62016CC0127
ĢENERĀLADVOKĀTA PAOLO MENGOCI [PAOLO MENGOZZI]
SECINĀJUMI,
sniegti 2017. gada 20. jūlijā (
1
)
Lieta C‑127/16 P
SNCF Mobilités, agrāk Société nationale des chemins de fer français (SNCF),
pret
Eiropas Komisiju
Apelācija – Atbalsts, ko Sernam labā īstenojusi Francijas Republika – Atbalsts pārstrukturēšanai, rekapitalizācijai, garantijām un SNCF prasījumu pret Sernam dzēšanai – Aktīvu pārdošana vienā partijā – Privātā ieguldītāja kritērijs – Piemērojamība – Kompensācijas pasākumi
Satura rādītājs
I. Tiesvedības priekšvēsture
II. Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
III. Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
IV. Juridiskā analīze
A. Ievada atgādinājums – no lēmuma “Sernam 1” līdz lēmumam “Sernam 3”
B. Par apelācijas sūdzību
1. Par pirmo pamatu, kas ir saistīts ar kļūdām tiesību piemērošanā, pamatojuma nepietiekamību un to, ka ir sagrozīts lēmuma “Sernam 2” 3. panta 2. punkts
a) Par pirmā pamata pirmo un trešo daļu
1) Pārsūdzētais spriedums
2) Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
i) Par pirmā pamata pirmo daļu
ii) Par pirmā pamata trešo daļu
3) Analīze
b) Par pirmā pamata otro daļu
1) Pārsūdzētais spriedums
2) Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
3) Analīze
2. Par otro pamatu, kas ir saistīts ar kļūdu tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa kļūdaini esot konstatējusi, ka vadības komandas iesniegtais piedāvājums nevarēja tikt uzskatīts par tādu, kas izriet no pārskatāmas un atklātas procedūras
a) Pārsūdzētais spriedums
b) Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
c) Analīze
3. Par trešo pamatu, kas ir saistīts ar faktu sagrozīšanu un kļūdu tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa kļūdaini ir uzskatījusi, ka “Sernam” vadības komandas piedāvājums bija pārdevējam daudz nelabvēlīgāks nekā citu kandidātu nesaistošie piedāvājumi
a) Pārsūdzētais spriedums
b) Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
c) Analīze
4. Par ceturto pamatu, kas ir saistīts ar kļūdu tiesību piemērošanā, nepietiekamu pamatojumu un pretrunu pamatojumā, jo Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka Komisija nebija sajaukusi “Sernam” aktīvu pārdošanas priekšmetu un cenu
a) Pārsūdzētais spriedums
b) Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
c) Analīze
5. Par piekto pamatu, kas ir saistīts ar kļūdu tiesību piemērošanā un lēmuma “Sernam 2” rezolutīvās daļas sagrozīšanu, jo Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka parāda, kas ir saistīts ar atbalsta EUR 41 miljona apmērā atgūšanu, iekļaušana “Sernam” likvidācijas pasīvos bija pretrunā lēmuma “Sernam 2” 4. pantam
a) Pārsūdzētais spriedums
b) Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
c) Analīze
1) Par īpašuma tiesību pārejas priekšmetu
2) Par akcionāru identiskumu
3) Par nodošanas brīdi
4) Par darījuma ekonomisko loģiku
5) Par nodošanas cenu
6) Secinājumi par piekto pamatu
6. Par sesto pamatu, kas ir saistīts ar kļūdu tiesību piemērošanā, pamatojuma nepietiekamību un faktu sagrozīšanu, jo Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka privātā ieguldītāja princips nebija piemērojams “Sernam” aktīvu pārdošanai vienā partijā
a) Pārsūdzētais spriedums
b) Par sestā pamata pirmo daļu
1) Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
2) Analīze
c) Par sestā pamata otro daļu
1) Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
2) Analīze
d) Par sestā pamata trešo daļu
1) Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
2) Analīze
e) Secinājumi par sesto pamatu
7. Par Komisijas izvirzītajiem argumentiem saistībā ar prasības pirmajā instancē pieņemamību
V. Par tiesāšanās izdevumiem
VI. Secinājumi
1.
Ar šo apelācijas sūdzību SNCF Mobilités (turpmāk tekstā – “SNCF”) (
2
) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2015. gada 17. decembra spriedumu SNCF/Komisija (
3
) (turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ar kuru tā noraidīja tās prasību atcelt Komisijas 2012. gada 9. marta Lēmumu 2012/398/ES par valsts atbalstu SA. 12522 (C 37/08) – Francija – Lēmuma “Sernam 2” piemērošana (turpmāk tekstā – “lēmums Sernam 3”) (
4
).
I. Tiesvedības priekšvēsture
2.
Ar lēmumu, kas pieņemts 2001. gada 23. maijā (
5
) (turpmāk tekstā – “lēmums Sernam 1”), Eiropas Komisija ar atsevišķiem nosacījumiem atļāva [piešķirt] atbalstu grupas Sernam pārstrukturēšanai par kopējo summu EUR 503 miljonu apmērā (
6
).
3.
Ar otru lēmumu, kas pieņemts 2004. gadā (
7
) (turpmāk tekstā – “lēmums Sernam 2”), Komisija konstatēja, ka atsevišķi ar lēmumu Sernam 1 izvirzītie nosacījumi nav ievēroti, tāpēc atļautais atbalsts ir izmantots ļaunprātīgi.
4.
Šajā saistībā, pirmkārt, tā paziņoja, ka tad, ja tiks izpildīti jaunie nosacījumi, atbalsts EUR 503 miljonu apmērā, kas apstiprināts ar lēmumu Sernam 1, būs saderīgs ar iekšējo tirgu, ievērojot lēmuma Sernam 2 3. un 4. pantā paredzētos nosacījumus. Otrkārt, tā norādīja, ka pastāv papildu atbalsts EUR 41 miljona apmērā, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu un kas tādēļ Francijas iestādēm ir jāatgūst.
5.
Izmantojot iespēju, kas sniegta lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā (
8
), SNCF izraudzījās pārdot Sernam aktīvus vienā partijā. Saskaņā ar Francijas iestāžu sniegto informāciju Sernam ekonomiskās situācijas dēļ neizdevās saņemt piedāvājumus ar pozitīvu cenu konkursā, kuru SNCF vārdā bija uzsākusi trešā persona. Visi piedāvājumi, kas tika iesniegti šīs procedūras ietvaros, bija izteikti negatīvi, un neviens konkrēts piedāvājums netika iesniegts. Tādējādi tika pieņemts lēmums turpināt sarunas vienīgi ar konsorciju, ko izveidojis 5. kandidāts, kurš bija saistīts ar Sernam vadības komandu. Galu galā 2005. gada 15. jūnijā 5. kandidāts SNCF mutvārdos darīja zināmu savu nespēju iesniegt pārņemšanas piedāvājumu – pat nosacītu – pirms 2005. gada 30. jūnija.
6.
Tādējādi 2005. gada 30. jūnijāSNCF pieņēma lēmumu pārdot Sernam aktīvus vienā partijā Sernam vadības komandai. Šīs pārdošanas beigās, proti, 2005. gada 15. decembrī, Sernam tika likvidēta tiesas ceļā. Parāds EUR 41 miljona apmērā, kas atbilst valsts atbalstam un kas jāatgūst saskaņā ar lēmuma Sernam 2 1. panta 2. punktu, tika iekļauts Sernam likvidācijas pasīvos. Saistībā ar šo summu likvidācijas procesa beigās SNCF faktiski ir varējusi atgūt EUR 2,75 miljonus.
7.
Pēc sūdzībām, ko 2005. gada 24. jūnijā, 2006. gada 10. aprīlī un 2007. gada 23. aprīlī iesnieguši konkurenti, kuri bija norādījuši, ka lēmums Sernam 2 bija vai nu nepareizi, vai ļaunprātīgi izmantots, Komisija ar 2008. gada 16. jūlija vēstuli (
9
) informēja Francijas Republiku, ka tā uzsāk EKL 88. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru, tās rezultātā 2012. gada 9. martā tika pieņemts lēmums Sernam 3, kas Francijas iestādēm nosūtīts 2012. gada 26. martā.
8.
Šajā lēmumā Sernam 3 Komisija uzskatīja, ka saistībā ar Sernam aktīvu pārdošanu vienā partijā nav ievēroti nosacījumi, kas minēti lēmumā Sernam 2, un ka nesaderīgais atbalsts EUR 41 miljona apmērā nav atgūts. Tā secināja, ka valsts atbalsts EUR 503 miljonu apmērā, kas, ievērojot nosacījumus, apstiprināts ar lēmumu Sernam 2, ir izmantots ļaunprātīgi un tādēļ tas nav saderīgs ar kopējo tirgu (
10
). Turklāt Komisija uzskatīja, ka SNCF īstenotie pasākumi, lai veiktu šo pārdošanu, it īpaši rekapitalizācija EUR 57 miljonu apmērā, kas atbilst Sernam aktīvu vienā partijā negatīvajai cenai, un apgalvotā “atteikšanās no prasījuma tiesībām” EUR 38,5 miljonu apmērā, ir jauns valsts atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu (
11
).
9.
Lēmuma Sernam 3 1. un 2. pants ir formulēti šādi:
“1. pants
1.   Valsts atbalsts 503 miljonu euro apmērā, ko Francija piešķīra sabiedrībai Sernam SCS (kas kļuvusi par Sernam SA) un ko Komisija apstiprināja ar [lēmumu Sernam 2], ir īstenots nelikumīgi. Tas nav saderīgs ar iekšējo tirgu. Sernam Xpress, kā arī sabiedrība Financière Sernam un tās meitassabiedrības – Sernam Services un Aster – arī guva labumu no minētā atbalsta.
2.   Valsts atbalsts 41 miljona euro apmērā, kuru Francija piešķīra Sernam SCS un kurš saskaņā ar lēmumu Sernam 2 ir atzīts par nesaderīgu, arī sniedza labumu gan Sernam Xpress, gan sabiedrībai Financière Sernam un tās meitassabiedrībām – Sernam Services un Aster.
3.   SNCF īstenotā Sernam SA rekapitalizācija 57 miljonu euro apmērā, SNCF atteikšanās no prasījuma tiesībām 38,5 miljonu euro apmērā attiecībā uz Sernam SA un garantijas, ko SNCF sniedza brīdī, kad Sernam SA darbību nodeva Financière Sernam, izņemot dzelzceļa darbiniekiem sniegto garantiju, ir valsts atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
2. pants
1.   Francijai ir pienākums panākt, lai Financière Sernam un tās meitassabiedrības – Sernam Services un Aster – tai atmaksā 1. pantā minēto atbalstu.
[..]”
10.
2012. gada 4. aprīlī Komisija, izskatot Francijas Republikas lūgumu, konstatēja, ka saimnieciskā pēctecība starp Sernam grupu un tās vienas daļas aktīvu potenciālajiem pārņēmējiem, proti, Geodis grupas sabiedrībām, kas pieder SNCF un BMV, nepastāv un ka līdz ar to atbalsta, kurš atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar lēmumu Sernam 3, atgūšana nav jāattiecina uz Geodis un BMV.
11.
2012. gada 13. aprīlīFinancière Sernam un Sernam Services tika likvidētas ar tiesas nolēmumu, un tajā pašā dienā Geodis iesniedza piedāvājumu un tika iecelta par Sernam grupas aktīvu pārņēmēju.
II. Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
12.
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2012. gada 4. jūnijā, apelācijas sūdzības iesniedzēja cēla prasību atcelt lēmumu Sernam 3.
13.
Lai pamatotu savu prasību, apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzīja sešus pamatus. Pirmais pamats bija saistīts ar apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesību uz aizstāvību pārkāpumu. Otrais pamats bija par tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu. Trešais pamats bija saistīts ar pienākuma ievērot saprātīgu termiņu un tiesiskās noteiktības principa pārkāpumu. Ceturtais pamats attiecās uz kļūdām tiesību piemērošanā un faktos, kuras ir pieļāvusi Komisija, jo tā ir uzskatījusi, ka saistībā ar Sernam aktīvu pārdošanu vienā partijā nav ievēroti nosacījumi, kas minēti lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā. Piektais pamats bija saistīts ar kļūdu tiesību piemērošanā, kuru esot pieļāvusi Komisija, jo tā esot uzskatījusi, ka pienākums atgūt valsts atbalstu EUR 41 miljona apmērā, kurš ar lēmumu Sernam 2 atzīts par nesaderīgu, ir nodots Financière Sernam un tās meitasuzņēmumiem. Sestais pamats attiecās uz kļūdu tiesību piemērošanā, kuru ir pieļāvusi Komisija, jo tā esot uzskatījusi, ka 2005. gada 21. jūlija saprašanās memorandā par Sernam aktīvu pārdošanu vienā partijā paredzētie pasākumi ir jauns valsts atbalsts par labu Sernam Xpress/Financière Sernam.
14.
Pārsūdzētajā spriedumā nespriežot par prasības pieņemamību, Vispārējā tiesa minēto prasību noraidīja, kaut gan tā apmierināja ceturtā pamata otro daļu (
12
).
III. Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
15.
2016. gada 26. februārī apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniedza apelācijas sūdzību par pārsūdzēto spriedumu. Savos prasījumos SNCF lūdz Tiesu atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu un līdz ar to atcelt pārsūdzēto spriedumu un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Savā atbildes rakstā uz apelāciju Komisija lūdz Tiesu apelācijas sūdzību noraidīt un piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Sabiedrības Mory SA un Mory Team – personas, kas bija iestājušās lietā Komisijas atbalstam tiesvedībā Vispārējā tiesā, – abas kopā arī lūdz Tiesu apelācijas sūdzību noraidīt un piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
16.
2017. gada 9. marta tiesas sēdē tika uzklausīti apelācijas sūdzības iesniedzējas, Komisijas, kā arī Mory SA un Mory Team mutvārdu paskaidrojumi un to atbildes uz Tiesas jautājumiem.
IV. Juridiskā analīze
17.
Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza sešus pamatus, – pirmais pamats ir saistīts ar kļūdu tiesību piemērošanā, pamatojuma nepietiekamību un to, ka lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkts ir sagrozīts. Otrais pamats attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa esot uzskatījusi, ka ar atklātības un pārskatāmības principiem, kas paredzēti lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā, tiekot pieprasīts, lai izraudzītais kandidāts pats autonomi būtu piedalījies procedūrā kopš tās uzsākšanas. Trešais pamats ir saistīts ar faktu sagrozīšanu un kļūdu tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka Sernam vadības komandas piedāvājums bija pārdevējam daudz nelabvēlīgāks nekā citu kandidātu piedāvājumi, kuri nebija saistoši. Ceturtais pamats attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā, nepietiekamu pamatojumu un pretrunu pamatojumā, jo Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka Komisija nebija sajaukusi Sernam aktīvu pārdošanas priekšmetu un cenu. Piektais pamats ir saistīts ar kļūdu tiesību piemērošanā un to, ka ir sagrozīta lēmuma Sernam 2 rezolutīvā daļa, jo Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka parāda, kas saistīts ar atbalsta EUR 41 miljona apmērā atgūšanu, iekļaušana Sernam S.A. likvidācijas pasīvos bija pretrunā lēmuma Sernam 2 4. pantam. Sestais pamats attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā, pamatojuma nepietiekamību un faktu sagrozīšanu, jo Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka privātā ieguldītāja princips nebija piemērojams Sernam aktīvu pārdošanai vienā partijā.
A. Ievada atgādinājums – no lēmuma “Sernam 1” līdz lēmumam “Sernam 3”
18.
Lai labāk izprastu izskatāmās apelācijas sūdzības tvērumu, nedaudz detalizētāk ir jāatgriežas pie šīs tiesvedības rašanās vēstures.
19.
Ar lēmumu Sernam 1 Komisija lēma par uzņēmuma Sernam pārstrukturēšanas plānu, kuru tolaik bija iesniegusi izvērtēšanai Francijas Republika. Savas analīzes noslēgumā Komisija secināja, ka šis plāns ietver valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar EK līgumu (precīzāk, runa bija par minētā plāna pasākumiem, kuri attiecās uz komerciālo palīdzību un Sernam atveseļošanu).
20.
Lai gan pārstrukturēšanas plāns nevarēja tikt sekmīgi īstenots apstākļos, kurus Francijas Republika bija aprakstījusi lēmumā Sernam 1, kas turklāt izraisīja to, ka SNCF piešķīra Sernam summu EUR 41 miljona apmērā Sernam kavētas piesaistes noteiktajam pārņēmējam dēļ saistībā ar saprašanās memoranda starp izraudzīto pārņēmēju un SNCF atcelšanu (
13
), Komisija izvērtēja atbalsta, kas piešķirts Sernam, īstenošanas nosacījumus pēc lēmuma Sernam 1.
21.
Konstatējusi, ka Francijas Republika bija piešķīrusi summu EUR 503 miljonu apmērā saskaņā ar nosacījumiem, kuri atšķīrās no tiem, kas apstiprināti lēmumā Sernam 1 (
14
), ņemot vērā visus apstākļus un ievērojot nosacījumus, Komisija tomēr secināja, ka šī summa bija saderīga ar Līgumu, savukārt atbalsts EUR 41 miljona apmērā, kas nelikumīgi piešķirts Sernam, bija nesaderīgs un bija jāatgūst (
15
). Valsts atbalsts EUR 503 miljonu apmērā par labu Sernam varēja tikt uzskatīts par saderīgu ar Līgumu ar nosacījumu, ka 1) Sernam attīsta tikai sūtījumu pārvadājumus pa dzelzceļu un ka SNCF jebkuram citam uzņēmējam, kas izsaka šādu lūgumu, garantē piedāvāt tādus pašus nosacījumus, kādi izvirzīti Sernam kravas dzelzceļa transporta attīstībai (lēmuma Sernam 2 3. panta 1. punkta a) apakšpunkts), un ka 2) Sernam pilnībā aizvieto savus autotransporta līdzekļus un pakalpojumus ar tāda uzņēmuma vai vairāku uzņēmumu autotransporta līdzekļiem un pakalpojumiem, kuri ir juridiski un ekonomiski neatkarīgi no SNCF un kuri ir izvēlēti, ievērojot atklātu, pārskatāmu un nediskriminējošu procedūru (lēmuma Sernam 2 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts). No lēmuma Sernam 2 pamatojuma izriet, ka, ņemot vērā atbalsta ļaunprātīgo izmantošanu un pārstrukturēšanas plāna paildzināšanu salīdzinājumā ar laiku, kāds bija paredzēts lēmumā Sernam 1, Komisija uzskatīja, ka Sernam bija jāsniedz īpaša kompensācija, ilgstoši atkāpjoties no būtiski pārslogotām tirgus nozarēm, lai attaisnotos minētā atbalsta daļas piešķiršana (
16
). Turklāt bija jānovērš, ka uzņēmums, kuram būtu jāpārtrauc darbība paziņoto grūtību dēļ, mākslīgi aizņemtu ārkārtīgi pieprasītas tirgus daļas par sliktu konkurējošiem un finansiāli veseliem uzņēmumiem (
17
). Līdz ar to Komisija uzskatīja, ka “Sernam ilgstoši [bija] jāatsakās no darbības pārslogotās tirgus nozarēs, šajā gadījumā no tradicionālās komplektēšanas tirgus nozares, izmantojot pārvadājumus pa ceļiem” (
18
). Tomēr Sernam aktīvu pārdošanas vienā partijā gadījumā par tirgus cenu uzņēmumam, kas nav juridiski saistīts ar SNCF, ievērojot pārskatāmu un atklātu procedūru, nosacījumi par Sernam atkāpšanos no pārslogotām nozarēm vairs netikšot piemēroti (
19
), jo Komisija uzskatīja, ka šādā situācijā Sernam vairs nedarbošoties pašreizējā juridiskajā formā un būšot atbrīvojusi savas tirgus daļas (
20
).
22.
Attiecībā uz turpmāko analīzi ir svarīgi paturēt prātā lēmuma Sernam 2 3. un 4. panta formulējumu:
“3. pants
1.   Saskaņā ar šā lēmuma 2. punktu ir jāievēro šādi nosacījumi:
a)
Sernam var attīstīt tikai sūtījumu pārvadājumus pa dzelzceļu saskaņā ar Train bloc express (TBE) koncepciju. Šajā nolūkā SNCF garantē sniegt jebkuram citam uzņēmējam, kas izsaka šādu lūgumu, tādus pašus nosacījumus, kādi izvirzīti Sernam
TBE kravas dzelzceļa transporta attīstībai;
b)
turpretī uzņēmumam Sernam nākamo divu gadu laikā, sākot no šā lēmuma paziņošanas datuma, ir pilnībā jāaizvieto savi autotransporta līdzekļi un pakalpojumi ar tāda uzņēmuma vai vairāku uzņēmumu autotransporta līdzekļiem un pakalpojumiem, kuri ir juridiski un ekonomiski neatkarīgi no SNCF un kuri ir izvēlēti, ievērojot atklātu, pārskatāmu un nediskriminējošu procedūru. [..]
2.   Ja līdz [2005. gada 30. jūnijam] Sernam pilnībā pārdos savus aktīvus par tirgus cenu uzņēmumam, kas nav juridiski saistīts ar SNCF, ievērojot pārskatāmu un atklātu procedūru, 1. punkta nosacījumus nepiemēro.
4. pants
Jebkurai daļējai vai pilnīgai Sernam pārdošanai jānotiek par tirgus cenu, ievērojot attiecībā uz visiem konkurentiem pārskatāmu un atklātu procedūru. Šādos apstākļos uzņēmumam Sernam, ja tas turpina pastāvēt, jāatmaksā [EUR 41 miljona] atbalsts.”
23.
Lai izpildītu lēmumu Sernam 2, Francijas Republika izraudzījās scenāriju, kas paredzēts minētā lēmuma 3. panta 2. punktā. Lai to īstenotu, vispirms SNCF uzaicināja ikvienu ieinteresēto personu izteikt savu ieinteresētību visu Sernam aktīvu pārņemšanai. Visi saņemtie piedāvājumi esot bijuši negatīvi, un neviens konkrēts piedāvājums nevarēja tikt pieņemts. Sernam vadības komanda, izmantojot vēl dibināmu uzņēmumu, kas kļuva par Financière Sernam, izteica pārpirkšanas piedāvājumu (
21
). Darījumi, ar kuriem Sernam darbība tika nodota Financière Sernam, norisinājās četros posmos un ir atspoguļoti šādā shēmā (
22
):
24.
