62024CJ0371
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
19. ožujka 2026. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u svrhe sprečavanja kaznenih djela – Direktiva (EU) 2016/680 – Članak 10. – Obrada posebnih kategorija osobnih podataka – Prikupljanje biometrijskih podataka – Uzimanje otisaka prstiju i fotografija – Osoba za koju postoji jedan ili više razloga za osnovanu sumnju da je počinila ili pokušala počiniti kazneno djelo – Stroga nužnost – Diskrecijska ovlast – Obveza navođenja razloga – Odbijanje dotične osobe da pristane na prikupljanje svojih biometrijskih podataka – Nacionalno zakonodavstvo koje dopušta da se osoba goni i osudi za određeno kazneno djelo te kažnjava takvo odbijanje, čak i u nedostatku progona ili osude za kazneno djelo koje je bilo temelj predloženog prikupljanja takvih podataka”
U predmetu C‑371/24 [Comdribus] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Cour d’appel de Paris (Žalbeni sud u Parizu, Francuska), odlukom od 26. travnja 2024., koju je Sud zaprimio 24. svibnja 2024., u kaznenom postupku protiv
HW
uz sudjelovanje:
Ministère public (Državno odvjetništvo, Francuska),
SUD (peto vijeće),
u sastavu: M. L. Arastey Sahún, predsjednica vijeća, K. Lenaerts, predsjednik Suda, u svojstvu suca petog vijeća, J. Passer, E. Regan (izvjestitelj) i D. Gratsias, suci,
nezavisni odvjetnik: M. Szpunar,
tajnik: E. Sartori, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 30. travnja 2025.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za HW, A. Baudelin, odvjetnik,
–
za francusku vladu, R. Bénard, B. Dourthe i F. du Couëdic kao i B. Fodda, u svojstvu agenata,
–
za češku vladu, L. Březinová i J. Vláčil, u svojstvu agenata,
–
za Irsku, M. Browne, Chief State Solicitor, kao i A. Burke i A. Joyce, u svojstvu agenata, uz asistenciju A. Thuilliera, BL,
–
za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,
–
za Europsku komisiju, A. Bouchagiar, H. Kranenborg i M. Wasmeier, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 1. kolovoza 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 4. stavka 1. točaka (a) do (c) i članaka 8. i 10. Direktive (EU) 2016/680 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Okvirne odluke Vijeća 2008/977/PUP (SL 2016., L 119, str. 89.).
2
Zahtjev je upućen u okviru kaznenog postupka pokrenutog protiv osobe HW, nakon kojeg joj je izrečena novčana kazna zbog njezina odbijanja podvrgavanja postupcima prikupljanja identifikacijskih podataka uzimanjem otisaka prstiju i fotografija, iako je oslobođena optužbi za kazneno djelo zbog kojeg su ti postupci provedeni.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Stavkom 1. članka 1. Direktive 2016/680, naslovljenog „Predmet i ciljevi”, propisuje se:
„Ovom se Direktivom utvrđuju pravila povezana sa zaštitom pojedinaca u pogledu obrade osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija, uključujući zaštitu od prijetnji javnoj sigurnosti i njihovo sprečavanje.
4
Članak 2. te direktive, naslovljen „Područje primjene”, u stavku 1. određuje:
„Ova se Direktiva primjenjuje na obradu osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe utvrđene u članku 1. stavku 1.”
5
U skladu s člankom 3. navedene direktive, naslovljenim „Definicije”:
„Za potrebe ove Direktive:
1.
‚osobni podaci’ znači svi podaci koji se odnose na pojedinca čiji je identitet utvrđen ili se može utvrditi […];pojedinac čiji se identitet može utvrditi jest osoba koja se može identificirati izravno ili neizravno, osobito uz pomoć identifikatora kao što su ime, identifikacijski broj, podaci o lokaciji, mrežni identifikator ili uz pomoć jednog ili više čimbenika svojstvenih za fizički, fiziološki, genetski, mentalni, ekonomski, kulturni ili socijalni identitet tog pojedinca;
2.
‚obrada’ znači svaki postupak ili skup postupaka koji se obavljaju na osobnim podacima ili skupovima osobnih podataka, bilo automatiziranim bilo neautomatiziranim sredstvima kao što su prikupljanje, bilježenje, organizacija, strukturiranje, pohrana, prilagodba ili izmjena, pronalaženje, obavljanje uvida, uporaba, otkrivanje prijenosom, širenjem ili stavljanjem na raspolaganje na drugi način, usklađivanje ili kombiniranje, ograničavanje, brisanje ili uništavanje;
[…]
7.
‚nadležno tijelo’ znači:
(a)
svako tijelo javne vlasti nadležno za sprečavanje, istragu, otkrivanje ili progon kaznenih djela ili izvršavanje kaznenih sankcija, uključujući zaštitu od prijetnji javnoj sigurnosti i njihovo sprečavanje; ili
(b)
svako drugo tijelo ili subjekt kojem je pravom države članice povjereno obavljanje javnih dužnosti i izvršavanje javnih ovlasti u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija, uključujući zaštitu od prijetnji javnoj sigurnosti i njihovo sprečavanje;
8.
‚voditelj obrade’ znači nadležno tijelo koje samo ili zajedno s drugima određuje svrhe i sredstva obrade osobnih podataka; kada su svrhe i sredstva obrade utvrđeni pravom Unije ili pravom države članice, voditelj obrade ili posebni kriteriji za njegovo imenovanje mogu se odrediti pravom Unije ili pravom države članice;
[…]
12.
‚genetski podaci’ znači svi osobni podaci koji se odnose na naslijeđena ili stečena genetska obilježja pojedinca koja daju jedinstvenu informaciju o fiziologiji ili zdravlju tog pojedinca, i koji su dobiveni osobito analizom biološkog uzorka dotičnog pojedinca;
13.
‚biometrijski podaci’ znači osobni podaci dobiveni posebnom tehničkom obradom u vezi s fizičkim obilježjima, fiziološkim obilježjima ili obilježjima ponašanja pojedinca koja omogućuju ili potvrđuju jedinstvenu identifikaciju tog pojedinca, kao što su fotografije lica ili daktiloskopski podaci;
[…]”
6
Članak 4. Direktive 2016/680, naslovljen „Načela obrade osobnih podataka”, glasi:
„1.   Države članice osiguravaju da su osobni podaci:
(a)
obrađivani zakonito i pošteno;
(b)
prikupljeni u posebne, izričite i zakonite svrhe te da ih se ne obrađuje na način koji nije u skladu s tim svrhama;
(c)
primjereni i relevantni te da nisu pretjerani u odnosu na svrhe u koje se obrađuju;
[…]
4.   Voditelj obrade odgovoran je za usklađenost sa stavcima 1., 2. i 3. te je mora biti u mogućnosti dokazati.”
7
Člankom 8. navedene direktive, naslovljenim „Zakonitost obrade”, određuje se:
„1.   Države članice osiguravaju da je obrada zakonita samo ako je nužna i samo u onoj mjeri u kojoj je nužna kako bi nadležno tijelo obavilo zadaću u svrhe navedene u članku 1. stavku 1. te da se temelji na pravu Unije ili pravu države članice.
2.   Pravom države članice kojim se uređuje obrada unutar područja primjene ove Direktive navode se barem ciljevi obrade, osobni podaci za obradu i svrhe obrade.”
8
U skladu s člankom 10. Direktive 2016/680, naslovljenim „Obrada posebnih kategorija osobnih podataka”:
„Obrada osobnih podataka koji otkrivaju rasno ili etničko podrijetlo, politička mišljenja, religijska ili filozofska vjerovanja ili članstvo u sindikatu te obrada genetskih podataka, biometrijskih podataka u svrhu jedinstvene identifikacije pojedinca ili podataka koji se odnose na zdravlje ili podataka o spolnom životu ili seksualnoj orijentaciji pojedinca dopuštena je samo ako je to [krajnje] nužno, pridržavajući se odgovarajućih zaštitnih mjera u pogledu prava i sloboda ispitanika te samo:
(a)
ako je dopušteno pravom Unije ili pravom države članice;
(b)
radi zaštite vitalnih interesa ispitanika ili drugog pojedinca; ili
(c)
ako se takva obrada odnosi na podatke za koje je očito da ih je objavio ispitanik.”
