62023CJ0431
TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
2025. gada 3. aprīlī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Uzņēmumu īpašumtiesību nodošana – Darba ņēmēju tiesību aizsardzība – Direktīva 2001/23/EK – 5. panta 1. punkts – Jēdziens “bankrota procedūra” – Uzņēmuma īpašumtiesību nodošana pēc bankrota pasludināšanas, kura notikusi pēc bankrota sagatavošanas tiesas veiktas reorganizācijas procedūrā
Lietā C‑431/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko tribunal du travail de Liège (Beļģija) iesniegusi ar 2023. gada 26. maija lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 11. jūlijā, tiesvedībā
AE,
CO,
DU u.c.
pret
BA, kas rīkojas kā WIBRA BELGIË SA maksātnespējas administrators,
EP, kas rīkojas kā WIBRA BELGIË SA maksātnespējas administrators,
RI, kas rīkojas kā WIBRA BELGIË SA maksātnespējas administrators,
WIBRA BELGIË SRL,
piedaloties:
VT,
HL,
MO u.c.,
TIESA (trešā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Likurgs [C. Lycourgos], tiesneši S. Rodins [S. Rodin] (referents), N. Pisarra [N. Piçarra], O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei] un N. Fengers [N. Fenger],
ģenerāladvokāts: A. Rants [A. Rantos],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
AE, CO, DU u.c. vārdā – H. Deckers, advokāts,
–
WIBRA BELGIË SRL vārdā – M. Duchesne un O. Moureau, advokāti,
–
Beļģijas valdības vārdā – A. De Brouwer, C. Pochet un L. Van den Broeck, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – S. Delaude un B.‑R. Killmann, pārstāves,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2024. gada 24. oktobra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 2001/23/EK (2001. gada 12. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (OV 2001, L 82, 16. lpp.) 5. panta 1. punktu.
2
Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp AE, CO, DU un 19 citiem bijušajiem darba ņēmējiem, kurus no darba atbrīvoja WIBRA BELGIË SA, no vienas puses, un BA, EP un RI, kas rīkojas kā WIBRA BELGIË SA maksātnespējas administratori, kā arī WIBRA BELGIË SRL, no otras puses, par to, ka šie uzņēmumi, iespējams, nav izpildījuši pienākumu informēt un konsultēt darba ņēmēju pārstāvjus saistībā ar darba ņēmēju kolektīvo atlaišanu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
Direktīvas 2001/23 3. apsvērumā noteikts:
“Ir jāparedz darbinieku aizsardzība darba devēja maiņas gadījumā, jo īpaši jānodrošina darbinieku tiesību aizsardzība.”
4
Šīs direktīvas 1. panta 1. punktā paredzēts:
“a)
Šī direktīva attiecas uz jebkuru uzņēmuma, uzņēmējsabiedrības vai uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības daļas īpašumtiesību pāreju citam darba devējam īpašumtiesību nodošanas vai uzņēmumu apvienošanas dēļ.
b)
Saskaņā ar a) apakšpunktu un citiem šā panta noteikumiem īpašumtiesību nodošana šīs direktīvas nozīmē notiek tad, ja pāriet īpašumtiesības uz ekonomisku vienību, kas saglabā savu identitāti, paredzot organizētu resursu sagrupēšanu ar mērķi turpināt saimniecisko darbību neatkarīgi no tā, vai tā ir pamata vai palīgdarbība;
[..].”
5
Saskaņā ar minētās direktīvas 3. panta 1. punktu:
“Īpašumtiesības nododošās personas tiesības un pienākumi, kas izriet no darba līguma vai darba attiecībām, kas pastāv īpašumtiesību pārejas dienā, sakarā ar īpašumtiesību nodošanu pāriet īpašumtiesību saņēmējam.
Dalībvalstis var noteikt, ka persona, kas nodod īpašumtiesības, un īpašumtiesību saņēmējs pēc to nodošanas dienas ir solidāri atbildīgi par pienākumiem, kuri ir izrietējuši no darba līguma vai darba attiecībām, kas pastāv īpašumtiesību pārejas dienā.”
6
Šīs pašas direktīvas 4. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzēts:
“Uzņēmuma, uzņēmējsabiedrības vai uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības daļas īpašumtiesību nodošana pati par sevi nevar būt par pamatu atlaišanai, ko veic persona, kura nodod īpašumtiesības, vai īpašumtiesību saņēmējs. Šis noteikums nekavē atlaišanu, ko izraisa darbaspēka izmaiņas ekonomisku, tehnisku vai organizatorisku iemeslu dēļ.”
7
Direktīvas 2001/23 5. pantā noteikts:
“1.   Ja vien dalībvalstis neparedz citādi, tad 3. un 4. pantu nepiemēro attiecībā uz uzņēmuma, uzņēmējsabiedrības vai uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības daļas īpašumtiesību nodošanu, kur pret personu, kas nodod īpašumtiesības, uzsākta bankrota procedūra vai citas maksātnespējas procedūras, kas sāktas nolūkā veikt minētās personas aktīvu realizāciju un atrodas kompetentas valsts iestādes uzraudzībā (tas var būt kompetentas valsts iestādes pilnvarots administrators).