Pirmkārt, SNCF rekapitalizēja sev pilnībā piederošo meitasuzņēmumu Sernam SA EUR 57 miljonu apmērā. Otrkārt, Sernam SA par labu savam pilnībā piederošajam meitasuzņēmumam Sernam Xpress veica iemaksu EUR 38,5 miljonu apmērā attiecībā uz visiem Sernam aktīviem, tostarp attiecībā uz iepriekš aprakstītās rekapitalizācijas EUR 57 miljoniem, un pasīviem (izņemot tā saucamos “finanšu” pasīvus). Sernam SA par veikto iemaksu saņēma vienu Sernam Xpress daļu ar nominālvērtību EUR 100. Treškārt, Sernam Xpress palielināja kapitālu par EUR 2 miljoniem, ko pilnībā parakstīja SNCF, kas tādējādi tai ļāva iegūt vairākumu uzņēmumā Sernam Xpress. Ceturtkārt, uzņēmumi Sernam SA un SNCF par EUR 2 miljoniem pārdeva Financière Sernam visas tiem piederošās Sernam Xpress daļas, tādējādi Financière Sernam pārstāvēja visu Sernam Xpress kapitālu. Turklāt Sernam SA tika likvidēta tiesas ceļā 2005. gada 15. decembrī, un šīs likvidācijas pasīvos tika iekļauts EUR 41 miljons, kas saskaņā ar lēmumu Sernam 2
SNCF ir jāatmaksā.
25.
2005. gada 30. jūnijāFinancière Sernam piedāvājums tika nodots SNCF, kuras augstākā vadība to principā pieņēma tajā pašā dienā. Saprašanās memorands tika parakstīts 2005. gada 21. jūlijā, 2005. gada 14. oktobrīFinancière Sernam tika reģistrēta komercreģistrā, un iepriekš minētie darījumi notika 2005. gada 17. oktobrī (
23
).
26.
Lēmumā Sernam 3 pirmām kārtām Komisija secināja, ka ar lēmumu Sernam 2 atļautais atbalsts ir izmantots ļaunprātīgi, jo Francijas iestādes nav ievērojušas nosacījumus, kuri paredzēti minētā lēmuma 3. panta 2. punktā. Komisija it īpaši uzskatīja, ka darbība nav nodota 2005. gada 30. jūnijā; minētās darbības nodošana nav bijusi pārdošana tās negatīvās cenas dēļ; ka nodošana ietvēra nevis tikai Sernam aktīvus, bet uzņēmumu kopumā (aktīvus un pasīvus); nodošana ietvēra nevis tikai aktīvus, kas lēmuma Sernam 2 pieņemšanas brīdī piederēja Sernam, bet arī papildu ieguldījumu EUR 59 miljonu apmērā; ka nodošana nav notikusi, ievērojot pārskatāmu un atklātu procedūru; ka aktīvu pārdošanas mērķis nav ticis ievērots (
24
). Atbalsta EUR 503 miljonu apmērā ļaunprātīga izmantošana izraisa tā nesaderīgumu ar iekšējo tirgu, un tas ir jāatgūst.
27.
Attiecībā uz atbalstu EUR 41 miljona apmērā, kas Francijai saskaņā ar lēmumu Sernam 2 bija jāatgūst no atbalsta saņēmēja (
25
), Komisija apgalvo, ka tas tika iekļauts Sernam likvidācijas pasīvos. Norādījusi, ka lēmumā Sernam 2 bija noteikts, ka tad, ja Sernam saimnieciskā darbība tiek pārtraukta, šis atbalsts nav jāatgūst no uzņēmumiem, kas aktīvus saņēmuši par tirgus cenu pārskatāmas un atklātas procedūras ietvaros, Komisija analizēja situāciju, it īpaši ņemot vērā 2004. gada 29. aprīļa spriedumu (
26
) un 2003. gada 8. maija spriedumu (
27
). Tādējādi Komisija uzskatīja, ka pēc Sernam Xpress un Financière Sernam apvienošanās pienākums atmaksāt atbalstu ir nodots uzņēmumam Financière Sernam, it īpaši tāpēc, ka tas turpināja gūt labumu no atbalsta EUR 41 miljona apmērā, kas sākotnēji tika piešķirts Sernam. Turklāt Komisija nav piemērojusi privātā ieguldītāja kritēriju.
28.
Visbeidzot, Komisija izvērtēja jauno atbalstu, kas Sernam Xpress piešķirts saskaņā ar 2005. gada 21. jūlija saprašanās memorandu (
28
). Tā kā šis jaunais atbalsts ir piešķirts atbalsta atgūšanas kontekstā, Komisija uzskatīja, ka nav jāpiemēro princips par privātu ieguldītāju, jo, valstij atgūstot atbalstu, tā rīkojas saskaņā ar pienākumiem, ko tai uzliek Savienības tiesību normas (
29
). Izvērtētais atbalsts ietvēra SNCF veikto Sernam rekapitalizāciju EUR 57 miljonu apmērā, SNCF veikto Sernam Xpress rekapitalizāciju EUR 2 miljonu apmērā, atteikšanos no SNCF prasījuma tiesībām attiecībā uz Sernam, SNCF sniegtās garantijas, Sernam darbību nododot Financière Sernam (
30
), kā arī pārdošanas cenu, ko samaksājis uzņēmums Financière Sernam. Komisija secināja, ka šis ir jauns atbalsts, kurš piešķirts Sernam Xpress/Financière Sernam un kurš nav saderīgs ar iekšējo tirgu, un kurš ir jāatgūst no Financière Sernam un tās meitasuzņēmumiem, kas turpināja veikt saimniecisko darbību, kuras īstenošanai tika piešķirts atbalsts (un kuru iepriekš veica Sernam Xpress, kas apvienojās ar Financière Sernam).
B. Par apelācijas sūdzību
1.
Par pirmo pamatu, kas ir saistīts ar kļūdām tiesību piemērošanā, pamatojuma nepietiekamību un to, ka ir sagrozīts lēmuma “Sernam 2” 3. panta 2. punkts
29.
Šis pirmais pamats ir iedalāms trīs daļās, – pirmā daļa attiecas uz aktīvu pārdošanas vienā partijā mērķi, otrā uz to, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta tekstu attiecībā uz jēdzienu “pārdošana”, trešā daļa attiecas uz kļūdām tiesību piemērošanā, to, ka ir sagrozīts lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkts, un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu attiecībā uz vērtējumu, ka aktīvu pārdošana vienā partijā ir jāsaprot kā tāda, kas attiecas tikai uz aktīviem, izslēdzot pasīvus. Tā kā pirmā un trešā daļa šķiet saistītas, es ierosinu tās analizēt kopā.
a)
Par pirmā pamata pirmo un trešo daļu
1) Pārsūdzētais spriedums
30.
No pārsūdzētā sprieduma izriet, ka, atgādinājusi judikatūru par to, ka tiesību akta rezolutīvā daļa ir nedalāmi saistīta ar tā motīvu daļu, kas nozīmē, ka tā ir jāinterpretē, vajadzības gadījumā ņemot vērā pamatojumu, kura dēļ šis akts ticis pieņemts (
31
), no lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta teksta, skatot to šī paša lēmuma 217. apsvēruma gaismā, Vispārējā tiesa ir secinājusi, ka šajā lēmumā “viena otrai skaidri [bija] pretstatītas “Sernam pilnīga (aktīvu un pasīvu) pārdošana” un Sernam“aktīvu pārdošana vienā partijā” (
32
). Tādējādi tā ir nospriedusi, ka Komisija varēja pamatoti uzskatīt, ka aktīvu pārdošanai vienā partijā, kas minēta lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā, bija jāattiecas tikai uz aktīviem, izslēdzot pasīvus (
33
), ciktāl ar pretēju interpretāciju netiktu ievērota atšķirība starp alternatīvajiem nosacījumiem, kuri minēti lēmuma Sernam 2 3. panta 1. punktā, no vienas puses, un šī paša lēmuma 3. panta 2. punktā, no otras puses (
34
). Aktīvu pārdošanas vienā partijā interpretācija kā tādas, kas ietver pasīvus, pēc Vispārējās tiesas domām, padarītu par “neloģisku un nekonsekventu” šo alternatīvo nosacījumu izmantošanu (
35
). Pēc tam Vispārējā tiesa ir atgādinājusi lēmuma Sernam 2 3. panta abu punktu alternatīvo raksturu un ir nospriedusi, ka tiem abiem bija “viens un tas pats mērķis – novērst konkurences izkropļojumus, ko izraisījis [atbalsts pārstrukturēšanai EUR 503 miljonu apmērā]” (
36
). Tā ir apstiprinājusi Komisijas apgalvojumu, ka aktīvu pārdošanas vienā partijā mērķis “bija pārtraukt Sernam saimniecisko darbību” (
37
). Tādējādi tā ir nospriedusi, ka Sernam pārdošana kopumā, kuras mērķis bija saglabāt tās darbības turpināšanu un to atveseļot, bija pretrunā izvirzītajam mērķim – “pārtraukt tās saimniecisko darbību un atbrīvot tās tirgus daļas par labu tās aktīvu pircējam” (
38
).
31.
Turklāt Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka lēmuma Sernam 3 109. un 110. apsvērumā Komisija pareizi bija izvērtējusi darījumu, sauktu par “daļēju aktīvu nodošanu”, secinot, ka tā nevarēja tikt atzīta par “aktīvu pārdošanu trešajai personai”, jo minētā pārdošana attiecās ne tikai uz aktīviem, bet arī uz visiem pasīviem (
39
), un ka tā bija notikusi par labu pilnībā piederošam meitasuzņēmumam (
40
).
2) Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
i) Par pirmā pamata pirmo daļu
32.
SNCF būtībā norāda, ka attiecībā uz aktīvu pārdošanu vienā partijā, par kuru izlemts 2005. gada jūnijā, ir pilnībā ievērots mērķis, kas ir izvirzīts lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā, skatot to šī lēmuma 217. apsvēruma gaismā. Vispārējās tiesas argumentācija esot kļūdaina divu būtisku iemeslu dēļ. Pirmais iemesls esot tāds, ka vispār aktīvu pārdošana nenovēršami izraisa darbības turpināšanu, jo pasīvu (proti, parādu) iepludināšanai šajā ziņā nav nozīmes, tāpēc ka tā ietekmējot tikai nodotā uzņēmuma vērtējumu. Vispārējā tiesa neesot paskaidrojusi, kā visu Sernam aktīvu pārdošana vienā partijā vienam pircējam, kuram jāpārņem Sernam atbrīvotā tirgus daļa, varēja izraisīt Sernam saimnieciskās darbības pārtraukšanu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā nav norādīts pietiekams pamatojums šajā jautājumā. Otrais iemesls ir saistīts ar to, ka iemesli, uz kuriem pamatojās Vispārējā tiesa, lai uzskatītu, ka pārdošanas vienā partijā mērķis bija Sernam saimnieciskās darbības pārtraukšana, neļaujot pamatot šādu interpretāciju. Lēmuma Sernam 2 217. apsvērumā esot tikai pieprasīts, lai Sernam vairs nedarbotos agrākajā juridiskajā formā un ļautu pircējam, kas ir neatkarīgs no SNCF, izmantot Sernam tirgus daļu. Pārsūdzētā sprieduma 194. un 195. punktā norādot, ka izvirzītais mērķis bija Sernam saimnieciskās darbības pārtraukšana, Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi mērķi, kas nekādā ziņā neizrietot ne no lēmuma Sernam 2 rezolutīvās daļas, ne no tā pamatojuma, ko tā tādējādi ir sagrozījusi. Turklāt Vispārējās tiesas pamatojums šķietot pretrunīgs, jo tā pati pārsūdzētā sprieduma 218. punktā esot atzinusi, ka lēmuma Sernam 2 217. apsvērums radīja “priekšstatu par [..] [Sernam] saimnieciskās darbības turpināšanu”. Šajā pašā ziņā SNCF apgalvo, ka šajā 217. apsvērumā neesot minēts, ka darbības turpināšana bija jāsaprot kā darbība, kuru turpina pircējs, kas Sernam aktīvus ir integrējis savā paša tirdzniecības stratēģijā, un ka šeit runa bija par nosacījumu, kas ir nepieciešams, lai atbalsta saņēmēja uzņēmuma tirgus daļas varētu tikt uzskatītas par atbrīvotām. Lēmuma Sernam 2 217. apsvērumā, gluži pretēji, esot tikai norādīts uz Sernam daļu atbrīvošanu par labu neatkarīgam pircējam, proti, tādam, kuram nav saiknes ar SNCF.
33.
Savā replikas rakstā SNCF būtībā piebilst, ka Komisija nav pierādījusi, kā visu uzņēmuma aktīvu nodošana vienā partijā vienam un tam pašam pircējam, raugoties no ekonomiskā un juridiskā aspekta, varētu neizraisīt saimnieciskās darbības nodošanu. Komisija pati esot paskaidrojusi Vispārējai tiesai un Tiesai, ka tāds tieši bija šādas nodošanas efekts tā sauktajās lietās SMI un CDA (
41
). Tāpat savā atbildes rakstā Komisija neesot pareizi interpretējusi lēmuma Sernam 2 217. apsvēruma tekstu, kurā, pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas domām, neesot veikta nekāda atsauce uz Sernam konkurentiem. Saskaņā ar lēmumu Sernam 2 vienīgais Komisijas izvirzītais mērķis esot bijis jebkādas kapitāla saiknes starp SNCF un tā meitasuzņēmumu Sernam pārtraukšana nākotnē, lai izvairītos no tā, ka tā vēl tam piešķir atbalstu, un vienīgā prasība esot bijusi, lai Sernam pircējam nebūtu nekādas saiknes ar SNCF. Tādējādi aktīvu pārdošanas vienā partijā mērķis neesot bijis Sernam saimnieciskās darbības pārtraukšana. Apelācijas sūdzības iesniedzēja piebilst, ka, pretēji tam, ko apgalvo Komisija, nepastāvot nekāda pretruna starp Sernam aktīvu pārdošanu vienā partijā, kas noteikti nozīmējot Sernam darbības turpināšanu, un argumentu, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, izvērtējot dažādos saimnieciskās pēctecības kritērijus, kuri ir izklāstīti Tiesas judikatūrā.
34.
Visbeidzot, runājot par cenu, Komisija esot pieprasījusi tirgus cenu, kas varētu būt negatīva. Ja aktīvi tiek pārdoti vienā partijā, kas ietver darbību, kura noteikti ir zaudējumus nesoša, kā arī darba līgumu nodošanu, esot nenovēršami, ka tās vērtība ir negatīva; uzskats, ka cena būtu varējusi būt pozitīva, esot nepamatots pieņēmums un faktu sagrozīšana, jo visi piedāvājumi lielākoties esot bijuši negatīvi. Turklāt SNCF apgalvo, ka neesot jāpiemēro judikatūras principi saistībā ar interpretāciju, ja noteikums ir nepārprotams. Neesot iespējams pārdot visus uzņēmuma aktīvus, nenododot saimniecisko darbību pārņēmējam, un neesot iespējams nodot uzņēmuma tirgus daļu pārņēmējam, nenododot darbību. Tādējādi Komisijas aizstāvētā un Vispārējās tiesas apstiprinātā interpretācija novestu pie situācijas, kas nebūtu iespējama.
35.
Savukārt Komisija uzskata, ka šī pirmā pamata pirmā daļa būtu jānoraida.
ii) Par pirmā pamata trešo daļu
36.
SNCF apgalvo, ka, tikai pārņemot lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta un šī lēmuma 217. apsvēruma noteikumus, lai apstiprinātu savu interpretāciju, ka lēmumā Sernam 2 viena otrai skaidri ir pretstatītas Sernam pilnīga pārdošana un tikai aktīvu pārdošana, Vispārējā tiesa esot sniegusi kategoriskus apgalvojumus, sagrozījusi lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktu un savai argumentācijai neesot norādījusi pietiekamu pamatojumu. 217. apsvērumā neesot ietverts neviens elements, kas ļautu secināt, ka aktīvu pārdošana vienā partijā bija jāuzskata par tādu, kas attiecas tikai uz aktīviem. No 217. apsvērumā paredzētā alternatīvā scenārija Vispārējā tiesa neesot varējusi secināt, ka 3. panta 2. punktā ir izslēgti pasīvi, it īpaši tāpēc, ka, ņemot vērā izvirzīto mērķi, proti, Sernam saimnieciskās darbības pārtraukšanu, visu vai daļas pasīvu pievienošanai pārdošanai neesot ietekmes. Ne Komisija, ne Vispārējā tiesa neesot paskaidrojušas, kā visu aktīvu vienā partijā pārdošana vienam pircējam, kurš tiecas pārņemt Sernam tirgus daļu, varētu izraisīt tā saimnieciskās darbības pārtraukšanu (
42
).
37.
Vispārējās tiesas sniegtā argumentācija pārsūdzētā sprieduma 118. un 119. punktā esot kļūdaina, jo dažādie nosacījumi ar lēmumu Sernam 2 esot sasaistīti ar katru no šiem scenārijiem. Ja lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā izvirzītais mērķis bija Sernam darbības pārtraukšana, tad esot bijusi vajadzīga vienīgi atsauce uz nodošanas veidu, kas ļauj sasniegt šo mērķi (piemēram, aktīvu nodošana atsevišķi vai pa daļām, kā Komisija to jau esot paredzējusi citās lietās (
43
)). Tādējādi Vispārējā tiesa esot pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā, sagrozījusi lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta noteikumus un pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu.
38.
Runājot par Komisiju, tā apgalvo, ka šī pirmā pamata trešā daļa ir jānoraida.
3) Analīze
39.
Šī pirmā pamata pirmās un trešās daļas ietvaros SNCF apstrīd interpretāciju, kuru ir izmantojusi Vispārējā tiesa, pirmkārt, attiecībā uz lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā pieprasītās aktīvu pārdošanas vienā partijā mērķi un, otrkārt, attiecībā uz pašu jēdzienu “aktīvu pārdošana vienā partijā”.
40.
Vispirms iebildums saistībā ar to, ka nav lietderīgi Vispārējai tiesai izmantot klasisko judikatūru saistībā ar interpretācijas metodēm, kuras ir Savienības tiesas rīcībā, ir jānoraida, jo Vispārējā tiesa ir tikai atgādinājusi un pēc tam piemērojusi pastāvīgo judikatūru, kurā nostiprināti iedibinātie principi (
44
), kas ir noteikti attiecībā uz tiesu, kad tai ir jāinterpretē Savienības tiesību norma. Piebildīšu, ka, ņemot vērā lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta interpretācijas atšķirības starp SNCF un Komisiju, nebija pārspīlēti, ka Savienības tiesa citur, nevis minētā lēmuma rezolutīvajā daļā meklēja elementus, kas ir vajadzīgi, lai izskaidrotu tā precīzo nozīmi un piemērojamību, un tādējādi tāpat pamatoti Vispārējā tiesa ir atsaukusies ne tikai uz minētā panta tekstu, bet arī uz tā kontekstu un ar tiesisko regulējumu, kurā tas ir ietverts, izvirzītajiem mērķiem (
45
).
41.
Turpinājumā es atgādinu, ka lēmuma Sernam 2 3. pantā ir paredzēti divi scenāriji. Saskaņā ar minētā lēmuma 3. panta 1. punktu atbalsts Sernam pārstrukturēšanai varēs tikt uzskatīts par saderīgu ar iekšējo tirgu ar nosacījumu, ka Sernam attīsta “tikai sūtījumu pārvadājumus pa dzelzceļu” un ka SNCF tajā pašā laikā garantē “sniegt jebkuram citam uzņēmējam, kas izsaka šādu lūgumu, tādus pašus nosacījumus, kādi izvirzīti Sernam [..] kravas dzelzceļa transporta attīstībai”. Turklāt nākamo divu gadu laikā, sākot no lēmuma Sernam 2 paziņošanas datuma, Sernam bija “pilnībā jāaizvieto savi autotransporta līdzekļi un pakalpojumi ar tāda uzņēmuma vai vairāku uzņēmumu autotransporta līdzekļiem un pakalpojumiem, kuri ir juridiski un ekonomiski neatkarīgi no SNCF un kuri ir izvēlēti, ievērojot atklātu, pārskatāmu un nediskriminējošu procedūru”. Gadījumā, ja tiktu izraudzīts otrais scenārijs – scenārijs, kas paredzēts lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā –, šie nosacījumi vairs netiktu piemēroti. Turpretī tad tiktu pieprasīts, lai Sernam“līdz [2005. gada 30. jūnijam] [..] pilnībā pārdo[tu] savus aktīvus par tirgus cenu uzņēmumam, kas nav juridiski saistīts ar SNCF, ievērojot pārskatāmu un atklātu procedūru”.
42.
Lai noskaidrotu iemeslus, kuru dēļ Komisija ir paredzējusi šos divus gadījumus un in fine aktīvu pārdošanas vienā partijā mērķi, protams, būtu jāveic pilnīgs šī lēmuma lasījums, proti, ietverot tā pamatojumu. Taču no šīs pamatojuma daļas izriet, ka nosacījumi, kuri noteikti lēmuma Sernam 2 3. panta 1. punktā, ir paredzēti kā “kompensācijas”, kuras tiek pieprasītas no Sernam tādēļ, ka tā ir guvusi labumu no atbalsta ļaunprātīgas izmantošanas (
46
). Tādējādi ir prasīts, lai tā “ilgstoši atkāpj[as] no būtiski pārslogotām tirgus nozarēm”, lai novērstu, ka uzņēmums, “kuram būtu jāpārtrauc darbība pēc paziņotajām grūtībām, mākslīgi aizņem ārkārtīgi pieprasītu tirgu daļas, kaitējot konkurējošiem un finansiāli veseliem uzņēmumiem” (
47
).
43.
Turklāt Komisija ir ņēmusi vērā Francijas iestāžu vēlmi “pārdot sabiedrību Sernam kopumā (ieskaitot aktīvus un pasīvus)” (
48
), un tā skaidri ir pretstatījusi šo gadījumu Sernam aktīvu pārdošanas vienā partijā gadījumam. Tātad lēmuma Sernam 2 217. apsvērumā ir noteikts, ka “Sernam
kopuma pārdošanas gadījumā (aktīvu un pasīvu), ko plānojušas Francijas iestādes, jebkurā gadījumā jāpiemēro lēmuma nosacījumi (citiem uzņēmumiem jāpārņem Sernam darbība uz ceļa un jāmaina Sernam darbība uz kravas dzelzceļa transportu). Turpretī, ja Sernam aktīvi jāpārdod “vienā partijā”, Komisija atgādina, ka divi iepriekš minētie nosacījumi, kas attiecas uz uzņēmuma pārstrukturēšanu, netiks piemēroti, zinot, ka Sernam
vairs nedarbosies pašreizējā juridiskajā formā un būs atbrīvoj[usi] savas tirgus daļas par labu neatkarīgajam pircējam (kurš varēs de facto turpināt savu darbību ar Sernam aktīviem)” (
49
).
44.
Jāatzīst, ka lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta izolēts lasījums varētu ļaut uzskatīt, ka aktīvu pārdošana vienā partijā obligāti nebija tāda, kas izslēdz pasīvu pārdošanu. Tomēr, tiklīdz bez patiesām grūtībām ir atzīts, ka Vispārējā tiesa varēja atsaukties uz lēmuma Sernam apsvērumiem, lai izskaidrotu tā rezolutīvās daļas nozīmi, ar 217. apsvēruma izlasīšanu pietiek, lai apstiprinātu secinājumu, kuru Vispārējā tiesa ir izdarījusi saistībā ar to, ka no aktīvu pārdošanas vienā partijā noteikti bija izslēgti pasīvi, jo Komisija acīmredzami bija pretnostatījusi Sernam kopuma (aktīvu un pasīvu) pārdošanu, no vienas puses, un vienīgi aktīvu pārdošanu vienā partijā, no otras puses. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa ir sniegusi kategorisku apgalvojumu bez reāla pierādījuma. Tomēr es nesaskatu, kā vēl skaidrāk tā tādējādi būtu varējusi izklāstīt pierādījumus.
