в точка 101 по-горе, са направени, без изключение, при посочване на жалбоподателите и Abengoa заедно, като последното е представено като основен субект на неправомерното поведение. Така посочените позовавания се използват само за да се опише и квалифицира поведението на Abengoa, и следователно могат да се считат за обективно необходими за тази цел.
127
В този контекст именно фактът, че нарушението, което е предмет на решението за постигане на споразумение, неизбежно предполага колективно поведение, позволява да се обоснове необходимостта от посочване на „другите страни по разследването“ (вж. в този смисъл решение на ЕСПЧ от 17 септември 2024 г., C.O. с/у Германия, CE:ECHR:2024:0917JUD001667822, § 63; вж. също по аналогия решение от 5 септември 2019 г., AH и др. (Презумпция за невиновност), C‑377/18, EU:C:2019:670, т. 47).
128
Същото важи и за позоваването на „други страни по разследването“ в разпоредителната част на решението за постигане на споразумение.
129
В това отношение е важно да се разграничи настоящото дело от делата, по които са постановени решения от 18 март 2021 г., Pometon/Комисия (C‑440/19 P, EU:C:2021:214), и от 12 януари 2023 г., HSBC Holdings и др./Комисия (C‑883/19 P, EU:C:2023:11), в които решенията за постигане на споразумение не включват в разпоредителната си част споменаване на страните, които не са се споразумели. В настоящия случай само Abengoa е участвало в споразумението, така че е било по-необходимо да се споменат „другите страни по разследването“, за да може да се квалифицира неправомерното поведение, посочено в решението за постигане на споразумение по отношение на Abengoa, което е решило да сключи споразумение.
130
При всички положения въпросът дали Комисията е нарушила правото на жалбоподателите на презумпция за невиновност, зависи от специфичните за всяко дело решения за постигане на споразумение, включително от техните мотиви, както и от конкретните обстоятелства, при които те са приети (решение от 18 март 2021 г., Pometon/Комисия, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, т. 86).
131
С оглед обаче на мотивите и контекста им позоваванията на „другите страни по разследването“, включени в оспорваните части от решението за постигане на споразумение, се оказват обективно необходими за описанието на произхода на картела като цяло.
132
Ето защо доводите, изтъкнати от жалбоподателите в подкрепа на втората част от първото основание, не могат да бъдат приети и трябва да бъдат отхвърлени.
133
От всички гореизложени съображения следва, че първото основание трябва да се отхвърли изцяло като неоснователно.
По второто правно основание, изведено от неспазването на изискването за безпристрастност
134
При условията на евентуалност, жалбоподателите поддържат, че изборът на поетапна „хибридна“ процедура и приемането преди приключване на обикновената процедура на решение за постигане на споразумение по отношение на Abengoa са компрометирали безпристрастността на Комисията и са нарушили правото им на защита.
135
Първо, предварителното приемане на решението за постигане на споразумение задължило Комисията да приеме отговорността на поне още едно предприятие.
136
Второ, при посочените в точка 135 по-горе обстоятелства било невъзможно „да се изключи всяко основателно съмнение“, в съответствие със съдебната практика, по отношение на способността на Комисията да запази обективна безпристрастност по въпроса за участието на жалбоподателите в антиконкурентното поведение, разглеждано в решение за постигане на споразумение. Поради тази причина Комисията не могла да спази принципа на „tabula rasa“.
137
Трето, жалбоподателите поддържат, че съображенията на Комисията в няколко пасажа от обжалваното решение, по-специално в съображения 556, 557 и 560, както и при някои контакти с тях по време на цялата обикновена процедура, илюстрират тази липса на безпристрастност.
138
Накрая, четвърто, жалбоподателите изтъкват, че твърденията на Комисията относно нейната безпристрастност са неотносими и във всички случаи неубедителни, оспорват довода ѝ, че добросъвестността ѝ трябва да се презумира, и припомнят, че съгласно съдебната практика е достатъчно да има основателни съмнения по отношение на нейната безпристрастност.
139
Комисията оспорва доводите на жалбоподателите.
140
В това отношение следва да се припомни, че в хода на административното производство Комисията е длъжна да спазва основните права на засегнатите предприятия. В този контекст принципът на безпристрастност, който е част от правото на добра администрация, трябва да се разграничава от презумпцията за невиновност (решение от 12 януари 2023 г., HSBC Holdings и др./Комисия, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, т. 76, и от 1 февруари 2024 г., Scania и др./Комисия, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, т. 69).