[..]
4.   Dalībvalstis veic attiecīgus pasākumus, lai neļautu maksātnespējas procesu izmantot ļaunprātīgi, atņemot darbiniekiem tiesības, kas paredzētas šajā direktīvā.”
Beļģijas tiesības
8
Beļģijas tiesībās Direktīva 2001/23 tika transponēta ar 1985. gada 7. jūnija Darba koplīgumu Nr. 32.bis par darba ņēmēju tiesību aizsardzību darba devēja maiņas gadījumā, kas izriet no uzņēmuma īpašumtiesību nodošanas, un par pārņemto darba ņēmēju tiesību regulēšanu.
9
Saskaņā ar šī darba koplīguma, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “DKL Nr. 32.bis”), 1. pantu:
“Šā darba koplīguma mērķis ir [..] garantēt:
1°
pirmkārt, darba ņēmēju tiesību aizsardzību visos gadījumos, kad notiek darba devēja maiņa uzņēmuma vai tā daļas īpašumtiesību līgumiskas nodošanas dēļ;
2°
otrkārt, konkrētas tiesības pārņemtajiem darba ņēmējiem, ja notiek aktīvu pārņemšana pēc bankrota.”
10
DKL Nr. 32.bis II nodaļā ietverts 6.–10. pants.
11
DKL Nr. 32.bis 6. panta pirmajā daļā precizēts, ka II nodaļu, kas veltīta darba ņēmēju tiesībām darba devēja maiņas gadījumā pēc uzņēmuma īpašumtiesību līgumiskas nodošanas, “piemēro jebkurai darba devēja maiņai uzņēmuma vai tā daļas līgumiskas īpašumtiesību pārejas dēļ, izņemot gadījumus, kas paredzēti šī darba koplīguma III nodaļā”.
12
DKL Nr. 32.bis 7. pantā paredzēts:
“Personas, kura nodod īpašumtiesības, tiesības un pienākumi, kas izriet no darba līgumiem, kuri bija spēkā datumā, kad notika īpašumtiesību nodošana 1. panta 1. punkta izpratnē, šīs nodošanas rezultātā pāriet īpašumtiesību saņēmējam.”
13
Saskaņā ar DKL Nr. 32.bis 8. pantu:
“Persona, kura nodod īpašumtiesības, un īpašumtiesību saņēmējs ir solidāri atbildīgi par to parādu samaksu, kas pastāv datumā, kad notiek īpašumtiesību nodošana 1. panta 1. punkta izpratnē un kas izriet no šajā datumā spēkā esošajiem darba līgumiem [..].”
14
DKL Nr. 32.bis 9. pantā noteikts:
“Darba devēja maiņa pati par sevi nav pamats, lai persona, kura nodod īpašumtiesības, vai īpašumtiesību saņēmēji veiktu atlaišanu.
Darba ņēmējus, kuru darba devējs ir mainījies, tomēr var atlaist no darba nopietnu iemeslu dēļ vai ekonomisku, tehnisku vai organizatorisku iemeslu dēļ, kas izraisa pārmaiņas nodarbinātības jomā.”
15
Saskaņā ar DKL Nr. 32.bis III nodaļu, ja uzņēmuma īpašumtiesību pāreja notiek pēc bankrota, personas, kura nodod īpašumtiesības, parādi nepāriet īpašumtiesību saņēmējam, kā arī īpašumtiesību saņēmējam nav solidārā atbildība ar personu, kura nodod īpašumtiesības.
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
16
2020. gada 30. jūlijātribunal de l’entreprise de Gand (Ģentes Uzņēmējdarbības lietu tiesa, Beļģija) pēc WIBRA BELGIË SA pieprasījuma sāka šī uzņēmuma reorganizācijas procedūru, kas tika apturēta līdz 2020. gada 30. oktobrim saskaņā ar šo procedūru reglamentējošām code de droit économique (Ekonomikas tiesību kodekss; turpmāk tekstā – “ETK”) normām, redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem. Tajā pašā dienā šī tiesa iecēla BA, EP un RI par tiesas pilnvarniekiem, tiem uzticot uzdevumu organizēt un nodot visas šī uzņēmuma darbības vai daļu no tām.
17
2020. gada 21. septembrī šie trīs tiesu pilnvarnieki pieņēma WIBRA BELGIË SA pārņemšanas piedāvājumu, ko bija iesniedzis tās mātesuzņēmums WIBRA NEDERLAND BV un kas attiecās uz 36 tirdzniecības telpām, kā arī 183 no 439 WIBRA BELGIË SA darbiniekiem.
18
2020. gada 30. septembrīWIBRA BELGIË SA tika izveidots ar mērķi pārņemt un turpināt daļu no darbībām, ko agrāk veica WIBRA BELGIË SA.
