Laikina versija
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. kovo 17 d.(*)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė – Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Reglamentas (ES) 2018/1805 – 1 straipsnio 1 ir 4 dalys – Nutarimas konfiskuoti, priimtas baudžiamojoje byloje – 2 straipsnio 2 punktas ir 3 punkto a ir d papunkčiai – Konfiskavimas, susijęs su nusikalstama veika, nors galutinis nuosprendis dar nepriimtas – Nutarimas konfiskuoti, esantis išteisinamajame nuosprendyje, kuriame konstatuojama, kad konfiskuotinas turtas yra kitos nusikalstamos veikos, nei ta, dėl kurios buvo priimtas šis nuosprendis, padaryta ne išteisintų kaltinamųjų, o kitų asmenų, pajamos – Kaltinamojo akto dėl šių asmenų nebuvimas – 19 straipsnio 1 dalies h punktas – Nutarimų konfiskuoti nepripažinimo ir nevykdymo pagrindai – Išskirtiniai atvejai, kai, remiantis konkrečiais ir objektyviais įrodymais, esama pagrįstų priežasčių manyti, kad dėl nutarimo konfiskuoti vykdymo, atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes, būtų akivaizdžiai pažeista pagrindinė teisė, įtvirtinta Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje – Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis – Teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir teisė į gynybą – Nesinaudojimas veiksmingomis teisių gynimo priemonėmis sprendimą priėmusioje valstybėje narėje“
Byloje C‑8/24
dėl Visoki kazneni sud (Aukštasis baudžiamasis teismas, Kroatija) 2023 m. spalio 4 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. sausio 9 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje prieš
D. d.o.o.,
dalyvaujant
Županijsko državno odvjetništvo u Zagrebu,
TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas K. Lenaerts, pirmininko pavaduotojas T. von Danwitz, kolegijų pirmininkai K. Jürimäe, C. Lycourgos, I. Jarukaitis, M. Condinanzi ir F. Schalin, teisėjai S. Rodin, E. Regan (pranešėjas), N. Piçarra, N. Jääskinen, D. Gratsias, B. Smulders, S. Gervasoni ir N. Fenger,
generalinis advokatas J. Richard de la Tour,
posėdžio sekretorius M. Longar, administratorius,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2025 m. vasario 3 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        Županijsko državno odvjetništvo u Zagrebu, atstovaujamo S. Blažević,
–        Kroatijos vyriausybės, atstovaujamos G. Vidović Mesarek,
–        Slovėnijos vyriausybės, atstovaujamos A. Dežman Mušič,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos R. Mrljić, J. Vondung ir I. Zaloguin,
susipažinęs su 2025 m. birželio 12 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2018 m. lapkričio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2018/1805 dėl nutarimų areštuoti ir nutarimų konfiskuoti turtą tarpusavio pripažinimo (OL L 303, 2018, p. 1 ir klaidų ištaisymas OL L 203, 2020, p. 96) 1 straipsnio 2 dalies, 2 straipsnio 3 ir 10 punktų ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnio išaiškinimo.
2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Kroatijoje įsteigtos D. d.o.o. (toliau – bendrovė D.) apeliacinį skundą, kuriuo siekiama užginčyti nutarimo konfiskuoti, kurį Slovėnijos valdžios institucijos perdavė Kroatijos valdžios institucijoms dėl bendrovei D priklausančių L.Z. d.d. (toliau – bendrovė L.Z.) akcijų, pripažinimą ir vykdymą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Nutarimų areštuoti ir nutarimų konfiskuoti pripažinimo ir vykdymo taisyklės
3        Reglamento 2018/1805 1–4, 11–13, 18, 31 ir 34 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(1)      [Europos] Sąjunga yra užsibrėžusi tikslą puoselėti ir plėtoti laisvės, saugumo ir teisingumo erdvę;
(2)      teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose Sąjungoje grindžiamas nuosprendžių ir teismo sprendimų tarpusavio pripažinimo principu, kuris nuo 1999 m. spalio 15–16 d.
