62016CC0180
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
EVGENIJA TANCHEVA
od 26. travnja 2017. (
1
)
Predmet C‑180/16 P
Toshiba Corporation
protiv
Europske Komisije
„Žalba — Članak 101. UFEU‑a — Plinom izolirani sklopni uređaji — Odluka Komisije o izmjeni prvotne odluke nakon što je Opći sud potonju djelomično poništio — Novčane kazne — Prava obrane — Obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku — Jednako postupanje — Sudjelovanje u određenim aspektima zabranjenog sporazuma — Pravomoćnost“
1.
Ovom žalbom, društvo Toshiba Corp. (u daljnjem tekstu: Toshiba) od Suda zahtijeva da ukine presudu Općeg suda (
2
) kojom je taj sud odbio njegovu tužbu za poništenje Komisijine odluke, donesene 27. lipnja 2012. (
3
) (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) na temelju članka 23. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 1/2003 (
4
). Pobijanom odlukom izmijenjena je ranija Komisijina odluka, donesena 24. siječnja 2007. (
5
) (u daljnjem tekstu: Odluka iz 2007.), kojom je izrečena novčana kazna određenim europskim i japanskim poduzetnicima, uključujući društvu Toshiba, zbog sudjelovanja u zabranjenom sporazumu na svjetskoj razini u pogledu tržišta opreme za plinom izolirane sklopne uređaje (u daljnjem tekstu: GIS).
2.
Opći je sud Odluku iz 2007. poništio u dijelu u kojem je njome izrečena novčana kazna društvu Toshiba, zato što je Komisija prilikom određivanja iznosa novčane kazne povrijedila načelo jednakog postupanja (
6
). Međutim, Komisijino utvrđenje postojanja povrede članka 81. UEZ‑a nastavilo je vrijediti. Kako bi ispravila tu situaciju, Komisija je donijela pobijanu odluku, kojom je društvu Toshiba izrekla novu novčanu kaznu. Ta novčana kazna izračunana je primjenom metode koju je predložio Opći sud.
3.
Ova žalba odnosi se na postupovni problem, to jest na pitanje mora li Komisija, prije nego što ponovno donese odluku koju je Opći sud poništio, izdati novu obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. Također se odnosi na pitanja povezana s izračunavanjem novčane kazne s obzirom na načelo jednakog postupanja.
I. Pravni okvir
4.
U članku 7. stavku 1. Uredbe br. 1/2003 („Utvrđivanje i otklanjanje povrede odredaba Ugovora”) predviđeno je:
„Kada Komisija, postupajući po pritužbi ili po službenoj dužnosti, utvrdi da postoji povreda članka [101.] ili članka [102.] Ugovora, može odlukom zahtijevati od poduzetnika i udruženja poduzetnika da takvu povredu otklone. […]”
5.
U članku 23. Uredbe br. 1/2003 („Novčane kazne”) navedeno je:
„[…]
2.   Komisija može poduzetnicima i udruženjima poduzetnika odlukom propisati novčane kazne ako bilo namjerno ili nepažnjom:
(a)
krše odredbe članka [101.] ili članka [102.] Ugovora;
[…]
3.   Pri određivanju iznosa novčane kazne uzet će se u obzir težina i trajanje povrede.
[…]”
6.
U članku 27. stavku 1. Uredbe br. 1/2003 („Saslušanje stranaka, podnositelja zahtjeva i ostalih) predviđeno je:
„Prije donošenja odluke sukladno člancima 7., 8., i 23. te članku 24. stavku 2., Komisija poduzetnicima ili udruženjima protiv kojih vodi postupak pruža priliku da budu saslušani u vezi s preliminarno utvrđenim činjenicama u Komisijinu postupku. Komisija svoje odluke temelji samo na činjenicama za koje je strankama omogućeno da se izjasne. […]”
7.
U članku 10. Uredbe Komisije (EZ) br. 773/2004 (
7
) („Obavijest o utvrđenim činjenicama i odgovor”) navedeno je:
„1.   Komisija obavješćuje uključene stranke pisanim putem o utvrđenim činjenicama protiv njih. Obavijest o utvrđenim činjenicama se dostavlja svakoj od njih.
2.   Kada predmetnim strankama dostavlja obavijest o utvrđenim činjenicama, Komisija određuje rok u kojem one mogu pisanim putem iznijeti svoje stajalište. […]”
8.
U članku 11. Uredbe (EZ) br. 773/2004 predviđeno je:
„1.   Komisija pruža strankama kojima je uputila obavijest o utvrđenim činjenicama mogućnost očitovanja prije savjetovanja sa Savjetodavnim odborom iz članka 14. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1/2003.
2.   Komisija u svojim odlukama uzima u obzir samo utvrđene činjenice o kojima su se stranke iz stavka 1. mogle očitovati.”
9.
U prvom, drugom i trećem stavku dijela 1.A Komisijinih smjernica iz 1998. o metodi za utvrđivanje novčanih kazni (
8
) predviđeno je:
„Kod ocjene težine povrede, mora se uzeti u obzir vrsta povrede, njezin stvaran učinak na tržište, kada ga je moguće izmjeriti, kao i veličina mjerodavnog tržišta u zemljopisnom smislu.
Povrede se stoga mogu podijeliti u tri kategorije: manje povrede, teške povrede i vrlo teške povrede. […]
Unutar svake od ovih kategorija, a naročito u slučaju teških i vrlo teških povreda, predloženi raspon novčanih kazni omogućit će primjenu različitog tretmana za poduzetnike ovisno o vrsti počinjene povrede.”
10.
U skladu sa šestim stavkom dijela 1.A Smjernica iz 1998.:
„Kad povreda uključuje nekoliko poduzetnika (npr. karteli), može se u nekim slučajevima ukazati potrebnim primijeniti ponderiranja za iznose utvrđene u svakoj od tri kategorije kako bi se uzela u obzir posebna težina i slijedom toga, stvarni učinak na tržišno natjecanje postupanja koje predstavlja povredu svakog poduzetnika, naročito ako postoji značajna razlika u veličini poduzetnika počinitelja povrede iste vrste.”
II. Okolnosti spora
A. Odluka iz 2007. i njezina pozadina
11.
Predmet je otvoren na temelju zahtjeva za primjenu pokajničkog programa. Nakon nenajavljenih pretraga prostora nekoliko proizvođača GIS‑a, Komisija je 20. travnja 2006. donijela obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. Dana 21. lipnja 2006., izdan je dodatak obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (u daljnjem tekstu zajedno: obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2006.). Usmeno saslušanje održano je 18. i 19. srpnja 2006.
12.
Komisija je u Odluci iz 2007. utvrdila da su glavni japanski i europski dobavljači GIS‑a, uključujući društva Mitsubishi Electric Corporation (u daljnjem tekstu: Melco) i Toshiba, povrijedili članak 81. UEZ‑a i članak 53. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru (u daljnjem tekstu: Sporazum o EGP‑u) usklađujući, na svjetskoj razini, dodjelu projekata GIS‑a na temelju kvota koje su uvelike odražavale povijesne tržišne udjele.
13.
Povreda na koju se odnosila Odluka iz 2007. sastojala se od tri ključna dijela.
14.
Kao prvo, projekti GIS‑a na svjetskoj razini dodijeljeni su u skladu s pravilima sporazuma potpisanog u Beču 15. travnja 1988. (u daljnjem tekstu: sporazum GQ). Sporazum GQ, koji se primjenjivao u cijelom svijetu osim u Sjedinjenim Američkim Državama, Kanadi, Japanu i državama europskih sudionika zabranjenog sporazuma, temeljio se na dodjeli „zajedničke japanske kvote” japanskim proizvođačima i „zajedničke europske kvote” europskim proizvođačima.
15.
Kao drugo, postojao je „zajednički dogovor” u skladu s kojim su projekti GIS‑a u Japanu bili predviđeni za japanske proizvođače, a projekti GIS‑a na domaćim tržištima europskih sudionika zabranjenog sporazuma za te europske proizvođače. Osim toga, u skladu sa „zajedničkim dogovorom”, projekti GIS‑a u drugim europskim zemljama također su bili predviđeni za europske sudionike zabranjenog sporazuma, jer su se japanski sudionici obvezali da neće davati ponude za projekte u Europi.
16.
Kao treće, u drugom sporazumu, također potpisanom u Beču 15. travnja 1988. (u daljnjem tekstu: sporazum EQ), bilo je predviđeno na koji se način zajednička europska kvota treba raspodijeliti među europskim proizvođačima.
17.
Komisija je za taj skup mjera smatrala da predstavlja jedinstvenu i trajnu povredu, čiji je cilj bio ograničavanje tržišnog natjecanja u smislu članka 81. UEZ‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u.
18.
Komisija je u članku 1. Odluke iz 2007. utvrdila da je društvo Toshiba u povredi sudjelovalo najmanje od 15. travnja 1988. (kada su potpisani sporazumi GQ i EQ) do 11. svibnja 2004. (kada je Komisija provela nenajavljene pretrage prostora glavnih dobavljača GIS‑a) (
9
).
19.
Međutim, društvo Toshiba je od 1. listopada 2002. do 11. svibnja 2004. u povredi sudjelovalo preko zajedničkog društva TM T&D Corporation (u daljnjem tekstu: TM T&D) u kojem je, kao i društvo Melco, imalo 50-postotni udio. Oba ta društva majke vršila su odlučujuć utjecaj na ponašanje društva TM T&D. Društvo Toshiba je stoga utvrđeno isključivo odgovornim za svoje sudjelovanje u povredi od 15. travnja 1988. do 1. listopada 2002., te solidarno odgovornim s društvom Melco za povredu koju je društvo TM T&D počinilo između 1. listopada 2002. i 11. svibnja 2004. (
10
).
20.
Posljedično, u članku 2. točkama (h) i (i) Odluke iz 2007., društvu Toshiba je izrečena novčana kazna u iznosu od 86250000 eura, dok je društvima Toshiba i Melco izrečena novčana kazna u iznosu od 4650000, za koju su solidarno odgovarali.
B. Žalba protiv Odluke iz 2007.
21.
Opći je sud presudom iz 2011. odbio tužbu za poništenje članka 1. Odluke iz 2007. Međutim, poništio je točke (h) i (i) članka 2. Odluke iz 2007. u dijelu u kojem su se odnosile na društvo Toshiba (
11
), zato što je Komisija, zbog činjenice da je za izračunavanje početnih iznosa novčanih kazni koristila različite referentne godine za japanske proizvođače (2001.) i europske proizvođače (2003.), povrijedila načelo jednakog postupanja (
12
).
