62017TJ0466_RES
Дело T‑466/17
Printeos, SA и др.
срещу
Европейска комисия
Решение на Общия съд (трети разширен състав) от 24 септември 2019 година
„Конкуренция — Картели — Пазар на стандартните/каталожните пощенски пликове и специалните пощенски пликове с напечатан текст — Решение, с което се установява нарушение на член 101 ДФЕС — Частична отмяна поради неизпълнение на задължението за мотивиране — Решение за изменение — Процедура за постигане на споразумение — Глоби — Основен размер — Извънредно адаптиране — Таван от 10 % от общия оборот — Член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1/2003 — Принцип non bis in idem — Правна сигурност — Оправдани правни очаквания — Равно третиране — Кумулиране на санкции — Пропорционалност — Справедливост — Правомощие за пълен съдебен контрол“
Жалба за отмяна — Отменително съдебно решение — Последици — Задължение за приемане на мерки за изпълнение — Обхват — Решение, прието от Комисията в процедура за постигане на споразумение и установяващо нарушение на правилата за конкуренция — Отмяна като недостатъчно мотивирано — Частична отмяна само в частта за налагане на глобата — Приемане на ново решение, с което се налага глоба в същия размер — Принцип ne bis in idem — Неприложимост — Нарушение на принципите на правна сигурност и защита на оправданите правни очаквания — Липса
(член 101 и член 266, първа алинея ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
(вж. т. 56—69)
Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Определяне на основния размер — Глоба, наложена след процедура за постигане на споразумение — Неприлагане на предвидената в Насоките методология — Нарушение на принципа на равно третиране — Липса
(член 101, параграф 1 ДФЕС; член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точки 13 и 37 от Известие 2006/C 210/02 на Комисията)
(вж. т. 91—95, 98, 99 и 103—135)
Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Определяне на основния размер — Глоба, наложена след процедура за постигане на споразумение — Неприлагане на предвидената в Насоките методология — Нарушение на принципа на равно третиране — Невъзможност за позоваване на незаконосъобразност, допусната в полза на другиго
(член 101, параграф 1 ДФЕС; член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точки 13 и 37 от Известие 2006/C 210/02 на Комисията)
(вж. т. 91—95, 98, 99, 136—146)
Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Максимален размер — Прилагане на максималния размер за всички санкционирани предприятия, участвали в едно и също нарушение — Нарушение на принципа на равно третиране — Липса
(член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003 на Съвета)
(вж. т. 96, 97, 101 и 102)
Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Невземане предвид на глоба, наложена от национален орган за защита на конкуренцията — Различни територия, поведение и период — Нарушение на принципа на справедливост — Липса
(член 101 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП)
(вж. т. 152—158)
Резюме
С решението си Printeos и др./Комисия (T‑466/17) от 24 септември 2019 г. Общият съд отхвърля жалбата на няколко дружества, извършващи дейност по продажба на стандартни пощенски пликове по каталог и на специално отпечатани пощенски пликове (наричани по-нататък „жалбоподателите“), с главно искане за частична отмяна на решение на Европейската комисия (
1
), с което им е наложена глоба за нарушение на член 101 ДФЕС (наричано по-нататък „обжалваното решение“). Нарушението е под формата на споразумения или съгласувани практики между жалбоподателите и четири други групи предприятия на територията на няколко европейски страни.
Обжалваното решение е прието, след като е било частично отменено (
2
) като недостатъчно мотивирано предходно решение на Комисията (
3
), което е прието в процедура за постигане на споразумение и с което на жалбоподателите е наложена глоба в размер на 4729000 EUR (наричано по-нататък „първоначалното решение“). След постановяването на това съдебно решение Комисията приема обжалваното решение, с което изменя първоначалното решение, но същевременно налага глоба в същия размер.
Общият съд приема на първо място, че когато основанието за отмяна на акт на Съюза е процесуален порок като недостатъчно мотивиране и съдът на Съюза не е упражнил правомощието си за пълен съдебен контрол да измени наложената глоба, Комисията може да приеме ново решение, с което да наложи глоба на жалбоподателите, без при това да означава, че са основателни оплакванията за нарушаване на принципите на правна сигурност, защита на оправданите правни очаквания и ne bis in idem, изложено като основание за отмяна. В това отношение Общият съд уточнява, че прилагането на принципа ne bis in idem предполага да е имало произнасяне по наличието на нарушение или да е бил упражнен контрол по отношение на законосъобразността на преценката за наличие на нарушение. При това положение сам по себе си принципът ne bis in idem допуска възобновяване на преследването за същото антиконкурентно поведение, когато първото решение е отменено на формално основание, без да е имало произнасяне по същество по укоримото деяние, тъй като в този случай отменителното решение няма стойността на „оправдаване“ по смисъла, който наказателното право влага в това понятие. Общият съд счита, че този подход е приложим и при отмяна на решение за налагане на глоба като недостатъчно мотивирано, когато това решение е прието в процедура за постигане на споразумение.
