62023CJ0346_RES
Дело C‑346/23
Banco Santander SA
срещу
Asociación de Consumidores y Usuarios de Servicios Generales-Auge
(Преюдициално запитване, отправено от Tribunal Supremo)
Решение на Съда (четвърти състав) от 16 януари 2025 година
„Преюдициално запитване — Пазари на финансови инструменти — Директива 2004/39/ЕО — Член 52, параграф 2 — Иск в интерес на потребители — Организации на потребители, които имат легитимен интерес да защитават потребителите — Активна процесуална легитимация да защитават индивидуалните интереси на членовете си — Загуба на процесуалната легитимация в случай на инвестиции във финансови продукти с висока икономическа стойност — Освобождаване от съдебни разноски и от задължение за понасяне на съдебните разноски на насрещната страна — Процесуална автономия — Принцип на ефективност“
Свобода на установяване — Свободно предоставяне на услуги — Пазари на финансови инструменти — Директива 2004/39 — Иск в интерес на потребители — Интерес на потребителите — Понятие — Индивидуални интереси на множество потребители — Включване
(Директива 2004/39 на Европейския парламент и на Съвета, член 52, параграф 2)
(вж. т. 46—48)
Свобода на установяване — Свободно предоставяне на услуги — Пазари на финансови инструменти — Директива 2004/39 — Иск в интерес на потребители — Организация на потребители, която защитава индивидуалните интереси на множество свои членове — Процесуална легитимация — Ограничаване в зависимост от финансовия капацитет на защитаваните инвеститори и финансовите инструменти, в които са инвестирали — Недопустимост — Отказ да се предостави безплатна правна помощ на тази организация поради финансовия капацитет на защитаваните инвеститори и финансовите инструменти, в които са инвестирали — Допустимост — Условия
(Директива 2004/39 на Европейския парламент и на Съвета, член 52, параграф 2)
(вж. т. 49, 50, 55—57, 61 и 63 и диспозитива)
Резюме
В рамките на спор относно действителността на договори за придобиване на финансови инструменти, сключени от инвеститори потребители, защитавани от сдружение на потребители, Съдът потвърждава, че процесуалната легитимация на такова сдружение, защитаващо индивидуалните интереси на множество свои членове, не може да се обуславя от ограничения, свързани с финансовия капацитет на тези членове и с характеристиките на финансовите продукти, в които тези членове са инвестирали. Такива критерии обаче могат да бъдат взети предвид, за да се реши дали това сдружение може да се ползва от безплатна правна помощ.
Две физически лица са сключили договори за придобиване на финансови продукти с Banco Banif, понастоящем Banco Santander. Като представител на тези две физически лица, Asociación de Consumidores y Usuarios de Servicios Generales - Auge (Сдружение на потребителите и ползвателите на общи услуги, наричано по-нататък „Auge“) предявява иск срещу тази банка пред испанските съдилища с цел договорите за придобиване на тези финансови продукти да бъдат обявени за недействителни поради порок в съгласието.
След като първоинстанционният и въззивният съд уважават иска, горепосочената банка подава извънредна жалба за процесуално нарушение и касационна жалба срещу решението на въззивната инстанция до Tribunal Supremo (Върховен съд, Испания), който е запитващата юрисдикция. Пред тази юрисдикция банката твърди, че Auge не притежава активна легитимация за предявяване на искове от името на своите членове поради това, че продуктите — предмет на сключените от тях сделки, са спекулативни финансови продукти с висока икономическа стойност, а не продукти за общо и широко разпространено използване, което предполага, че предявеният иск не попада в обхвата на защитата на потребителите по националното право.
Всъщност според националната съдебна практика сдруженията на потребители нямали процесуална легитимация, когато искът се отнася до инвестиции във финансови продукти, които са спекулативни или с висока икономическа стойност, тъй като тези продукти не били за общо, обикновено или широко разпространено използване. Според запитващата юрисдикция такова непризнаване на процесуална легитимация би предотвратило в този случай използването с цел измама или злоупотреба на специалната легитимация на сдруженията на потребители от инвеститори с висок финансов капацитет, за да се възползват от правото на безплатна правна помощ, което националното право признава на тези сдружения.
