62023CJ0509
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (шести състав)
19 юни 2025 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Предотвратяване на използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма — Директива (ЕС) 2015/849 — Член 3, точка 11, буква а) — Близък сътрудник на видна политическа личност — Определение — Член 45, параграфи 1 и 8 — Задължени субекти, които са част от група — Обмен на информация в рамките на тази група — Прилагане на решенията, взети от друг задължен субект, който е част от въпросната група — Член 14, параграфи 1 и 8 — Постоянно наблюдение на клиента, което трябва да се осъществява от задължените субекти — Член 11, буква г) — Мерки за разширена комплексна проверка на клиента от страна на доставчици на услуги в областта на хазарта“
По дело C‑509/23
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Administratīvā rajona tiesa (Районен административен съд, Латвия) с акт от 7 август 2023 г., постъпил в Съда на 8 август 2023 г., в рамките на производство по дело
„Laimz“ SIA
срещу
Izložu un azartspēļu uzraudzības inspekcija,
СЪДЪТ (шести състав),
състоящ се от: T. von Danwitz, заместник-председател на Съда, изпълняващ функцията на председател на шести състав, A. Kumin (докладчик) и I. Ziemele, съдии,
генерален адвокат: P. Pikamäe,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за „Laimz“ SIA, от E. Jonins, zvērināta advokāta palīgs,
–
за латвийското правителство, от J. Davidoviča, K. Pommere и I. Romanovska, в качеството на представители,
–
за финландското правителство, от A. Laine и M. Pere, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от G. Goddin, I. Naglis и G. von Rintelen, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 2, параграф 1, член 3, точка 9, точка 11, буква а), точки 12 и 15, член 8, параграф 2, член 11, буква г), член 14, параграф 5 и член 45, параграфи 1 и 8 от Директива (ЕС) 2015/849 на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 2015 година за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма, за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и на Директива 2006/70/ЕО на Комисията (ОВ L 141, 2015 г., стр. 73), изменена с Директива (ЕС) 2018/843 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2018 г. (ОВ L 156, 2018 г., стр. 43) (наричана по-нататък „Директива 2015/849“).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между „Laimz“ SIA, доставчик на услуги в областта на хазарта, и Izložu un azartspēļu uzraudzības inspekcija (Инспекция по хазарта, Латвия) (наричана по-нататък „Инспекцията“) по повод на финансова санкция, наложена на това дружество за нарушения на националните разпоредби относно предотвратяването на изпирането на пари и финансирането на тероризма.
Правна уредба
Правото на Съюза
3
Съгласно съображения 1, 4, 21, 22, 30—33 и 35 от Директива 2015/849:
„(1)
[…] Изпирането на пари, финансирането на тероризма и организираната престъпност продължават да бъдат значителни проблеми, по които следва да се работи на равнището на [Европейския съюз]. Освен по-нататъшното развитие на равнището на Съюза на наказателноправния подход към този проблем, целенасочените и пропорционални превантивни действия срещу използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма играят жизнено важна роля и може да дадат допълнителни резултати.
[…]
(4)
Изпирането на пари и финансирането на тероризма често се извършват на международно равнище. Мерките, предприети единствено на национално равнище или дори на равнището на Съюза без да се вземе предвид международната координация и сътрудничество, биха имали много ограничено въздействие. Ето защо приетите в тази област мерки на Съюза следва да бъдат съвместими с останалите действия, предприети в рамките на международни форуми, и поне също толкова строги, колкото тях. При определяне на действията на Съюза следва да продължи да се обръща специално внимание на препоръките на [Специалната група за финансови действия („FATF“)] и на инструментите на други международни органи, действащи в областта на борбата срещу изпирането на пари и финансирането на тероризма. За повишаване на ефикасността на борбата срещу изпирането на пари и финансирането на тероризма съответните правни актове на [С]ъюза следва по целесъобразност да бъдат приведени в съответствие с Международните стандарти за борба с изпирането на пари и финансирането на терористични дейности и разпространението на оръжия за масово унищожение, приети от FATF през февруари 2012 г. („ревизираните препоръки на FATF“).
[…]
(21)
Използването на услуги в сектора на хазартните игри за изпиране на приходи от престъпна дейност буди загриженост. За да бъдат намалени свързаните с услугите в сектора на хазартните игри рискове, в настоящата директива следва да се предвиди задължение за доставчиците на услуги в областта на хазарта, които пораждат по-високи рискове, да прилагат мерки за комплексна проверка на клиента при всяка сделка в размер на 2000 [евро] или повече. Държавите членки следва да гарантират, че задължените субекти прилагат същия праг по отношение на получаването на печалби, осъществяването на залагания, включително посредством покупката и обмена на хазартни жетони, или и двете заедно. Доставчиците на услуги в областта на хазарта, разполагащи с физически помещения като например казина и игрални къщи, следва да гарантират, че ако при влизане се извършва комплексна проверка на клиента, тя може да бъде отнесена към сделките, осъществени от съответния клиент в рамките на тези помещения. Въпреки това, при доказани нискорискови обстоятелства, на държавите членки следва да бъде позволено да освобождават определени хазартни услуги от някои или от всички изисквания на настоящата директива. Използването на освобождаване от държава членка следва да се разглежда само в строго ограничени и обосновани обстоятелства и когато рисковете от изпиране на пари или финансиране на тероризма са ниски. Такова освобождаване следва да подлежи на специфична оценка на риска, която отчита и степента на уязвимост на съответните сделки. Случаите на освобождаване следва да се съобщават на [Европейската комисия]. В оценката на риска държавите членки следва да посочват по какъв начин са взели под внимание съответните констатации в докладите, изготвени от Комисията в рамките на наднационалната оценка на риска.
(22)
Рискът от изпиране на пари и финансиране на тероризма не е един и същ във всеки конкретен случай. В съответствие с това следва да се използва комплексен подход, основан на риска. Основан на риска подход не означава, че на държавите членки и задължените субекти се предоставя неограничена свобода на действие. Този подход включва вземането на решения въз основа на обективни данни с цел по-ефективно справяне с рисковете от изпиране на пари и финансиране на тероризма, пред които са изправени Съюзът и лицата, които извършват дейност на негова територия.
[…]
(30)
Сам по себе си рискът се променя, а променливите величини, поотделно или заедно, могат да увеличават или намаляват потенциалния риск, като по този начин влияят върху подходящото равнище на превантивните мерки, като например мерките за комплексна проверка на клиента. Следователно при някои обстоятелства следва да се прилага разширена комплексна проверка, а при други може да е по-подходящо използването на опростена комплексна проверка.
(31)
Следва да бъде отчетено, че определени ситуации са свързани с по-висок риск от изпиране на пари или финансиране на тероризма. Въпреки че самоличността и бизнес профилът на всички клиенти следва да бъдат установени, съществуват случаи, при които са нужни особено строги процедури за идентификация и проверка на клиента.
(32)
Това се отнася най-вече за взаимоотношенията с физически лица, които изпълняват или са изпълнявали важни обществени функции в Съюза или в международен план […]. Подобни взаимоотношения могат да изложат особено финансовия сектор на значителни рискове за репутацията и на правни рискове. Международните усилия за борба с корупцията също оправдават необходимостта да се обърне специално внимание на такива лица и да се приложат подходящи мерки за разширена комплексна проверка на клиента по отношение на лицата, които изпълняват или са изпълнявали важни обществени функции в страната или в чужбина, както и по отношение на лицата на висши длъжности в международни организации.
(33)
Изискванията по отношение на видните политически личности [(наричани по-нататък „ВПЛ“)] имат превантивен, а не наказателен характер и не следва да се тълкуват като стигматизиращи тези [ВПЛ] като участващи в престъпна дейност. Отказът от делови взаимоотношения с дадено лице само въз основа на факта, че то е видна политическа личност, противоречи на духа на настоящата директива и на ревизираните препоръки на FATF.
