62023TO0477
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (трети разширен състав)
11 юни 2025 година (
*1
)
„Жалба за отмяна — Икономическа и парична политика — Банков съюз — Единен механизъм за преструктуриране на кредитни институции и някои инвестиционни посредници (ЕМП) — Регламент (ЕС) № 806/2014 — Директива 2014/59/ЕС — Съвместно решение за определяне на минимално изискване за собствен капитал и приемливи задължения — Компетентност на Общия съд — Липса на пряко засягане — Недопустимост“
По дело Т‑477/23,
DZ Bank AG Deutsche Zentral-Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, установена във Франкфурт на Майн (Германия), представлявана от H. Berger, M. Weber и D. Schoo, avocats,
жалбоподател,
срещу
Единен съвет за преструктуриране (ЕСП), представляван от H. Ehlers, M. Fernández Rupérez, A. Lapresta Bienz и J. Rius Riu,
ответник,
ОБЩИЯТ СЪД (трети разширен състав),
състоящ се от: H. Kanninen, изпълняващ функцията на председател, P. Škvařilová-Pelzl, I. Nõmm, G. Steinfatt (докладчик) и D. Kukovec, съдии,
секретар: V. Di Bucci,
предвид изложеното в писмената фаза на производството, по-специално:
–
жалбата, подадена в секретариата на Общия съд на 31 юли 2023 г.,
–
възражението за недопустимост, повдигнато от ЕСП с отделна писмена молба, подадена в секретариата на Общия съд на 30 октомври 2023 г.,
–
становището на жалбоподателя по възражението за недопустимост, подадено в секретариата на Общия съд на 18 декември 2023 г.,
–
молбите за встъпване на Европейския парламент, Съвета на Европейския съюз и Европейската комисия, подадени в секретариата на Общия съд съответно на 19 октомври, 15 ноември и 15 ноември 2023 г.,
постанови настоящото
Определение
1
С жалбата си на основание член 263 ДФЕС жалбоподателят, DZ Bank AG Deutsche Zentral-Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, иска да се отмени Съвместно решение RC/JD/2022/22 от 6 април 2023 г. (наричано по-нататък „обжалваното решение“) за определяне на минималното изискване за собствен капитал и приемливи задължения (наричано по-нататък „МИПЗ“) за нея самата и пет дъщерни предприятия и при условията на евентуалност, да се установи, че това решение е нищожно.
Обстоятелствата по спора
2
Жалбоподателят е дружеството, което ръководи групата DZ Bank Gruppe — финансовата група на кооперативните банки в Германия. В Германия то е класирано като банка от първа група, като общата стойност на активите на групата към 31 декември 2022 г. е 627 милиарда евро. В рамките на банковия съюз жалбоподателят има дъщерни предприятия в Германия и Люксембург. Дъщерното му предприятие Fundamenta Lakáskassza Zrt. е установено извън банковия съюз — в Унгария.
3
През 2017 г. Единният съвет за преструктуриране (ЕСП) създава колегия за преструктуриране на жалбоподателя и дъщерните му предприятия в съответствие с член 88 от Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) № 1093/2010 и (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 173, 2014 г., стр. 190), съответно изменена, в която колегия влиза, от една страна, ЕСП като неин председател и като орган за преструктуриране на ниво група, а от друга страна — Magyar Nemzeti Bank (Национална банка на Унгария) като орган за преструктуриране на унгарското дъщерно предприятие.
4
На 8 декември 2022 г. на своя разширена изпълнителна сесия ЕСП одобрява временно проект на обжалваното решение, който да бъде разгледан от колегията за преструктуриране. На 15 декември 2022 г. ЕСП започва процедура за консултация с жалбоподателя по проекта. Жалбоподателят представя становище с писмо от 10 януари 2023 г. На 8 февруари 2023 г. проектът на обжалваното решение е разгледан в посочената колегия, която приема, че проектът не следва да бъде променян вследствие на процедурата за консултация. На 24 март 2023 г. ЕСП, в качеството си на орган за преструктуриране на ниво група, изпраща на колегията за преструктуриране окончателния вариант на проекта на обжалваното решение. На 28 март 2023 г. в колегията е постигнат консенсус, който впоследствие е подложен на съответните процедури за вътрешно одобрение в ЕСП и в Националната банка на Унгария.
5
На своя разширена изпълнителна сесия на 5 април 2023 г. ЕСП приема за сведение изложения по-горе съвместен процес по вземане на решение и на това основание одобрява консенсуса, отразен в обжалваното решение.
6
На същата разширена изпълнителна сесия ЕСП приема Решение SRB/EES/2022/215, с което определя МИПЗ за субектите от ръководената от жалбоподателя група, които са в обхвата на неговите правомощия, а именно за жалбоподателя и дъщерните му предприятия Bausparkasse Schwäbisch Hall AG, DZ HYP AG и Team Bank AG, чиито седалища са в Германия, и за дъщерното му предприятие DZ Privatbank SA, чието седалище е в Люксембург. С Решение SRB/EES/2022/215 на националните органи за преструктуриране е възложено да приведат в действие посоченото МИПЗ (член 4 от това решение) и да контролират то да се запазва (член 6 от посоченото решение).
