Privremena verzija
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
21. svibnja 2026.(*)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Okvirna odluka 2008/909/PUP – Uzajamno priznavanje presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode – Razlozi za nepriznavanje i neizvršenje – Članak 9. stavak 1. točka (i) – Osoba koja se nije osobno pojavila na suđenju koje je dovelo do njezine osude – Iznimke – Punomoć koju je dotična osoba dala pravnom zastupniku da je brani tijekom suđenja i da prima upućena joj pismena – Informacija o predviđenom datumu i mjestu održavanja rasprave na tom suđenju – Dobrovoljno i nedvosmisleno odricanje dotične osobe od osobnog pojavljivanja na navedenom suđenju – Margina prosudbe nadležnog tijela države članice izvršiteljice – Obveza usklađenog tumačenja”
U predmetu C-447/24 [Höldermann](i),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Kammergericht Berlin (Visoki zemaljski sud u Berlinu, Njemačka), odlukom od 21. lipnja 2024., koju je Sud zaprimio 25. lipnja 2024., u postupku
Staatsanwaltschaft Berlin,
uz sudjelovanje:
SO,
SUD (peto vijeće),
u sastavu: M. L. Arastey Sahún, predsjednica vijeća, E. Regan (izvjestitelj), D. Gratsias, B. Smulders i N. Fenger, suci,
nezavisni odvjetnik: J. Richard de la Tour,
tajnik: M. Siekierzyńska, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 15. svibnja 2025.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–        za SO, K. Bobisch, Rechtsanwalt,
–        za poljsku vladu, B. Majczyna i J. Sawicka, u svojstvu agenata,
–        za Europsku komisiju, H. Leupold, F. Tomat i J. Vondung, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 18. rujna 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1        Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 9. stavka 1. točke (i) Okvirne odluke Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj uniji (SL 2008., L 327, str. 27.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 111.), kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009. (SL 2009., L 81, str. 24.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 169.; u daljnjem tekstu: Okvirna odluka 2008/909).
2        Zahtjev je upućen u okviru postupka koji se odnosi na priznavanje i izvršenje u Njemačkoj osuđujuće presude kojom se izriče kazna zatvora koju je poljski sud izrekao njemačkom državljaninu nakon suđenja na kojem se nije osobno pojavio.
Pravni okvir
Pravo Unije
Okvirna odluka 2002/584
3        U stavku 1. članka 4.a Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83. i ispravak SL 2013., L 222, str. 14.), kako je izmijenjena Okvirnom odlukom 2009/299 (u daljnjem tekstu: Okvirna odluka 2002/584), naslovljenog „Odluke donesene nakon suđenja na kojem se osoba nije osobno pojavila”, propisuje se:
„Pravosudno tijelo izvršenja može također odbiti izvršiti europski uhidbeni nalog izdan radi izvršenja kazne zatvora ili mjere oduzimanja slobode ako se osoba nije osobno pojavila na suđenju koje je rezultiralo odlukom, osim ako se u europskom uhidbenom nalogu navodi da je osoba u skladu s dodatnim postupovnim zahtjevima utvrđenima u nacionalnom pravu države članice izdavanja:
(a)      pravovremeno:
i.      bila osobno pozvana te time obaviještena o predviđenom datumu i mjestu suđenja koje je rezultiralo odlukom, ili je na drugi način stvarno primila službenu obavijest o predviđenom datumu i mjestu suđenja tako da se nedvojbeno utvrdilo da je osoba bila upoznata s predviđenim suđenjem;
i
ii.      bila obaviještena da se odluka može donijeti u slučaju njezinog nepojavljivanja na suđenju;
ili
(b)      bila upoznata s predviđenim suđenjem i [opunomoćila] je pravnog zastupnika, kojeg je imenovala ona sama ili država, da je brani tijekom suđenja te ju je taj zastupnik uistinu branio tijekom suđenja;
ili
(c)      nakon dostave odluke i nakon što je izričito obaviještena o pravu na obnovu postupka ili žalbu, pri čemu ta osoba ima pravo sudjelovati te se mogu preispitati ključne činjenice predmeta zajedno s novim dokazima, što može dovesti do ukidanja početne odluke:
i.      izričito izjavila da ne osporava odluku;
ili
ii.      nije zahtijevala obnovu postupka niti podnijela žalbu u primjenjivom roku;
ili
(d)      joj odluka nije osobno dostavljena, nego:
i.      će joj biti osobno dostavljena bez odgode nakon predaje te će biti izričito obaviještena o svojem pravu na obnovu postupka ili žalbu, pri čemu ta osoba ima pravo sudjelovati te se mogu preispitati ključne činjenice predmeta zajedno s novim dokazima, što može dovesti do ukidanja početne odluke;
i
ii.      bit će obaviještena o roku u kojem mora zahtijevati obnovu postupka ili podnijeti žalbu, kako se navodi u odgovarajućem europskom uhidbenom nalogu.”
Okvirna odluka 2008/909
4        U skladu s člankom 1. Okvirne odluke 2008/909, naslovljenim „Definicije”:
„Za potrebe ove Okvirne odluke:
(a)      ‚presuda’ znači pravomoćna odluka [...] suda države izdavateljice [...] kojom se izriče kazna za fizičku osobu;
(b)      ‚kazna’ znači svaka kazna zatvora ili druga mjera koja uključuje oduzimanje slobode koja je izrečena na određeno ili neodređeno razdoblje zbog počinjenja kaznenog djela utvrđenog u kaznenom postupku;
(c)      ‚država izdavateljica […]’ znači država članica u kojoj je presuda izrečena;
(d)      „država izvršiteljica […]” znači država članica kojoj je presuda proslijeđena radi njezina priznavanja i izvršenja.”
5        U stavku 1. članka 3. te okvirne odluke, naslovljenog „Svrha i područje primjene”, određuje se:
„Svrha ove Okvirne odluke je utvrđivanje pravila na temelju kojih država članica, kako bi poboljšala društvenu rehabilitaciju osuđene osobe, priznaje presudu te izvršava kaznu.”
6        U stavku 1. članka 4. navedene okvirne odluke, naslovljenog „Kriteriji za prosljeđivanje presude i potvrde drugoj državi članici”, propisuje se:
„Ako se osuđena osoba nalazi u državi članici [izdavateljici] ili državi članici izvršiteljici […], te ako je ta osoba dala suglasnost kada se ona zahtijeva na temelju članka 6., presuda zajedno s potvrdom čiji je standardni obrazac utvrđen u Prilogu I., mogu se proslijediti jednoj od sljedećih država članica:
(a)      državi članici državljanstva osuđene osobe u kojoj on ili ona živi; [...]
[...]”
7        U stavku 1. članka 8. te okvirne odluke, naslovljenog „Priznavanje presude i izvršenje kazne”, propisuje se:
„Nadležno tijelo države izvršiteljice [...] priznaje presudu koja je proslijeđena u skladu s člankom 4. i postupku iz članka 5. te odmah poduzima sve potrebne mjere za izvršenje kazne, ako se ne odluči pozvati na jednu od osnova za nepriznavanje i neizvršenje iz članka 9.”
8        U stavku 1. članka 9. Okvirne odluke 2008/909, naslovljenog „Osnove za nepriznavanje i neizvršavanje”, određuje se:
„Nadležno tijelo države članice izvršiteljice [...] može odbiti priznavanje presude i izvršavanje kazne u sljedećim slučajevima:
[...]
i.      u skladu s potvrdom predviđenom u članku 4. osoba se nije osobno pojavila na suđenju koje je rezultiralo odlukom, osim ako se u potvrdi navodi da je osoba u skladu s dodatnim postupovnim zahtjevima utvrđenima u nacionalnom pravu države izdavateljice:
i.      pravovremeno:
–        bila osobno pozvana te time obaviještena o predviđenom datumu i mjestu suđenja koje je rezultiralo odlukom, ili je na neki drugi način primila službenu obavijest o predviđenom datumu i mjestu suđenja, tako da se nedvojbeno utvrdilo da je osoba bila upoznata s predviđenim suđenjem;
i
–        bila obaviještena da se odluka može donijeti u slučaju njezinog nepojavljivanja na suđenju;
ili
ii.      bila upoznata s predviđenim suđenjem i [opunomoćila] je pravnog zastupnika, kojeg je imenovala dotična osoba ili država, da je brani tijekom suđenja te ju je taj zastupnik uistinu branio tijekom suđenja;
ili
iii.      nakon dostave odluke i nakon što je izričito obaviještena o pravu na obnovu postupka ili žalbu, pri čemu ta osoba ima pravo sudjelovati te se mogu preispitati ključne činjenice predmeta zajedno s novim dokazima, što može dovesti do ukidanja početne odluke:
–        izričito izjavila da ne osporava odluku,
ili
–        nije zahtijevala obnovu postupka niti podnijela žalbu u primjenjivom roku;
[...]”
Okvirna odluka 2009/299
9        U skladu s uvodnim izjavama 1., 4., 6., 8. i 15. Okvirne odluke 2009/299:
„(1)      Pravo okrivljenika na osobno pojavljivanje na suđenju uključeno je u pravo na pošteno suđenje predviđeno u članku 6. [Europske k]onvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, [potpisane u Rimu 4. studenoga 1950.,] sukladno tumačenju Europskog suda za ljudska prava. Sud je također objavio da pravo okrivljenika na osobno pojavljivanje na suđenju nije apsolutno i da se pod određenim uvjetima okrivljenik može svojevoljno, izričito ili prešutno, ali u svakom slučaju nedvojbeno, odreći tog prava.
[...]
