62022CJ0160
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. rugsėjo 26 d. (
*1
)
„Apeliacinis skundas – Viešasis paslaugų pirkimas – Viešojo pirkimo sutarties sudarymo procedūros pažeidimai – Po sutarties pasirašymo Europos Komisijos priimtas sprendimas dėl susigrąžinimo – Teisinis pobūdis – Sprendimas, sukeliantis ne tik su šia sutartimi susijusių padarinių – Europos Sąjungos finansinių interesų apsauga – Administracinės priemonės – Viešosios valdžios prerogatyvų įgyvendinimas – Ieškinys dėl panaikinimo – SESV 263 straipsnis – Sąjungos teismo jurisdikcija“
Sujungtose bylose C‑160/22 P ir C‑161/22 P
dėl dviejų 2022 m. kovo 3 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateiktų apeliacinių skundų
Europos Komisija, iš pradžių atstovaujama B. Araujo Arce, J. Baquero Cruz ir J. Estrada de Solà, vėliau J. Baquero Cruz, F. Blanc, J. Estrada de Solà ir P. Ortega Sánchez de Lerín,
apeliantė,
dalyvaujant kitai proceso šaliai:
HB, atstovaujamai avocate L. Levi,
ieškovei pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė K. Jürimäe, trečiosios kolegijos pirmininko pareigas einantis Teisingumo Teismo pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai N. Piçarra (pranešėjas), N. Jääskinen ir M. Gavalec,
generalinė advokatė J. Kokott,
posėdžio sekretorė A. Lamote, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2023 m. rugsėjo 27 d. posėdžiui,
susipažinęs su 2024 m. sausio 25 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Savo apeliaciniais skundais Europos Komisija prašo iš dalies panaikinti 2021 m. gruodžio 21 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą HB / Komisija (T‑795/19, toliau – pirmasis skundžiamas sprendimas, EU:T:2021:917) ir 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimą HB / Komisija (T‑796/19, toliau – antrasis skundžiamas sprendimas, EU:T:2021:918) (toliau kartu – skundžiami sprendimai); jais šis teismas atmetė kaip nepriimtinus HB ieškinius panaikinti atitinkamai 2019 m. spalio 15 d. Komisijos sprendimą C(2019) 7319 final, susijusį su sumų, mokėtinų dėl pirkimo CARDS/2008/166-429, sumažinimu ir nepagrįstai sumokėtų sumų susigrąžinimu (toliau – sprendimas dėl susigrąžinimo CARDS), ir 2019 m. spalio 15 d. Komisijos sprendimą C(2019) 7318 final, susijusį su sumų, mokėtinų dėl pirkimo TACIS/2006/101‑510, sumažinimu ir nepagrįstai sumokėtų sumų susigrąžinimu (toliau – sprendimas dėl susigrąžinimo TACIS) (toliau kartu – ginčijami sprendimai).
Teisinis pagrindas
Reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 2988/95
2
1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos (OL L 312, 1995, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 340) 1 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Pažeidimas“ – tai bet kuris Bendrijos teisės aktų nuostatų pažeidimas, susijęs su ekonominės veiklos vykdytojo veiksm[ais] ar neveikim[u], dėl kurio [kuriais] Bendrijų bendrajam biudžetui ar jų valdomiems biudžetams padaroma [arba gali būti padaryta] žala sumažinant ar iš viso prarandant pajamas, gaunamas iš tiesiogiai Bendrijų vardu surinktų nuosavų lėšų, arba darant nepagrįstas išlaidas.“
3
Šio reglamento 2 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Administraciniai patikrinimai, priemonės ir nuobaudos pradedamos taikyti tais atvejais, kai tai yra būtina užtikrinant, kad būtų tinkamai taikomi Bendrijos teisės aktai. Jos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasinančios, kad galėtų tinkamai apsaugoti Bendrijų finansinius interesus.“
4
To reglamento 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Įvykdžius bet kokį pažeidimą, neteisingai įgyta nauda paprastai panaikinama:
–
įpareigojant sumokėti nustatytas sumas arba grąžinti neteisėtai įgytas sumas,
–
visiškai arba dalinai nusavinant užstatą, kuris buvo pateiktas kartu su paskirtos sumos prašymu arba tada, kai buvo gautas išankstinis mokėjimas.“
2002 m. finansinis reglamentas
5
2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento (OL L 248, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 74), iš dalies pakeisto 2006 m. gruodžio 13 d. Tarybos reglamentu (EB, Euratomas) Nr. 1995/2006 (OL L 390, 2006, p. 1; toliau – 2002 m. finansinis reglamentas), panaikintu nuo 2012 m. gruodžio 31 d., 103 straipsnyje buvo nustatyta:
„Kai vykdant sutarčių sudarymo procedūrą padaryta rimtų klaidų, pažeidimų ar sukčiauta, institucijos sustabdo procedūrą ir gali imtis visų reikalingų priemonių, įskaitant procedūros nutraukimą.
Kai nustačius konkurso nugalėtoją paaiškėja, kad vykdant sutarties sudarymo procedūrą arba sutartį padaryta rimtų klaidų, pažeidimų ar sukčiauta, institucijos, atsižvelgdamos į einamąjį procedūros etapą, gali nesudaryti sutarties arba sustabdyti sutarties vykdymą, arba atitinkamais atvejais nutraukti sutartį.