45.
Saistībā ar pārmetumu par nepietiekamu pamatojumu es atgādinu, ka no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka “sprieduma pamatojumā skaidri un nepārprotami ir jābūt norādītai Vispārējās tiesas argumentācijai, lai ieinteresētās personas varētu uzzināt pieņemtā lēmuma pamatojumu un lai Tiesa varētu veikt tiesas kontroli” (
50
). Šī prasība šeit ir pilnībā izpildīta.
46.
Attiecībā uz izvirzīto mērķi, ņemot vērā kontekstu, kādā ir pieņemts lēmums Sernam 2, tas – nepārprotami un kā Vispārējā tiesa to ir atgādinājusi – ir novērst konkurences izkropļojumus (
51
). Divi scenāriji, kuri norādīti lēmuma Sernam 2 3. pantā, skaidri ir paredzēti kā alternatīvi, kas nozīmē, ka Komisija skaidri bija uzskatījusi divas iespējas par līdzvērtīgām no to mērķa un efektivitātes viedokļa, lai atjaunotu situāciju, kurā tiek ievērota brīva konkurence. Lēmuma Sernam 2 3. panta 1. punktā izvirzītais mērķis ir izskaidrots minētā lēmuma 200. un nākamajos apsvērumos. Tajos būtībā ir atgādināts, ka Sernam ir izmantojusi atbalstu, kuru īstenojot nav ievērots sākotnējais pārstrukturēšanas plāns. Līdz ar to, lai mazinātu šo konkurences kropļojumu, Komisija ir noteikusi “kompensācijas” (
52
) un pieprasījusi Sernam, lai tā atbrīvotu pārslogotos tirgus segmentus saskaņā ar nosacījumiem, kuri aprakstīti lēmuma Sernam 2 3. panta 1. punktā (
53
). Pašsaprotami, ka ar otro scenāriju sasniedzamais mērķis ir identisks. Vēlreiz – minētā lēmuma 217. apsvērums ir centrālais elements, lai izprastu tā jēgu, jo tajā ir paskaidrots, kāpēc “kompensācijas”, kuras tiek pieprasītas gadījumā, ja tiek īstenots pirmais scenārijs, vairs netiks pieprasītas aktīvu pārdošanas vienā partijā gadījumā. Proti, Komisija uzskata, ka šajā gadījumā “Sernam vairs nedarbosies pašreizējā juridiskajā formā un būs atbrīvoj[usi] savas tirgus daļas par labu neatkarīgajam pircējam (kurš varēs de facto turpināt savu darbību ar Sernam aktīviem)” (
54
). Kā pamatoti ir atzīmējusi Vispārējā tiesa, šis apsvērums ir “ietverts šajā pašā daļā, kas veltīta konkurences izkropļojumu novēršanai, kā [..] 200. un 208.–211. apsvērums” (
55
). Turklāt no šī apsvēruma formulējuma, pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēja, skaidri izriet, ka Komisija bija paredzējusi darbības pārņemšanu, ko īsteno neatkarīgs pircējs, kas to pārņem savā rīcībā, Sernam faktiski atkāpjoties no tirgus par labu šim pircējam.
47.
Ja tiktu pieņemta SNCF argumentācija, lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā nebūtu pieprasīta ne aktīvu pārdošana vienā partijā, izslēdzot pasīvus, ne Sernam saimnieciskās darbības pārtraukšana. Tas nozīmē, ka Komisija būtu pieļāvusi, ka Sernam varētu tikt pārdota gandrīz pilnībā un varētu turpināt savu saimniecisko darbību, nepieprasot ne mazāko kompensāciju (jo runa būtu par otrā scenārija īstenošanu), lai gan Sernam pārdošanas pilnībā gadījumā tā skaidri bija pieprasījusi veikt virkni pasākumu, kuru mērķis ir samazināt tās klātbūtni tirgū. Šāda interpretācija nav konsekventa un atņem jebkādu saturu un iedarbību lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktam. Protams, kā to apgalvo SNCF, aktīvu pārdošanas sekas ir tādas, ka tiek turpināta “darbība” tādā izpratnē, ka Sernam piederošās tirgus daļas pārņem cits ieinteresētais uzņēmums. Tomēr Sernam, kurai ir atņemti tās aktīvi, acīmredzami nevarētu turpināt ieņemt pozīciju, kas tai bija tirgū. Turklāt es sliecos uzskatīt, kā to norāda persona, kas iestājusies lietā Komisijas prasījumu atbalstam, ka ar interpretāciju, kuru aizstāv SNCF, tiek netieši atzīts, ka nodošanas darījumi ir izraisījuši Sernam darbības saglabāšanu, nepiemērojot nevienu no kompensācijām, kas vajadzīgas, lai atrisinātu konkurences problēmas.
48.
Īsumā sakot, 3. pantā bija paredzēti, no vienas puses, Sernam pastāvēšanas jeb Sernam kopuma (aktīvu un pasīvu) pārdošanas iespēja, – un tad bija jāievēro 1. punkta nosacījumi, un, no otras puses, aktīvu pārdošanas vienā partijā gadījums, – un tad šie nosacījumi vairs netiktu pieprasīti, jo tādējādi Sernam būtu atbrīvojusi savas tirgus daļas par labu pircējam. Aktīvu pārdošana vienā partijā, kam pievienota daļa pasīvu, neļāva pārtraukt Sernam darbību; taču, ja šī darbība tiktu turpināta, tiktu pieprasītas kompensācijas. SNCF ir pārdevusi Sernam aktīvus vienā partijā, kā arī “gandrīz visus savus pasīvus” (
56
), nepiedāvājot nekādu atlīdzību, kas varētu kompensēt konkurences traucējumus. Darījuma rezultāts ir neitrāls no šī viedokļa, ja tā var sacīt, lai gan konceptuāli tas ir tuvāks Sernam pārdošanai kopumā – pārdošanai, kura bija saistīta ar stingriem un skaidriem nosacījumiem attiecībā uz atkāpšanos no noteiktām pārslogotām tirgus nozarēm.
49.
Tādējādi, savā argumentācijā nepieļaujot nevienu kļūdu tiesību piemērošanā, Vispārējā tiesa ir secinājusi, ka “tas, ka aktīvu pārdošanas vienā partijā gadījumā sabiedrībai vairs nebija jānosaka atkāpšanās no pārslogotās autopārvadājumu nozares, var tikt izskaidrots tikai ar to, ka Sernam aktīvu pārdošanas vienā partijā gadījumā par tirgus cenu sabiedrībai, kas nav juridiski saistīta ar [SNCF], ievērojot pārskatāmu un atklātu procedūru, Sernam, raugoties no ekonomiskā aspekta, izzustu no tirgus un līdz ar to izzustu ar Sernam piešķirto pārstrukturēšanas atbalstu saistītais konkurences izkropļojums”, jo “tirgus daļu atbrīvošana par labu neatkarīgajam pircējam [bija] analizējama kā tāda, ar ko tiek izbeigta konkurences izkropļošana, proti, Sernam subsidētā darbība” (
57
).
50.
Vispārējā tiesa nav vēl vairāk nonākusi pretrunās, atzīstot, ka lēmuma Sernam 2 217. apsvērums varēja radīt “priekšstatu par [..] saimnieciskās darbības turpināšanu”, jo tā uzreiz ir precizējusi, ka šis priekšstats nav pieņemams, ņemot vērā, ka tad tā būtu “kāda cita tirgus dalībnieka, nevis Sernam darbība, proti, tāda pircēja darbība, kurš Sernam aktīvus ir integrējis savā paša tirdzniecības stratēģijā, bez kā atbalsta saņēmēja tirgus daļas nevarētu tikt uzskatītas par “atbrīvotām”” (
58
). Tādējādi pārsūdzētajā spriedumā šajā ziņā, it īpaši, ņemot vērā pašu Sernam aktīvu pircēja identitāti, nav pieļauta nekāda pretruna pamatojumā.
51.
Attiecībā uz to, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja atsaucas uz spriedumiem SMI un CDA, ciktāl Vispārējai tiesai varētu tikt pārmests, ka tā nav izvērtējusi tajā apstrīdētā lēmuma likumību attiecībā uz apgalvojumiem, kas ietverti Tiesas judikatūrā, kurā ir tikai pārņemta Komisijas paustā nostāja kontekstā, kas ir raksturīgs katrai no šīm lietām – quod non –, apelācijas sūdzības iesniedzējas izpratne par šiem spriedumiem ir balstīta uz nepilnīgu lasījumu, jo, lai arī Komisija tajos nemainīgi ir norādījusi, ka kādas sabiedrības aktīvu pārdošana vienā partijā vienam un tam pašam pircējam varēja ļaut šim pēdējam minētajam turpināt subsidēto saimniecisko darbību, kā rezultātā varētu tikt saglabāts konkurences izkropļojums, tā tajā pašā laikā ir atzinusi, ka būtu vajadzīga īpaša modrība un ka izvairīšanās risks varētu tikt izslēgts tad, ja nodošana tiktu veikta saskaņā ar beznosacījumu un atklātu procedūru, kas pieejama visiem konkurentiem, un tieši tas ir viens no nosacījumiem, kuri ir paredzēti lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā.
52.
Tādējādi visu šo iemeslu dēļ es ierosinu noraidīt kopumā pirmā pamata pirmo un trešo daļu.
b)
Par pirmā pamata otro daļu
1) Pārsūdzētais spriedums
53.
Pārsūdzētā sprieduma 90. punktā Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka brīdis, lai izvērtētu, vai pārdošana ir notikusi, šajā lietā pavisam noteikti bija aktīvu faktiskās nodošanas brīdis, jo lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā paredzētais mērķis, skatot to minētā lēmuma 217. apsvēruma gaismā, bija likt Sernam atteikties no visiem saviem aktīviem un atbrīvot savas tirgus daļas. Pēc Vispārējās tiesas domām, lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta formāla interpretācija paralizētu tā iedarbību un radītu risku, ka faktiskā aktīvu nodošana tiktu atlikta ilgi pēc pārdošanas noslēgšanas šī jēdziena juridiskajā izpratnē.
2) Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
54.
Pēc apelācijas iesniedzējas domām, pārdošana patiešām esot notikusi 2005. gada 30. jūnijā un tādējādi laika nosacījums, kas noteikts lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā, esot ievērots. Minētajā lēmumā neesot veikta atsauce uz aktīvu faktisko nodošanu 2005. gada 30. jūnijā, bet tajā esot tikai paredzēts, ka pārdošanai bija jānotiek līdz šim datumam. Turklāt saskaņā ar Francijas tiesībām, it īpaši Francijas Civilkodeksa 1583. pantu, pārdošanai esot raksturīga vienošanās noslēgšana par preci un maksājamo cenu, pat ja prece vēl nav piegādāta un par to vēl nav samaksāts. Pārsūdzētā sprieduma 90. punktā uzskatot, ka brīdis, kas ir jāņem vērā, lai izvērtētu, vai pārdošana patiešām ir notikusi 2005. gada 30. jūnijā, bija aktīvu nodošanas brīdis, Vispārējā tiesa esot būtiski papildinājusi lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta tekstu un sagrozījusi jēdzienu “pārdošana”, kas ietverts minētajā pantā.
55.
Savukārt Komisija lūdz noraidīt šo pirmā pamata otro daļu.
3) Analīze
56.
Starp nosacījumiem, kuri noteikti, lai atbalsts EUR 503 miljonu apmērā Sernam pārstrukturēšanai joprojām tiktu uzskatīts par saderīgu, bija ietverts laika nosacījums, lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā šajā ziņā norādot, ka Sernam aktīvu pārdošanas vienā partijā gadījumā tai bija jānotiek līdz 2005. gada 30. jūnijam.
57.
Pat ja pieņemtu, ka Vispārējās tiesas vērtējums par datumu, kurā pārdošana ir notikusi, nav tikai faktu vērtējums, apelācijas sūdzības iesniedzējai nav izdevies pierādīt trūkumu Vispārējās tiesas analīzē. Proti, kaut gan ar valsts atbalsta kompensēšanu saistīto pasākumu kontekstā nav jābūt noteiktai “pārdošanas” Kopienas definīcijai un šai pārdošanai noteikti ir jābūt organizētai saskaņā ar valsts tiesībās paredzētajiem nosacījumiem (
59
), Komisijai un Savienības tiesai tomēr ir tiesības pieprasīt, lai šie nosacījumi nekaitētu Savienības tiesību lietderīgajai iedarbībai. Tieši šo risku ir identificējusi Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 90. punktā nospriežot, ka SNCF ierosinātā interpretācija “paralizētu [..] iedarbību, radot risku, ka faktiskā aktīvu nodošana tiktu atlikta ilgi pēc “pārdošanas” noslēgšanas šī jēdziena juridiskajā izpratnē”. Turklāt no lietas materiāliem izriet, ka Sernam vadības komandas piedāvājumu 2005. gada 30. jūnijā iesniedza SNCF un “SNCF vadība to principā [tikai] pieņēma tajā pašā dienā” (
60
). Visbeidzot, tā kā scenārijs, kas paredzēts lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā, veido alternatīvu scenārijam, kas paredzēts šī lēmuma 3. panta 1. punktā, un tā kā otrā scenārija piemērošanas gadījumā nosacījumi, kas noteikti pirmā scenārija īstenošanai, vairs netiktu piemēroti, Vispārējā tiesa pilnīgi loģiski, nepārdomāti nepapildinot lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta tekstu, kā to ir apgalvojusi SNCF, ir interpretējusi tajā ietverto laika nosacījumu kā tādu, kurā ir pieprasīta aktīvu faktiska nodošana 2005. gada 30. jūnijā. Visu šo iemeslu dēļ pirmā pamata otrā daļa ir jānoraida.
2.
Par otro pamatu, kas ir saistīts ar kļūdu tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa kļūdaini esot konstatējusi, ka vadības komandas iesniegtais piedāvājums nevarēja tikt uzskatīts par tādu, kas izriet no pārskatāmas un atklātas procedūras
a)
Pārsūdzētais spriedums
58.
Pārsūdzētā sprieduma 163., 164. un 174. punktā, lai noraidītu iebildumu par to, ka Sernam vadības komanda bija piedalījusies konkursā jau no paša tā sākuma un ka minētās komandas piedāvājums bija pārskatāmas un atklātas procedūras rezultāts, Vispārējā tiesa būtībā ir nospriedusi, ka vienīgi konsorcijs, kas izveidots kopā ar 5. kandidātu, un Sernam vadības komanda sākotnēji bija piedalījušies konkursā un iesnieguši sākotnējo piedāvājumu, nevis vadības komandas locekļi individuāli. Turklāt sākotnēji ticis izraudzīts tieši projekts, kuru iesniedza konsorcijs konkursa otrās kārtas beigās. Tādējādi Vispārējā tiesa ir noraidījusi argumentu, kura mērķis bija pierādīt, ka vadības komanda ir piedalījusies konkursā kopš procedūras uzsākšanas, jo vadības komanda tajā nepiedalījās autonomi un viena pati neiesniedza piedāvājumu. Vispārējā tiesa ir secinājusi, ka tādēļ minētais piedāvājums nevar tikt uzskatīts par tādu, kas izriet no pārskatāmas un atklātas procedūras.
b)
Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
59.
SNCF pārmet Vispārējai tiesai kļūdu tiesību piemērošanā, ciktāl tā kļūdaini esot konstatējusi, ka tā rezultātā, ka Sernam vadības komandas locekļi konkursā nav piedalījušies autonomi kopš procedūras uzsākšanas, īstenotā procedūra nav bijusi atklāta un pārskatāma, kā tas ir pieprasīts lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā, jo ne no šī panta, ne no lēmuma Sernam 2, ne arī no Savienības tiesībām neizrietot, ka galu galā izraudzītajam kandidātam atlases procesā būtu bijis jāpiedalās autonomi un neatkarīgi jau no paša tā sākuma. Atgādinājusi nosacījumus, kādos procedūra ir norisinājusies pēc otrās atlases kārtas, SNCF apgalvo, ka gan no prakses, gan no judikatūras izrietot, ka nosacījums par konkursa atklātību un pārskatāmību ir izpildīts tad, ja visas ieinteresētās personas ir varējušas iesniegt piedāvājumu un ja tām ir bijušas identiskas iespējas saņemt informāciju un identiski nosacījumi attiecībā uz termiņu (
61
). Pat ja pieņemtu, ka principi, kuri ir piemērojami publisko iepirkumu jomā, it īpaši tie, kuri ir nostiprināti Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāra Direktīvā 2014/23/ES par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu (
62
) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāra Direktīvā 2014/24/ES par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (
63
), pēc analoģijas ir piemērojami aktīvu nodošanas procedūrās, Savienības tiesībās esot atļauta šāda līguma slēgšanas tiesību piešķiršana saimnieciskās darbības subjektam bez iepriekšējas publicēšanas un iepriekšējas konkursa izsludināšanas pēc nesekmīgas procedūras, lai gan tirgus dalībnieks nav piedalījies šajā pirmajā procedūrā, un tas nerada atklātības un pārskatāmības principu pārkāpumu. Šie principi esot a fortiori jāuzskata par ievērotiem, ja aktīvi ir nodoti pēdējai ieinteresētajai personai, kura vienīgā ir izteikusi konkrētu piedāvājumu, lai gan tā ir piedalījusies visā procesā pirmajā posmā saistībā ar konsorciju, kura otra puse procedūras laikā ir atkāpusies.
60.
Attiecībā uz Komisiju – tā lūdz noraidīt šo otro pamatu kā nepieņemamu vai, pakārtoti, kā nepamatotu.
c)
Analīze
61.
Šī otrā pamata ietvaros apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd to analīzes daļu, kura ir likusi Vispārējai tiesai secināt, ka Sernam aktīvu pārdošana vienā partijā nebija notikusi, ievērojot atklātu un pārskatāmu procedūru, kā to pieprasīja Komisija. Proti, izvērtējot prasības atcelt tiesību aktu ceturtā pamata piekto daļu, Vispārējā tiesa ir pārbaudījusi četrus iebildumus. Pirmajā iebildumā SNCF norādīja, ka Sernam vadības komandas piedāvājums bija pārskatāmas un atklātas procedūras rezultāts, jo minētā komanda piedalījās konkursa procedūrā jau no tās sākuma konsorcija, kas izveidots kopā ar 5. kandidātu, sastāvā un pēc tam, kad tās partneris bija darījis zināmu savu nespēju iesniegt konkrētu piedāvājumu Komisijas noteiktajā termiņā, viena pati iesniedza piedāvājumu. Saistībā ar šo iebildumu tika izvirzīti divi argumenti, tomēr SNCF atsevišķi apstrīd otro argumentu (
64
).
62.
Uzreiz norādīšu, ka šis otrais pamats ir vērsts pret pārsūdzētā sprieduma 163. un 164. punktu, kuros ir tikai konstatēts, ka tieši konsorcijs, kas izveidots kopā ar 5. kandidātu, un vadības komanda sākotnēji bija piedalījušies konkursā un ka sākotnēji tika izraudzīts tieši tā projekta saturs, kuru iesniedza minētais konsorcijs, un pārsūdzētā sprieduma 164. punktā Vispārējā tiesa ir tikai atspoguļojusi atbildi, kuru 2012. gada 6. janvārī sniedza Francijas iestādes. Tādējādi galvenokārt runa ir par faktu vērtējumu, kas izriet arī no SNCF prasības pieteikuma Vispārējā tiesā 16. un nākamajiem punktiem. Katrā ziņā no apelācijas sūdzības izriet, ka otrā pamata ietvaros SNCF pārmet Vispārējai tiesai kļūdu tiesību piemērošanā, nevis faktu sagrozīšanu. Minētais pamats būtu jānoraida tā nepieņemamības dēļ, jo apelācija parasti aprobežojas ar tiesību jautājumiem, izņemot faktu un pierādījumu sagrozīšanas gadījumu, uz ko nav norādīts. Tas pats ir jāsaka par izskatāmo pamatu, ciktāl tas ir vērsts pret Vispārējās tiesas secinājumu, kurš ietverts pārsūdzētā sprieduma 174. punktā un ar kuru Vispārējā tiesa ir noraidījusi argumentu, kā mērķis bija pierādīt, ka vadības komanda ir piedalījusies konkursā jau no paša tā sākuma, jo vadības komanda tajā nepiedalījās autonomi un viena pati ab initio neiesniedza piedāvājumu.
63.
Tomēr turpinājumā Vispārējā tiesa ir veikusi faktu juridisko kvalificēšanu, ciktāl tā no šiem elementiem – Sernam vadības komandas dalības, kas nebija autonoma kopš procedūras uzsākšanas, – ir secinājusi, ka tās piedāvājums nevar tikt uzskatīts par tādu, kas izriet no atklātas un pārskatāmas procedūras lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta izpratnē. Savukārt šī kvalificēšanas darbība ietilpst Tiesas pārbaudē apelācijas ietvaros (
65
).
64.
Forma, kādā būtu jānotiek procedūrai, ar kuru Sernam aktīvi tiktu pārdoti vienā partijā, kā to uzsver SNCF, Savienības tiesībās nav definēta. Tomēr lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā ir skaidri paredzēts ierobežojums, proti, ierobežojums attiecībā uz procedūras atklātā un pārskatāmā rakstura ievērošanu.
65.
Nepastāvot nepieciešamībai spriest par to, vai Savienības tiesību principi publisko iepirkumu jomā ir piemērojami lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta īstenošanas kontekstā – un tas tā ir it īpaši tāpēc, ka 1) nekas nenorāda, ka tāda bija Vispārējās tiesas analīzes premisa, 2) SNCF atsaukšanās uz Direktīvām 2014/23 un 2014/24 šķiet jauna un 3) SNCF to formāli neapstrīd –, apelācijas sūdzības iesniedzējai, kura atsaucas uz sprieduma SMI (
66
) precedentu, ir jāatbild, ka, lai gan šajā spriedumā Tiesa ir nospriedusi, ka apstāklis, ka aktīvu pārdošana vienā partijā nebija notikusi uzreiz, bet bija sekojusi pēc neveiksmīgiem mēģinājumiem ar citu sabiedrību, ir “norāde, kas apstiprina, ka īstenotā procedūra ir bijusi pietiekami atklāta un pārskatāma” (
67
), tā to ir norādījusi tādas pārdošanas kontekstā, kas bija norisinājusies tiesas uzraudzībā, un tas ir elements, ko SNCF nav precizējusi.
66.