7
На 6 април 2023 г. председателят на ЕСП подписва обжалваното решение. Под неговия подпис в документа се съдържа бележка, съгласно която представителите на съответните органи са дали писмено съгласие за съвместното решение за МИПЗ. В приложение I към обжалваното решение е включено писмено съгласие от 6 април 2023 г., подписано от председателя на унгарския орган за преструктуриране, а именно Националната банка на Унгария, съгласно което последната е съгласна със съвместното решение, предложено и изпратено от ЕСП на 24 март 2023 г.
8
На 14 април 2023 г. германският орган за преструктуриране, Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht (BaFin, Федерална служба за надзор на финансовите услуги), получава Решение SRB/EES/2022/215 на ЕСП от 5 април 2023 г. и го привежда в действие с решение от 26 май 2023 г., адресирано до жалбоподателя.
9
С писмо от 17 май 2023 г. люксембургският орган за преструктуриране, Commission de surveillance du secteur financier (CSSF, Комисия за надзор на финансовия сектор), уведомява дъщерното предприятие DZ Privatbank за привеждането в действие на определеното с Решение SRB/EES/2022/215 МИПЗ и му връчва посоченото решение.
10
С електронно писмо от 22 май 2023 г. ЕСП, в качеството си на орган за преструктуриране на ниво група, предоставя обжалваното решение на жалбоподателя, като дружество майка на групата в Съюза, заедно със съвместното решение относно плана за преструктуриране на групата и резюме на този план.
11
На 3 юли 2023 г. жалбоподателят подава жалба срещу обжалваното решение пред Апелативната комисия на ЕСП на основание член 85, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (ОВ L 225, 2014 г., стр. 1), съответно изменен.
12
На 5 юли 2023 г. жалбоподателят подава жалба пред Апелативната комисия на ЕСП и срещу Решение SRB/EES/2022/215 на основание на същите разпоредби.
13
С решение на Апелативната комисия на ЕСП от 15 декември 2023 г. по съединени дела 2/23 и 3/23 жалбите са отхвърлени. Посочената комисия приема, че жалбата срещу обжалваното решение е допустима, но неоснователна, а тази срещу Решение SRB/EES/2022/215 — недопустима.
14
На 26 февруари 2024 г. жалбоподателят подава в секретариата на Общия съд жалба срещу решението на Апелативната комисия на ЕСП, заведена под номер Т‑116/24.
Искания на страните
15
Жалбоподателят моли Общия съд:
–
да отмени обжалваното решение,
–
при условията на евентуалност, да установи, че обжалваното решение е нищожно,
–
да осъди ЕСП да заплати съдебните разноски.
16
ЕСП моли Общия съд:
–
да обяви жалбата за недопустима,
–
при условията на евентуалност, да спре производството до постановяване на решение по дело Т‑71/22,
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
От правна страна
17
Съгласно член 130, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд, ако ответникът поиска, Общият съд може да се произнесе по недопустимостта, без да разглежда спора по същество.
18
В случая Общият съд счита, че делото е достатъчно изяснено от доказателствата по преписката, и на основание на този член решава да се произнесе, без да провежда докрай производството.
19
В подкрепа на възражението си за липса на компетентност и за недопустимост ЕСП излага четири довода.
20
Първо, ЕСП изтъква, че „съвместното решение“ не представлява правен акт, за който той може да носи отговорност. В това отношение той изтъква, че съдилищата на Съюза потвърждават, че актовете на субекти, различни от институциите, органите, службите или агенциите на Съюза, не попадат в обхвата на тяхната компетентност по член 263 ДФЕС, и съответно изтъква, че не е от компетентността на Общия съд да разгледа настоящия спор.
21
Второ, съвместното решение било само подготвителен акт за друго решение. Трето, то не било адресирано до жалбоподателя и не го засягало пряко и лично, поради което той нямал процесуална легитимация. Четвърто, ЕСП счита, че жалбата е недопустима поради условието за досъдебна процедура.
22
Жалбоподателят оспорва доводите на ЕСП и счита жалбата за допустима.
23
На първо място, що се отнася до издателя на обжалваното решение, то било взето от ЕСП като орган за преструктуриране на ниво група. ЕСП определил МИПЗ при упражняване на предоставените му от член 12, параграф 1 от Регламент № 806/2014 правомощия под формата на съвместно решение.
24
Първо, самата колегия за преструктуриране не приемала правни актове, а била единствено рамката, в която органите за преструктуриране могат съвместно да изпълняват задачи. Унгарският орган за преструктуриране, а именно Националната банка на Унгария, просто възприел обжалваното решение.
25
Второ, като възприема съображенията на Апелативната комисия на ЕСП в решението от 15 декември 2023 г., жалбоподателят твърди, че съвместното решение е съвкупност от индивидуални решения, които имат едно и също съдържание, и че то е одобрено от всеки от участващите органи за преструктуриране. Според жалбоподателя следва да се разграничат две положения. В случай на несъгласие всеки от органите за преструктуриране приема самостоятелно собствено решение за МИПЗ при упражняване на своите правомощия (положение, описано в член 45з, параграфи 4 и 6 от Директива 2014/59). В случай на съвместно решение обаче всеки от органите за преструктуриране приема индивидуално решение, което съответства на предварително взетото съвместно решение (положение, описано в член 45з, параграфи 2 и 4 от Директива 2014/59).