Kai už tokias klaidas, pažeidimus ar sukčiavimą atsakingas rangovas, institucijos gali taip pat atsisakyti mokėti, susigrąžinti jau išmokėtas sumas arba gali nutraukti visas su šiuo rangovu sudarytas sutartis, atsižvelgdamos į klaidų, pažeidimų ar sukčiavimo sunkumą.“
2018 m. finansinis reglamentas
6
2018 m. liepos 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES, Euratomas) 2018/1046 dėl Sąjungos bendrajam biudžetui taikomų finansinių taisyklių, kuriuo iš dalies keičiami reglamentai (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 ir Sprendimas Nr. 541/2014/ES, bei panaikinamas Reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 (OL L 193, 2018, p. 1; toliau – 2018 m. finansinis reglamentas), 21 straipsnio 3 dalies b punkte numatyta:
„Vidaus asignuotąsias pajamas sudaro:
<…>
b)
pajamos, gautos iš pagal 101 straipsnį grąžintų neteisingai išmokėtų sumų.“
7
2018 m. finansinio reglamento 131 straipsnio „Sustabdymas, panaikinimas ir sumažinimas“ 2 ir 4 dalyse numatyta:
„2.   Jeigu po skyrimo paaiškėja, kad vykdant skyrimo procedūrą padaryta pažeidimų arba sukčiauta, atsakingas leidimus suteikiantis pareigūnas gali:
a)
atsisakyti prisiimti teisinį įsipareigojimą arba atšaukti apdovanojimo skyrimą;
b)
sustabdyti mokėjimus;
c)
sustabdyti teisinio įsipareigojimo vykdymą;
d)
kai tikslinga, panaikinti visą teisinį įsipareigojimą arba įsipareigojimą vieno arba daugiau gavėjų atžvilgiu.
<…>
4.   Be priemonių, nurodytų 2 ar 3 dalyje, atsakingas leidimus suteikiantis pareigūnas gali proporcingai sumažinti dotaciją, apdovanojimą, susitarime dėl įnašo nustatytą įnašą arba sutartyje nustatytą kainą, atsižvelgdamas į pažeidimų, sukčiavimo arba pareigų nevykdymo mastą, be kita ko, tais atvejais, kai atitinkama veikla nebuvo įgyvendinta arba buvo įgyvendinta netinkamai, iš dalies ar pavėluotai.
<…>“
Bylos aplinkybės
8
Abiejų nagrinėjamų bylų aplinkybes Bendrasis Teismas išdėstė atitinkamai pirmojo skundžiamo sprendimo 1–29 punktuose ir antrojo skundžiamo sprendimo 1–24 punktuose; šio proceso tikslais jas galima apibendrinti taip, kaip nurodyta toliau.
9
Kalbant apie bylą, kurioje priimtas antrasis skundžiamas sprendimas, reikia nurodyti, kad 2006 m. sausio 25 d. Europos Sąjunga, atstovaujama savo Delegacijos Ukrainoje, paskelbė konkursą, siekdama sudaryti techninės paramos paslaugų teikimo Ukrainos valdžios institucijoms sutartį, kad Ukrainos teisės aktai būtų derinami su Sąjungos teisės aktais. Šis pirkimas buvo vykdomas įgyvendinant Techninės paramos Nepriklausomų valstybių sandraugai programą (TACIS), jos paskirtis – skatinti perėjimą prie rinkos ekonomikos ir stiprinti demokratiją, taip pat teisinę valstybę Rytų Europos ir Centrinės Azijos valstybėse partnerėse.
10
2006 m. liepos 17 d. nuspręsta pirkimo TACIS/2006/101‑510 (toliau – pirkimas TACIS) laimėtoju pripažinti HB koordinuojamą konsorciumą, atrinktą iš aštuonių pasiūlymus pateikusių konkurso dalyvių. Su šiuo pirkimu susijusi sutartis (toliau – sutartis TACIS) buvo pasirašyta tą pačią dieną, jos maksimali vertė – 4410000 EUR.
11
Kalbant apie bylą, kurioje priimtas pirmasis skundžiamas sprendimas, reikia nurodyti, kad 2007 m. spalio 24 d. Sąjunga, atstovaujama Europos rekonstrukcijos agentūros (ERA), paskelbė konkursą, siekdama sudaryti techninės paramos paslaugų teikimo Aukštajai teisėjų tarybai Serbijoje sutartį. Šis pirkimas buvo vykdomas įgyvendinant Bendrijos paramos rekonstrukcijai, plėtrai ir stabilizavimui programą (CARDS), jos paskirtis – suteikti paramą Pietryčių Europos šalims, kad jos dalyvautų stabilizavimo ir asociacijos su Sąjunga procese.
12
2008 m. birželio 10 d. pirkimo CARDS/2008/166‑429 (toliau – pirkimas CARDS) laimėtoju pripažintas HB koordinuojamas konsorciumas, atrinktas iš penkių pasiūlymus pateikusių konkurso dalyvių. 2008 m. liepos 30 d. buvo pasirašyta su tuo pirkimu susijusi sutartis (toliau – sutartis CARDS); jos maksimali vertė – 1999125 EUR.
13
Ir sutartyje CARDS, ir sutartyje TACIS (toliau kartu – ginčijamos sutartys), be kita ko, buvo nustatyta, kad visus klausimus, kurių neapima atitinkama sutartis, reglamentuoja Belgijos teisė ir kad visi su šia sutartimi susiję ginčai, kurių negalima išspręsti taikiai, priklauso išimtinei Briuselio (Belgija) teismų jurisdikcijai. Šiose sutartyse buvo numatyta, kad, jei Sąjungos pasirinktas kontrahentas pripažįstamas kaltu dėl klaidų, pažeidimų ar sukčiavimo vykstant sutarties sudarymo procedūrai, Sąjunga gali, pirma, atsisakyti atlikti nustatytus mokėjimus ir (arba) proporcingai susigrąžinti jau sumokėtas sumas ir, antra, nutraukti sutartį, įskaitant atvejį, kai kontrahentas pripažįstamas padaręs sunkų profesinį nusižengimą.