Tamperėje įvykusio Europos Vadovų Tarybos susitikimo visuotinai laikomas Sąjungoje vykdomo teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose pagrindu;
(3)      nusikaltimo priemonių ir pajamų iš nusikaltimų areštas ir konfiskavimas yra vienos veiksmingiausių kovos su nusikalstamumu priemonių. <...>
(4)      kadangi nusikalstamumas dažnai būna tarpvalstybinio pobūdžio, siekiant areštuoti nusikaltimo priemones ir pajamas iš nusikaltimų bei jas konfiskuoti, būtinas veiksmingas tarpvalstybinis bendradarbiavimas;
<...>
(11)      siekiant užtikrinti veiksmingą nutarimų areštuoti ir nutarimų konfiskuoti tarpusavio pripažinimą, tų nutarimų pripažinimo ir vykdymo taisyklės turėtų būti nustatytos teisiškai privalomu ir tiesiogiai taikytinu Sąjungos aktu;
(12)      svarbu palengvinti nutarimų areštuoti ir nutarimų konfiskuoti tarpusavio pripažinimą ir vykdymą nustatant taisykles, pagal kurias valstybė narė būtų įpareigota netaikant jokių papildomų formalumų pripažinti kitos valstybės narės vykstant procesams baudžiamosiose bylose priimtus nutarimus areštuoti ir nutarimus konfiskuoti ir tuos nutarimus vykdyti savo teritorijoje;
(13)      šis reglamentas turėtų būti taikomas visiems nutarimams areštuoti ir visiems nutarimams konfiskuoti, priimtiems vykstant procesams baudžiamosiose bylose. Procesas baudžiamosiose bylose yra autonominė Sąjungos teisės sąvoka, išaiškinta Europos Sąjungos Teisingumo Teismo, nepaisant Europos Žmogaus Teisių Teismo praktikos. Taigi ši sąvoka apima visų rūšių nutarimus areštuoti ir nutarimus konfiskuoti, priimtus įvykus procesui, susijusiam su nusikalstama veika – ne tik nutarimus, kuriems taikoma [2014 m. balandžio 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/42/ES dėl nusikaltimų priemonių ir pajamų iš nusikaltimų įšaldymo ir konfiskavimo Europos Sąjungoje (OL L 127, 2014, p. 39)]. Ji taip pat apima ir kitų rūšių nutarimus, kurie priimami nesant galutinio apkaltinamojo nuosprendžio. Nors tokie nutarimai gali neegzistuoti kurios nors valstybės narės teisinėje sistemoje, atitinkama valstybė narė turėtų galėti pripažinti ir vykdyti kitos valstybės narės priimtą tokį nutarimą. Procesas baudžiamosiose bylose taip pat galėtų apimti policijos ir kitų teisėsaugos institucijų vykdomus nusikalstamų veikų tyrimus. Į šio reglamento taikymo sritį neturėtų būti įtraukti nutarimai areštuoti ir nutarimai konfiskuoti, priimti vykstant procesams civilinėse arba administracinėse bylose;
<...>
(18)      šio reglamento taikymo sričiai priklausantiems baudžiamiesiems procesams valstybėse narėse, kurioms privalomos [2010 m. spalio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2010/64/ES dėl teisės į vertimo žodžiu ir raštu paslaugas baudžiamajame procese (OL L 280, 2010, p. 1), 2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2012/13/ES dėl teisės į informaciją baudžiamajame procese (OL L 142, 2012, p. 1), 2013 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2013/48/ES dėl teisės turėti advokatą vykstant baudžiamajam procesui ir Europos arešto orderio vykdymo procedūroms ir dėl teisės reikalauti, kad po laisvės atėmimo būtų informuota trečioji šalis, ir teisės susisiekti su trečiaisiais asmenimis ir konsulinėmis įstaigomis laisvės atėmimo metu (OL L 294, 2013, p. 1), 2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2016/343 dėl tam tikrų nekaltumo prezumpcijos ir teisės dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme aspektų užtikrinimo (OL L 65, 2016, p. 1)] (tų direktyvų taikymo srities ribose) turėtų būti taikomos tose direktyvose nustatytos procesinės teisės. Bet kuriuo atveju Chartijoje numatytos garantijos turėtų būti taikomos visiems procesams, kuriems taikomas šis reglamentas. Visų pirma, Chartijoje nustatytos pagrindinės baudžiamojo proceso garantijos turėtų būti taikomos šio reglamento taikymo sričiai priklausantiems procesams baudžiamosiose bylose, kurie nėra baudžiamieji procesai;
<...>
(31)      turėtų būti neatsisakoma pripažinti ir vykdyti nutarimą areštuoti arba nutarimą konfiskuoti remiantis kitais pagrindais, nei numatyti šiame reglamente. <...>
<...>
(34)      laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės kūrimas Sąjungoje grindžiamas tarpusavio pasitikėjimu ir prezumpcija, kad kitos valstybės narės laikosi Sąjungos teisės, visų pirma paiso pagrindinių teisių. Tačiau išskirtiniais atvejais, kai, remiantis konkrečiais ir objektyviais įrodymais, turima pagrįstų priežasčių manyti, kad dėl nutarimo areštuoti arba nutarimo konfiskuoti vykdymo, atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes, būtų akivaizdžiai pažeistos atitinkamos Chartijoje nustatytos pagrindinės teisės, vykdančioji institucija turėtų galėti nuspręsti nepripažinti ir nevykdyti atitinkamo nutarimo. Pagrindinės teisės, kurios turėtų būti aktualios šiuo atžvilgiu, yra visų pirma teisė į veiksmingą teisinę gynybą, teisė į teisingą bylos nagrinėjimą ir teisė į gynybą. Teisė į nuosavybę iš esmės turėtų būti neaktuali, atsižvelgiant į tai, kad turto areštas ir konfiskavimas neišvengiamai reiškia kišimąsi į asmens teisę į nuosavybę ir kad būtinos apsaugos priemonės tuo atžvilgiu jau yra numatytos Sąjungos teisėje, įskaitanti ir šį reglamentą“.
4        Šio reglamento 1 straipsnyje „Dalykas“ numatyta:
„1.      Šiame reglamente nustatomos taisyklės, pagal kurias valstybė narė savo teritorijoje pripažįsta ir vykdo kitos valstybės narės vykstant procesams baudžiamosiose bylose priimtus nutarimus areštuoti arba nutarimus konfiskuoti.
2.      Šiuo reglamentu nekeičiama pareiga gerbti pagrindines teises ir teisės principus, įtvirtintus ES sutarties 6 straipsnyje.