19
2020. gada 8. oktobrītribunal de l’entreprise de Gand (Ģentes Uzņēmējdarbības lietu tiesa) noraidīja minēto tiesas pilnvarnieku pieprasījumu apstiprināt šī sprieduma 17. punktā minēto pārņemšanas piedāvājumu. Proti, tā nosprieda, ka piedāvājums ir pretrunā 2011. gada 5. oktobra Darba koplīgumam Nr. 102 par darba ņēmēju tiesību aizsardzību darba devēja maiņas gadījumā tiesas veiktas reorganizācijas dēļ, nodošanu īstenojot tiesas uzraudzībā, un Direktīvai 2001/23, ciktāl šajā piedāvājumā bija paredzēts, ka WIBRA BELGIË SA darba ņēmēju, kuri tikšot pārņemti, “atvaļinājuma naudu” un “gada beigu prēmiju” par nostrādāto laiku līdz minētā piedāvājuma apstiprināšanas datumam samaksu prorata temporis veiks WIBRA BELGIË SA.
20
Ar citu tās pašas dienas spriedumu tribunal de l’entreprise de Gand (Ģentes Uzņēmējdarbības lietu tiesa) pasludināja WIBRA BELGIË SA maksātnespēju un iecēla BA, EP un RI par maksātnespējas administratoriem. No iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka šī uzņēmuma darbinieki nekavējoties tika informēti par šo spriedumu un lēmumu izbeigt viņu darba līgumus, samaksājot kompensāciju par uzteikumu.
21
2020. gada 9. oktobrī šie maksātnespējas administratori daļu no WIBRA BELGIË SA materiālajiem un nemateriālajiem kustamiem aktīviem nodeva WIBRA BELGIË SRL. No visiem 439 atlaistajiem darbiniekiem WIBRA BELGIË SRL no jauna pieņēma darbā 183. Vēstulē, kas 2021. gadā nosūtīta dažu bijušo WIBRA BELGIË SA darbinieku padomdevējam, minētie maksātnespējas administratori precizēja, ka tiesas veiktās reorganizācijas procedūras laikā netika pārņemts neviens darbinieks vai darbība.
22
2021. gada 21. jūnijā 22 prasītāji pamatlietā, kas ir bijušie WIBRA BELGIË SA darbinieki, kurus WIBRA BELGIË SRL nav no jauna pieņēmis darbā, pret šiem abiem uzņēmumiem cēla prasību iesniedzējtiesā tribunal du travail de Liège (Ljēžas Darba un sociālo lietu tiesa, Beļģija). 2021. gada 30. jūnijā 38 citi darbinieki, kas bija tādā pašā situācijā, lūdza atļauju iestāties pamatlietā.
23
Šie 60 darbinieki apgalvo, ka pienākums informēt un konsultēt darba ņēmēju pārstāvjus kolektīvās atlaišanas gadījumā nav ticis ievērots WIBRA BELGIË SA tiesas veiktās reorganizācijas procedūrā, kas esot līgumisks pārkāpums, kas tiem rada tiesības uz kompensāciju. Turklāt šie darba ņēmēji uzskata, ka ir jāatzīst, ka WIBRA BELGIË SRL šī kompensācija ir jāmaksā solidāri.
24
Iesniedzējtiesa norāda – lai gan gadījumā, ja attiecīgais uzņēmums bankrotē, Beļģijas tiesībās attiecībā uz kolektīvo atlaišanu ir konkrēti izslēgta pienākuma informēt un konsultēt darba ņēmēja pārstāvjus ievērošana, šāda izslēgšana nav paredzēta tiesas veicamās reorganizācijas procedūrā. Tādējādi iesniedzējtiesa uzskata – kamēr nebija pasludināts spriedums par bankrotu un neraugoties uz tiesas veiktās reorganizācijas procedūru, WIBRA BELGIË SA bija pienākums īstenot darba ņēmēju pārstāvju informēšanas un konsultēšanas procedūru pirms pamatlietā aplūkotās kolektīvās atlaišanas, ko tā neesot izdarījusi. Līdz ar to WIBRA BELGIË SA ir jāmaksā attiecīgajiem 60 darba ņēmējiem zaudējumu atlīdzība par informēšanas un konsultēšanas pienākumu neizpildi pirms kolektīvās atlaišanas.
25
Šādos apstākļos iesniedzējtiesa jautā, vai WIBRA BELGIË SRL var tikt atzīta par atbildīgu arī par šo pienākumu atlīdzināt zaudējumus.
26
Šajā ziņā tā norāda, pirmām kārtām, ka šim uzņēmumam nebija nekāda atbildība attiecībā uz WIBRA BELGIË SA darbību. Tādējādi WIBRA BELGIË SRL var tikt atzīts par vainīgu par WIBRA BELGIË SA pieļautu kļūdu tikai tiktāl, cik tas ir uzskatāms par WIBRA BELGIË SA tiesību un pienākumu pārņēmēju saistībā ar uzņēmumu līgumisko nodošanu DKL Nr. 32.bis 7. un 8. panta izpratnē.