(4)      Stoga je potrebno odrediti jasne i zajedničke razloge za nepriznavanje odluka donesenih nakon suđenja na kojem se dotična osoba nije osobno pojavila. Cilj je ove Okvirne odluke preciznije odrediti spomenute zajedničke razloge na temelju kojih se tijelu izvršenja dopušta izvršenje odluke unatoč odsutnosti osobe prilikom suđenja, uz istodobno puno poštovanje prava te osobe na obranu. Namjena ove Okvirne odluke nije urediti oblike i metode, uključujući postupovne zahtjeve, koji se upotrebljavaju za postizanje rezultata utvrđenih u ovoj Okvirnoj odluci, a koji su predmet nacionalnog prava država članica.
[...]
(6)      Odredbama ove Okvirne odluke o izmjeni ostalih okvirnih odluka određuju se uvjeti pod kojima se ne bi smjelo odbiti priznavanje i izvršenje odluke donesene nakon suđenja na kojem se dotična osoba nije osobno pojavila. Radi se o alternativnim uvjetima; u slučaju zadovoljavanja jednog od uvjeta tijelo izdavanja, ispunjavanjem pripadajućeg odjeljka europskog uhidbenog naloga ili odgovarajuće potvrde u skladu s drugim okvirnim odlukama, jamči da su zahtjevi ispunjeni ili da će biti ispunjeni, što bi trebalo biti dovoljno za izvršenje odluke na temelju načela uzajamnog priznavanja.
[...]
(8)      Pravo okrivljenika na pošteno suđenje zajamčeno je [Europskom k]onvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda prema tumačenju Europskog suda za ljudska prava. To pravo uključuje pravo dotične osobe da se osobno pojavi na suđenju. Kako bi izvršavala to pravo, dotična osoba treba biti upoznata s predviđenim suđenjem. Prema ovoj Okvirnoj odluci svaka bi država članica trebala, u skladu sa svojim nacionalnim pravom, osigurati da okrivljenik bude upoznat sa suđenjem, pri čemu se podrazumijeva da se pritom moraju ispunjavati zahtjevi navedene konvencije. U skladu sa sudskom praksom Europskog suda za ljudska prava, prilikom razmatranja o tome je li način obavješćivanja prikladan da se osigura upoznatost osobe sa suđenjem, posebna bi se pozornost, prema potrebi, trebala obratiti i na pažnju dotične osobe radi primanja upućene obavijesti.
[...]
(15)      Razlozi za nepriznavanje fakultativni su. Međutim, diskrecijsko pravo država članica za prenošenje tih razloga u nacionalno pravo posebno je uređeno pravom na pošteno suđenje uzimajući pritom u obzir ukupni cilj ove Okvirne odluke u smislu jačanja postupovnih prava osoba i olakšavanja pravosudne suradnje u kaznenim stvarima.”
10      U skladu s člankom 1. Okvirne odluke 2009/299, naslovljenim „Ciljevi i područje primjene”, određuje se:
„(1)      Ciljevi ove Okvirne odluke su jačanje postupovnih prava osoba protiv kojih se vodi kazneni postupak, olakšavanje pravosudne suradnje u kaznenim stvarima te, posebno, poboljšanje uzajamnog priznavanja sudskih odluka između država članica.
(2)      Ovom se Okvirnom odlukom ne utječe na obvezu poštovanja temeljnih prava i temeljnih pravnih načela sadržanih u članku 6. [UEU-a], uključujući pravo na obranu osoba protiv kojih se vodi kazneni postupak, niti na obveze pravosudnih tijela u tom pogledu.
(3)      Ovom se Okvirnom odlukom utvrđuju zajednička pravila za priznavanje i/ili izvršenje sudskih odluka u jednoj državi članici (država članica izvršenja) koje je izdala druga država članica (država članica izdavanja) nakon postupka na kojem dotična osoba nije bila prisutna, u skladu s odredbama članka 5. stavka 1. Okvirne odluke [2002/584], [...] članka 9. stavka 1. točke (i) Okvirne odluke [2008/909] [...].”
11      Člankom 2. Okvirne odluke 2009/299, naslovljenim „Izmjene Okvirne odluke [2002/584]”, u skladu s njegovom točkom 1., u Okvirnu odluku 2002/584 umetnut je članak 4.a. Člankom 5. Okvirne odluke 2009/299, naslovljenim „Izmjene Okvirne odluke [2008/909]”, u skladu s njegovom točkom 1., u Okvirnu odluku 2008/909 umetnut je članak 9. stavak 1. točka (i).
Direktiva (EU) 2016/343
12      Uvodna izjava 36. Direktive (ЕU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku (SL 2016., L 65, str. 1.) glasi kako slijedi:
„U određenim okolnostima trebalo bi biti moguće donijeti odluku o krivnji ili nedužnosti osumnjičenika ili optuženika čak i ako dotična osoba ne sudjeluje na raspravi. To može biti slučaj ako se osumnjičenika ili optuženika pravovremeno obavijesti o raspravi i o posljedicama nedolaska, no ta se osoba svejedno ne pojavi. Obavješćivanje osumnjičenika ili optuženika o raspravi trebalo bi podrazumijevati da mu je osobno uručen sudski poziv ili da je na neki drugi način primio službene informacije o [predviđenom] mjestu i vremenu rasprave na način koji mu je omogućio da bude upoznat s održavanjem rasprave. Obavješćivanje osumnjičenika ili optuženika o posljedicama nedolaska bi se posebno trebalo tumačiti kao obavješćivanje te osobe da se odluka može donijeti ako se ona i ne pojavi na raspravi.”
13      U stavku 2. članka 8. te direktive, naslovljenog „Pravo sudjelovati na raspravi”, propisuje se:
„Države članice mogu predvidjeti da se rasprava koja može završiti donošenjem odluke o krivnji ili nedužnosti osumnjičenika ili optuženika može voditi u njegovoj odsutnosti pod uvjetom da:
(a)      osumnjičenik ili optuženik pravovremeno je obaviješten o raspravi i o posljedicama neopravdanog nedolaska; ili
(b)      osumnjičenika ili optuženika koji je obaviješten o raspravi zastupa opunomoćeni branitelj kojeg je osumnjičenik ili optuženik sam imenovao ili ga je imenovala država.”
Njemačko pravo
14      U članku 84.b. Gesetza über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen (Zakon o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima), u verziji objavljenoj 27. lipnja 1994. (BGBl. 1994. I, str. 1537.), kako je izmijenjen Zakonom od 19. prosinca 2022. (BGBl. 2022. I, str. 2632.; u daljnjem tekstu: IRG), naslovljenom „Dodatni uvjeti dopuštenosti”, određuje se:
„(1)      Izvršenje nije dopušteno ako
[...]
2.      se osuđena osoba nije osobno pojavila na suđenju koje je rezultiralo odlukom,
[...]
(3)      Odstupajući od stavka 1. točke 2., izvršenje je dopušteno i ako
1.      je osuđena osoba pravovremeno
a)      osobno pozvana na suđenje koje je rezultiralo odlukom ili je
b)      na drugi način stvarno primila službenu obavijest o predviđenom datumu i mjestu suđenja koje je rezultiralo odlukom, tako da se nedvojbeno utvrdilo da je osuđena osoba bila upoznata s predviđenim suđenjem, te je
c)      obaviještena da se odluka može donijeti i u slučaju njezina nepojavljivanja na suđenju,
[...]
3.      je osuđena osoba bila upoznata s predviđenim suđenjem i ovlastila je branitelja da je brani tijekom suđenja te ju je taj branitelj uistinu i branio.
(4)      Odstupajući od stavka 1. točke 2., izvršenje je dopušteno i ako je osuđena osoba nakon dostave odluke
1.      izričito izjavila da ne osporava donesenu odluku ili
2.      nije zahtijevala obnovu postupka niti podnijela žalbu u primjenjivim rokovima.
Osuđenu osobu prethodno treba izričito obavijestiti o njezinu pravu na obnovu postupka ili na žalbu, pri čemu ta osoba ima pravo sudjelovati te se mogu preispitati ključne činjenice predmeta zajedno s novim dokazima, što može dovesti do ukidanja početne odluke.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
15      Presudom donesenom 5. kolovoza 2019. Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (Okružni sud u Zielonoj Góri, Poljska) osudio je osobu SO na kaznu zatvora u trajanju od godinu dana zbog zločinačkog udruživanja.
16      Presudom od 24. ožujka 2022. Sąd Apelacyjny w Poznaniu (Žalbeni sud u Poznanju, Poljska) odbio je žalbu koju je branitelj osobe SO podnio protiv te presude.
17      Odlukom od 30. siječnja 2023. Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (Okružni sud u Zielonoj Góri) prihvatio je zahtjev osobe SO za izvršenje kazne zatvora u Njemačkoj, uz obrazloženje da je ona njemački državljanin, da se središte njezinih interesa nalazi u Berlinu (Njemačka) te da njezina obitelj također živi u toj državi članici.
18      Dopisom od 2. veljače 2023. – kojem su priloženi ta odluka, potvrda u skladu s člankom 4. stavkom 1. Okvirne odluke 2008/909, prvostupanjska presuda od 5. kolovoza 2019. i presuda od 24. ožujka 2022. donesena u žalbenom postupku kao i obavijest o zahtjevu osobe SO na njemačkom i poljskom jeziku – navedeni sud zatražio je od Staatsanwaltschafta Berlin (Državno odvjetništvo u Berlinu, Njemačka), kao njemačkog nadležnog tijela, da preuzme izvršenje kazne izrečene osobi SO.
19      Državno odvjetništvo u Berlinu potom je od vijeća za izvršenje kazni Landgerichta Berlin (Zemaljski sud u Berlinu, Njemačka) zatražilo da proglasi dopuštenim izvršenje kazne zatvora izrečene presudom od 5. kolovoza 2019.