<...>
4.      Šis reglamentas netaikomas nutarimams areštuoti ir nutarimams konfiskuoti, kurie priimami vykstant procesams civilinėse arba administracinėse bylose.“
5        Minėto reglamento 2 straipsnyje „Terminų apibrėžtys“ nustatyta:
„Šiame reglamente vartojamos šios terminų apibrėžtys:
1.      nutarimas areštuoti – priimančiosios institucijos priimtas arba patvirtintas sprendimas, kuriuo siekiama užkirsti kelią turto sunaikinimui, pakeitimui, perkėlimui, perdavimui arba atsikratymui juo, siekiant tą turtą konfiskuoti;
2.      nutarimas konfiskuoti – įvykus procesui, susijusiam su nusikalstama veika, teismo skirta galutinė sankcija ar priemonė, kurios pasekmė yra galutinis turto atėmimas iš fizinio arba juridinio asmens;
3.      turtas – bet kokios rūšies materialus arba nematerialus, kilnojamasis arba nekilnojamasis turtas ir teisiniai dokumentai ar raštai, patvirtinantys nuosavybės teisę arba teisę į tokį turtą, kurį priimančioji institucija laiko:
a)      pajamomis iš nusikalstamos veikos, arba jų ekvivalentu, lygiaverčiu visai tokių pajamų vertei ar tik jos daliai;
<...>
d)      konfiskuotinu pagal bet kurias kitas nuostatas, susijusias su konfiskavimo įgaliojimais, įskaitant konfiskavimą nepriimant galutinio apkaltinamojo nuosprendžio pagal priimančiosios valstybės teisę, įvykus procesui, susijusiam su nusikalstama veika;
<...>
10.      paveiktasis asmuo – fizinis arba juridinis asmuo, kurio atžvilgiu buvo priimtas nutarimas areštuoti arba nutarimas konfiskuoti, arba fizinis arba juridinis asmuo, kuriam nuosavybės teise priklauso turtas, kuriam tas nutarimas taikomas, taip pat bet kurie tretieji asmenys, kurių teisėms, susijusioms su tuo turtu, tuo nutarimu daromas tiesioginis neigiamas poveikis pagal vykdančiosios valstybės teisę.“
6        To paties reglamento 3 straipsnyje „Nusikalstamos veikos“ numatyta:
„1.      Nutarimai areštuoti arba nutarimai konfiskuoti vykdomi netikrinant veikų, dėl kurių priimti tokie nutarimai, abipusio baudžiamumo, jei už tas veikas priimančiojoje valstybėje baudžiama laisvės atėmimo bausme, kurios ilgiausia trukmė yra bent treji metai, ir jei tos veikos pagal priimančiosios valstybės teisę yra viena ar daugiau iš šių nusikalstamų veikų:
<...>
9)      pajamų iš nusikaltimų legalizavimas;
<...>
2.      Nusikalstamų veikų, kurios nėra nurodytos 1 dalyje, atveju vykdančioji valstybė nutarimo areštuoti arba nutarimo konfiskuoti pripažinimą ir vykdymą gali sieti su sąlyga, kad veika, dėl kurios priimtas tas nutarimas areštuoti arba nutarimas konfiskuoti, pagal vykdančiosios valstybės teisę būtų laikoma nusikalstama veika, nesvarbu, kokie yra jos sudėties elementai ar kaip ji apibūdinta pagal priimančiosios valstybės teisę.“
7        Reglamento 2018/1805 II skyriuje „Nutarimų areštuoti perdavimas, pripažinimas ir vykdymas“ yra šio reglamento 4–13 straipsniai, o jo III skyriuje „Nutarimų konfiskuoti perdavimas, pripažinimas ir vykdymas“ yra 14–22 straipsniai.
8        Reglamento Nr. 2018/1805 14 straipsnio „Nutarimų konfiskuoti perdavimas“ 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.      Nutarimas konfiskuoti perduodamas naudojant konfiskavimo liudijimą. Priimančioji institucija 17 straipsnyje numatytą konfiskavimo liudijimą tiesiogiai perduoda vykdančiajai institucijai arba, kai taikytina, 24 straipsnio 2 dalyje nurodytai centrinei institucijai bet kuriomis raštiškai užfiksuoti leidžiančiomis priemonėmis ir tokiomis sąlygomis, kad vykdančioji institucija galėtų nustatyti konfiskavimo liudijimo autentiškumą.
2.      Valstybės narės gali padaryti pareiškimą, kuriame būtų nurodyta, kad tais atvejais, kai konfiskavimo liudijimas joms perduodamas siekiant pripažinti ir įvykdyti nutarimą konfiskuoti, priimančioji institucija privalo kartu su konfiskavimo liudijimu joms perduoti nutarimo konfiskuoti originalą arba patvirtintą jo kopiją. Tačiau pagal 17 straipsnio 2 dalį išverstas turi būti tik konfiskavimo liudijimas.“
9        Šio reglamento 17 straipsnio „Standartinis konfiskavimo liudijimas“ 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.      Siekdama perduoti nutarimą konfiskuoti, priimančioji institucija užpildo II priede nustatytą konfiskavimo liudijimą, jį pasirašo ir patvirtina, kad jo turinys yra tikslus ir teisingas.
2.      Priimančioji institucija pateikia vykdančiajai institucijai konfiskavimo liudijimo vertimą į vykdančiosios valstybės valstybinę kalbą arba bet kurią kitą kalbą, kuri pagal 3 dalį bus priimtina tai vykdančiajai valstybei.“
10      Minėto reglamento 18 straipsnio „Nutarimų konfiskuoti pripažinimas ir vykdymas“ 1 dalyje nurodyta:
„Vykdančioji institucija pripažįsta pagal 14 straipsnį perduotą nutarimą konfiskuoti ir imasi būtinų priemonių jam vykdyti tokiu pat būdu, kaip ir vykdančiosios valstybės institucijos priimto vidaus nutarimo konfiskuoti atveju, išskyrus atvejus, kai vykdančioji institucija remiasi vienu iš 19 straipsnyje numatytų nepripažinimo ir nevykdymo pagrindų arba vienu iš 21 straipsnyje numatytų vykdymo atidėjimo pagrindų.“
11      To paties reglamento 19 straipsnio „Nutarimų konfiskuoti nepripažinimo ir nevykdymo pagrindai“ 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.      Vykdančioji institucija gali nuspręsti nepripažinti nutarimo konfiskuoti ar jo nevykdyti tik jeigu:
<...>
c)      konfiskavimo liudijimas yra neišsamus arba aiškiai neteisingas ir jis nebuvo išsamiai užpildytas po 2 dalyje nurodytų konsultacijų;
<...>
h)      išskirtiniais atvejais, remiantis konkrečiais ir objektyviais įrodymais, turima pagrįstų priežasčių manyti, kad dėl nutarimo konfiskuoti vykdymo, atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes, būtų akivaizdžiai pažeistos atitinkamos Chartijoje nustatytos pagrindinės teisės, visų pirma teisė į veiksmingą teisinę gynybą, teisė į teisingą bylos nagrinėjimą ir teisė į gynybą.
