ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА СЪДА НА ПУБЛИЧНАТА СЛУЖБА (първи състав)
20 юли 2009 година
Дело F‑86/07
Luigi Marcuccio
срещу
Комисия на Европейските общности
„Публична служба — Длъжностни лица — Психически тормоз — Искане за разследване — Явна недопустимост — Жалба, явно лишена от всякакво правно основание“
Предмет: Жалба на основание членове 236 ЕО и 152 АЕ, с която г‑н Marcuccio по същество иска да се отмени решението на Комисията, с
което се отхвърля искането му за провеждане на разследване във връзка с психическия тормоз, на който твърди, че е бил подложен
по времето, когато е бил назначен в делегацията на Комисията в Ангола, и Комисията да бъде осъдена да му заплати обезщетение
за вредите, претърпени поради твърдения психологически тормоз
Решение: Отхвърля жалбата отчасти като явно недопустима и отчасти като явно неоснователна. Осъжда жалбоподателя да заплати съдебните
разноски.
Резюме
1.      Длъжностни лица — Жалба — Увреждащ акт — Подготвителен акт — Доклад на Службата за разследвания и дисциплинарни въпроси —
Недопустимост
(членове 90 и 91 от Правилника за длъжностните лица)
2.      Длъжностни лица — Задължение на администрацията за оказване на съдействие — Обхват
(член 24 от Правилника за длъжностните лица)
1.      Що се отнася до правото на длъжностните лица на обжалване, подготвителните актове във връзка с приемането на окончателно решение
не са увреждащи актове и следователно не могат да се оспорват, освен в рамките на обжалването на окончателното решение, което
би могло да се отмени. Макар че някои чисто подготвителни мерки биха могли да породят неблагоприятни последици за длъжностното
лице, доколкото е възможно да се отразят на съдържанието на последващия подлежащ на обжалване акт, те не могат да се обжалват
самостоятелно и съображенията за оспорването им трябва да се изложат при обжалването на посочения акт.
Тъй като докладът на Службата за разследвания и дисциплинарни въпроси е само подготвителна мярка за приемането на окончателно
решение, каквото в определени хипотези би следвало да постанови органът по назначаването, искането за отмяна на този доклад
трябва да се отхвърли като явно недопустимо.
(вж. точки 39 и 40)
Позоваване на:
Съд — 7 април 1965 г., Weighardt/Комисия, 11/64, Recueil, стр. 365, 383; 11 юли 1968 г., Van Eick/Комисия, 35/67, Recueil,
стр. 481, 500; 14 февруари 1989 г., Bossi/Комисия, 346/87, Recueil, стр. 303, точка 23
Първоинстанционен съд — 6 април 2006 г., Camós Grau/Комисия, T‑309/03, Recueil, стр. II‑1173, точки 46—58
2.      При наличието на инцидент, несъвместим с реда и спокойствието в рамките на службата, по силата на задължението си за оказване
на съдействие администрацията трябва да се намеси с цялата необходима енергичност и да действа с полагаемата се бързина и
грижа предвид обстоятелствата по случая, за да установи фактите и да изведе, след като се е запознала с тях, подходящите последици.
За тази цел е достатъчно длъжностното лице, което иска защита от институцията си, да представи само бегли доказателства за
факта на посегателствата, на които твърди, че е подложено. При наличието на такива доказателства съответната институция е
длъжна да вземе подходящи мерки, и в частност да проведе разследване в сътрудничество с подалото жалба длъжностно лице, за
да установи фактите, във връзка с които е подадена жалбата.
(вж. точка 47)
Позоваване на:
Съд — 26 януари 1989 г., Koutchoumoff/Комисия, 224/87, Recueil, стр. 99, точки 15 и 16
Съд на публичната служба — 17 октомври 2007 г., Mascheroni/Комисия, F‑63/06, Сборник СПС, стр. I‑A‑1‑0000 и II‑A‑1‑0000, точка 36