9
U članku 54. te direktive‚ naslovljenom „Pravo na učinkoviti sudski pravni lijek protiv voditelja obrade ili izvršitelja obrade”‚ navodi se:
„Ne dovodeći u pitanje nijedan dostupan upravni ili izvansudski pravni lijek, uključujući pravo na podnošenje pritužbe nadzornom tijelu u skladu s člankom 52., države članice ispitaniku osiguravaju pravo na učinkovit sudski pravni lijek ako on smatra da su mu prekršena njegova prava utvrđena odredbama donesenima na temelju ove Direktive uslijed obrade njegovih osobnih podataka koja nije u skladu s tim odredbama.”
Francusko pravo
10
U skladu s člankom 55. stavkom 1. Zakonika o kaznenom postupku, u verziji koja se primjenjuje na činjenice o kojima je riječ u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: Zakonik o kaznenom postupku):
„Službenik kriminalističke policije može […] nad bilo kojom osobom u pogledu koje postoji jedan ili više razloga za osnovanu sumnju da je počinila ili pokušala počiniti kazneno djelo provesti ili naložiti da se pod njegovim nadzorom provedu postupci uzimanja vanjskih uzoraka koji su potrebni za provođenje tehničkih i znanstvenih ispitivanja radi usporedbe s tragovima i indicijama prikupljenima za potrebe istrage.
On provodi ili nalaže da se pod njegovim nadzorom provedu postupci prikupljanja identifikacijskih podataka, konkretno uzimanje otisaka prstiju ili dlanova ili fotografiranje potrebno za popunjavanje policijskih evidencija i uvid u njih u skladu s pravilima svojstvenima za svaku od tih evidencija.
Ako osoba u pogledu koje postoji jedan ili više razloga za osnovanu sumnju da je počinila ili pokušala počiniti kazneno djelo odbije pristati na postupke uzimanja podataka iz prvog i drugog stavka koje naloži službenik kriminalističke policije, kaznit će se kaznom zatvora u trajanju od jedne godine i novčanom kaznom od 15000 eura.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
11
Više od stotinu klimatskih aktivista 30. svibnja 2020. zaposjelo je aveniju Champs-Élysées u Parizu (Francuska). Tijela kaznenog progona, koja su intervenirala kako bi ih raspršila, zadržala su više osoba, među kojima i osobu HW, zbog organiziranja neprijavljenog prosvjeda i otpora. Osoba HW saslušana je u okviru policijskog zadržavanja, ali je odbila, s jedne strane, pristati na uzimanje otisaka prstiju i fotografija i, s druge strane, dostaviti šifru za otključavanje njezina mobilnog telefona te ga sama odblokirati, iako je bila obaviještena da ta odbijanja predstavljaju kaznena djela za koja joj mogu biti izrečene zatvorske i novčane kazne.
12
Osoba HW je, nakon završetka policijskog zadržavanja, 1. lipnja 2020. izvedena pred državnog odvjetnika i pred jugeom des libertés et de la détention (sudac nadležan za određivanje pritvora, Francuska), koji ju je stavio pod sudski nadzor i obavijestio da se treba pojaviti pred tribunalom correctionnel de Paris (Sud za lakša kaznena djela u Parizu, Francuska). Osoba HW optužena je:
–
kao prvo, da je 30. svibnja 2020. u Parizu organizirala ulični prosvjed koji prethodno nije prijavljen u skladu s uvjetima utvrđenima zakonom, u ovom slučaju konkretno time što je poticala sudionike i davala im upute da ne pokažu svoje osobne isprave te da se ne pridržavaju policijskih zapovijedi tako što će formirati ljudski lanac, a drugi su prosvjednici odmah postupili u skladu s tim uputama;
–
kao drugo, da je 31. svibnja 2020. u Parizu, s obzirom na to da je znala tajnu šifru za dešifriranje kriptološkog sredstva koje je moglo biti upotrijebljeno za pripremu, olakšanje počinjenja ili počinjenje težeg ili lakšeg kaznenog djela, odbila na sudski zahtjev priopćiti ili upisati tu šifru u okviru preliminarne istrage, istrage zbog kaznenog djela in flagranti ili sudske istrage, u ovom slučaju odbijanjem da priopći šifre svojeg telefona, i,
–
kao treće, da je 30. svibnja 2020. u Parizu, iako je u pogledu nje postojao jedan ili više razloga za osnovanu sumnju da je počinila ili pokušala počiniti kazneno djelo, odbila pristati na uzimanje otisaka prstiju ili dlanova ili fotografiranje potrebno za popunjavanje policijskih evidencija i uvid u njih u skladu s pravilima svojstvenima za svaku od tih evidencija.
13
Presudom od 8. rujna 2021. tribunal correctionnel de Paris (Sud za lakša kaznena djela u Parizu) oslobodio je osobu HW za djela koja se odnose na prva dva kaznena djela iz prethodne točke. Suprotno tomu, proglasio ju je krivim za djela koja joj se stavljaju na teret na temelju trećeg kaznenog djela iz te točke te joj je stoga izrekao novčanu kaznu u iznosu od 300 eura.
14
Osoba HW i ministère public (državno odvjetništvo, Francuska) protiv te su presude podnijeli žalbu couru d’appel de Paris (Žalbeni sud u Parizu, Francuska), sudu koji je uputio zahtjev.
15
Taj je sud podsjetio da je, u presudi od 26. siječnja 2023.Ministerstvo na vatrešnite raboti (Upis biometrijskih i genetskih podataka u policijsku evidenciju) (C‑205/21, EU:C:2023:49, t. 135.) Sud presudio da članak 10. Direktive 2016/680, u vezi s njezinim člankom 4. stavkom 1. točkama (a) do (c) te člankom 8. treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo kojim se propisuje sustavno prikupljanje biometrijskih i genetskih podataka svake osobe protiv koje je podnesen prijedlog za podizanje optužnice za kazneno djelo počinjeno s namjerom koje se progoni po službenoj dužnosti, radi upisa tih podataka u evidenciju, a da se pritom ne propisuje obveza nadležnog tijela da provjeri i dokaže, s jedne strane, da je to prikupljanje strogo nužno za ostvarenje konkretnih zadanih ciljeva i, s druge strane, da se ti ciljevi ne mogu postići mjerama kojima se manje zadire u prava i slobode ispitanika.
16
Navedeni sud smatra da unatoč toj presudi i dalje postoje određena pitanja u pogledu tumačenja tih odredbi Direktive 2016/680, osobito s obzirom na razlike između nacionalnog zakonodavstva o kojem je riječ u predmetu u kojem je donesena navedena presuda i članka 55‑1 Zakonika o kaznenom postupku.
17
Kao prvo, razmatranja Suda u istoj presudi primjenjuju se na kazneni postupak kojim je predviđeno sustavno prikupljanje biometrijskih i genetskih podataka bilo koje osobe u pogledu koje postoje dokazi da je počinila kazneno djelo koji su dostatni da bi opravdali podnošenje prijedloga za podizanje optužnice protiv nje. Suprotno tomu, Sud još nije odlučivao o pravnoj situaciji, kao što je ona iz članka 55‑1 Zakonika o kaznenom postupku, u kojoj se predviđa sustavno prikupljanje biometrijskih podataka osobe u pogledu koje u okviru istrage postoji „jedan ili više razloga za osnovanu sumnju da je počinila ili pokušala počiniti kazneno djelo”, a da to ne podrazumijeva da je podnesen prijedlog za podizanje optužnice protiv nje. Stoga je potrebno utvrditi je li taj uvjet dostatan da se ispune zahtjevi koji proizlaze iz te direktive.
18
Kao drugo, iako je upitan o obvezi nadležnog tijela da s obzirom na zahtjeve koji proizlaze iz navedene direktive na odgovarajući način obrazloži nužnost prikupljanja biometrijskih i genetskih podataka, Sud je u presudi od 26. siječnja 2023., Ministerstvo na vatrešnite raboti (Upis biometrijskih i genetskih podataka u policijsku evidenciju) (C‑205/21, EU:C:2023:49), smatrao da je na nacionalnom sudu da provjeri omogućuje li nacionalno pravo ocjenu „krajnje nužnosti” u smislu članka 10. iste direktive za prikupljanje biometrijskih i genetskih podataka ispitanika. Odgovor na pitanje je li zahtjev odgovarajućeg obrazlaganja te krajnje nužnosti obuhvaćen prethodnim ispitivanjem koje provodi službenik kriminalističke policije, koji je tijelo nadležno na temelju članka 55‑1 Zakonika o kaznenom postupku, i/ili naknadnim ispitivanjem zakonitosti tog prikupljanja koje provodi sud pred kojim se vodi postupak, ostaje neizvjestan.