14
Atlikusi tyrimą Europos kovos su sukčiavimu tarnyba (OLAF) 2009 m. balandžio 7 d. ataskaitoje nurodė rimtus pažeidimus ir galimus korupcijos veiksmus, susijusius su HB dalyvavimu konkursuose, organizuotuose vykdant pirkimus CARDS ir TACIS. OLAF galutinėse tyrimo ataskaitose, Komisijai perduotose atitinkamai 2010 m. balandžio 19 d. ir 2011 m. lapkričio 28 d., patvirtino šių pažeidimų ir šių veiksmų egzistavimą ir rekomendavo nutraukti ginčijamas sutartis (jų vykdymas per tą laiką buvo sustabdytas), taip pat susigrąžinti nepagrįstai išmokėtas sumas.
15
2013 m. kovo 19 d. Delegacija Ukrainoje pranešė HB, kad sutartis TACIS galėjo būti laikoma įvykdyta dėl patvirtintos galutinės ataskaitos, apmokėtos galutinės sąskaitos ir grąžintos banko garantijos. 2018 m. gegužės 24 d. ši delegacija pranešė HB apie savo ketinimą susigrąžinti visas sumas, sumokėtas pagal šią sutartį, t. y. iš viso 4241507 EUR. HB pareiškus prieštaravimą, 2018 m. gruodžio 5 d. raštu ši delegacija patvirtino tokį ketinimą.
16
2019 m. spalio 15 d. Komisija priėmė sprendimą dėl susigrąžinimo TACIS.
17
2014 m. liepos 11 d. Sąjungos delegacija Serbijoje, kuriai sutartis CARDS buvo perduota likvidavus ERA, informavo HB apie savo ketinimą nutraukti šią sutartį dėl rimtų įtarimų, susijusių su neteisėtu sutarties CARDS skyrimu, ir 2015 m. gegužės 8 d. raštu patvirtino šį ketinimą. 2015 m. lapkričio 9 d. ši delegacija išsiuntė HB nurodymą grąžinti 1197055,86 EUR sumą.
18
2019 m. spalio 15 d. Komisija priėmė sprendimą dėl susigrąžinimo CARDS.
19
Ginčijamais sprendimais, grindžiamais, be kita ko, 2002 m. finansinio reglamento 103 straipsniu, 2018 m. finansinio reglamento 131 straipsniu ir Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsniu, Komisija nusprendė, kad vykdant sutarčių CARDS ir TACIS sudarymo procedūras atitinkami HB koordinuojami konsorciumai padarė pažeidimą, kaip jis suprantamas pagal šiuos 103 ir 131 straipsnius (1 straipsnis). Todėl šių pirkimų sumos buvo sumažintos iki nulio (2 straipsnis) ir pagal tų pirkimų sutartis atlikti mokėjimai buvo pripažinti kaip atlikti nepagrįstai, o sumokėtos sumos – susigrąžintinos (3 straipsnis). Šių sprendimų 5 straipsnyje patikslinta, kad pagal SESV 263 straipsnį „per du mėnesius galima pareikšti ieškinį dėl šių sprendimų panaikinimo Europos Sąjungos Teisingumo Teisme“.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiami sprendimai
Byla T‑795/19
20
2019 m. lapkričio 19 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo HB pagal SESV 263 straipsnio ir 340 straipsnio antrą pastraipą pareikštą ieškinį, jame prašyta:
–
panaikinti sprendimą dėl susigrąžinimo CARDS,
–
nurodyti grąžinti visas sumas, kurias Komisija galėjo susigrąžinti pagal sprendimą dėl susigrąžinimo CARDS, kartu su delspinigiais, apskaičiuotais pagal Europos Centrinio Banko nustatytą palūkanų normą, padidintą 7 procentiniais punktais,
–
nurodyti Komisijai sumokėti paskutinę dėl 437649,39 EUR sumos išrašytą sąskaitą faktūrą su delspinigiais, apskaičiuotais pagal Europos Centrinio Banko nustatytą palūkanų normą, padidintą 7 procentiniais punktais,
–
nurodyti grąžinti banko garantiją ir atlyginti dėl pavėluoto garantijos grąžinimo patirtą turtinę žalą,
–
priteisti iš Komisijos simbolinį 1 EUR žalos atlyginimą, „su sąlyga, kad jis bus patikslintas“, ir
–
priteisti iš Komisijos visas bylinėjimosi išlaidas.
21
Komisija Bendrojo Teismo prašė:
–
atmesti prašymą panaikinti sprendimą dėl susigrąžinimo CARDS kaip nepagrįstą,
–
atmesti kitus prašymus kaip nepriimtinus arba bet kuriuo atveju kaip nepagrįstus ir
–
priteisti iš HB bylinėjimosi išlaidas.
22
Pirmajame skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas ex officio nurodė ieškinio nepriimtinumą, kiek juo prašyta panaikinti sprendimą dėl susigrąžinimo CARDS. Skundžiamo sprendimo 67–88 punktuose išnagrinėjęs to sprendimo turinį Bendrasis Teismas savo sprendimo 89 punkte nusprendė, kad tas sprendimas gali sukelti tik su sutartimi CARDS susijusias pasekmes ir kad jis negali būti atskirtas nuo šios sutarties. Tuo remdamasis Bendrasis Teismas to paties skundžiamo sprendimo 90 punkte padarė išvadą, kad dėl sprendimo dėl susigrąžinimo CARDS, atsižvelgiant į jo pobūdį, negalėjo būti pateiktas ieškinys dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį. Todėl jis atmetė kaip nepriimtiną reikalavimą panaikinti šį sprendimą. Be to, kiek tuo ieškiniu siekta deliktinės Sąjungos atsakomybės pripažinimo, Bendrasis Teismas pirmojo skundžiamo sprendimo 97–103 punktuose jį atmetė kaip nepagrįstą. Galiausiai skundžiamo sprendimo 107 ir 108 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad nagrinėjamu atveju ginčas kilo dėl ginčijamo sprendimo 5 straipsnio, tad nusprendė, kad ir Komisija turi padengti HB bylinėjimosi išlaidas, nors jos reikalavimai ir nebuvo patenkinti.