2.      Visais 1 dalyje nurodytais atvejais, prieš nuspręsdama visiškai ar iš dalies nepripažinti ar nevykdyti nutarimo konfiskuoti, vykdančioji institucija bet kuriomis tinkamomis priemonėmis konsultuojasi su priimančiąja institucija ir, kai tikslinga, jos prašo nedelsiant pateikti visą būtiną informaciją.“
12      Reglamento 2018/1805 23 straipsnio „Vykdymui taikoma teisė“ 1 dalyje numatyta:
„Nutarimo areštuoti arba nutarimo konfiskuoti vykdymą turėtų reglamentuoti vykdančiosios valstybės teisė ir tik jos institucijos yra kompetentingos spręsti dėl jo vykdymo tvarkos ir nustatyti visas su tuo susijusias priemones.“
13      Šio reglamento 25 straipsnyje „Ryšių palaikymas“ nustatyta:
„1.      Siekdamos užtikrinti veiksmingą šio reglamento taikymą, priimančioji institucija ir vykdančioji institucija prireikus nedelsdamos konsultuojasi tarpusavyje, naudodamosi bet kuriomis tinkamomis ryšio priemonėmis.
2.      Visus pranešimus, įskaitant pranešimus, kuriais siekiama spręsti sunkumus, susijusius su bet kurių nutarimo areštuoti arba nutarimo konfiskuoti vykdymui reikalingų dokumentų perdavimu arba autentiškumo nustatymu, priimančioji institucija ir vykdančioji institucijai viena kitai teikia tiesiogiai ir, jeigu valstybė narė pagal 24 straipsnio 2 dalį yra paskyrusi centrinę instituciją, šie pranešimai, kai tikslinga, teikiami dalyvaujant tai centrinei institucijai.“
14      Minėto reglamento 33 straipsnio „Teisių gynimo priemonės vykdančiojoje valstybėje, nukreiptos prieš nutarimo areštuoti arba nutarimo konfiskuoti pripažinimą ir vykdymą“ 2 ir 4 dalyse nurodyta:
„2.      Materialinės priežastys priimti nutarimą areštuoti arba nutarimą konfiskuoti negali būti ginčijamos vykdančiosios valstybės teisme.
<...>
4.      Šis straipsnis nedaro poveikio priimančiojoje valstybėje taikomoms apsaugos priemonėms ir teisių gynimo priemonėms pagal Direktyvos 2014/42/ES 8 straipsnį.“
Teisės aktai dėl minimalių taisyklių, susijusių su nutarimais areštuoti ir nutarimais konfiskuoti
15      Direktyvos 2014/42 1 straipsnio „Dalykas“ 1 dalyje numatyta:
„Šia direktyva nustatomos būtiniausios taisyklės, reglamentuojančios turto įšaldymą [areštą], siekiant jį prireikus vėliau konfiskuoti, ir turto konfiskavimą baudžiamosiose bylose.“
16      Šios direktyvos 8 straipsnyje „Garantijos“ nustatyta:
„1.      Valstybės narės imasi reikiamų priemonių, kad būtų užtikrinta, kad, siekiant išsaugoti asmenų, kuriems daro poveikį šioje direktyvoje numatytos priemonės, teises, jie turėtų teisę į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą.
<...>
6.      Valstybės narės imasi reikiamų priemonių, kad užtikrintų, kad kiekvienas nutarimas konfiskuoti būtų pagrįstas ir apie tokį nutarimą būtų pranešta atitinkamam asmeniui. Asmeniui, kurio atžvilgiu taikomas konfiskavimas, valstybės narės numato veiksmingą galimybę teisme užginčyti nutarimą konfiskuoti.
7.      Nedarant poveikio Direktyvai 2012/13/ES ir Direktyvai 2013/48/ES, asmenys, kurių turtui taikomas nutarimas konfiskuoti, viso konfiskavimo proceso, susijusio su pajamų bei nusikaltimo priemonių nustatymu, metu turi teisę naudotis advokato paslaugomis, siekiant užtikrinti, kad tie asmenys galėtų išsaugoti savo teises. Atitinkami asmenys informuojami apie tą teisę.
<...>“
Teisės aktai dėl Europos arešto orderio ir apkaltinamųjų nuosprendžių pripažinimo ir vykdymo
–       Pagrindų sprendimas 2002/584/TVR
17      2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (OL L 190, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 34) 1 straipsnio „Europos arešto orderio apibrėžimas ir įpareigojimas jį vykdyti“ 3 dalyje nustatyta:
„Šis pagrindų sprendimas nekeičia pareigos gerbti pagrindines teises ir pagrindinius teisinius principus, įtvirtintus [ESS] 6 straipsnyje.“
–       Pamatinis sprendimas 2008/909/TVR
18      2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2008/909/TVR dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymo skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones, siekiant jas vykdyti Europos Sąjungoje (OL L 327, 2008, p. 27), 3 straipsnio „Tikslas ir taikymo sritis“ 4 dalyje numatyta:
„Šis pamatinis sprendimas nekeičia pareigos gerbti pagrindines teises ir pagrindinius teisės principus, įtvirtintus [ESS] 6 straipsnyje.“
Slovėnijos teisė
19      Kazenski zakonik (Baudžiamasis kodeksas) 227 ir 245 straipsniuose atitinkamai numatytos nusikalstamos veikos – žala kreditoriams ir pinigų plovimas.
