62023CJ0196_RES
Дело C‑196/23
C. L. и др.
срещу
DB, действащ в качеството на универсален наследник на FC
(Преюдициално запитване, отправено от Tribunal Superior de Justicia de Cataluña)
Решение на Съда (втори състав) от 11 юли 2024 година
„Преюдициално запитване — Социална политика — Директива 98/59/EО — Колективни уволнения — Член 1, параграф 1, буква а) и член 2 — Информиране и консултиране на представителите на работниците — Приложно поле — Прекратяване на трудови договори поради пенсиониране на работодателя — Членове 27 и 30 от Хартата на основните права на Европейския съюз“
Социална политика — Сближаване на законодателствата — Колективни уволнения — Директива 98/59 — Задължения за информиране и консултиране на работниците — Прекратяване на трудови договори поради пенсиониране на работодателя — Национална правна уредба, която не квалифицира такова прекратяване като колективно уволнение — Недопустимост
(съображение 2, член 1, параграф 1 и член 2 от Директива 98/59 на Съвета)
(вж. т. 24—28, 28—39; т. 1 от диспозитива)
Социална политика — Сближаване на законодателствата — Колективни уволнения — Директива 98/59 — Задължения за информиране и консултиране на работниците — Прекратяване на трудови договори поради пенсиониране на работодателя — Национална правна уредба, която не квалифицира такова прекратяване като колективно уволнение — Задължение за съответстващо тълкуване — Граници — Национална правна уредба, несъвместима с правото на Съюза — Спор между частноправни субекти — Задължение на националния съд да остави без приложение разглежданата правна уредба — Липса
(член 1, параграф 1 и член 2 от Директива 98/59 на Съвета)
(вж. т. 41—43, 46, 47 и 57; т. 2 от диспозитива)
Основни права — Харта на основните права — Право на информиране и консултиране на работниците в предприятието — Защита при неоснователно уволнение — Възможност за позоваване в спор между частноправни субекти с цел да се изключи прилагането на национална разпоредба, която не е в съответствие с Директива 98/59 — Изключване
(членове 27 и 30 от Хартата на основните права на Европейския съюз; член 1, параграф 1 и член 2 от Директива 98/59 на Съвета)
(вж. т. 49—56)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Висш съд на Каталония, Испания), Съдът доразвива практиката си относно колективните уволнения, като уточнява, че работодател, който се пенсионира, трябва да спазва разпоредбите на Директива 98/59 (
1
) и да изпълни задълженията за информиране и консултиране на работниците, целящи да се избегне прекратяването на трудови договори, да се намали техният брой или поне да се смекчат последиците от това прекратяване.
В случая жалбоподателите са наети на работа в един от обектите, собственост на предприятието на FC. На 17 юни 2020 г. FC ги уведомява за прекратяването на трудовите им договори, считано от 17 юли 2020 г., поради пенсионирането му. Това пенсиониране води до прекратяването на 54 действащи трудови договора, сред които са 8‑те договора на жалбоподателите в главното производство.
Последните предявяват иск срещу FC, за да оспорят незаконното уволнение, на което според тях са били обект. Сезиран с въззивна жалба след отхвърлянето на този иск, Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Висш съд на Каталония, Испания) следва по-специално да се произнесе по въпроса дали прекратяването на трудовите договори на жалбоподателите в главното производство трябва да се счита за нищожно уволнение поради неспазване на предвидената в националния Статут на работниците (
2
) процедура на консултиране с представителите на работниците, въпреки че прекратяването е настъпило в резултат на пенсионирането на FC.
Посочената юрисдикция иска да се установи дали изключването с посочения статут от приложното поле на разглежданата процедура по консултиране на случаите на прекратяване на трудови договори на по-голям брой работници от предвидения в член 1 от Директива 98/59, когато това прекратяване е в резултат на пенсионирането на работодател, е в съответствие с тази директива, и ако това не е така, дали съответните работници могат да се позоват на тази директива срещу своя работодател — физическо лице, дори когато посочената директива не е била транспонирана правилно във вътрешното право.
Съображения на Съда
Що се отнася, на първо място, до въпроса дали предвидената в Директива 98/59 процедура за консултиране и информиране трябва да намери приложение, когато разглежданото прекратяване на трудови договори е следствие от пенсионирането на работодател, Съдът припомня най-напред, от една страна, че понятието „уволнение“ по смисъла на член 1, параграф 1, буква а) от тази директива не изисква по-специално причините за прекратяване на трудовия договор да съответстват на волята на работодателя, и от друга страна, че прекратяването на трудовия договор не попада извън приложното поле на тази директива само поради факта че зависи от външни за волята на работодателя обстоятелства.