Byla T‑796/19
23
2019 m. lapkričio 19 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo HB pagal SESV 263 straipsnio ir 340 straipsnio antrą pastraipą pareikštą ieškinį, jame prašyta:
–
panaikinti sprendimą dėl susigrąžinimo TACIS,
–
nurodyti grąžinti visas sumas, kurias Komisija galėjo susigrąžinti pagal sprendimą dėl susigrąžinimo TACIS, kartu su delspinigiais, apskaičiuotais pagal Europos Centrinio Banko nustatytą palūkanų normą, padidintą 7 procentiniais punktais,
–
priteisti iš Komisijos simbolinį 1 EUR žalos atlyginimą, „su sąlyga, kad jis bus patikslintas“, ir
–
priteisti iš Komisijos visas bylinėjimosi išlaidas.
24
Komisija Bendrojo Teismo prašė:
–
atmesti prašymą panaikinti sprendimą dėl susigrąžinimo TACIS kaip nepagrįstą,
–
atmesti visą prašymą dėl žalos atlyginimo kaip nepriimtiną ar kaip nepagrįstą, ir
–
priteisti iš HB bylinėjimosi išlaidas.
25
Antrajame skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas ex officio nurodė ieškinio nepriimtinumą, kiek juo prašyta panaikinti sprendimą dėl susigrąžinimo TACIS. Skundžiamo sprendimo 62–85 punktuose išnagrinėjęs to sprendimo turinį Bendrasis Teismas minėto sprendimo 86 punkte nusprendė, kad jis gali sukelti tik su sutartimi TACIS susijusias pasekmes ir kad jis negali būti atskirtas nuo šios sutarties. Tuo remdamasis Bendrasis Teismas to paties skundžiamo sprendimo 87 punkte padarė išvadą, kad dėl sprendimo dėl susigrąžinimo TACIS, atsižvelgiant į jo pobūdį, negalėjo būti pateiktas ieškinys dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį. Todėl jis atmetė kaip nepriimtiną reikalavimą panaikinti šį sprendimą. Be to, kiek tuo ieškiniu siekta deliktinės Sąjungos atsakomybės pripažinimo, Bendrasis Teismas pirmojo skundžiamo sprendimo 93–99 punktuose jį atmetė kaip nepagrįstą. Galiausiai skundžiamo sprendimo 103 ir 104 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad nagrinėjamu atveju ginčas kyla dėl ginčijamo sprendimo 5 straipsnio, tad nusprendė, kad ir Komisija turi padengti HB bylinėjimosi išlaidas, nors jos reikalavimai ir nebuvo patenkinti.
Šalių reikalavimai ir procesas Teisingumo Teisme
26
Savo apeliaciniame skunde byloje C‑160/22 P Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti pirmąjį skundžiamą sprendimą, kiek juo atmestas kaip nepriimtinas HB dėl sprendimo dėl susigrąžinimo CARDS pareikštas ieškinys dėl panaikinimo ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, įskaitant susijusias su laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra,
–
grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis iš esmės išnagrinėtų ieškinį dėl panaikinimo ir priimtų sprendimą dėl bylinėjimosi išlaidų, ir
–
priteisti iš HB bylinėjimosi išlaidas.
27
Savo apeliaciniame skunde byloje C‑161/22 P Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti antrąjį skundžiamą sprendimą, kiek juo atmestas kaip nepriimtinas HB dėl sprendimo dėl susigrąžinimo TACIS pareikštas ieškinys dėl panaikinimo, ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, įskaitant susijusias su laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra,
–
grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis iš esmės išnagrinėtų ieškinį dėl panaikinimo ir priimtų sprendimą dėl bylinėjimosi išlaidų, ir
–
priteisti iš HB bylinėjimosi išlaidas.
28
Savo atsiliepime į du apeliacinius skundus HB Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti abu apeliacinius skundus ir
–
priteisti iš Komisijos visas bylinėjimosi išlaidas.
29
2022 m. gegužės 11 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos C‑160/22 P ir C‑161/22 P buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdomos rašytinė ir žodinė proceso dalys ir priimtas sprendimas.
Dėl apeliacinių skundų
30
Grįsdama savo apeliacinius skundus, pateiktus bylose C‑160/22 P ir C‑161/22 P, Komisija nurodo tris pagrindus, kurie, kaip ji mano, yra „glaudžiai susiję“, nes ginčijamus sprendimus sudarantys straipsniai yra nedalomas vienetas, kuris neturėtų teisinės reikšmės, jei nebūtų kurio nors iš šių straipsnių.
Dėl priimtinumo
Šalių argumentai
31
HB teigia, kad tiek, kiek ieškinius dėl ginčijamų sprendimų Bendrasis Teismas atmetė kaip nepriimtinus, Komisijos pateikti apeliaciniai skundai taip pat yra nepriimtini, nes ši institucija nepralaimėjo, net ir iš dalies, bylos pagal savo reikalavimus pirmojoje instancijoje, kaip to reikalaujama pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį.
32
Komisija atsikerta, kad tiek, kiek Bendrasis Teismas atmetė ieškinius dėl ginčijamų sprendimų panaikinimo kaip nepriimtinus, jos reikalavimas pripažinti šiuos ieškinius nepagrįstais nebuvo patenkintas, o tai suponuoja Bendrojo Teismo jurisdikciją, taigi ir tų ieškinių priimtinumą.
Teisingumo Teismo vertinimas
33
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio antrą pastraipą apeliacinį skundą gali paduoti bet kuri pagal visus savo reikalavimus arba jų dalį bylą pralaimėjusi šalis.
34
Nagrinėjamu atveju, kaip priminta šio sprendimo 21 ir 24 punktuose, Komisija pirmojoje instancijoje prašė atmesti ieškinius dėl ginčijamų sprendimų panaikinimo kaip nepagrįstus.