20      Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos Zakon o kazenskem postopku (Baudžiamojo proceso kodeksas, toliau – ZKP) 498a straipsnyje nustatyta:
„(1)      Be atvejų, kai baudžiamasis procesas baigiasi priimant nuosprendį, kuriuo nustatoma įtariamojo kaltė, neteisėtai gautos lėšos ar turtas pagal Baudžiamojo kodekso 245 straipsnį <...> taip pat konfiskuojami šiais atvejais:
1)      Jei yra Baudžiamojo kodekso 245 straipsnyje nurodytos nusikalstamos veikos požymių, kad tos lėšos arba turtas gauti iš nusikalstamos veikos <...>
<...>
(2)      Bylą nagrinėjanti kolegija motyvuotu prokuroro prašymu priima specialią nutartį <...>; prieš tai ikiteisminio tyrimo teisėjas kolegijos prašymu turi surinkti informaciją ir išnagrinėti visas reikšmingas aplinkybes neteisėtai gautų lėšų, turto <...> kilmei nustatyti.
(3)      Patvirtinta šio straipsnio ankstesnėje dalyje nurodytos nutarties kopija įteikiama konfiskuotų lėšų, turto <...> savininkui, jei jo tapatybė yra nustatyta. <...>
(4)      Konfiskuotų lėšų, turto <...> savininkas turi teisę apskųsti šio straipsnio 2 dalyje nurodytą nutartį, jei mano, kad konfiskavimui nėra teisinio pagrindo.“
21      ZKP 500 straipsnyje numatyta:
„(1)      Kai taikomas nusikalstamu būdu įgytų pajamų konfiskavimas iš kito naudos gavėjo (Baudžiamojo kodekso 75, 77, 77a ir 77b straipsniai), pastarasis turi būti išklausytas ikiteisminiame procese ir pagrindiniame teismo posėdyje. Jei tai juridinis asmuo, turi būti šaukiamas jo atstovas. Šaukime turi būti nurodyta, kad procedūra vyks net ir jam nedalyvaujant.
(2)      Juridinio asmens atstovas išklausomas pagrindiniame teismo posėdyje po kaltinamojo. Tas pats taikoma ir kitam naudos gavėjui, jeigu jis nebuvo iškviestas kaip liudytojas.
(3)      Naudos gavėjas ir juridinio asmens atstovas turi teisę, kiek tai susiję su nusikalstamu būdu gautų pajamų nustatymu, pateikti įrodymus ir, gavę kolegijos pirmininko leidimą, užduoti klausimus kaltinamajam, liudytojams ir ekspertams.
<...>
(5)      Jeigu teismas tik per pagrindinį teismo posėdį nustato, kad taikytinas nusikalstamu būdu įgytų pajamų konfiskavimas, jis turi sustabdyti pagrindinį teismo posėdį ir iškviesti naudos gavėją arba juridinio asmens atstovą.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
22      Remdamasis 2017 m. gegužės 29 d. priimtu kaltinamuoju aktu Okrožno sodišče v Mariboru (Mariboro apygardos teismas, Slovėnija) pradėjo baudžiamąją bylą prieš keturis asmenis (toliau – keturi kaltinamieji), įtariamus padariusius piktnaudžiavimo tarnyba ar įgaliojimais nusikalstamą veiką, kurie, nuo 2007 m. liepos 11–25 d. suteikė bendrovei I.J.S. d.d. (toliau – bendrovė I.J.S.) neteisėtos turtinės naudos perkant bendrovės L.Z. akcijas.
23      Nagrinėdamas šią bylą šis teismas taip pat nustatė, kad kitų asmenų, išskyrus keturis kaltinamuosius, veiksmai atitinka dviejų kitų nusikalstamų veikų, t. y. žalos bendrovės I.J.S. kreditoriams padarymo ir pinigų plovimo, sudėčių požymius. Šiuo klausimu minėtas teismas, be kita ko, nustatė, kad 2013 m. birželio mėn. tuomet nemokios bendrovės I.J.S. oficialus vadovas pardavė bendrovės L.Z. akcijas bendrovei V.K. d.o.o, tačiau iš tiesų ji už jas nesumokėjo. Vėliau, 2013 m. liepos mėnesį, pastaroji bendrovė per vieną iš savo vadovų pardavė šias akcijas bendrovei D., siekdama nuslėpti jų kilmę.
24      Per ikiteisminį procesą dėl nusikalstamos veikos, kuria buvo padaryta žala bendrovės I.J.S. kreditoriams, bendrovės L.Z. akcijos, kaip šios nusikalstamos veikos pajamos, buvo areštuotos 2014 m. birželio 16 d.
Okrožno sodišče v Mariboru (Mariboro apygardos teismo) nutarimu. Šiuo nutarimu areštuoti, kuris iš pradžių galiojo tris mėnesius nuo jo priėmimo dienos, t. y. iki 2014 m. rugsėjo 15 d., bendrovei D. buvo uždrausta perleisti šias akcijas ir jai buvo pranešta apie jos teisę pateikti prieštaravimą dėl šio nutarimo. Prokuroro prašymu šis teismas priėmė keletą nutarimų, kuriais pratęsė minėtų akcijų areštą. Šiuos nutarimus dėl arešto pripažino ir įvykdė Kroatijos valdžios institucijos. Tačiau dėl sunkumų pripažįstant šiuos nutarimus, 2014 m. rugsėjo 16 d. – spalio 20 d. laikotarpiu šios akcijos nebuvo apsaugotos, todėl 2014 m. spalio 13 d. jos buvo pervestos į patikos sąskaitas, iš kurių nebuvo galima nustatyti tikrųjų savininkų.