Освен това дори в случаите, в които окончателното прекратяване на дейността на предприятието не зависи от волята на работодателя и се окаже, че пълното прилагане на Директива 98/59 не е възможно, прилагането на тази директива не може да се изключи в нейната цялост. В частност съгласно член 2, параграф 2, първа алинея от посочената директива консултациите с представителите на работниците нямат за цел само намаляване или избягване на колективните уволнения, а се отнасят, наред с другото, до възможностите за смекчаване на последиците от такива уволнения чрез използване на съпътстващи социални мерки, които имат за цел, inter alia, помощ за пренасочване или преквалифициране на уволнените работници. Следователно тези консултации остават релевантни, когато предвиденото прекратяване на трудовите договори е свързано с пенсиониране на работодателя.
В това отношение Съдът отбелязва още, че особеностите на положение — при което работодател — физическо лице, е починал (
3
), когато в такъв случай не съществува нито решение за прекратяване на трудовите договори, нито предварително намерение за такова прекратяване, нито възможност за съответния работодател да извърши предвидените в Директива 98/59 действия по консултиране и информиране — не се откриват, когато прекратяването на трудовите договори е последица от пенсионирането на такъв работодател. Всъщност в последната хипотеза работодателят, който възнамерява да извърши такова прекратяване на трудови договори с оглед на пенсионирането си, по принцип е в състояние да проведе консултации, насочени по-специално към избягване на прекратяването или намаляване на случаите на прекратяване, или във всеки случай към смекчаване на последиците от него.
Следователно прекратяването на трудовите договори на по-голям брой работници от предвидения в член 1, параграф 1 от Директива 98/59 поради пенсиониране на работодателя попада в обхвата на понятието „колективно уволнение“ по смисъла на тази директива и трябва да доведе до консултирането и информирането, предвидено в член 2 от тази директива.
Що се отнася, на второ място, до въпроса дали национална юрисдикция, сезирана със спор между частноправни субекти, трябва да остави без приложение такава национална правна уредба поради противоречието ѝ с посочените разпоредби на Директива 98/59, Съдът отговаря отрицателно.
В това отношение той припомня, че една директива, която не е транспонирана или е транспонирана неправилно, не може сама по себе си да поражда задължения за частноправен субект и следователно тя самата не може да му бъде противопоставяна.
Същото се отнася и за членове 27 (
4
) и 30 (
5
) от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), посочени от запитващата юрисдикция. Всъщност от текста на тези разпоредби произтича ясно, че за да могат напълно да породят своето действие, те следва да бъдат уточнени в разпоредби на правото на Съюза или на националното право. Правила като съдържащите се в разпоредбите на член 1, параграф 1 и на член 2 от Директива 98/59, които са адресирани до държавите членки и определят хипотезите, в които трябва да се проведе процедура за информиране и консултиране на представителите на работниците в случай на колективно уволнение на същите, както и материалноправните и процесуалноправните условия, на които трябва да отговарят това информиране и консултиране, обаче не могат да бъдат изведени като пряко приложими правни норми от текста на член 27 или 30 от Хартата. Освен това, доколкото сами по себе си тези членове не са достатъчни, за да бъдат източник на право за частноправните субекти, противопоставимо като такова, не би могло да се подходи по различен начин и в хипотезата на подобно позоваване на тези членове във връзка със съответните разпоредбите на Директива 98/59.
Поради това не може да се прави позоваване на членове 27 и 30 от Хартата, взети самостоятелно или във връзка с член 1, параграф 1 и член 2 от Директива 98/59, в спор между частноправни субекти като разглеждания в главното производство, за да се направи извод, че национални разпоредби, които не са в съответствие с посочените разпоредби на тази директива, трябва да се оставят без приложение.
(
1
)	Директива 98/59/ЕО на Съвета от 20 юли 1998 година за сближаване на законодателствата на държавите членки в областта на колективните уволнения (ОВ L 225, 1998 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 95).
(
2
)	Член 51 от Estatuto de los Trabajadores (Статут на работниците), изменен с Real Decreto Legislativo 2/2015, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores (Кралски законодателен указ 2/2015 за одобряване на преработения текст на Закона за статута на работниците) от 23 октомври 2015 г. (BOE, бр. 255 от 24 октомври 2015 г., стр. 100224) (наричан по-нататък „Статутът на работниците“).
(
3
)	Хипотеза, разглеждана в решение от 10 декември 2009 г., Rodríguez Mayor и др. (C-323/08, EU:C:2009:770), което също се отнася до разпоредби от Статута на работниците.
(
4
)	Озаглавен „Право на информиране и консултиране на работниците в предприятието“, който предвижда, че на работниците или на техните представители трябва да се гарантира, на различни равнища, информиране и консултиране в предвидените от правото на Съюза и от националните законодателства и практики случаи и условия.
(
5
)	Озаглавен „Защита при неоснователно уволнение“, който предвижда, че всеки работник има право на защита срещу всяка форма на неоснователно уволнение, в съответствие с правото на Съюза и с националните законодателства и практики.