26
Трето, обстоятелството, че съответните органи за преструктуриране постигат съгласие по един и същ текст на решение, не означавало, че съвместното решение е само споразумение във вътрешните отношения между органи. Споразумението между участниците в колегията за преструктуриране било само предварително условие за съвместно решение, но не можело да се приравни на такова решение.
27
На второ място, първо, обжалваното решение пораждало задължителни правни последици във външните отношения, доколкото съвместното решение на колегията за преструктуриране било окончателно решение, а не просто подготвителен вътрешен акт на органа, и било задължително за съответните институции. В обжалваното решение ЕСП вече определял окончателно МИПЗ за жалбоподателя при упражняване на правомощията, предоставени му от член 12 от Регламент № 806/2014, като съвместното решение обвързвало ЕСП по силата на член 45з, параграф 7 от Директива 2014/59, що се отнася до определянето на МИПЗ.
28
Доводът, че е необходимо обжалваното решение да се приведе в действие с решение на ЕСП и на BaFin за определяне на МИПЗ, бил неотносим, доколкото в случая съвместното решение вече съдържало окончателното решение, което обвързвало както ЕСП, така и BaFin при последващите им правни актове, без да им оставя собствена свобода на преценка.
29
Второ, обжалваното решение засягало жалбоподателя, най-малкото пряко и лично по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС, тъй като съвместните решения са адресирани до въпросните институции и те са пряко и лично засегнати от посочените съвместни решения, независимо от качеството си на адресати.
30
Трето, в съответствие с член 263, четвърта алинея ДФЕС жалбоподателят имал активна процесуална легитимация и необходимия правен интерес. Исканата отмяна на обжалваното решение сама по себе си можела да породи правни последици, като се има предвид, че би лишила от основание решението на ЕСП, с което е определено МИПЗ, а следователно и решението за МИПЗ на BaFin, която при това положение щяла да бъде принудена да отмени решението си по възражение от жалбоподателя.
31
Освен това жалбоподателят бил адресат на обжалваното решение и това качество на адресат произтичало от задължението на ЕСП да предостави съвместните решения след приемането им на жалбоподателя, което било изрично предвидено в член 45з, параграф 1, втора алинея, буква а) от Директива 2014/59 и в член 92, параграф 1 от Делегиран регламент (ЕС) 2016/1075 на Комисията от 23 март 2016 година за допълнение на Директива 2014/59 чрез регулаторни технически стандарти за определяне на съдържанието на плановете за възстановяване, плановете за преструктуриране и плановете за преструктуриране на група, минималните критерии, по които компетентният орган трябва да оценява плановете за преструктуриране и плановете за преструктуриране на група, условията за вътрешногрупова финансова подкрепа, изискванията към независимите оценители, договорното признаване на правомощията за обезценяване и преобразуване, изискванията за процедурите за уведомяване и съдържанието на уведомленията и съобщението за спиране, както и оперативното функциониране на колегиите за преструктуриране (ОВ L 184, 2016 г., стр. 1).
32
В допълнение, жалбоподателят оспорва довода на ЕСП, че няма интерес от отмяната на обжалваното решение, доколкото тази отмяна не би му донесла никакво предимство, тъй като с оглед на съвместния характер на обжалваното решение ЕСП в никакъв случай нямало да може сам да замести този акт, а можел единствено да открие отново процедурата в рамките на колегията за преструктуриране — процедура, в която той не би могъл да наложи определено равнище на МИПЗ на останалите членове на посочената колегия. В това отношение жалбоподателят твърди, че определянето на МИПЗ не изисква непременно съвместно решение. Ако не бъде прието съвместно решение, МИПЗ се определя с отделни решения на съответните органи за преструктуриране съгласно член 45з, параграфи 4—6 от Директива 2014/59, поради което в такъв случай ЕСП можел да приеме решение, което да отчете евентуалните изисквания на Общия съд.
33
На трето място, жалбоподателят оспорва изискването за предварителна процедура, като по същество се позовава на неизяснеността на този въпрос в съдебната практика. Той изтъква, че имало пряка опасност от нарушаване на основното му право на ефективна съдебна защита, прогласено в член 47, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз, ако изискването за предварителна процедура в съответствие с член 263, пета алинея ДФЕС във връзка с член 85, параграф 3, първа алинея и член 86, параграф 1 от Регламент № 806/2014 се противопоставя на допустимостта на жалбата по настоящото дело пред Общия съд.
По естеството на обжалваното решение и компетентността на Общия съд да разгледа настоящия спор
34
Според ЕСП както процедурата, в която е прието обжалваното решение, така и текстът на това решение сочат, че то не е правен акт, за който той може да носи отговорност. В подкрепа на този довод ЕСП изтъква, че доколкото обжалваното решение е съвместно, то не е прието само от него, а съвместно от него и унгарския орган за преструктуриране, а именно Националната банка на Унгария, в рамките на колегията за преструктуриране. Съответно обжалваното решение отчитало консенсуса, който са постигнали посочените органи, за да гарантира като краен резултат правилното прилагане на предвидената стратегия за преструктуриране. Ставало въпрос за интегрирано съгласие по съответните равнища на МИПЗ, определени за всички членове на групата, чрез което стратегията за преструктуриране вземала предвид МИПЗ на останалите членове и зависела от тях.