19
Kao treće, članak 55‑1 Zakonika o kaznenom postupku otvara novo dodatno pitanje s obzirom na pravo Unije. Naime, u skladu s trećim stavkom te odredbe, odbijanje pristanka na prikupljanje identifikacijskih podataka predstavlja posebno kazneno djelo koje može dovesti do progona i osude čak i ako glavno kazneno djelo na kojem se temeljilo planirano prikupljanje nije dovelo do takvog progona ili takve osude njegova navodnog počinitelja. Stoga se postavlja pitanje je li ispunjen uvjet „krajnje nužnosti” u smislu članka 10. Direktive 2016/680, koji je potreban za prikupljanje biometrijskih podataka i može li se opravdati kazneni progon ili eventualna osuđujuća presuda za to konkretno kazneno djelo.
20
Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, odgovor na ta pitanja ključan je za ishod glavnog postupka, s obzirom na to da je osoba HW osuđena samo za kazneno djelo odbijanja pristanka na prikupljanje identifikacijskih podataka, iako je oslobođena optužbi za glavno kazneno djelo koje je opravdalo tu mjeru prikupljanja identifikacijskih podataka, a da ni u jednom trenutku postupka nije pruženo nikakvo odgovarajuće obrazloženje za krajnju nužnost navedene mjere.
21
U tim je okolnostima cour d’appel de Paris (Žalbeni sud u Parizu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 10. Direktive 2016/680, u vezi s njezinim člankom 4. stavkom 1. točkama (a) do (c) te člankom 8. […] te direktive, tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo, kao što je članak 55‑1 francuskog Zakonika o kaznenom postupku, kojim se predviđa sustavno prikupljanje identifikacijskih podataka (uzimanje otisaka prstiju i fotografiranje) osoba u pogledu kojih postoji jedan ili više razloga za sumnju da su počinile ili pokušale počiniti kazneno djelo?
2.
Treba li članak 10. Direktive 2016/680, u vezi s njezinim člankom 4. stavkom 1. točkama (a) do (c) te člankom 8. […] te direktive, tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo, kao što je članak 55‑1 francuskog Zakonika o kaznenom postupku, kojim se ne predviđa obveza nadležnog tijela da u svakom pojedinom slučaju na odgovarajući način obrazloži zbog čega je prikupljanje identifikacijskih podataka krajnje nužno?
3.
Treba li članak 10. Direktive 2016/680, u vezi s njezinim člankom 4. stavkom 1. točkama (a) do (c) te člankom 8. […] te direktive tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo, kao što je članak 55‑1 […] Zakonika o kaznenom postupku, kojim se omogućuje da se na samostalan način kazneno progoni i osudi osoba koja je odbila pristati na prikupljanje identifikacijskih podataka, čak i ako ta osoba nije kazneno progonjena ili osuđena za kazneno djelo na temelju kojeg je izrečena mjera prikupljanja identifikacijskih podataka?”
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
22
Sud koji je uputio zahtjev svojim prvim pitanjem u biti pita treba li članak 10. Direktive 2016/680, u vezi s njezinim člankom 4. stavkom 1. točkama (a) do (c) te člankom 8. te direktive, tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo kojim se predviđa sustavno prikupljanje biometrijskih podataka osoba u pogledu kojih postoji jedan ili više osnovanih razloga za sumnju da su počinile ili pokušale počiniti kazneno djelo.
23
Najprije valja podsjetiti na to da je članak 10. navedene direktive posebna odredba kojom se, kad je riječ o određenim kategorijama osobnih podataka, kao što su biometrijski ili genetski podaci, nastoji osigurati njihova pojačana zaštita utvrđivanjem strožih uvjeta zakonitosti obrade takvih podataka. Naime, te su kategorije podataka, po svojoj prirodi osobito osjetljive s gledišta temeljnih prava i sloboda jer kontekst u kojem se takvi podaci obrađuju može dovesti do znatnih rizika za slobode i prava dotičnih osoba (vidjeti u tom smislu presudu od 20. studenoga 2025., Policejní prezidium (Pohrana biometrijskih i genetskih podataka), C‑57/23, EU:C:2025:905, t. 48. i navedenu sudsku praksu).
24
Dakle, člankom 10. navedene direktive predviđa se da, kad je riječ o osobnim podacima obuhvaćenima jednom od kategorija koje su taksativno nabrojene u njoj (u daljnjem tekstu: osjetljivi osobni podaci), među kojima su biometrijski i genetski podaci, obrada mora ispunjavati, osim uvjeta da je obuhvaćena jednim od triju slučajeva taksativno navedenih u točkama (a) do (c), od kojih onaj iz točke (a) prema kojem je ta obrada dopuštena pravom države članice, i dva druga uvjeta, odnosno, s jedne strane, uvjet prema kojem moraju postojati „odgovarajuće zaštitne mjere” za prava i slobode dotične osobe i, s druge strane, uvjet prema kojem predviđena obrada mora biti „krajnje nužna” (vidjeti u tom smislu presudu od 20. studenoga 2025., Policejní prezidium (Pohrana biometrijskih i genetskih podataka), C‑57/23, EU:C:2025:905, t. 77.).
25
Kad je riječ o potonjem uvjetu, s obzirom na to da članak 10. Direktive 2016/680 predstavlja posebnu provedbu, koja se primjenjuje na osjetljive osobne podatke, načela navedenih u člancima 4. i 8. te direktive, koja se moraju poštovati svakom obradom podataka koja ulazi u područje primjene navedene direktive, doseg tih različitih zahtjeva treba odrediti s obzirom na navedena načela (presuda od 26. siječnja 2023., Ministerstvo na vatrešnite raboti (Upis biometrijskih i genetskih podataka u policijsku evidenciju), C‑205/21, EU:C:2023:49, t. 121.).
26
Iz toga slijedi, s jedne strane, da doseg uvjeta „[krajnje] nužno[sti]” u smislu članka 10. Direktive 2016/680 treba utvrditi, u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (b) te direktive, s obzirom na svrhe prikupljanja predmetnih osobnih podataka, koje moraju biti određene, izričite i zakonite. Usto, taj uvjet zahtijeva, u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (c) navedene direktive, da su osobni podaci primjereni i relevantni te ne smiju biti pretjerani u odnosu na svrhe u koje se obrađuju – na kategorije podataka iz navedenog članka pri čemu potonji zahtjev podrazumijeva da države članice poštuju načelo smanjenja količine podataka, čija je posebna primjena na osjetljive osobne podatke taj članak 10. (vidjeti u tom smislu presudu od 26. siječnja 2023., Ministerstvo na vatrešnite raboti (Upis biometrijskih i genetskih podataka u policijsku evidenciju), C‑205/21, EU:C:2023:49, t. 122.).
27
S druge strane, doseg navedenog uvjeta treba, s obzirom na članak 4. stavak 1. točku (a) Direktive 2016/680, utvrditi s obzirom na njezin članak 8. stavak 1., u skladu s kojim države članice osiguravaju, među ostalim, da je obrada zakonita samo ako je nužna i samo u onoj mjeri u kojoj je nužna kako bi nadležno tijelo obavilo zadaću u svrhe navedene u članku 1. stavku 1. te direktive, kao i s obzirom na njezin članak 8. stavak 2. kojim se zahtijeva da se pravom države članice kojim se uređuje obrada unutar područja primjene te direktive navode barem ciljevi obrade, osobni podaci za obradu i svrhe obrade (presuda od 26. siječnja 2023., Ministerstvo na vatrešnite raboti (Upis biometrijskih i genetskih podataka u policijsku evidenciju), C‑205/21, EU:C:2023:49, t. 123.).
28
S obzirom na ta načela koja proizlaze iz članka 4. stavka 1. točaka (a) do (c) i članka 8. Direktive 2016/680, uvjet „[krajnje] nužno[sti]” u smislu članka 10. te direktive, kojim se definiraju stroži uvjeti zakonitosti obrade osjetljivih podataka u odnosu na one koji proizlaze iz navedenih članaka 4. i 8., podrazumijeva, kao prvo, da se ta nužnost ocjenjuje osobito strogo s obzirom na svrhe koje se nastoje postići predmetnom obradom i da se, slijedom toga, takva obrada može smatrati nužnom samo u ograničenom broju slučajeva (vidjeti u tom smislu presude od 26. siječnja 2023., Ministerstvo na vatrešnite raboti (Upis biometrijskih i genetskih podataka u policijsku evidenciju), C‑205/21, EU:C:2023:49, t. 117. i 118. i od 20. studenoga 2025., Policejní prezidium (Pohrana biometrijskih i genetskih podataka), C‑57/23, EU:C:2025:905, t. 78.).