22.
Komisijin cilj bio je uzeti u obzir nejednak konkurentski položaj društva Toshiba i društva Melco upućivanjem na zadnju godinu u kojoj su ta društva sudjelovala u zabranjenom sporazumu kao pojedinačni poduzetnici, odnosno 2001. Opći je sud zaključio da je takav cilj legitiman, ali da ga je bilo moguće ostvariti a da se prema japanskim i europskim proizvođačima ne postupa različito. Primjerice, Komisija je, s ciljem izračunavanja početnih iznosa novčanih kazni društava Toshiba i Melco, mogla početni iznos novčane kazne društva TM T&D izračunati na temelju prihoda tog društva u 2003. te potom početni iznos novčane kazne društva TM T&D podijeliti između društava Toshiba i Melco u skladu s međusobnim omjerom prodaja GIS‑a koje su potonja ostvarila 2001. Komisija bi na taj način 2003. godinu upotrijebila kao referentnu i za japanske proizvođače.
23.
Sud je presudom iz 2013. odbio žalbu podnesenu protiv presude iz 2011.
C. Pobijana odluka i njezina pozadina
24.
Komisija je 15. veljače 2012. društvu Toshiba poslala dopis o činjeničnom stanju u kojem je navela da namjerava donijeti novu odluku kojom će mu izreći novčanu kaznu te je iznijela činjenice koje su, prema njezinu mišljenju, bile relevantne za izračunavanje iznosa te novčane kazne (u daljnjem tekstu: dopis o činjeničnom stanju iz 2012.).
25.
Društvo Toshiba je 7. i 23. ožujka 2012. podnijelo svoja očitovanja o tom dopisu.
26.
Dana 12. lipnja 2012., održan je sastanak između zastupnika društva Toshiba i Komisijine skupine zadužene za predmet.
27.
Dana 27. lipnja 2012., Komisija je donijela pobijanu odluku. Tom je odlukom izmijenjen, osobito, članak 2. točke (h) i (i) Odluke iz 2007. Njome je društvo Toshiba utvrđeno isključivo odgovornim za iznos od 56793000 eura, dok su društva Toshiba i Melco utvrđena solidarno odgovornima za iznos od 4650000 eura (
13
). Ti su iznosi izračunani na temelju 2003. godine kao referentne te putem metode koju je Opći sud predložio u presudi iz 2011. (
14
).
III. Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
28.
Dana 12. rujna 2012., društvo Toshiba podnijelo je tužbu za poništenje pobijane odluke.
29.
Opći je sud presudom od 19. siječnja 2016. odbio tu tužbu.
30.
Kao prvo, Opći je sud zaključio da Komisija nije povrijedila prava obrane društva Toshiba time što mu prije donošenja pobijane odluke nije dostavila novu obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku nego dopis o činjeničnom stanju. Obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2006. pružala je društvu Toshiba informacije potrebne za kvalitetnu obranu, jer je sadržavala ključne elemente za određivanje novčane kazne. Točnost, relevantnost ili valjanost tih elemenata nije dovedena u pitanje u presudi iz 2011. Komisija se u pobijanoj odluci nije pozivala na nijedne druge elemente osim onih iz Obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2006.
31.
Kao drugo, Opći je sud zaključio da Komisija nije povrijedila obvezu obrazlaganja kad je riječ o određivanju početnog iznosa novčane kazne društva TM T&D u visini od 31000000 eura.
32.
Kao treće, Opći je sud zaključio da Komisija nije povrijedila načelo jednakog postupanja time što je novčanu kaznu izrečenu društvu Toshiba izračunala na temelju hipotetskog početnog iznosa novčane kazne zajedničkog pothvata, a ne na temelju prihoda društva Toshiba. Budući da društvo Toshiba nije u 2003. ostvarilo nikakvu prodaju GIS‑a (svoju djelatnost u vezi s GIS‑om prebacilo je na društvo TM T&D), njegova novčana kazna nije se mogla izračunati na potpuno isti način kao novčana kazna europskih proizvođača.
33.
Kao četvrto, Opći je sud zaključio da Komisija nije povrijedila načelo jednakog postupanja time što je početne iznose odredila ne uzevši u obzir činjenicu da društvo Toshiba nije sudjelovalo u koluzivnim mjerama u EGP‑u, dok su europski proizvođači u njima sudjelovali.
IV. Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka
34.
Žalbom koju je podnijelo 29. ožujka 2016., društvo Toshiba od Suda zahtijeva da ukine presudu Općeg suda te da ili poništi pobijanu odluku, ili na temelju članka 261. UFEU‑a smanji iznos novčane kazne koja mu je izrečena ili da vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje. Društvo Toshiba od Suda također zahtijeva da naloži Komisiji snošenje troškova žalbenog i prvostupanjskog postupka.
35.
Komisija od Suda zahtijeva da odbije žalbu te da naloži društvu Toshiba snošenje troškova žalbenog postupka.
V. Ocjena žalbenih razloga
36.
Društvo Toshiba iznosi tri žalbena razloga. Kao prvo, ističe da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši da Komisija nije povrijedila njegova prava obrane. Kao drugo, tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da metoda koju je Komisija primijenila radi izračuna njegove novčane kazne nije predstavljala povredu načela jednakog postupanja. Kao treće, prigovara da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši da Komisija nije povrijedila načelo jednakog postupanja time što nije smanjila njegovu novčanu kaznu razmjerno njegovu ograničenom sudjelovanju u povredi.
A. Prvi žalbeni razlog
1.
Argumenti stranaka
37.
Svojim prvim žalbenim razlogom, društvo Toshiba ističe da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši da Komisija nije povrijedila njegova prava obrane time što mu je prije donošenja odluke poslala dopis o činjeničnom stanju umjesto obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. Društvo Toshiba smatra da je Komisija morala donijeti obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
38.
Društvo Toshiba tvrdi, kao prvo, da postupak na temelju kojeg je donesena pobijana odluka nije, suprotno zaključku Općeg suda u točki 42. pobijane presude, „nastavak” postupka na temelju kojeg je donesena Odluka iz 2007.
39.
Kao drugo, društvo Toshiba navodi da je Opći sud, iako je u točki 74. pobijane presude pravilno zaključio da je Komisija bila obvezna pružiti dodatne elemente o načinima provedbe svoje namjere da osigura odvraćajući učinak novčane kazne, sam sebi proturječio navevši u toj istoj točki da su se ti elementi mogli pružiti „nakon slanja obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku”, a ne u toj samoj obavijesti. Opći je sud u točki 74. pobijane presude priznao da je društvo Toshiba imalo pravo na saslušanje, i to ne samo u vezi s dodatnim iznosom novčane kazne koji ima odvraćajuću svrhu, nego i u vezi s metodologijom izračuna kazne općenito. Prava obrane društva Toshiba zaštićena su samo ako se dodatni elementi o odvraćanju, o kojima se govori u točki 74., navedu u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, s obzirom na to da je donošenje obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, za razliku od sastavljanja dopisa o činjeničnom stanju, predviđeno u Uredbi br. 1/2003 i Uredbi br. 773/2004 te aktivira druga postupovna prava, odnosno donošenje odluke od strane Kolegija povjerenika i održavanje usmenog saslušanja.
40.
Komisija navodi da prvi žalbeni razlog, ako se shvati na način da se novčana kazna može izreći samo u novom postupku, nije dopušten jer nije iznesen u prvostupanjskom postupku.
41.
Što se tiče merituma, Komisija ističe da se prvi žalbeni razlog mora odbiti ako se shvati na način da se nova obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku mora izdati prije donošenja pobijane odluke.
42.
Kao prvo, Komisija naglašava da je Opći sud pravilno zaključio, u točki 42. pobijane presude, da je postupak na temelju kojeg je donesena pobijana odluka bio nastavak postupka na temelju kojeg je donesena Odluka iz 2007. Razlog tomu je taj što ustaljena sudska praksa predviđa da se postupak zamjene mjere koju je poništio Opći sud mora nastaviti točno u onoj fazi u kojoj je nezakonitost nastala.
43.
Kao drugo, Komisija navodi da nije bila obvezna sastaviti dopis o činjeničnom stanju prije donošenja pobijane odluke, iako je to učinila, s obzirom na to da su sve informacije potrebne za izračun novčane kazne već navedene u Obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2006. Opći je sud u točki 74. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši da je Komisija bila obvezna pružiti dodatne elemente o načinima provedbe svoje namjere da osigura odvraćajući učinak novčane kazne, jer se sudska praksa na koju se Opći sud pozvao u toj točki ne primjenjuje na izračun novčane kazne, nego na utvrđivanje postojanja povrede.
2.
Ocjena
a)
Dopuštenost
44.
Komisija tvrdi da je prvi žalbeni razlog nedopušten jer zapravo predstavlja novi razlog. Po mišljenju Komisije, društvo Toshiba pred Općim sudom nije tvrdilo da Komisija nije mogla pobijanu odluku donijeti bez provođenja novog postupka.
45.
Točno je da društvo Toshiba nije pred Općim sudom tvrdilo da Komisija nije mogla pobijanu odluku donijeti bez ponavljanja čitavog postupka. Međutim, Toshiba taj razlog ne ističe ni pred Sudom. Navodeći da postupak na temelju kojeg je donesena pobijana odluka ne predstavlja „nastavak” postupka na temelju kojeg je donesena Odluka iz 2007., društvo Toshiba samo ističe da je potrebna nova obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku s obzirom na to da obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2006. nije valjan pripremni korak za donošenje pobijane odluke. Društvo Toshiba u svojoj replici pojašnjava da prvim žalbenim razlogom samo kritizira Opći sud zato što je odbio njegovu tvrdnju da je potrebna nova obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
46.
Stoga, smatram da je prvi žalbeni razlog dopušten.
b)
Meritum
47.
Smatram da Komisija nije morala izdati novu obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku prije donošenja pobijane odluke. Kao prvo, poništenje Odluke iz 2007. nije imalo nikakav učinak na valjanost obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2006. Kao drugo, Komisija nije bila obvezna pružiti elemente o načinima provedbe svoje namjere da osigura odvraćajući učinak novčane kazne u pobijanoj odluci.