35
Общият съд е компетентен да разглежда жалби на основание член 263 ДФЕС само против актове на институциите, органите, службите или агенциите на Съюза (определение от 6 октомври 2020 г., Sharpston/Съвет и представители на правителствата на държавите членки, T‑550/20, непубликувано, EU:T:2020:475, т. 33).
36
Освен това съгласно постоянната съдебна практика жалба за отмяна може да се подаде срещу всички приети от институциите, органите, службите и агенциите на Съюза разпоредби — независимо от естеството или формата им — при условие че те имат за цел да породят правни последици (вж. в този смисъл решения от 30 юни 1993 г., Парламент/Съвет и Комисия, C‑181/91 и C‑248/91, EU:C:1993:271, т. 13, от 13 юли 2004 г., Комисия/Съвет, C‑27/04, EU:C:2004:436, т. 44, и от 28 април 2015 г., Комисия/Съвет, C‑28/12, EU:C:2015:282, т. 14).
По правните последици на съвместното решение
37
В обжалваното решение, което е озаглавено „съвместно решение“, се посочва, че „ЕСП и [Националната банка на Унгария], в качеството си на органи за преструктуриране, действащи в рамките на колегията за преструктуриране, приемат съвместно решение, като постигат съгласие по“ МИПЗ, които жалбоподателят и петте му дъщерни предприятия трябва да спазват по силата на членове 2—4 от обжалваното решение. Тези МИПЗ са уточнени в раздели I—III от обжалваното решение. Освен това обжалваното решение носи подписа на президента на ЕСП, положен от името на ЕСП, към който е отбелязано, че „[t]he representatives of the relevant resolution authorities have agreed to this joint decision on MREL by means of a written agreement“ (представителите на съответните органи за преструктуриране постигнаха писмено съгласие по това съвместно решение за МИПЗ). Съгласието на унгарския орган за преструктуриране, а именно Националната банка на Унгария, което носи подписа на нейния председател, е приложено към обжалваното решение.
38
Съответно обжалваното решение се отнася до определянето на МИПЗ за жалбоподателя и петте му дъщерни предприятия, едно от които се намира извън банковия съюз.
39
Компетентен да определя МИПЗ за групата, съставена от жалбоподателя и неговите дъщерни предприятия в Германия и Люксембург, е ЕСП (член 12, параграф 1 от Регламент № 806/2014), който е органът за преструктуриране на посочената „трансгранична група“ (вж. член 7, параграф 2, буква б) от Регламент № 806/2014 във връзка с член 3, параграф 1, точка 24 от същия регламент).
40
Въпреки това, тъй като „трансграничната група“ включва само субектите в държави членки, участващи в банковия съюз (член 3, параграф 1, точка 24 от Регламент № 806/2014), ЕСП не е компетентен да определи МИПЗ за цялата група, доколкото унгарското дъщерно предприятие на жалбоподателя е установено в държава, която не участва в банковия съюз.
41
Органът за преструктуриране на унгарското дъщерно предприятие Fundamanta Lakáskassza е Националната банка на Унгария (съображение 11 от обжалваното решение във връзка с приложението към обжалваното решение).
42
Групата на жалбоподателя като цяло, включваща унгарското дъщерно предприятие, представлява „трансгранична група“ по смисъла на член 2, параграф 1, точка 27 от Директива 2014/59, при която има субекти от групата, установени в повече от една държава членка.
43
Съгласно член 88, параграф 1, първа алинея от Директива 2014/59 за трансграничните групи органите за преструктуриране на ниво група създават колегии за преструктуриране, които осигуряват рамка, в която определят МИПЗ за групите на консолидирано равнище и на ниво дъщерни предприятия (вж. член 88, параграф 1, втора алинея, буква и) от Директива 2014/59). В случая от съображение 6 от обжалваното решение следва, че през 2017 г. ЕСП е създал колегия за преструктуриране на жалбоподателя и петте му дъщерни предприятия, в която по-конкретно влизат ЕСП и Националната банка на Унгария в съответствие с член 88, параграф 2, букви а) и б) от Директива 2014/59.
44
В рамките на такава колегия съответните органи за преструктуриране провеждат диалог по повод предложените МИПЗ, приложими на консолидирано равнище, на ниво предприятие майка и на равнището на всяко дъщерно предприятие, и обсъждат сближаването на посочените МИПЗ (член 89 от Делегиран регламент 2016/1075). Колегията се председателства от органа за преструктуриране на ниво група (член 88, параграф 5 от Директива 2014/59).
45
Когато дадена група включва субекти, установени в държави членки, участващи в банковия съюз, и в държави членки, които не участват в него, ЕСП представлява националните органи за преструктуриране на участващите държави членки за целите на консултациите и сътрудничеството с неучастващите държави членки (член 32, параграф 1 от Регламент № 806/2014 и съображение 10 от обжалваното решение). Съответно германският и люксембургският орган за преструктуриране участват в колегията за преструктуриране само като наблюдатели (съображения 6 и 9 от обжалваното решение).
46
За определяне в рамките на колегията за преструктуриране на размерите на МИПЗ, приложими на консолидирано равнище на групата за преструктуриране и на индивидуална основа за дъщерните предприятия, член 88, параграф 1, втора алинея, буква и) от Директива 2014/59 препраща по-специално към член 45з от същата директива, който предвижда две алтернативни процедури за постигане на координирано определяне на посочените МИПЗ.