Що се отнася, на второ място, до изтъкнатото като основанието за отмяна нарушение на принципа на равно третиране при определяне на размера на глобата, Общият съд приема, че за целите на контрола за спазване на този принцип трябва да се направи разграничение между, от една страна, задължителната равнопоставеност при определянето на основния размер на глобите, които ще се наложат на съответните предприятия, и от друга страна, прилагането по отношение на посочените предприятия на тавана от 10 % по член 23, параграф 2, втора алинея от Регламент № 1/2003 (
4
), който може да варира в зависимост от съответния им оборот. Всъщност, макар Комисията законосъобразно да може да избере метод за изчисляване на основния размер, основан на стойността на продажбите, осъществени през една цяла година, обхваната от нарушението, за да характеризира икономическото значение на нарушението, както и относителната тежест на всяко участвало в него предприятие, в този контекст тя е длъжна да спазва принципа на равно третиране. За разлика от това, прилагането на тавана от 10 % за определяне на окончателния размер на глобите по принцип не зависи нито от това икономическо значение на нарушението, нито от относителната тежест на всяко участвало предприятие, нито от тежестта или продължителността на извършеното от същото нарушение, посочено по-горе, а е напълно автоматично и е свързано единствено с общия оборот на предприятието, поради което това прилагане ipso facto съответства на принципа на равно третиране.
Общият съд приема обаче за неправилен направения от Комисията анализ, съгласно който резултатът от прилагането на тавана от 10 % на междинен стадий от изчисляването на глобите, които ще бъдат наложени, ipso facto води до резултати, съответстващи на принципа на равно третиране. В това отношение Общият съд отбелязва, че като следва такъв подход, който не попада в приложното поле на член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003, Комисията упражнява правото си на преценка по точка 37 от Насоките относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003 (
5
). След като преценява адаптирането на основните размери, извършено в съответствие с този подход по отношение на различните групи предприятия — адресати на обжалваното решение, Общият съд приема, че една от тези групи се е ползвала от по-благоприятно третиране, което не е обективно обосновано. Общият съд обаче решава, че жалбоподателите не биха могли да се позоват в своя полза на незаконосъобразността, произтичаща от такова различно третиране.
Що се отнася до изтъкнатото във връзка с третото основание за отмяна, а именно нарушение на принципа на справедливост, паралелно прилагане на член 101 ДФЕС и на националното право в областта на конкуренцията, в случая във връзка с последиците от поведението на жалбоподателите на територията на Испания, Общият съд още в началото констатира, че обжалваното решение не се отнася до тази територия и че испанският орган за защита на конкуренцията е санкционирал поведение през друг период. Общият съд приема, че при тези обстоятелства, за да бъде санкционирането на антиконкурентното поведение на жалбоподателите пълно и достатъчно възпиращо, се изисква именно да се вземат предвид всичките му последици на тези различни територии, включително във времето, така че Комисията не може да бъде упреквана за това, че не е намалила по тези причини глобата, наложена на жалбоподателите с първоначалното решение и с обжалваното решение.
(
1
)	Решение C(2017) 4112 окончателен на Комисията от 16 юни 2017 година за изменение на Решение C(2014) 9295 окончателен от 10 декември 2014 г. относно производство по член 101 [ДФЕС] и член 53 от Споразумението за ЕИП (AT.39780 — Пощенски пликове).
(
2
)	Решение на Общия съд от 13 декември 2016 г., Printeos и др./Комисия (T‑95/15, EU:T:2016:722).
(
3
)	Решение C(2014) 9295 окончателен от 10 декември 2014 година относно производство по член 101 [ДФЕС] и член 53 от Споразумението за ЕИП (AT.39780 — Пощенски пликове).
(
4
)	Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101 ДФЕС и 102 ДФЕС] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).
(
5
)	ОВ C 210, 2006 г., стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 4, стр. 264.