29
Prema tome, ciljevi obrade biometrijskih i genetskih podataka ne mogu se odrediti previše općenitim pojmovima, nego zahtijevaju da budu dovoljno precizno i konkretno određeni kako bi se omogućila procjena „[krajnje] nužno[sti]” navedene obrade u smislu tog članka 10. (vidjeti u tom smislu presudu od 20. studenoga 2025., Policejní prezidium (Pohrana biometrijskih i genetskih podataka), C‑57/23, EU:C:2025:905, t. 79. i navedenu sudsku praksu).
30
U tom pogledu, iako je točno da Direktiva 2016/680 ne definira pojam „svrhe obrade”, može se zaključiti da, kao što proizlazi iz točke 27. ove presude, članak 8. stavak 2. te direktive izričito razlikuje taj pojam od pojma „ciljevi obrade” (vidjeti u tom smislu presudu od 20. studenoga 2025., Policejní prezidium (Pohrana biometrijskih i genetskih podataka), C‑57/23, EU:C:2025:905, t. 80.).
31
Sud je već presudio da pojam „ciljevi obrade” u smislu tog članka 8. stavka 2. upućuje na općenitije svrhe navedene u članku 1. stavku 1. Direktive 2016/680 koje se nastoje ostvariti obradom kako bi bile obuhvaćene tom direktivom, dok pojam „svrhe obrade” u smislu, osobito, članka 8. stavka 2. navedene direktive treba shvatiti na način da se odnosi na posebne i konkretne svrhe obrade osobnih podataka s obzirom na zadaću voditelja obrade, poput posebnog zadatka koji je povezan sa sprečavanjem, istragom, otkrivanjem ili progonom kaznenih djela ili izvršavanjem kaznenih sankcija (presuda od 20. studenoga 2025., Policejní prezidium (Pohrana biometrijskih i genetskih podataka), C‑57/23, EU:C:2025:905, t. 81.).
32
Kao drugo, uvjet „[krajnje] nužno[sti]” u smislu članka 10. Direktive 2016/680 podrazumijeva osobito strog nadzor poštovanja načela smanjenja količine podataka o kojima je riječ, navedenog u članku 4. stavku 1. točki (c) te direktive, i stoga zahtijeva da se voditelj obrade osjetljivih osobnih podataka uvjeri da se svrha koja se nastoji postići predmetnom obradom ne može ostvariti na jednako učinkovit način koristeći se kategorijama podataka različitima od onih navedenih u tom članku 10. (vidjeti u tom smislu presude od 26. siječnja 2023., Ministerstvo na vatrešnite raboti (Upis biometrijskih i genetskih podataka u policijsku evidenciju), C‑205/21, EU:C:2023:49, t. 125. i 126. i od 20. studenoga 2025., Policejní prezidium (Pohrana biometrijskih i genetskih podataka), C‑57/23, EU:C:2025:905, t. 82. i 85.), pri čemu se tim načelom izražava načelo proporcionalnosti (presuda od 4. listopada 2024., Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokušaj pristupa osobnim podacima pohranjenima na mobilnom telefonu), C‑548/21, EU:C:2024:830, t. 79. i navedena sudska praksa).
33
Kao treće, s obzirom na znatne rizike koje predstavlja obrada osjetljivih podataka za prava i slobode ispitanikâ, osobito u kontekstu zadaća nadležnih tijela u svrhe navedene u članku 1. stavku 1. Direktive 2016/680, zahtjev „[krajnje] nužno[sti]” podrazumijeva uzimanje u obzir posebne važnosti cilja koji se takvom obradom nastoji postići. Takva se važnost može ocijeniti, među ostalim, s obzirom na prirodu tog cilja, u svjetlu činjenice da obrada služi konkretnom cilju u vezi sa sprečavanjem kaznenih djela ili prijetnji javnoj sigurnosti koje predstavljaju određeni stupanj težine te u vezi s kažnjavanjem takvih kaznenih djela ili zaštitom od takvih prijetnji kao i posebne okolnosti u kojima se ta obrada provodi (presuda od 20. studenoga 2025., Ministerstvo na vatrešnite raboti (Pohrana biometrijskih i genetskih podataka), C‑57/23, EU:C:2025:905, t. 83. i navedena sudska praksa).
34
Kao četvrto, kad je riječ o prikupljanju biometrijskih i genetskih podataka osoba okrivljenih za kazneno djelo počinjeno s namjerom ili za koje postoje sumnje da su počinile takvo kazneno djelo, u svrhu buduće identifikacije i usporedbe tih osoba, iz sudske prakse Suda proizlazi da se za ocjenu krajnje nužnosti tog prikupljanja moraju uzeti u obzir svi relevantni elementi, kao što su, među ostalim, priroda i težina navodnog kaznenog djela zbog kojeg je podnesen prijedlog za podizanje optužnice, posebne okolnosti tog kaznenog djela, moguća povezanost navedenog kaznenog djela s drugim postupcima koji su u tijeku, prethodne osude ili osobni profil dotičnih osoba (vidjeti u tom smislu presudu od 20. studenoga 2025., Policejní prezidium (Pohrana biometrijskih i genetskih podataka), C‑57/23, EU:C:2025:905, t. 84. i navedenu sudsku praksu).
35
Slijedom toga, iako država članica može postupiti u skladu s Direktivom 2016/680 bilo delegiranjem nadležnim tijelima zadaće da u svakom pojedinom slučaju osiguraju poštovanje uvjeta da je svaka obrada osjetljivih osobnih podataka krajnje nužna, u smislu članka 10. te direktive, bilo utvrđivanjem, na zakonodavnoj razini, kriterija ocjene koje tijela zatim moraju primjenjivati nediskrecijski, u tom drugom slučaju ti kriteriji ipak moraju biti takvi da ispunjavaju sve zahtjeve koji proizlaze iz tog istog uvjeta, kako je navedeno u točkama 25. do 34. ove presude (presuda od 20. studenoga 2025., Policejní prezidium (Pohrana biometrijskih i genetskih podataka), C‑57/23, EU:C:2025:905, t. 87.).
36
Tako je s obzirom na sve te zahtjeve Sud smatrao da je nacionalno zakonodavstvo kojim se propisuje sustavno prikupljanje biometrijskih i genetskih podataka svake osobe protiv koje je podnesen prijedlog za podizanje optužnice za kazneno djelo počinjeno s namjerom koje se goni po službenoj dužnosti, radi upisa tih podataka u evidenciju, a da se pritom ne propisuje obveza nadležnog tijela da provjeri i dokaže, s jedne strane, da je to prikupljanje krajnje nužno za ostvarenje konkretnih zadanih ciljeva i, s druge strane, da se ti ciljevi ne mogu postići mjerama kojima se manje zadire u prava i slobode ispitanika, protivno tom uvjetu krajnje nužnosti, u smislu članka 10. Direktive 2016/680 jer takvo zakonodavstvo može bez razlike i općenito dovesti do prikupljanja biometrijskih i genetskih podataka većine osoba protiv kojih je podnesen prijedlog za podizanje optužnice (vidjeti u tom smislu osobito presude od 30. siječnja 2024., Direktor na Glavna direkcija Nacionalna policija pri MVR – Sofia, C‑118/22, EU:C:2024:97, t. 64. i od 20. studenoga 2025., Policejní prezidium (Pohrana biometrijskih i genetskih podataka), C‑57/23, EU:C:2025:905, t. 88. i navedenu sudsku praksu).
37
U ovom slučaju, članak 55‑1 Zakonika o kaznenom postupku, s obzirom na to da se njime u biti predviđa da službenik kriminalističke policije provodi postupke prikupljanja identifikacijskih podataka, među ostalim, uzimanja otisaka prstiju i fotografija, bilo koje osobe u pogledu koje postoji jedan ili više razloga za osnovanu sumnju da je počinila ili pokušala počiniti kazneno djelo, odnosi se, kao i nacionalno zakonodavstvo poput onog iz točke 36. ove presude, na „obradu”„biometrijskih podataka” iz članka 10. Direktive 2016/680. Naime, ta prikupljanja dovode, u smislu članka 3. točaka 2. i 13. te direktive, do „prikupljanja”„daktiloskopskih podataka” odnosno „fotografija lica” koji posebnom tehničkom obradom daju podatke o fizičkim svojstvima osobe i koji omogućuju ili potvrđuju njezinu jedinstvenu identifikaciju.