1) Valjanost obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2006.
48.
U skladu s ustaljenom sudskom praksom, poništenje akta Unije ne utječe nužno na pripremne akte s obzirom na to da se postupak koji ima za cilj nadomještanje takvog akta načelno može nastaviti od točke gdje je nezakonitost nastala (
15
).
49.
Na pitanje je li poništenje Odluke iz 2007. utjecalo na valjanost obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2006. mora se odgovoriti s obzirom na doseg presude iz 2011. Kako bi se odredio doseg te presude, potrebno je razmotriti njezino obrazloženje. U tom se obrazloženju, kao prvo, točno određuje odredba koja se smatra nezakonitom te se, kao drugo, iznose točni razlozi nezakonitosti koja je utvrđena u izreci (
16
).
50.
U obrazloženju presude iz 2011. navodi se da je Odluka iz 2007. poništena zbog povrede načela jednakog postupanja pri izračunu novčane kazne. Kako bi izračunala početne iznose novčanih kazni, Komisija je za japanske proizvođače koristila 2001. godinu kao referentnu, a za europske proizvođače 2003. Godina 2003. bila je zadnja puna godina povrede. Upotrebom 2001. godine kao referentne za japanske proizvođače, Komisija je nastojala uzeti u obzir nejednake tržišne položaje dvaju dioničara društva TM T&D (društvo Melco imalo je znatno veći udio svjetskog tržišta GIS‑a nego društvo Toshiba). Godina 2001. bila je zadnja godina u kojoj su društva Toshiba i Melco izravno sudjelovala u povredi prije osnivanja društva TM T&D. Uzimanje u obzir nejednakih položaja društava Toshiba i Melco ne bi bilo moguće da je Komisija prihod društva TM T&D u 2003. podijelila između društava Toshiba i Melco s obzirom na njihove udjele u zajedničkom pothvatu (svako je imalo 50 % udjela u njemu). Opći je sud zaključio da je Komisija svoj cilj, iako je bio legitiman, mogla ostvariti a da nije nejednako postupila prema japanskim i europskim proizvođačima. Primjerice, Komisija je mogla upotrijebiti prihod društva TM T&D u 2003. za izračun početnog iznosa društva TM T&D te potom taj iznos podijeliti između društava Toshiba i Melco u skladu s međusobnim omjerom prodaje GIS‑a koje su ta društva ostvarila u 2001. (
17
). Stoga, nezakonitost se sastojala u odabiru referentne godine koja je upotrijebljena za izračunavanje početnih iznosa novčanih kazni.
51.
Nesporno je da se u Obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2006. ne navodi da se za izračunavanje početnih iznosa mogu koristiti različite godine za japanske i europske proizvođače. Stoga, zaključak u presudi iz 2011. da je odabir 2001. godine kao referentne za japanske proizvođače nezakonit ne može utjecati na valjanost obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2006.
52.
Posljedično, Opći je sud u točki 42. pobijane presude pravilno zaključio da „presuda iz [2011.] nije dovela u pitanje” sadržaj obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2006.
53.
Na taj zaključak ne utječu presude ThyssenKrupp Stainless (
18
) i Bolloré (
19
), u kojima je utvrđeno da je prije ponovnog donošenja odluke koju je Opći sud poništio potrebna nova obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
54.
U tim dvama predmetima, prvotne odluke Komisije poništene su zato što su se temeljile na elementima koji nisu bili navedeni u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku te u vezi s kojima strankama nije pružena prilika da se očituju (
20
).
55.
Suprotno tomu, u ovom predmetu, Odluka iz 2007. poništena je zato što je Komisija nejednako postupila prema japanskim i europskim proizvođačima jer je koristila različite referentne godine za njih. Razlog poništenja te odluke nije bio taj što Komisijina namjera da za japanske proizvođače koristi 2001. godinu kao referentnu nije spomenuta u Obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2006.
56.
Na zaključak iz gornje točke 52. ne utječe ni argument društva Toshiba da presuda PVC II nije primjenjiva na ovaj predmet. Sud je u presudi PVC II zaključio da nova obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku nije bila potrebna (
21
). Društvo Toshiba navodi da je u presudi PVC II odluka poništena zbog postupovne nepravilnosti, dok je u ovom predmetu Odluka iz 2007. poništena zbog nezakonitosti metode koja je upotrijebljena za izračun novčane kazne.
57.
Po mojemu mišljenju, razlog zbog kojeg je u presudi PVC II zaključeno da nova obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku nije bila potrebna nije taj što je nepravilnost utjecala na postupak, a ne na meritum odluke ili na izračun novčane kazne. Razlog je bio taj što se odnosna nepravilnost sastojala u netočnoj provjeri valjanosti odluke od strane Kolegija povjerenika. Budući da samo odluka kojom se utvrđuje postojanje povrede članka 101. ili 102. UFEU‑a (ne i obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku) zahtijeva provjeru valjanosti, ta nepravilnost nije mogla utjecati na valjanost obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (
22
). Isto se može reći i za presudu ICI II (
23
).
58.
Dodao bih da se situacija u ovom predmetu razlikuje od one koju je nezavisni odvjetnik N. Wahl razmatrao u svojem nedavnom mišljenju u predmetu Feralpi (
24
).
59.
Odluka Komisije je poništena zato što je njezina pravna osnova bila članak 65. stavci 4. i 5. Ugovora o EZUČ-u, a Komisija nije više bila nadležna utvrđivati povrede članka 65. stavka 1. tog ugovora nakon što je prestao važiti (
25
). Komisija je potom donijela novu odluku, na temelju članka 7. stavka 1. i članka 23. stavka 2. Uredbe br. 1/2003. U presudi Feralpi, Opći je sud zaključio da Komisija prije donošenja nove odluke nije bila obvezna donijeti novu obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku s obzirom na to da je, kao prvo, nezakonitost nastala u fazi donošenja odluke te, kao drugo, da su činjenice i prigovori bili jednaki u objema odlukama (
26
).
60.
Po mišljenju nezavisnog odvjetnika N. Wahla, presuda Općeg suda morala se ukinuti te se nova odluka morala poništiti. Kao prvo, nisu poduzeti nikakvi koraci u skladu s postupkom predviđenim u Uredbi br. 1/2003 ili Uredbi br. 17/62 (
27
), ni nakon (
28
) ni prije (
29
) poništenja te odluke. Kao drugo, postupovni koraci poduzeti na temelju Ugovora o EZUČ-u nisu se mogli smatrati valjanim pripremnim aktima za novu odluku. Razlog tomu je bio taj što su ovlasti koje su Komisiji dodijeljene Uredbom br. 1/2003 bile drukčije od onih koje su joj dodijeljene Ugovorom o EZUČ-u (
30
) te što „nije proveden postupak – u skladu s odredbama uredbi br. 17/62 i 2842/98 (
31
) koje odgovaraju onima iz uredbi br. 1/2003 i 773/2004 – koji bi Komisija mogla nastaviti kako bi odmah pristupila donošenju nove odluke” (
32
). Stoga, Komisija nije mogla izdati odluku a da barem ne održi novo usmeno saslušanje kako bi stranke mogle iznijeti svoje argumente u prisutnosti predstavnika tijela država članica nadležnih za tržišno natjecanje, koje se poziva na usmena saslušanja te s kojima se, kao članovima Savjetodavnog odbora, Komisija mora savjetovati prije nego što donese odluku. Tim je više bilo važno uključiti, među ostalim, talijansko tijelo za tržišno natjecanje jer se navodna povreda odnosila na područje samo jedne države članice, odnosno Italije (
33
).
61.
Kako je gore navedeno, smatram da se situacija u ovom predmetu razlikuje od one u predmetu Feralpi te da se rješenje koje je nezavisni odvjetnik N. Wahl predložio ne može primijeniti u ovom predmetu. U predmetu Feralpi, razlog zbog kojeg Komisija, po mišljenju nezavisnog odvjetnika N. Wahla, nije mogla odmah donijeti novu odluku bio je taj što je upravni postupak koji je prethodio poništenju odluke proveden (uglavnom) na temelju postupovnih pravila koja nisu više vrijedila, a nova postupovna pravila nisu se mogla smatrati ekvivalentnima (
34
). Suprotno tomu, u ovom predmetu, tijekom čitavog postupka bila su primjenjiva ista postupovna pravila (uredbe br. 1/2003 i 773/2004). Bila su primjenjiva u vrijeme donošenja obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, 20. travnja 2006., i u vrijeme donošenja pobijane odluke (
35
). Stoga, nije sporno da je Komisija mogla odmah nakon poništenja Odluke iz 2007. donijeti pobijanu odluku.
62.
Zbog gore navedenih razloga, smatram da poništenje Odluke iz 2007. nije utjecalo na valjanost Obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2006. Stoga, Opći je sud u točki 42. pobijane presude pravilno zaključio da su se informacije pružene u Obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2006. morale uzeti u obzir pri utvrđivanju jesu li prava obrane društva Toshiba poštovana u postupku na temelju kojeg je donesena pobijana odluka.
2) Nepostojanje obveze pružanja dodatnih elemenata o načinima osiguravanja odvraćajućeg učinka
63.
Sada ću razmotriti je li Opći sud u točki 74. pobijane presude pravilno zaključio da je „Komisija, nakon slanja [O]bavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku [iz 2006.], bila dužna […] [društvu Toshiba] pružiti dodatne elemente o načinima provedbe svoje namjere da osigura odvraćajući učinak novčane kazne”.
64.
Društvo Toshiba u tom pogledu tvrdi da je Opći sud sam sebi proturječio zaključivši u točki 74., kao prvo, da je Komisija bila obvezna pružiti društvu Toshiba elemente o dodatnom iznosu od 4650000 eura koji mu je namjeravala izreći s ciljem odvraćanja (u daljnjem tekstu: dodatni iznos) (
36
) te, kao drugo, da se ti elementi nisu morali navesti u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, nego da su se mogli pružiti u kasnijim fazama upravnog postupka. Društvo Toshiba u svojoj replici dalje navodi da se zaključak Općeg suda iz točke 74. da je to društvo trebalo biti saslušano u vezi s dodatnim iznosom odnosi na metodu izračunavanja novčane kazne općenito.
65.