35
Atmesdamas šiuos ieškinius kaip nepriimtinus, Bendrasis Teismas atmetė ir prielaidą dėl šio teismo jurisdikcijos nagrinėti minėtus ieškinius, kuria buvo grindžiami Komisijos argumentai. Todėl reikia pripažinti, kad Komisija pralaimėjo pagal savo reikalavimus pirmojoje instancijoje.
36
Tuo remiantis, darytina išvada, kad apeliaciniai skundai bylose C‑160/22 P ir C‑161/22 P yra priimtini.
Dėl esmės
Šalių argumentai
37
Trimis apeliacinių skundų bylose C‑160/22 P ir C‑161/22 P pagrindais, susijusiais atitinkamai su pirmojo skundžiamo sprendimo 67–90 punktais ir antrojo skundžiamo sprendimo 62–87 punktais, kuriuos dėl jų sąsajos reikia nagrinėti kartu, Komisija priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis klaidingai „priskyrė prie sutartinių santykių“ viešosios valdžios prerogatyvas, jai suteiktas, be kita ko, pagal 2002 m. finansinio reglamento 103 straipsnį, ir kurias įgyvendindama ji gali konstatuoti viešojo pirkimo pažeidimus ir atitinkamai sumažinti šio pirkimo kainą, taip pat susigrąžinti nepagrįstai sumokėtas sumas.
38
Komisija teigia, pirma, kad Bendrasis Teismas „sutrikdė Sąjungos teisinę sistemą“, kai pirmojo skundžiamo sprendimo 75 ir 76 punktuose ir antrojo skundžiamo sprendimo 70 ir 71 punktuose nusprendė, kad ginčijamos sutartys „absorbavo“ viešosios valdžios priemones, priimtas remiantis kartu taikomomis šio 103 straipsnio ir Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsnio, nurodytų ginčijamų sprendimų 1–3 straipsniuose, nuostatomis, todėl šių priemonių kontrolę turi vykdyti sutartyje nurodytas teismas. Neatsižvelgdamas į šių sprendimų teisinį pobūdį ir remdamasis tik ta aplinkybe, kad sutartis buvo pasirašyta prieš priimant tuos sprendimus, Bendrasis Teismas nepaisė 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo ADR Center / Komisija (C‑584/17 P, EU:C:2020:576, 69–72 punktai).
39
Pirmojo skundžiamo sprendimo 76 ir 77 punktuose ir antrojo skundžiamo sprendimo 71 ir 72 punktuose pripažinęs, kad ginčijami sprendimai yra „sutartinio“ pobūdžio, nors jie buvo viešosios valdžios prerogatyvų išraiška, Bendrasis Teismas taip pat veikė pažeisdamas Reglamento Nr. 2988/95 ir 2002 m. ir 2018 m. finansinių reglamentų „esmę ir turinį“ ir pakeitė patį Sąjungos teisės aktų leidėjo Komisijai suteiktų įgaliojimų pobūdį.
40
Be to, pirmojo skundžiamo sprendimo 77 punkte ir antrojo skundžiamo sprendimo 72 punkte nusprendęs, kad Komisija turi remtis šiomis prerogatyvomis sutartyje nurodytame teisme, Bendrasis Teismas iškraipė jas. Iš tiesų administracija, kuri turi kreiptis į sutartyje nurodytą teismą ir laukti, kol šis priims sprendimą, kad sustabdytų sutartinius santykius, dėl kurių kyla įtarimų dėl sukčiavimo, nebūtų veiksminga kovojant su sukčiavimu ir pažeidimais. Tai taip pat prieštarautų SESV 325 straipsnio 1 daliai.
41
Antra, Komisijos teigimu, pirmojo skundžiamo sprendimo 78 ir 86 punktuose ir antrojo skundžiamo sprendimo 73 ir 83 punktuose Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų, kai ginčijamų sprendimų 1–3 straipsnius kvalifikavo kaip „sutartines“ priemones ar aktus. Taigi Bendrasis Teismas nepaisė būtent Komisijos kompetencijos vienašališkai nustatyti, kas yra pažeidimas, net jeigu jis buvo padarytas per administracinį etapą iki sutarties sudarymo. Kita vertus, priemonėmis, kurias dėl to ar vėliau Komisija gali priimti pagal, be kita ko, 2002 m. finansinio reglamento 103 straipsnį arba 2018 m. finansinio reglamento 131 straipsnį, nesiekiama, kad būtų atlyginta dėl sutarties nevykdymo padaryta žala. Be to, išmokėtų sumų susigrąžinimas atsižvelgiant į pažeidimo sunkumą, koks numatytas 131 straipsnyje, yra su sutartiniais santykiais nesusijusi priemonė. Sutarties sumos sumažinimas iki nulio ir visos sumokėtos sumos susigrąžinimas taip pat negali būti laikomi tiesioginėmis HB, kaip kontrahentės, padarytų pažeidimų, turėjusių įtakos ginčijamų sutarčių TACIS ir CARDS sudarymui, konstatavimo pasekmėmis.
42
Komisija taip pat priekaištauja Bendrajam Teismui dėl pirmojo skundžiamo sprendimo 73 punkte ir antrojo skundžiamo sprendimo 68 punkte padarytos išvados, kad ji „iš esmės siekė įrodyti, kad nustatytas sutarties sudarymui įtakos turintis trūkumas“, nors iš ginčijamų sprendimų turinio matyti, kad ji ketino imtis priemonių, kuriomis įgyvendinamos viešosios valdžios prerogatyvos, siekiant apsaugoti Sąjungos finansinius interesus.
43
Komisijos nuomone, kadangi pažeidimų padarymo momentu HB daugių daugiausia buvo konkurso dalyvė, Bendrasis Teismas taip pat padarė teisės klaidą pirmojo skundžiamo sprendimo 79 punkte ir antrojo skundžiamo sprendimo 74 punkte, nes rėmėsi esminiais pažeidimais, kuriuos HB padarė „kaip kontrahentė“.