[…]
(35)
За да се избегнат повтарящите се процедури за идентифициране на клиента, водещи до забавяния и по-ниска ефективност на стопанската дейност, е целесъобразно да се позволи клиентите, които са били идентифицирани другаде, да бъдат представяни на задължените субекти при спазване на подходящи предпазни мерки. Когато задължен субект разчита на трето лице, крайната отговорност за спазване на процедурата за комплексна проверка на клиента следва да се носи от задължения субект, на когото е представен клиентът. Третото лице или лицето, което е представило клиента, следва също да носи собствена отговорност за спазване на настоящата директива, включително изискването за докладване на съмнителни сделки и за съхраняване на информация, доколкото то има взаимоотношения с клиент, които са обхванати от настоящата директива“.
4
Член 1, параграф 1 от тази директива има следния текст:
„Целта на настоящата директива е предотвратяване използването на финансовата система на Съюза за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма“.
5
Член 2, параграф 1 от посочената директива гласи:
„Настоящата директива се прилага за следните задължени субекти:
[…]
3)
следните физически или юридически лица, действащи при упражняване на професионалните си дейности:
[…]
e) доставчици на услуги в областта на хазарта;
[…]“.
6
Член 3 от същата директива гласи:
„За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
[…]
9)
„[ВПЛ]“ означава физическо лице, което изпълнява или на което са били поверени важни обществени функции, и включва следното:
а)
държавни глави, ръководители на правителства, министри и заместник-министри или помощник-министри;
б)
членове на парламент или на сходни законодателни органи;
в)
членове на управителните органи на политически партии;
г)
членове на върховни съдилища, конституционни съдилища или на други висши съдебни органи, чиито решения не подлежат на обжалване, освен при изключителни обстоятелства;
д)
членове на сметни палати или на ръководни органи на централни банки;
e)
посланици, дипломатически представители и висши офицери във въоръжените сили;
ж)
членове на административни, управителни или надзорни органи на държавни предприятия;
з)
директори, заместник-директори и членове на ръководния съвет или заемащи еквивалентна функция в международна организация.
Нито една от обществените функции, посочени в букви а)—з), не включва длъжностни лица на средно или по-нисше равнище;
[…]
11)
„лица, известни като близки сътрудници“, означава:
а)
физически лица, за които се знае, че са действителни собственици на правно образувание или сходна правна форма заедно с [ВПЛ] или имат други близки делови взаимоотношения с такава личност;
б)
физически лица, които са еднолични действителни собственици на правно образувание или сходна правна форма, за които е известно, че са били учредени де факто в полза на [ВПЛ;]
12)
„висше ръководство“ означава длъжностно лице или служител, които притежават достатъчно познания относно рисковата експозиция на институцията във връзка с изпирането на пари и финансирането на тероризма и достатъчно висок ранг за вземане на решения, засягащи тази рискова експозиция, като не е необходимо във всички случаи това да бъде член на съвета на директорите;
13)
„делови взаимоотношения“ означава стопански, професионални или търговски взаимоотношения, които са свързани с професионалните дейности на задължен субект и които към момента на установяване на контакт се очаква да имат елемент на продължителност;
14)
„услуги в областта на хазарта“ означава услуга, която включва залагане на суми посредством парично участие в игри на късмета, включително тези, които изискват определени умения, като например лотарии, игри в казино, игри на покер и залагания, които се предоставят на физическо място или по друг начин от разстояние, чрез електронни средства или всякакви други технологии за комуникация и по индивидуална заявка на получателя на услугите;
15)
„група“ означава група от предприятия, състояща се от предприятие майка, от неговите дъщерни предприятия и от правните образувания, в които предприятието майка или неговите дъщерни предприятия имат участие, както и от предприятия, свързани едно с друго по смисъла на член 22 от Директива 2013/34/ЕС [на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно годишните финансови отчети, консолидираните финансови отчети и свързаните доклади на някои видове предприятия и за изменение на Директива 2006/43/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директиви 78/660/ЕИО и 83/349/ЕИО на Съвета (ОВ L 182, 2013 г., стр. 19)];
[…]“.
7
Член 8 от Директива 2015/849 предвижда:
„1.   Държавите членки гарантират, че задължените субекти предприемат необходимите мерки, за да установят и оценят рисковете от изпиране на пари и финансиране на тероризма, като отчитат рискови фактори, включително тези, които се отнасят до техните клиенти, държави или географски зони, продукти, услуги, сделки или механизми за доставка. Тези мерки съответстват на естеството и размера на задължените субекти.
2.   Посочените в параграф 1 оценки на риска се документират, актуализират и са достъпни за съответните компетентни органи и саморегулиращи се органи. Компетентните органи могат да решат, че не са необходими отделни документирани оценки на риска, когато присъщите на сектора специфични рискове са ясни и добре осъзнати.
3.   Държавите членки гарантират, че задължените субекти разполагат с политики, механизми за контрол и процедури за ограничаване и ефективно управление на рисковете от изпиране на пари и финансиране на тероризма, установени на равнището на Съюза, на равнище държава членка, както и на равнище задължен субект. Тези политики, механизми за контрол и процедури са пропорционални на естеството и размера на задължените субекти.
4.   Политиките, механизмите за контрол и процедурите, посочени в параграф 3, включват:
а)
разработване на вътрешни политики, механизми за контрол и процедури, включително примерни практики за управление на риска, комплексна проверка на клиента, докладване, съхраняването на информация, вътрешен контрол, управление на съответствието, включително, когато е подходящо според естеството и размера на стопанската дейност, назначаване на служител на управленско равнище, отговорен за съответствието, и проверка на служителите;
б)
независима одитна функция, проверяваща посочените в буква а) вътрешни политики, механизми за контрол и процедури, когато това е целесъобразно с оглед размера и естеството на стопанската дейност.
5.   Държавите членки изискват задължените субекти да получават одобрение от своето висше ръководство за въвежданите от тях политики, механизми за контрол и процедури както и да осъществяват наблюдение и по целесъобразност да засилват предприетите мерки“.
8
Съгласно член 11 от тази директива:
„Държавите членки гарантират, че задължените субекти прилагат мерки за комплексна проверка на клиента в следните случаи:
а)
при установяването на делови взаимоотношения;
[…]
г)
по отношение на доставчици на услуги в областта на хазарта, при получаването на печалби, осъществяването на залагания или и в двата случая, когато се извършват сделки, възлизащи на 2000 [евро] или повече, независимо от това дали сделката е осъществена чрез една операция или чрез няколко операции, които изглеждат свързани;
[…]
e)
когато има съмнения за верността или адекватността на получените по-рано данни за самоличността на клиента“.
9
Член 13, параграфи 1, 2 и 4 от посочената директива гласи:
„1.   Мерките за комплексна проверка на клиента обхващат:
а)
идентифициране на клиента и проверка на неговата самоличност въз основа на документи, данни или информация, получени от надежден и независим източник, включително средства за електронна идентификация, съответни удостоверителни услуги, предвидени в Регламент (ЕС) № 910/2014 на Европейския парламент и на Съвета [от 23 юли 2014 година относно електронната идентификация и удостоверителните услуги при електронни трансакции на вътрешния пазар и за отмяна на Директива 1999/93/ЕО], когато има такива, или всякакви други сигурни дистанционни или електронни процедури за идентификация, които са регулирани, признати, одобрени или приети от съответните национални органи;
б)
идентифициране на действителния собственик и вземане на подходящи мерки за проверка на неговата самоличност, така че задължените субекти да са удовлетворени, че знаят кой е действителният собственик, включително по отношение на юридически лица, доверителна собственост, дружества, фондации и сходни правни форми, като вземат подходящи мерки за изясняване на структурата на собственост и контрол на клиента. […];
в)
оценяване и когато е приложимо получаване на информация за целта и планираното естество на деловите взаимоотношения;
г)
осъществяване на постоянно наблюдение върху деловите взаимоотношения, включително внимателно проучване на сделките, предприети по време на целия период на тези взаимоотношения, за да се гарантира, че осъществяваните сделки са в съответствие с информацията, известна на задължения субект, за клиента, за профила на риска и стопанската дейност, включително, където е необходимо, произхода на средствата, и гарантиране, че притежаваните документи, данни или информация се актуализират.