38
Kao što to proizlazi iz teksta članka 55‑1 Zakonika o kaznenom postupku i kao što je to potvrdila francuska vlada u svojim pisanim očitovanjima, svrha je tog prikupljanja biometrijskih podataka omogućiti usporedbu biometrijskih podataka osobe protiv koje se vodi kaznena istraga s tragovima i indicijama prikupljenima za potrebe te istrage te identificirati osobu protiv koje se vodi istraga ili drugi kazneni postupci koji su u tijeku ili će biti pokrenuti.
39
Kao što je to nezavisni odvjetnik u biti naveo u točkama 52. do 54. svojeg mišljenja, tako prikupljeni podaci, s obzirom na te posebne i konkretne svrhe, prikladni su i relevantni u smislu članka 4. stavka 1. točke (c) te direktive, pod uvjetom da su te svrhe, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, prikladno i dovoljno precizno definirane pravom dotične države članice, uključujući sudsku praksu nacionalnih sudova (vidjeti u tom smislu presudu od 20. studenoga 2025., Policejní prezidium (Pohrana biometrijskih i genetskih podataka), C‑57/23, EU:C:2025:905, t. 90.).
40
Međutim, valja utvrditi da je područje primjene prikupljanja biometrijskih podataka, kako je definirano u članku 55‑1 Zakonika o kaznenom postupku, osobito široko jer se odnosi na sve osobe u pogledu kojih postoji jedan ili više razloga za osnovanu sumnju da su počinile ili pokušale počiniti kazneno djelo.
41
Međutim, sama činjenica da postoji jedan razlog za osnovanu sumnju, ili više njih, da je osoba počinila ili pokušala počiniti takvo kazneno djelo ne može se smatrati elementom koji sam po sebi omogućuje pretpostavku da je prikupljanje njezinih biometrijskih i genetskih podataka krajnje nužno s obzirom na svrhe koje se želi postići kao i s obzirom na povrede prava na poštovanje privatnog života i zaštitu osobnih podataka, zajamčenih člancima 7. i 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), koja iz njih proizlaze (vidjeti u tom smislu presudu od 26. siječnja 2023., Ministerstvo na vatrešnite raboti (Upis biometrijskih i genetskih podataka u policijsku evidenciju), C‑205/21, EU:C:2023:49, t. 130.).
42
Naime, s jedne strane, ne može se isključiti da u određenim slučajevima prikupljanje biometrijskih podataka, neovisno o postojanju jednog ili više razloga za osnovanu sumnju da je dotična osoba počinila ili pokušala počiniti kazneno djelo, neće biti konkretno nužno za potrebe kaznenog postupka koji je u tijeku (vidjeti u tom smislu presudu od 26. siječnja 2023., Ministerstvo na vatrešnite raboti (Upis biometrijskih i genetskih podataka u policijsku evidenciju), C‑205/21, EU:C:2023:49, t. 131.).
43
S druge strane, mogućnost da je prikupljanje biometrijskih podataka osobe osumnjičene da je počinila ili pokušala počiniti kazneno djelo krajnje nužno u okviru istrage koja se protiv nje vodi ili drugih kaznenih postupaka koji su u tijeku ili će biti pokrenuti, treba ocijeniti u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 34. ove presude, s obzirom na sve relevantne elemente.
44
Međutim, kao što to proizlazi iz samog teksta prvog pitanja, sud koji je uputio zahtjev polazi od pretpostavke da se člankom 55‑1 Zakonika o kaznenom postupku predviđa sustavno prikupljanje biometrijskih podataka svake osobe u pogledu koje postoji jedan ili više razloga za osnovanu sumnju da su počinile ili pokušale počiniti kazneno djelo, pri čemu službenik kriminalističke policije nije dužan u svakom pojedinačnom slučaju provjeriti i dokazati „krajnju nužnost” tog prikupljanja u smislu članka 10. Direktive 2016/680.
45
Međutim, valja istaknuti da francuska vlada osporava to tumačenje nacionalnog prava koje je dao sud koji je uputio zahtjev.
46
Naime, s jedne strane, iz izraza „može”, upotrijebljenog u članku 55‑1 prvom stavku Zakonika o kaznenom postupku, proizlazi da službenik kriminalističke policije raspolaže marginom prosudbe za provođenje radnji uzimanja vanjskih uzoraka koje su „nužne” za istragu u smislu te odredbe.
47
S druge strane, iz samog teksta članka 55‑1 drugog stavka tog zakonika također proizlazi da provedba postupaka prikupljanja identifikacijskih podataka, među ostalim, daktiloskopskih i fotografskih podataka, predviđenih tom odredbom, ovisi o pravilima svojstvenima svakoj policijskoj evidenciji koju ti postupci uzimaju u obzir, odnosno automatiziranoj bazi otisaka prstiju i, samo za fotografije, obradi kaznene evidencije. Međutim, više drugih odredbi navedenog zakonika, koje sud koji je uputio zahtjev nije spomenuo, strogo ograničava mogućnost prikupljanja identifikacijskih podataka i njihovo iskorištavanje. Konkretno, u skladu s tim odredbama, prikupljanje identifikacijskih podataka provodilo bi se samo ako se to zahtijeva istragom. Osim toga, ta mogućnost podliježe strožim uvjetima od samog postojanja sumnje da je počinila ili pokušala počiniti kazneno djelo jer se zahtijeva postojanje ozbiljnih ili dosljednih indicija na temelju kojih je vjerojatno da će optužena osoba, kao počinitelj ili sudionik, sudjelovati u kaznenom djelu za koje je propisana kazna zatvora ili nužnost sigurne identifikacije te osobe.
48
Osim toga, francuska vlada naglašava da se uvjet „[krajnje] nužno[sti]” u smislu članka 10. Direktive 2016/680, iako doduše nije naveden u članku 55‑1 Zakonika o kaznenom postupku, ipak izričito navodi u nacionalnom zakonodavstvu kojim je konkretno prenesena ta direktiva. Međutim, prikupljanje biometrijskih podataka na temelju tog članka 55‑1 ne može povrijediti odredbe tog zakonodavstva.
49
U tom pogledu valja podsjetiti na to da nije na Sudu da odlučuje o tumačenju nacionalnih odredbi i da ocjenjuje je li tumačenje ili primjena koje im je dao nacionalni sud pravilna, s obzirom na to da takvo tumačenje ulazi u isključivu nadležnost potonjeg (presuda od 4. listopada 2024., Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokušaj pristupa osobnim podacima pohranjenima na mobilnom telefonu), C‑548/21, EU:C:2024:830, t. 53. i navedena sudska praksa).
50
Dakle, dužnost je Suda da u okviru raspodjele ovlasti između sudova Unije i nacionalnih sudova uzme u obzir pravni i činjenični kontekst prethodnih pitanja, kako je utvrđen odlukom kojom se upućuje zahtjev. Stoga, neovisno o kritikama koje je vlada države članice iznijela u pogledu tumačenja nacionalnog prava koje je dao sud koji je uputio zahtjev, ispitivanje prethodnih pitanja valja provesti na osnovi tog tumačenja i nije na Sudu da provjerava njegovu točnost (presuda od 29. srpnja 2024., CU i ND (Socijalna pomoć – Neizravna diskriminacija), C‑112/22 i C‑223/22, EU:C:2024:636, t. 40. i navedena sudska praksa).
51
U tim okolnostima, pod pretpostavkom da, kao što to navodi sud koji je uputio zahtjev, članak 55‑1 Zakonika o kaznenom postupku treba tumačiti na način da se njime dodjeljuje sustavnost radnjama prikupljanja identifikacijskih podataka, među ostalim, otisaka prstiju i fotografija, svake osobe u pogledu koje postoji jedan ili više razloga za osnovanu sumnju da je počinila ili pokušala počiniti kazneno djelo, iako nadležno tijelo nije dužno u svakom pojedinačnom slučaju ocijeniti „[krajnju] nužno[st]” u smislu članka 10. Direktive 2016/680 za prikupljanje tih identifikacijskih podataka, takvo bi nacionalno zakonodavstvo, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 36. ove presude, bilo protivno tom članku 10. jer može bez razlike i općenito dovesti do prikupljanja biometrijskih podataka tih osoba.
52
S obzirom na navedeno, osobito uzimajući u obzir elemente navedene u točkama 46. do 48. ove presude, na tom je sudu, s jedne strane, da provjeri nalaže li nacionalno zakonodavstvo o kojem je riječ u glavnom postupku tijelu kriminalističke policije da sustavno provodi takvo prikupljanje a da to tijelo ne može u svakom pojedinačnom slučaju ocijeniti njegovu „krajnju nužnost” u smislu navedenog članka 10.