44
Galiausiai pirmojo skundžiamo sprendimo 80 ir 81 punktuose ir antrojo skundžiamo sprendimo 77 ir 78 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad Komisija galėjo imtis susigrąžinimo priemonių kaip ginčijamų sutarčių vykdymo priemonių ir kad ginčijamų sprendimų 2 ir 3 straipsniuose nurodytomis priemonėmis „konstatuojamas sutarties nutraukimas ir atitinkamai panaikinama sutartis“. Taip Bendrasis Teismas supainiojo sutarčių nutraukimo ir panaikinimo ex tunc sąvokas bei jų pasekmes. Bet kuriuo atveju Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsnyje nenumatyta, kad sutartis turi būti niekinė ar nutraukta tam, kad būtų galima taikyti administracines susigrąžinimo priemones. 2018 m. finansinio reglamento 131 straipsnio 4 dalyje kainos sumažinimo priemonės priėmimas taip pat nesiejamas su sutarties nutraukimu ar kita sutartinio pobūdžio priemone.
45
HB atsikerta, kad Komisija skundžiamiems sprendimams suteikia tokią reikšmę, kokios jie neturi. Iš tiesų pirmojo skundžiamo sprendimo 72 punkte ir antrojo skundžiamo sprendimo 67 punkte Bendrojo Teismo pateikti argumentai, kad įgaliojimai, kuriuos Komisija kildina iš 2002 m. finansinio reglamento ar kitų antrinės teisės normų, nuo sutarties pasirašymo yra priskirtini prie sutartinių santykių, nėra novatoriški ar trikdantys Sąjungos teisės sistemą. Iš 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo ADR Center / Komisija (C‑584/17 P, EU:C:2020:576, 67 punktas) matyti, kad, viena vertus, nors pagal finansinius reglamentus ir Reglamentą Nr. 2988/95 Komisijai suteikti įgaliojimai įpareigoti kontrahentą įvykdyti finansinio pobūdžio įsipareigojimus, esant sutarčiai, Komisija negali įgyvendinti pagal šiuos reglamentus jai vienašališkai suteiktų įgaliojimų. Kita vertus, iš to sprendimo 73 punkto matyti, kad nors privaloma tvarka vykdytiną sprendimą Komisija priima įgyvendindama viešosios valdžios prerogatyvas, ši institucija viršija savo kompetenciją, kai tokį sprendimą priima egzistuojant sutartiniams santykiams ir kai Sąjungos teismas nėra sutartyje nurodytas teismas.
46
Be to, iš 2015 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro / Komisija (C‑506/13 P, EU:C:2015:562, 21 punktas) matyti, kad tuo atveju, kai Komisija, siekdama skirti finansinę paramą, nusprendžia sudaryti sutartį, patenkančią į SESV 272 straipsnio taikymo sritį, ji turi laikytis ta sutartimi apibrėžtų ribų. HB nuomone, tai, kad Komisija norėjo įgyvendinti savo įgaliojimus, nereiškia, kad jai leista tai daryti arba kad tai darydama tuos įgaliojimus ji įgyvendina už sutartinių santykių ribų.
47
Galiausiai HB tvirtina, kad Bendrasis Teismas teisingai kvalifikavo ją kaip sutarties šalį ir dėl pirmojo skundžiamo sprendimo 67–78 punktuose bei antrojo skundžiamo sprendimo 62–73 punktuose išdėstytų motyvų nusprendė, kad pažeidimai turi būti vertinami atsižvelgiant į sutartinius santykius, nes ginčijami sprendimai buvo priimti jau sudarius ginčijamas sutartis. Tas pats pasakytina apie pirkimo sutarčių sumų sumažinimo iki nulio kvalifikavimą kaip sutarties panaikinimo atgaline data ir išvadą, kad sutarties nutraukimas yra privalomo sutarties poveikio panaikinimas ex tunc. Iš 2002 m. finansinio reglamento 103 straipsnio matyti, kad sutartį galima nutraukti susigrąžinant jau išmokėtas sumas arba jų nesusigrąžinant. Nagrinėjamu atveju Komisija nusprendė susigrąžinti visas jau išmokėtas sumas, o tai prilygsta sutarties nutraukimui.
Teisingumo Teismo vertinimas
48
Svarbu priminti, kad ieškinį dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį galima pareikšti dėl visų Sąjungos institucijų priimtų aktų, neatsižvelgiant į jų pobūdį ar formą, sukeliančių privalomų teisinių padarinių, kurie daro įtaką ieškovo interesams ir gali gerokai pakeisti jo teisinę padėtį. Vis dėlto Sąjungos teismas neturi jurisdikcijos nagrinėti tokio ieškinio, kai ieškovo teisinė padėtis patenka tik į sutartinius santykius, kurių teisinį režimą reglamentuoja susitariančiųjų šalių pasirinkta nacionalinė teisė (2015 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro / Komisija, C‑506/13 P, EU:C:2015:562, 16 ir 18 punktai; 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo Inclusion Alliance for Europe / Komisija, C‑378/16 P, EU:C:2020:575, 71 ir 72 punktai ir 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo ADR Center / Komisija, C‑584/17 P, EU:C:2020:576, 62 ir 63 punktai).
49
Iš tikrųjų, viena vertus, SESV 274 straipsnyje konkrečiai nurodyta, kad valstybių narių teismų jurisdikcijai priklauso spręsti ginčus, kurių viena iš šalių yra Sąjunga. Kita vertus, iš SESV 272 straipsnio matyti, kad Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso spręsti ginčus, kylančius iš Sąjungos ar jos vardu sudarytos sutarties, reguliuojamos pagal viešąją ar pagal privatinę teisę, tik jeigu šioje sutartyje yra arbitražinė išlyga šiuo klausimu.