141
Правото на добра администрация, закрепено в член 41 от Хартата, предвижда, че всеки има право засягащите го въпроси да бъдат разглеждани безпристрастно от институциите на Съюза. Това изискване за безпристрастност обхваща, от една страна, субективната безпристрастност, в смисъл че нито един от членовете на съответната институция, който се занимава със съответното дело, не трябва да проявява пристрастие или лична предубеденост, и от друга страна, обективната безпристрастност, в смисъл че институцията трябва да осигурява достатъчно гаранции, за да е изключено всяко основателно съмнение по този въпрос (решения от 12 януари 2023 г., HSBC Holdings и др./Комисия, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, т. 77, и от 1 февруари 2024 г., Scania и др./Комисия, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, т. 70).
142
В настоящия случай второто основание се отнася само до понятието „обективна безпристрастност“.
143
Що се отнася до понятието „обективна безпристрастност“, Съдът припомня, че за да се докаже, че организацията на административната процедура не предоставя достатъчно гаранции, за да се изключи всяко основателно съмнение за евентуална предубеденост, не е необходимо да се установява наличието на липса на безпристрастност. Достатъчно било да съществува основателно съмнение и то да не може да бъде преодоляно (вж. в този смисъл решения от 27 март 2019 г., August Wolff и Remedia/Комисия, C‑680/16 P, EU:C:2019:257, т. 37, и от 21 октомври 2021 г., Парламент/UZ, C‑894/19 P, EU:C:2021:863, т. 54).
144
В това отношение следва в самото начало да се констатира, че жалбоподателите не изтъкват никакво нарушение на правото им на защита, самостоятелно от това, на което се позовават във връзка със задължението за безпристрастност.
145
Всъщност, както е видно от писмените изявления, от отговорите в рамките на процесуално-организационните действия и от устните състезания, жалбоподателите считат, че нарушението от страна на Комисията на правото им на защита произтича от неспазването от нейна страна на задължението ѝ за безпристрастност.
146
Следователно в съответствие с цитираната в точка 141 по-горе съдебна практика следва да се провери дали доводите на жалбоподателите позволяват да се направи извод за наличието на основателни съмнения относно евентуална предубеденост от страна на Комисията относно вината им за разглежданото нарушение.
147
На първо място, следва да се отхвърли доводът на жалбоподателите, според който фактът, че адресат на решението за постигане на споразумение е само едно предприятие, предполага, че Комисията е следвало да приеме участието в нарушението на поне една от „другите страни по разследването“, за да не се загубят правната логика и правната основа, на които се основава решението за постигане на споразумение.
148
Както следва от цитираната в точка 58 по-горе съдебна практика, в рамките на обикновената процедура Комисията е обвързана единствено от изложението на възраженията и е длъжна да вземе предвид новите обстоятелства, доведени до знанието ѝ в хода на тази процедура.
149
Всъщност, както бе посочено в точка 60 по-горе, приемането на решение за постигане на споразумение не е обусловило резултата от обикновената процедура, така че нищо не е пречело на Комисията да приеме по отношение на жалбоподателите решение, подобно на това относно Alcogroup, след разглеждането на доказателствата, приложени към преписката в рамките на обикновената процедура, и то дори след приключването на това производство по отношение на Alcogroup.
150
Ето защо жалбоподателите неправилно поддържат, че решението за постигане на споразумение е щяло да загуби правната си логика и правното си основание, ако Комисията не беше обявила вината им в обжалваното решение.
151
Същото се отнася и до довода, че интересът на Комисията да защити привлекателността на механизма за постигане на споразумение, доказвал липсата на обективна безпристрастност в рамките на разглежданата в настоящия случай процедура.
152
Подобен довод, формулиран абстрактно и основан на тълкуването на жалбоподателите относно интересите на Комисията при прилагането на политиката в областта на конкуренцията, не може да бъде приет, тъй като сам по себе си не позволява да се установи, че организацията на разглежданата в случая процедура не предоставя достатъчно гаранции, за да се изключи всяко основателно съмнение за евентуална предубеденост.
153
На второ място, следва да се отхвърли доводът, че съображенията на Комисията в няколко пасажа от обжалваното решение, както и при някои контакти с жалбоподателите в хода на обикновената процедура, можели да илюстрират липсата на безпристрастност на тази институция.
154
Според жалбоподателите от съображения 556 и 557 от обжалваното решение следва, че извършената от Комисията проверка е имала за цел да обоснове антиконкурентно поведение, което тя счита за вече установено от правна гледна точка. Доказателство за това била кръговата логика, съдържаща се в съображение 560 от посоченото решение, в което Комисията била изходила от предпоставката, че те са се координирали с другите две разследвани предприятия с цел изкуствено да увеличат, да поддържат или да предотвратят намаляването на нивото на референтните индекси за етанола, публикувани от S&P Global Platts.