Attiecībā uz konkursiem SNCF atsaucas uz Komisijas praksi un uzsver, ka tā piešķir nozīmi faktam, ka “visiem uzņēmumiem, kuri ir varējuši būt ieinteresēti [..] pārpirkšanā, ir bijusi iespēja iesniegt piedāvājumu un ka uzņēmums ir ticis pārdots vairāksolītājam” (
68
), kā arī vienlīdzīgai piekļuvei informācijai (
69
). Tomēr, ja valsts atbalsta kontekstā Komisija pieprasa atklātas un pārskatāmas procedūras organizēšanu, šai prasībai, to uzskatot par izpildītu, ja procedūra ir uzsākta brīvi un pārskatāmi, ikvienai ieinteresētajai pusei garantējot vienlīdzīgu piekļuvi, tiktu atņemta tās lietderīgā iedarbība. Atklātai un pārskatāmai procedūrai tādai ir jāsaglabājas visā minētā procesa laikā, un tā nav reducējama, kā to apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēja, līdz iespējas piedāvāšanai iesniegt piedāvājumu saskaņā ar identiskiem nosacījumiem iegūt informāciju un identiskiem nosacījumiem attiecībā uz termiņu (
70
).
67.
Šajā lietā nav noliedzams, ka kandidāts, kuram ir pārdoti Sernam aktīvi (
71
), nav piedalījies procedūrā kopš paša tās sākuma. Tādējādi tas, ka nepastāv identiskums starp sākotnējiem pārņemšanas kandidātiem un kandidātu, kura piedāvājums galu galā ticis izraudzīts, varēja pamatoti likt Komisijai un pēc tam Vispārējai tiesai uzskatīt, ka īstenotā procedūra nav bijusi pārskatāma, ciktāl tās rezultātā tika noslēgta nodošana ar kandidātu, kurš konkursā nav piedalījies ab initio, jo citu kandidātu konkurences situācija tā varēja tikt pasliktināta (
72
) un šīs izmaiņas varēja procedūru padarīt nelikumīgu.
68.
No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka otrais pamats ir jānoraida kā daļēji nepieņemams un daļēji nepamatots.
3.
Par trešo pamatu, kas ir saistīts ar faktu sagrozīšanu un kļūdu tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa kļūdaini ir uzskatījusi, ka “Sernam” vadības komandas piedāvājums bija pārdevējam daudz nelabvēlīgāks nekā citu kandidātu nesaistošie piedāvājumi
a)
Pārsūdzētais spriedums
69.
No pārsūdzētā sprieduma 165. un 166. punkta izriet, ka, lai noraidītu iebildumu, ka vadības komandas piedāvājums bija pārskatāmas un atklātas procedūras rezultāts, ciktāl minētā komanda, kura esot piedalījusies procedūrā jau no tās sākuma, viena pati iesniedza piedāvājumu, kas sākotnēji bija kopīgs ar 5. kandidātu, ar kuru tā veidoja konsorciju, Vispārējā tiesa ir pamatojusies uz to, ka vadības komandas konkrētais piedāvājums ļoti atšķīrās no otrās kārtas piedāvājuma, ko iesniedza 5. kandidāta pārvaldītais konsorcijs, un bija daudz nelabvēlīgāks pārdevējam. Lai izdarītu šādu secinājumu, Vispārējā tiesa ir atsaukusies uz vairākiem elementiem, kuri ir ietverti informācijas apmaiņā starp Komisiju un Francijas Republiku 2005. un 2012. gadā, un tā ir uzskatījusi, ka atšķirība starp abiem piedāvājumiem bija jāizvērtē, pamatojoties uz kritēriju saistībā ar ieplānotajām apelācijas sūdzības iesniedzējas uzņēmuma rekapitalizācijas vajadzībām, kuras Sernam vadības komandas galīgajā piedāvājumā novērtētas par daudz lielāku summu nekā tā, kuru bija piedāvājis 5. kandidāta pārvadītais konsorcijs. Konsorcija otrās kārtas negatīvais piedāvājums, pēc Vispārējās tiesas domām, identiskā aspektā bija EUR –56,4 miljoni, savukārt vadības komandas piedāvājums bija aptuveni EUR –95,5 miljoni (
73
). Tāpat tā ir noraidījusi argumentu, ka, tiklīdz 5. kandidāts bija atteicies no procedūras, sarunas loģiski bija turpināmas ar “pēdējo ieinteresēto personu”, un ir nospriedusi, ka SNCF esot bijis jāvēršas pie 4. kandidāta, kurš bija piedalījies procedūrā no paša tās sākuma un bija iesniedzis otrās kārtas sākotnējo piedāvājumu EUR –65,2 miljonu apmērā (
74
). Tas, ka kandidāts nav iesniedzis konkrētu piedāvājumu, neesot svarīgi Vispārējai tiesai, jo izvērtējamais jautājums bija vienīgi par to, vai Sernam vadības komandas konkrētais piedāvājums izrietēja no konkursa procedūras (
75
).
b)
Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
70.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Sernam vadības komandas piedāvājums nevarēja tikt uzskatīts par tādu, kas izriet no pārskatāma un atklāta konkursa, pamatojoties uz to, ka tas esot bijis pārdevējam daudz nelabvēlīgāks nekā otrās kārtas sākotnējie piedāvājumi, kurus iesnieguši citi kandidāti. Līdz ar to Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un sagrozījusi faktus, nospriežot pretējo. SNCF apgalvo, ka konsorcija iesniegtais sākotnējais piedāvājums esot bijis balstīts uz atšķirīgu skaidras naudas līdzekļu līmeni salīdzinājumā ar to, uz kuru esot balstījies 4. kandidāts saistībā ar savu otrās kārtas sākotnējo piedāvājumu. Tādējādi SNCF apstrīd Vispārējās tiesas novērtējumu attiecībā uz rekapitalizācijas vajadzībām, kuras novērtējis 4. kandidāts. Ņemot vērā Sernam skaidras naudas līdzekļu samazināšanos laikposmā no 2004. gada 31. decembra līdz 2005. gada 30. jūnijam, 4. kandidāts noteikti esot no jauna izvērtējis Sernam rekapitalizācijas vajadzības daudz augstākā līmenī. Tādējādi, pat ja pieņemtu, ka Sernam vadības komandas konkrētais piedāvājums varētu tikt salīdzināts ar konsorcija otrās kārtas nesaistošo piedāvājumu, Vispārējā tiesa būtu pieļāvusi nopietnu kļūdu.
71.
Savukārt Komisija uzskata, ka šis trešais pamats ir neefektīvs un, pakārtoti, nepamatots.
c)
Analīze
72.
Apelācijas sūdzības iesniedzējas nodoms šī trešā pamata ietvaros ir pierādīt, ka Vispārējā tiesa kļūdaini esot nospriedusi, ka Sernam vadības komandas iesniegtais konkrētais piedāvājums bija daudz nelabvēlīgāks nekā piedāvājums, kuru iesniedzis konsorcijs, kas izveidots kopā ar 5. kandidātu, pirms tas nebija atteicies no procedūras, vai 4. kandidāta piedāvājums sākotnējās otrās kārtas beigās. Šeit atkal ir jāizvērtē, vai Sernam aktīvu pārdošana ir notikusi, ievērojot atklātu un pārskatāmu procedūru. Tomēr, ņemot vērā, ka manā analīzē attiecībā uz otro pamatu jau ir konstatēts, ka, tā kā Sernam vadības komanda nav piedalījusies atlases procedūrā kopš tās uzsākšanas un autonomi, tādējādi šī iemesla dēļ vien tās piedāvājuma izraudzīšanās in fine neizrietēja no atklātas un pārskatāmas procedūras, pretēji tam, kas bija pieprasīts lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā, ir jākonstatē, ka, pat ja Tiesa nospriestu – quod non –, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā vai sagrozījusi faktus, nospriežot, ka Sernam vadības komandas piedāvājums bija daudz nelabvēlīgāks, ar to nevarētu tikt apšaubīts secinājums, kuru tā ir izdarījusi un kuru tikko esmu atgādinājis. Tādēļ es piekrītu Komisijas nostājai, ka šis trešais pamats ir neefektīvs (
76
).
73.
Pilnības labad saskaņoti ar Komisiju piebildīšu, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 166. un 168. punktā ir konstatējusi, ka konsorcija, kas izveidots kopā ar 5. kandidātu, otrās kārtas piedāvājumā bija paredzēts iepludināt “nozīmīgu summu”Sernam kapitālā, lai gan vadības komandas piedāvājumā bija paredzēts iepludināt daudz mazāku summu. Taču šī sprieduma daļa nav apstrīdēta apelācijas ietvaros. Tātad būtiskā atšķirība starp piedāvājumiem ir labi raksturota, padarot neefektīvu jebkādu kļūdu tiesību piemērošanā vai faktu sagrozīšanu, kas attiektos uz rekapitalizācijas vajadzību novērtējumu piedāvājumos.
74.
Visbeidzot, ja pieņemtu, ka tas ietilpst Tiesas pārbaudē apelācijas ietvaros, nevar pārmest Vispārējai tiesai, ka tā nav ņēmusi vērā Sernam dažādos skaidras naudas līdzekļu līmeņus, uz kuriem būtu balstīti dažādie piedāvājumi, jo SNCF nav norādījusi šo argumentu Vispārējā tiesā. Vispārējā tiesa nevar sagrozīt faktus, kuri tai nav iesniegti. Attiecībā uz Vispārējās tiesas veikto vadības komandas konkrētā piedāvājuma salīdzinājumu ar konsorcija otrās kārtas piedāvājumu, kurš nebija saistošs, apelācijas sūdzības iesniedzēja nav izteikusi nevienu juridisku iebildumu saistībā ar šo jautājumu un, šķiet, gluži pretēji, atzīst, ka šāds salīdzinājums varētu būt veikts (
77
).
75.
Visu šo iemeslu dēļ trešais pamats ir jānoraida.
4.
Par ceturto pamatu, kas ir saistīts ar kļūdu tiesību piemērošanā, nepietiekamu pamatojumu un pretrunu pamatojumā, jo Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka Komisija nebija sajaukusi “Sernam” aktīvu pārdošanas priekšmetu un cenu
a)
Pārsūdzētais spriedums
76.
Pārsūdzētā sprieduma 153. punktā, lai gan tajā tika izvērtēta ceturtā pamata ceturtā daļa (
78
), kas saistīta ar kļūdu tiesību piemērošanā, ko esot pieļāvusi Komisija, jo lēmuma Sernam 3 117. apsvērumā tā ir uzskatījusi, ka nodošana ietvēra ne tikai Sernam aktīvus, bet arī papildu ieguldījumu EUR 57 miljonu neto apmērā, Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi, ka Komisija nebija radījusi nekādu sajukumu starp pārdošanas priekšmetu un pārdošanas cenu, jo minētā summa, izmantojot Sernam un pēc tam Sernam Xpress secīgu rekapitalizāciju, papildināja šo pēdējo minēto aktīvus. Nākamajā punktā tā arī ir uzskatījusi, ka nevarēja pārmest Komisijai to, ka savā lēmumā tā nav precizējusi, ka tā nevēlējās negatīvu cenu, ņemot vērā, ka negatīvā cena izriet no tā, ka pienākums pārdot tikai aktīvus nav ievērots, kas turklāt izriet no vērtējumiem “cash free, debt free”, kurus ir veikuši kandidāti konkursa pirmās kārtas beigās, kā rezultātā visi priekšlikumi bija ar pozitīvu cenu (
79
). Vispārējā tiesa no tā secina, ka šie pozitīvie vērtējumi pierāda, ka, ja SNCF būtu aprobežojusies vienīgi ar aktīvu pārdošanu, izslēdzot pasīvus, to pārdošanas cena būtu bijusi pozitīva vai nulle, bet nebūtu negatīva (
80
).
b)
Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
77.
Lēmuma Sernam 3 117. apsvērumā uzskatīdama, ka, veicot Sernam un Sernam Xpress rekapitalizāciju, summa EUR 57 miljonu neto apmērā tika iepludināta aktīvos un ka šāda aktīvu palielināšana nav atļauta lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā, pēc SNCF domām, Komisija esot sajaukusi pārdošanas priekšmetu (aktīvi vienā partijā) un cenu (negatīva), kas samaksāta par to iegādi. Ievērojot šo premisu, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka pārsūdzētā sprieduma 153. punktā tā, nepierādot un izmantojot kategoriskus apgalvojumus, ir tikai konstatējusi, ka Komisija nebija radījusi nekādu tāda veida sajukumu kā tas, uz kuru norāda SNCF. Tā arī apgalvo, ka šis secinājums veidojot kļūdu tiesību piemērošanā un šis 153. punkts esot pretrunā argumentācijai, kuru Vispārējā tiesa ir izklāstījusi saistībā ar ceturtā pamata otro daļu (
81
).
78.
SNCF apstrīd to, ka aktīvu pārdošana ietvēra papildu ieguldījumu EUR 57 miljonu neto apmērā, un paskaidro, ka rekapitalizācija šīs summas apmērā (
82
) veidojot nevis pārdoto aktīvu palielinājumu, bet gan negatīvo cenu, kas samaksāta par Sernam aktīvu vienā partijā iegādi. Lai gan pārsūdzētā sprieduma 103. un 107. punktā Vispārējā tiesa ir atzinusi, ka valsts atbalsta tiesībās nav risināts jautājums par juridiskajām formām, kādas var būt darījumiem, bet ir aplūkota darījumu ekonomiskā realitāte, un tā ir atzinusi iespēju veikt pārdošanu par negatīvu cenu, pārdevējam iepriekš veicot rekapitalizāciju, tā, izmantojot analīzi, kas ir balstīta tikai un vienīgi uz šīs nodošanas juridisko formu, esot atteikusies uzskatīt Sernam rekapitalizāciju par ietilpstošu negatīvajā cenā, kas samaksāta par aktīvu pārdošanu vienā partijā.
79.
Vispārējās tiesas argumentācijā esot pieļauta vēl viena kļūda tiesību piemērošanā. Lai gan Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi, ka negatīvā cena izrietēja no tā, ka pienākums pārdot tikai Sernam aktīvus, izslēdzot pasīvus, nav ievērots, SNCF norāda, ka, tā kā nodošana vienā partijā ietvēra Sernam darbības turpināšanu, “badwill” (
83
) esamība, kas izskaidrojot nodotās darbības strukturāli zaudējumus nesošo raksturu un darba līgumu automātisku nodošanu, kā tas ir paredzēts Francijas tiesībās, nozīmējot darbības vērtību, kas noteikti ir negatīva. Tādējādi negatīvā cena esot saistīta nevis ar atsevišķu pasīvu pievienošanu, bet gan vienkārši ar lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta formulējumu, kurā, pieprasot, lai aktīvi tiktu pārdoti vienā partijā, esot atļauts nodot strukturāli zaudējumus nesošas darbības, ieskaitot pamatdarbības izdevumus saistībā ar personāla darba līgumu turpināšanu.
80.
Savā replikas rakstā SNCF piebilst, ka uzskats, ka pārdošana būtu varējusi notikt par pozitīvu cenu, esot nepamatots pieņēmums, kas veido faktu sagrozīšanu, jo visi iesniegtie piedāvājumi lielākoties bija negatīvi.
81.
Savukārt Komisija uzskata, ka šis ceturtais pamats ir daļēji nepieņemams un daļēji nepamatots.
c)
Analīze
82.
SNCF tēze ietver apgalvojumu, ka rekapitalizācija ir viens no Sernam aktīvu pārdošanas vienā partijā par negatīvu cenu elementiem. Tādēļ uzreiz jānorāda, ka rekapitalizācija kā Sernam aktīvu palielināšana, ko veikusi SNCF, no faktu viedokļa nav apstrīdēta (
84
). Proti, pārsūdzētā sprieduma 153. punktā Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi, ka “summa EUR 57 miljonu neto apmērā, [..] izmantojot Sernam un pēc tam Sernam Xpress secīgu rekapitalizāciju, papildināja Sernam un pēc tam Sernam Xpress aktīvus”. Šeit runa ir par faktu konstatāciju, ko lietas dalībnieki nav apstrīdējuši. Tādēļ ir grūti pārmest Vispārējai tiesai jebkādu pamatojuma nepietiekamību. Turklāt Vispārējā tiesa no lēmuma Sernam 3 117. apsvēruma, kas minēts pārsūdzētā sprieduma iepriekšējā punktā, formulējuma secināja, ka nepastāv sajukums starp pārdošanas priekšmetu un pārdošanas cenu.
83.
Turklāt nešķiet arī pretrunīgi atzīt, pirmkārt, ka Savienības tiesībās tiek pieļauts tas, ka pārdošana ir notikusi par negatīvu cenu, kā Vispārējā tiesa to ir izdarījusi pārsūdzētā sprieduma 107. punktā, un, otrkārt, ka rekapitalizācija, kas ir notikusi apstākļos, kuri ir aprakstīti 153. punktā, nav saderīga ar lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktu. Šeit runa ir par diviem pilnīgi atšķirīgiem jautājumiem. Pirmais apgalvojums ir formulēts saistībā ar analīzi par nosacījumu attiecībā uz “pārdošanu”, kas pieprasīta ar šo pantu, un tad Komisija apstrīd to, ka pārdošana varētu būt notikusi par negatīvu cenu. Šī problēma ir jānošķir no jautājuma par to, vai savā lēmumā Sernam 2 Komisija bija atļāvusi aktīvu palielināšanu. Citiem vārdiem, lai gan sākotnēji, interpretējot jēdzienu “pārdošana vienā partijā”, Vispārējā tiesa ir pievērsusies jēdzienam “pārdošana”, sprieduma elementi, kas tiek apstrīdēti šī pamata ietvaros, vairāk attiecas uz jēdzienu “aktīvi vienā partijā”. No Vispārējā tiesā izvirzītā ceturtā pamata ceturtās daļas nosaukuma izriet, ka Vispārējā tiesa tādējādi ir izvērtējusi jautājumu, vai Komisija lēmuma Sernam 3 117. apsvērumā varēja pamatoti uzskatīt, ka nodošana ietvēra ne tikai Sernam aktīvus, bet arī papildu ieguldījumu EUR 57 miljonu apmērā. Atgādinājumam – šajā 117. apsvērumā pēc tam, kad tikuši atgādināti fakti, ir secināts, ka “šāda aktīvu palielināšana [nebija] atļauta 3. panta 2. punktā lēmumā Sernam 2”.
84.
Pārsūdzētā sprieduma 154. punktā ietvertais Vispārējās tiesas vērtējums, saskaņā ar kuru negatīvā cena ir sekas tam, ka Sernam aktīvu pārdošanai tikuši pievienoti pasīvi, savukārt ir faktu vērtējums, par kuru saistībā ar šo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja nav norādījusi uz faktu sagrozīšanu. Turklāt, lai gan SNCF vispārīgi apstrīd to, ka aktīvu pārdošanai vienā partijā obligāti bija jānotiek, izslēdzot pasīvus, tā loģiski neapstrīd to, ka Sernam pārdošanā ir iekļauti šie pasīvi lielā vairumā. Taču, kā esmu to jau norādījis, pārdošana, kas ir paredzēta lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā, bija tiešām jāsaprot kā tāda, kas attiecas tikai uz aktīviem, izslēdzot Sernam pasīvus. Tikai ar to vien, ka pasīvi tikuši iekļauti pārdošanā, pietiek, lai uzskatītu, ka šī panta nosacījumi nav tikuši ievēroti. Katrā ziņā es arī atgādinu, ka SNCF tiesas sēdē Vispārējā tiesā ir atzinusi, ka “tad, ja aktīvs tiek pārdots atsevišķi, tam pēc definīcijas ir vērtība, kas var būt pozitīva vai nulle, bet šī vērtība nevar būt negatīva” (
85
). Tādēļ ir grūti iedomāties, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja apelācijas stadijā izvirzīs apspriešanai apgalvojumu, kurā ir tikai izdarīti secinājumi no tās pašas nostājas.
85.
Visu šo iemeslu dēļ ceturtais pamats ir jānoraida.
5.
Par piekto pamatu, kas ir saistīts ar kļūdu tiesību piemērošanā un lēmuma “Sernam 2” rezolutīvās daļas sagrozīšanu, jo Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka parāda, kas ir saistīts ar atbalsta EUR 41 miljona apmērā atgūšanu, iekļaušana “Sernam” likvidācijas pasīvos bija pretrunā lēmuma “Sernam 2” 4. pantam
a)
Pārsūdzētais spriedums
86.
Pārsūdzētā sprieduma 237. un nākamajos punktos Vispārējā tiesa ir izvērtējusi iebildumu saistībā ar to, ka neviens no kritērijiem, kuri ļauj konstatēt saimniecisko pēctecību starp Sernam un Sernam Xpress, šajā lietā nebija izpildīts. Atgādinājusi lēmuma Sernam 3 144. apsvērumu, kurā noteikts, ka Komisija bija secinājusi, ka “līdz ar to [bija] spēkā visi kritēriji, kas pierāda saimniecisko pēctecību lēmuma un sprieduma lietā Seleco [ (
86
)] izpratnē”, Vispārējā tiesa vienu pēc otra ir izvērtējusi katru no minētajiem elementiem.
87.
Attiecībā uz īpašuma tiesību pārejas priekšmetu Vispārējā tiesa, ņemot vērā, ko tā iepriekš bija nospriedusi pārsūdzētā sprieduma 134.–137. punktā, ir atgādinājusi, ka Komisija bija pamatoti uzskatījusi, ka ir pārdots uzņēmums kopumā, pārkāpjot lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktu (
87
).
88.
Attiecībā uz akcionāru identiskumu Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi Komisijas analīzi, tai secinot, ka Sernam nodošana Sernam Xpress bija notikusi prasītājas grupas iekšienē (
88
).
89.
Attiecībā uz īpašuma tiesību nodošanas brīdi Vispārējā tiesa ir atgādinājusi, pirmkārt, ka lēmuma par atbalsta saņēmēja aktīvu pārdošanas vienā partijā iespēju, kā arī par nelikumīga un nesaderīga atbalsta atgūšanas pienākumu īstenošanas brīdis atgūšanas pienākuma apiešanai šķiet tikpat izdevīgs kā formālās izmeklēšanas procedūras posms, kura laikā bija veikti apgalvotie apiešanas darījumi lietās Seleco, SMI un CDA (
89
), uz kurām ir atsaukusies apelācijas sūdzības iesniedzēja (
90
), un, otrkārt, kā tā iepriekš bija nospriedusi, ka saistībā ar darījumu nav ievērots ne termiņš, ne nosacījumi, kuri noteikti lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā (
91
).
90.
Attiecībā uz ekonomisko loģiku Vispārējā tiesa arī ir atgādinājusi, ka lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta nosacījumi nav tikuši ievēroti, ka Sernam saimnieciskā darbība nav tikusi pārtraukta un tādējādi minētā panta mērķis nav ievērots (
92
). Tāpat tā ir nospriedusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja no savas valsts tiesībām nevarēja izsecināt argumentu, lai pamatotu, ka pārdošanā, kam bija jānotiek, izslēdzot pasīvus, šie pēdējie minētie bija iekļauti (
93
).
91.