20      Pred tim vijećem za izvršenje kazni osoba SO usprotivila se zahtjevu Državnog odvjetništva u Berlinu ističući, među ostalim, to da se osobno pojavila samo na dvjema od 28 rasprava na suđenju u Poljskoj, koje se u prvom stupnju, prema njezinim riječima, odvijalo tijekom više od četiri i pol godine, te da se nije osobno pojavila ni na raspravi u žalbenom postupku. Osoba SO navela je da ne zna je li je itko branio na preostalih 26 rasprava u prvostupanjskom postupku i na raspravi u žalbenom postupku.
21      Nakon što je navedeno vijeće za izvršenje kazni zatražilo dodatne informacije od Sąda Okręgowog w Zielonej Górze (Okružni sud u Zielonoj Góri), taj je sud u dopisu od 31. srpnja 2023. naveo da se osoba SO u prvostupanjskom postupku osobno pojavila na trima raspravama tijekom 2012. i 2014., da je podnijela očitovanja o meritumu te da je zatražila da se preostale rasprave, ako se na njima ne pojavi, održe u njezinoj odsutnosti. Prema navodima tog suda, osoba SO bila je obaviještena o svojem pravu da se pojavi na suđenju te o obvezi da priopći svaku promjenu adrese na kojoj je se može pronaći i da u tu svrhu navede adresu u Poljskoj. S druge strane, osoba SO nije se pojavila na raspravi u žalbenom postupku, ali je imala pomoć branitelja koji je sudjelovao na raspravama u obama stupnjevima. U skladu s poljskim pravom, prisutnost optuženika u žalbenom postupku nije obvezna, kao ni prisutnost branitelja. Sudski poziv u žalbenom postupku dostavljen je na poljsku adresu za dostavu pismena koju je osoba SO navela, odnosno na adresu odvjetničkog ureda njezina branitelja.
22      Dopisom od 19. rujna 2023. Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (Okružni sud u Zielonoj Góri), povodom novog zahtjeva vijeća za izvršenje kazni Landgerichta Berlin (Zemaljski sud u Berlinu), dostavio je dodatne informacije o prvostupanjskom postupku.
23      Odlukom od 24. studenoga 2023. vijeće za izvršenje kazni Landgerichta Berlin (Zemaljski sud u Berlinu) odbilo je zahtjev Državnog odvjetništva u Berlinu kojim se traži da se izvršenje kazne protiv osobe SO u Njemačkoj proglasi dopuštenim, s obzirom na to da, prema informacijama koje je dostavio Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (Okružni sud u Zielonoj Góri), osoba SO nije bila pozvana na određene rasprave tijekom suđenja, pri čemu nije očito ni da su postupovne radnje koje su se provodile na tim raspravama u prvostupanjskom postupku bile relevantne isključivo za suoptuženike, ni da je osoba SO na drugi način bila upoznata s tim informacijama. Isto tako, na tim raspravama nije sudjelovao ni branitelj u njezino ime.
24      Državno odvjetništvo u Berlinu podnijelo je protiv te odluke žalbu Kammergerichtu (Visoki zemaljski sud u Berlinu, Njemačka), sudu koji je uputio zahtjev. U prilog toj žalbi ono navodi da je dovoljno to što se osoba SO pojavila na određenim raspravama na kojima se očitovala o meritumu te zatražila da se suđenje nastavi i u njezinoj odsutnosti jer je imala pravo samostalno odlučiti da neće sudjelovati na daljnjim raspravama. Osim toga, osoba SO od Sąda Okręgowog w Zielonej Górze (Okružni sud u Zielonoj Góri) sâma je putem svojeg branitelja zatražila izvršenje svoje kazne u Njemačkoj te se time odrekla zaštite iz članka 84.b stavka 1. točke 2. IRG-a.
25      U skladu s izjavom njezina branitelja, osoba SO nije bila upoznata sa suđenjem u žalbenom postupku. Poziv joj nije bilo dostavljen na njezinu adresu u Njemačkoj. Slijedom toga, nije mogla biti upoznata s predviđenim suđenjem odnosno opunomoćiti branitelja da je zastupa na tom suđenju.
26      Na traženje suda koji je uputio zahtjev, branitelj koji je zastupao osobu SO pred poljskim sudovima naveo je u izjavi od 28. veljače 2024. da su se njegove ovlasti odnosile i na prvostupanjski i na drugostupanjski postupak, da je osoba SO navela adresu njegova odvjetničkog ureda kao adresu na koju joj se mogu dostaviti upućena joj pismena u Poljskoj i na koju su joj se pismena mogla valjano dostaviti u skladu s poljskim pravom te da ga je u žalbenom postupku zamjenjivala njegova kolegica. Prema navodima suda koji je uputio zahtjev, vjerojatno je da branitelj nije obavijestio osobu SO o datumu održavanja rasprave jer njezina prisutnost ondje nije bila obvezna i jer je tog branitelja zamjenjivala njegova kolegica.
27      Prvo, navedeni sud dvoji o tome ispunjava li sudski poziv dostavljen punomoćniku kojeg je osuđena osoba, koja se nije osobno pojavljivala na suđenju, odredila za primanje upućenih joj pismena uvjete iz članka 9. stavka 1. točke (i) podtočke i. prve alineje Okvirne odluke 2008/909, tako da treba priznati i izvršiti osuđujuću presudu izrečenu protiv te osobe.
28      S tim u vezi spomenuti sud smatra da pojam „suđenje koje je rezultiralo odlukom” iz članka 9. stavka 1. točke (i) Okvirne odluke 2008/909 treba razumjeti na isti način kao i istovjetni pojam iz članka 4.a Okvirne odluke 2002/584, koji je Sud već tumačio u presudama od 10. kolovoza 2017., Tupikas (C-270/17 PPU, EU:C:2017:628), i od 21. prosinca 2023., Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Osuda u odsutnosti) (C-397/22, EU:C:2023:1030) jer te dvije odredbe imaju istovjetan tekst, izmijenjene su istom okvirnom odlukom te nema nikakvog razloga za različito postupanje u slučajevima predaje radi izvršenja europskog uhidbenog naloga u odnosu na slučajeve preuzimanja izvršenja osuđujuće presude. Taj bi se pojam stoga, kad se kazneni postupak sastoji od više stupnjeva, trebao odnositi samo na onaj stupanj tijekom kojeg je, nakon ponovnog činjeničnog i pravnog ispitivanja, pravomoćno odlučeno o krivnji dotične osobe i o njezinoj kaznenoj osudi. U ovom slučaju riječ je o raspravi u žalbenom postupku održanoj 24. ožujka 2022. pred Sądom Apelacyjnim w Poznaniu (Žalbeni sud u Poznanju), a ne o suđenju u prvostupanjskom postupku na koje upućuje vijeće za izvršenje kazni Landgerichta Berlin (Zemaljski sud u Berlinu).
29      Sud koji je uputio zahtjev sklon je smatrati da niječan odgovor na postavljeno pitanje proizlazi iz presuda od 24. svibnja 2016., Dworzecki (C-108/16 PPU, EU:C:2016:346) i od 21. prosinca 2023., Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Osuda u odsutnosti) (C-397/22, EU:C:2023:1030), koje se odnose na istovjetnu odredbu iz članka 4.a stavka 1. točke (a) podtočke i. Okvirne odluke 2002/584, u kojima je Sud presudio da sudski poziv predan odrasloj osobi koja je član kućanstva dotične osobe, a koja ga se obvezala predati dotičnoj osobi, ispunjava uvjete navedene u toj odredbi samo ako se na temelju europskog uhidbenog naloga može znati je li i, ovisno o slučaju, kad je ta osoba stvarno predala taj poziv dotičnoj osobi. Pravosudno tijelo države članice izdavateljice trebalo bi stoga u europskom uhidbenom nalogu navesti elemente na temelju kojih je moglo utvrditi da je dotična osoba stvarno primila službenu obavijest o datumu i mjestu suđenja. Ta sudska praksa mogla bi biti primjenjiva na potvrdu iz članka 4. stavka 1. Okvirne odluke 2008/909, koja u ovom slučaju ne sadržava takve podatke.
30      Međutim, činjenice u glavnom postupku razlikuju se od onih ispitanih u predmetima u kojima su donesene te presude jer je u ovom slučaju osoba SO pri nadležnim pravosudnim tijelima izričito odredila osobu koja je primila predmetno pismeno kao punomoćnika ovlaštenog za primanje pismena, navodeći adresu potonjeg kao onu na kojoj je moguće izvršiti navedenu dostavu. Iz toga bi se moglo zaključiti da je osoba SO željela da se dostave izvršene za to ovlaštenom punomoćniku izjednače s dostavama izvršenima njoj samoj.
31      Drugo, u slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje, sud koji je uputio zahtjev smatra da bi trebalo ispitati je li osoba koja je osuđena a da se nije osobno pojavljivala na suđenju bila zastupana u žalbenom postupku na način kojim se isključuje razlog za odbijanje priznavanja i izvršenja izrečene joj osuđujuće presude. On stoga želi znati jesu li ispunjeni uvjeti za primjenu članka 9. stavka 1. točke (i) podtočke ii. Okvirne odluke 2008/909 ako ta osoba, u trenutku u kojem je opunomoćila svojeg branitelja da je zastupa, nije bila upoznata s datumom suđenja, nego samo s činjenicom da će se ono održati.