50
Tai reiškia, kad, jeigu, nesant arbitražinės išlygos, Sąjungos teismas nuspręstų, kad turi jurisdikciją nagrinėti ginčus dėl aktų, susijusių vien su sutartiniais santykiais, panaikinimo, dėl to SESV 272 straipsnis galėtų netekti savo veiksmingumo, o šio teismo jurisdikcija galėtų viršyti SESV 274 straipsnyje nustatytas ribas (šiuo klausimu žr. 2015 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro / Komisija, C‑506/13 P, EU:C:2015:562, 19 punktą; 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo Inclusion Alliance for Europe / Komisija, C‑378/16 P, EU:C:2020:575, 73 punktą ir 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo ADR Center / Komisija, EU:C:2020:576, C‑584/17 P, 63 ir 64 punktus)
51
Taigi, esant sutarčiai, pagal kurią ieškovas yra įsipareigojęs vienai iš Sąjungos institucijų, į Sąjungos teismus su ieškiniu pagal SESV 263 straipsnį galima kreiptis tik tuomet, jei skundžiamu aktu siekiama privalomų teisinių pasekmių, nesusijusių su šalis siejančiais sutartiniais santykiais ir lemiančių susitariančiajai institucijai, kaip administracinei institucijai, suteiktų viešosios valdžios prerogatyvų įgyvendinimą (2015 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro / Komisija, C‑506/13 P, EU:C:2015:562, 20 punktas ir 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo Inclusion Alliance for Europe / Komisija, C‑378/16 P, EU:C:2020:575, 74 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
52
Tuo atveju, kai institucija, siekdama skirti finansinę paramą, nusprendžia sudaryti sutartį, patenkančią į SESV 272 straipsnio taikymo sritį, ji turi laikytis tos sutarties apibrėžtų ribų. Taigi, santykiuose su kontrahentais ji turi vengti vartoti dviprasmiškas formuluotes, kurias jie gali suvokti kaip vienašalių sprendimų priėmimo įgaliojimus, viršijančius sutarties nuostatų taikymo sritį (2015 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro / Komisija, C‑506/13 P, EU:C:2015:562, 21 punktas).
53
Nagrinėjamu atveju pirmojo skundžiamo sprendimo 71 ir 72 punktuose ir antrojo skundžiamo sprendimo 66 ir 67 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad, nepažeidžiant konkurso procedūrų administracinio pobūdžio, pagal antrinės teisės nuostatas perkančiajai organizacijai suteiktos prerogatyvos nuo sutarties pasirašymo dienos patenka į sutartinių santykių sritį.
54
Pirmojo skundžiamo sprendimo 75 ir 76 punktuose ir antrojo skundžiamo sprendimo 70 ir 71 punktuose Bendrasis Teismas, remdamasis šio sprendimo 51 punkte nurodyta jurisprudencija, atmetė Komisijos argumentą, kad vien dėl to, jog ginčijami sprendimai grindžiami, be kita ko, 2002 m. finansinio reglamento 103 straipsniu, 2018 m. finansinio reglamento 131 straipsniu ir Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsniu, jie visiškai ar iš dalies patenka į administracinių santykių sritį. Bendrojo Teismo nuomone, net darant prielaidą, kad pagal šias nuostatas Komisijai, jei įvykdomos tam tikros sąlygos, leidžiama imtis priemonių, kuriomis įgyvendinamos viešosios valdžios prerogatyvos, to negali pakakti, kad šios priemonės būtų iškart laikomos nepatenkančiomis į sutartinių santykių sritį, nes jų buvo imtasi būtent dėl pažeidimų, priskirtinų sutartiniuose santykiuose su Sąjunga dalyvaujančiai šaliai.
55
Šiomis aplinkybėmis pirmojo skundžiamo sprendimo 80 punkte ir antrojo skundžiamo sprendimo 75 punkte pažymėjęs, kad ginčijami sprendimai priimti tuo metu, kai šalys buvo tarpusavyje įsipareigojusios pagal ginčijamas sutartis ir buvo įvykdžiusios didelę atitinkamų įsipareigojimų dalį ar net juos visus, pirmojo skundžiamo sprendimo 89 ir 90 punktuose ir antrojo skundžiamo sprendimo 86 ir 87 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad šie sprendimai galėjo sukelti tik su šiomis sutartimis susijusių pasekmių, kad jie negalėjo būti nuo jų atsieti ir dėl to nepriskiriami prie aktų, kuriuos Sąjungos teismo galima prašyti panaikinti pagal SESV 263 straipsnį, kategorijos.
56
Kaip teisingai teigia Komisija, taip nusprendęs Bendrasis Teismas nepaisė šio sprendimo 48–52 punktuose primintos Teisingumo Teismo jurisprudencijos.
57
Iš tiesų, kaip visų pirma matyti iš šio sprendimo 48 ir 51 punktuose nurodytos jurisprudencijos, ieškinio dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį negali pareikšti ieškovas, kurio teisinė padėtis siejama tik su sutartiniais santykiais, kuriuos reglamentuoja susitariančiųjų šalių nurodyti nacionalinės teisės aktai. Taigi esant sutarčiai, kuria ieškovas susaistytas su viena iš Sąjungos institucijų, Sąjungos teismuose toks ieškinys gali būti pareikštas tik su dvejopa sąlyga: ginčijamu aktu siekiama sukelti privalomų teisinių pasekmių, kurių, pirma, neapima šalis saistantys sutartiniai santykiai ir kurios, antra, reiškia viešosios valdžios prerogatyvų, suteiktų susitariančiajai institucijai, kaip administracinei institucijai, įgyvendinimą.
58
Nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad ginčijamais sprendimais įgyvendinamos viešosios valdžios prerogatyvos ir kad jie nėra išimtinai susiję su sutartiniais santykiais.