Attiecībā uz cenu Vispārējā tiesa būtībā ir nospriedusi, ka samaksātā negatīvā cena nevarēja tikt uzskatīta par tirgus cenu, kas izriet no atklāta un pārskatāma konkursa, ņemot vērā, ka Vispārējā tiesa jau bija nospriedusi, ka Sernam vadības komandas piedāvājums neizrietēja no atklātas un pārskatāmas procedūras (
94
). Tā arī ir atgādinājusi, ka šī negatīvā cena EUR 57 miljonu apmērā drīzāk bija paredzēta kā darbības atbalsts, kas ļauj segt Sernam Xpress zaudējumus laika posmā no 2005. gada līdz 2008. gadam, un ka tai bija pievienota atteikšanās no prasījuma tiesībām EUR 38,5 miljonu apmērā attiecībā uz Sernam (
95
). Tālāk Vispārējā tiesa ir noraidījusi, pirmkārt, dažādo neatkarīgo ekspertīžu, uz kurām ir atsaukusies SNCF un kurās ir mēģināts apstiprināt, ka pārdošanas cena bija tirgus cena (
96
), pierādījuma vērtību un, otrkārt, SNCF argumentus, kuri vērsti pret lēmuma Sernam 3 145. apsvēruma pēdējiem diviem teikumiem to pakārtotā rakstura dēļ, jo minētajos teikumos tiek aplūkots vienīgi “vēl viens pierādījums” tam, ka līgumiskais līdzsvars starp SNCF un Financière Sernam neatbilda tirgus apstākļiem (
97
). Turklāt Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka Komisija pamatoti bija varējusi secināt, ka pēc tam, kad Sernam bija nodevusi savu darbību Sernam Xpress, Sernam Xpress saglabāja konkurences priekšrocību saistībā ar piešķirto atbalstu, jo starp abām sabiedrībām saglabājās saimnieciskā pēctecība (
98
). Turklāt attiecībā uz atsaukšanos uz judikatūru par akciju pārdošanu, kuras iznākumā, pēc Francijas Republikas domām, pienākuma atmaksāt nelikumīgo un nesaderīgo atbalstu noteikšana pārdotajam uzņēmumam nozīmētu sodīt minētā uzņēmuma pircēju, proti, Financière Sernam, kurš, par šo uzņēmumu samaksājot tirgus cenu, jau esot samaksājis par atbalstu, Vispārējā tiesa ir atbildējusi, ka Komisija bija uzskatījusi, ka, pārdodot Sernam Xpress kapitāldaļas Financière Sernam, Sernam Xpress netika atbrīvota no tās pienākuma atmaksāt atbalstu EUR 41 miljona apmērā. Proti, nelikumīgā un nesaderīgā atbalsta EUR 41 miljona apmērā atmaksāšanas pienākums Financière Sernam tika nodots nevis kā Sernam Xpress kapitāldaļu pircējai, bet gan kā Sernam Xpress tiesību pārņēmējai pēc 2011. gada 30. jūnija apvienošanās ar Sernam Xpress un pēc vispārējas aktīvu pārejas, kas ar to saistīta, lai gan Komisija juridiski pietiekami ir pierādījusi saimniecisko pēctecību starp Sernam un Sernam Xpress (
99
). Visbeidzot, Vispārējā tiesa ir uzskatījusi par neefektīvu SNCF atsaukšanos uz privātā ieguldītāja kritēriju, kas, pēc tās domām, nav saistīts ar EUR 41 miljona atgūšanas pienākumu, bet, gluži pretēji, attiecas uz pavisam atšķirīgu jautājumu, proti, jaunā atbalsta kvalificēšanu (
100
). Noslēgumā Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka pilnīgā saskaņā ar judikatūru saistībā ar spriedumu Komisija/Spānija (
101
) Komisija varēja uzskatīt, ka ar nelikumīgā un nesaderīgā atbalsta vienkāršu iekļaušanu Sernam likvidācijas pasīvos nebija pietiekami, lai novērstu konkurences izkropļojumu, un tā noraidīja iebildumu saistībā ar to, ka neviens no saimnieciskās pēctecības kritērijiem nav izpildīts šajā lietā (
102
).
92.
Visbeidzot, pārsūdzētā sprieduma 275. un nākamajos punktos Vispārējā tiesa ir izvērtējusi iebildumu saistībā ar to, ka minētā iekļaušana bija atbilstoša lēmuma Sernam 2 4. pantam, ir atgādinājusi judikatūru saistībā ar spriedumu Komisija/Spānija (
103
), kā rezultātā atbalsts ir jāatgūst no sabiedrības, kas turpina tā uzņēmuma saimniecisko darbību, kurš sākotnēji ir izmantojis priekšrocību saistībā ar valsts atbalsta piešķiršanu un kurš tādējādi ir saglabājis faktisko priekšrocību, un ir secinājusi, ka valsts atbalsta atgūšanas kontekstā lēmuma Sernam 3 norāde uz Sernam turpmāko pastāvēšanu bija jāsaprot kā atsauce uz Sernam saimnieciskās darbības saglabāšanu. Tādējādi Vispārējā tiesa ir noraidījusi iebildumu, jo nelikumīgā un nesaderīgā atbalsta iekļaušana Sernam likvidācijas pasīvos bija pretrunā lēmuma Sernam 2 4. pantam.
b)
Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
93.
SNCF no jauna pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir sagrozījusi lēmuma Sernam 2 rezolutīvo daļu, ciktāl tā ir nospriedusi, ka šī lēmuma 4. pants “varēja tikai norādīt uz Sernam saimnieciskās darbības saglabāšanu” (
104
), lai gan šī panta formulējums ir skaidrs un nepārprotams, tajā neesot veikta neviena atsauce uz šīs darbības pārtraukšanu, bet esot tikai nošķirts, vai uzņēmums Sernam kā juridiska persona turpina vai neturpina pastāvēt, un tas pilnībā esot pamatots, ņemot vērā pastāvīgo judikatūru, kurā noteikts, ka tad, ja sabiedrība, kas ir valsts atbalsta saņēmēja, pārdod savus aktīvus trešajai personai par tirgus cenu, gūtais labums no atbalsta tiek iekļauts cenā, kas nozīmē, ka atbalsta sniegtās faktiskās priekšrocības paliek pārdevējam (
105
). Sagrozot lēmuma Sernam 2 4. pantu, Vispārējā tiesa arī ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kam ir jāizraisa pārsūdzētā sprieduma atcelšana.
94.
Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja uzsver vairākas kļūdas tiesību piemērošanā, kuras ir pieļāvusi Vispārējā tiesa, izvērtējot saimnieciskās pēctecības nosacījumus starp Sernam un aktīvu vienā partijā pircēju (
106
), lai gan Komisijai katrā ziņā neesot pienākuma ņemt vērā visus šos faktorus (
107
).
95.
Attiecībā uz akcionāru identiskumu SNCF atgādina, ka nosacījumi, kuri ir noteikti lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā, tai neesot ļāvuši veikt Sernam aktīvu vienā partijā pārdošanu Financière Sernam to iemeslu dēļ, kuri saistīti ar Francijas tiesību īpatnībām (
108
). Nodošanas pārdošanas metode pirms rekapitalizācijas negatīvas cenas gadījumā atbilstot Sernam aktīvu vienā partijā nodošanas Financière Sernam par to tirgus vērtību ekonomiskajai realitātei. Uzskatot, ka saimnieciskā pēctecība ir jāizvērtē starp Sernam un Sernam Xpress, Vispārējā tiesa mākslīgi esot sadalījusi vienotu darījumu, kura vienīgā ekonomiskā loģika bija Sernam īpašuma tiesību uz aktīviem nodošana Financière Sernam. Tādējādi Vispārējā tiesa esot pārkāpusi principu, saskaņā ar kuru valsts atbalsta tiesībās netiek risināts jautājums par juridiskajām formām, kādas var būt darījumiem, bet tiek aplūkota darījumu ekonomiskā realitāte, un savā spriedumā ir pieļāvusi pretrunu pamatojumā attiecībā uz principu, kas ir atgādināts pārsūdzētā sprieduma 107. punktā, ka pārdošana var tikt veikta par negatīvu cenu. Sernam Xpress esot bijis tikai līdzeklis, kas izveidots, lai ļautu Sernam īpašuma tiesības uz aktīviem vienā partijā nodot Financière Sernam. Turklāt Financière Sernam apvienojās ar Sernam Xpress no īstenotā darījuma brīža. Vispārējā tiesa neesot ievērojusi, ka tieši uzņēmumam Financière Sernam pieder īpašuma tiesības uz Sernam aktīviem un tas izmanto tā aktīvus, kuri tika ieguldīti Sernam Xpress, un ka tādējādi nepastāvot nekāds identiskums starp Financière Sernam akcionāriem un Sernam akcionāriem.
96.
Attiecībā uz tirgus cenu SNCF pārmet Vispārējai tiesai kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā esot atteikusies ņemt vērā tirgus cenu, kas samaksāta par Sernam aktīviem, lai gan saskaņā ar judikatūru tirgus cenas esamība ir viens no svarīgākajiem kritērijiem, lai secinātu, ka nepastāv saimnieciskā pēctecība. Šeit apelācijas sūdzības iesniedzēja it īpaši pamatojas uz spriedumiem SMI un CDA (
109
).
97.
Attiecībā uz īpašuma tiesību pārejas priekšmetu Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka bija pārdots uzņēmums kopumā, jo Sernam aktīvi vienā partijā ir pārdoti tikai kopā ar pamatdarbības pasīviem.
98.
Attiecībā uz īpašuma tiesību nodošanas brīdi SNCF apgalvo, ka nevarot tikt apgalvots ne par kādiem apiešanas [darījumiem], jo pati Komisija ir paredzējusi Sernam aktīvu vienā partijā pārdošanas iespēju un šie aktīvi ir pārdoti par tirgus cenu.
99.
Attiecībā uz darījuma ekonomisko loģiku Vispārējā tiesa kļūdaini esot konstatējusi, ka lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā bija pieprasīta Sernam saimnieciskās darbības pārtraukšana, lai gan iespēja pārdot aktīvus vienā partijā tieši padarīja iespējamu Sernam darbības nodošanu. Vispārējā tiesa nevarot norādīt, ka darījuma loģika ir pretrunā minētā lēmuma mērķiem, lai gan šis darījums bija atļauts ar lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktu.
100.
SNCF secina, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un esot sagrozījusi lēmuma Sernam 2 4. pantu, nospriežot, ka parāda, kas atbilst atbalsta summai EUR 41 miljona apmērā, kurš ar lēmumu Sernam 2 atzīts par nesaderīgu, iekļaušana Sernam tiesā veiktās likvidācijas pasīvos bija pretrunā šī lēmuma 4. pantam.
101.
Savukārt Komisija uzskata, ka šis pamats ir daļēji neefektīvs un daļēji nepieņemams.
c)
Analīze
102.
Lēmuma Sernam 2 4. pantā ir noteikts, ka jebkurai Sernam pārdošanai ir jānotiek par tirgus cenu, ievērojot attiecībā uz visiem konkurentiem pārskatāmu un atklātu procedūru, un ka tad, ja šie nosacījumi tiktu ievēroti, atbalsta EUR 41 miljona apmērā (
110
) atmaksa būtu jāveic “uzņēmumam Sernam”, ja “Sernam” turpinātu pastāvēt. Lēmumā Sernam 3 Komisija pārbaudīja, vai Francijas izvēlētā metode minētā nesaderīgā atbalsta atgūšanai, proti, valsts prasījuma iekļaušana Sernam bankrota pasīvos, patiešām ļāva novērst šā atbalsta radīto konkurences kropļojumu (
111
). Uzskatot, ka lēmuma Sernam 2 4. pantā ir nošķirts, vai Sernam saimnieciskā darbība ir vai nav tikusi pārtraukta, Komisija pārbaudīja Sernam darbības nodošanu Financière Sernam, ņemot vērā kritērijus, kuri izriet no spriedumiem SMI, CDA un Seleco, lai noteiktu, vai ir jāpieprasa Financière Sernam un tā meitasuzņēmumiem atmaksāt atbalstu. Šī analīze ir ietverta lēmuma Sernam 3 143.–151. apsvērumā. Kā tas ir zināms, Komisija secināja, ka Sernam darbības nodošanas rezultātā Sernam Xpress saglabāja faktisko konkurences priekšrocību saistībā ar piešķirto atbalstu, jo starp abiem uzņēmumiem ir saimnieciskā pēctecība, un, pēc Komisijas domām, nodošanas darījums ir izvairīšanās no atgūšanas rīkojuma, kas bija saistošs Sernam (
112
). Pēc Sernam Xpress un Financière Sernam apvienošanās pienākums atmaksāt atbalstu kļuva saistošs Financière Sernam, kas kopā ar tās meitasuzņēmumiem turpina Sernam un Sernam Xpress darbību un turpina gūt labumu no EUR 41 miljona atbalsta, kas sākotnēji tika piešķirts Sernam (
113
).
103.
Pārsūdzētā sprieduma 237. un nākamajos punktos Vispārējā tiesa ir pārbaudījusi Komisijas veikto analīzi, kas ir atgādināta iepriekš. Tieši pret šo minētā sprieduma daļu ir vērsts šis piektais pamats, kurā apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentācija dažkārt ir neskaidra, tāda, kas bieži atkārtojas, un tajā nav skaidri identificētas tās kļūdas tiesību piemērošanā, kuras konkrēti tiek pārmestas, stipri sajaucot faktus un tiesības.
104.
Es uzreiz atbildēšu uz iebildumu saistībā ar sagrozīšanu un kļūdu tiesību piemērošanā, ciktāl Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi lēmuma Sernam 2 4. pantu. Saskaņā ar izteicienu “kas drīkst vairāk, drīkst arī mazāk” es izvērtēšu tikai apgalvoto kļūdu tiesību piemērošanā, jo analīze attiecībā uz sagrozīšanu noteikti būtu virspusējāka.
105.
Lai nospriestu, ka lēmuma Sernam 2 4. pantā ir noteikta atbalsta atgūšana no Sernam, tai saglabājot saimniecisko darbību, Vispārējā tiesa ir atsaukusies ne tikai uz minētā panta formulējumu, bet arī uz kontekstu, kurā tas ir pieņemts, proti, valsts atbalsta atgūšanas kontekstu. Ņemot vērā Tiesas pastāvīgo judikatūru, SNCF nevarēja nezināt, ka nelikumīgi piešķirta valsts atbalsta atmaksas pamatmērķis ir novērst konkurences izkropļojumu, kas izraisīts ar piešķirto konkurences priekšrocību (
114
). Turklāt sasniedzamais rezultāts, atjaunojot agrāko situāciju pirms nelikumīgā atbalsta izmaksas, vispār ir saglabāt Līgumu noteikumu par valsts atbalstu lietderīgo iedarbību (
115
). Šajā ziņā vienīgi ar Sernam kā juridiskas personas izzušanu nekādi netiek garantēta subsidētās darbības izzušana. Visbeidzot, kā ir atgādinājusi Vispārējā tiesa (
116
), atbalsts ir jāatgūst no sabiedrības, kas turpina tā uzņēmuma saimniecisko darbību, kurš sākotnēji ir izmantojis priekšrocību.
106.
Līdz ar to Vispārējās tiesas veiktajā lēmuma Sernam 2 4. panta interpretācijā, ņemot vērā tā kontekstu, papildus tam, ka tajā ir izmantota Savienības tiesas rīcībā esošā klasiskā interpretācijas metode, nav pieļauta nekāda kļūda tiesību piemērošanā. Tādēļ iebildums saistībā ar kļūdu tiesību piemērošanā, ciktāl Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi lēmuma Sernam 2 4. pantu, ir jānoraida.
107.
Pēc tam, kad ir apstiprināts, ka Komisijas ieskatā Sernam paliktu parādniece attiecībā uz pienākumu atmaksāt atbalstu EUR 41 miljona apmērā, ja tās saimnieciskā darbība tiktu turpināta, atliek pārbaudīt, vai Vispārējā tiesa pareizi ir izanalizējusi šai turpināšanai nepieciešamos kritērijus. Kā tas izriet no pārsūdzētā sprieduma 236. punkta, SNCF“apstrīd nevis šo saimnieciskās pēctecības analīzes struktūru”, kas ir atgādināta minētā sprieduma 234. un 235. punktā, bet gan Vispārējā tiesas veikto tās piemērošanu.
1) Par īpašuma tiesību pārejas priekšmetu
108.
SNCF kļūdaini interpretē pārsūdzēto spriedumu, apgalvojot, ka Vispārējā tiesa esot uzskatījusi par izpildītu kritēriju attiecībā uz īpašuma tiesību pārejas priekšmetu tāpēc, ka ir pārdots Sernam kopumā, pārkāpjot lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktu. Pārsūdzētā sprieduma 240. punktā Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka šis kritērijs bija jāuzskata par izpildītu nevis tikai tādēļ vien, ka pārdošana bija notikusi, pārkāpjot lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktu, bet, gluži pretēji, tāpēc, ka, izvērtējot ceturtā pamata trešo daļu, tā bija konstatējusi, ka Komisija pamatoti varēja uzskatīt, ka Sernam tika pārdota kopumā (
117
). Turklāt, uzskatot, ka ar tās iebildumu ir paredzēts pierādīt vienīgi Vispārējās tiesas argumenta neefektīvo raksturu, SNCF neizvirza iebildumu, lai apstrīdētu Vispārējās tiesas konstatējuma patiesumu. Kā to uzsver Komisija, SNCF šeit nav apstrīdējusi pārsūdzētā sprieduma 137. punktu, kurā Vispārējā tiesa ir secinājusi, ka “Komisija, lēmuma [Sernam 3] 116. apsvērumā apgalvojot, ka darbības nodošana nav aktīvu pārdošana, bet gan Sernam (aktīvu un pasīvu) pilnīga nodošana ar dažiem izņēmumiem, nav pieļāvusi nekādu kļūdu tiesību piemērošanā un faktos attiecībā uz darījumu” (
118
).
2) Par akcionāru identiskumu
109.
No šo secinājumu 23. punktā iekļautās shēmas skaidri izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai, kuru Komisija lūdza pārdot tās meitasuzņēmuma Sernam aktīvus, piederēja cits meitasuzņēmums ar nosaukumu Sernam Xpress un ka tieši šim meitasuzņēmumam Sernam Xpress ir pārdoti Sernam aktīvi. Tādējādi uzņēmumu, kas ir atbalsta saņēmējs, SNCF ir pārdevusi vienam no saviem meitasuzņēmumiem.
110.
SNCF pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir analizējusi kritēriju par akcionāru identiskumu saistībā ar saikni starp Sernam un Sernam Xpress, nevis starp Sernam Xpress un Financière Sernam. Tā paskaidro, ka Sernam Xpress ir bijis tikai līdzeklis, lai pārvietotu Sernam aktīvus, proti, starpposms, kurš bija nepieciešams valsts un Kopienas tiesību juridisko ierobežojumu kombinācijas dēļ.
111.
Tomēr atgādinu, ka Sernam aktīvi pilnībā ir tikuši nodoti tieši Sernam Xpress un ka SNCF neapstrīd, ka šī nodošana ir notikusi. Turklāt, kā pamatoti ir atgādinājusi Vispārējā tiesa, Komisija nav pamatojusi savu argumentāciju ar saimniecisko pēctecību starp Sernam un Financière Sernam. Konkrētāk, Komisija ir uzskatījusi šo kritēriju par izpildītu ne tāpēc, ka pastāv identiskums starp Sernam un Financière Sernam, bet gan tāpēc, ka pastāv identiskums starp Sernam un Sernam Xpress akcionāriem. Un Komisija nonāca pie secinājuma, ka Financière Sernam ir jāuzskata par parādnieku attiecībā uz pienākumu atgūt atbalstu EUR 41 miljona apmērā tikai tāpēc, ka tā ir apvienojusies ar uzņēmumu Sernam Xpress, bet analīzes beigās rindā pirmais parādnieks attiecībā uz atgūšanas pienākumu ir Sernam Xpress (
119
). Šajos apstākļos SNCF argumenti, lai pierādītu Sernam un Financière Sernam akcionāru identiskuma neesamību, ir neefektīvi. Pārmetums par to, ka ir pārkāpts princips, saskaņā ar kuru valsts atbalsta tiesībās netiek risināts jautājums par juridiskajām formām, kādas var būt darījumiem, bet tiek aplūkota darījumu ekonomiskā realitāte, arī nevar tikt apmierināts šo pašu iemeslu dēļ.
3) Par nodošanas brīdi
112.
Šeit jākonstatē, ka, lai gan var uzskatīt, ka nodošana ir notikusi pēc lēmuma Sernam 2 pieņemšanas un tā izpildes nolūkos, tas nenovērš to, ka no brīža, kad Francijas iestādes uzzināja par šo lēmumu, tās zināja, ka tām bija jāatgūst atbalsts EUR 41 miljona apmērā, un tas nozīmē, ka, pieņemot, ka tad, ja nodošana ir notikusi pēc galīgā lēmuma pieņemšanas, nodoms apiet atgūšanas pienākumu nevar tikt izslēgts, Vispārējā tiesa nav pieļāvusi nevienu kļūdu tiesību piemērošanā, un tas tā ir it īpaši tādēļ, ka SNCF nav identificējusi nevienu tiesību normu, kuru tādējādi Vispārējā tiesa būtu pārkāpusi.
4) Par darījuma ekonomisko loģiku
113.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja šeit apstrīd to, ka Vispārējā tiesa ir varējusi secināt, ka ar darījumu Sernam saimnieciskā darbība nav tikusi pārtraukta un ka tādējādi lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta mērķis nav ticis ievērots, lai gan, pēc SNCF domām, minētais pants padarīja par iespējamu Sernam darbības nodošanu. Šādi rīkojoties, tā tikai kodolīgi atkārto argumentus, kuri jau ir tikuši izvirzīti, analizēti un noraidīti saistībā ar šīs apelācijas sūdzības pirmo pamatu, uz kuru tādējādi es atsaucos.
5) Par nodošanas cenu
114.
Šeit SNCF pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir atteikusies ņemt vērā tirgus cenu, kas samaksāta par Sernam aktīviem, lai gan tā uzskatīja, ka šī cena “saskaņā ar judikatūru ir viens no svarīgākajiem kritērijiem, lai secinātu, ka nepastāv saimnieciskā pēctecība” (
120
). Savā argumentācijā apelācijas sūdzības iesniedzēja vienīgi pārfrāzē atgādinājumu, kuru izteikusi Komisija lēmuma Sernam 3 137. un nākamajos punktos, par judikatūru saistībā ar tādas darbības pārdošanu, kurā ir izmantots atbalsts. SNCF it īpaši uzsver Vispārējās tiesas apgalvojumu spriedumā CDA (
121
), ka tad, ja pircējs ir samaksājis tirgus cenu, nav iespējams secināt, ka šis pēdējais minētais faktiski ir saglabājis konkurences priekšrocību.
115.
Tomēr, pirmkārt, es neesmu pārliecināts, ka Vispārējai tiesai varētu tikt pārmests, ka tā nav ņēmusi vērā šo kritēriju, jo tā patiešām ir veikusi analīzi, kuras mērķis bija noteikt, vai šis kritērijs ir ievērots šajā lietā, lai secinātu, ka tas tā nebija.
116.