32      Taj sud navodi da bi, u skladu s tom odredbom, određivanje rasprave na suđenju trebalo vremenski prethoditi opunomoćivanju branitelja. Međutim, to ne vrijedi nužno za žalbeni postupak. Naime, navedeni sud ističe da će u pravilu osoba osuđena u prvom stupnju koja opunomoćuje svojeg branitelja da podnese žalbu istodobno opunomoćiti tog branitelja da je brani tijekom suđenja u žalbenom postupku, čak i u slučaju odsutnosti, ako je to dopušteno nacionalnim pravom i ako se ne zahtijeva prisutnost te osobe na suđenju u žalbenom postupku. Taj sud napominje da navedena osoba sigurno zna da će se održati suđenje u žalbenom postupku, s obzirom na to da podnosi žalbu, ali još ne zna koji će točan datum rasprave odrediti žalbeni sud.
33      Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, dovoljna je sama činjenica da postoji znanje o tome da će se suđenje u žalbenom postupku održati, s obzirom na to da će u nastavku postupka osuđena osoba, koja se nije osobno pojavljivala na suđenju u prvostupanjskom postupku, morati stupiti u kontakt sa sudom i svojim braniteljem kako bi bila obaviještena o predviđenom datumu tog suđenja u žalbenom postupku.
34      Sud koji je uputio zahtjev dodaje da se, čak i u slučajevima u kojima branitelj podnese žalbu bez znanja svojeg klijenta, ako nije s njime u kontaktu, a iz predostrožnosti želi poštovati rok za podnošenje žalbe, žalbeni postupak neće nastaviti bez dogovora s klijentom i njegove potvrde. Stoga taj sud iz radnji branitelja po vlastitom izboru i njegove kolegice koja ga je zamjenjivala pred Sądom Apelacyjnim w Poznaniu (Žalbeni sud u Poznanju) zaključuje da je došlo do dogovora s osobom SO i da je ona stoga sigurno bila upoznata s predstojećim suđenjem u žalbenom postupku, čak i ako u trenutku tog dogovora još nije bio predviđen datum održavanja rasprave.
35      Treće, u slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje i odgovora na drugo pitanje na način da datum suđenja već treba biti predviđen i da dotična osoba mora s time biti upoznata u trenutku u kojem je opunomoćila svojeg branitelja, sud koji je uputio zahtjev ističe da preuzimanje izvršenja kazne ne bi bilo dopušteno na temelju članka 84.b stavka 1. točke 2. IRG-a, s obzirom na to da nije primjenjiva iznimka iz članka 84.b stavka 3. točke 3. IRG-a, kojim se u njemačko pravo prenosi članak 9. stavak 1. točka (i) podtočka ii. Okvirne odluke 2008/909.
36      Međutim, taj sud napominje da, iako se člankom 9. stavkom 1. Okvirne odluke 2008/909 nadležnom tijelu države članice izvršiteljice dodjeljuje diskrecijska ovlast, člankom 84.b stavkom 1. točkom 2. IRG-a predviđa se apsolutni razlog za odbijanje priznavanja i izvršenja. Navedeni sud smatra da tu odredbu ne može tumačiti contra legem, odnosno na način da prilikom provjere razloga za odbijanje raspolaže diskrecijskom ovlašću koja bi prelazila okvire iznimaka iz članka 84.b stavaka 3. i 4. IRG-a.
37      Sud koji je uputio zahtjev navodi da bi se, ako bi raspolagao diskrecijskom ovlašću, preuzimanje izvršenja kazne smatralo dopuštenim. Naime, unatoč podnesenoj žalbi, osoba SO nije održavala dovoljan kontakt s poljskim pravosudnim tijelima ni sa svojim braniteljem, adresu čijeg je odvjetničkog ureda navela kao adresu na kojoj se mogu izvršiti sve dostave. Ona stoga očito nije bila zainteresirana za osobno sudjelovanje na suđenju u žalbenom postupku. Usto, osoba SO sâma je zatražila preuzimanje izvršenja svoje kazne u Njemačkoj. Uzimajući u obzir te okolnosti, taj sud ne pronalazi legitiman interes osobe SO za odbijanje izvršenja kazne u toj državi članici.
38      Zbog toga navedeni sud pita Sud o usklađenosti njemačkog zakonodavstva s načelom nadređenosti prava Unije, čak i ako bi se odgovor u smislu neusklađenosti mogao izvesti iz presude od 21. prosinca 2023., Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Osuda u odsutnosti) (C-396/22, EU:C:2023:1029), u kojoj je Sud ocijenio da njemačko pravo nije u skladu s člankom 4.a stavkom 1. Okvirne odluke 2002/584, čiji je tekst istovjetan članku 9. stavku 1. Okvirne odluke 2008/909.
39      Četvrto, sud koji je uputio zahtjev dvoji o tome može li se osuđena osoba, koja se nije osobno pojavljivala na suđenju, odreći zaštite koja proizlazi iz članka 9. stavka 1. točke (i) Okvirne odluke 2008/909 i, u slučaju potvrdnog odgovora, predstavlja li zahtjev koji je ta osoba uputila nadležnom tijelu države članice izdavateljice da se kazna izvrši u državi članici njezina podrijetla takvo odricanje.
40      Taj sud smatra da je ponašanje osobe SO u ovom slučaju proturječno jer je, s jedne strane, u Poljskoj zatražila da se kazna izvrši u Njemačkoj a da pritom nije izrazila rezerve ili prigovore u pogledu osuđujuće presude, dok, s druge strane, u potonjoj državi članici, u stadiju tog izvršenja, ističe prigovore u tom pogledu. Sud koji je uputio zahtjev smatra da tu okolnost treba uzeti u obzir u okviru izvršavanja diskrecijske ovlasti kojom on mora raspolagati prilikom priznavanja i izvršenja osuđujuće presude izrečene protiv osobe koja se nije osobno pojavljivala na suđenju. Međutim, nacionalno mu pravo ne priznaje takvu diskrecijsku ovlast.
41      Iako Okvirna odluka 2008/909 ne sadržava nikakvu pravnu osnovu na temelju koje bi mogao zaključiti da se osuđena osoba koja se nije osobno pojavljivala na suđenju može odreći zaštite koja proizlazi iz članka 9. stavka 1. točke (i) te okvirne odluke, taj sud utvrđuje da se u toj odredbi predviđa slučaj u kojem ta osoba može odlučiti, ponašanjem koje je zauzela u postupku, želi li se pozvati na zaštitu od priznavanja i izvršenja odluke donesene u njezinoj odsutnosti. Naime, u podtočki iii. spomenute odredbe predviđa se mogućnost da navedena osoba odustane od pobijanja takve odluke. Ako bi izvršivost te odluke mogla u toj mjeri ovisiti o volji osuđene osobe koja se nije osobno pojavljivala na suđenju, moglo bi se također priznati da nastavak izvršenja navedene odluke ovisi o toj istoj volji, koju je osoba SO u ovom slučaju izrazila kad je od Sąda Okręgowog w Zielonej Górze (Okružni sud u Zielonoj Góri) zatražila da se kazna izvrši u Njemačkoj.
42      U tim je okolnostima Kammergericht Berlin (Visoki zemaljski sud u Berlinu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.      Ispunjava li sudski poziv dostavljen nacionalnom punomoćniku za primanje pismena kojeg je imenovao osuđenik zahtjeve iz članka 9. stavka 1. točke (i) podtočke i. prve alineje Okvirne odluke [2008/909]?
2.      Treba li članak 9. stavak 1. točku (i) podtočku ii. Okvirne odluke [2008/909] tumačiti na način da u trenutku davanja punomoći već treba biti predviđen datum suđenja i da dotična osoba treba biti upoznata s predviđenim datumom ili je dovoljno da dotična osoba dâ ili potvrdi punomoć ako sigurno zna da će se suđenje održati?
3.      Je li u skladu s nadređenošću prava Unije činjenica da je njemački zakonodavac u članku 83. stavku 1. točki 2. [IRG-a] slučaj osuđivanja u odsutnosti uredio kao apsolutni razlog za nedopuštenost [zahtjeva za izvršenje], iako se člankom 9. stavkom 1. točkom (i) Okvirne odluke [2008/909] u tom pogledu propisuje samo fakultativan razlog za odbijanje?
4.      Može li se dotična osoba odreći zaštite koja proizlazi iz članka 9. stavka 1. točke (i) Okvirne odluke [2008/909] te tako omogućiti izvršenje presude donesene u odsutnosti čak i ako nisu ispunjeni uvjeti iz članka 9. stavka 1. točke (i) podtočaka i. do iii. te okvirne odluke? Je li riječ o takvom odricanju ako dotična osoba od nadležnog tijela države izdavateljice zatraži izvršenje u svojoj zemlji podrijetla?”
O prethodnim pitanjima
Uvodne napomene
43      Valja podsjetiti na to da se, poput Okvirne odluke 2002/584, Okvirnom odlukom 2008/909 u području kaznenog prava konkretiziraju načela uzajamnog povjerenja i uzajamnog priznavanja. Tom okvirnom odlukom jača se pravosudna suradnja u području priznavanja i izvršenja kaznenih presuda u situacijama kada je osobama u drugoj državi članici izrečena kazna zatvora ili mjera oduzimanja slobode, s ciljem poboljšavanja njihove društvene rehabilitacije (presuda od 4. rujna 2025., C. J. (Izvršenje kazne na temelju EUN-a), C-305/22, EU:C:2025:665, t. 45. i navedena sudska praksa).
44      U skladu s njezinim člankom 3. stavkom 1., svrha Okvirne odluke 2008/909 utvrđivanje je pravila na temelju kojih država članica, kako bi poboljšala društvenu rehabilitaciju osuđene osobe, priznaje presudu te izvršava kaznu koju je izrekao sud druge države članice.