[…]
2.   Държавите членки гарантират, че задължените субекти прилагат всяко от предвидените в параграф 1 изисквания за комплексна проверка на клиента. Задължените субекти обаче могат да определят степента на прилагане на тези мерки като отчитат риска.
[…]
4.   Държавите членки гарантират, че задължените субекти са в състояние да удостоверят пред компетентните органи или саморегулиращите се органи, че мерките са подходящи с оглед на установените рискове от изпиране на пари и финансиране на тероризма“.
10
Член 14, параграф 5 от същата директива има следния текст:
„Държавите членки изискват от задължените субекти да прилагат мерките за комплексна проверка на клиента не само по отношение на всички нови клиенти, но и — през подходящи времеви интервали, по отношение на съществуващите клиенти в зависимост от риска, при промяна на обстоятелства от значение във връзка с даден клиент или когато задълженият субект има правно задължение в рамките на съответната календарна година да се свърже с клиента с цел преглед на относимата информация, свързана с действителния собственик или собственици, или ако задълженият субект е имал това задължение съгласно Директива 2011/16/ЕС на Съвета [от 15 февруари 2011 година относно административното сътрудничество в областта на данъчното облагане и за отмяна на Директива 77/799/ЕИО (ОВ L 64, 2011 г., стр. 1)]“.
11
Член 20 от Директива 2015/849 гласи:
„По отношение на сделки или делови взаимоотношения с [ВПЛ] държавите членки, в допълнение към установените в член 13 мерки за комплексна проверка на клиента, изискват от задължените субекти:
а)
да разполагат с подходящи системи за управление на риска, включително процедури, основани на риска, за да определят дали клиентът или действителният собственик на клиента е [ВПЛ];
б)
да прилагат следните мерки в случай на делови взаимоотношения с такива [ВПЛ]:
i)
да получат одобрението на висшето ръководство за установяване или продължаване на делови взаимоотношения с такива лица;
ii)
да вземат подходящи мерки за установяване на произхода на богатството и произхода на средствата, които са предмет на деловите взаимоотношения или сделката с такива лица;
iii)
да провеждат постоянно задълбочено наблюдение на деловите взаимоотношения“.
12
Член 23 от тази директива предвижда, че посочените в членове 20 и 21 от нея мерки се прилагат също и спрямо членове на семейството на ВПЛ или спрямо „лица, известни като близки сътрудници на [ВПЛ]“.
13
Член 45, параграфи 1 и 8 от посочената директива гласи:
„1.   Държавите членки изискват от задължените субекти, които са част от група, да прилагат политики и процедури, обхващащи цялата група, включително политики за защита на данните и политики и процедури за обмен на информация в рамките на групата за целите на борбата с изпирането на пари и финансирането на тероризма. Тези политики и процедури се прилагат ефективно на ниво клонове и мажоритарно притежавани дъщерни предприятия в държави членки и трети държави.
[…]
8.   Държавите членки гарантират, че обменът на информация в рамките на групата е разрешен. Информацията, отнасяща се до подозрения, че средствата са придобити от престъпна дейност или са свързани с финансиране на тероризма, която се докладва на [звеното за финансово разузнаване (ЗФР)], се обменя в рамките на групата, освен ако ЗФР даде други указания“.
Латвийското право
14
Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma un proliferācijas finansēšanas novēršanas likums (Закон за предотвратяване на изпирането на пари и финансирането на тероризма и на разпространението на оръжия за масово унищожение) от 17 юли 2008 г. (Latvijas Vēstnesis, 2008 г., бр. 116) (наричан по-нататък „Законът за превенцията“) е изменен за целите на транспонирането на Директива 2015/849.
15
Член 1 от този закон, в приложимата му към фактите по главното производство редакция, гласи:
„За целите на този закон:
[…]
21)
„група“ означава група от юридически лица или правни образувания;
а)
състояща се от предприятие майка, от неговите дъщерни предприятия и от правните образувания, в които дружеството майка или неговите дъщерни дружества имат участие,
[…]
81)
„висше ръководство“ означава управителен съвет, ако има такъв, или назначени от управителния съвет длъжностно лице или служител, които притежават достатъчно познания относно рисковата експозиция на задължения субект във връзка с изпирането на пари и финансирането на тероризма и на разпространението на оръжия за масово унищожение и достатъчно висок ранг за вземане на решения, засягащи тази рискова експозиция;
[…]
18)
„[ВПЛ]“ са лица, които изпълняват или на които са били поверени важни обществени функции в Република Латвия, в друга държава членка или в трета държава, включително държавни глави, ръководители на административно-териториална единица, ръководители на правителства, министри (заместник-министри или помощник-министри, ако такава длъжност съществува в съответната държава), държавни секретари или други висши служители в правителството или в административно-териториалните единици, членове на парламенти или на подобни законодателни органи, членове на управителните органи (съвети) на политически партии, членове на конституционни съдилища, на върховни съдилища или на други съдебни органи, членове на ръководни органи на върховни контролни (одитни) институции, членове на ръководни органи на централни банки, посланици и управляващи дипломатически мисии, висши офицери от въоръжените сили, членове на административни, управителни или надзорни органи на държавни предприятия, ръководители (директори, заместник-директори) и членове на ръководни органи на международни организации или лица, изпълняващи еквивалентна функция в такива организации.
[…]
182)
„близък сътрудник на [ВПЛ]“ е физическо лице, за което се знае, че се намира в делови или други близки взаимоотношения с някое от лицата по точка 18 от настоящия член […]“.
16
Член 3 („Приложно поле“), параграфи 1—21 от посочения закон гласи:
„1.   Задължени по този закон субекти са лицата, които извършват стопанска или професионална дейност на:
[…]
7) организатори на хазартни игри;
[…]
2.   Задължените субекти, които са част от група, прилагат политики и процедури, обхващащи цялата група, включително политики във връзка с обработването на данни на физическите лица и политики и процедури за обмен на информация в рамките на групата за целите на борбата с изпирането на пари и с финансирането на тероризма и на разпространението на оръжия за масово унищожение. Тези политики и процедури на равнище група се прилагат ефективно и по отношение на клонове на задължени субекти или мажоритарно притежавани от такива субекти дъщерни дружества в държавите членки и в трети държави.
21)
Задължените субекти, които са част от група, гарантират на равнище групата, че структурните звена, отговарящи за нормативното съответствие, одита или борбата с изпирането на пари и финансирането на тероризма и на разпространението на оръжия за масово унищожение, имат достъп до необходимата за изпълнението на тези функции информация от клоновете и дъщерните дружества, включително информация за клиенти, сметки и плащания“.
17
Член 10 („Определяне на служители, отговарящи за нормативното съответствие“), параграф 1 от същия закон предвижда:
„Задължените субекти, които са юридически лица, определят, по-специално измежду членовете на висшето ръководство, един или повече служители (лица, отговарящи за нормативното съответствие във връзка с борбата с изпирането на пари, финансирането на тероризма и на разпространението на оръжия за масово унищожение), които са овластени да вземат решения и са пряко отговорни за нормативното съответствие и за обмена на информация с компетентния надзорен орган […]“.