Otrkārt, lai gan SNCF, protams, pamatoti ir atgādinājusi, ka kritērijs par tirgus cenu ir viens no svarīgākajiem kritērijiem, tā, iespējams, ir aizmirsusi, ka ar to katrā ziņā nepietiek, lai secinātu, ka saimnieciskā pēctecība nepastāv, kas nozīmē, ka, pat ja Vispārējās tiesas analīzē attiecībā uz kritēriju par samaksāto cenu saimnieciskās pēctecības analīzes kontekstā varētu tikt identificēta kļūda tiesību piemērošanā, ar to nebūtu pietiekami, lai tiktu noraidīta visa minētā analīze un, vēl jo mazāk, kā pieprasa apelācijas sūdzības iesniedzēja, lai tiktu atcelts pārsūdzētais spriedums.
117.
Treškārt, atsaucoties arī uz sprieduma SMI (
122
) punktiem, kuros Tiesa ir ņēmusi vērā arī īstenotās procedūras raksturu, lai nonāktu pie piešķiršanas par apgalvoto tirgus cenu, SNCF neapstrīd korelāciju, ko pārsūdzētā sprieduma 255. punktā konstatējusi Vispārējā tiesa, starp prasību par atklātu un pārskatāmu procedūru, no vienas puses, un prasību par tirgus cenu, no otras puses. Tomēr no analīzes, kas veikta saistībā ar šīs apelācijas sūdzības otro pamatu, izriet, ka procedūrai, kuras rezultātā bija jāpārdod Sernam aktīvi vienā partijā, nepiemita visas atklātas un pārskatāmas procedūras īpašības.
6) Secinājumi par piekto pamatu
118.
Tā kā neviens iebildums, kurš izvirzīts saistībā ar šo piekto pamatu, nevar tikt apmierināts, šis pamats ir jānoraida.
6.
Par sesto pamatu, kas ir saistīts ar kļūdu tiesību piemērošanā, pamatojuma nepietiekamību un faktu sagrozīšanu, jo Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka privātā ieguldītāja princips nebija piemērojams “Sernam” aktīvu pārdošanai vienā partijā
a)
Pārsūdzētais spriedums
119.
Sestais pamats ir vērsts pret pārsūdzētā sprieduma 283. un nākamajiem punktiem, kuros Vispārējā tiesa ir pievērsusies prasības atcelt tiesību aktu sestā pamata (
123
) pirmajai daļai, kas attiecas uz to, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot privātā ieguldītāja kritēriju par nepiemērojamu šajā lietā.
120.
Vispārējā tiesa ir atgādinājusi, ka Komisijas lēmums nepiemērot privātā ieguldītāja kritēriju ir balstīts uz diviem pamatojumiem, kuri norādīti lēmuma Sernam 3 154. un 155. apsvērumā, un vispirms ir izvērtējusi SNCF argumentus par otro pamatojumu (
124
), saskaņā ar kuru Komisija uzskatīja, ka negatīvā cena, par ko bija vienojušies SNCF un Financière Sernam, apliecina, ka runa ir par zaudējumus nesošas darbības nodošanu, kas nevar būt līdzvērtīga kompensācijas pasākumam, un ka negatīvā cena atbilst darbības atbalstam, kas pēc būtības neder konkurences izkropļojumu mazināšanai. Lēmuma Sernam 2 3. pantā minēto kompensācijas pasākumu nepareiza īstenošana, pēc Komisijas domām, privātā ieguldītāja kritēriju padarīja par nepiemērojamu (
125
).
121.
Saistībā ar šo otro pamatojumu Vispārējā tiesa vispirms ir pievērsusies iemeslam, kas izriet no apstākļa, ka aktīvu pārdošana vienā partijā nebija alternatīva lēmuma Sernam 2 3. panta 1. punktā paredzētajiem kompensācijas pasākumiem (
126
). Šajā ziņā, pirmkārt, Vispārējā tiesa ir atgādinājusi, ka minētā lēmuma 3. panta 2. punkts veidoja viena no tiem diviem alternatīviem pārstrukturēšanas atbalsta saderīguma nosacījumiem īstenošanu, kurus ir ierosinājusi Komisija, un alternatīvas, kas ir līdzvērtīga 1. punkta nosacījumiem, īstenošanu, jo abiem punktiem ir precīzi viens un tas pats mērķis kompensēt konkurences izkropļojumus (atkāpšanās no pārslogotā autopārvadājumu tirgus lēmuma Sernam 2 3. panta 1. punktā paredzētā scenārija gadījumā vai Sernam subsidētās darbības izbeigšana minētā lēmuma 3. panta 2. punkta īstenošanas gadījumā, proti, Sernam aktīvu pārdošana vienā partijā). Vispārējā tiesa no tā ir secinājusi, ka Sernam aktīvu pārdošana vienā partijā nevar tikt uzskatīta par līdzvērtīgu pasākumiem, kuri paredzēti lēmuma Sernam 2 3. panta 1. punktā (
127
). Otrkārt, Vispārējā tiesa ir noraidījusi SNCF argumentu, ka lēmuma Sernam 2 3. panta 1. punktā paredzēto kompensācijas pasākumu ievērošanu pamatoja Sernam turpmākā pastāvēšana tādā juridiskajā formā kā pirms pārdošanas, apgalvojot, ka to pamato tieši pārstrukturēšanas atbalsta saņēmēja saimnieciskās darbības saglabāšana tirgū, nevis tikai tas, ka tiek saglabāts tās juridiskās personas statuss (
128
). Treškārt, Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka, tā kā nosacījums par aktīvu pārdošanu vienā partijā izslēdza pasīvus, iespējamība saņemt negatīvu cenu pēc definīcijas bija izslēgta, nepastāvot vajadzībai pieprasīt Komisijai, lai tā skaidri precizē, ka tā nebija paredzējusi pārdošanu par negatīvu cenu (
129
). Tādējādi Vispārējā tiesa ir noraidījusi pirmo iebildumu, kas vērsts pret lēmuma Sernam 3 155. apsvērumu.
122.
Turpinājumā Vispārējā tiesa ir atbildējusi uz otro iebildumu, kas vērsts pret šo apsvērumu un saistīts ar to, ka kompensācijas pasākuma īstenošana būtu jāveic atbalsta saņēmējam vai valstij akcionāres statusā, nevis valstij valsts varas īstenotājas statusā (
130
). Tādējādi Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka Sernam aktīvu pārdošana vienā partijā, piemērojot lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktu, nebija lēmums, kādu privātais ieguldītājs uzskatītu par nepieciešamu pieņemt parastos tirgus apstākļos ar perspektīvu palielināt peļņu vai samazināt zaudējumus atbilstoši ekonomiskajai racionalitātei, jo kompensācijas pasākumu loģiskais pamats ir novērst jebkādu pārmērīgu konkurences izkropļojumu, ko izraisījusi tāda pārstrukturēšanas atbalsta piešķiršana, kurš lēmumā Sernam 2 saskaņā ar nosacījumiem atzīts par saderīgu (
131
). Vispārējā tiesa vēl ir uzsvērusi, ka kompensācijas pasākumi varēja piespiest gan atbalsta saņēmēju, gan tā akcionāru paredzēt risinājumu, kas nebūtu ekonomiski optimāls, ko privātais ieguldītājs parastajā tirgus situācijā neparedzētu, un ir pārbaudījusi, vai tāda bija situācija šajā lietā (
132
). Vispārējā tiesa no tā ir secinājusi, ka aktīvu pārdošanas vienā partijā ekonomiskā loģika atšķīrās no privātā uzņēmēja loģikas (
133
). Visbeidzot, Vispārējā tiesa ir atgādinājusi, ka lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā bija noteikta nevis zaudējumu nesošas sabiedrības pilnīga pārdošana, bet gan tikai tādu aktīvu pārdošana, kuriem ir pozitīva ekonomiskā vērtība. Sernam vadības komandas piedāvājumā prasības par rekapitalizāciju, prasījumu dzēšanu, kā arī par pārdevēja garantijām bija ietvertas tieši tāpēc, ka tika pārdota Sernam kopumā ar finansējuma vajadzību. Tādējādi šie pasākumi tieši izrietēja no lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta pārkāpuma, un tiem nebija nekādas saiknes ar privātā ieguldītāja kritērija piemērošanu (
134
). Līdz ar to Vispārējā tiesa ir noraidījusi arī otro iebildumu, kas vērsts pret lēmuma Sernam 3 155. apsvērumu.
123.
Pamatojoties uz to, ka Vispārējā tiesa bija konstatējusi Komisijas izvirzītā otrā pamatojuma, lai atteiktos piemērot privātā ieguldītāja kritēriju, likumību, tā ir nospriedusi, ka vairs nav jāizvērtē citi argumenti saistībā ar pirmo pamatojumu, kurš ir saistīts ar valsts atbalsta tā saukto “atgūšanas” kontekstu (
135
).
b)
Par sestā pamata pirmo daļu
1) Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
124.
SNCF pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot vienīgi atveidojusi lēmuma Sernam 3 pamatojumu, izskaidrojot iemeslus, kuru dēļ Komisija ir atteikusies piemērot saprātīga privātā ieguldītāja principu Sernam aktīvu pārdošanai vienā partijā, un nav atbildējusi uz izvirzīto iebildumu, ka pamatojumi esot pretrunīgi. Proti, SNCF uzskata, ka tad, ja aktīvu pārdošana vienā partijā ir kompensācijas pasākums, tas tiekot veikts kā Sernam pārstrukturēšanas atbalsta saderīguma nosacījums. No tā SNCF secina, ka lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkts, kurā ir noteikti minētie nosacījumi, nevar tikt uzskatīts par tādu, kas iekļaujas atbalsta atgūšanas kontekstā. Komisija neesot varējusi atteikties piemērot privātā ieguldītāja principu apgalvotā atgūšanas konteksta dēļ. Tomēr pārsūdzētā sprieduma 312. punktā Vispārējā tiesa nav paudusi nostāju par šo iebildumu, nospriežot, ka “vairs [nebija] jāizvērtē pārējie argumenti par Komisijas izvirzīto pirmo pamatojumu, kurš ir saistīts ar valsts atbalsta tā saukto “atgūšanas” kontekstu, privātā ieguldītāja kritērija nepiemērojamības pamatošanai”. Šī atbildes nesniegšana attiecoties uz pārsūdzētā sprieduma pamatojumu.
125.
Savā replikas rakstā SNCF galu galā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav lēmusi par pretrunu pamatojumā, uz kuru bija balstīts Komisijas lēmums nepiemērot privātā ieguldītāja kritēriju, jo Komisija tā nevarēja uzskatīt, pamatojoties vienlaikus uz atgūšanas situācijas esamību (uzskatot, ka atbalsts ir nesaderīgs), no vienas puses, un kompensācijas pasākuma esamību (uzskatot, ka atbalsts ir saderīgs), no otras puses.
126.
Komisija lūdz šo pirmo daļu noraidīt.
2) Analīze
127.
No lēmuma Sernam 3 154. un 155. apsvēruma izriet, ka Komisija ir uzskatījusi, ka nebija jāpiemēro privātā ieguldītāja tirgus ekonomikā kritērija pārbaude, lai vajadzības gadījumā izvairītos no tā, ka 2005. gada 21. jūlija saprašanās memorandā paredzētie pasākumi tiktu kvalificēti par valsts atbalstu, ne vien tāpēc, ka tā uzskatīja, pirmkārt, ka šie pasākumi bija noteikti “atbalsta atgūšanas kontekstā” (
136
), bet arī, otrkārt, tāpēc, ka lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā noteiktā Sernam aktīvu pārdošana vienā partijā bija paredzēta kā līdzvērtīga kompensācijas pasākumiem, lai gan no Kopienas pamatnostādnēm par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (
137
) izrietēja, ka zaudējumus nesošas darbības nodošana nevar tikt uzskatīta par šādu pasākumu, kas nozīmē, ka negatīvā cena, kas samaksāta, nododot Sernam, atbilst uzņēmumam sniegtam operatīvam atbalstam, kas pēc būtības neder konkurences kropļojumu mazināšanai (
138
).
128.
Vispārējās tiesas veiktajā analīzē ir ievērota šī struktūra, vienlaikus apvēršot izskatīšanas kārtību. Līdz ar to vispirms Vispārējā tiesa ir izvērtējusi apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus saistībā ar privātā ieguldītāja kritērija nepiemērojamības pamatojumu, kas ietverts lēmuma Sernam 3 154. apsvērumā. Kā esmu atgādinājis iepriekš, Vispārējā tiesa ir noraidījusi katru no argumentiem, kuru mērķis bija apstrīdēt šī apsvēruma pamatotību, kas nozīmē, ka Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi, ka Komisija pamatoti bija uzskatījusi, ka tai nav jāpiemēro minētais kritērijs attiecīgajiem pasākumiem.
129.
Pēc tam, kad Vispārējā tiesa šādi bija nospriedusi, iznākums, kas būtu paredzams attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentiem, kuri vērsti pret lēmuma Sernam 3 154. apsvērumā ietverto pamatojumu, vairs nekādi neietekmētu tā iebilduma izskatīšanu, kurš ir saistīts ar to, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot privātā ieguldītāja kritēriju par nepiemērojamu, un līdz ar to tie kļūst neiedarbīgi. Tieši šī iemesla dēļ Vispārējā tiesa, nepieļaujot savā argumentācijā pamatojuma neesamību vai atteikumu pieņemt lēmumu, ir uzskatījusi, ka vairs nav jāizvērtē argumenti par Komisijas izvirzīto pirmo pamatojumu, lai attaisnotu privātā ieguldītāja kritērija nepiemērojamību apgalvotajā valsts atbalsta atgūšanas kontekstā.
130.
Attiecībā uz pārmetumu, kas izteikts Vispārējai tiesai, ka tā nav ne atklājusi, ne nosodījusi to pretrunu starp diviem pamatojumiem, uz kuriem balstījusies Komisija, lai uzskatītu privātā ieguldītāja kritēriju par nepiemērojamu, kuru SNCF ir formulējusi replikas stadijā, es vienīgi konstatēšu, ka šāda pretruna nav izvirzīta Vispārējā tiesā. Katrā ziņā, kā norādījusi Komisija, lēmums Sernam 2 ir lēmums ar daudzējādiem aspektiem, kurš vienlaikus iekļaujas atbalsta EUR 41 miljona apmērā atgūšanas un pārstrukturēšanas atbalsta piešķiršanas kontekstā. Tādēļ Vispārējai tiesai nevar pārmest, ka tā nav identificējusi pretrunu, kas ne tikai nepastāv, bet turklāt, kā izrādās, nav tajā norādīta.
131.
Līdz ar to sestā pamata pirmā daļa ir jānoraida.
c)
Par sestā pamata otro daļu
1) Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
132.
SNCF apgalvo, ka, apstiprinot Komisijas pieeju, proti, tā kā aktīvu pārdošana bija paredzēta kā kompensācijas pasākums, privātā ieguldītāja princips nebija piemērojams, Vispārējā tiesa esot nopietni sagrozījusi lēmumu Sernam 2. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza četrus iebildumus.
133.
Pirmkārt, lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā bija paredzēts, ka Sernam aktīvu pārdošanai vienā partijā ir jānotiek par tirgus cenu, ievērojot pārskatāmu un atklātu konkursa procedūru, kas tieši nozīmētu piemērot privātā ieguldītāja kritēriju, un tādējādi tas esot iekļauts pašā minētā panta būtībā. Tādēļ Vispārējā tiesa esot sagrozījusi lēmuma Sernam 2 faktus un saturu, tos aizstājot ar savu pašas pamatojumu.
134.
Otrkārt, nospriežot, ka no Sernam aktīvu pārdošanas vienā partijā bija jāizslēdz visi pasīvi un ka līdz ar to iespējamība saņemt negatīvu cenu pēc definīcijas bija izslēgta, Vispārējā tiesa, kā apelācijas sūdzības iesniedzēja to apgalvo pirmā pamata ietvaros, esot sagrozījusi lēmumu Sernam 2. Turklāt, izvirzot nosacījumu, lai Sernam aktīvu pārdošana vienā partijā tiktu īstenota par tirgus cenu, un šai cenai pilnībā varot izrādīties negatīvai (
139
), lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā nekādi neesot noteikts, lai pārdošanas cena būtu nulle vai pozitīva, kas nozīmē, ka Vispārējā tiesa esot pievienojusi nosacījumu, kurš nav paredzēts minētajā pantā, ko tā tādējādi esot sagrozījusi.
135.
Treškārt, pārsūdzētā sprieduma 100. punktā nospriežot, ka vienīgā prasība, kas noteikta lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā, ir tāda, lai samaksātā cena būtu tirgus cena, un pēc tam šī paša sprieduma 301. punktā nospriežot, ka pārdošanas cena pēc definīcijas nevar būt negatīva, Vispārējā tiesa savā spriedumā esot pieļāvusi pretrunu pamatojumā.
136.
Ceturtkārt, pat ja tiktu pieņemts, ka būtu jāizmanto Sernam 2 3. panta 2. punkta teleoloģiskā interpretācija, no šī viedokļa tirgus cenas negatīvajam vai pozitīvajam raksturam neesot nekādas ietekmes. Šajā ziņā SNCF atgādina lēmuma Sernam 2 217. apsvērumu, saskaņā ar kuru mērķis skaidri esot tāds, kas ar Sernam aktīvu pārdošanu vienā partijā ļauj trešajai personai pārņemt Sernam tirgus daļas tādējādi, ka šis uzņēmums vairs nedarbotos tirgū savā agrākajā juridiskajā formā. Apstāklim, ka pārdošana ir notikusi, izmantojot negatīvu vai pozitīvu cenu, attiecībā uz šo mērķi neesot nozīmes. Sernam piederošās tirgus daļas patiešām esot atbrīvotas par labu neatkarīgam pircējam, izmantojot tirgus cenu, kas izriet no pārskatāma un atklāta konkursa. Tādējādi Vispārējā tiesa, nospriežot, ka Sernam aktīvu pārdošana vienā partijā nevarēja tikt īstenota, izmantojot negatīvu cenu, esot sagrozījusi lēmumu Sernam 2.
137.
Replikas stadijā SNCF piebilst, ka, ņemot vērā sava nesenā paziņojumu par valsts atbalsta jēdzienu saturu (
140
), Komisija nevarēja apgalvot, ka privātā ieguldītāja kritērija pārbaude nesakrīt ar nosacījumu attiecībā uz pārdošanu par tirgus cenu, izmantojot atklātu un pārskatāmu procedūru, lai gan pats privātā ieguldītāja princips saistībā ar valsts uzņēmuma aktīvu pārdošanu nozīmējot iegūt tirgus cenu, kuras esamība var tikt prezumēta, ja tā izriet no šādas procedūras. Turklāt SNCF norāda, ka, pretēji tam, ko apgalvo Komisija, viena aktīva pārdošanai varētu būt negatīva cena un ka kopējā aktīvu, kuri pārdoti vienā partijā, vērtība šajā lietā, ņemot vērā darbības strukturāli zaudējumus nesošo raksturu un ar šo nodošanu saistītos pienākumus, arī varēja izrādīties negatīva.
138.
Savukārt Komisija uzskata, ka šī otrā daļa ir jānoraida.
2) Analīze
139.
Šajā otrajā daļā SNCF būtībā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir sagrozījusi lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktu, jo 1) tā neesot atzinusi, ka, pieprasot, lai pārdošana būtu notikusi par tirgus cenu, ievērojot atklātu un pārskatāmu procedūru, pašā minētajā pantā jau bija ietverti aizmetņi privātā ieguldītāja kritērija piemērošanai, 2) tā esot interpretējusi šo pantu tādējādi, ka tajā ir pieprasīta vienīgi Sernam aktīvu pārdošana un ka šī pārdošana nevar tikt veikta, izmantojot negatīvu cenu, un 3) teleoloģiskā interpretācija, kuru izmantojusi Vispārējā tiesa, arī neesot tāda, kas var pamatot to, ka tiesa ir izslēgusi pārdošanu par negatīvu cenu. Turklāt SNCF pārmet Vispārējai tiesai pretrunu pamatojumā.
140.
Pārsūdzētā sprieduma 292. punktā Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi, ka privātā ieguldītāja kritērija piemērojamība ir atkarīga no tā, ka attiecīgā dalībvalsts piešķir ekonomiskas priekšrocības tai piederošam uzņēmumam akcionāres statusā, nevis valsts varas īstenotājas statusā, ņemot vērā, ka valsts darbības, kas ir domātas tādu tās pienākumu izpildei, kuri tai ir valsts varas īstenotājas statusā, nevar tikt salīdzinātas ar privāta ieguldītāja darbībām tirgus ekonomikā. Šajā ziņā nozīme it īpaši ir šī pasākuma raksturam un priekšmetam, apstākļiem, kādos tas ir veikts, kā arī izvirzītajam mērķim un minētajam pasākumam piemērojamajiem noteikumiem (
141
).
141.
Atgādinājumam – šī kritērija piemērošana “ir paredzēta, lai noteiktu, vai jebkādā formā piešķirtā ekonomiskā priekšrocība no valsts līdzekļiem valsts uzņēmumam tās ietekmes dēļ var radīt vai draudēt radīt konkurences izkropļojumus un ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm” (
142
). Tādējādi privātā ieguldītāja kritērija pārbaude tiek veikta tikai tad, ja priekšrocību ir piešķīrusi valsts savā akcionāres statusā, jo Tiesa ir nospriedusi, ka “ekonomiska priekšrocība [..] ir jānovērtē, it īpaši ņemot vērā privātā ieguldītāja kritēriju, ja konkrētajā gadījumā nepieciešamā visaptverošā novērtējuma beigās tiek noskaidrots, ka attiecīgā dalībvalsts, lai gan tā ir izmantojusi šādus valsts varas rīcībā esošus līdzekļus, tomēr ir piešķīrusi minēto priekšrocību tai piederoša uzņēmuma akcionāres statusā” (
143
). Tādējādi “privātā ieguldītāja kritērija piemērojamība [..] ir atkarīga nevis no tā, kādā veidā šī priekšrocība tika piešķirta, bet no šīs intervences kvalificēšanas par lēmumu, ko pieņēmis attiecīgā uzņēmuma akcionārs” (
144
).
142.