27
Otrām kārtām, šī tiesa uzsver, ka, neraugoties uz atteikumu tiesas ceļā apstiprināt pārņemšanas piedāvājumu, kas iesniegts tiesas veiktās reorganizācijas procedūras ietvaros, daļējas WIBRA BELGIË SA īpašumtiesību nodošanas projektu, kas sagatavots šīs procedūras laikā, galu galā nākamā dienā pēc sprieduma par bankrotu pasludināšanas izpildīja tie paši tiesas pilnvarnieki, kuri iepriekš bija lūguši apstiprināt šim projektam atbilstošo pārņemšanas piedāvājumu un kuri turpmāk rīkojās kā maksātnespējas administratori.
28
Trešām kārtām, minētā tiesa uzskata, ka šāds darījums ir jākvalificē kā “pre‑pack īpašumtiesību nodošana”, kam būtu jāļauj īpašumtiesību saņēmējam atsaukties uz Direktīvas 2001/23 5. pantā paredzēto atkāpi, ja vien šo darījumu reglamentē tiesību normas. Iesniedzējtiesa uzskata, ka pamatlietas faktu norises laikā šādu tiesību normu Beļģijas tiesībās nebija.
29
Tādējādi, lai gan WIBRA BELGIË SA īpašumtiesību nodošanas sagatavošanas posms norisinājās kompetentās tiesas iecelto tiesas pilnvarnieku uzraudzībā tiesas veiktās reorganizācijas procedūras ietvaros un tātad var tikt uzskatīts, ka to reglamentē tiesību normas, šī darījuma otrais posms, proti, aktīvu un personāla nodošana, notika uzreiz pēc šīs tiesas atteikuma apstiprināt pārņemšanas piedāvājumu, kas izstrādāts tiesas veiktās reorganizācijas procedūrā.
30
Tomēr no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu vēl izriet, ka nekāds tiesiskais regulējums nebija spēkā datumā, kad notika pamatlietā aplūkotā nodošana, jo tas šajā kodeksā tika ieviests tikai ar 2021. gada 21. marta likumu.
31
Šādos apstākļos tribunal du travail de Liège (Ljēžas Darba un sociālo lietu tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Direktīvas [2001/23] 5. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tajā paredzētais nosacījums, saskaņā ar kuru šīs direktīvas 3. un 4. pants nav piemērojams uzņēmuma nodošanai, ja pret īpašumtiesības nododošo personu ir sākta bankrota procedūra vai cits līdzīgs maksātnespējas process, kurš sākts, lai likvidētu īpašumtiesības nododošās personas aktīvus, nav izpildīts, ja uzņēmuma vai tā daļas īpašumtiesību nodošana ir tikusi sagatavota pirms bankrota procedūras sākšanas ar mērķi likvidēt īpašumtiesības nododošās personas aktīvus, šajā gadījumā – tiesas veiktas reorganizācijas procedūras ietvaros, kas noslēgusies ar vienošanos par cesiju, kuras apstiprinājumu kompetentā tiesa ir noraidījusi, bet kura pēc tam ir tikusi īstenota uzreiz pēc bankrota pasludināšanas, neatkarīgi no valsts normatīvajos aktos paredzēto normu piemērošanas?”
Par prejudiciālo jautājumu
32
Ar vienīgo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 2001/23 5. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams situācijā, kad bankrota procedūra notiek pēc tiesas veiktas reorganizācijas procedūras, kuras laikā tika sagatavota vienošanās par attiecīgā uzņēmuma daļēju nodošanu, bet kompetentā tiesa to nav apstiprinājusi pirms tā izpildes uzreiz pēc bankrota pasludināšanas.
33
Uzreiz jānorāda, ka Direktīvas 2001/23 mērķis, kā izriet no tās 3. apsvēruma, ir darbinieku aizsardzība, it īpaši nodrošinot darbinieku tiesību saglabāšanu darba devēja maiņas gadījumā (spriedums, 2017. gada 22. jūnijs, Federatie Nederlandse Vakvereniging u.c., C‑126/16, EU:C:2017:489, 38. punkts).
34
Šajā nolūkā šīs direktīvas 3. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzēts, ka īpašumtiesības nododošās personas tiesības un pienākumi, kas izriet no darba līguma vai darba attiecībām, kuras pastāv uzņēmuma īpašumtiesību nodošanas datumā, šīs nodošanas dēļ pāriet īpašumtiesību saņēmējam. Ar minētās direktīvas 4. panta 1. punktu darbinieki ir aizsargāti no jebkādas atlaišanas, ko persona, kura nodod īpašumtiesības, vai īpašumtiesību saņēmējs varētu veikt, pamatodamies vienīgi uz minēto nodošanu (spriedums, 2017. gada 22. jūnijs, Federatie Nederlandse Vakvereniging u.c., C‑126/16, EU:C:2017:489, 39. punkts).