47
Препоръчителната процедура е изготвяне на съвместно решение в съответствие с член 45з, параграф 1 от Директива 2014/59, съгласно който органът за преструктуриране на ниво група и органите за преструктуриране, отговарящи за дъщерните предприятия на групата за преструктуриране, полагат всички възможни усилия за постигането на съвместно решение относно размера на изискването, прилагано на консолидираното ниво на групата за преструктуриране, и размера на изискването, прилагано на индивидуална основа за всяко дъщерно предприятие. Съвместното решение е обвързващо за съответните органи за преструктуриране (член 45з, параграф 7 от Директива 2014/59).
48
Ако такова съвместно решение не бъде взето в срок от четири месеца, органите, компетентни да определят консолидираното МИПЗ за групата, от една страна, и МИПЗ на индивидуална основа, от друга страна, определят МИПЗ, като надлежно вземат предвид мненията и резервите, изразени от останалите органи и засегнатия субект за преструктуриране (член 45з, параграф 3 от Директива 2014/59). Специалните правила за тази алтернатива са уредени в член 45з, параграфи 4—6.
49
След като ЕСП и унгарският орган за преструктуриране, а именно Националната банка на Унгария, са стигнали до съвместно решение, те са се координирали с оглед на последващото определяне на МИПЗ от всеки от участващите органи в рамките на собствените му правомощия. Всъщност с обжалваното решение ЕСП и унгарският орган за преструктуриране, в качеството си на органи за преструктуриране и участници в колегията за преструктуриране, изразяват съгласието си с МИПЗ, определени от ЕСП, в качеството му на председател на колегията, в раздели I—III от обжалваното решение, за жалбоподателя и всички негови дъщерни предприятия.
50
Обжалваното решение поражда правни последици, доколкото в съответствие с член 45з, параграф 7 от Директива 2014/59 „съответните“ органи за преструктуриране (вж. т. 78 по-долу) поемат насрещни задължения да се съобразят с МИПЗ, които следва да определят при упражняване на своите правомощия.
51
В качеството си на орган за преструктуриране, оправомощен да определя МИПЗ за субекта за преструктуриране и дъщерните предприятия, установени в участващите в банковия съюз държави членки, ЕСП трябва да се придържа към МИПЗ, определени в раздели I и II от обжалваното решение. Същото се отнася и до унгарския орган за преструктуриране, а именно Националната банка на Унгария, която е длъжна да спазва МИПЗ, определено в раздел III.
52
От това следва, че като подготвя и подписва обжалваното решение, както е посочено в точки 3—7 по-горе, ЕСП участва в приемането на обжалваното решение, което поражда правни последици.
По „хибридния“ характер на съвместното решение
53
Що се отнася до довода на ЕСП, че обжалваното решение, доколкото е съвместно решение, не е прието само от него, а съвместно с унгарския орган за преструктуриране в рамките на колегията за преструктуриране, възниква въпросът до каква степен обжалваното решение може да се счита за акт, който подлежи на контрол от съда на Съюза.
54
Както основателно изтъква ЕСП, обжалваното решение е резултат от консенсус и от съображение 7 от него ясно личи, че е прието съвместно от ЕСП като орган за преструктуриране на групата, от една страна, и от органа за преструктуриране на държавата, която не участва в банковия съюз, от друга страна.
55
Съответно, от една страна, без съгласието на ЕСП не би могло да се изготви никакво съвместно решение. От друга страна, съгласно член 5 от обжалваното решение и в съответствие с член 91, параграф 3 от Делегиран регламент 2016/1075 за приемане на съвместното решение е необходимо и съгласието на унгарския орган за преструктуриране, а именно Националната банка на Унгария.
56
При все това „хибридният“ характер на обжалваното решение, дължащ се на обстоятелството, че то е прието от ЕСП и от Националната банка на Унгария, не означава, че то не произхожда от ЕСП.
57
Всъщност както във встъпителната част („as agreed by the Single Resolution Board […] and Magyar Nemzeti Bank“, тоест „съгласно договореното между [ЕСП] и [Националната банка на Унгария]“) на документа, обективиращ обжалваното решение, така и с положения в него от председателя на ЕСП от името на ЕСП подпис се удостоверява, че последният е един от издателите на съвместното решение. Освен това от първото изречение на съображение 10 от обжалваното решение следва, че ЕСП е действал в качеството си на орган за преструктуриране на ниво група. Съгласно съображение 12 от това решение съвместното решение се основава на член 45з от Директива 2014/59, който предвижда, че органът за преструктуриране на ниво група и органите за преструктуриране, отговарящи за дъщерните предприятия, полагат всички възможни усилия за постигането на съвместно решение. Съответно, като е приел обжалваното решение съвместно с унгарския орган за преструктуриране, а именно Националната банка на Унгария, ЕСП е действал въз основа на компетентност, която му е предоставена от правото на Съюза. ЕСП е можел да приеме обжалваното решение с органа за преструктуриране на неучастващата държава членка единствено поради правомощията за приемане на решения, предоставени му от законодателя на Съюза.
58
За разлика от сложните административни процедури, в които участват националните органи за преструктуриране, но при които правомощието за вземане на окончателно решение принадлежи на ЕСП, като например при определяне на редовните вноски в Единния фонд за преструктуриране (ЕФП) (вж. заключение на генерален адвокат Campos Sánchez-Bordona по дело Iccrea Banca, C‑414/18, EU:C:2019:574, т. 34 и 35), обжалваното решение представлява същинско споразумение, прието при условията на равнопоставеност и координация между унгарския национален орган, а именно Националната банка на Унгария, и ЕСП, което предхожда приемането на решения по силата на собствените им правомощия.