Taču izskatāmās lietas kontekstā ir jākonstatē, ka atbilstoši tam, kas izriet no šo secinājumu 46. un nākamajiem punktiem, Vispārējā tiesa pamatoti ir apstiprinājusi scenārija, kurš paredzēts lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā, kompensējošo mērķi. Sernam aktīvu pārdošana vienā partijā bija uzskatāma par alternatīvu uzņēmuma darbības pārorientēšanai, kas paredzēta šī paša lēmuma 3. panta 1. punktā, jo 3. pants pilnībā ir veltīts nosacījumiem, kuri ir jāievēro, lai Sernam piešķirtais pārstrukturēšanas atbalsts būtu saderīgs. Tā aktīvu pārdošana vienā partijā ir notikusi tikai tāpēc, ka lēmumā Sernam 2 attiecībā uz to tika izdots alternatīvs rīkojums. Tādēļ tam, ka pašā lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta saturā, kā to norāda SNCF, ir atspoguļota apgalvotā privātā ieguldītāja principa piemērošana, nav nozīmes. Prasība, lai kompensācijas pasākumi tiktu īstenoti saskaņā ar nosacījumiem, kuri ir vērsti uz to, lai atjaunotu veselīgu konkurenci, ietilpst pašā kompensācijas būtībā, bet ar to nekādi netiek prezumēta valsts loma to īstenošanas brīdī. Turklāt no iepriekš izklāstītās analīzes arī izriet, ka Sernam aktīvu pārdošana vienā partijā bija jāveic, izslēdzot visus pasīvus. Protams, lai gan tirgus cena var patiešām izrādīties negatīva cena, apelācijas sūdzības iesniedzēja nav pierādījusi, ka tad, ja būtu pārdoti tikai Sernam aktīvi, to cena, neraugoties ne uz ko, būtu bijusi negatīva. Šajā ziņā tāpat ir jānorāda, ka šo secinājumu 137. punktā apkopotais arguments ir tiešā pretrunā SNCF teiktajam tiesas sēdē Vispārējā tiesā, kas ir izklāstīts šo secinājumu 84. punktā. Turklāt, lai gan Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka šajā lietā tirgus cena, kas minēta lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā, noteikti nevarēja būt negatīva, tas tā ir tāpēc, ka tā pamatoti ir uzskatījusi, ka Komisija kā kompensāciju bija iecerējusi, ka tiek pārdoti vienīgi Sernam aktīvi. Pretēji tam, ko apgalvo SNCF, Vispārējā tiesa lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktam nav pievienojusi nevienu nosacījumu. Šo pašu iemeslu dēļ ir jānoraida arguments saistībā ar iespējamo pretrunu pamatojumā starp pārsūdzētā sprieduma 100. un 301. punktu. Turklāt attiecībā uz argumentu, kas ir saistīts ar lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta teleoloģisko interpretāciju, es atkārtoju, ka šajā pantā izvirzītais mērķis jau ir izvērtēts šo secinājumu 46. un nākamajos punktos. Tātad nav grūti saprast, kādā veidā negatīvā cena – kas ietvēra SNCF veikto rekapitalizāciju un tādējādi jaunu Sernam likvīdu papildinājumu – tieši konfliktēja ar izvirzīto kompensējošo mērķi.
143.
Visbeidzot, ir jāatbild uz SNCF argumentu, tai, balstoties uz pēdējo spēkā esošo Komisijas Pamatnostādņu par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai versiju, apgalvojot, ka kompensējošiem strukturālajiem pasākumiem principā ir “jāizpaužas kā tādu dzīvotspējīgu, autonomu uzņēmuma daļu atsavināšanai pēc darbības turpināšanas principa, kas var efektīvi konkurēt ilgtermiņā, ja tās izmanto atbilstīgs pircējs” (
145
). Papildus tam, ka šis arguments nav izvirzīts Vispārējā tiesā, es uzskatu, ka šī atsaukšanās pilnībā atspoguļo izvairīšanos šīs apelācijas ietvaros SNCF argumentācijā, kurā, šķiet, pilnīgi netiek ņemta vērā situācija kopumā un kura ir balstīta uz pieņēmumu, ka aktīvi ir pārdoti pilnīgi atbilstoši nosacījumiem, kas noteikti lēmumā Sernam 2, un ka visu veikto pasākumu rezultātā, kā pieprasīts, ir ierobežoti konkurences izkropļojumi. Tomēr tas tā nav bijis it īpaši – kā tas ir redzams – īpašuma tiesību nodošanas priekšmeta, pircēja identitātes un īstenotās procedūras rakstura dēļ. Šajos apstākļos samaksātā negatīvā cena, kas citā kontekstā, iespējams, varētu izrādīties pilnīgi pamatota, šeit parādās kā norāde, kas pievienojama jau sniegtajam kopumam un kas norāda uz to, ka Francijas iestādes ar SNCF starpniecību nav rīkojušās tā, kā Savienības tiesībās tām noteikts to darīt.
144.
Tādējādi, tā kā Vispārējās tiesas argumentācijā nav pieļauta ne sagrozīšana, ne pretruna pamatojumā, sestā pamata otrā daļa ir jānoraida.
d)
Par sestā pamata trešo daļu
1) Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
145.
Trešā daļa ir saistīta ar vairākām kļūdām tiesību piemērošanā apgalvotās saprātīga privātā ieguldītāja kritērija pārbaudes nepiemērojamības dēļ, jo Sernam aktīvu pārdošana vienā partijā esot līdzvērtīga kompensācijas pasākumam. SNCF uzskata, ka šāds pasākums ir jāīsteno atbalsta saņēmējam, kas var būt valsts vai privāts uzņēmums, nevis valsts varas nesējas statusā. Nekas nepamatojot to, ka tiek noraidīta privātā ieguldītāja kritērija piemērošana kompensācijas pasākuma īstenošanas gadījumā. Par to lemjot atšķirīgi, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu. SNCF atgādina klasisko judikatūru par pārbaudi, kas jāīsteno tiesai valsts atbalsta jomā, un par elementiem, kuri veido minēto atbalstu (
146
), kā arī faktus, kas ir bijuši pamatā spriedumam ING (
147
), kurā Tiesa ir nospriedusi, ka tas, ka sākotnējais kapitālieguldījums, ko valsts īstenojusi grūtībās nonākušā uzņēmumā, bija valsts atbalsts, nekādi neatcēla pienākumu valstij rīkoties kā saprātīgam privātajam ieguldītājam, un tas atbilst ekonomiskās racionalitātes prasībai kapitālieguldījuma atmaksāšanas nosacījumu grozījumu stadijā.
146.
Tādējādi Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 306. un 307. punktā nospriežot, ka, tā kā kompensācijas pasākumu loģiskais pamats bija novērst jebkādu pārmērīgu konkurences izkropļojumu, šie pasākumi varēja piespiest gan atbalsta saņēmēju, gan tā akcionāru paredzēt risinājumu, kas nav optimāls tīri no ekonomiskā izdevīguma viedokļa, ko privātais ieguldītājs parastā tirgus situācijā neparedzētu, savā spriedumā esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu tiesību piemērošanā. Proti, ja, pieņemot lēmumu Sernam 2, Komisija gaidīja no SNCF, lai tā sasniegtu precīzu mērķi, šai pēdējai minētajai tās Sernam akcionāres statusā bija jārīkojas ekonomiski racionāli, lai sasniegtu šo mērķi, kā to darītu jebkurš cits privāts akcionārs. Šajā ziņā SNCF atgādina, ka Tiesas judikatūrā (
148
) tiek ņemts vērā fakts, ka privātajiem ieguldītājiem ir noteikti pienākumi vai tiesiskie ierobežojumi un tie rīkojas ekonomiski visracionālākajā veidā. Mērķis īstenot kompensācijas pasākumus nelīdzinoties pienākumam, kas ir uzlikts valsts varai, bet tas attiecoties uz ikvienu – privātu vai publisku – valsts atbalsta pārstrukturēšanai saņēmēju. Tādēļ šajā lietā SNCF rīcība būtu bijusi jāsalīdzina ar tāda privātā akcionāra rīcību, kurš atrodas tādos pašos apstākļos, proti, akcionāra, kam ir jāpārdod meitasuzņēmuma, kurš ir saņēmis pārstrukturēšanas atbalstu, aktīvi, un tādējādi Komisija nevarēja nepildīt savu pienākumu izvērtēt strīdīgo pasākumu ekonomisko racionalitāti (
149
). Šai ekonomiskās racionalitātes prasībai ir jābūt noteicošai arī attiecībā uz valsts uzņēmumu. Esot acīmredzami, ka privāts akcionārs, ņemot vērā, ka likvidācija tiesas ceļā būtu izrādījusies dārgāka nekā šī kompensācijas pasākuma īstenošana, būtu rīkojies tā, kā to izdarīja SNCF. Tādējādi tā apgalvo, ka Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 309. punktā nospriežot, ka “Sernam aktīvu pārdošanas vienā partijā kompensējošā loģika [..] atšķīrās no tāda privātā uzņēmēja loģikas, kurš mēģina palielināt savu peļņu vai, šajā gadījumā, samazināt savus zaudējumus”, esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu. Vispārējai tiesai esot bijis jākonstatē, ka Komisijai bija pienākums izvērtēt visu pasākumu, kurus veikusi SNCF
Sernam aktīvu pārdošanas vienā partijā brīdī, ekonomisko racionalitāti. Tādējādi tā neesot varējusi nospriest, ka ar SNCF īstenoto prasījumu iekļaušanu Sernam tiesā veiktās likvidācijas pasīvos, nepiemērojot privātā ieguldītāja kritēriju, tika piešķirta priekšrocība Sernam Xpress un pēc tam – Financière Sernam (
150
). Tāpat Vispārējā tiesa nevarēja noraidīt privātā ieguldītāja principa piemērošanu saistību garantijām, kas piešķirtas īpašumtiesību saņēmējai Sernam aktīvu vienā partijā pārdošanas laikā, nenosakot, vai šādas garantijas būtu bijušas pieņemamas privātam pārdevējam tirgus ekonomikā (
151
). Turklāt Vispārējā tiesa neesot varējusi noraidīt šo piemērošanu strīdīgajiem pasākumiem, pamatojoties vienīgi uz to, ka tie tieši izrietot no lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta pārkāpuma un ka tādējādi tiem neesot nekādas saiknes ar privātā ieguldītāja kritērija piemērošanu (
152
), jo šāds konstatējums balstoties uz kļūdainu pieņēmumu, ka aktīvu pārdošana vienā partijā esot ļāvusi piešķirt jaunu valsts atbalstu Sernam Xpress un Financière Sernam.
147.
Replikas stadijā SNCF piebilst, ka tad, ja privātā ieguldītāja pienākumu pārdot kāda uzņēmuma aktīvus vienā partijā tam ir noteikusi valsts vara, ņemot vērā valsts atbalstu, kuru tas būtu saņēmis, esot acīmredzami, ka šis privātais ieguldītājs šo pienākumu izpildītu ekonomiski visracionālākajā veidā un ka atbilstoši vienlīdzīgas attieksmes principam valsts uzņēmumam esot jāspēj rīkoties tāpat. Atbildot Komisijai, ka šis princips šeit neesot bijis piemērojams, jo ikviens lēmums par tā atbalsta saderīgumu, kam tiek piemēroti nosacījumi, tiek adresēts valstij, kurai ir jānosaka atbalsta saņēmējam uzņēmumam ievērot kompensācijas pasākumus, SNCF norāda, ka no Pamatnostādnēm par atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (
153
) izrietot, ka tieši uzņēmumam ir jāīsteno pārstrukturēšanas plāns un jāizpilda jebkādi citi pienākumi, kuri paredzēti Komisijas lēmumā (
154
). Visbeidzot, SNCF uzstāj uz spriedumu EDF un ING (
155
) atbilstību, lai arī pastāv atšķirības faktos starp šiem spriedumiem un izskatāmo apelācijas sūdzību, lai atrisinātu principa jautājumu, kas ir izvirzīts saistībā ar šo sestā pamata daļu.
148.
Līdz ar to SNCF apgalvo, ka, atsakoties piemērot privātā ieguldītāja kritēriju Sernam aktīvu pārdošanai vienā partijā, pamatojoties uz to, ka lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkts attiecas uz kompensācijas pasākumu, savā spriedumā Vispārējā tiesa esot pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā.
149.
Komisija lūdz noraidīt šo sestā pamata trešo daļu.
2) Analīze
150.
Jautājums, kas šeit rodas, ir par to, vai ar kompensācijas kontekstu, kādā tika veikti strīdīgie pasākumi, ir pietiekami, lai izslēgtu privātā ieguldītāja kritērija pārbaudes piemērojamību, lai gan in fine minēto pasākumu iedarbība ir izrādījusies ļoti tāla no kompensējošā mērķa, kas izvirzīts lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā.
151.
Atgādināšu, ka lēmuma Sernam 3 152. un nākamajos apsvērumos Komisija ir izvērtējusi pasākumus, kuri ir paredzēti 2005. gada 21. jūlija saprašanās memorandā (
156
), it īpaši tādēļ, ka tie tika veikti, lai gan Komisija pieprasīja īstenot kompensācijas pasākumus, lai atbalsts Sernam pārstrukturēšanai varētu tikt uzskatīts par saderīgu.
152.
Ir jānošķir valsts kā uzņēmuma akcionāres loma, no vienas puses, un valsts loma valsts varas nesējas statusā, no otras puses, un privātā ieguldītāja kritērija piemērojamība “galu galā ir atkarīga no tā, ka attiecīgā dalībvalsts piešķir ekonomiskas priekšrocības tai piederošam uzņēmumam akcionāres statusā, nevis valsts varas nesējas statusā” (
157
). Kā jau esmu atgādinājis, no sprieduma EDF izriet, ka Komisijai “ir jāveic visaptverošs novērtējums, ņemot vērā ne tikai [attiecīgās] dalībvalsts iesniegtos pierādījumus, bet arī visus citus pierādījumus, kas ir būtiski lietā, tai ļaujot noteikt, vai attiecīgais pasākums ir minētās dalībvalsts kompetencē akcionāres statusā vai valsts varas nesējas statusā. Šajā ziņā [..] nozīme it īpaši ir šī pasākuma raksturam un priekšmetam, apstākļiem, kādos tas tiek veikts, kā arī izvirzītajam mērķim un minētajam pasākumam piemērojamajiem noteikumiem” (
158
). Citiem vārdiem, privātā ieguldītāja kritērija piemērojamība ir atkarīga no valsts intervences kvalificēšanas par lēmumu, ko pieņēmis attiecīgā uzņēmuma akcionārs (
159
).
153.
Es neesmu pārliecināts, ka tikai ar spriedumu ING (
160
) vien pietiek, lai atrisinātu jautājumu, kas pašlaik ir iesniegts Tiesā, jo konteksts, kādā tas tika pieņemts, ir relatīvi ierobežots un katrā ziņā tam nav nekāda sakara ar kompensējošo mērķi, ar kādu bija jānotiek jebkurai lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta īstenošanai. Turklāt Komisijas lēmumā, uz kuru attiecās Vispārējā tiesā iesniegtā prasība atcelt tiesību aktu lietā ING, Komisija atsevišķi bija analizējusi divus pasākumus (sākotnējo atbalstu, no vienas puses, un atmaksāšanas nosacījumu grozījumus, no otras puses) (
161
).
154.
Tādējādi jautājums, kas tika izvērtēts šajā spriedumā, bija par to, vai Komisija varēja izvairīties no pienākuma izvērtēt atmaksāšanas nosacījumu grozījuma ekonomisko racionalitāti saskaņā ar privātā ieguldītāja principu, pamatojoties vienīgi uz to, ka kapitālieguldījums, kurš ir jāatmaksā, jau pats par sevi bija valsts atbalsts (
162
). Tādējādi šajā lietā nekas nav teikts par privātā ieguldītāja kritērija piemērojamību tā sauktajā kompensācijas kontekstā, bet šī lieta ir devusi iespēju Tiesai apstiprināt tās analīzes būtību, kura ir jāveic Komisijai, lai noteiktu, vai šis kritērijs ir piemērojams.
155.
Tādējādi spriedumi EDF un ING (
163
) mums parāda tieši to, ka Komisijai situācija ir jāizvērtē visaptveroši, ko pārsūdzētā sprieduma 292. punktā Vispārējā tiesa ir pilnībā atgādinājusi un pārbaudījusi.
156.
Vispirms norādīšu, ka savas argumentācijas, kas veltīta šai sestā pamata trešajai daļai, kontekstā SNCF atzīst, ka tās intervence, izmantojot dažādus iepriekš minētos pasākumus, norisinājās kompensācijas pasākumu īstenošanas kontekstā pēc skaidra Komisijas pieprasījuma. Kā esmu arī atgādinājis saistībā ar pirmā pamata izvērtēšanu, kompensācijas pasākumi, kurus ir noteikusi Komisija un kuru ievērošana nosaka atbalsta Sernam pārstrukturēšanai saderīgumu, ir ietverti lēmumā, kura adresāte ir valsts, un ar tiem tiek īstenots mērķis mazināt ar atbalsta piešķiršanu radīto konkurences izkropļojumu. Tādējādi, pamatojoties uz to, kā savos procesuālajos rakstos ir atgādinājusi Komisija, ka kompensācijas pasākumi ir vērsti uz to, lai “liegtu saņēmējam daļu no tā konkurences priekšrocības” un “daļēji atjaunotu konkurences situāciju”, drīzāk tie vairāk ir noteikti sabiedrības interesēs, nevis atbalsta saņēmēja interesēs. Turklāt saskaņoti ar Komisiju es sliecos uzskatīt, ka pasākumi, kuri ir veikti atbilstoši lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktam, sākotnēji attiecās uz pienākumu īstenot pārstrukturēšanas plānu saskaņā ar nosacījumiem, kurus ir noteikusi Komisija, lai pārstrukturēšanas atbalsts, par kuru nevar noliegt, ka tas būtībā ir valsts varas akts, būtu saderīgs.
157.
Šajos apstākļos, lai gan mans nolūks nav atzīt jebkādu prezumpciju, man šķiet, ka no situācijas visaptverošas analīzes, kā tas ir pieprasīts judikatūrā, proti, ņemot vērā pasākumu raksturu un priekšmetu, kontekstu, izvirzīto mērķi un noteikumus, kuri šiem pasākumiem ir piemērojami, skaidri izriet, ka Francijas valsts, kas ir SNCF akcionāre, šajā gadījumā nav rīkojusies šajā statusā.
158.
Replikas stadijā apelācijas iesniedzēja atsaucas uz vienlīdzīgas attieksmes pret valsts uzņēmumiem un privātiem uzņēmumiem neievērošanu. Šis apgalvojums šķiet novēlots vismaz tiktāl, ciktāl SNCF procesuālajos rakstos Vispārējā tiesā uz to nav veikta neviena norāde. Katrā ziņā man ir grūti identificēt šādu neievērošanu. SNCF pārstāvis tiesas sēdē Tiesā ir sniedzis savu argumentāciju šādi: valsts uzņēmums, kas maksā negatīvu cenu par pārdošanu, neievērotu lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktu, kas izraisītu zināmās tiesiskās sekas saistībā ar sākotnējā atbalsta saderīgumu, bet tam arī tiktu pārmests, ka tas ir piešķīris jaunu valsts atbalstu, savukārt privāts uzņēmums, kuram valsts savā varas nesējas statusā nosaka īstenot kompensācijas pasākumus uz Komisijas lēmuma pamata, maksājot negatīvu cenu, arī neievērotu nosacījumu par saderīgumu, kas izraisītu tādas pašas tiesiskās sekas, bet nekādā gadījumā tam nevarētu pārmest, ka tas ir piešķīris jaunu atbalstu, jo šī negatīvā cena tiktu samaksāta no privātiem līdzekļiem. Citiem vārdiem, pastāvot kompensācijas pasākumiem, kurus ir īstenojis privāts uzņēmums, pati jauna atbalsta esamība esot neiespējama, un tieši šeit rodoties atšķirīga attieksme.
159.
Atzīšos, ka uzskatu, ka argumentācija šeit noved pie absurda, jo pēc definīcijas un pēc būtības, nepastāvot valsts līdzekļu iesaistei, nevar būt jautājuma par valsts atbalstu. Līdz ar to salīdzinājums, kādu to ir sniegusi SNCF, man nešķiet atbilstošs, vēl jo vairāk tāpēc, ka tas ir vērsts uz pārdošanas cenas negatīvo raksturu, lai gan tas nebija vienīgais pārmetums saistībā ar nosacījumiem, kuri noteikti lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā.
160.
Visu šo iemeslu dēļ sestā pamata trešā daļa arī ir jānoraida.
e)
Secinājumi par sesto pamatu
161.
Tā kā visas trīs daļas, kas veido sesto pamatu, ir noraidītas, ir jānoraida sestais pamats kopumā.
7.
Par Komisijas izvirzītajiem argumentiem saistībā ar prasības pirmajā instancē pieņemamību
162.
Savā atbildes rakstā uz apelāciju Komisija būtībā apgalvo, ka, lai gan tolaik tā apgalvoja, ka prasība Vispārējā tiesā bija nepieņemama, Vispārējā tiesa nav paudusi savu nostāju procesuālās ekonomijas apsvērumu dēļ. Tiesā Komisija apgalvo, ka tai ir jāspriež, vajadzības gadījumā arī pēc pašas iniciatīvas, par absolūtu pamatu, kas izriet no LESD 263. panta ceturtajā daļā noteiktā nosacījuma neievērošanas, saskaņā ar kuru prasītājs var prasīt atcelt lēmumu, kura adresāts viņš nav, tikai tad, ja tas viņu skar tieši un individuāli. Taču lēmums Sernam 3 apelācijas sūdzības iesniedzēju neesot skāris tieši un individuāli, un attiecībā uz apstrīdēto lēmumu tā atrodoties līdzvērtīgā situācijā tai, kurā bija sabiedrība DEFI spriedumā DEFI/Komisija (
164
), it īpaši tāpēc, ka SNCF nebija lēmumu pieņemšanas autonomijas.
163.
Lai cik interesants arī varētu šķist Komisijas izvirzītais jautājums par prasības pieņemamību Vispārējā tiesā, tas nemudina no manas puses sniegt papildu apsvērumus divu galveno iemeslu dēļ. Pirmais iemesls ir tāds, ka Komisija nav izdarījusi nevienu autonomu secinājumu no argumentiem, kurus tā ir izvirzījusi Tiesā, par Vispārējā tiesā celtās prasības pieņemamību. Otrais iemesls attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa ir pamatojusi savu izvēli iepriekš nespriest par prasības pieņemamību “procesuālās ekonomijas nolūkā” (
165
), it īpaši pamatojoties uz tā saukto spriedumu Boehringer (
166
). Atgādinājumam – Tiesa, lemjot par apelācijas sūdzību, kas vērsta pret Vispārējās tiesas spriedumu, kurā tā bija uzskatījusi, ka “nav jālemj par Padomes izvirzīto iebildi par nepieņemamību, jo [prasītāju] prasījumi katrā ziņā ir jānoraida pēc būtības” (
167
), ir apstiprinājusi, ka “Vispārējās tiesas ziņā ir izvērtēt, [..] vai pareizas tiesvedības apsvērumi lietas apstākļos pamato [..] prasības noraidīšanu pēc būtības, nelemjot par izvirzīto iebildi par nepieņemamību” (
168
). Lai kādas arī būtu tiesiskās iebildes (
169
), kuras varētu tikt sniegtas saistībā ar šādu judikatūru, ko Tiesa jau ir piemērojusi saistībā ar tajā celtajām tiešajām prasībām (
170
) un ar savas pārbaudes īstenošanu apelāciju ietvaros (
171
), tomēr ir jākonstatē, ka šīs apelācijas sūdzības ietvaros Komisija nav formulējusi vairāk kritikas attiecībā uz šo judikatūras virzienu. Tādēļ, ņemot vērā, ka es gatavojos secināt, ka apelācijas sūdzība ir jānoraida, nav vairs tālāk jāizvērtē jautājums par SNCF prasības pieņemamību Vispārējā tiesā.