25      Bendrovė D. du kartus apskundė nutarimus dėl arešto, tačiau skundai nebuvo patenkinti. Be to, buvo atmesti jos skundas
Županijski sud u Zagrebu (Zagrebo apygardos teismas, Kroatija), kuriuo ji siekė užginčyti Kroatijos institucijų šių sprendimų pripažinimą ir vykdymą, ir jį atmetus paduotas apeliacinis skundas.
26      2020 m. sausio 27 d.
Okrožno sodišče v Mariboru (Mariboro apygardos teismas) šio sprendimo 22 ir 23 punktuose nurodytoje baudžiamojoje byloje apklausė bendrovės D. atstovą Z. Z. Per šią apklausą šis teismas informavo jį, kad bendrovės D. turimos bendrovės L. Z. akcijos, dėl kurių priimti nutarimai dėl arešto, gali būti konfiskuotos ir apie teisę pagal ZKP 500 straipsnį būti išklausytam dėl tokio konfiskavimo, pateikti įrodymų ir užduoti klausimus. Z. Z. savo ruožtu nurodė, kad jam pranešta apie šiuos nutarimus dėl arešto, kurie, jo manymu, yra nepagrįsti, todėl jis per savo advokatą jau kreipėsi į pirmesniame šio sprendimo punkte minėtą Županijski sud u Zagrebu (Zagrebo apygardos teismas), siekdamas užginčyti Kroatijos valdžios institucijų atliktą jų pripažinimą ir vykdymą. Jis taip pat nurodė apskųsiantis nutarimą konfiskuoti šias akcijas, jei jis bus priimtas.
27      2020 m. gegužės 22 d.
Okrožno sodišče v Mariboru (Mariboro apygardos teismas) įvyko pagrindinis šios bylos posėdis, dalyvaujant prokurorui, keturiems kaltinamiesiems ir jų advokatams. Galutiniuose reikalavimuose prokuroras prašė konfiskuoti minėtas akcijas, nes jo manymu, jos turėjo būti pripažintos pajamomis iš nusikalstamų veikų, t. y. žalos kreditoriams padarymo ir pinigų plovimo.
28      Vis dėlto dėl šių dviejų nusikalstamų veikų kaltinimai nebuvo pateikti.
29      2020 m. gegužės 27 d. nuosprendžiu Okrožno sodišče v Mariboru (Mariboro apygardos teismas) išteisino keturis kaltinamuosius dėl šio sprendimo 22 punkte nurodytos nusikalstamos veikos – piktnaudžiavimo tarnyba ar įgaliojimais – ir, remdamasis ZKP 498a straipsnio 1 dalies 1 punktu, priėmė nutarimą konfiskuoti bendrovei D. priklausančias bendrovės L. Z. akcijas (toliau – ginčijamas nutarimas konfiskuoti). Šiuo klausimu tame nuosprendyje, be kita ko, nurodyta, kad iš faktinių aplinkybių, nustatytų per įrodymų tyrimo etapą, matyti, jog šios akcijos yra šio sprendimo 23 ir 27 punktuose nurodytų nusikalstamų veikų, t. y. žalos kreditoriams ir pinigų plovimo, pajamos. Prokuroras dėl šio nuosprendžio padavė apeliacinį skundą Višje sodišče v Mariboru (Mariboro apeliacinis teismas, Slovėnija); šis 2021 m. lapkričio 24 d. nutartimi šį apeliacinį skundą atmetė, todėl šis nutarimas konfiskuoti tapo galutinis nuo 2021 m. gruodžio 22 d.
30      2022 m. vasario 17 d.
Okrožno sodišče v Mariboru (Mariboro apygardos teismas) išdavė Reglamento 2018/1805 17 straipsnio 1 dalyje ir II priede numatytą konfiskavimo liudijimą,
kuriame nurodyta, kad bendrovės D. turimos bendrovės L.Z. akcijos yra „pajamos iš nusikalstamos veikos“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 2 straipsnio 3 punkto a papunktį, ir pagal šio reglamento 2 straipsnio 3 punkto d papunktį turi būti „konfisk[uotos] nepriimant gautinio apkaltinamojo nuosprendžio <...>, įvykus procesui, susijusiam su nusikalstama veika“.
31      Siekdamas pripažinti ir vykdyti ginčijamą nutarimą konfiskuoti, šis teismas, remdamasis Reglamento 2018/1805 14 straipsnio 1 dalimi, perdavė šį liudijimą Županijsko državno odvjetništvo u Zagrebu (Zagrebo apygardos prokuratūra, Kroatija). Prie šio liudijimo buvo pridėti išversti į kroatų kalbą šie dokumentai: pirma, šio sprendimo 29 punkte nurodyto 2020 m. gegužės 27 d. nuosprendžio ištraukos (iš įžanginės, rezoliucinės dalių, motyvų, susijusių su konfiskuotom pajamom ir informacija apie teisių gynimo priemones) ir, antra, ištraukos iš tame pačiame punkte nurodytos 2021 m. lapkričio 24 d.
Višje sodišče v Mariboru (Mariboro apeliacinis teismas) nutarties, kuria atmestas prokuroro dėl šio sprendimo pateiktas apeliacinis skundas, įžanginės ir rezoliucinės dalių.