53
S druge strane, sud koji je uputio zahtjev također se mora uvjeriti, uzimajući u obzir, među ostalim, tvrdnju koju je osoba HW iznijela u okviru glavnog postupka i u svojim pisanim očitovanjima, koja je također spomenuta u obrazloženju odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, prema kojoj su u automatiziranoj bazi otisaka prstiju zabilježeni otisci prstiju 6,5 milijuna osoba, da nadležna tijela djelotvornom provedbom nacionalnog zakonodavstva o kojem je riječ u glavnom postupku ne dovode ni do sustavnog prikupljanja biometrijskih podataka svake osobe u pogledu koje postoji jedan ili više razloga za osnovanu sumnju da je počinila ili pokušala počiniti kazneno djelo (vidjeti po analogiji presudu od 23. travnja 2009., Angelidaki i dr., C‑378/07 do C‑380/07, EU:C:2009:250, t. 164. i navedenu sudsku praksu). Naime, u slučaju iz točke 46. ove presude, prema kojem službenik kriminalističke policije raspolaže marginom prosudbe za primjenu članka 55‑1 prvog stavka Zakonika o kaznenom postupku, on bi tu mogućnost morao koristiti u skladu sa zahtjevima navedenima u točkama 28. do 36. te presude.
54
Slijedom toga, na prvo pitanje valja odgovoriti na način da članak 10. Direktive 2016/680, u vezi s člankom 4. stavkom 1. točkama (a) do (c) i člankom 8. te direktive, treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo kojim se predviđa sustavno prikupljanje biometrijskih podataka svake osobe u pogledu koje postoji jedan ili više razloga za osnovanu sumnju da je počinila ili pokušala počiniti kazneno djelo, osim ako se utvrdi, s jedne strane, da nacionalno pravo prikladno i dovoljno precizno definira posebne i konkretne svrhe tog prikupljanja i, s druge strane, da je nadležno tijelo u svakom pojedinačnom slučaju dužno ocijeniti je li navedeno prikupljanje krajnje nužno za ostvarenje tih ciljeva, tako da takvo prikupljanje nije sustavno.
Drugo pitanje
55
Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 10. Direktive 2016/680 tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo kojim se ne predviđa obveza nadležnog tijela da u svakom pojedinačnom slučaju na odgovarajući način obrazloži „krajnju nužnost” u smislu te odredbe da prikupi biometrijske podatke svake osobe u pogledu koje postoji jedan ili više razloga za osnovanu sumnju da je počinila ili pokušala počiniti kazneno djelo.
Dopuštenost
56
Francuska vlada smatra da je to pitanje nedopušteno. Naime, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da se razlozi koji su naveli sud koji je uputio zahtjev da postavi navedeno pitanje odnose na tijelo koje mora osigurati nadzor „[krajnje] nužno[sti]” u smislu članka 10. Direktive 2016/680. Međutim, formulacija drugog pitanja ne odnosi se na taj aspekt, nego na obvezu primjerenog obrazlaganja, od slučaja do slučaja, razloga zbog kojeg bi prikupljanje identifikacijskih podataka dotičnih osoba odgovaralo takvoj „krajnjoj nužnosti”. Stoga nije potkrijepljena korisnost odgovora na drugo pitanje za ishod glavnog postupka. Konkretno, sud koji je uputio zahtjev propušta iznijeti na koji način odredbe prava Unije koje spominje, odnosno članak 4. stavak 1. točke (a) do (c), kao i članci 8. i 10. te direktive, opravdavaju bilo kakvu obvezu obrazlaganja.
57
S tim u vezi, valja podsjetiti na to da, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, pitanja o tumačenju prava Unije koja nacionalni sud uputi u pravnom i činjeničnom okviru koji utvrđuje pod vlastitom odgovornošću i čiju točnost Sud nije dužan provjeravati uživaju presumpciju relevantnosti (presude od 15. svibnja 2003., Salzmann, C‑300/01, EU:C:2003:283, t. 31.) i od 18. prosinca 2025., Tenergie (Zahtjev za otpust uvoznih carina), C‑259/24, EU:C:2025:1013, t. 26. i navedena sudska praksa)
58
Sud može odbiti odgovoriti na prethodno pitanje nacionalnog suda samo ako je očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora iz glavnog postupka, ako je problem hipotetski ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima da bi mogao dati koristan odgovor na postavljena pitanja (presuda od 20. studenoga 2025., Policejní prezidium (Pohrana biometrijskih i genetskih podataka), C‑57/23, EU:C:2025:905, t. 62 i navedena sudska praksa).
59
U ovom slučaju valja utvrditi da se, kao što to proizlazi iz točke 18. ove presude, sud koji je uputio zahtjev u obrazloženju svojeg zahtjeva za prethodnu odluku izričito pita je li „zahtjev odgovarajućeg obrazlaganja”„krajnje nužnosti” prikupljanja identifikacijskih podataka u smislu članka 10. Direktive 2016/680 na „nadležnom tijelu”, kako je definirano u članku 3. točki 7. te direktive, odnosno službeniku kriminalističke policije, i/ili na nacionalnom sudu koji provodi nadzor nad aktima koje je donijelo to tijelo.
60
Iz toga proizlazi da se, suprotno onomu što tvrdi francuska vlada, sud koji je uputio zahtjev ne pita samo o tijelu koje mora osigurati nadzor „[krajnje] nužno[sti]” takvog prikupljanja u smislu članka 10. navedene direktive, nego također nastoji pojasniti doseg obveze obrazlaganja, osobito u pogledu njezine primjerenosti, koju bi, ovisno o slučaju, to tijelo imalo.
61
U tim se okolnostima ne može smatrati da zatraženo tumačenje prava Unije očito nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom glavnog postupka ili da se odnosi na problem hipotetske naravi.
62
Što se tiče razloga zbog kojih pravo Unije nalaže nadležnom tijelu da obrazloži „krajnju nužnost”, u smislu članka 10. iste direktive, za prikupljanje biometrijskih podataka, koji nisu navedeni u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, dovoljno je istaknuti da se takvi razlozi odnose na meritum odgovora koji treba dati na drugo pitanje, a ne na njegovu dopuštenost.
63
Slijedom navedenog, to drugo pitanje je dopušteno.
Meritum
64
Kao što to proizlazi iz točke 24. ove presude, člankom 10. Direktive 2016/680 predviđa se da obrada osjetljivih osobnih podataka, kao što je prikupljanje biometrijskih podataka, mora ispunjavati, osim uvjeta prema kojem predviđena obrada mora biti „krajnje nužna”, osobito uvjet prema kojem moraju postojati „odgovarajuće zaštitne mjere” za prava i slobode ispitanika.
65
Što se tiče tog posljednjeg uvjeta, valja istaknuti da se člankom 54. Direktive 2016/680, kojim se konkretizira članak 47. Povelje, državama članicama nalaže da predvide pravo na djelotvoran pravni lijek u korist osobe koja smatra da su joj prekršena prava utvrđena odredbama donesenima na temelju te direktive zbog obrade njezinih osobnih podataka koja nije u skladu s tim odredbama (presuda od 4. listopada 2024., Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokušaj pristupa osobnim podacima pohranjenima na mobilnom telefonu), C‑548/21, EU:C:2024:830, t. 117.).
66
U tom pogledu, iz sudske prakse Suda također proizlazi da pravo na djelotvoran pravni lijek, zajamčeno tim člankom 47., u načelu zahtijeva da zainteresirana strana bude upoznata s razlozima na kojima se temelji odluka donesena u odnosu na nju, bilo čitanjem te odluke bilo na način da joj se priopće ti razlozi, kako bi joj se omogućilo da obrani svoja prava u najboljim mogućim uvjetima i da pri potpunom poznavanju predmeta odluči je li korisno pokrenuti postupak pred nadležnim sudom, te kako bi on mogao u potpunosti izvršiti nadzor zakonitosti te odluke (presuda od 13. lipnja 2024., HYA i dr. II, C‑229/23, EU:C:2024:505, t. 52. i navedena sudska praksa).
67
To pravo nije apsolutno i moguće ga je ograničiti u skladu s člankom 52. stavkom 1. Povelje, ali samo pod uvjetom da se ograničenja predvide zakonom, da poštuju bit predmetnih prava i sloboda i da su, u skladu s načelom proporcionalnosti, nužna i stvarno ispunjavaju ciljeve od općeg interesa koje priznaje Unija ili potrebu zaštite prava i sloboda drugih osoba (presuda od 4. listopada 2024., Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokušaj pristupa osobnim podacima pohranjenima na mobilnom telefonu), C‑548/21, EU:C:2024:830, t. 119. i navedena sudska praksa.).