35
Atkāpjoties no tā, Direktīvas 2001/23 5. panta 1. punktā ir noteikts, ka minētajā 3. un 4. pantā paredzēto aizsardzības režīmu nepiemēro attiecībā uz uzņēmumu pāreju, kura notiek šajā tiesību normā norādītajos apstākļos, ja vien dalībvalstis neparedz citādi (spriedums, 2017. gada 22. jūnijs, Federatie Nederlandse Vakvereniging u.c., C‑126/16, EU:C:2017:489, 40. punkts).
36
Minētais 5. panta 1. punkts, tā kā ar to principā ir padarīts nepiemērojams darba ņēmēju aizsardzības režīms atsevišķos uzņēmuma pārejas gadījumos un tādējādi tas ir attālinājies no Direktīvas 2001/23 pamatā esošā galvenā mērķa, noteikti ir jāinterpretē šauri (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 22. jūnijs, Federatie Nederlandse Vakvereniging u.c., C‑126/16, EU:C:2017:489, 41. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
37
Saskaņā ar šo tiesību normu, ja vien dalībvalstis nenosaka citādi, vienlaicīga to tiesību un pienākumu nodošana, kas izriet no darba līgumiem, kuri noslēgti ar īpašumtiesības nododošo personu, kā paredzēts Direktīvas 2001/23 3. pantā, un tās 4. pantā paredzētais principiālais atlaišanas no darba aizliegums neattiecas uz uzņēmuma īpašumtiesību nodošanu, ja pret personu, kas nodod īpašumtiesības, kompetentas valsts iestādes uzraudzībā sākta bankrota procedūra vai analoga maksātnespējas procedūra ar nolūku veikt tās aktīvu realizāciju.
38
Lai gan no paša Direktīvas 2001/23 5. panta 1. punkta teikuma pirmās daļas formulējuma izriet, ka dalībvalstīm ir iespēja apstākļos, kas pamato šīs tiesību normas piemērošanu, īstenot šīs direktīvas 3. un 4. pantā noteikto darba ņēmēju aizsardzības sistēmu, jākonstatē, ka pamatlietā Beļģijas Karaliste nav izmantojusi šādu iespēju.
39
No tā izriet, ka Direktīvas 2001/23 5. panta 1. punkts, ciktāl tajā ir atļauts atkāpties no darba ņēmēju aizsardzības režīma, ir piemērojams tādai lietai kā pamatlieta, taču ar nosacījumu, ka paredzētā procedūra atbilst šajā tiesību normā izvirzītajiem nosacījumiem.
40
Šajā ziņā Direktīvas 2001/23 5. panta 1. punktā ir paredzēti trīs kumulatīvi nosacījumi, proti, pirmkārt, ka pret personu, kas nodod īpašumtiesības, ir jāveic bankrota procedūra vai analoga maksātnespējas procedūra, otrkārt, ka šai procedūrai ir jābūt sāktai, lai realizētu īpašumtiesības nododošās personas aktīvus, un, treškārt, ka minētajai procedūrai ir jānotiek kompetentas valsts iestādes uzraudzībā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 22. jūnijs, Federatie Nederlandse Vakvereniging u.c., C‑126/16, EU:C:2017:489, 44. punkts).
41
Pirmām kārtām, attiecībā uz nosacījumu, saskaņā ar kuru pret personu, kas nodod īpašumtiesības, ir jābūt sāktai bankrota procedūrai vai analogai maksātnespējas procedūrai, jānorāda, ka šis nosacījums, ņemot vērā šī sprieduma 36. punktā atgādināto prasību par šauru interpretāciju, nevar paplašināti attiekties uz darījumu, ar ko notiek sagatavošanās bankrotam, bet kura rezultātā bankrots nenotiek. Taču nodošanas darījums, kas, lai gan tiek sagatavots pirms bankrota pasludināšanas, tiek īstenots pēc šīs pasludināšanas, faktiski nozīmē, ka ir noticis bankrots, un līdz ar to var ietilpt jēdzienā “bankrota procedūra” Direktīvas 2001/23 5. panta 1. punkta izpratnē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 22. jūnijs, Federatie Nederlandse Vakvereniging u.c., C‑126/16, EU:C:2017:489, 45. un 46. punkts).
42
Šajā ziņā no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem, šķiet, izriet, pirmkārt, ka tiesas veiktās reorganizācijas procedūra Beļģijas tiesību izpratnē nevar tikt uzskatīta par bankrota procedūru un, otrkārt, ka, lai gan šī pirmā procedūra var beigties ar attiecīgā uzņēmuma bankrotu, šādas sekas nešķiet ne automātiskas, ne noteiktas. Šādos apstākļos nešķiet, ka šī procedūra pati par sevi atbilstu pirmajam no Direktīvas 2001/23 5. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 16. maijs, Plessers, C‑509/17, EU:C:2019:424, 42., 43. un 48. punkts).