18
Член 11 („Изискване за комплексна проверка на клиента“), параграф 1 от същия закон гласи:
„Задължените субекти предприемат мерки за комплексна проверка на клиента:
1)
преди установяването на делови взаимоотношения;
[…]
4)
когато в рамките на организираните от тях хазартни игри сключват с клиент сделка на стойност, равна или надвишаваща 2000 евро, включително когато клиентът купува или осребрява жетони или други удостоверителни знаци за потвърждаване на печалбата, или обменя за целта чуждестранна валута, независимо дали сделката е осъществена чрез една операция или чрез няколко свързани помежду си операции;
[…]“.
19
Член 111 („Мерки за комплексна проверка на клиента и рискови фактори“), параграфи 1, 2, 6 и 7 от този закон гласи:
„1.   Мерките за комплексна проверка на клиента са съвкупност от действия, основани на оценка на риска, в рамките на които задължените субекти:
1)
идентифицират клиента и проверяват получените идентификационни данни;
[…]
5)
гарантират, че събраните при комплексната проверка на клиента документи, лични данни и информация се съхраняват, преглеждат редовно и актуализират според присъщите рискове поне веднъж на всеки пет години.
2.   При определянето на обхвата и реда за комплексна проверка на клиента, както и редовността на осъществявания преглед на събраните при комплексната проверка на клиента документи, лични данни и сведения, задължените субекти отчитат рисковете от изпиране на пари и от финансиране на тероризма и на разпространението на оръжие за масово унищожение, свързани с клиента, неговата държава на пребиваване (установяване), стопанска дейност или лични дела, ползваните услуги и продукти и веригите на доставки, както и извършваните сделки.
[…]
6.   При установяването на делови взаимоотношения задължените субекти събират и документират, въз основа на оценка на рисковете от изпиране на пари и финансиране на тероризма и на разпространението на оръжия за масово унищожение, информация за целта и планираното естество на деловите взаимоотношения, включително за услугите, които клиентът възнамерява да ползва, броя и обема на планираните сделки, вида стопанска дейност или лични дела, при която клиентът ще ползва услугите, и евентуално произхода на средствата на клиента и източника на имущественото му състояние.
7.   Задължените субекти прилагат мерки за комплексна проверка на клиента не само при установяването на делови взаимоотношения, но и по време на тези взаимоотношения (включително за съществуващи клиенти), като използват основан на риска подход […]“.
20
Член 25 („Делови взаимоотношения с [ВПЛ], член на семейството на [ВПЛ] или близък сътрудник на [ВПЛ]“), параграф 2 от посочения закон предвижда:
„Основаната на оценка на риска система за вътрешен контрол на задължените субекти дава възможност да се заключи, че клиент, който при установяването на делови взаимоотношения не е [ВПЛ], член на семейството на [ВПЛ] или близък сътрудник на [ВПЛ], е станал [ВПЛ] след установяването на деловите взаимоотношения“.
21
Член 29 („Признаване и приемане на резултатите от клиентско проучване“), параграф 1 от същия закон гласи:
„Кредитните и финансовите институции могат да признават и приемат резултатите от проведено от кредитни и финансови институции на държави членки или трети държави клиентско проучване във връзка със спазването на мерките по член 111, параграф 1, точки 1—3 от настоящия закон, ако са изпълнени всички посочени по-долу условия: […]“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
22
Laimz е установено в Латвия дружество, чиято търговска дейност се състои в организирането на хазартни игри. Дружественият капитал на това дружество се притежава изцяло от „Optibet“ SIA, също установено в Латвия дружество с ограничена отговорност, чиято търговска дейност също се състои в организирането на хазартни игри. Тези две дружества са част от установената в Швеция група Enlabs AB. От акта за преюдициално запитване е видно, че Laimz има качеството на задължен субект по смисъла на Закона за превенцията, с който се цели транспонирането на Директива 2015/849.
23
На 2 март 2020 г. Optibet — което е сключило с друго дружество договор, по силата на който последното му предоставя публично достъпни и публикувани данни за оценката и управлението на риска с оглед на изискванията на Закона за превенцията — сключва споразумение с Laimz, в което се задължава да му предоставя въпросните данни, за да осигури възможно най-ефективното използване на ресурсите и еднаквото спазване на изискванията на този закон в рамките на дружествата от групата.
24
На 23 август 2021 г. Laimz започва да предоставя интерактивни хазартни услуги на бивш клиент на Optibet (наричан по-нататък „процесният клиент“).
25
Предвид игровите навици на този клиент и размера на залаганията му, както и предвид данните, предоставени от Optibet за него, докато същият е бил негов клиент, Laimz предприема на 31 януари 2022 г. мерки за разширена комплексна проверка, като иска от клиента допълнителна информация. В тази обстановка Laimz прилага и взетото от висшето ръководство на Optibet решение от 27 март 2020 г. за продължаване на взаимоотношенията с процесния клиент.
26
През февруари и март 2022 г. Инспекцията извършва проверка на Laimz. В протокола от тази проверка посочената институция отбелязва, че през 2020 г., 2021 г. и 2022 г. Laimz не е констатирало никакви делови взаимоотношения с близки сътрудници на ВПЛ и че що се отнася до процесния клиент, не е извършило проверка след достигането на 26 август 2021 г. на прага от 2000 евро и съответно не е поискало от този клиент информация за източниците на доходите му, техния размер и предвидения за хазарт бюджет, нито пък е установило статута му на близък сътрудник на ВПЛ или е проверило информацията в публично достъпните бази данни с цел идентифициране на допълнителни рискови фактори.
27
Тъй като Laimz не е приложило правилно системата за вътрешен контрол на клиентите, нито е провело клиентско проучване, с решение от 15 юни 2022 г. Инспекцията му налага имуществена санкция от 52263,90 евро, съответстващи на 5 % от реализирания през 2020 г. нетен оборот. Тя приема, че посоченото дружество е трябвало самостоятелно и независимо да оцени процесния клиент, а не да се основава на оценка, направена от друго дружество, в случая Optibet. Инспекцията припомня също така, че този клиент е смятан за близък сътрудник на ВПЛ, тъй като едновременно с тази ВПЛ е изпълнявал функциите на член на изпълнителния орган на сдружение.
28
На 18 юли 2022 г. Laimz подава жалба срещу това решение пред Administratīvā rajona tiesa (Районен административен съд, Латвия), който е запитващата юрисдикция. В подкрепа на тази жалба Laimz поддържа, че има право да използва информацията, която е получило от Optibet по силата на споменатото в точка 23 от настоящото решение споразумение от 2 март 2020 г., както и решенията, взети от ръководството на последното дружество, и да ги прилага в собствените си делови взаимоотношения с процесния клиент.
29
Освен това Laimz упреква Инспекцията, че е основала извода си, че въпросният клиент е близък сътрудник на ВПЛ, само на общата им принадлежност към едно и също сдружение, без да извърши отделна и подробна преценка.
30
В своя защита Инспекцията отбелязва, че Законът за превенцията не предвижда обмен на данни за клиентите с друго дружество, който да освобождава получателя на съответната информация от законовите му задължения. Освен това тя подчертава, че когато е установил делови взаимоотношения с Laimz, процесният клиент е прекратил деловите си взаимоотношения с Optibet, така че първото дружество вече не би могло да използва събраната от второто дружество информация.
31
При това положение запитващата юрисдикция си задава въпроса какъв е обхватът на съдържащото се в член 3, точка 11 от Директива 2015/849 понятие „лица, известни като близки сътрудници“ на ВПЛ в случай на общо участие на дадено лице и на ВПЛ в изпълнителния орган на едно и също сдружение. Освен това тя счита, че са необходими разяснения по въпроса дали дружества, принадлежащи към една и съща група, могат да обменят информация, за да изпълняват задълженията си за комплексна проверка, и по въпроса дали член 45, параграфи 1 и 8 във връзка с член 3, точки 12 и 15 от Директива 2015/849 допуска използването на информация, идваща от друго дружество от тази група, и прилагането за няколко дружества от същата група на решения, взети от висшето ръководство на това друго дружество. Накрая, запитващата юрисдикция има колебания дали задължените субекти са длъжни да прилагат мерките за комплексна проверка по отношение на съществуващи клиенти, в случай че не е настъпила никаква промяна в относимите обстоятелства във връзка с тези клиенти, за разлика от случая по делото, по което е постановено решение от 17 ноември 2022 г., Rodl à Partner (C‑562/20, EU:C:2022:883).