59
Разглежданата в настоящия случай административна процедура се различава от процедурите, във връзка с които са постановени решения от 3 декември 1992 г., Oleificio Borelli/Комисия (C‑97/91, EU:C:1992:491), и от 19 декември 2018 г., Berlusconi и Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023). Всъщност делата, по които са постановени тези решения, се вписват в рамките на вертикално отношение, доколкото актът на националния орган е предварителен, а решението на административния орган на Съюза се издава в края на процедурата. Въпросът дали съответният орган на Съюза разполага със свобода на преценка, се вписва именно в рамките на това вертикално отношение.
60
Настоящото дело обаче се вписва в рамките на чисто хоризонтално отношение, при което по силата на собствените си правомощия два органа — националният орган за преструктуриране, а именно Националната банка на Унгария, и ЕСП — приемат „съвместно решение“. За разлика от вертикалното положение при сложните административни процедури с участие на национални органи и органи на Съюза, при които упражняването на правомощието за вземане на окончателно решение е ключовият елемент, за да се определи дали съдебният контрол следва да се упражнява от съда на Съюза, или от националните юрисдикции (вж. заключение на генерален адвокат Campos Sánchez-Bordona по дело Iccrea Banca, C‑414/18, EU:C:2019:574, т. 34), в настоящия случай при приемането на съвместното решение всеки от съиздателите му упражнява свои собствени правомощия, независимо от другия. Във всички случаи, при приемането на съвместно решение като обжалваното ЕСП разполага с известна свобода на преценка и не е обвързан от предложенията на националния орган.
61
Обстоятелството, че обжалваното решение е плод на консенсус между ЕСП и унгарския орган за преструктуриране, а именно Националната банка на Унгария, не може да постави под съмнение извода, че става въпрос за акт, подлежащ на контрол от съда на Съюза, доколкото при определянето на МИПЗ съгласно процедурата, въведена с член 45з от Директива 2014/59, ЕСП трябва да прилага и да спазва член 45 и сл. от посочената директива.
62
В това отношение прилагането на тези разпоредби от страна на ЕСП не зависи от намесата на унгарския орган за преструктуриране, който може да не приеме съвместното решение, предложено от ЕСП.
63
В този контекст липсата на съгласие от страна на унгарския орган за преструктуриране, а именно Националната банка на Унгария, не би попречило на ЕСП да определи МИПЗ, поне що се отнася до неговото прилагане в държавите членки, участващи в банковия съюз. Всъщност съгласно член 45з, параграфи 3 и 4 от Директива 2014/59, ако не бъде взето съвместно решение, ЕСП трябва да приеме решение за МИПЗ.
64
Ето защо, макар участието на унгарския орган за преструктуриране да е необходим етап в процедурата за приемане на обжалваното решение, спазването на приложимите за случая норми на Съюза, предвид обхвата на правомощията, упражнявани от ЕСП в това отношение, не може да се изключи от контрола на съда на Съюза.
65
При това положение Общият съд е компетентен да провери законосъобразността на обжалваното решение, поради което възражението за липса на компетентност следва да бъде отхвърлено.
По допустимостта на жалбата
66
Съгласно член 263, четвърта алинея ДФЕС всяко физическо или юридическо лице може да подаде жалба срещу решенията, които са адресирани до него или които го засягат пряко и лично, както и срещу подзаконови актове, които го засягат пряко и които не включват мерки за изпълнение.
67
На първо място, що се отнася до качеството на жалбоподателя на адресат, следва да бъде отхвърлен доводът му, че това качество произтича от задължението на ЕСП по член 45з, параграф 1, втора алинея, буква а) от Директива 2014/59 и от член 92, параграф 1 от Делегиран регламент 2016/1075 да предоставя съвместните решения след приемането им.
68
Всъщност съгласно член 45з, параграф 1, втора алинея, буква а) от Директива 2014/59 съвместното решение „се предоставя на субекта за преструктуриране от неговия орган за преструктуриране“. Що се отнася до субектите от една група за преструктуриране, които не са субекти за преструктуриране, съгласно член 45з, параграф 1, втора алинея, буква б) от Директива 2014/59 съвместното решение им се предоставя от техните органи за преструктуриране. По отношение на дружеството майка на групата в Съюза, когато това предприятие не е субект за преструктуриране на същата група за преструктуриране, член 45з, параграф 1, втора алинея, буква в) от Директива 2014/59 гласи, че съвместното решение му се предоставя от органа за преструктуриране на субекта за преструктуриране.
69
От това следва, че член 45з, параграф 1, втора алинея от Директива 2014/59 не предвижда, че издателят на съвместното решение го връчва на засегнатите субекти, а възлага на различни органи за преструктуриране в рамките на съответните им правомощия да „предоставят“ това решение.
70
Ето защо в случая ЕСП, в качеството си на орган за преструктуриране на ниво група, в съответствие с член 45з, параграф 1, втора алинея, буква в) от Директива 2014/59 предоставя на жалбоподателя, в качеството му на предприятие майка на групата в Съюза, обжалваното решение с електронно писмо едва на 22 май 2023 г., докато националните органи за преструктуриране вече са били уведомени преди тази дата, като BaFin е била уведомена на 14 април 2023 г., а CSSF при всяко положение е била уведомена преди 17 май 2023 г.