43
To paturot prātā, no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem arī izriet, ka konkrētajā gadījumā uzņēmuma pārejas nosacījumi tika izklāstīti projektā, kas tika iesniegts tiesas veiktās WIBRA BELGIË SA reorganizācijas procedūrā, kura notika pirms tā pasludināšanas par bankrotējušu, un ka īpašumtiesību nodošana, kas notika pēc šīs bankrota pasludināšanas, tika īstenota saskaņā ar šiem nosacījumiem.
44
Līdz ar to iesniedzējtiesai jānosaka, vai, ņemot vērā it īpaši attiecīgajā laikposmā piemērojamās Beļģijas tiesības, gan pārņemšanas plāna izstrāde saistībā ar tiesas veiktas WIBRA BELGIË SA reorganizācijas procedūru, gan šī plāna īstenošana šī uzņēmuma bankrota procedūras laikā jāuzskata par vienu un to pašu darījumu, kas jau no paša sākuma nozīmē, ka minētais uzņēmums, pirms tam, kad notiek tā īpašumtiesību pāreja, tiek atzīts par bankrotējušu pierādītas maksātnespējas dēļ. Šādā gadījumā viss šis darījums varētu tikt uzskatīts par bankrota procedūru vai analogu maksātnespējas procedūru Direktīvas 2001/23 5. panta 1. punkta izpratnē. Pretējā gadījumā šī tiesību norma attiektos tikai uz WIBRA BELGIË SA bankrota procedūru.
45
Otrām kārtām, Direktīvas 2001/23 5. panta 1. punktā prasīts, lai bankrota procedūra vai analoga maksātnespējas procedūra būtu sākta ar nolūku veikt subjekta, kas nodod īpašumtiesības, aktīvu realizāciju.
46
Šajā ziņā jānorāda, pirmkārt, ka šai prasībai neatbilst procedūra, kuras mērķis ir attiecīgā uzņēmuma darbības turpināšana (spriedums, 2017. gada 22. jūnijs, Federatie Nederlandse Vakvereniging u.c., C‑126/16, EU:C:2017:489, 47. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
47
Attiecībā uz atšķirībām starp procedūru, kuras mērķis ir uzņēmuma darbības turpināšana, un procedūru, kuras mērķis ir tā aktīvu realizācija pierādītas maksātnespējas dēļ, Tiesai jau ir bijusi iespēja precizēt, ka pirmās procedūras mērķis ir saglabāt uzņēmuma vai tā dzīvotspējīgo vienību darbotiesspēju, savukārt otrās procedūras mērķis ir maksimāli apmierināt kreditoru kolektīvos prasījumus. Lai gan nav izslēgts, ka šie abi attiecīgās procedūras mērķi zināmā mērā var pārklāties, uz uzņēmuma darbības turpināšanu vērstas procedūras galvenais mērķis katrā ziņā joprojām ir attiecīgā uzņēmuma saglabāšana (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 22. jūnijs, Federatie Nederlandse Vakvereniging u.c., C‑126/16, EU:C:2017:489, 48. punkts).
48
Tātad bankrota vai analogas maksātnespējas procedūras mērķis var būt maksimāli apmierināt visus kreditoru kolektīvos prasījumus pat tad, ja tās papildu mērķis ir cedēt ekspluatācijā esošo uzņēmumu, cik vien iespējams saglabājot nodarbinātību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 28. aprīlis, Federatie Nederlandse Vakbeweging (Pre‑pack procedūra), C‑237/20, EU:C:2022:321, 55. punkts).
49
No Tiesas judikatūras arī izriet, ka ir jāpierāda ne tikai tas, ka bankrota vai analogas maksātnespējas procedūras galvenais mērķis ir maksimāli apmierināt kreditoru prasījumus, bet arī tas, ka šādas cesijas īstenošana ļauj efektīvi sasniegt šo galveno mērķi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 28. aprīlis, Federatie Nederlandse Vakbeweging (Pre‑pack procedūra), C‑237/20, EU:C:2022:321, 53. punkts).
50
Līdz ar to iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus atbilstošos elementus, jāpārbauda, vai pamatlietās aplūkoto secīgo procedūru, aplūkojot tās atsevišķi vai kopumā, mērķis ir bijis maksimāli apmierināt kreditoru kolektīvos prasījumus un vai tās ir ļāvušas sasniegt šo mērķi iepriekšējā punktā minētās judikatūras izpratnē vai, gluži pretēji, tās galvenokārt ir vērstas uz to, lai saglabātu uzņēmuma vai tā dzīvotspējīgo vienību darbotiesspēju.
51
Šajā ziņā, pirmām kārtām, šķiet, ka no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka Beļģijas tiesībās atšķirībā no bankrota procedūras tiesas veiktās reorganizācijas procedūras mērķis galvenokārt nav nodrošināt kreditoru prasījumu maksimālu apmierināšanu. Turklāt no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka konkrētajā gadījumā spriedumā, ar kuru tika iecelti tiesas pilnvarnieki pēc WIBRA BELGIË SA iesniegtā prasības pieteikuma par reorganizāciju, šiem tiesas pilnvarniekiem bija uzticēts uzdevums organizēt un nodot visas vai daļu no šīs sabiedrības darbībām.