Именно в този контекст тази юрисдикция иска да се установи дали националната съдебна практика, която ограничава по този начин процесуалната легитимация на сдружение на потребители да предяви иск от името на един от своите инвеститори потребители поради високия му финансов капацитет, икономическата стойност, вида и сложността на неговите инвестиции, е в съответствие с член 52, параграф 2 от Директива 2004/39 (
1
).
Съображения на Съда
Съдът припомня най-напред, че „непрофесионален клиент“ по смисъла на член 4, параграф 1, точка 12 от Директива 2004/39 може да бъде квалифициран като „потребител“, ако е физическо лице, което действа извън всякаква търговска дейност (
2
). Също така от съображение 14 от Директива 2020/1828 (
3
) е видно, че „непрофесионал[ният] клиент“ е потребител, и от съображение 13 от същата директива — че тя обхваща освен общото потребителско право, и области като тази на финансовите услуги.
След това Съдът уточнява, че държавите членки имат право да предоставят на организации за защита на потребители процесуалната легитимация да предприемат действия в защита на индивидуалните интереси на своите членове.
За да стигне до този извод, Съдът отбелязва, че в член 52, параграф 2 от Директива 2004/39 думата „потребителите“ е в множествено число. Въпреки че употребата на множествено число показва, че предявеният от организация на потребители иск трябва да засяга интересите на множество потребители, тази разпоредба не уточнява дали това колективно измерение на иска изисква предметът на такъв иск да визира общия интерес на потребителите, или, напротив, може да визира и индивидуалните интереси на няколко потребители. Доколкото обаче тази разпоредба препраща към правото на държавите членки както що се отнася до определянето на организациите, които могат да представляват интересите на потребители, така и що се отнася до процесуалните условия и ред, по които това представителство трябва да бъде упражнявано на практика, държавите членки са свободни да определят индивидуалния или колективния характер на интересите, които могат да бъдат защитавани от тези организации за защита на потребители.
По-нататък, когато държава членка е предоставила на организациите на потребители процесуална легитимация, за да предприемат действия в защита на индивидуалните интереси на множество свои членове, въпреки това не ѝ е позволено да ограничава тази процесуална легитимация до определена категория потребители, определена въз основа на техния финансов капацитет и на финансовите инструменти, в които са инвестирали. Всъщност член 52, параграф 2 от Директива 2004/39 предвижда право на обжалване в интерес на всички потребители инвеститори, без да провежда разграничение в това отношение.
За разлика от това нито тази разпоредба, нито друг нормативен акт на Европейския съюз налагат предоставянето на безплатна правна помощ на организациите на потребители, които предявяват искове в интерес на потребителите. Така всяка държава членка трябва да установи свои собствени правила относно режима на безплатна правна помощ, в съответствие с принципа на процесуалната автономия, стига обаче тези правила да не са по-неблагоприятни от правилата, които уреждат подобни положения по вътрешното право (принцип на равностойност), и да не правят практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правата, предоставени от правото на ЕС (принцип на ефективност). В това отношение съдебните разноски, които едно сдружение трябва да заплати, ако няма право на безплатна правна помощ, не трябва да представляват непреодолими разходи от естество да направят практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правото да предприема действия пред съд, предвидено в член 52, параграф 2 от Директива 2004/39.
(
1
)	Директива 2004/39/EО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно пазарите на финансови инструменти, за изменение на Директиви 85/611/EИО и 93/6/EИО на Съвета и Директива 2000/12/EО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 93/22/EИО на Съвета (ОВ L 145, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 247).
(
2
)	Вж. в този смисъл решение от 3 октомври 2019 г. (Petruchová, C‑208/18, EU:C:2019:825, т. 76).
(
3
)	Директива (ЕС) 2020/1828 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2020 година относно представителни искове за защита на колективните интереси на потребителите и за отмяна на Директива 2009/22/ЕО (OB L 409, 2020 г., стр. 1). Приложение I към тази директива препраща към Директива 2014/65/EС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година относно пазарите на финансови инструменти и за изменение на Директива 2002/92/ЕО и на Директива 2011/61/ЕС (OВ L 173, 2014 г., стр. 349), която е отменила и заменила Директива 2004/39 и член 74, параграф 2 от която, посветен на правото да се предприемат действия в интерес на потребителите, съответства на член 52, параграф 2 от Директива 2004/39, като тези две разпоредби имат почти идентичен текст.