V. Par tiesāšanās izdevumiem
164.
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktu, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem.
165.
Atbilstoši šī paša reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz tā 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā, manuprāt, spriedumam attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju jābūt nelabvēlīgam, tad tai būtu jāpiespriež atlīdzināt ar šo apelāciju saistītos tiesāšanās izdevumus.
166.
Visbeidzot, atbilstoši Tiesas Reglamenta 140. panta 3. punktam Mory SA un Mory Team sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
VI. Secinājumi
167.
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, es ierosinu Tiesai nospriest šādi:
1)
apelācijas sūdzību noraidīt;
2)
SNCF Mobilités atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;
3)
Mory SA un Mory Team sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	Attiecībā uz plašāku informāciju par apelācijas sūdzības iesniedzēju skat. pārsūdzētā sprieduma 1. punktu.
(
3
)	T‑242/12, EU:T:2015:1003.
(
4
)	OV 2012, L 195, 19. lpp.
(
5
)	Lēmums Nr. D/288742 par valsts atbalstu NN 122/00 (ex NJ 140/00) Francija – Valsts atbalsts, ko SNCF ir sniegusi SCS SERNAM pārstrukturēšanai.
(
6
)	Attiecībā uz plašāku informāciju par Sernam un tās attīstību skat. pārsūdzētā sprieduma 1. un nākamos punktus un 20. un 21. punktu. Sernam dažādo nosaukumu dēļ administratīvā procesa laikā (Sernam SCS, Sernam SA) praktisku apsvērumu labad šajos secinājumos es vispārīgi atsaukšos uz “Sernam”.
(
7
)	Komisijas 2004. gada 20. oktobra Lēmums 2006/367/EK par valsts atbalstu, ko daļēji īstenojusi Francija par labu uzņēmumam Sernam (OV 2006, L 140, 1. lpp.).
(
8
)	Tā formulējums ir iekļauts šo secinājumu 22. punktā.
(
9
)	Attiecībā uz lēmumu par procedūras uzsākšanu skat. OV 2009, C 4, 5. lpp.
(
10
)	Sernam SCS (kas kļuvusi par Sernam SA), Sernam Xpress, Financière Sernam, kā arī tā meitasuzņēmumi – Sernam Services un Aster – arī ir norādīti kā atbalsta saņēmēji, – skat. lēmuma Sernam 3 1. panta 1. punktu.
(
11
)	Skat. lēmuma Sernam 3 1. panta 3. punktu. Attiecībā uz pārdošanas procesa aprakstu skat. pārsūdzētā sprieduma 22. punktu.
(
12
)	Vispārējā tiesa ir uzskatījusi par kļūdainu Komisijas argumentāciju, ka, tā kā Sernam nodošanas cena bija negatīva, neesot notikusi pārdošana, kā arī secinājumu, kuru ir izdarījusi Komisija, proti, ka lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkts nav ievērots (skat. pārsūdzētā sprieduma 94. un nākamos punktus).
(
13
)	Skat. lēmuma Sernam 2 70. un 179. apsvērumu.
(
14
)	Skat. lēmuma Sernam 2 225. apsvērumu. Par situācijas attīstību no lēmuma Sernam 1 līdz lēmumam Sernam 2 skat. lēmuma Sernam 2 223. apsvērumā iekļauto tabulu.
(
15
)	Pamatojoties uz to, ka tās bija sākotnējā atbalsta ļaunprātīgas izmantošanas tiešas sekas, – skat. lēmuma Sernam 2 179. apsvērumu. Saistībā ar pienākumu atgūt atbalstu EUR 41 miljona apmērā skat. arī lēmuma Sernam 2 4. panta otro teikumu.
(
16
)	Skat. lēmuma Sernam 2 208. apsvērumu.
(
17
)	Skat. lēmuma Sernam 2 209. apsvērumu.
(
18
)	Lēmuma Sernam 2 210. apsvērums.
(
19
)	Skat. lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktu.
(
20
)	Skat. lēmuma Sernam 2 217. apsvērumu.
(
21
)	Skat. lēmuma Sernam 3 31. apsvērumu.
(
22
)	Atbilstoši lēmuma Sernam 3 35. apsvērumam.
(
23
)	Saistībā ar visiem šiem elementiem skat. lēmuma Sernam 3 32. apsvērumu.
(
24
)	Skat. lēmuma Sernam 3 88.–131. apsvērumu.
(
25
)	Skat. lēmuma Sernam 3 132.–151. apsvērumu.
(
26
)	Spriedums, Vācija/Komisija (C‑277/00, turpmāk tekstā – “spriedums SMI”, EU:C:2004:238).
(
27
)	Spriedums, Itālija un SIM 2 Multimedia/Komisija (C‑328/99 un C‑399/00, turpmāk tekstā “spriedums Seleco”, EU:C:2003:252).
(
28
)	Skat. lēmuma Sernam 3 152.–175. apsvērumu.
(
29
)	Skat. lēmuma Sernam 3 154. apsvērumu.
(
30
)	Šīs garantijas ir detalizēti izklāstītas lēmuma Sernam 3 163. apsvērumā.
(
31
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 87. punktu un tajā minēto judikatūru. Skat. arī minētā sprieduma 114. punktu.
(
32
)	Pārsūdzētā sprieduma 117. punkts.
(
33
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 118. un 124. punktu.
(
34
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 119. punktu.
(
35
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 119. punktu.
(
36
)	Pārsūdzētā sprieduma 194. punkts.
(
37
)	Pārsūdzētā sprieduma 195. punkts.
(
38
)	Pārsūdzētā sprieduma 204. punkts.
(
39
)	Izņemot dažus parādus – skat. pārsūdzētā sprieduma 144. punktu.
(
40
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 144. punktu.
(
41
)	Attiecīgi spriedums SMI (68.–70. punkts) un Vispārējās tiesas spriedums, 2005. gada 19. oktobris, CDA Datenträger Albrechts/Komisija (T‑324/00, turpmāk tekstā – “spriedums CDA”, EU:T:2005:364, 73. punkts).
(
42
)	Šis iebildums ir formulēts apelācijas sūdzības iesniedzējas replikas rakstā.
(
43
)	Šajā ziņā SNCF min Polijas kuģu būvētavu piemēru.
(
44
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 87. un 114. punktu.
(
45
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 86. un 101. punktu.
(
46
)	Skat. lēmuma Sernam 2 208. apsvērumu.
(
47
)	Skat. lēmuma Sernam 2 208. un 209. apsvērumu.
(
48
)	Lēmuma Sernam 2 216. apsvērums. Mans izcēlums.
(
49
)	Mans izcēlums.
(
50
)	Plašajā judikatūras klāstā skat. spriedumus, 2011. gada 20. janvāris, General Química u.c./Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, 59. punkts un tajā minētā judikatūra), kā arī 2014. gada 15. janvāris, Komisija/Portugāle (C‑292/11 P, EU:C:2014:3, 72. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
51
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 194. punktu.
(
52
)	Skat. iepriekš šo secinājumu 42. punktu.
(
53
)	Skat. lēmuma Sernam 2 215. apsvērumu.
(
54
)	Lēmuma Sernam 2 217. apsvērums in fine.
(
55
)	Pārsūdzētā sprieduma 193. punkts.
(
56
)	Pārsūdzētā sprieduma 197. punkts.
(
57
)	Pārsūdzētā sprieduma 194. punkts.
(
58
)	Pārsūdzētā sprieduma 218. punkts.
(
59
)	Ko turklāt Vispārējā tiesa ir konstatējusi pārsūdzētā sprieduma 102. punktā.
(
60
)	Lēmuma Sernam 3 32. apsvērums.
(
61
)	Šajā ziņā SNCF norāda uz 2001. gada 3. jūlija Lēmumu par valsts atbalstu, ko Spānijas Karaliste īstenojusi un plāno īstenot Babcock Wilcox España SA pārstrukturēšanai (OV 2002, L 67, 50. lpp.), 2008. gada 27. februāra Lēmumu par valsts atbalstu C 46/07 (ex NN 59/07), ko īsteno Rumānija saistībā ar Automobile Craiova (OV 2008, L 239, 12. lpp.), sprieduma SMI 95. punktu, kā arī sprieduma CDA 110. punktu.
(
62
)	OV 2014, L 94, 1. lpp.
(
63
)	OV 2014, L 94, 65. lpp.
(
64
)	Tieši šīs apelācijas sūdzības trešajā pamatā SNCF apstrīd Vispārējās tiesas konstatējumu, ka Sernam vadības komandas konkrētais piedāvājums ļoti atšķīrās no otrās kārtas piedāvājuma, ko iesniedza 5. kandidāta pārvaldītais konsorcijs, un bija daudz nelabvēlīgāks pārdevējam.
(
65
)	Skat. inter alia spriedumu, 2007. gada 10. maijs, SGL Carbon/Komisija (C‑328/05 P, EU:C:2007:277, 41. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
66
)	Spriedums, 2004. gada 29. aprīlis, Vācija/Komisija (C‑277/00, EU:C:2004:238).
(
67
)	Sprieduma SMI 95. punkts.
(
68
)	SNCF šeit atsaucas uz 102. punktu 2001. gada 3. jūlija Lēmumā par valsts atbalstu, ko Spānijas Karaliste īstenojusi un plāno īstenot Babcock Wilcox España SA pārstrukturēšanai.
(
69
)	SNCF šeit atsaucas uz 67.–71. punktu 2008. gada 27. februāra Lēmumā par valsts atbalstu C 46/07 (ex NN 59/07), ko īsteno Rumānija saistībā ar Automobile Craiova.
(
70
)	Katrā ziņā, procedūras laikā pieņemot kandidātu, kurš tajā autonomi nav piedalījies kopš tās uzsākšanas, var arī rasties jautājums, vai šajā lietā procedūras dalībniekiem patiešām ir tikuši nodrošināti identiski nosacījumi attiecībā uz termiņu.
(
71
)	Un pasīvu lielākā daļa – skat. it īpaši šo secinājumu 48. punktu.
(
72
)	Par jautājumu, vai Savienības tiesības nepieļauj, ka līgumslēdzēja iestāde atļauj saimnieciskās darbības subjektam, kurš bijis priekšatlasē izvēlētā un publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību sarunu procedūrā pirmo piedāvājumu iesniegušā divu uzņēmumu grupā, turpināt dalību savā vārdā šajā procedūrā pēc šīs grupas likvidēšanas, es norādu uz 2016. gada 24. maija spriedumu MT Højgaard un Züblin (C‑396/14, EU:C:2016:347), no kura, neraugoties uz būtiskām atšķirībām attiecībā uz tiesībām, kas piemērojamas gadījumam, kurš tolaik tika iesniegts Tiesai, var tikt gūta zināma iedvesma.
(
73
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 167. punktu.
(
74
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 170. punktu.
(
75
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 173. punktu.
(
76
)	Ko turklāt, šķiet, apelācijas sūdzības iesniedzēja neapstrīd, jo savā replikas rakstā tā nav reaģējusi uz Komisijas izteikto nostāju.
(
77
)	Skat. apelācijas sūdzības 86. punktu, kurā apelācijas sūdzības iesniedzēja ir aprobežojusies ar formulējumu, kurā izmantots izteiciens “ja pieņemtu, ka”.
(
78
)	Kas attiecas uz kļūdām tiesību piemērošanā un faktos, kuras esot pieļāvusi Komisija, jo tā ir uzskatījusi, ka saistībā ar Sernam aktīvu pārdošanu vienā partijā nav ievēroti nosacījumi, kas minēti lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā.
(
79
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 155.–157. punktu.
(
80
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 158. punktu.
(
81
)	Kas attiecas uz kļūdām tiesību piemērošanā un faktos, kuras ir pieļāvusi Komisija, jo apstrīdētā lēmuma Sernam 3 99.–102. apsvērumā tā ir uzskatījusi, ka Sernam aktīvu pārdošana vienā partijā par negatīvu cenu nav pārdošana.
(
82
)	Precīzāk, rekapitalizācija EUR 59 miljonu apmērā, no kuriem EUR 2 miljoni tika atņemti, un tos samaksāja Financière Sernam par Sernam aktīvu vienā partijā iegādi, – skat. apelācijas sūdzības 93. punktu.
(
83
)	Proti, starpība, kas var pastāvēt starp iegādes cenu, kura ir samaksāta naudā vai uzņēmuma daļās, un to aktīvu un pasīvu vērtību, kuri var tikt iegādāti, skatot atsevišķi (skat. pārsūdzētā sprieduma 223. punktu).
(
84
)	Skat. apelācijas sūdzības 93. punktu.
(
85
)	Pārsūdzētā sprieduma 155. punkts.
(
86
)	Spriedums, 2003. gada 8. maijs, Itālija un SIM 2 Multimedia/Komisija (C‑328/99 un C‑399/00, EU:C:2003:252).
(
87
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 240. punktu.
(
88
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 243. punktu.
(
89
)	Attiecīgi spriedums, 2003. gada 8. maijs, Itālija un SIM 2 Multimedia/Komisija (C‑328/99 un C‑399/00, EU:C:2003:252), spriedums SMI un spriedums CDA.
(
90
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 246. punktu.
(
91
)	Pārsūdzētā sprieduma 247. punkts, Vispārējai tiesai šeit atsaucoties uz pārsūdzētā sprieduma 84.–93. un 110.–187. punktu.
(
92
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 251. punktu.
(
93
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 252. punktu.
(
94
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 255. punktu.
(
95
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 256. punktu.
(
96
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 257.–260. punktu.
(
97
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 261. un 262. punktu.
(
98
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 263.–265. punktu.
(
99
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 266.–270. punktu.
(
100
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 271. un 272. punktu.
(
101
)	Spriedums, 2012. gada 11. decembris, Komisija/Spānija (C‑610/10, EU:C:2012:781).
(
102
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 273. un 274. punktu.
(
103
)	Spriedums, 2012. gada 11. decembris, Komisija/Spānija (C‑610/10, EU:C:2012:781).
(
104
)	Pārsūdzētā sprieduma 278. punkts.
(
105
)	Šeit apelācijas sūdzības iesniedzēja atsaucas uz spriedumu, 2001. gada 20. septembris, Banks (C‑390/98, EU:C:2001:456, 77. punkts), un sprieduma SMI 80. punktu.
(
106
)	Saistībā ar šo nosacījumu definīciju SNCF atsaucas uz Vispārējās tiesas spriedumiem, 2010. gada 13. septembris, Grieķija u.c./Komisija (T‑415/05, T‑416/05 un T‑423/05, EU:T:2010:386, 135. punkts), un 2012. gada 28. marts, Ryanair/Komisija (T‑123/09, EU:T:2012:164, 155. punkts).
(
107
)	Kā Vispārējā tiesa to ir atgādinājusi pārsūdzētā sprieduma 235. punktā.
(
108
)	Un kuras detalizēti izklāstītas apelācijas sūdzības 116. punktā.
(
109
)	Attiecīgi sprieduma SMI 66., 70., 78., 84., 86. un 93.–95. punkts un sprieduma CDA 97.–99. punkts.
(
110
)	Tas galvenokārt atbilst papildu atbalstam, kas izmaksāts kavētas Sernam piesaistes Geodis dēļ, par ko Francijas iestādes informēja Komisiju tikai 2002. gada atskaitē, lai arī par šādu papildu summu lieta ir jāiesniedz atkārtoti (skat. it īpaši lēmuma Sernam 2 176. apsvērumu).
(
111
)	Skat. lēmuma Sernam 3 37. apsvērumu.
(
112
)	Skat. it īpaši lēmuma Sernam 3 148. apsvērumu.
(
113
)	Skat. lēmuma Sernam 3 150. apsvērumu.
(
114
)	Skat., inter alia, sprieduma SMI 77. punktu.
(
115
)	Spriedums, 2001. gada 20. septembris, Banks (C‑390/98, EU:C:2001:456, 75. punkts).
(
116
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 277. punktu, kurā ir minēts 2012. gada 11. decembra spriedums Komisija/Spānija (C‑610/10, EU:C:2012:781).
(
117
)	Ņemot vērā judikatūru, kas ir atgādināta pārsūdzētā sprieduma 234. punktā, kuru SNCF neapstrīd, darba līgumu pārņemšana, uz kuru vairākkārt atsaucas SNCF, arī ir norāde, ka īpašuma tiesību pārejas priekšmets attiecas uz vismaz būtisku Sernam daļu.
(
118
)	Mans izcēlums.
(
119
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 149. punktu.
(
120
)	Skat. apelācijas sūdzības 120. un 125. punktu.
(
121
)	97.–99. punkts.
(
122
)	93.–95. punkts.
(
123
)	Tas attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā, kuru esot pieļāvusi Komisija, jo tā uzskatīja, ka pasākumi, kuri paredzēti 2005. gada 21. jūlija saprašanās memorandā par Sernam aktīvu pārdošanu vienā partijā, bija jauns valsts atbalsts par labu Sernam Xpress/Financière Sernam.
(
124
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 288. punktu.
(
125
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 287. un 288. punktu.
(
126
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 293. un nākamos punktus.
(
127
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 297. punktu.
(
128
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 298. un 299. punktu.
(
129
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 300. un 301. punktu.
(
130
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 303. un nākamos punktus.
(
131
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 305. un 306. punktu.
(
132
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 307. un 308. punktu.
(
133
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 309. punktu.
(
134
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 310. punktu.
(
135
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 312. punktu.
(
136
)	Lēmuma Sernam 3 154. apsvērums.
(
137
)	Komisijas Paziņojums – Kopienas pamatnostādnes par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (OV 2004, C 244, 2. lpp.).
(
138
)	Skat. lēmuma Sernam 3 155. apsvērumu.
(
139
)	Šeit apelācijas sūdzības iesniedzēja atsaucas uz spriedumu, 2003. gada 28. janvāris, Vācija/Komisija (C‑334/99, EU:C:2003:55, 133. punkts) un Vispārējās tiesas spriedumu, 2015. gada 13. maijs, Niki Luftfahrt/Komisija (T‑511/09, EU:T:2015:284, 139. punkts).
(
140
)	Komisijas paziņojums par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punktā minēto valsts atbalsta jēdzienu (OV 2016, C 262, 1. lpp., it īpaši tā 74. un 84. punkts).
(
141
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 292. punktu un tajā minēto judikatūru.
(
142
)	Skat. spriedumu, 2012. gada 5. jūnijs, Komisija/EDF (C‑124/10 P, turpmāk tekstā – “spriedums EDF”, EU:C:2012:318, 89. punkts).
(
143
)	Spriedums, 2014. gada 3. aprīlis, Komisija/Nīderlande un ING Groep (C‑224/12 P, turpmāk tekstā – “spriedums ING”, EU:C:2014:213, 30. punkts).
(
144
)	Sprieduma ING 31. punkts.
(
145
)	Skat. 80. punktu Pamatnostādnēs par valsts atbalstu grūtībās nonākušu nefinanšu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (OV 2014, C 249, 1. lpp.). Mans izcēlums.
(
146
)	It īpaši SNCF atsaucas uz spriedumiem, 1997. gada 9. decembris, Tiercé Ladbroke/Komisija (C‑353/95 P, EU:C:1997:596), 2000. gada 16. maijs, Francija/Ladbroke Racing un Komisija (C‑83/98 P, EU:C:2000:248, 25. punkts), kā arī spriedumu EDF (78. punkts).
(
147
)	32.–37. punkts.
(
148
)	It īpaši spriedums EDF (79. punkts).
(
149
)	Pēc analoģijas apelācijas sūdzības iesniedzēja min spriedumu ING.
(
150
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 323. punktu.
(
151
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 327. punktu.
(
152
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 310. punktu.
(
153
)	Minēti šo secinājumu 137. zemsvītras piezīmē.
(
154
)	Apelācijas sūdzības iesniedzēja šeit it īpaši balstās uz pamatnostādņu 47. punktu.
(
155
)	Attiecīgi spriedumi, 2012. gada 5. jūnijs, Komisija/EDF (C‑124/10 P, EU:C:2012:318), un 2014. gada 3. aprīlis, Komisija/Nīderlande un ING Groep (C‑224/12 P, EU:C:2014:213).
(
156
)	Proti, Sernam rekapitalizāciju EUR 57 miljonu apmērā un Sernam Xpress rekapitalizāciju EUR 2 miljonu apmērā, SNCF prasījumu pret Sernam dzēšanu EUR 38,5 miljonu apmērā, SNCF piešķirtās garantijas, piemēram, apņemšanos konkrētā termiņā pabeigt iekārtot telpas, kas ir nepieciešamas TBE apsaimniekošanai, jauno darbības telpu īres iespējamā pieauguma segšanu, dzelzceļa strādnieku, kas tika norīkoti Sernam, tiesību tikt atjaunotiem darbā pagarināšanu par trīs gadiem, sociālā protokola pagarināšanu par trīs gadiem, kā arī SNCF garantiju attiecībā uz TBE pēctecību un pieeju TBE.
(
157
)	Sprieduma EDF 80. un 81. punkts.
(
158
)	Sprieduma EDF 86. punkts. Mans izcēlums.
(
159
)	Sprieduma ING 31. punkts.
(
160
)	Spriedums, 2014. gada 3. aprīlis, Komisija/Nīderlande un ING Groep (C‑224/12 P, EU:C:2014:213).
(
161
)	Tam varēja būt ietekme uz pieņemto risinājumu – skat. ģenerāladvokātes E. Šarpstones [E. Sharpston] secinājumu lietā Komisija/Nīderlande un ING Groep (C‑224/12 P, EU:C:2013:870) 39. punktu.
(
162
)	Skat. sprieduma ING 37. punktu.
(
163
)	Attiecīgi spriedumi, 2012. gada 5. jūnijs, Komisija/EDF (C‑124/10 P, EU:C:2012:318), un 2014. gada 3. aprīlis, Komisija/Nīderlande un ING Groep (C‑224/12 P, EU:C:2014:213).
(
164
)	Spriedums, 1986. gada 10. jūlijs (282/85, EU:C:1986:316).
(
165
)	Pārsūdzētā sprieduma 419. punkts.
(
166
)	Spriedums, 2002. gada 26. februāris, Padome/Boehringer (C‑23/00 P, EU:C:2002:118).
(
167
)	Spriedums, 2002. gada 26. februāris, Padome/Boehringer (C‑23/00 P, EU:C:2002:118, 51. punkts).
(
168
)	Spriedums, 2002. gada 26. februāris, Padome/Boehringer (C‑23/00 P, EU:C:2002:118, 52. punkts).
(
169
)	Skat. ģenerāladvokāta Ī. Bota [Y. Bot] secinājumu lietā Philips Lighting Poland un Philips Lighting/Padome (C‑511/13 P, EU:C:2015:206) 50. un nākamos punktus.
(
170
)	Skat. spriedumu, 2004. gada 23. marts, Francija/Komisija (C‑233/02, EU:C:2004:173).
(
171
)	Skat. spriedumu, 2015. gada 24. jūnijs, Fresh Del Monte Produce/Komisija un Komisija/Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P un C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 193. punkts).