45      U tu svrhu, u članku 4. stavku 1. točki (a) Okvirne odluke 2008/909 predviđa se mogućnost da se presuda zajedno s potvrdom čiji se obrazac nalazi u Prilogu I. toj okvirnoj odluci proslijedi državi članici državljanstva osuđene osobe, na čijem državnom području ona živi.
46      S tim u vezi, u članku 8. stavku 1. Okvirne odluke 2008/909 propisuje se da je nadležno tijelo države članice izvršiteljice u načelu dužno udovoljiti zahtjevu za priznavanje presude i izvršenje kazne zatvora ili mjere oduzimanja slobode izrečene u drugoj državi članici, koji mu je proslijeđen u skladu s člancima 4. i 5. te okvirne odluke. Ono u načelu može odbiti udovoljiti takvom zahtjevu samo na temelju razloga za nepriznavanje i neizvršenje taksativno navedenih u članku 9. te okvirne odluke (presuda od 9. studenoga 2023., Staatsanwaltschaft Aachen, C-819/21, EU:C:2023:841, t. 20.).
47      Konkretno, u skladu s člankom 9. stavkom 1. točkom (i) Okvirne odluke 2008/909, na koji se odnosi zahtjev za prethodnu odluku, nadležno tijelo države članice izvršiteljice može odbiti priznati presudu i izvršiti kaznu ako se, u skladu s potvrdom predviđenom u članku 4. te okvirne odluke, dotična osoba nije osobno pojavila na suđenju koje je rezultiralo predmetnom odlukom.
48      U tom pogledu valja podsjetiti na to da je Sud ocijenio da, kad je riječ o članku 4.a Okvirne odluke 2002/584, pojam „suđenje koje je rezultiralo odlukom”, u smislu te odredbe, treba razumjeti tako da se odnosi na postupak koji je doveo do sudske odluke kojom je osoba čija se predaja traži u okviru izvršenja europskog uhidbenog naloga pravomoćno osuđena (vidjeti osobito presudu od 21. prosinca 2023., Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Osuda u odsutnosti), C-398/22, EU:C:2023:1031, t. 29. i navedenu sudsku praksu).
49      Kad je, konkretnije, riječ o slučaju poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, u kojem se postupak odvija u dva uzastopna stupnja, to jest u prvom stupnju nakon kojeg slijedi žalbeni postupak, Sud je presudio da je samo stupanj koji je doveo do odluke donesene u žalbenom postupku relevantan za svrhe članka 4.a stavka 1. Okvirne odluke 2002/584, pod uvjetom da je taj stupanj sudovanja doveo do odluke protiv koje se ne može uložiti redovni pravni lijek i kojom je, prema tome, pravomoćno odlučeno o meritumu predmeta (vidjeti osobito presudu od 21. prosinca 2023., Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Osuda u odsutnosti), C-398/22, EU:C:2023:1031, t. 32. i navedenu sudsku praksu).
50      Kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 45. svojeg mišljenja, to tumačenje pojma „suđenje koje je rezultiralo odlukom” iz članka 4.a stavka 1. Okvirne odluke 2002/584 može se primijeniti na članak 9. stavak 1. točku (i) Okvirne odluke 2008/909, s obzirom na to da te dvije odredbe, koje su u dvije predmetne okvirne odluke unesene istim aktom Unije, to jest Okvirnom odlukom 2009/299, osobito njezinim člankom 2. stavkom 1. i člankom 5. stavkom 1., imaju sličan, čak i istovjetan tekst i imaju slične ciljeve koji se osobito odnose na pravo dotične osobe na osobno pojavljivanje na suđenju i poštovanje prava obrane te osobe kada se nije osobno pojavila na suđenju koje je rezultiralo njezinom osudom, kao što to proizlazi, među ostalim, iz uvodnih izjava 1., 4., 6. i 8. Okvirne odluke 2009/299.
51      Zbog istih razloga to vrijedi i za tumačenje drugih pojmova iz članka 4.a stavka 1. Okvirne odluke 2002/584, kako ga je Sud dao u svojoj sudskoj praksi koja se odnosi na tu odredbu, osobito onog koji se odnosi na pojmove i izraze koji su predmet točaka (a) do (c) navedene odredbe, čiji tekst točno odgovara tekstu iz podtočaka i. do iii. članka 9. stavka 1. točke (i) Okvirne odluke 2008/909, na koje se odnose postavljena pitanja.
52      Na ta pitanja valja odgovoriti s obzirom na prethodna uvodna razmatranja.
Prvo pitanje
53      U skladu s ustaljenom sudskom praksom, u okviru suradnje Suda s nacionalnim sudovima ustanovljene u članku 267. UFEU‑a, na njemu je da nacionalnom sudu pruži koristan odgovor koji će mu omogućiti da donese odluku u postupku koji se pred njim vodi. U tom smislu, Sud će, prema potrebi, preoblikovati pitanja koja su mu postavljena. U tu svrhu on može iz svih podataka koje mu je dostavio nacionalni sud, a osobito iz obrazloženja odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, izvesti dijelove prava Unije koje valja tumačiti uzimajući u obzir predmet spora (presuda od 5. lipnja 2025., Nuratau, C-349/24, EU:C:2025:397, t. 23. i navedena sudska praksa).
54      U ovom slučaju, iz teksta prvog pitanja proizlazi da se ono formalno odnosi na slučaj iz članka 9. stavka 1. točke (i) podtočke i. Okvirne odluke 2008/909. Taj se slučaj odnosi na situaciju u kojoj se, u skladu s potvrdom predviđenom u članku 4. te okvirne odluke, dotična osoba nije osobno pojavila na suđenju koje je rezultiralo osuđujućom presudom, ali je pravodobno, u skladu s prvom alinejom te odredbe, bila osobno pozvana i tako obaviještena o predviđenom datumu i mjestu suđenja koje je rezultiralo tom presudom ili je na drugi način stvarno primila službenu obavijest o predviđenom datumu i mjestu suđenja, tako da je nedvojbeno utvrđeno da je bila upoznata s predviđenim suđenjem i da je, u skladu s drugom alinejom navedene odredbe, obaviještena o tome da se odluka može donijeti u slučaju njezina nepojavljivanja na suđenju.
55      Međutim, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da, u glavnom predmetu, sud koji je uputio taj zahtjev nije bio pozvan odlučiti o situaciji u kojoj je dotična osoba obaviještena o tome da se odluka može donijeti u slučaju njezina nepojavljivanja na suđenju, nego o situaciji u kojoj je ta osoba opunomoćila pravnog zastupnika koji ju je stvarno branio tijekom suđenja, na što se odnosi članak 9. stavak 1. točka (i) podtočka ii. navedene okvirne odluke.
56      Stoga prvo pitanje valja shvatiti tako da se njime Sud poziva da utvrdi treba li potonju odredbu tumačiti na način da je u njoj propisani uvjet upoznatosti s predviđenim suđenjem ispunjen ako sudski poziv nije dostavljen izravno dotičnoj osobi, nego pravnom zastupniku kojeg je ona opunomoćila da je brani tijekom suđenja i kojeg je odredila u državi članici izdavateljici za primanje upućenih joj pismena.
57      Na temelju članka 9. stavka 1. točke (i) Okvirne odluke 2008/909, nadležno tijelo države članice izvršiteljice može odbiti priznavanje presude i izvršenje kazne ako se, u skladu s potvrdom iz članka 4. te okvirne odluke, dotična osoba nije osobno pojavila na suđenju koje je rezultiralo tom presudom, osim ako se u potvrdi navodi da se ta osoba u skladu s dodatnim postupovnim zahtjevima utvrđenima u nacionalnom pravu države izdavateljice nalazi u jednom od slučajeva iz podtočaka i., ii. ili iii. tog članka 9. stavka 1. točke (i).
58      Iz toga slijedi da je nadležno tijelo države članice izvršiteljice u načelu dužno priznati i izvršiti osuđujuću presudu, neovisno o odsutnosti dotične osobe prilikom suđenja koje je rezultiralo tom presudom, ako su ispunjeni uvjeti za primjenu jednog od slučajeva iz podtočaka i., ii. ili iii. članka 9. stavka 1. točke (i) navedene okvirne odluke (vidjeti po analogiji presudu od 24. svibnja 2016., Dworzecki, C-108/16 PPU, EU:C:2016:346, t. 35.).
59      Naime, u svakom od slučajeva navedenih u tim podtočkama priznavanjem i izvršenjem osuđujuće presude ne povređuju se prava obrane dotične osobe ni pravo na djelotvoran pravni lijek i pošteno suđenje, kako su utvrđena u članku 47. i članku 48. stavku 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) (vidjeti po analogiji presudu od 23. ožujka 2023., Minister for Justice and Equality (Opoziv uvjetnih osuda), C-514/21 i C-515/21, EU:C:2023:235, t. 73. i navedenu sudsku praksu), s obzirom na to da se u tim slučajevima smatra da se dotična osoba dobrovoljno i nedvosmisleno odrekla pojavljivanja na suđenju (vidjeti po analogiji presudu od 26. veljače 2013., Melloni, C-399/11, EU:C:2013:107, t. 52.).
60      Kad je riječ, konkretno, o članku 9. stavku 1. točki (i) podtočki ii. Okvirne odluke 2008/909, nadležno tijelo države članice izvršiteljice ima obvezu priznati i izvršiti osuđujuću presudu, unatoč činjenici da se dotična osoba nije osobno pojavila na suđenju koje je rezultiralo tom presudom, kada je ta osoba pravodobno bila upoznata s predviđenim suđenjem i opunomoćila pravnog zastupnika, kojeg je imenovala ona sama ili država, da je brani tijekom suđenja što je taj zastupnik doista i činio.