52
Otrām kārtām, ja iesniedzējtiesa uzskatītu, kā izklāstīts šī sprieduma 44. punktā, ka tiesas veiktās reorganizācijas procedūra un WIBRA BELGIË SA bankrota procedūra kopā ir bijušas bankrota vai analogas maksātnespējas procedūras Direktīvas 2001/23 5. panta 1. punkta izpratnē, tai būtu jāpārbauda, vai šāda procedūra pati par sevi atbilst šī sprieduma 45. punktā minētajam nosacījumam, un tas nozīmē, ka šīs procedūras galvenais mērķis, vērtējot to kopumā, bija panākt pēc iespējas lielāku atmaksu visiem subjekta, kas nodod īpašumtiesības, kreditoriem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 28. aprīlis, Federatie Nederlandse Vakbeweging (Pre‑pack procedūra), C‑237/20, EU:C:2022:321, 52. un 53. punkts).
53
Lai pārbaudītu, vai šī sprieduma 45. punktā atgādinātais nosacījums konkrētajā gadījumā ir izpildīts, iesniedzējtiesa it īpaši var ņemt vērā faktu, ka WIBRA BELGIË SRL tika izveidota ar mērķi pārņemt un turpināt daļu no darbībām, ko agrāk veica WIBRA BELGIË SA, un ka “WIBRA” paziņojumā presei, kas datēts ar nākamo dienu pēc šī uzņēmuma bankrota pasludināšanas, bija norādīts, ka maksātnespējas administratori, kas tika iecelti pēc šīs bankrota pasludināšanas, “ir apstiprinājuši [..] WIBRA pārņemšanas plānu” attiecībā uz WIBRA BELGIË SA galvenās mītnes Beļģijā un 36 veikalu nodošanu, kā arī vēl 183 darbinieku pieņemšanu darbā no jauna, precizējot, ka “šī atsākšana izbeidz nenoteiktību attiecībā uz WIBRA darbības turpināšanu Beļģijā”.
54
Otrkārt, vēl ir jāpārliecinās, ka pamatlietā aplūkoto bankrota vai analogo maksātnespējas procedūru reglamentē tiesību normas, kas ļauj nodrošināt, ka šādas procedūras īstenošana nerada tiesisko nenoteiktību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 28. aprīlis, Federatie Nederlandse Vakbeweging (Pre‑pack procedūra), C‑237/20, EU:C:2022:321, 54. un 55. punkts).
55
Šajā ziņā, neskarot pārbaudi, kas jāveic iesniedzējtiesai, no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem neizriet, ka tiesas veiktās reorganizācijas procedūrai vai bankrota procedūrai, kādas tās ir noteiktas Beļģijas tiesībās, nebūtu pietiekama tiesiskā vai normatīvā ietvara, lai izpildītu iepriekšējā punktā minēto nosacījumu.
56
Savukārt, ja iesniedzējtiesa nonāktu pie secinājuma, ka pamatlietā tiesas veiktās WIBRA BELGIË SA reorganizācijas procedūra un bankrota procedūra, vērtējot tās kopā, var tikt atzīta par bankrota vai analoga maksātnespējas procedūru Direktīvas 2001/23 5. panta 1. punkta izpratnē, tai būtu jānosaka, vai šo abu procedūru secīgu norisi pietiekami reglamentē tiesību normas.
57
Visbeidzot, trešām kārtām, attiecībā uz nosacījumu, ka Direktīvas 2001/23 5. panta 1. punktā paredzētajai procedūrai jānotiek kompetentas valsts iestādes uzraudzībā, jāuzsver, no vienas puses, tas, ka no Tiesas judikatūras izriet, ka tas tā nav gadījumā, ja ieceltajam tiesas pilnvarniekam ir uzdots organizēt un īstenot uzņēmuma īpašumtiesību pāreju parādnieka vārdā un uzdevumā un ja viņam ir jālūdz iesniegt piedāvājumus, prioritāri rūpējoties par to, lai pilnībā vai daļēji tiktu saglabāta uzņēmuma darbība, vienlaikus ievērojot kreditoru tiesības, kā tas, šķiet, ir tiesas veiktās reorganizācijas procedūrā Beļģijas tiesību izpratnē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 16. maijs, Plessers, C‑509/17, EU:C:2019:424, 46. un 47. punkts).