71
На второ място, след като жалбоподателят не е адресат на обжалваното решение, той трябва да е пряко засегнат от него.
72
В това отношение от постоянната съдебна практика следва, че предвиденото в член 263, четвърта алинея ДФЕС условие дадено физическо или юридическо лице да е пряко засегнато от решението — предмет на обжалване, изисква кумулативно наличие на два критерия, а именно оспорената мярка, от една страна, пряко да поражда последици за правното положение на частноправния субект и от друга страна, да не оставя никакво право на преценка на своите адресати, на които е възложено изпълнението ѝ, тъй като това изпълнение е напълно автоматично и произтича единствено от правната уредба на Съюза, без да се прилагат други правила с опосредяващ характер (решения от 13 октомври 2011 г., Deutsche Post и Германия/Комисия, C‑463/10 P и C‑475/10 P, EU:C:2011:656, т. 66, от 6 ноември 2018 г., Scuola Elementare Maria Montessori/Комисия, Комисия/Scuola Elementare Maria Montessori и Комисия/Ferracci, C‑622/16 P—C‑624/16 P, EU:C:2018:873, т. 42, и от 28 октомври 2020 г., Associazione GranoSalus/Комисия, C‑313/19 P, непубликувано, EU:C:2020:869, т. 51).
73
ЕСП твърди по същество, че не е изпълнен първият от горепосочените критерии, а именно че обжалваното решение не поражда пряко последици за правното положение на жалбоподателя.
74
За да се провери първият критерий, а именно дали обжалваното решение е годно да породи пряко последици за правното положение на жалбоподателя, следва да се съобрази същността на разглеждания акт и посочените последици да се преценят с оглед на обективни критерии като съдържанието на същия акт, като евентуално се държи сметка и за контекста на приемането му и правомощията на издалата го институция (вж. решение от 12 юли 2022 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, т. 63 и цитираната съдебна практика).
75
Когато става въпрос за съвместно решение, отнасящо се до трансгранична група (вж. т. 42 по-горе), трябва да се вземе предвид по-специално въведената от законодателя на Съюза система за определяне на МИПЗ за всеки от субектите от групата в рамките на Съюза (вж. т. 38—48 по-горе).
76
В случая както обжалваното решение, така и Решение SRB/EES/2022/215 определят МИПЗ за субектите от групата, към която принадлежи жалбоподателят.
77
Въпреки това, докато обжалваното решение представлява сключеното в рамките на Съюза като цяло споразумение между ЕСП и унгарския орган за преструктуриране, а именно Националната банка на Унгария, на основание на Директива 2014/59, Решение SRB/EES/2022/215, прието на основание на Регламент № 806/2014, отразява това споразумение само в рамките на банковия съюз.
78
Така, що се отнася до обжалваното решение, по силата на член 45з, параграф 7 от Директива 2014/59 то поражда задължителни последици само за „съответните“ органи за преструктуриране, а именно органите, които са поели насрещни задължения чрез приемането на съвместното решение. В случая става въпрос за ЕСП и за унгарския орган за преструктуриране, а именно Националната банка на Унгария.
79
Ето защо самото приемане на обжалваното решение няма никаква друга правна последица в рамките на банковия съюз освен задължението, което ЕСП сам поема по отношение на унгарския орган за преструктуриране, а именно Националната банка на Унгария, да прилага договорените с него МИПЗ.
80
За сметка на това, що се отнася до Решение SRB/EES/2022/215, съгласно член 12, параграф 1 от Регламент № 806/2014 ЕСП определя МИПЗ, които трябва да бъдат изпълнени по всяко време от субектите за преструктуриране и групите за преструктуриране. Съгласно член 12, параграф 5 от посочения регламент ЕСП съобщава решението си на националните органи за преструктуриране, които изпълняват указанията на ЕСП в съответствие с член 29 от посочения регламент.
81
В случая, като приема Решение SRB/EES/2022/215, чието второ съображение препраща именно към членове 12—12к и член 29 от Регламент № 806/2014, ЕСП е приел решение по силата на цитираните по-горе членове, с което е определил в рамките на банковия съюз МИПЗ на групата, към която принадлежи жалбоподателят.
82
От гореизложеното следва, че обжалваното решение не поражда пряко последици за правното положение на жалбоподателя по смисъла на съдебната практика, цитирана в точка 72 по-горе.
83
Тази констатация не се опровергава от извода на Апелативната комисия на ЕСП в решението ѝ от 15 декември 2023 г. по съединени дела 2/2023 и 3/2023, на което се позовава жалбоподателят. Според Апелативната комисия съвместното решение засяга интересите на кредитната институция жалбоподател, доколкото съществено променя правното ѝ положение (т. 46 от решението на Апелативната комисия). Апелативната комисия приема, че обжалваното решение е решението, с което окончателно се определя МИПЗ (т. 48 от решението на Апелативната комисия).