61      Točno je da iz sudske prakse Suda koja se odnosi na članak 9. stavak 1. točku (i) podtočku i. Okvirne odluke 2008/909, koji se u biti odnosi, kao što je to istaknuto u točki 54. ove presude, na slučaj u kojem se dotična osoba nije osobno pojavila na suđenju koje je rezultiralo njezinom osuđujućom presudom, ali je osobno pozvana ili je na drugi način stvarno primila službenu obavijest o predviđenom datumu i mjestu suđenja, proizlazi da se, osobito s obzirom na tekst prve alineje te odredbe, prema kojoj treba nedvosmisleno utvrditi da je ta osoba „bila upoznata s predviđenim suđenjem”, na temelju okolnosti da je sudski poziv predan trećoj osobi koja se obvezala predati taj poziv dotičnoj osobi ne može nedvojbeno utvrditi da je potonja „stvarno” primila informaciju o datumu i mjestu suđenja odnosno, ovisno o slučaju, u kojem je točno trenutku tu informaciju primila (vidjeti po analogiji presude od 24. svibnja 2016., Dworzecki, C-108/16 PPU, EU:C:2016:346, t. 47. i od 21. prosinca 2023., Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Osuda u odsutnosti), C-397/22, EU:C:2023:1030, t. 31.).
62      Međutim, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 53. svojeg mišljenja, isto ne vrijedi za situaciju u kojoj je sudski poziv dostavljen pravnom zastupniku kojeg je dotična osoba opunomoćila da je brani tijekom suđenja i koju je u državi članici izdavateljici odredila za primanje upućenih joj pismena.
63      Naime, dostava tog poziva nadležnog tijela države članice izdavateljice na adresu odvjetničkog ureda pravnog zastupnika dotične osobe smatra se obavješćivanjem te osobe, s obzirom na to da se u tom slučaju smatra da je potonja primila navedeni sudski poziv (vidjeti po analogiji presudu od 20. svibnja 2025., Kačev, C-135/25 PPU, EU:C:2025:366, t. 37. i navedenu sudsku praksu).
64      Slijedom navedenog, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 9. stavak 1. točku (i) podtočku ii. Okvirne odluke 2008/909 treba tumačiti na način da je u njoj propisani uvjet upoznatosti s predviđenim suđenjem ispunjen ako sudski poziv nije dostavljen izravno dotičnoj osobi, nego pravnom zastupniku kojeg je ona opunomoćila da je brani tijekom suđenja i kojeg je odredila u državi članici izdavateljici za primanje upućenih joj pismena.
Drugo pitanje
65      Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 9. stavak 1. točku (i) podtočku ii. Okvirne odluke 2008/909 tumačiti na način da se tom odredbom njezina primjena uvjetuje time da je dotična osoba upoznata s predviđenim datumom održavanja rasprave na suđenju u trenutku u kojem je opunomoćila pravnog zastupnika da je brani tijekom tog suđenja.
66      Najprije valja istaknuti da, na temelju navedene odredbe, nadležno tijelo države članice izvršiteljice – u skladu sa sudskom praksom navedenom u točkama 57. do 59. ove presude – ima obvezu priznati i izvršiti osuđujuću presudu kada se dotična osoba nije osobno pojavila na suđenju koje je rezultiralo tom odlukom, ako je ta osoba, u skladu sa zahtjevom navedenim na početku te odredbe, bila upoznata s predviđenim suđenjem i opunomoćila pravnog zastupnika, kojeg je imenovala ona sama ili država, da je brani tijekom suđenja što je taj zastupnik doista i činio.
67      Kako bi se odgovorilo na to drugo pitanje, valja stoga odrediti doseg zahtjeva navedenog na početku podtočke ii. članka 9. stavka 1. točke (i) Okvirne odluke 2008/909 u pogledu upoznatosti dotične osobe s predviđenim suđenjem, koja, u nedostatku upućivanja na nacionalno pravo, predstavlja autonoman pojam prava Unije koji treba ujednačeno tumačiti na njezinu području (vidjeti po analogiji presudu od 24. svibnja 2016., Dworzecki, C-108/16 PPU, EU:C:2016:346, t. 28. do 31.)
68      S tim u vezi valja podsjetiti na to da iz ustaljene sudske prakse proizlazi da prilikom tumačenja odredbe prava Unije valja uzeti u obzir ne samo njezin tekst nego i kontekst u kojem se nalazi te ciljeve propisa kojeg je ona dio (presude od 17. studenoga 1983., Merck, 292/82, EU:C:1983:335, t. 12. i od 4. rujna 2025., Casa Judeţeană de Asigurări de Sănătate Mureș i dr., C-489/23, EU:C:2025:651, t. 31.).
69      Što se tiče teksta članka 9. stavka 1. točke (i) podtočke ii. Okvirne odluke 2008/909, valja istaknuti da se na temelju teksta te odredbe, u njezinim različitim jezičnim verzijama, ne može nedvosmisleno utvrditi zahtijeva li se tom odredbom, kad je riječ o njezinoj primjeni, da je dotična osoba bila upoznata s predviđenim datumom održavanja rasprave na suđenju koje je rezultiralo njezinom osudom.
70      Konkretno, iako talijanska jezična verzija članka 9. stavka 1. točke (i) podtočke ii. te okvirne odluke izričito sadržava takav zahtjev, pojedine verzije, poput onih na engleskom i francuskom jeziku, samo zahtijevaju „upoznatost s predviđenim suđenjem”, dok neke druge, poput onih na njemačkom i mađarskom jeziku, zahtijevaju „upoznatost sa zakazanom raspravom” ili, poput verzija na češkom, poljskom i švedskom jeziku, „upoznatost s predviđenom raspravom”.
71      Iako bi, doduše, ti različiti izrazi mogli upućivati na to da dotična osoba mora, kao što je to izričito predviđeno u talijanskoj verziji te odredbe, biti upoznata s predviđenim datumom održavanja rasprave na suđenju koje je rezultiralo njezinom osudom, činjenica je da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, formulacija upotrijebljena u jednoj od jezičnih verzija odredbe prava Unije ne može služiti kao jedinstvena osnova za njezino tumačenje odnosno ne može joj se dati prednost u odnosu na druge jezične verzije. Naime, odredbe prava Unije moraju se tumačiti i primjenjivati ujednačeno s obzirom na verzije sastavljene na svim jezicima Unije. Na taj način, u slučaju nepodudarnosti između različitih jezičnih verzija nekog teksta prava Unije, predmetnu odredbu treba tumačiti s obzirom na kontekst i svrhu propisa kojeg je dio (vidjeti u tom smislu presudu od 23. listopada 2025., Naturvårdsverket (Obrada otpada nakon povrata), C-221/24 i C-222/24, EU:C:2025:818, t. 45. i navedenu sudsku praksu).
72      U tom pogledu, kad je riječ o kontekstu podtočke ii. članka 9. stavka 1. točke (i) Okvirne odluke 2008/909, valja utvrditi da se u podtočki i. te odredbe zahtijeva da je dotična osoba bila osobno pozvana te time obaviještena o „predviđenom datumu i mjestu suđenja” koje je rezultiralo tom odlukom, ili je na drugi način stvarno primila službenu obavijest o „predviđenom datumu i mjestu suđenja” tako da se nedvojbeno utvrdilo da je „osoba bila upoznata s predviđenim suđenjem”.
73      Stoga valja utvrditi da iz samog teksta članka 9. stavka 1. točke (i) podtočke i. Okvirne odluke 2008/909 proizlazi da u njemu sadržani izraz „upoznatost s predviđenim suđenjem” zahtijeva da dotična osoba mora biti obaviještena o predviđenom datumu i mjestu održavanja rasprave na suđenju koje je rezultiralo njezinom osudom.
74      Čini se da se u okviru kontekstualnog tumačenja iz toga može zaključiti da se odgovarajućem zahtjevu, navedenom na početku podtočke ii. tog članka 8. stavka 1. točke (i), zbog dosljednosti može dati isti doseg, tako da tu odredbu treba tumačiti na način da se njome zahtijeva da je dotična osoba obaviještena o predviđenom datumu i mjestu održavanja rasprave na suđenju koje je rezultiralo njezinom osudom.
75      To tumačenje potvrđuju odredbe Direktive 2016/343, kojom se propisuju minimalna pravila koja se odnose na određene elemente kaznenog postupka, uključujući i „pravo sudjelovati na raspravi”, osobito njezin članak 8. stavak 2., koji je relevantan kontekstualni element za tumačenje članka 9. stavka 1. točke (i) te okvirne odluke zbog funkcionalne veze koja postoji između tih dviju odredbi (vidjeti u tom smislu presudu od 16. siječnja 2025, VB II (Obavještavanje o pravu na obnovu postupka), C-400/23, EU:C:2025:14, t. 48.).
76      U tom pogledu valja podsjetiti na to da u skladu s člankom 8. stavkom 2. Direktive 2016/343, države članice mogu predvidjeti da se rasprava koja može završiti donošenjem odluke o krivnji ili nedužnosti osumnjičenika ili optuženika može voditi u njegovoj odsutnosti pod uvjetom da je, u skladu s točkom (a) te odredbe, taj osumnjičenik ili optuženik pravodobno obaviješten o raspravi i o posljedicama neopravdanog nedolaska odnosno da, u skladu s točkom (b) navedene odredbe, spomenutog osumnjičenika ili optuženika koji je obaviješten o raspravi zastupa opunomoćeni branitelj kojeg je osumnjičenik ili optuženik sam imenovao ili ga je imenovala država.