Komisija tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši u točki 74. pobijane presude da je Komisija bila obvezna pružiti elemente o odvraćajućem učinku novčane kazne.
66.
U tom pogledu podsjećam da, u vezi s izračunavanjem novčanih kazni, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da će Komisija ispuniti svoju obvezu poštivanja prava poduzetnikâ na saslušanje ako u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku izričito navede da će ispitati treba li poduzetnicima u pitanju odrediti novčane kazne i ako iznese glavne činjenične i pravne elemente koji bi mogli dovesti do novčane kazne, kao što su težina i trajanje navodne povrede i je li ona počinjena „namjerno ili iz nepažnje”. Suprotno tomu, ako navede činjenične i pravne elemente na kojima će temeljiti svoj izračun novčanih kazni, Komisija nije dužna objasniti na koji će način koristiti svaki od tih elemenata prilikom određivanja visine novčane kazne. Radilo bi se o neprimjerenom anticipiranju Komisijinih odluka ako bi se informacije o visini predviđenih novčanih kazni dale prije nego što su poduzetnici imali mogućnost iznijeti svoja očitovanja o navodima koji ih terete (
37
).
67.
Čini mi se da Komisija u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku nije dužna objasniti načine provedbe svoje namjere da osigura odvraćajući učinak novčane kazne.
68.
Odvraćanje je jedan od elemenata koji treba uzeti u obzir prilikom ocjene težine povrede u skladu s točkom 1.A Smjernica iz 1998. Prema sudskoj praksi, Komisija prilikom ocjenjivanja težine povrede s ciljem određivanja novčane kazne mora osigurati da njezina mjera ima potreban odvraćajući učinak te stoga može prilagoditi iznos novčane kazne kako bi uzela u obzir željeni učinak na poduzetnika kojemu se izriče (
38
). Odvraćajući učinak novčane kazne ocjenjuje se s obzirom na veličinu i ekonomsku snagu dotičnog poduzetnika (
39
). Stoga mi se čini da se potreba za osiguravanjem odvraćajućeg učinka može smatrati pravnim kriterijem u smislu gornje točke 66. Posljedično, Komisijina namjera da osigura odvraćajući učinak novčane kazne treba se spomenuti u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (
40
). Međutim, smatram da Komisija nije obvezna u toj obavijesti navesti načine provedbe svoje namjere da osigura odvraćajući učinak novčane kazne. To bi predstavljalo „objašnjenje načina na koji će koristiti” taj kriterij prilikom određivanja visine novčane kazne. U skladu sa sudskom praksom navedenom u gornjoj točki 66., Komisija nije obvezna objasniti na koji će način kombinirati glavne činjenične i pravne kriterije.
69.
Ističem da Opći sud u pobijanoj presudi nije zaključio da je Komisija bila obvezna u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku pružiti elemente o načinima provedbe svoje namjere da osigura odvraćajući učinak. Upravo suprotno, zaključio je, u točkama 43. i 73., da su elementi koji su u pogledu odvraćajućeg učinka i dodatnog iznosa navedeni u Obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2006. bili u skladu sa zahtjevima iz sudske prakse. Međutim, potom je, u točki 74., naveo da je Komisija bila obvezna „nakon slanja [O]bavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz [2006.]” pružiti elemente o načinima provedbe svoje namjere da osigura odvraćajući učinak.
70.
Ne vidim nijedan razlog zbog kojeg se sudska praksa navedena u gornjoj točki 66. i zaključci iz točaka 67. i 68. ne bi trebali primjenjivati na postupovne faze koje slijede nakon usvajanja obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. Ako poduzetnici nemaju pravo da im se određene informacije stave na raspolaganje, Komisija im ih nije dužna pružiti, bilo u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku bilo u kasnijoj fazi.
71.
Očito, to ne dovodi u pitanje Komisijinu mogućnost da poduzetnicima pruži takve informacije. Ističem da se u Obavijesti Komisije o najboljoj praksi (
41
) predviđa da Komisija u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku može, uz glavne činjenične i pravne kriterije koji se spominju u gornjoj točki 66., navesti „druge elemente”, kao što su iznosi ostvarene prodaje i godine u kojima su te prodaje ostvarene. Međutim, u Obavijesti Komisije o najboljoj praksi izričito se navodi da Komisija „nije obvezna to učiniti” [neslužbeni prijevod] (
42
).
72.
To također ne dovodi u pitanje Komisijinu obvezu da, ako nakon donošenja obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku otkrije nove informacije, strankama pruži takve informacije, bilo putem dopunske obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (u kojoj se iznose novi prigovori) bilo putem dopisa o činjeničnom stanju (u kojem se već izneseni prigovori potkrepljuju novim dokazima) (
43
). Međutim, u tom slučaju, informacije koje su na taj način pružene nakon donošenja (prvotne) obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku su one navedene u gornjoj točki 66.
73.
U ovom predmetu nije sporno da su elementi koji su se koristili za izračun novčane kazne u pobijanoj odluci jednaki onima koji su se koristili u Odluci iz 2007. Izmijenjena je samo metoda izračuna kako bi se uzelo u obzir utvrđenje Općeg suda u presudi iz 2011. da Komisija nije mogla koristiti različite referentne godine za japanske i europske proizvođače. U pobijanoj odluci primijenjena je metoda izračuna koju je Opći sud predložio u točki 291. te presude.
74.
Stoga, smatram da je Opći sud, kako je Komisija navela, počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši u točki 74. pobijane presude da je Komisija nakon donošenja Obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2006. bila obvezna društvu Toshiba pružiti dodatne elemente o načinima provedbe svoje namjere da osigura odvraćajući učinak novčane kazne.
75.
Međutim, iako je Opći sud u točki 74. počinio pogrešku koja se tiče prava, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da ako je iz obrazloženja presude Općeg suda razvidno postojanje povrede prava Unije, ali se izreka temelji na drugim pravnim razlozima, žalbu treba odbiti (
44
).
76.
U ovom predmetu, iako je Opći sud pogrešno zaključio da je Komisija nakon donošenja Obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2006. bila obvezna pružiti dodatne elemente o načinima provedbe svoje namjere da osigura odvraćajući učinak novčane kazne, pravilno je zaključio da prava obrane društva Toshiba nisu povrijeđena.
77.
Zbog gore navedenih razloga, smatram da prvi žalbeni razlog treba odbiti.
B. Drugi žalbeni razlog
78.
Radi jasnoće ću ukratko objasniti metodu izračuna koju je Komisija koristila u pobijanoj odluci, nakon čega ću iznijeti argumente stranaka, uključujući alternativnu metodu izračuna koju je predložilo društvo Toshiba, te ću potom pružiti svoju ocjenu.
1.
Metoda izračuna upotrijebljena u pobijanoj odluci
79.
Komisija je u pobijanoj odluci upotrijebila sljedeću metodu kako bi izračunala početni iznos društva Toshiba.
80.
Nakon što je povredu kvalificirala kao „vrlo tešku”, Komisija je poduzetnike koji su u njoj sudjelovali podijelila u dvije različite skupine. Kategorije iz pobijane odluke jednake su onima iz Odluke iz 2007. Te su skupine određene s obzirom na prodaju proizvoda GIS na svjetskoj razini. Kako bi postupila u skladu s presudom iz 2011., Komisija je za društva Toshiba i Melco upotrijebila 2001. godinu kao referentnu, dok je u Odluci iz 2007. za sve japanske proizvođače upotrijebila 2003. godinu kao referentnu. Međutim, Komisija početne iznose društava Toshiba i Melco nije mogla izračunati na temelju prodaje koju su ta društva 2003. ostvarila na svjetskoj razini jer 2003. nisu ostvarila nikakvu prodaju (ona su 1. listopada 2002. svoje djelatnosti u vezi s GIS‑om prebacila na svoj zajednički pothvat TM T&D). Stoga, kako bi izračunala početni iznos, među ostalim, društva Toshiba, Komisija je upotrijebila početni iznos društva TM T&D, kako je utvrđen u Odluci iz 2007., odnosno 31000000 eura (u daljnjem tekstu: hipotetski početni iznos zajedničkog pothvata), od kojeg je u obzir uzela udio koji je odgovarao udjelu društva Toshiba u prodaji koju su to društvo i društvo Melco ostvarili u godini koja je prethodila osnivanju društva TM T&D, to jest u 2001. Dobivena brojka predstavljala je početni iznos društva Toshiba (
45
).
2.
Argumenti stranaka
81.
Društvo Toshiba tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši, u točki 115. pobijane presude, da Komisija nije povrijedila načelo jednakog postupanja time što je početni iznos društva Toshiba izračunala na temelju početnog iznosa društva TM T&D, a ne na temelju prihoda društva TM T&D.
82.
Društvo Toshiba je tijekom upravnog postupka na temelju kojeg je donesena pobijana odluka predložilo alternativnu metodu za izračunavanje njegova početnog iznosa. Kao prvo, Komisija je umjesto početnog iznosa društva TM T&D trebala upotrijebiti prihod društva TM T&D u 2003.; od kojeg bi u obzir uzela isti udio koji je gore naveden (
46
), odnosno udio koji je odgovarao udjelu društva Toshiba u prodaji koju su to društvo i društvo Melco ostvarili 2001. Kao drugo, Komisija je na temelju te brojke trebala izračunati tržišni udio društva Toshiba u 2003. Kao treće, Komisija je na temelju tog tržišnog udjela trebala društvo Toshiba smjestiti u prikladnu skupinu kako su utvrđene u Odluci iz 2007., odnosno u četvrtu skupinu. Tako bi početni iznos društva Toshiba (9000000 eura, brojka koja odgovara četvrtoj skupini) bio niži od onog iz pobijane odluke.
83.
Društvo Toshiba u tom pogledu prihvaća, kako je Opći sud zaključio u točki 114. pobijane presude, da se njegova novčana kazna nije mogla izračunati „na potpuno isti način” kao novčana kazna europskih proizvođača, jer u 2003. nije ostvarilo nikakvu prodaju. Unatoč tomu, Komisija mora upotrijebiti najusporedivije brojke i najusporedivije metode. U ovom predmetu, Opći sud nije objasnio zašto je metoda izračuna koju je predložilo društvo Toshiba manje primjerena, ili manje umjetna, od one koju je Komisija upotrijebila u pobijanoj odluci.
84.