84
Своя анализ на обжалваното решение Апелативната комисия на ЕСП основава на хипотезата, че става въпрос просто за съвкупност от индивидуални, т.нар. „паралелни“, решения на отделните органи за преструктуриране, които имат едно и също съдържание и са одобрени самостоятелно от всеки от участващите органи за преструктуриране. Съвместното решение не било нищо повече от събрани в един общ документ решения на компетентните органи и тези решения вече пораждали последици в рамките на съответните юрисдикции на посочените органи, при това без значение дали всички тези органи са дали съгласието си.
85
Тази хипотеза обаче пренебрегва съдържащия се в съвместното решение аспект на поемане на насрещни задължения съгласно член 45з, параграф 7 от Директива 2014/59.
86
Това обяснение се опровергава и от член 45з, параграф 3 от Директива 2014/59, съгласно който, ако в предвидения срок не бъде взето съвместно решение, органите за преструктуриране на субекта трябва да спазват специални правила (вж. т. 48 по-горе). От това следва, че ситуацията е различна в зависимост от това дали всички органи са дали съгласие, или не. Ако някой от съответните органи — тоест органите, очертани от принадлежността си към колегията за преструктуриране, в която се изготвя и приема съвместното решение — не е съгласен, няма съвместно решение. Що се отнася до унгарския орган за преструктуриране, а именно Националната банка на Унгария, това задължително условие за съгласие е предвидено изрично в член 5 от обжалваното решение, съгласно който то се приема с получаването на съгласието на органа за преструктуриране на неучастващата държава членка.
87
Тъй като обжалваното решение не поражда пряко последици за правното положение на жалбоподателя, следва да бъде уважено повдигнатото от ЕСП възражение за недопустимост, основаващо се на липсата на процесуална легитимация на жалбоподателя.
88
Независимо от това недопустимостта на жалбата не е следствие от липсата на предварително обжалване пред Апелативната комисия на ЕСП, както твърди ЕСП в четвъртото основание за недопустимост (вж. т. 21 по-горе). Всъщност член 85, параграф 3, първа алинея от Регламент № 806/2014 гласи, че всяко физическо или юридическо лице, включително орган за преструктуриране, може да обжалва решение на ЕСП по член 10, параграф 10, член 11, член 12, параграф 1, членове 38—41, член 65, параграф 3, член 71 и член 90, параграф 3 от същия регламент, на което това лице е адресат или което засяга пряко и лично това лице. Съвместното решение за МИПЗ обаче има особен характер. По-конкретно, то не е сред решенията на ЕСП, посочени в цитираните членове. Освен това обжалваното решение не е адресирано до жалбоподателя и не поражда пряко последици за неговото правно положение, поради което не го засяга пряко (вж. т. 79—82 по-горе).
89
Ето защо жалбоподателят не е можел да подаде жалба пред Апелативната комисия на ЕСП и затова не може да бъде упрекван, че е сезирал пряко съда на Съюза на основание член 263 ДФЕС.
90
С оглед на всички гореизложени съображения жалбата следва да бъде отхвърлена като недопустима.
По искането за спиране
91
Тъй като главното искане на ЕСП се уважава, не е необходимо произнасяне по неговото искане, направено при условията на евентуалност във възражението за недопустимост, производството да бъде спряно до постановяване на решение по дело BNP Paribas/ЕСП (T‑71/22), което впрочем е приключило с определение за заличаване от 8 ноември 2024 г. (непубликувано, EU:T:2024:834).
По молбата за встъпване
92
Съгласно член 144, параграф 3 от Процедурния правилник, когато ответникът подаде възражение за недопустимост или за липса на компетентност по член 130, параграф 1 от посочения правилник, произнасянето по молбата за встъпване е възможно само след отхвърляне на възражението или след отлагане на произнасянето по него за решението по същество. Съгласно член 142, параграф 2 от Процедурния правилник встъпването е акцесорно по отношение на главния спор и предметът му отпада по-специално когато жалбата е обявена за недопустима.
93
Ето защо липсва основание за произнасяне по молбите за встъпване, подадени от Европейския парламент, Съвета на Европейския съюз и Европейската комисия.
По съдебните разноски
94
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
95
След като жалбоподателят е загубил делото, той трябва да бъде осъден да понесе направените от него съдебни разноски и да заплати съдебните разноски на ЕСП, съобразно искането на последния.
96
Съгласно член 144, параграф 10 от Процедурния правилник, ако производството по делото между главните страни бъде прекратено преди произнасянето по молба за встъпване, молителят и главните страни понасят направените от всеки от тях разноски във връзка с молбата за встъпване.
97
Ето защо жалбоподателят, ЕСП, Парламентът, Съветът и Комисията понасят направените от всеки от тях разноски във връзка с молбите за встъпване в подкрепа на исканията на ЕСП.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (трети разширен състав)
определи:
1)
Отхвърля жалбата като недопустима.
2)
Липсва основание за произнасяне по молбите за встъпване на Европейския парламент, Съвета на Европейския съюз и Европейската комисия.
3)
Осъжда DZ Bank AG Deutsche Zentral-Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски, и тези на Единния съвет за преструктуриране (ЕСП), с изключение на свързаните с молбите за встъпване.
4)
DZ Bank AG Deutsche Zentral-Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, ЕСП, Парламентът, Съветът и Комисията понасят направените от тях съдебни разноски във връзка с молбите за встъпване.
Съставено в Люксембург на 11 юни 2025 година.
Секретар
V. Di Bucci
Председател
H. Kanninen
(
*1
)	Език на производството: немски.