77      Sud je ocijenio da članak 8. stavak 2. Direktive 2016/343 daje posebnu važnost obavješćivanju dotične osobe, s obzirom na to da izričito uvjetuje svaku mogućnost organiziranja rasprave u odsutnosti time da je ta osoba bila obaviještena o raspravi. Oslanjajući se, među ostalim, na uvodnu izjavu 36. te direktive, Sud je pojasnio da uvjet iz točaka (a) i (b) tog članka 8. stavka 2., prema kojem dotična osoba mora biti obaviještena o raspravi, zahtijeva da ona bude obaviještena o predviđenom datumu i mjestu rasprave na tom suđenju, kako bi joj se omogućilo da bude upoznata s navedenim suđenjem (vidjeti u tom smislu presudu od 15. rujna 2022., HN (Suđenje optuženiku udaljenom s državnog područja), C-420/20, EU:C:2022:679, t. 51. i 52.)
78      Teleološko tumačenje podtočke ii. članka 9. stavka 1. točke (i) Okvirne odluke 2008/909 također ide u prilog tumačenju prema kojem zahtjev naveden na početku te podtočke ii. podrazumijeva obaviještenost dotične osobe o predviđenom datumu i mjestu rasprave na suđenju koje je rezultiralo njezinom osudom.
79      Naime, kao što to izričito proizlazi iz članka 1. Okvirne odluke 2009/299, u vezi s njezinim uvodnim izjavama 1. i 15., cilj je tog članka 9. stavka 1. točke (i) da se – preciznim određivanjem zajedničkih razloga za izvršenje osuđujuće presude unatoč odsutnosti osobe prilikom suđenja – zaštiti njezino pravo na osobno pojavljivanje u kaznenom postupku pokrenutom protiv nje, koje je bitan element prava obrane i koje je, općenito, od ključne važnosti za poštovanje prava na pošteno suđenje iz članka 47. drugog i trećeg stavka kao i članka 48. Povelje, pri čemu se unapređuje uzajamno priznavanje sudskih odluka među državama članicama (vidjeti u tom smislu i po analogiji presudu od 23. ožujka 2023., Minister for Justice and Equality (Opoziv uvjetnih osuda), C-514/21 i C-515/21, EU:C:2023:235, t. 50. i 60. i navedenu sudsku praksu).
80      Tumačenje članka 9. stavka 1. točke (i) podtočke ii. Okvirne odluke 2008/909 prema kojem dotična osoba mora biti obaviještena o predviđenom datumu i mjestu održavanja rasprave na suđenju, pridonosi ostvarenju tih ciljeva, s obzirom na to da omogućuje njezino osobno pojavljivanje ako to želi, i to do trenutka stvarnog održavanja suđenja odnosno, ovisno o slučaju, omogućuje da se potvrdi njezino dobrovoljno i nedvosmisleno odricanje od pojavljivanja na tom suđenju.
81      U tom kontekstu valja još pojasniti da se, suprotno onomu što bi tekst članka 9. stavka 1. točke (i) podtočke ii. Okvirne odluke 2008/909 mogao sugerirati, ta odredba ne može shvatiti na način da se njome zahtijeva da obavješćivanje dotične osobe o predviđenom datumu i mjestu održavanja rasprave na suđenju prethodi njezinu opunomoćivanju pravnog zastupnika da je brani tijekom suđenja, jer bi u suprotnom – kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 106. svojeg mišljenja – došlo do nametanja pretjeranih formalnih zahtjeva, kao što je potreba za potvrđivanjem ili produljenjem punomoći za žalbeni postupak, iako je ona prvotno dodijeljena kako bi se obuhvatio cijeli postupak.
82      Naime, budući da je cilj takvog obavješćivanja omogućiti dotičnoj osobi da se osobno pojavi na suđenju, nije važno je li do tog obavješćivanja došlo prije ili nakon opunomoćivanja pravnog zastupnika. Uostalom, valja napomenuti da, kada osoba opunomoći pravnog zastupnika da podnese žalbu i da je zastupa u okviru predmetnog postupka, ta punomoć nužno prethodi obavješćivanju o predviđenom datumu i mjestu suđenja u žalbenom postupku, koji po svojoj prirodi u tom trenutku još nisu poznati.
83      Na taj način, iz prethodno navedenog proizlazi da zahtjev naveden na početku podtočke ii. članka 9. stavka 1. točke (i) Okvirne odluke 2008/909 podrazumijeva da je dotična osoba pravodobno obaviještena o predviđenom datumu i mjestu održavanja rasprave na tom suđenju, pri čemu nije važno je li do tog obavješćivanja došlo prije ili nakon što je ta osoba opunomoćila pravnog zastupnika da je brani tijekom suđenja.
84       Slijedom navedenog, na drugo pitanje valja odgovoriti tako da članak 9. stavak 1. točku (i) podtočku ii. Okvirne odluke 2008/909 treba tumačiti na način da se tom odredbom njezina primjena uvjetuje time da je dotična osoba bila pravodobno obaviještena o predviđenom datumu održavanja rasprave na suđenju, ali ne i time da ta osoba raspolaže tom informacijom prije nego što opunomoći pravnog zastupnika da je brani tijekom tog suđenja.
Treće pitanje
85      Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 9. stavak 1. točku (i) Okvirne odluke 2008/909 tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji obvezuje nadležno tijelo države članice izvršiteljice da odbije priznati i izvršiti osuđujuću presudu donesenu u državi članici izdavateljici ako nisu ispunjeni uvjeti za primjenu slučajeva iz podtočaka i. do iii. te odredbe.
86      To je pitanje korisno u okviru glavnog predmeta samo ako sud koji je uputio zahtjev utvrdi da, s obzirom na odgovor na drugo pitanje, u okolnostima tog predmeta nisu ispunjeni uvjeti za primjenu slučaja iz podtočke ii. članka 9. stavka 1. točke (i) te okvirne odluke.
87      Iz samog teksta tog članka 9. stavka 1. točke (i), osobito iz navoda prema kojem pravosudno tijelo izvršenja „može” odbiti priznavanje i izvršenje osuđujuće presude o kojoj je riječ, proizlazi da nadležno tijelo države članice izvršiteljice može odbiti priznavanje i izvršenje osuđujuće presude ako se dotična osoba nije osobno pojavila na suđenju koje je rezultiralo tom presudom, osim ako se u potvrdi predviđenoj u članku 4. te okvirne odluke navodi da su ispunjeni uvjeti primjene slučajeva navedenih u podtočkama i., ii. i iii. te odredbe (vidjeti po analogiji presudu od 21. prosinca 2023., Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Osuda u odsutnosti), C-396/22, EU:C:2023:1029, t. 38. i 39. i navedenu sudsku praksu).
88      Taj članak 9. stavak 1. točka (i) tako ograničava mogućnost odbijanja priznavanja i izvršenja osuđujuće presude navođenjem, precizno i ujednačeno, uvjeta pod kojima se priznavanje i izvršenje takve presude nakon suđenja na kojem se dotična osoba nije osobno pojavila ne mogu odbiti (vidjeti po analogiji presudu od 23. ožujka 2023., Minister for Justice and Equality (Opoziv uvjetnih osuda), C-514/21 i C-515/21, EU:C:2023:235, t. 49. i navedenu sudsku praksu).
89      Iz toga slijedi da je, kao što to proizlazi iz točke 58. ove presude, nadležno tijelo države članice izvršiteljice dužno priznati i izvršiti osuđujuću presudu, neovisno o odsutnosti dotične osobe prilikom suđenja koje je rezultiralo tom presudom, ako su ispunjeni uvjeti za primjenu jednog od slučajeva iz podtočaka i., ii. ili iii. tog članka 9. stavka 1. točke (i).
90      S obzirom na navedeno, imajući u vidu činjenicu da se člankom 9. stavkom 1. točkom (i) Okvirne odluke 2008/909 predviđa fakultativni razlog za nepriznavanje i neizvršenje osuđujuće presude, nadležno tijelo države članice izvršiteljice može, u svakom slučaju – nakon što utvrdi da uvjeti za primjenu slučajeva iz podtočaka i., ii. ili iii. te odredbe nisu ispunjeni kad je riječ o situaciji u kojoj se nalazi osoba protiv koje je donesena takva presuda – uzeti u obzir sve okolnosti svakog pojedinog slučaja, osobito ponašanje te osobe, na temelju kojih se može uvjeriti u to da priznavanje i izvršenje te presude ne podrazumijevaju povredu prava obrane navedene osobe (vidjeti po analogiji presudu od 23. ožujka 2023., Minister for Justice and Equality (Opoziv uvjetnih osuda), C-514/21 i C-515/21, EU:C:2023:235, t. 76. i 78. i navedenu sudsku praksu).
91      U ovom slučaju, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da nacionalni propis o kojem je riječ u glavnom postupku obvezuje nadležno tijelo države članice izvršiteljice da odbije priznati i izvršiti osuđujuću presudu donesenu u državi članici izdavateljici ako nisu ispunjeni uvjeti za primjenu slučajeva iz podtočaka i., ii. ili iii. članka 9. stavka 1. točke (i) Okvirne odluke 2008/909. Taj propis tom tijelu stoga ne ostavlja nikakvu marginu prosudbe radi ispitivanja, na temelju okolnosti slučaja, može li se ipak smatrati da su poštovana prava obrane dotične osobe i, prema tome, u pogledu donošenja odluke o tome hoće li se priznati i izvršiti osuđujuća presuda o kojoj je riječ.