32      2022 m. lapkričio 25 d. nuosprendžiu Županijski sud u Zagrebu (Zagrebo apygardos teismas), į kurį kreipėsi Županijsko državno odvjetništvo u Zagrebu (Zagrebo apygardos prokuratūra), pripažino ginčijamą nutarimą konfiskuoti.
33      Bendrovė D. apskundė šį nuosprendį Visoki kazneni sud (Apeliacinis baudžiamųjų bylų teismas, Kroatija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
34      Pirma, šiam teismui kyla abejonių dėl to, ar turtas, dėl kurio priimtas ginčijamas nutarimas konfiskuoti, patenka į Reglamento 2018/1805 taikymo sritį.
35      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar baudžiamasis procesas, užbaigtas išteisinamuoju nuosprendžiu, kuriame taip pat priimtas nutarimas konfiskuoti, pagrįstas išvadomis, susijusiomis su nusikalstama veika, kuri skiriasi nuo tos, dėl kurios priimtas šis nuosprendis, ir kurią padarė kiti asmenys nei nurodytieji tame nuosprendyje ir dėl kurių nesurašytas kaltinamasis aktas, gali būti laikomas „proces[u], susijusiu su nusikalstama veika“, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2018/1805 2 straipsnio 2 punktą, per kurį galima taikyti šio reglamento 2 straipsnio 3 punkto d papunktyje numatytą „konfiskavimą nepriimant galutinio apkaltinamojo nuosprendžio“. Šis teismas pabrėžia, kad, pagal ZKP, turto konfiskavimas gali būti numatytas tik apkaltinamajame nuosprendyje arba nuosprendyje, kuriuo konstatuojama, kad atitinkamas asmuo padarė neteisėtą veiką, dėl kurios vykdomas baudžiamasis persekiojimas.
36      Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar baudžiamajame procese, per kurį buvo priimtas ginčijamas nutarimas konfiskuoti, paisoma pagrindinių teisių, kurios bendrovei D. užtikrinamos pagal Chartiją.
37      Konkrečiai kalbant, kadangi pagal Reglamento 2018/1805 19 straipsnio 1 dalies h punktą atsisakyti pripažinti nutarimą konfiskuoti dėl to, kad pažeistos atitinkamo asmens pagrindinės teisės, atsižvelgiant į nuosprendžių ir teismo nutarimų tarpusavio pripažinimo principą galima tik išimtiniais atvejais, šiam teismui kyla klausimas, kiek šis reglamentas, be kita ko, jo 1 straipsnio 2 dalis, ir Chartijos 47 straipsnis, gali drausti pripažinti ir vykdyti šį nutarimą, jeigu paaiškėtų, kad šios pagrindinės teisės buvo pažeistos.
38      Pirma, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad per 2020 m. sausio 27 d.
Okrožno sodišče v Mariboru (Mariboro apygardos teismas) posėdį Z. Z. buvo apklaustas kaip bendrovės D. atstovas ir buvo informuotas apie galimybę konfiskuoti pagrindinėje byloje aptariamas akcijas, taip pat apie galimybę pateikti įrodymus ir užduoti klausimus vykstant procesui. Vis dėlto per visą procesą dėl konfiskavimo jis nebuvo informuotas apie Direktyvos 2014/42 8 straipsnyje numatytą teisę turėti advokatą.
39      Antra, šis teismas pabrėžia, kad prašymas konfiskuoti pagrindinėje byloje aptariamas akcijas dar nebuvo pateiktas tuo metu, kai vyko šis teismo posėdis, nes prokuroras šį prašymą konfiskuoti pateikė tik savo galutiniuose reikalavimuose, t. y. per 2020 m. gegužės 22 d. posėdį. Taigi Okrožno sodišče v Mariboru (Mariboro apygardos teismas) surengė teismo posėdį remdamasis 2017 m. parengtu kaltinamuoju aktu.
40      Trečia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuoja, kad iš pagrindinėje byloje nagrinėjamo konfiskavimo liudijimo matyti, jog 2020 m. spalio 13 d.
Okrožno sodišče v Mariboru (Mariboro apygardos teismas) įteikė bendrovei D. 2020 m. gegužės 27 d. nuosprendžio, kuriuo priimtas ginčijamas nutarimas konfiskuoti, ištraukas (įžanginę, rezoliucinę dalis ir motyvus, susijusius su konfiskuotom pajamom, ir informaciją apie teisių gynimo priemones), kartu su vertimu į kroatų kalbą.
41      Dėl to šiam teismui kyla klausimas, pirma, ar siekiant užtikrinti teisingą bylos nagrinėjimą, bendrovei D. turėjo būti įteiktas visas šio nuosprendžio, kaip esminio dokumento, tekstas.
42      Antra, minėtas teismas pažymi, kad bendrovė D. ginčija, jog minėto nuosprendžio ištraukos jai iš tikrųjų buvo įteiktos 2020 m. spalio 13 d. ir kad ši bendrovė siūlo tai įrodyti pateikdama patvirtinimą, kad įteikimas buvo atliktas tą dieną bei rašysenos ekspertizę. Minėta bendrovė teigia, kad ji gavo šio nuosprendžio kopiją tik po to, kai jos paprašė, t. y. 2022 m. vasario mėn.
43      Galiausiai, ketvirta, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad bendrovė D. neapskundė nuosprendžio, kuriuo priimtas ginčijamas nutarimas konfiskuoti.
44      Atsižvelgiant į šias išvadas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas dėl patikrinimų, kuriuos jis turi atlikti pagrindinėje byloje, apimties ir dėl to, kiek šiomis aplinkybėmis jis turi konsultuotis su ginčijamą nutarimą konfiskuoti priėmusia institucija, atsižvelgiant į tarpusavio pripažinimo principą ir Reglamento 2018/1805 33 straipsnio 2 dalį, kurioje numatyta, kad materialinės tokio nutarimo priėmimo priežastys negali būti ginčijamos vykdančiosios valstybės narės teisme.