Osim toga, društvo Toshiba tvrdi da je činjenica da je Komisija za izračun novčane kazne upotrijebila početni iznos društva TM T&D, a ne njegov prihod, odražavala sudjelovanje društva TM T&D u povredi. Međutim, metoda izračuna trebala je odražavati sudjelovanje društva Toshiba u povredi tijekom razdoblja koje je prethodilo osnivanju društva TM T&D. Suprotno tomu, upotreba dijela prihoda društva TM T&D za izračun početnog iznosa društva Toshiba, kako je potonje predlagalo, odrazila bi sudjelovanje društva Toshiba u povredi tijekom razdoblja koje je prethodilo osnivanju društva TM T&D.
85.
Naposljetku, društvo Toshiba navodi da bi ono bilo smješteno u četvrtu skupinu da je Komisija upotrijebila metodu koju je predlagalo te da bi stoga početni iznos njegove novčane kazne bio 9000000 eura. Umjesto toga, početni iznos društva Toshiba iz pobijane odluke nije odgovarao nijednoj od kategorija utvrđenih u Odluci iz 2007. Posljedično, društvu Toshiba je određen viši početni iznos nego poduzetnicima usporedive veličine, koji su smješteni u četvrtu skupinu.
86.
Stoga, društvo Toshiba od Suda zahtijeva da poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem mu je njome izrečena novčana kazna te da na temelju članka 261. UFEU‑a smanji iznos te novčane kazne.
87.
Komisija ističe da Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši da Komisija nije povrijedila načelo jednakog postupanja.
88.
Budući da je za izračunavanje novčane kazne društva Toshiba morala upotrijebiti 2003. godinu kao referentnu, Komisija navodi da je mogla upotrijebiti samo podatke u vezi s društvom TM T&D. Nije mogla upotrijebiti prihod društva Toshiba jer to društvo u 2003. nije ostvarilo nikakvu prodaju.
89.
Komisija dalje tvrdi da bi metoda društva Toshiba bila umjetnija od Komisijine. Razlog tomu je taj što bi se na temelju metode društva Toshiba tom društvu pripisao prihod u 2003. iako ono u toj godini nije ostvarilo nikakvu prodaju.
90.
Prema Komisijinu mišljenju, da bi na temelju prihoda društva TM T&D izračunala početni iznos društva Toshiba, morala bi društvu Toshiba pripisati 50-postotni udio u prihodu društva TM T&D u 2003. jer društvo Toshiba drži 50 % udjela u društvu TM T&D. Početni iznos društva Toshiba u tom bi slučaju bio viši od onog u pobijanoj odluci.
91.
Naposljetku, ako Sud bude metodu društva Toshiba smatrao primjerenijom od Komisijine, Komisija naglašava da činjenica da je Opći sud odbio tužbeni razlog kojim se navodila povreda načela jednakog postupanja ne predstavlja pogrešku koja se tiče prava. Sud ne utvrđuje je li Komisija upotrijebila najbolju moguću metodu, nego je li upotrijebljena metoda bila zakonita.
3.
Ocjena
92.
Treba podsjetiti da je načelo jednakog postupanja opće načelo prava Unije, sadržano u člancima 20. i 21. Povelje. U skladu s ustaljenom sudskom praksom, to načelo zahtijeva da se u usporedivim situacijama ne postupa na različit način i da se u različitim situacijama ne postupa na jednak način, osim ako takvo postupanje nije objektivno opravdano (
47
).
93.
Što se tiče novčanih kazni, načelo jednakog postupanja ne primjenjuje se samo na konačni iznos, nego i na međukorake kao što su raspodjela poduzetnika u kategorije u svrhu različitog postupanja prema njima (
48
).
94.
Nadalje, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da prilikom određivanja iznosa novčane kazne ne smije doći do diskriminacije između poduzetnika koji su sudjelovali u istoj povredi članka 101. UFEU‑a (
49
). Primjerice, u presudi Guardian (
50
) utvrđeno je da je Komisija povrijedila načelo jednakog postupanja time što je internu prodaju isključila iz prihoda na temelju kojeg je izračunala početne iznose novčanih kazni. Budući da su vertikalno integrirani sudionici zabranjenog sporazuma, i oni koji to nisu bili, bili u usporedivim situacijama, prema njima se moralo jednako postupiti, odnosno, internu prodaju moralo se uključiti u relevantni prihod. Razlog tomu je taj što je isključivanje interne prodaje iz relevantnog prihoda išlo u prilog vertikalno integriranim poduzetnicima na način da je smanjivalo njihov udio u povredi na štetu poduzetnika koji nisu bili vertikalno integrirani.
95.
U ovom predmetu, smatram, suprotno tvrdnji društva Toshiba, da Opći sud nije povrijedio načelo jednakog postupanja zaključivši da se početni iznos društva Toshiba mogao izračunati na temelju početnog iznosa društva TM T&D.
96.
Društvo Toshiba u tom pogledu navodi da se njegov početni iznos, s obzirom na to da su početni iznosi europskih proizvođača izračunani na temelju njihovih prihoda, trebao izračunati na temelju prihoda društva TM T&D, a ne na temelju početnog iznosa društva TM T&D.
97.
Točno je da je Komisija u pobijanoj odluci koristila različite metode za izračun početnih iznosa europskih proizvođača i društva Toshiba. Početni iznosi europskih proizvođača određeni su, kao prvo, tako što su na temelju prodaje GIS‑a koju su ostvarili u 2003. izračunani njihovi tržišni udjeli te, kao drugo, tako što je svaki poduzetnik smješten u relevantnu skupinu i što mu je pripisan odgovarajući početni iznos. Ta je metoda u skladu s točkom 1.A Smjernica iz 1998. Suprotno tomu, početni iznos društva Toshiba izračunan je, kao prvo, tako što je izračunan početni iznos društva TM T&D u 2003. te, kao drugo, tako što je u obzir uzet dio početnog iznosa društva TM T&D u 2003. koji je odgovarao udjelu društva Toshiba u prodaji koju su to društvo i društvo Melco ostvarili u 2001.
98.
Međutim, naglašavam da europski proizvođači i društvo Toshiba nisu u istoj situaciji, jer su prvonavedeni ostvarili prodaju u 2003., a potonje nije. Posljedično, Opći je sud u točki 114. pobijane presude pravilno zaključio da se novčana kazna društva Toshiba nije mogla izračunati „na potpuno isti način” kao novčana kazna europskih proizvođača. To priznaje i društvo Toshiba.
99.
Osim toga, smatram da metoda koja je upotrijebljena u pobijanoj odluci nije rezultirala izrazito netočnim prikazom položaja društva Toshiba na tržištu GIS‑a (
51
). U tom pogledu, ističem da je Komisija u obzir uzela udio početnog iznosa društva TM T&D koji je odgovarao udjelu društva Toshiba u prodaji koju su društva Toshiba i Melco ostvarila u godini koja je prethodila osnivanju društva TM T&D, a ne udio početnog iznosa društva TM T&D koji je odgovarao udjelu društva Toshiba u zajedničkom pothvatu (odnosno 50 %).
100.
Naposljetku, smatram da između metode koja je u pobijanoj odluci upotrijebljena za izračun početnih iznosa europskih proizvođača i metode koja je upotrijebljena za izračun početnog iznosa društva Toshiba postoji manje razlika nego između metode koja je u pobijanoj odluci upotrijebljena za izračun početnih iznosa europskih proizvođača i metode koju je društvo Toshiba predložilo za izračun svojeg početnog iznosa (
52
).
101.
Komisija je u pobijanoj odluci početni iznos društva Toshiba izračunala na temelju početnog iznosa društva TM T&D kako je utvrđen u Odluci iz 2007. Međutim, sam početni iznos društva TM T&D izračunan je na temelju prihoda tog društva u 2003. Stoga, metoda koja je u pobijanoj odluci upotrijebljena za izračun početnog iznosa društva Toshiba koristi, mada neizravno, prihod društva TM T&D.
102.
Alternativna metoda koju je predložilo društvo Toshiba ne predviđa, po mojemu mišljenju, izravniju uporabu prihoda društva TM T&D. Dok se kod Komisijine metode uzima u obzir početni iznos društva TM T&D, metoda društva Toshiba zahtijeva izračun fiktivnog prihoda društva Toshiba u 2003. te, na toj osnovi, njegova fiktivnog tržišnog udjela u toj godini. Sumnjam da ti dodatni koraci u metodi društva Toshiba omogućuju izravniju uporabu prihoda društva TM T&D u 2003. ili točniji prikaz tržišnog položaja društva Toshiba u toj godini.
103.
Suprotno tvrdnjama društva Toshiba, Opći je sud objasnio zašto je ta alternativna metoda koju je predložio, prema riječima društva Toshiba, bila „manje primjerena” od Komisijine metode. Opći je sud u točki 128. pobijane presude istaknuo da bi, „prema mišljenju Komisije, posljedica metode koju je predloži[lo društvo Toshiba] bila ta da se prihod društva TM T&D razdijeli umjetno, bez obzira na to što je zasebni subjekt od svojih dioničara, u svrhu utvrđivanja virtualnog prihoda tih dioničara”. Kako je gore objašnjeno, primjena metode koju je predložilo društvo Toshiba rezultirala bi izračunom njegova fiktivnog prihoda u 2003., odnosno, „umjetnom podjelom” stvarnog prihoda društva TM T&D u toj godini.
104.
Zaključujem da Opći sud nije povrijedio načelo jednakog postupanja zaključivši da se početni iznos društva Toshiba mogao izračunati na temelju početnog iznosa društva TM T&D.
105.
Taj zaključak ne dovodi u pitanje tvrdnja društva Toshiba da mu je, zbog metode izračuna upotrijebljene u pobijanoj odluci, pripisan viši početni iznos nego poduzetnicima usporedive veličine.
106.
U skladu s ustaljenom sudskom praksom, da bi provjerio je li raspodjela sudionika zabranjenog sporazuma po kategorijama u skladu s načelima jednakog postupanja i proporcionalnosti, Sud, u okviru nadzora zakonitosti načina na koji je Komisija izvršila svoju diskrecijsku ocjenu u odnosnom području, može preispitivati samo je li ta raspodjela smislena i objektivno opravdana (
53
).
107.