32
При тези обстоятелства Administratīvā rajona tiesa (Районен административен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли член 3, точка 11, буква а) от Директива 2015/849 да се тълкува в смисъл, че физическо лице може да се счита за близък сътрудник на [ВПЛ] само поради факта, че посочените лица са част от едно и също сдружение, без да се отчита никакво друго обстоятелство?
2)
Трябва ли [член 3, точка 9] от Директива 2015/849 да се тълкува в смисъл, че за да се определи, че дадено лице е [ВПЛ], е необходимо да се установи дали това лице заема длъжност от изброените в посочения член и освен това да се проучи и провери дали става въпрос за висша ръководна длъжност, а не за длъжност на средно или по-нисше равнище?
3)
Трябва ли член 45, параграф 1 от Директива 2015/849 във връзка с параграф 8 от същия член да се тълкува в смисъл, че държавите членки трябва да разрешават на задължените субекти по член 2, параграф 1 от Директива 2015/849, които се считат за дружества от една и съща група, да си обменят информация, включително чрез сключване на споразумения за обмен на информация и чрез осигуряване на взаимния обмен на информацията и възможността за взаимното ѝ използване за постигането на целите на Директива 2015/849?
4)
Позволява ли също така член 45, параграфи 1 и 8 във връзка с член 3, точки 12 и 15 от Директива 2015/849 различни предприятия, принадлежащи към една и съща група, да използват и да се основават на такава информация или решения, които решения са взети в рамките на групата от висшето ръководство на принадлежащо към нея предприятие?
5)
Трябва ли член 14, параграф 5 във връзка с член 8, параграф 2 от Директива 2015/849 да се тълкува в смисъл, че задълженият субект не е длъжен да прилага мерки за комплексна проверка на вече съществуващи търговски клиенти, ако не е изтекъл нито установеният в националното законодателство, нито предвиденият в процедурите за вътрешен контрол срок за повторно прилагане на мерки за комплексна проверка и на задължения субект не са му известни нови обстоятелства, които могат да повлияят на извършената по отношение на съответния клиент оценка на риска?
6)
Изискването по член 11, буква г) от Директива 2015/849 задължените субекти да прилагат мерки за комплексна проверка на клиента, когато при получаването на печалби, осъществяването на залагания или и в двата случая общата стойност на сделката е равна или надвишава 2000 евро, независимо от това дали сделката е осъществена чрез една операция или чрез няколко операции, които изглеждат свързани, трябва ли да се тълкува в смисъл, че такива мерки трябва да се прилагат всеки път, когато общата стойност на сделката достига 2000 евро, независимо от периода на време, изминал преди отново да бъде достигната установената в тази разпоредба стойност от 2000 евро?“.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
33
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 3, точка 11, буква а) от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че физическо лице може да се счита за близък сътрудник на ВПЛ само защото тези две лица са членове на едно и също сдружение.
34
Като начало следва да се припомни, че главната цел на Директива 2015/849, видно от нейното наименование и от член 1, параграфи 1 и 2, е да се предотврати използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма (решение от 5 декември 2024 г., MISTRAL TRANS, C‑3/24, EU:C:2024:999, т. 25 и цитираната съдебна практика).
35
По-конкретно, с разпоредбите на Директива 2015/849, които имат превантивен характер, се цели чрез основан на риска подход да се въведе набор от превантивни и възпиращи мерки, позволяващи ефективна борба с изпирането на пари и финансирането на тероризма, за да не се допусне — както следва от съображение 1 от тази директива — потоците от пари с незаконен произход да навредят на целостта, стабилността и репутацията на финансовия сектор на Съюза и да застрашат вътрешния му пазар и международното развитие (решение от 5 декември 2024 г., MISTRAL TRANS, C‑3/24, EU:C:2024:999, т. 26 и цитираната съдебна практика).
36
Както следва от членове 6—8 от Директива 2015/849, основаният на риска подход предполага оценка на този риск, която в рамките на установената с тази директива система се извършва на три равнища, а именно, най-напред, на равнището на Съюза от Комисията, след това, на равнището на всяка държава членка и накрая, на равнище на задължените субекти. Видно от съображение 30 от тази директива, тази оценка на рисковете обуславя по-специално приемането от тези субекти на подходящи мерки за комплексна проверка на съответния клиент. Всъщност съгласно практиката на Съда без такава оценка нито съответната държавата членка, нито, при необходимост, задължените субекти могат да решат във всеки отделен случай какви мерки да приложат (решение от 17 ноември 2022 г., Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, т. 35 и цитираната съдебна практика).
37
В това отношение член 20 от Директива 2015/849 определя, що се отнася до сделките или деловите взаимоотношения с ВПЛ, изискванията, които задължените субекти трябва да спазват, в допълнение към предвидените в член 13, параграф 1 от тази директива мерки за комплексна проверка на клиента, които те трябва да прилагат. По-конкретно тази разпоредба изисква задължените субекти да идентифицират клиента и да проверяват неговата самоличност, да идентифицират действителния собственик, да оценяват планираните делови взаимоотношения и да събират информация за целта и естеството им, както и да провеждат постоянно наблюдение на тези делови взаимоотношения. Що се отнася до посочения член 20, той задължава държавите членки да изискват от задължените субекти по-специално да разполагат с подходящи системи за управление на риска, включително основани на риска процедури, за да определят дали клиентът или действителният собственик на клиента може да се окачестви като ВПЛ. В това отношение следва да се припомни, че в съображения 31 и 32 от тази директива се уточнява, че определени ситуации са свързани с по-висок риск от изпиране на пари или финансиране на тероризма, особено когато се установяват взаимоотношения с лица, които изпълняват или са изпълнявали важни обществени функции.
38
Освен това съгласно член 23 от Директива 2015/849 задължените субекти трябва да разширят обхвата на тези системи за управление на риска, включвайки в тях идентифицирането на членовете на семействата на ВПЛ и лицата, известни като „близки сътрудници“ на ВПЛ.
39
В това отношение съгласно член 3, точка 11, буква а) от Директива 2015/849 „лица, известни като близки сътрудници“, са „физически лица, за които се знае, че са действителни собственици на правно образувание или сходна правна форма заедно с [ВПЛ]“, или имат „други близки делови взаимоотношения с такава личност“.
40
За да се тълкува определена разпоредба от правото на Съюза, трябва да се вземат предвид не само използваните в нея термини в съответствие с обичайното им значение в общоупотребимия език, но и контекстът ѝ, както и целите на правната уредба, от която тя е част (решение от 9 януари 2025 г., Österreichische Datenschutzbehörde (Прекомерни искания), C‑416/23, EU:C:2025:3, т. 24 и цитираната съдебна практика).
41
Що се отнася, на първо място, до текста на член 3, точка 11, буква а) от Директива 2015/849, от акта за преюдициално запитване е видно, че запитващата юрисдикция има колебания по-специално относно израза „близки делови взаимоотношения“ предвид участието на клиент и на ВПЛ в изпълнителния орган на едно и също сдружение.
42
В това отношение може да се отбележи, че член 3, точка 13 от Директива 2015/849 определя понятието „делови взаимоотношения“, когато то се прилага спрямо задължен субект, като стопански, професионални или търговски взаимоотношения, които са свързани с професионалните дейности на задължения субект и които към момента на установяването на контакт се предполага, че ще имат елемент на продължителност. Освен това, макар тази директива да не определя как следва да се преценява дали тези взаимоотношения са близки, въпросното уточнение показва, че установяването на делови взаимоотношения само по себе си не е достатъчно, а следва да се констатира, че те са и от особено значение.