58
No otras puses, ja iesniedzējtiesa nonāktu pie secinājuma, ka bankrota vai analogu maksātnespējas procedūru Direktīvas 2001/23 5. panta 1. punkta izpratnē konkrētajā gadījumā veido gan tiesas veiktas WIBRA BELGIË SA reorganizācijas procedūra, gan bankrota procedūra, tai būtu jānosaka, vai šāda procedūru līdzāspastāvēšana, to aplūkojot kopumā, ir pakļauta kompetentas valsts iestādes uzraudzībai. Saskaņā ar Tiesas judikatūru par šādu uzraudzību liecina – vispirms – tas, ka tiesa nosaka pilnvarnieku funkcijas posmā pirms tiesas veiktas reorganizācijas procedūras un bankrota procedūras līdzāspastāvēšanas un uzrauga šo funkciju izpildi saistībā ar pašu bankrota uzsākšanu, turpinot – apstāklis, ka uzņēmuma īpašumtiesību pāreja notiek tikai pēc bankrota procedūras uzsākšanas, kas ļauj administratoram pret to iebilst, un, visbeidzot, tas, ka pilnvarnieki, kas rīkojas sagatavošanas posmā, ir atbildīgi par savām darbībām ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādi piemērojami maksātnespējas administratoriem. Savukārt, lai noteiktu, vai šāda procedūra ir pakļauta kompetentas valsts iestādes uzraudzībai, nav jāpiešķir izšķiroša nozīme nedz apstāklim, ka vienošanās par nodošanu parakstīšana notiek neilgi pēc bankrota procedūras sākšanas, nedz tam, ka pilnvarniekiem, kas rīkojas šīs procedūras sagatavošanas posmā, nav nekādas juridiskas kompetences (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 28. aprīlis, Federatie Nederlandse Vakbeweging (Pre‑pack procedūra), C‑237/20, EU:C:2022:321, 59. un 62.–64. punkts).
59
Visbeidzot, lai sniegtu iesniedzējtiesai jebkādas pamatlietas atrisināšanai lietderīgas norādes, jāatgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 2001/23 5. panta 4. punktu dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai novērstu maksātnespējas procedūru ļaunprātīgu izmantošanu ar nolūku atņemt darbiniekiem no šīs direktīvas izrietošās tiesības.
60
Konkrētajā gadījumā WIBRA BELGIË SA lūdza sākt Beļģijas tiesībās reglamentēto tiesas veicamās reorganizācijas procedūru, kurā darbiniekiem ir paredzētas garantijas, lai sagatavotos visas šī uzņēmuma darbības vai tās daļas pārejai. No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka tieši pēc tam, kad tribunal de l’entreprise de Gand (Ģentes Uzņēmējdarbības lietu tiesa) bija atteikusies apstiprināt pārņemšanas piedāvājumu, ko bija pieņēmuši šajā procedūrā ieceltie tiesas pilnvarnieki, minētais uzņēmums lūdza šo tiesu to atzīt par bankrotējušu, tādējādi uzsākot procedūru, kas saskaņā ar Beļģijas tiesībām piešķir darba ņēmējiem garantijas, kuras atšķiras no tām, kas paredzētas tiesas veicamās reorganizācijas procedūrā.
61
Tomēr arī no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, pirmkārt, ka šo pārņemšanas piedāvājumu izteica uzņēmums, kas bija saistīts ar WIBRA BELGIË SA, nesniedzot nekādas norādes par citu potenciālo pārņēmēju meklēšanu, un ka apstiprināšanas atteikums tika pamatots ar to, ka minētais piedāvājums bija pretrunā vairākām imperatīvām normām par to darbinieku aizsardzību, kurus, iespējams, skar plānotā uzņēmuma īpašumtiesību nodošana.
62
Šādos apstākļos iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus atbilstošos elementus, būtu jāpārbauda, vai konkrētajā gadījumā maksātnespējas process nav izmantots ļaunprātīgi, lai liegtu pamatlietā aplūkotajiem darba ņēmējiem no Direktīvas 2001/23 izrietošās tiesības.
63
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2001/23 5. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams situācijā, kad bankrota procedūra notiek pēc tiesas veiktas reorganizācijas procedūras, kuras laikā tika sagatavota vienošanās par attiecīgā uzņēmuma daļēju nodošanu, bet kompetentā tiesa šo vienošanos nav apstiprinājusi pirms tās izpildes pēc bankrota pasludināšanas, ar nosacījumu, ka īstenotā bankrota vai analoga maksātnespējas procedūra faktiski ir sākta ar nolūku veikt subjekta, kas nodod īpašumtiesības, aktīvu realizāciju, ka minētā procedūra ir kompetentas valsts iestādes uzraudzībā un ka tās izmantošanu nevar kvalificēt kā ļaunprātīgu.
Par tiesāšanās izdevumiem
64
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
Padomes Direktīvas 2001/23/EK (2001. gada 12. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā 5. panta 1. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tas ir piemērojams situācijā, kad bankrota procedūra notiek pēc tiesas veiktas reorganizācijas procedūras, kuras laikā tika sagatavota vienošanās par attiecīgā uzņēmuma daļēju nodošanu, bet kompetentā tiesa šo vienošanos nav apstiprinājusi pirms tās izpildes pēc bankrota pasludināšanas, ar nosacījumu, ka īstenotā bankrota vai analoga maksātnespējas procedūra faktiski ir sākta ar nolūku veikt subjekta, kas nodod īpašumtiesības, aktīvu realizāciju, ka minētā procedūra ir kompetentas valsts iestādes uzraudzībā un ka tās izmantošanu nevar kvalificēt kā ļaunprātīgu.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.