U ovom predmetu, točno je da početni iznos koji je društvu Toshiba pripisan u pobijanoj odluci (10863199 eura) ne odgovara nijednom od početnih iznosa koji odgovaraju skupinama utvrđenima u Odluci iz 2007. (17000000 eura za treću skupinu, u koju je Toshiba smještena u Odluci iz 2007., i 9000000 eura za četvrtu skupinu, u koju je, prema tvrdnjama društva Toshiba, trebalo smjestiti njega) (
54
).
108.
Međutim, početni iznos društva Toshiba nije mogao odgovarati nijednom od početnih iznosa u Odluci iz 2007. jer je u pobijanoj odluci izračunan uzimanjem u obzir udjela početnog iznosa društva TM T&D. Osim toga, društvo Toshiba ne tvrdi da je Komisija povrijedila načelo jednakog postupanja time što je društvo TM T&D smjestila u drugu skupinu i time mu pripisala početni iznos od 31000000 eura (
55
).
109.
Zbog navedenih razloga, zaključujem da drugi žalbeni razlog treba odbiti.
C. Treći žalbeni razlog
1.
Argumenti stranaka
110.
Društvo Toshiba ističe da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši da Komisija nije povrijedila načelo jednakog postupanja time što nije smanjila iznos novčane kazne izrečene tom društvu razmjerno njegovu sudjelovanju u povredi.
111.
Društvo Toshiba tvrdi da su europski proizvođači sudjelovali i u zajedničkom dogovoru i u koluzivnim aktivnostima u EGP‑u, ali da su japanski proizvođači sudjelovali samo u prvonavedenom. Stoga, sudjelovanje japanskih proizvođača u povredi nije bilo teško kao sudjelovanje europskih proizvođača. To se trebalo uzeti u obzir prilikom određivanja početnog iznosa društva Toshiba. Posljedično, Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši, u točki 142. pobijane presude, da se doprinos društva Toshiba povredi „može usporediti s doprinosom europskih poduzetnika” te da Komisija nije povrijedila načelo jednakog postupanja time što je jednako postupila prema europskim i japanskim proizvođačima.
112.
Komisija ističe da je treći žalbeni razlog nedopušten jer ono što se njime navodi nije izneseno pred Općim sudom.
113.
Komisija priznaje da je društvo Toshiba petim tužbenim razlogom koji je iznijelo pred Općim sudom navodilo da je pri određivanju stupnja njegove krivnje povrijeđeno načelo jednakog postupanja. Međutim, Komisija naglašava da je društvo Toshiba u svojoj replici navelo da se njegov peti tužbeni razlog nije odnosio na težinu njegova ponašanja. Peti tužbeni razlog društva Toshiba na taj je način lišen svojeg sadržaja te ga je društvo Toshiba time zapravo povuklo. Komisija stoga tvrdi da treći žalbeni razlog zapravo predstavlja novi razlog te da kao takav nije dopušten.
114.
Podredno, Komisija tvrdi da je treći žalbeni razlog nedopušten jer dovodi u pitanje predmet za koji je nastupila pravomoćnost.
115.
Komisija ističe da je Opći sud u presudi iz 2011. zaključio, kao prvo, da su japanski proizvođači sudjelovali u zajedničkom dogovoru te da se radilo o jednoj jedinstvenoj i složenoj povredi te, kao drugo, da je težina ponašanja japanskih proizvođača bila usporediva s težinom ponašanja europskih proizvođača. Stoga, pitanje je li ponašanje društva Toshiba bilo manje teško od ponašanja europskih proizvođača, koje se iznosi u trećem žalbenom razlogu, je pravomoćno riješeno.
116.
Ako Sud bude treći žalbeni razlog smatrao dopuštenim, Komisija ističe da se mora odbiti.
117.
Komisija u tom pogledu tvrdi da je poduzetnik odgovoran za čitavu povredu, ako je, unatoč tomu što sudjeluje samo u nekim elementima zabranjenog sporazuma, svjestan cjelokupnog plana koji uključuje sve elemente zabranjenog sporazuma.
118.
Društvo Toshiba tvrdi da je treći žalbeni razlog dopušten. Kao prvo, on ne predstavlja novi razlog zato što društvo Toshiba nije povuklo peti tužbeni razlog koji je iznijelo pred Općim sudom te zato što je Opći sud u pobijanoj presudi odlučio o tom tužbenom razlogu. Kao drugo, treći se žalbeni razlog ne odnosi na pitanje koje je pravomoćno riješeno, jer se tim žalbenim razlogom osporava iznos novčane kazne koja mu je izrečena, a ne postojanje jedinstvene i složene povrede, koje je pravomoćno riješeno.
2.
Ocjena
a)
Dopuštenost
119.
Po mojemu mišljenju, treći žalbeni razlog treba proglasiti nedopuštenim jer se njime navodi da se iznos novčane kazne izrečene društvu Toshiba treba smanjiti zbog činjenice da je ono samo u ograničenoj mjeri sudjelovalo u povredi, a to pitanje je pravomoćno riješeno.
120.
U skladu s ustaljenom sudskom praksom, važno je da se pravna pitanja koja su postala konačna nakon što su iscrpljeni svi pravni lijekovi, ili nakon što su istekli rokovi za njihovo ulaganje, ne mogu više dovoditi u pitanje. Pravomoćnost presude može biti zapreka dopuštenosti tužbe ako se postupak povodom tužbe na temelju koje je donesena predmetna presuda vodio među istim strankama te je imao isti predmet i osnovu, pri čemu je potrebno utvrditi da su ti uvjeti nužno kumulativni. Pravomoćnost se odnosi samo na činjenična i pravna pitanja koja su stvarno ili nužno riješena predmetnom sudskom odlukom (
56
).
121.
Podsjećam da je Komisija u pobijanoj odluci utvrdila da su povredu činila tri elementa: kao prvo, „zajednički dogovor” između japanskih i europskih proizvođača na temelju kojeg su se japanski proizvođači obvezali da neće ulaziti na domaća tržišta europskih proizvođača, dok su se europski proizvođači obvezali da neće ulaziti na japansko tržište; kao drugo, sporazum GQ, kojim su utvrđena pravila kojima je omogućena raspodjela projekata GIS‑a između japanskih i europskih proizvođača u zemljama osim (osobito) Japana i domaćih tržišta europskih proizvođača; i, kao treće, sporazum EQ, na temelju kojeg su projekti GIS‑a koji su dodijeljeni europskim proizvođačima među njima raspodijeljeni. Za te je dogovore utvrđeno da predstavljaju jedinstvenu i složenu povredu, a ne nekoliko povreda (
57
).
122.
Opći je sud u presudi iz 2011. potvrdio da su ti dogovori predstavljali jedinstvenu i složenu povredu (
58
). U tom je pogledu bilo irelevantno to što japanski proizvođači nisu sudjelovali u koluzivnim mjerama u EGP‑u (nisu potpisali sporazum EQ). Razlog tomu je bio taj što je pasivna uloga japanskih proizvođača u dodjeli projekata GIS‑a u EGP‑u bila „preduvjet” tomu da se dodjela projekata GIS‑a u EGP‑u može provesti među europskim proizvođačima (
59
). Sud je u žalbenom postupku potvrdio zaključke Općeg suda (
60
).
123.
Svojim trećim žalbenim razlogom, društvo Toshiba tvrdi da je „Opći sud počinio povredu koja se tiče prava zaključivši da Komisija nije povrijedila načelo jednakog postupanja time što novčanu kaznu društva Toshiba nije smanjila razmjerno njegovu sudjelovanju u povredi”.
124.
Smatram, kao prvo, da društvo Toshiba trećim žalbenim razlogom ne osporava postojanje jedinstvene i složene povrede. Društvo Toshiba u svojoj replici izričito navodi da ne osporava zaključak Općeg suda u točki 141. pobijane presude (preuzet iz presude iz 2011.) u skladu s kojim je obveza japanskih proizvođača da ne uđu na tržište EGP‑a bila „preduvjet” tomu da se dodjela projekata GIS‑a u EGP‑u može provesti među europskim proizvođačima u skladu s pravilima utvrđenima u sporazumu EQ. Priznanje da je obveza japanskih proizvođača da ne uđu na tržište EGP‑a bila preduvjet koluzivnih mjera u EGP‑u predstavlja priznanje da odnosna dva dogovora čine cjelinu te da se trebaju smatrati jedinstvenom povredom.
125.
Kao drugo, ističem da društvo Toshiba trećim žalbenim razlogom navodi da se iznos novčane kazne koja mu je izrečena treba smanjiti jer nije sudjelovalo u koluzivnim mjerama u EGP‑u. Drugim riječima, društvo Toshiba navodi da su koluzivne mjere u EGP‑u, iako ne predstavljaju zasebnu povredu, zaseban aspekt te povrede. Posljedično, društvo Toshiba smatra da je njegova povreda manje teška od povrede koju su počinili europski proizvođači te da iznos novčane kazne treba to odražavati.
126.
Opći je sud u presudi iz 2011. zaključio da sudjelovanje japanskih proizvođača u dogovorima u vezi s EGP‑om „nije bilo jednako” sudjelovanju europskih proizvođača (jer se sudjelovanje japanskih proizvođača sastojalo u nedjelovanju na tržištu EGP‑a, u suprotnosti s aktivnim sudjelovanjem europskih proizvođača). Međutim, u pogledu težine te dvije vrste ponašanja nije postojala „znatna razlika” osobito zato što je obveza japanskih proizvođača da neće ući na tržište EGP‑a bila preduvjet tomu da se dogovori u vezi s EGP‑om provedu između europskih proizvođača (
61
). Naglašavam da su ti zaključci Općeg suda doneseni kao odgovor na tužbeni razlog kojim se zahtijevalo poništenje ili značajno smanjenje novčane kazne izrečene društvu Toshiba.
127.
Stoga, pitanje je li ponašanje društva Toshiba bilo manje teško od ponašanja europskih proizvođača zbog činjenice da ono nije sudjelovalo u koluzivnim dogovorima u EGP‑u razmatrano je u presudi iz 2011. (
62
).
128.
U pogledu sudske prakse navedene u gornjoj točki 120., ističem da su stranke postupka na temelju kojeg je donesena presuda iz 2011. bile iste kao stranke u ovom postupku (društvo Toshiba i Komisija). Ta dva postupka imaju istu pravnu osnovu, odnosno članak 263. UFEU‑a. Što se tiče predmeta, ističem da odluka čije se poništenje traži u ovom postupku nije ona koja je djelomično poništena presudom iz 2011. Međutim, osim metode za izračunavanje novčane kazne koja je izmijenjena u skladu s presudom iz 2011., sadržaj pobijane odluke jednak je sadržaju Odluke iz 2007. (
63
).