43
Когато дадено лице и ВПЛ са част от изпълнителния орган на едно и също сдружение, те априори поддържат взаимоотношение в професионален план, така че не е изключено тези функции да създават близки делови взаимоотношения между това лице и ВПЛ по смисъла на член 3, точка 11, буква а) от Директива 2015/849 или да дават възможност за установяването на такива взаимоотношения. Освен това в подобна хипотеза не е изключена и възможността това лице да се приеме за действителен собственик на правно образувание или сходна правна форма заедно с ВПЛ по смисъла на тази разпоредба. Тези констатации обаче не могат да зависят само от принадлежността на тези две лица към изпълнителния орган на едно и също сдружение, а трябва да се основават на анализ на наличните обстоятелства.
44
При това положение от текста на член 3, точка 11, буква а) от Директива 2015/849 може да се направи изводът, че хипотеза като процесната, при която дадено лице и ВПЛ са членове на изпълнителния орган на едно и също сдружение, не изключва, априори, възможността това лице да се приеме за близък сътрудник на ВПЛ по смисъла на тази разпоредба.
45
Този текстуален анализ се потвърждава както от контекста, в който се вписва тази разпоредба, така и от целите, преследвани с Директива 2015/849.
46
Всъщност, както бе припомнено в точка 38 от настоящото решение, член 23 от Директива 2015/849 предвижда по-специално, че мерките по член 20 от тази директива се прилагат освен по отношение на лицата, известни като близки сътрудници на ВПЛ, и по отношение на членовете на семейството на ВПЛ. От това следва, че волята на законодателя на Съюза е била приложното поле на Директива 2015/849 да обхваща възможно най-голям брой лица от обкръжението на ВПЛ.
47
Следва обаче да се припомни също, че съгласно съображение 1 от Директива 2015/849 освен по-нататъшното развитие на равнището на Съюза на наказателноправния подход към проблема целенасочените и пропорционални превантивни действия срещу използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма играят жизненоважна роля и може да дадат допълнителни резултати.
48
В този контекст съгласно член 8, параграф 3 от тази директива — който предвижда, че политиките, механизмите за контрол и процедурите на задължените субекти за ограничаване и ефективно управление на рисковете от изпиране на пари и финансиране на тероризма трябва да са пропорционални на естеството и размера на задължените субекти — процедурите, основани на рисковите фактори, споменати в член 20 от посочената директива, трябва да са пропорционални на естеството и размера на задължените субекти, което дава на последните известна свобода на преценка при разработването на процедури, съобразени с рисковете, произтичащи от тяхната дейност. В този смисъл основаният на риска подход действително позволява известна гъвкавост, но същевременно не означава, видно от съображение 22 от същата директива, че на държавите членки и задължените субекти се предоставя неограничена свобода на действие, доколкото предполага вземането на решения въз основа на обективни данни.
49
Освен това от съображение 33 от Директива 2015/849 следва, че изискванията по отношение на ВПЛ имат превантивен, а не наказателен характер и не би трябвало да се тълкуват като стигматизиращи ВПЛ като участващи в престъпни дейности. Съгласно същото съображение отказът от делови взаимоотношения с дадено лице само въз основа на факта, че то е ВПЛ, противоречи на духа на тази директива и на препоръките на FATF.
50
Следователно, прилагайки основан на риска подход, задължените субекти са длъжни, когато преценяват налице ли са близки делови взаимоотношения между дадено лице и ВПЛ, да вземат предвид не само естеството на взаимоотношенията между съответния клиент и ВПЛ, за да определят дали съществува риск тези взаимоотношения да бъдат използвани за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма и на разпространението на оръжия за масово унищожение, но и преследваните цели, поради което във всеки случай е наложителна индивидуална оценка с оглед на изпълнението на изискванията на Директива 2015/849.
51
Обратното тълкуване би довело до прилагането на предвидените в Директива 2015/849 допълнителни задължения в много голям брой случаи, в които тяхната пропорционалност с оглед на преследваната с тази директива цел, така както е предвидена в член 1, параграф 1 от нея, а именно предотвратяване на използването на финансовата система на Съюза за изпиране на пари и финансиране на тероризма, би била поставена под въпрос и освен това би създала практически проблеми, що се отнася до достъпа до данните на съответните лица.
52
С оглед на гореизложеното на първия въпрос следва да се отговори, че член 3, точка 11, буква а) от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че не може физическо лице да се счита за близък сътрудник на ВПЛ само защото тези две лица са членове на изпълнителния орган на едно и също сдружение, но това все пак представлява релевантно обстоятелство, което трябва да се вземе предвид при тази преценка.
По втория въпрос
53
С втория си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 3, точка 9 от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че за да се констатира, че физическо лице е ВПЛ, е достатъчно да се установи, че то изпълнява някоя от функциите, изброени в букви а)—з) от тази разпоредба, или освен това следва да се провери въз основа на фактическа преценка, че изпълняваната функция съответства на висша ръководна длъжност, а не на средна или по-нисша длъжност.
54
В това отношение следва да се припомни, че Съдът многократно е подчертавал, че въведеното с член 267 ДФЕС производство е инструмент за сътрудничество между него самия и националните юрисдикции, чрез който той им предоставя насоки за тълкуването на правото на Съюза, необходими им за разрешаване на висящи пред тях спорове, и че основанието за отправяне на преюдициално запитване е не формулирането на консултативни становища по общи или хипотетични въпроси, а необходимостта от отговор за ефективното решаване на даден спор (решение от 7 ноември 2024 г., Adusbef (Мостът Моранди), C‑683/22, EU:C:2024:936, т. 38 и цитираната съдебна практика).
55
Както следва от самия текст на член 267 ДФЕС, отправеното преюдициално запитване трябва да е „необходимо“, за да може запитващата юрисдикция да „постанови [своето] решение“ по образуваното пред нея дело (решение от 7 ноември 2024 г., Adusbef (Мостът Моранди), C‑683/22, EU:C:2024:936, т. 39 и цитираната съдебна практика).
56
В случая запитващата юрисдикция не дава никаква информация относно точното естество на служебните функции на лицето, за което в главното производство се предполага, че е ВПЛ. Освен това според Инспекцията процесният клиент е близък сътрудник на тази ВПЛ, а не самият той ВПЛ.
57
Накрая, от преписката, с която разполага Съдът, изобщо не личи страните в главното производство да оспорват това, че лицето, на което този клиент би могъл да е близък сътрудник, е ВПЛ. Предмет на първия въпрос е оспорваното от Laimz тълкувание на Инспекцията на понятието „близък сътрудник на ВПЛ“.
58
Затова в съответствие с постоянната съдебна практика, припомнена в точки 54 и 55 от настоящото решение, вторият въпрос трябва да се обяви за недопустим.
По третия въпрос
59
С третия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 45, параграфи 1 и 8 от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че държавите членки са длъжни да позволят на задължените субекти по член 2, параграф 1 от тази директива, които са част от една и съща група по смисъла на член 3, точка 15 от същата директива, да обменят информация помежду си, включително чрез сключване на споразумения за обмен на информация и чрез осигуряване на реципрочен поток на тази информация с цел постигане на целите на Директива 2015/849.
60
В това отношение следва да се припомни, че член 45, параграф 1 от тази директива задължава държавите членки да изискват от задължените субекти, които са част от група, да прилагат политики и процедури, обхващащи цялата група, включително политики за защита на данните и политики и процедури за обмен на информация в рамките на групата за целите на борбата с изпирането на пари и финансирането на тероризма. Съгласно същата разпоредба тези политики и процедури се прилагат ефективно на ниво клонове и мажоритарно притежавани дъщерни предприятия в държави членки и в трети държави. Следва да се добави, че с тази разпоредба съответно се преследва целта, посочена в съображение 35 от тази директива, а именно да се избегнат повтарящите се процедури за идентифициране на клиента.