68
Stoga je na nadležnom tijelu, koje je u skladu s nacionalnim pravom ovlašteno za prikupljanje biometrijskih podataka u slučaju „krajnje nužnosti” u smislu članka 10. Direktive 2016/680, da ispitanicima u okviru primjenjivih nacionalnih postupaka pruži razloge na kojima se temelji ta „krajnja nužnost”, s obzirom na to da su ti razlozi nužni kako bi se tim osobama omogućilo da ostvare, među ostalim, pravo na pravni lijek koje je izričito predviđeno u članku 54. te direktive, u skladu s člankom 47. Povelje (vidjeti u tom smislu presudu od 4. listopada 2024., Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokušaj pristupa osobnim podacima pohranjenima na mobilnom telefonu), C‑548/21, EU:C:2024:830, t. 120. i navedenu sudsku praksu).
69
Ta se razmatranja ne dovode u pitanje argumentima vlada koje su sudjelovale u ovom prethodnom postupku.
70
Najprije, takva obveza nadležnog tijela da obrazloži „[krajnju] nužno[st]” u smislu tog članka 10. za prikupljanje biometrijskih podataka osobe protiv koje se vodi kaznena istraga ni na koji način ne može ugroziti tu istragu. Naime, takvo obrazloženje može biti sažeto, pod uvjetom da je dovoljno jasno kako bi se dotičnoj osobi omogućilo da ostvari svoje pravo na pravni lijek.
71
Nadalje, ta se obveza obrazlaganja nameće to više jer, kao što to osobito proizlazi iz točaka 25. do 36. ove presude, nadležno tijelo mora, u skladu s navedenim člankom 10., u svakom pojedinačnom slučaju ocijeniti „krajnju nužnost” tog prikupljanja njegovom provjerom i dokazivanjem. Međutim, ako to tijelo nije bilo dužno obrazložiti svoje odluke u tom pogledu, nacionalni sud pred kojim se vodi postupak o zakonitosti tog prikupljanja ne bi mogao nadzirati ni to izvršava li stvarno navedeno tijelo te diskrecijske ovlasti, ni osnovanost navedenog prikupljanja (vidjeti u tom smislu presudu od 28. studenoga 2024., Ministerstvo na vatrešnite raboti (Upis biometrijskih i genetskih podataka u evidenciju II), C‑80/23, EU:C:2024:991, t. 58.).
72
To je tumačenje potkrijepljeno, kao što je to pravilno istaknula Europska komisija, člankom 4. stavkom 4. Direktive 2016/680, kojim se nadležnom tijelu koje prikuplja biometrijske podatke kao „voditelju obrade” u smislu članka 3. točke 8. te direktive nalaže da može dokazati poštovanje, među ostalim, obveza navedenih u stavku 1. točkama (a) do (c) tog članka 4. iz kojih proizlazi, u vezi s člankom 10. navedene direktive, da ciljevi tog prikupljanja moraju, kao što je to istaknuto u točki 29. ove presude, biti dovoljno precizni i konkretni kako bi se mogla ocijeniti „[krajnja] nužno[st]” navedenog prikupljanja u smislu tog članka 10.
73
Iz toga slijedi da postojanje sudskog nadzora koji se odnosi na zakonitost prikupljanja biometrijskih podataka koje provodi „nadležno tijelo”, kako je definirano u članku 3. točki 7. Direktive 2016/680, ni u kojem slučaju ne može nadomjestiti nepostojanje obveze tog tijela da obrazloži „[krajnju] nužno[st]” tog prikupljanja, u skladu s člankom 10. te direktive, osiguravajući umjesto njega poštovanje te obveze, s obzirom na to da je na potonjem da provede ocjenu koja se zahtijeva na temelju tog članka 10., koja pak omogućuje upravo da se osigura djelotvornost tog nadzora (vidjeti u tom smislu presudu od 28. studenoga 2024., Ministerstvo na vatrešnite raboti (Upis biometrijskih i genetskih podataka u evidenciju II), C‑80/23, EU:C:2024:991, t. 57. i 61.).
74
Naposljetku, valja pojasniti da se ne može smatrati da obveza nadležnog tijela da obrazloži „[krajnju] nužno[st]” prikupljanja biometrijskih podataka u smislu članka 10. Direktive 2016/680, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 81. svojeg mišljenja, predstavlja prekomjeran teret za to tijelo, s obzirom na to da, kao što to osobito proizlazi iz točke 36. ove presude, to prikupljanje ni u kojem slučaju ne može biti sustavno u odnosu na osobe u pogledu kojih postoji jedan ili više razloga za osnovanu sumnju da su počinile ili pokušale počiniti kazneno djelo.
75
Slijedom toga, na drugo pitanje valja odgovoriti na način da članak 10. Direktive 2016/680, u vezi s člankom 4. stavkom 4. i člankom 54. te direktive te s obzirom na članak 47. Povelje, treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo kojim se ne predviđa obveza nadležnog tijela da na odgovarajući način obrazloži, u svakom pojedinačnom slučaju, „[krajnju] nužno[st]” u smislu tog članka 10. da se prikupe biometrijski podaci svake osobe u pogledu koje postoji jedan ili više razloga za osnovanu sumnju da je počinila ili pokušala počiniti kazneno djelo.
Treće pitanje
76
Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 10. Direktive 2016/680, u vezi s njezinim člankom 4. stavkom 1. točkama (a) do (c) te člankom 8. stavcima 1. i 2., tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo kojim se dopušta da se za posebno kazneno djelo kazneno goni i osudi osoba koja je odbila pristati na prikupljanje identifikacijskih podataka, čak i ako ta osoba nije kazneno gonjena ili osuđena za kazneno djelo na temelju kojeg je izrečena mjera prikupljanja identifikacijskih podataka?
Dopuštenost
77
Francuska vlada dovodi u pitanje dopuštenost tog pitanja. Naime, ono se odnosi na zakonitost posebnog kaznenog djela predviđenog člankom 55‑1 trećim stavkom Zakonika o kaznenom postupku, kojim se inkriminira i kažnjava ispitanikovo odbijanje da se podvrgne postupcima prikupljanja identifikacijskih podataka, dok se Direktivom 2016/680 ne uređuju posljedice takvog odbijanja. Osim toga, nijedan akt prava Unije ne propisuje zajednička pravila o mogućnosti države članice da inkriminira i sankcionira takvo odbijanje. Stoga članak 55‑1 treći stavak Zakonika o kaznenom postupku ni na koji način ne proizlazi iz provedbe prava Unije.
78
Međutim, u tom je pogledu dovoljno podsjetiti na to da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, kada nije očito da tumačenje pravnog akta Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora iz glavnog postupka, kao što to vrijedi za Direktivu 2016/680 u ovom slučaju, prigovor o neprimjenjivosti tog akta na predmet u glavnom postupku ulazi u meritum pitanja (presuda od 4. listopada 2024., Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokušaj pristupa osobnim podacima pohranjenima na mobilnom telefonu), C‑548/21, EU:C:2024:830, t. 67. i navedena sudska praksa).
79
Stoga valja zaključiti da je treće pitanje dopušteno.
Meritum
80
Kako bi se odgovorilo na to treće pitanje, najprije valja ispitati je li nacionalno zakonodavstvo koje, poput članka 55‑1 trećeg stavka Zakonika o kaznenom postupku, omogućuje da se za posebno kazneno djelo kazneno goni i osudi osoba koja je odbila pristati na prikupljanje identifikacijskih podataka, čak i ako ta osoba nije kazneno gonjena ili osuđena za kazneno djelo na temelju kojeg je izrečena mjera prikupljanja identifikacijskih podataka, obuhvaćeno područjem primjene prava Unije, a osobito, kao što to smatra sud koji je uputio zahtjev, Direktive 2016/680. U slučaju potvrdnog odgovora, valja još utvrditi, kao drugo, protivi li se takvo zakonodavstvo odredbama te direktive.
81
Što se tiče, u prvom redu, područja primjene navedene direktive valja podsjetiti da se, u skladu s njezinim člankom 2. stavkom 1. primjenjuje na obradu osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe utvrđene u [njezinu] članku 1. stavku 1., odnosno, među ostalim u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela.
82
Međutim, iz sudske prakse Suda proizlazi da je pokušaj nadležnog tijela da provede obradu osobnih podataka, kao što je ona do koje je došlo kada je ispitanik odbio prikupljanje svojih biometrijskih podataka, u svrhu sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela, obuhvaćen područjem primjene Direktive 2016/680 (vidjeti u tom smislu presudu od 4. listopada 2024., Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokušaj pristupa osobnim podacima pohranjenima na mobilnom telefonu), C‑548/21, EU:C:2024:830, t. 77.).