129.
Zaključujem da je pitanje je li ponašanje društva Toshiba bilo manje teško od ponašanja europskih proizvođača zbog činjenice da nije sudjelovalo u koluzivnim dogovorima u vezi s EGP‑om pravomoćno riješeno.
130.
Dodao bih da je, suprotno Komisijinim navodima, društvo Toshiba iznijelo to pitanje pred Općim sudom u ovom postupku. Društvo Toshiba je svojim petim tužbenim razlogom navelo da je Komisija povrijedila načelo jednakog postupanja time što je novčane kazne odredila ne uzevši u obzir činjenicu da društvo Toshiba nije sudjelovalo u dogovorima u vezi s tržištem EGP‑a te da je njegovo ponašanje stoga bilo manje teško od ponašanja europskih proizvođača (
64
). Društvo Toshiba u svojoj replici u postupku pred Općim sudom nije povuklo taj tužbeni razlog. U svojoj je replici navelo da „[je] tvrdi[lo] da Komisija prilikom određivanja njegove novčane kazne nije uzela u obzir njegov navodni doprinos zabranjenom sporazumu”. Stoga, netočan je Komisijin navod da treći žalbeni razlog zapravo predstavlja novi razlog.
131.
Zaključujem da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava odbivši kao neosnovan peti tužbeni razlog društva Toshiba. Smatram da je taj tužbeni razlog trebao odbiti kao nedopušten. Međutim, izreka pobijane presude svejedno je osnovana (
65
).
132.
Međutim, sada ću, radi cjelovitosti, ukratko razmotriti je li Opći sud pravilno zaključio da Komisija nije povrijedila načelo jednakog postupanja time što je novčanu kaznu društva Toshiba odredila ne uzevši u obzir činjenicu da ono nije sudjelovalo u koluzivnim mjerama u EGP‑u.
b)
Meritum
133.
U skladu s ustaljenom sudskom praksom, pri ocjenjivanju težine povrede i određivanju novčane kazne, treba uzeti u obzir činjenicu da poduzetnik nije sudjelovao u svim sastavnim elementima zabranjenog sporazuma ili da je imao manju ulogu u aspektima u kojima je sudjelovao (
66
).
134.
Međutim, u ovom predmetu, japanski proizvođači, uključujući društvo Toshiba, nisu sudjelovali u dodjeli projekata GIS‑a u EGP‑u jer su se obvezali da neće ući na tržište EGP‑a. Stoga, činjenica da društvo Toshiba nije sudjelovalo u tom aspektu povrede ne upućuje na to da je njegovo ponašanje bilo manje teško od ponašanja drugih europskih proizvođača. Ta je činjenica posljedica njegova sudjelovanja u „zajedničkom dogovoru” na temelju kojeg su se japanski proizvođači obvezali da neće ući na tržište EGP‑a.
135.
Ako Sud zaključi da je treći žalbeni razlog dopušten, zaključujem da bi ga trebao odbiti kao neosnovanog.
VI. Troškovi
136.
U skladu s člancima 138. i 184. Poslovnika, Sud odlučuje o troškovima kada žalba nije osnovana. U skladu s člankom 138. stavkom 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Smatram da žalbu treba odbiti a, s obzirom na to da je Komisija podnijela zahtjev u vezi s troškovima, društvu Toshiba treba naložiti snošenje Komisijinih troškova.
VII. Zaključak
137.
Stoga, smatram da Sud treba:
—
odbiti žalbu;
—
društvu Toshiba Corporation naložiti snošenje troškova Europske komisije.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	Presuda od 19. siječnja 2016., Toshiba/Komisija (T‑404/12, EU:T:2016:18; u daljnjem tekstu: pobijana presuda)
(
3
)	Odluka Komisije C(2012) 4381 od 27. lipnja 2012. o izmjeni Odluke C(2006) 6762 final od 24. siječnja 2007. o postupku primjene članka 81. [UEZ‑a] (koji je postao članak 101. [UFEU‑a] i članka 53. Sporazuma o EGP‑u u dijelu u kojem je upućena društvima Mitsubishi Electric Corp. i Toshiba Corp. (predmet COMP/39.966 – Plinom izolirani sklopni uređaji – Novčane kazne)
(
4
)	Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima [101.] i [102. UFEU‑a] (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165. i ispravak SL 2016., L 173, str. 108.)
(
5
)	Odluka Komisije C(2006) 6762 final od 24. siječnja 2007. o postupku primjene članka 81. [UEZ‑a] i članka 53. Sporazuma o EGP‑u (predmet COMP/38.899 – Plinom izolirani sklopni uređaji)
(
6
)	Presuda od 12. srpnja 2011., Toshiba/Komisija (T‑113/07, EU:T:2011:343; u daljnjem tekstu: presuda iz 2011.). Sud je žalbu podnesenu protiv presude iz 2011. odbio presudom od 19. prosinca 2013., Siemens i dr./Komisija (C‑239/11 P, C‑489/11 P i C‑498/11 P, neobjavljena, EU:C:2013:866; u daljnjem tekstu: presuda iz 2013.).
(
7
)	Uredba Komisije (EZ) br. 773/2004 od 7. travnja 2004. o postupcima koje Komisija vodi na temelju članaka [101.] i [102. UFEU‑a] (SL 2004., L 123, str. 18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 298.)
(
8
)	Smjernice o metodi za utvrđivanje novčanih kazni koje se propisuju u skladu s člankom 15. stavkom 2. Uredbe br. 17. i člankom 65. stavkom 5. Ugovora o EZUČ-u (SL 1998., C 9, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 6.; u daljnjem tekstu: Smjernice iz 1998.)
(
9
)	Vidjeti uvodne izjave 324., 326. i 332. Odluke iz 2007.
(
10
)	Vidjeti uvodne izjave 61., 324., 326., 332., 405., 407., 428. i 429. Odluke iz 2007.
(
11
)	Vidjeti točke 18. i 20. ovog mišljenja.
(
12
)	Točke 280. do 297. presude iz 2011. Drugom presudom Opći je sud poništio točke (g) i (h) članka 2. Odluke iz 2007. u dijelu u kojem su se odnosile na društvo Melco (člankom 2. točkom (g) društvu Melco je izrečena novčana kazna u iznosu od 113925000 eura) (presuda od 12. srpnja 2011., Mitsubishi Electric/Komisija, T‑133/07, EU:T:2011:345, t. 264. do 282.). Razlog za poništenje bio je isti kao u presudi iz 2011.
(
13
)	Pobijanom odlukom izmijenjen je i članak 2. točka (g) Odluke iz 2007. tako da je društvo Melco utvrđeno isključivo odgovornim za iznos od 74817000 eura.
(
14
)	Vidjeti točke 22., 79. i 80. ovog mišljenja.
(
15
)	Presude od 15. listopada 2002., Limburgse Vinyl Maatschappij i dr./Komisija (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P do C‑252/99 P i C‑254/99 P, EU:C:2002:582, t. 73.), od 1. srpnja 2009., ThyssenKrupp Stainless/Komisija (T‑24/07, EU:T:2009:236, t. 232.), od 25. lipnja 2010., Imperial Chemical Industries/Komisija (T‑66/01, EU:T:2010:255, t. 125.), od 27. lipnja 2012., Bolloré/Komisija (T‑372/10, EU:T:2012:325, t. 74.), i od 9. prosinca 2014., Feralpi/Komisija (T‑70/10, neobjavljena, EU:T:2014:1031, t. 133.)
(
16
)	Presuda Limburgse Vinyl Maatschappij i dr./Komisija (T‑305/94, T‑306/94, T‑307/94, T‑313/94 do T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 i T‑335/94, EU:T:1999:80, t. 184.)
(
17
)	Vidjeti presudu iz 2011., t. 286. do 293. Društvo Toshiba pred Sudom nije osporilo zaključke Općeg suda iz tih točaka. To je učinilo samo društvo Siemens, europski proizvođač, navodeći da je Komisija trebala i za europske proizvođače upotrijebiti 2003. godinu kao referentnu (presuda od 19. prosinca 2013., Siemens/Komisija, C‑239/11 P, C‑489/11 P i C‑498/11 P, EU:C:2013:866, t. 29. do 31., 271. do 276., i 285. do 296.).
(
18
)	Navedena u bilješci 15., t. 233.
(
19
)	Navedena u bilješci 15., t. 75.
(
20
)	Odluka Komisije djelomično je poništena zato što Komisijina namjera da društvu ThyssenKrupp Stainless pripiše odgovornost za ponašanje njegova društva kćeri Thyssen nije bila spomenuta u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku upućenoj društvu ThyssenKrupp Stainless (presude od 13. prosinca 2001., Krupp Thyssen Stainless i Acciai speciali Terni/Komisija, T‑45/98 i T‑47/98, EU:T:2001:288, t. 58. do 68.; i od 14. srpnja 2005., ThyssenKrupp/Komisija, C‑65/02 P i C‑73/02 P, EU:C:2005:454, t. 80. do 97.); te zato što Komisijina namjera da društvo Bolloré utvrdi odgovornim, ne samo za ponašanje njegova društva kćeri Copigraph, nego i za njegovo vlastito izravno sudjelovanje u zabranjenom sporazumu, nije bila spomenuta u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (presude od 26. travnja 2007., Bolloré i dr./Komisija, T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 i T‑136/02, EU:T:2007:115, t. 79.; i od 3. rujna 2009., Papierfabrik August Koehler i dr./Komisija, C‑322/07 P, C‑327/07 P i C‑338/07 P, EU:C:2009:500, t. 44. i 45).
(
21
)	Navedena u bilješci 15., t. 74. do 76.
(
22
)	Presuda od 15. lipnja 1994., Komisija/BASF i dr. (C‑137/92 P, t. 74. do 78.)
(
23
)	Presuda od 29. lipnja 1995., ICI/Komisija (T‑37/91, EU:T:1995:119, t. 90. do 93.)