92      U tim okolnostima članku 9. stavku 1. točki (i) Okvirne odluke 2008/909 protivi se takav nacionalni propis.
93      U tom pogledu valja podsjetiti na to da načelo nadređenosti prava Unije treba tumačiti na način da nacionalnom sudu ne nalaže da izuzme iz primjene odredbu nacionalnog prava koja nije u skladu s odredbama te okvirne odluke jer one nemaju izravan učinak. Međutim, tijela država članica, uključujući sudove, dužna su u najvećoj mogućoj mjeri usklađeno tumačiti svoje nacionalno pravo, što im omogućuje da osiguraju rezultat usklađen sa svrhom te okvirne odluke (vidjeti po analogiji presudu od 21. prosinca 2023., Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Osuda u odsutnosti), C-398/22, EU:C:2023:1031, t. 47. i navedenu sudsku praksu).
94      Naime, iako okvirne odluke ne mogu proizvesti izravan učinak, njihova obvezujuća priroda ipak obvezuje nacionalna tijela država članica da usklađeno tumače nacionalno pravo od dana kada je istekao rok za prenošenje tih okvirnih odluka. Kada primjenjuju nacionalno pravo, ta su ga tijela stoga dužna tumačiti u najvećoj mogućoj mjeri u svjetlu teksta i svrhe okvirne odluke o kojoj je riječ radi postizanja rezultata koji se njome želi ostvariti, pri čemu je ipak isključeno tumačenje nacionalnog prava contra legem. Tako načelo usklađenog tumačenja zahtijeva da se uzme u obzir cjelokupno nacionalno pravo i primijene metode tumačenja koje to pravo priznaje da bi se zajamčila puna djelotvornost te okvirne odluke i da bi se došlo do rješenja koje je u skladu sa svrhom koja se njome nastoji postići (presuda od 21. prosinca 2023., Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Osuda u odsutnosti), C-398/22, EU:C:2023:1031, t. 48. i navedena sudska praksa).
95      Iz toga slijedi da bi sud koji je uputio zahtjev – ako bi smatrao da nisu ispunjeni uvjeti za primjenu slučajeva iz članka 9. stavka 1. točke (i) Okvirne odluke 2008/909, osobito iz podtočke ii. te odredbe – bio dužan, uzimajući u obzir cjelokupno nacionalno pravo i primjenjujući metode tumačenja koje ono priznaje, tumačiti nacionalni propis o kojem je riječ u glavnom postupku u najvećoj mogućoj mjeri s obzirom na tekst i svrhu Okvirne odluke 2008/909 na način da može ocijeniti, na temelju svih okolnosti slučaja, može li se ipak smatrati da su prava obrane dotične osobe poštovana, tako da valja priznati i izvršiti osuđujuću presudu o kojoj je riječ.
96      Slijedom navedenog, na treće pitanje valja odgovoriti tako da članak 9. stavak 1. točku (i) Okvirne odluke 2008/909 treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji obvezuje nadležno tijelo države članice izvršiteljice da odbije priznati i izvršiti osuđujuću presudu donesenu u državi članici izdavateljici ako nije ispunjen nijedan uvjet za primjenu slučajeva iz podtočaka i. do iii. te odredbe.
Četvrto pitanje
97      Svojim četvrtim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 9. stavak 1. točku (i) Okvirne odluke 2008/909 tumačiti na način da nadležno tijelo države članice izvršiteljice može, kada utvrdi da nisu ispunjeni uvjeti za primjenu slučajeva iz podtočaka i. do iii. navedene odredbe, uzeti u obzir činjenicu da je dotična osoba zatražila od nadležnog tijela države članice izdavateljice da se njezina kazna izvrši u državi članici čiji je državljanin i u kojoj se nalazi središte njezinih interesa kako bi odlučilo da to izvršenje ne podrazumijeva povredu njezinih prava obrane.
98      Najprije valja pojasniti da je odgovor na to pitanje, baš kao i odgovor na treće pitanje, koristan u okviru glavnog predmeta samo ako sud koji je uputio zahtjev utvrdi da, s obzirom na odgovor na drugo pitanje, u okolnostima tog predmeta nisu ispunjeni uvjeti za primjenu slučaja iz podtočke ii. članka 9. stavka 1. točke (i) te okvirne odluke.
99      Kao što je to istaknuto u točkama 57. do 59. ove presude, u podtočkama i. do iii. članka 9. stavka 1. točke (i) spomenute okvirne odluke navode se uvjeti pod kojima se smatra da se dotična osoba dobrovoljno i nedvosmisleno odrekla pojavljivanja na suđenju, tako da je nadležno tijelo države članice izvršiteljice dužno priznati i izvršiti osuđujuću presudu donesenu nakon takvog suđenja.
100    Kao što to sud koji je uputio zahtjev ističe u svojoj odluci, takvo odricanje može proizlaziti iz ponašanja dotične osobe ako ona, u skladu sa slučajem iz podtočke iii. tog članka 9. stavka 1. točke (i), izričito navede da ne osporava odluku donesenu nakon suđenja na kojem se nije osobno pojavila odnosno ako u primjenjivom roku ne zatraži obnovu postupka ili ne podnese žalbu.
101    Međutim, kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točkama 129. i 130. svojeg mišljenja, činjenica da je dotična osoba zatražila od nadležnog tijela države članice izdavateljice, kao što je to slučaj u glavnom postupku, da se kazna koja joj je izrečena nakon suđenja na kojem se nije osobno pojavila izvrši u državi članici čiji je državljanin i u kojoj se nalazi središte njezinih interesa, ne ispunjava, kao takva – kako to pravilno sugerira sud koji je uputio zahtjev u svojem četvrtom pitanju – uvjete navedene u toj odredbi, s obzirom na to da ništa ne sprečava dotičnu osobu da podnese takav zahtjev zadržavajući pravo da osporava osuđujuću presudu kojom je izrečena ta kazna i da zatraži obnovu postupka.
102    S obzirom na navedeno, valja podsjetiti na to da iz sudske prakse navedene u točki 90. ove presude proizlazi da nadležno tijelo države članice izvršiteljice može, nakon što utvrdi da nisu ispunjeni uvjeti za primjenu slučajeva iz podtočaka i. do iii. članka 9. stavka 1. točke (i) Okvirne odluke 2008/909, uzeti u obzir druge okolnosti, osobito ponašanje dotične osobe, na temelju kojih se može uvjeriti u to da priznavanje i izvršenje osuđujuće presude o kojoj je riječ ne podrazumijevaju povredu prava obrane te osobe.
103    Prema tome, u tim okolnostima, nadležno tijelo države članice izvršiteljice može uzeti u obzir zahtjev poput onog istaknutog u glavnom predmetu, da se kazna izvrši u državi članici državljanstva dotične osobe, u kojoj se nalazi središte njezinih interesa, kako bi se utvrdilo podrazumijeva li to izvršenje povredu njezinih prava obrane, tako da ne bi trebalo primijeniti razlog za nepriznavanje i neizvršenje predviđen u članku 9. stavku 1. točki (i) Okvirne odluke 2008/909 bez obzira na to što nisu ispunjeni uvjeti za primjenu slučajeva iz podtočaka i. do iii. te odredbe.
104    Slijedom navedenog, na četvrto pitanje valja odgovoriti tako da članak 9. stavak 1. točku (i) Okvirne odluke 2008/909 treba tumačiti na način da nadležno tijelo države članice izvršiteljice može, kada utvrdi da nisu ispunjeni uvjeti za primjenu slučajeva iz podtočaka i. do iii. te odredbe, uzeti u obzir činjenicu da je dotična osoba zatražila od nadležnog tijela države članice izdavateljice da se njezina kazna izvrši u državi članici čiji je državljanin i u kojoj se nalazi središte njezinih interesa kako bi odlučilo da to izvršenje ne podrazumijeva povredu njezinih prava obrane.
Troškovi
105    Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) odlučuje:
1.      Članak 9. stavak 1. točku (i) podtočku ii. Okvirne odluke Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj uniji, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009.,
treba tumačiti na način da je:
u njoj propisani uvjet upoznatosti s predviđenim suđenjem ispunjen ako sudski poziv nije dostavljen izravno dotičnoj osobi, nego pravnom zastupniku kojeg je ona opunomoćila da je brani tijekom suđenja i kojeg je odredila u državi članici izdavateljici za primanje upućenih joj pismena.
2.      Članak 9. stavak 1. točku (i) podtočku ii. Okvirne odluke 2008/909, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom 2009/299,
treba tumačiti na način da se:
tom odredbom njezina primjena uvjetuje time da je dotična osoba bila pravodobno obaviještena o predviđenom datumu održavanja rasprave na suđenju, ali ne i time da ta osoba raspolaže tom informacijom prije nego što opunomoći pravnog zastupnika da je brani tijekom tog suđenja.
3.      Članak 9. stavak 1. točku (i) Okvirne odluke 2008/909, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom 2009/299,
treba tumačiti na način da mu se:
protivi nacionalni propis koji obvezuje nadležno tijelo države članice izvršiteljice da odbije priznati i izvršiti osuđujuću presudu donesenu u državi članici izdavateljici ako nije ispunjen nijedan uvjet za primjenu slučajeva iz podtočaka i. do iii. te odredbe.
4.      Članak 9. stavak 1. točku (i) Okvirne odluke 2008/909, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom 2009/299,
treba tumačiti na način da:
nadležno tijelo države članice izvršiteljice može, kada utvrdi da nisu ispunjeni uvjeti za primjenu slučajeva iz podtočaka i. do iii. te odredbe, uzeti u obzir činjenicu da je dotična osoba zatražila od nadležnog tijela države članice izdavateljice da se njezina kazna izvrši u državi članici čiji je državljanin i u kojoj se nalazi središte njezinih interesa kako bi odlučilo da to izvršenje ne podrazumijeva povredu njezinih prava obrane.
Potpisi
*      Jezik postupka: njemački
ii      Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.