61
Освен това в член 45, параграф 8 от същата директива се добавя, че държавите членки „гарантират, че обменът на информация в рамките на групата е разрешен“, и се уточнява, че информацията, докладвана на ЗФР и отнасяща се до подозрения, че средствата са придобити от престъпна дейност или са свързани с финансиране на тероризма, се обменя в рамките на групата, освен ако ЗФР даде други указания.
62
В случая, от една страна, е безспорно, че Laimz и Optibet, доколкото са доставчици на услуги в областта на хазарта по смисъла на член 2, параграф 1, точка 3, буква е) от Директива 2015/849, са задължени субекти. От друга страна, Laimz и Optibet, от което Laimz получава информация, са част от група по смисъла на член 3, точка 15 от тази директива. Взаимоотношенията между тези две дружества, включително сътрудничеството с оглед на спазването на поставените с посочената директива изисквания, съответно попадат в приложното поле на член 45, параграфи 1 и 8 от нея.
63
Тъй като текстът на въпросния член 45, параграфи 1 и 8 е недвусмислен, държавите членки съответно са длъжни да позволят на задължените субекти, които са част от една и съща група, да обменят информация, за да постигнат преследваните с Директива 2015/849 цели. За сметка на това посочената разпоредба не изисква такъв обмен да бъде предмет на споразумения за обмен на информация с цел гарантиране на взаимната комуникация в рамките на групата и достъпността на информацията.
64
Следва обаче, както отбелязва и Комисията, да се вземе предвид фактът, че преследването на целите на Директива 2015/849 по принцип изисква индивидуализиран подход в борбата с изпирането на пари и финансирането на тероризма. Затова задълженият субект трябва да извърши индивидуална проверка, когато се окаже — по-специално защото отделните услуги и продукти, които предлага, са различни от предлаганите от друг субект от същата група — че споделяната в рамките на групата информация не е достатъчна за целите на комплексната проверка на клиента му. Дори съответните услуги и продукти да са идентични, а информацията — достатъчна, следва да се отбележи, че член 45, параграфи 1 и 8 от тази директива не урежда мерките, които задължените субекти трябва да предприемат въз основа на предоставяната в рамките на групата информация, и съответно не освобождава тези субекти от предвидените в посочената директива задължения във връзка с борбата с изпирането на пари и финансирането на тероризма. Това тълкуване се потвърждава от член 13, параграфи 2 и 4 от Директива 2015/849, в който се уточнява, че въпросните субекти определят, отчитайки риска, степента на мерките за комплексна проверка, които прилагат по отношение на своите клиенти.
65
Ето защо следва също да се отбележи, че член 45 от Директива 2015/849 не може да се тълкува в смисъл, че позволява на задължения субект автоматично да използва информацията във връзка с комплексната проверка на клиентите, без самият той да е извършил собствена оценка на рисковете и на нужните мерки за комплексна проверка. За сметка на това, предвид изискванията за комплексна проверка, наложени на задължения субект с тази директива, е важно, когато той получи информация, която на пръв поглед дава основание за въвеждането на мерки за комплексна проверка, да извърши в най-кратък срок необходимите проучвания.
66
Затова на третия въпрос следва да се отговори, че член 45, параграфи 1 и 8 от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че държавите членки са длъжни да позволят на задължените субекти по член 2, параграф 1 от тази директива, които са част от една и съща група по смисъла на член 3, точка 15 от същата директива, да обменят информация помежду си. Такъв обмен на информация обаче не освобождава съответния задължен субект от отговорността да изпълни задължението си за извършване на комплексна проверка на клиента.
По четвъртия въпрос
67
С четвъртия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 45, параграфи 1 и 8 във връзка с член 3, точки 12 и 15 от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска предприятие, което е част от група, автоматично и без да извършва собствена преценка на рисковете и на нужните мерки за комплексна проверка, да прилага решение, което лице, заемащо висока ръководна длъжност в друго предприятие от същата група, е взело относно мерките за комплексна проверка на един от клиентите на това предприятие.
68
Като начало следва да се отбележи, че член 45, параграф 1 от тази директива не уточнява естеството на информацията, която може да бъде обменяна и впоследствие използвана от задължения субект — получател. Като се има предвид приложното поле на релевантното законодателство на Съюза и препращането към целите в областта на борбата с изпирането на пари и финансирането на тероризма, може да става въпрос само за информация, която е от значение за изпълнението на изискванията, които същата директива налага на задължените субекти.
69
В случая от акта за преюдициално запитване е видно, че процесното решение е взето от предприятие, което е част от група, и във връзка с изпълнението на задължение за комплексна проверка на конкретен клиент. Поради това то, изглежда, може да попада в обхвата на този член 45, параграф 1.
70
Що се отнася до това дали въпросното решение може да се използва от друго предприятие от тази група, следва да се припомни, че видно от отговора на третия въпрос, обменът на информация между задължените субекти в дадена група действително улеснява спазването на изискванията, наложени от Директива 2015/849 във връзка с борбата с изпирането на пари и финансирането на тероризма, но член 45, параграфи 1 и 8 от тази директива не освобождава отделния задължен субект от индивидуалната му отговорност за спазването на тези изисквания. Това тълкуване би трябвало да важи и когато предадената информация представлява решение, което лице, заемащо висока ръководна длъжност в друго предприятие от същата група, е взело по отношение на един от клиентите на това предприятие. Въпросното тълкуване се потвърждава от член 8, параграф 5 от посочената директива, който предвижда, че държавите членки изискват задължените субекти да получават одобрение от своето висше ръководство за въвежданите от тях политики, механизми за контрол и процедури.
71
Затова на четвъртия въпрос следва да се отговори, че член 45, параграфи 1 и 8 във връзка с член 3, точки 12 и 15 от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска задължен субект, който е част от група, автоматично и без да извършва собствена преценка на рисковете и на нужните мерки за комплексна проверка, да прилага решение, което лице, заемащо висока ръководна длъжност в друго предприятие от същата група, във връзка със задължението си да извърши комплексна проверка е взело относно мерките за комплексна проверка на един от клиентите на това предприятие.
По петия въпрос
72
С петия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 14, параграф 5 във връзка с член 8, параграф 2 от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че задълженият субект не е длъжен да прилага мерки за комплексна проверка на съществуващи клиенти, когато все още не са изтекли нито установеният в националното законодателство, нито предвиденият в процедурите за вътрешен контрол срок за прилагането на нови мерки за комплексна проверка и на въпросния субект не са му известни други нови обстоятелства, които могат да повлияят на оценката на свързаните със съответния клиент рискове.
73
В това отношение от текста на член 14, параграф 5 от Директива 2015/849 следва, че задължените субекти трябва чрез основан на риска подход да прилагат мерки за комплексна проверка не само спрямо новите си клиенти, но и, когато моментът се окаже подходящ, спрямо съществуващите си клиенти. В тази разпоредба се уточнява, че един от тези възможни подходящи моменти е този, в който относимите обстоятелства във връзка с клиента се променят. Освен това посочената разпоредба не свежда въпросното задължение, носено от задължените субекти, само до клиентите, за които е определена висока степен на риск (решение от 17 ноември 2022 г., Rodl & Partner, C‑562/20, ЕС:C:2022:883, т. 83).
74
Освен това съгласно член 8, параграф 2 от Директива 2015/849 задължените субекти трябва по-специално да актуализират оценките на рисковете от изпиране на пари и финансиране на тероризма, на които са изложени (решение от 17 ноември 2022 г., Rodl & Partner, C‑562/20, ЕС:C:2022:883, т. 84).