(
24
)	Mišljenje nezavisnog odvjetnika N. Wahla u predmetima Feralpi/Komisija_Ferriera Valsabbia i Valsabbia Investimenti/Komisija, Ferriere Nord/Komisija i Riva Fire/Komisija (C‑85/15 P, C‑86/15 P, C‑88/15 P i C‑89/15 P, EU:C:2016:940). Ovi predmeti trenutno su u tijeku pred Sudom.
(
25
)	Presuda od 25. listopada 2007. (SP i dr./Komisija, T‑27/03, T‑46/03, T‑58/03, T‑79/03, T‑80/03, T‑97/03 i T‑98/03, EU:T:2007:317, t. 120.)
(
26
)	Presuda od 9. prosinca 2014. (Feralpi/Komisija, T‑70/10, neobjavljena, EU:T:2014:1031, t. 128. do 142.)
(
27
)	Uredba Vijeća EEZ‑a [od 6. veljače 1962.]: Prva uredba o provedbi članaka [81. i 82. UEZ‑a] (SL 1962., br. 13, str. 204.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 3., str. 3.). Uredba br. 17/62 stavljena je izvan snage i zamijenjena Uredbom br. 1/2003 od 1. svibnja 2004.
(
28
)	Uz iznimku savjetovanja sa Savjetodavnim odborom (mišljenje nezavisnog odvjetnika N. Wahla u predmetima Feralpi/Komisija, Ferriera Valsabbia i Valsabbia Investimenti/Komisija, Ferriere Nord/Komisija i Riva Fire/Komisija (C‑85/15 P, C‑86/15 P, C‑88/15 P i C‑89/15 P, EU:C:2016:940, t. 31.)
(
29
)	Komisija je prije usvajanja odluke poduzela određene postupovne korake na temelju Uredbe br. 17/62 (izdala je dodatnu obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku te je održala drugo saslušanje u prisutnosti predstavnika država članica). Međutim, o sadržajnim aspektima uglavnom se nije raspravljalo ni u dodatnoj obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku ni na drugom saslušanju (mišljenje nezavisnog odvjetnika N. Wahla od 8. prosinca 2016. u predmetu Feralpi/Komisija, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, t. 40. i 41.).
(
30
)	Mišljenje nezavisnog odvjetnika N. Wahla u predmetima Feralpi/Komisija, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, t. 47.)
(
31
)	Uredba Komisije (EZ) od 22. prosinca 1998. o saslušanju stranaka u određenim postupcima prema člancima [101 i 102 TFEU] (SL 1998., L 354, str. 18.).
(
32
)	Mišljenje nezavisnog odvjetnika N. Wahla u predmetima Feralpi/Komisija_Ferriera Valsabbia i Valsabbia Investimenti/Komisija, Ferriere Nord/Komisija i Riva Fire/Komisija (C‑85/15 P, C‑86/15 P, C‑88/15 P i C‑89/15 P, EU:C:2016:940, t. 49.)
(
33
)	Mišljenje nezavisnog odvjetnika N. Wahla u predmetima Feralpi/Komisija_Ferriera Valsabbia i Valsabbia Investimenti/Komisija, Ferriere Nord/Komisija i Riva Fire/Komisija (C‑85/15 P, C‑86/15 P, C‑88/15 P i C‑89/15 P, EU:C:2016:940, t. 54. do 60.)
(
34
)	Kako je Opći sud naglasio, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da se općenito smatra da se postupovna pravila primjenjuju na sve sporove koji su u tijeku u trenutku njihova stupanja na snagu (presuda od 9. prosinca 2014., Feralpi/Komisija, T‑70/10, neobjavljena, EU:T:2014:1031, t. 117.).
(
35
)	Osim u vrijeme podnošenja prvotnog zahtjeva za primjenu pokajničkog programa, spomenutog u gornjoj točki 11., koji je usmeno iznesen 3. ožujka 2004. te je prihvaćen 15. travnja 2004., odnosno prije nego što su uredbe br. 1/2003 i 773/2004 stupile na snagu 1. svibnja 2004. Pretrage su provedene u vrijeme kada su te uredbe bile na snazi, 11. i 12. svibnja 2004.
(
36
)	Ističem da je dodatni iznos izračunan na sljedeći način. Novčana kazna koja je društvima Toshiba i Melco izrečena kao solidarno odgovornima za razdoblje djelovanja društva TM T&D, odnosno za razdoblje od 1. listopada 2002. do 11. svibnja 2004., pomnožena je s faktorom odvraćanja za društvo Toshiba te je na taj način dobiveni iznos, umanjen za iznos novčane kazne za koji su društva Toshiba i Melco solidarno odgovarala, izrečen isključivo društvu Toshiba.
(
37
)	Presude od 15. lipnja 2005., Tokai Carbon i dr./Komisija, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 i T‑91/03, neobjavljena, EU:T:2005:220, t. 139. do 141.), od 28. lipnja 2005., Dansk Rørindustri i dr./Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P do C‑208/02 P i C‑213/02 P, EU:C:2005:408; t. 439.), od 9. srpnja 2009., Archer Daniels Midland/Komisija (C‑511/06 P, EU:C:2009:433, t. 68. i 69.)
(
38
)	Presuda od 13. srpnja 2011., Dow Chemicals i dr./Komisija (T‑42/07, EU:T:2011:357, t. 148. i 149.)
(
39
)	Presuda od 12. srpnja 2011., Hitachi i dr./Komisija (T‑112/07, EU:T:2011:342, t. 350.). Vidjeti u tom pogledu Bernardeau, L., i Christienne, J.-P., Les amendes en droit de la concurrence. Pratique décisionnelle et contrôle juridictionnel du droit de l’Union, Larcier, 2013., t. I.183.
(
40
)	Ističem da je u točki 415. Obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2006. navedeno da „Komisija predlaže da se novčane kazne odrede u visini koja osigurava odvraćajući učinak” te da se u točki 414., u pogledu različitog postupanja, govori o „važnosti svih poduzetnika u industriji GIS‑a te o učinku njihovih povreda […] na tržišno natjecanje”. Osim toga, u točki 32. dopisa o činjeničnom stanju iz 2012. navodi se da „Komisija namjerava uzeti u obzir ukupne prihode društava Melco i Toshiba kako bi osigurala dostatan odvraćajući učinak”.
(
41
)	Obavijest Komisije o najboljoj praksi za vođenje postupka u vezi s člancima 101. i 102. UFEU‑a [neslužbeni prijevod] (SL 2011., C 308, str. 6.; u daljnjem tekstu: Obavijest Komisije o najboljoj praksi)
(
42
)	Točka 85. Obavijesti Komisije o najboljoj praksi. Također vidjeti točku 7. Obavijesti Komisije o najboljoj praksi.
(
43
)	Obavijest Komisije o najboljoj praksi, t. 109. do 111.
(
44
)	Presuda od 29. ožujka 2011., ThyssenKrupp Nirosta/Komisija (C‑352/09 P, EU:C:2011:191, t. 136.) i mišljenje nezavisne odvjetnice E. Sharpston u predmetu Komisija/McBride i dr. (C‑361/14 P, EU:C:2016:25, t. 78.)
(
45
)	Uvodne izjave 57. do 63. pobijane odluke.
(
46
)	Vidjeti točku 80. ovog mišljenja.
(
47
)	Presuda od 12. studenoga 2014., Guardian Industries i Guardian Europe/Komisija (C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, t. 51.)
(
48
)	Presuda od 16. lipnja 2011., Caffaro/Komisija (T‑192/06, EU:T:2011:278, t. 83.)
(
49
)	Presude od 9. ožujka 2017., Samsung SDI i Samsung SDI (Malaysia)/Komisija (C‑615/15 P, neobjavljena, EU:C:2017:190, t. 40.), od 12. studenoga 2014., Guardian Industries i Guardian Europe/Komisija (C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, t. 62.), od 19. srpnja 2012., Alliance One International i Standard Commercial Tobacco/Komisija (C‑628/10 P i C‑14/11 P, EU:C:2012:479, t. 58.), i od 16. lipnja 2011., Caffaro/Komisija (T‑192/06, EU:T:2011:278, t. 83.)
(
50
)	Navedena u gornjoj bilješci 47., t. 62. i 63.
(
51
)	Vidjeti presudu od 16. lipnja 2011., Caffaro/Komisija (T‑192/06, EU:T:2011:278, t. 97.).
(
52
)	Vidjeti točku 82. ovog mišljenja.
(
53
)	Presuda od 16. lipnja 2011., Caffaro/Komisija (T‑192/06, EU:T:2011:278, t. 84.). Vidjeti također točku 93. ovog mišljenja.
(
54
)	Vidjeti uvodnu izjavu 490. Odluke iz 2007.
(
55
)	Društvo Toshiba je pred Općim sudom osporavalo početni iznos pripisan društvu TM T&D pozivajući se na Komisijinu obvezu obrazlaganja, ne na načelo jednakog postupanja.
(
56
)	Presuda od 25. lipnja 2010., Imperial Chemical Industries/Komisija (T‑66/01, EU:T:2010:255, t. 196. do 198.)
(
57
)	Uvodne izjave 265. do 299. pobijane odluke
(
58
)	Točka 229. presude iz 2011.
(
59
)	Točka 222. presude iz 2011.
(
60
)	Točke 241. do 256. presude iz 2013.
(
61
)	Presuda iz 2011., t. 260. do 262.
(
62
)	U presudi iz 2013. nije se razmatrala težina ponašanja društva Toshiba.
(
63
)	Vidjeti presudu od 25. lipnja 2010., Imperial Chemical Industries/Komisija (T‑66/01, EU:T:2010:255, t. 207. i 208.); i uvodnu izjavu 37. pobijane odluke.
(
64
)	Društvo Toshiba je u tužbi koju je podnijelo Općem sudu istaknulo da je „Komisija povrijedila načelo jednakog postupanja time što prilikom određivanja novčane kazne društvu Toshiba nije uzela u obzir činjenicu da je ponašanje društva Toshiba (navodno sudjelovanje u zajedničkom dogovoru) karakterizirala drugačija težina i stupanj krivnje u usporedbi s ponašanjem europskih proizvođača GIS‑a koji su sudjelovali i u zajedničkom dogovoru i u drugim povredama u obliku zabranjenog sporazuma na tržištu EGP‑a”.
(
65
)	Vidjeti točku 75. ovog mišljenja.
(
66
)	Presuda od 8. srpnja 1999., Komisija/Anic Partecipazioni (C‑49/92 P, EU:C:1999:356, t. 90.)