83
Iz toga slijedi da je, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 99. svojeg mišljenja, kada to odbijanje tu osobu na temelju nacionalnog prava izlaže izricanju kaznene sankcije za određeno kazneno djelo koje se odnosi na navedeno odbijanje, usklađenost predviđenog prikupljanja biometrijskih podataka s odredbama te direktive uvjet je zakonitosti te sankcije (vidjeti po analogiji presudu od 16. svibnja 2017., Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, t. 41. i 74.).
84
Slijedom toga, nacionalno zakonodavstvo koje, poput članka 55‑1 trećeg stavka Zakonika o kaznenom postupku, omogućuje kazneni progon i osudu, za konkretno kazneno djelo, osobe koja je odbila prikupljanje njezinih biometrijskih podataka, iako potonja osoba nije bila kazneno gonjena ili osuđena za kazneno djelo na kojem se temeljilo to prikupljanje, ulazi u područje primjene navedene direktive.
85
Kao drugo, što se tiče pitanja protivi li se odredbama Direktive 2016/680 takvo nacionalno zakonodavstvo, valja utvrditi da je, s obzirom na to da je usklađenost predviđenog prikupljanja biometrijskih podataka s tim odredbama, kao što to proizlazi iz točke 83. ove presude, uvjet zakonitosti kaznene sankcije izrečene za određeno kazneno djelo osobi koja odbija to prikupljanje, takva se sankcija može izreći toj osobi samo ako, kao što to osobito proizlazi iz točaka 24. do 36. te presude, pokušaj prikupljanja ispunjava uvjet „[krajnje] nužno[sti]” u smislu članka 10. te direktive, u vezi s njezinim člankom 4. stavkom 1. točkama (a) do (c) i člankom 8.
86
U tom pogledu, kao što to proizlazi iz sudske prakse navedene u točkama 34. i 43. ove presude, mogućnost da predviđeno prikupljanje biometrijskih podataka bude krajnje nužno u smislu navedene direktive treba ocijeniti s obzirom na sve relevantne elemente u trenutku kada nadležna tijela namjeravaju provesti to prikupljanje. Prema tome, činjenica da se dotičnu osobu, protiv koje je u trenutku u kojem je bilo predviđeno navedeno prikupljanje postojao jedan razlog za sumnju da je počinila ili pokušala počiniti kazneno djelo, ili više njih, u konačnici nije kazneno gonilo ili osudilo za to kazneno djelo, nije sama po sebi odlučujuća za poštovanje tog uvjeta „[krajnje] nužno[sti]”.
87
Dakle, Sud je već pojasnio da sama okolnost da je do prikupljanja biometrijskih i genetskih podataka osobe kojoj se na teret stavlja kazneno djelo došlo prije nego što je ona pravomoćno osuđena nije dovoljna da bi se isključilo to da je takvo prikupljanje bilo „[krajnje] nužno” u smislu članka 10. iste direktive jer se, s obzirom na posebne i konkretne ciljeve koje se želi postići, to prikupljanje, uključujućii vrste podataka o kojima je riječ, može pokazati krajnje nužnim, osobito kako bi se moglo utvrditi je li navedena osoba zbog svoje eventualne pripadnosti zločinačkom udruženju sudjelovala u drugim kaznenim djelima za koja bi mogli biti relevantni podaci te vrste ili, ako postoji opasnost od bijega, kako bi se omogućila njezina identifikacija (vidjeti u tom smislu presudu od 20. studenoga 2025., Policejní prezidium (Pohrana biometrijskih i genetskih podataka), C‑57/23, EU:C:2025:905, t. 93.).
88
S obzirom na navedeno, valja naglasiti da, s obzirom na to da je takva kaznena sankcija, za posebno kazneno djelo kojim se kažnjava odbijanje osobe da dopusti prikupljanje njezinih biometrijskih podataka, obuhvaćena područjem primjene prava Unije, ona mora poštovati opća načela prava Unije, među kojima je načelo proporcionalnosti, koje je, među ostalim, utvrđeno u članku 49. stavku 3. Povelje, u skladu s kojim strogost kazne ne smije biti nerazmjerna kaznenom djelu (vidjeti u tom smislu presudu od 8. ožujka 2022., Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Izravni učinak), C‑205/20, EU:C:2022:168, t. 31. i navedenu sudsku praksu).
89
Načelom proporcionalnosti zahtijeva se, s jedne strane, da izrečena sankcija odgovara težini kažnjivog djela i, s druge strane, da se prilikom određivanja sankcije i utvrđivanja iznosa novčane kazne uzmu u obzir pojedinačne okolnosti slučaja (presuda od 4. listopada 2018., Link Logistik N&N, C‑384/17, EU:C:2018:810, t. 45.).
90
U tom pogledu, kao što je to nezavisni odvjetnik u biti istaknuo u točkama 109. do 112. svojeg mišljenja, na nacionalnom je sudu nadležnom za izricanje kaznene sankcije za posebno kazneno djelo odbijanja osobe da omogući prikupljanje njezinih biometrijskih podataka da uzme u obzir, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 34. ove presude, osobito ponašanje i profil te osobe, njezinu kaznenu evidenciju i težinu navodnog kaznenog djela na kojem se temeljilo planirano prikupljanje.
91
Slijedom toga, na treće pitanje valja odgovoriti na način da članak 10. Direktive 2016/680, u vezi s člankom 4. stavkom 1. točkama (a) do (c) i člankom 8. te direktive te s obzirom na članak 49. stavak 3. Povelje, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalno zakonodavstvo kojim se dopušta da se za posebno kazneno djelo kazneno goni i osudi osoba koja je odbila pristati na prikupljanje identifikacijskih podataka, čak i ako ta osoba nije kazneno gonjena ili osuđena za kazneno djelo na temelju kojeg je izrečena mjera prikupljanja tih podataka, pod uvjetom da navedeno prikupljanje ispunjava uvjet „[krajnje] nužno[sti]” u smislu tog članka 10. i da se kaznenom sankcijom izrečenom na temelju toga poštuje načelo proporcionalnosti.
Troškovi
92
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) odlučuje:
1.
Članak 10. Direktive (EU) 2016/680 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Okvirne odluke Vijeća 2008/977/PUP, u vezi s njezinim člankom 4. stavkom 1. točkama (a) do (c) kao i člankom 8. te direktive,
treba tumačiti na način da mu se:
protivi nacionalno zakonodavstvo kojim se predviđa sustavno prikupljanje biometrijskih podataka svake osobe u pogledu koje postoji jedan ili više razloga za osnovanu sumnju da je počinila ili pokušala počiniti kazneno djelo, osim ako se utvrdi, s jedne strane, da nacionalno pravo prikladno i dovoljno precizno definira posebne i konkretne svrhe tog prikupljanja i, s druge strane, da je nadležno tijelo u svakom pojedinačnom slučaju dužno ocijeniti je li navedeno prikupljanje krajnje nužno za ostvarenje tih ciljeva, tako da takvo prikupljanje nije sustavno.
2.
Članak 10. Direktive 2016/680, u vezi s člankom 4. stavkom 4. i člankom 54. te direktive, i u svjetlu članka 47. Povelje o temeljnim pravima Europske unije,
treba tumačiti na način da mu se:
protivi nacionalno zakonodavstvo kojim se ne predviđa obveza nadležnog tijela da u svakom pojedinačnom slučaju na odgovarajući način obrazloži „krajnju nužnost” u smislu te odredbe da prikupi biometrijske podatke svake osobe u pogledu koje postoji jedan ili više razloga za osnovanu sumnju da je počinila ili pokušala počiniti kazneno djelo.
3.
Članak 10. Direktive 2016/680, u vezi s njezinim člankom 4. stavkom 1. točkama (a) do (c) te člankom 8. te direktive i u kontekstu članka 49. stavka 3. Povelje o temeljnim pravima,
treba tumačiti na način da mu se:
ne protivi nacionalno zakonodavstvo kojim se dopušta da se za posebno kazneno djelo kazneno goni i osudi osoba koja je odbila pristati na prikupljanje identifikacijskih podataka, čak i ako ta osoba nije kazneno gonjena ili osuđena za kazneno djelo na temelju kojeg je izrečena mjera prikupljanja tih podataka, pod uvjetom da navedeno prikupljanje ispunjava uvjet „[krajnje] nužno[sti]” u smislu tog članka 10. i da se kaznenom sankcijom izrečenom na temelju toga poštuje načelo proporcionalnosti.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.