75
В това отношение следва да се припомни, че Съдът вече е постановил, че член 14, параграф 5 във връзка с член 8, параграф 2 от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че задължените субекти са длъжни въз основа на редовно актуализирана оценка на рисковете да вземат мерки за комплексна, и евентуално разширена комплексна проверка на съществуващ клиент, когато това е подходящо, и по-специално при наличие на промяна в относимите обстоятелства във връзка с този клиент (решение от 17 ноември 2022 г., Rodl & Partner, C‑562/20, ЕС:C:2022:883, т. 91).
76
Освен това следва да се отбележи, че член 14, параграф 5 от Директива 2015/849 гарантира постигането на нейната главна цел, а именно предотвратяване на използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма. Следователно прилагането на мерки за комплексна проверка на клиента по отношение на съществуващи клиенти има за цел да ограничи новите или различни рискове, свързани със съответния клиент и със съответните делови взаимоотношения. Затова, ако на задължения субект не са известни промени в относимите обстоятелства във връзка със съответния клиент и ако сроковете за въвеждане на нови мерки за комплексна проверка не са изтекли, не е налице задължение или основания за прилагането на такива мерки. Положението е различно, когато причината за това да не са установени такива промени са пропуски в постоянното наблюдение, което съгласно член 13, параграф 1, буква г) от Директива 2015/849 трябва да извършва задълженият субект.
77
С оглед на гореизложеното на петия въпрос следва да се отговори, че член 14, параграф 5 във връзка с член 8, параграф 2 от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че задълженият субект не е длъжен да прилага мерки за комплексна проверка по отношение на съществуващите клиенти, когато все още не са изтекли нито установеният в националното законодателство, нито предвиденият в процедурите за вътрешен контрол срок за прилагането на нови контролни мерки и на въпросния субект не са известни други нови обстоятелства, които могат да повлияят на оценката на свързаните със съответния клиент рискове, стига причината за това да не са установени такива обстоятелства, да не са пропуски в постоянното наблюдение, което съгласно член 13, параграф 1, буква г) от Директива 2015/849 трябва да извършва този субект.
По шестия въпрос
78
С шестия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 11, буква г) от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че изискването задължените субекти, доставчици на услуги в областта на хазарта, да прилагат мерки за комплексна проверка на клиента, когато при получаването на печалби, осъществяването на залагания или и в двата случая стойността на сделката е равна или надвишава 2000 евро, независимо от това дали сделката е осъществена чрез една операция или чрез няколко операции, които изглеждат свързани, е приложимо всеки път, когато стойността на сделката достига 2000 евро.
79
В това отношение следва да се припомни, че съгласно член 11, буква а) от Директива 2015/849 мерките за комплексна проверка на клиента се прилагат при установяването на делови взаимоотношения, а съгласно член 3, точка 13 от тази директива деловите взаимоотношения по смисъла на тази директива се предполага, че ще имат „елемент на продължителност“.
80
Що се отнася до член 11, буква г) от Директива 2015/849, визиращ конкретната хипотеза на доставчиците на услуги в областта на хазарта, той изисква от тях да прилагат мерки за комплексна проверка на клиента, когато при получаването на печалби, осъществяването на залагания или и в двата случая се извършват сделки, възлизащи на 2000 евро или повече, независимо от това дали сделката е осъществена чрез една операция или чрез няколко операции, които изглеждат свързани.
81
Текстът на тази разпоредба съответно не обвързва прилагането на въпросното изискване с това сделката да е извършена в даден период спрямо предходна сделка, също отговаряща на тези условия.
82
Освен това посочената разпоредба трябва да се тълкува с оглед на съображение 21 от Директива 2015/849, в което се уточнява, че използването на сектора на хазартните игри за изпиране на приходи от престъпна дейност буди загриженост и че за да бъдат намалени свързаните с този сектор рискове, в тази директива следва да се предвиди задължение за доставчиците на услуги в областта на хазарта, които пораждат по-високи рискове, да прилагат мерки за комплексна проверка на клиента при всяка сделка в размер на 2000 евро или повече.
83
Затова член 11, буква г) от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че изискването задължените субекти, доставчици на услуги в областта на хазарта, да прилагат мерки за комплексна проверка на клиента, когато при получаването на печалби, осъществяването на залагания или и в двата случая стойността на сделката е равна или надвишава 2000 евро, независимо от това дали сделката е осъществена чрез една операция или чрез няколко операции, които изглеждат свързани, е приложимо всеки път, когато стойността на сделката достига 2000 евро.
84
С оглед на гореизложеното на шестия въпрос следва да се отговори, че член 11, буква г) от Директива 2015/849 трябва да се тълкува в смисъл, че изисква от задължените субекти да прилагат мерки за комплексна проверка на клиента всеки път, когато при получаването на печалби, осъществяването на залагания или и в двата случая стойността на сделката е равна или надвишава 2000 евро, независимо от това дали сделката е осъществена чрез една операция или чрез няколко операции, които изглеждат свързани.
По съдебните разноски
85
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (шести състав) реши:
1)
Член 3, точка 11, буква а) от Директива (ЕС) 2015/849 на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 2015 година за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма, за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и на Директива 2006/70/ЕО на Комисията, изменена с Директива (ЕС) 2018/843 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2018 г.,
трябва да се тълкува в смисъл, че
не може физическо лице да се счита за близък сътрудник на видна политическа личност само защото тези две лица са членове на изпълнителния орган на едно и също сдружение, но това все пак представлява релевантно обстоятелство, което трябва да се вземе предвид при тази преценка.
2)
Член 45, параграфи 1 и 8 от Директива 2015/849, изменена с Директива 2018/843,
трябва да се тълкува в смисъл, че
държавите членки са длъжни да позволят на задължените субекти по член 2, параграф 1 от изменената Директива 2015/849, които са част от една и съща група по смисъла на член 3, точка 15 от изменената Директива 2015/849, да обменят информация помежду си. Такъв обмен на информация обаче не освобождава съответния задължен субект от отговорността да изпълни задължението си за извършване на комплексна проверка на клиента.
3)
Член 45, параграфи 1 и 8 във връзка с член 3, точки 12 и 15 от Директива 2015/849, изменена с Директива 2018/843,
трябва да се тълкува в смисъл, че
не допуска задължен субект, който е част от група, автоматично и без да извършва собствена преценка на рисковете и на нужните мерки за комплексна проверка, да прилага решение, което лице, заемащо висока ръководна длъжност в друго предприятие от същата група, във връзка със задължението си да извърши комплексна проверка е взело относно мерките за комплексна проверка на един от клиентите на това предприятие.
4)
Член 14, параграф 5 във връзка с член 8, параграф 2 от Директива 2015/849, изменена с Директива 2018/843,
трябва да се тълкува в смисъл, че
задълженият субект не е длъжен да прилага мерки за комплексна проверка по отношение на съществуващите клиенти, когато все още не са изтекли нито установеният в националното законодателство, нито предвиденият в процедурите за вътрешен контрол срок за прилагането на нови контролни мерки и на въпросния субект не са известни други нови обстоятелства, които могат да повлияят на оценката на свързаните със съответния клиент рискове, стига причината за това да не са установени такива обстоятелства, да не са пропуски в постоянното наблюдение, което съгласно член 13, параграф 1, буква г) от изменената Директива 2015/849 трябва да извършва този субект.
5)
Член 11, буква г) от Директива 2015/849, изменена с Директива 2018/843,
трябва да се тълкува в смисъл, че
изисква от задължените субекти да прилагат мерки за комплексна проверка на клиента всеки път, когато при получаването на печалби, осъществяването на залагания или и в двата случая стойността на сделката е равна или надвишава 2000 евро, независимо от това дали сделката е осъществена чрез една операция или чрез няколко операции, които изглеждат свързани.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: латвийски.