59
Iš tiesų, pirma, šiais sprendimais, kurie buvo priimti remiantis, be kita ko, 2002 m. finansinio reglamento 103 straipsniu, 2018 m. finansinio reglamento 131 straipsniu ir Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsniu, Komisija siekė ištaisyti pažeidimus, kaip jie suprantami pagal pastarojo reglamento 1 straipsnio 2 dalį, turėjusius įtakos sutarčių TACIS ir CARDS sudarymo procedūrų eigai ir padarytus prieš sudarant ginčijamas sutartis.
60
Antra, minėtais sprendimais siekta ne nubausti už netinkamą ginčijamų sutarčių vykdymą, bet nustatyti pasekmes dėl to, kad HB nepaisė vienodo požiūrio principo vykstant viešųjų pirkimų TACIS ir CARDS sutarčių sudarymo procedūroms, t. y. procedūroms, kurių administracinį pobūdį Bendrasis Teismas teisingai akcentavo atitinkamai pirmojo skundžiamo sprendimo 71 punkte ir antrojo skundžiamo sprendimo 66 punkte.
61
Trečia, iš ginčijamų sprendimų teksto matyti, kad Komisija siekė susigrąžinti iš HB sumas, kurios, jos nuomone, jai buvo nepagrįstai išmokėtos. Grįsdama šių sumų grąžinimą ne patirta didele žala, bet HB padarytu dideliu pažeidimu vykstant viešųjų pirkimų TACIS ir CARDS sutarčių sudarymo procedūroms, Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 2988/95 2 straipsniu, siekė jai taikyti veiksmingą, proporcingą ir atgrasomąją administracinę priemonę, kad būtų užtikrinta tinkama Sąjungos finansinių interesų teisinė apsauga.
62
Be to, šiuo klausimu Komisija savo apeliaciniuose skunduose nurodė, kad nepagrįstai HB išmokėtos sumos turėjo būti pakartotinai panaudotos iš pradžių numatytam veiksmui ar programai, nes tai yra asignuotosios pajamos, kaip tai suprantama pagal 2018 m. finansinio reglamento 21 straipsnio 3 dalies b punktą, ir dėl to jos iš naujo įrašomos į pradinę biudžeto eilutę, kad jas būtų galima pakartotinai panaudoti.
63
Ketvirta, priešingai, nei pirmojo skundžiamo sprendimo 80 punkte ir antrojo skundžiamo sprendimo 75 punkte nusprendė Bendrasis Teismas, Komisijos priimtų priemonių taikymo laikas, t. y. aplinkybė, kad jos taikomos prieš skiriant sutartį ar po šio skyrimo, taigi prieš sudarant atitinkamas sutartis ar po jų sudarymo, negali būti lemiamas veiksnys, į kurį reikia atsižvelgti siekiant nustatyti, ar ginčas yra sutartinio, ar nesutartinio pobūdžio.
64
Priešingai, lemiama yra aplinkybė, kad ginčijamais sprendimais baudžiama už pažeidimą, padarytą prieš sudarant ginčijamas sutartis, ir kad jie nesusiję su šių sutarčių vykdymu. Tokiu atveju nesvarbu tai, ar sutarties šalys jau įvykdė didelę atitinkamų įsipareigojimų dalį ar net juos visus, taip pat ir tai, kad minėti sprendimai turi įtakos ginčijamų sutarčių vykdymui. Konkrečiai kalbant, aplinkybė, kad didelė sutarties dalis jau buvo įvykdyta, žinoma, gali turėti įtakos vertinant iš esmės sprendimo, kuriuo nurodoma susigrąžinti visas sumas, kurios, Komisijos nuomone, buvo nepagrįstai išmokėtos kontrahentui, proporcingumą. Tačiau ši aplinkybė neturi jokios įtakos vertinant, ar šis sprendimas yra administracinio, ar sutartinio pobūdžio.
65
Iš tikrųjų šio sprendimo 57 punkte priminta dvejopa sąlyga, taigi ir jurisdikcija, nagrinėti Komisijos ir jos kontrahento ginčą, turi būti nagrinėjama atsižvelgiant į Komisijos siekiamą tikslą. Jei ši institucija siekia, kad sutartis būtų įvykdyta, ieškinys turi būti pateiktas sutartyje nurodytam teismui. Tačiau jei Komisija siekia užtikrinti Sąjungos finansinių interesų apsaugą ir tam naudojasi jai pagal Reglamentą Nr. 2988/95 ir ratione temporis taikomą finansinį reglamentą suteiktomis prerogatyvomis, ginčas turi būti perduotas nagrinėti Sąjungos teismui.
66
Šiomis aplinkybėmis ginčijami sprendimai turi būti laikomi „aktu, dėl kurio galima pareikšti ieškinį“, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį, todėl ieškinys dėl jų panaikinimo turi būti pareikštas Sąjungos teisme.
67
Vadinasi, reikia konstatuoti, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamuose sprendimuose nusprendė, kad ginčijami sprendimai patenka į sutartinių santykių sritį.
68
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia patenkinti apeliacinius skundus ir panaikinti skundžiamus sprendimus.
Dėl ieškinių Bendrajame Teisme
69
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, jei apeliacinis skundas yra pagrįstas, Teisingumo Teismas Bendrojo Teismo sprendimą panaikina. Jis gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba grąžinti bylą Bendrajam Teismui.
70
Kadangi šioje bylų stadijoje negalima paskelbti galutinio sprendimo, reikia grąžinti bylas Bendrajam Teismui.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
71
Kadangi bylos grąžinamos Bendrajam Teismui, reikia atidėti bylinėjimosi išlaidų, patirtų per apeliacinį procesą, klausimo nagrinėjimą.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1.
Panaikinti 2021 m. gruodžio 21 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą HB / Komisija (T‑795/19, EU:T:2021:917) ir 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimą HB / Komisija (T‑796/19, EU:T:2021:918).
2.
Grąžinti bylas Europos Sąjungos Bendrajam Teismui.
3.
Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.