155
В това отношение е достатъчно да се констатира, че жалбоподателите не са оспорили установяването на фактите в обжалваното решение, нито заключенията, изведени от правния анализ, направен по отношение на тях в същото това решение.
156
Всъщност не е възможно да се приеме твърдението на жалбоподателите, че „отправната точка“ на анализа на Комисията била тяхната вина, тъй като това твърдение по никакъв начин не поставя под въпрос солидността и обосноваността на обжалваното решение.
157
Във всеки случай, доводите на жалбоподателите относно съдържанието на обжалваното решение не могат да бъдат приети.
158
От една страна, в съображения 556 и 557 от обжалваното решение Комисията посочва, че е извършила цялостен анализ на пазара на етанол, както и на функционирането на референтните ценови индекси, изготвени и публикувани от S&P Global Platts, както е видно от дял 2 на това решение, озаглавен „Промишленост за производство на етанол“ (съображения 6—86 от обжалваното решение). Този анализ послужил за основа на описанието на неправомерното поведение, съдържащо се в изложението в дял 5 от посоченото решение (съображения 213—401), чиито анализирани доказателства са отбелязани в точка 5.2 от това решение („Хронология на периода на нарушението [на жалбоподателите]“, съображения 254—390 от обжалваното решение), а заключенията от него са включени в точки 5.3 („Заключения относно доказателствата“, съображения 391—393 от обжалваното решение) и 5.4 от обжалваното решение („Заключения, изведени от данните на Platts“, съображения 394—401 от обжалваното решение).
159
Така нито едно от съображенията, посочени в точка 158 по-горе, не разкрива, че отправната точка на анализа на Комисията е била вината на жалбоподателите. Напротив, тези съображения свидетелстват за степента на подробност на анализа, извършен от тази институция по отношение на участието на последните в картела.
160
Същото се отнася, от друга страна, до съображение 560 от обжалваното решение, в което Комисията анализира координираното поведение на жалбоподателите и „другите страни по разследването“ въз основа на преценките, включени в съображения 470—474 от същото решение, основани на съвкупност от съществени и убедителни улики (вж. например съображения 472 и 473 от обжалваното решение), а не, както поддържат жалбоподателите, въз основа на предубеденост относно вината им.
161
Следователно изтъкнатите от жалбоподателите доводи не доказват, че Комисията не е организирала административната процедура така, че да осигури достатъчно гаранции, за да се изключи всяко основателно съмнение за евентуална предубеденост.
162
Този извод не може да бъде опроверган с оглед на съдебната практика, установена с решение от 14 март 2024 г., D & A Pharma/Комисия и EMA (C‑291/22 P, EU:C:2024:228). Според жалбоподателите тази съдебна практика позволява да се заключи, че те не трябва да доказват наличието на предубеденост на Комисията, а Общият съд трябва да прецени от правна страна дали възприетият от Комисията подход поражда основателни съмнения относно нейната безпристрастност.
163
Съгласно посочената по-горе съдебна практика не може да се изисква от лицата, чиито въпроси се разглеждат от институция, орган, служба или агенция на Съюза, да представят в подкрепа на доводите си, че изискването за обективна безпристрастност не е спазено в хода на дадена административна процедура на Съюза, конкретни уличаващи в пристрастност доказателства (решение от 14 март 2024 г., D & A Pharma/Комисия и EMA, C‑291/22 P, EU:C:2024:228, т. 77 и 80).
164
Във всички случаи, с оглед на посочения в точка 161 по-горе извод, изтъкнатата от жалбоподателите съдебна практика не е приложима в настоящия случай, доколкото не е доказана липса на обективна безпристрастност на Комисията и от доказателствата по представената пред Общия съд преписка не следва, че административната процедура не е била организирана по такъв начин, че да предоставя достатъчно гаранции, за да се изключи всяко основателно съмнение за евентуална предубеденост.
165
Ето защо второто основание трябва да се отхвърли по същество. Следователно жалбата трябва да се отхвърли в своята цялост.
По съдебните разноски
166
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
167
Тъй като жалбоподателите са загубили делото, те следва да понесат, освен собствените си разноски, и разноските на Комисията, съгласно направените от нея искания.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (трети състав, заседаващи с петима съдии)
реши:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
Осъжда Lantmännen ek för и Lantmännen Biorefineries AB да понесат направените от тях съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.
Škvařilová-Pelzl
Nõmm
Steinfatt
Kukovec
Meyer
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 21 януари 2026 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.