45      Šiomis aplinkybėmis Visoki kazneni sud (Apeliacinis baudžiamųjų bylų teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar sąvoka „konfiskavim[as] nepriimant galutinio apkaltinamojo nuosprendžio <...>, įvykus procesui, susijusiam su nusikalstama veika“, kaip ji suprantama pagal Reglamento 2018/1805 2 straipsnio 3 punktą, apima ir baudžiamąjį procesą, [kuris užbaigtas priėmus]
išteisinamąjį nuosprendį?
2.      Ar sąvoka „konfiskavim[as] nepriimant galutinio apkaltinamojo nuosprendžio <...>, įvykus procesui, susijusiam su nusikalstama veika“, kaip ji suprantama pagal Reglamento 2018/1805 2 straipsnio 3 punktą, apima ir baudžiamąjį procesą, [kuris užbaigtas priėmus]
išteisinamąjį nuosprendį, kuriuo nuspręsta konfiskuoti pajamas, gautas iš kitos nusikalstamos veikos, nei ta, dėl kurios priimtas išteisinamasis nuosprendis, kurią darant dalyvavo ne kaltinamieji, bet kiti asmenys, kuriems nebuvo pareikšti kaltinimai?
3.      Ar pagal Reglamentą 2018/1805, jo 1 straipsnio 2 dalį ir [Chartijos] 47 straipsnį draudžiama pripažinti nutarimą konfiskuoti, priimtą vykstant baudžiamajam procesui, jei asmuo, dėl kurio priimtas šio reglamento 2 straipsnio 10 punkte nurodytas nutarimas konfiskuoti:
–        nebuvo šaukiamas dalyvauti visose baudžiamojo proceso stadijose;
–        nebuvo informuotas apie teisę naudotis advokato paslaugomis per visą procesą;
–        gavo tik nuosprendžio su [ginčijamu] nutarimu konfiskuoti teksto jam suprantama kalba ištraukas, o ne visą tokį nuosprendį, ir neapskundė tokiu būdu įteikto nuosprendžio?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
46      Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento 2018/1805 1 straipsnio 1 ir 4 dalys, 2 straipsnio 2 punktas ir 3 punkto a ir d papunkčiai turi būti aiškinami taip, kad šis reglamentas taikomas nutarimui konfiskuoti, priimtam pasibaigus baudžiamajam procesui nuosprendyje, kuriuo kaltinamieji išteisinami dėl nusikalstamos veikos, dėl kurios vyko tas procesas, ir kartu konstatuojama, kad konfiskuotinas turtas yra kitos nusikalstamos veikos pajamos, o šioje veikoje dalyvavo ne išteisinti
kaltinamieji, bet kitas asmuo, dėl kurio nebuvo surašytas kaltinamasis aktas.
47      Reikia priminti, kad Reglamento 2018/1805 1 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad šiame reglamente nustatomos taisyklės, pagal kurias valstybė narė savo teritorijoje pripažįsta ir vykdo kitos valstybės narės vykstant procesams baudžiamosiose bylose priimtus nutarimus areštuoti arba nutarimus konfiskuoti. Pagal šio reglamento 1 straipsnio 4 dalį jis netaikomas nutarimams areštuoti ir nutarimams konfiskuoti, kurie priimami vykstant procesams civilinėse arba administracinėse bylose.
48      Minėto reglamento 2 straipsnio 2 punkte patikslinama, jog šiame reglamente sąvoka „nutarimas konfiskuoti“ reiškia įvykus procesui, susijusiam su nusikalstama veika, teismo skirtą galutinę sankciją ar priemonę, kurios pasekmė yra galutinis turto atėmimas iš fizinio arba juridinio asmens.
49      Reglamento 2018/1805 2 straipsnio 3 dalies a ir d punktuose sąvoka „turtas“ apibrėžiama kaip apimanti, be kita ko, turtą, kurį priimančioji institucija laiko pajamomis iš nusikalstamos veikos arba konfiskuotinu, įskaitant konfiskavimą „nepriimant galutinio apkaltinamojo nuosprendžio“, pagal priimančiosios valstybės teisę, įvykus procesui, susijusiam su nusikalstama veika.
50      Taigi iš pačių šių nuostatų teksto matyti, kad į Reglamento 2018/1805 taikymo sritį patenka visų rūšių nutarimai konfiskuoti, priimti vykstant procesui susijusiam su nusikalstama veika, įskaitant nutarimus konfiskuoti, priimtus nesant galutinio apkaltinamojo nuosprendžio. Kaip nurodyta šio reglamento 13 konstatuojamojoje dalyje, pagal šį reglamentą valstybės narės turi galėti pripažinti ir vykdyti tokius pagal išduodančiosios valstybės narės teisę priimtus nutarimus, net jei vykdančiosios valstybės narės teisinėje sistemoje tokie nutarimai nenumatyti.
51      Iš to matyti, kad, kaip savo išvados 28–36 punktuose nurodė generalinis advokatas ir kaip teigė visi rašytines pastabas pateikę suinteresuotieji asmenys, Reglamentas 2018/1805 taikomas nutarimui konfiskuoti, kaip antai nagrinėjamam pagrindinėje byloje. Iš tiesų šį nutarimą priėmė kompetentingas nacionalinis teismas po baudžiamojo proceso, per kurį šis teismas nusprendė, kad konfiskuotas turtas yra „pajamos iš nusikalstamos veikos“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 2 straipsnio 3 punkto a papunktį, t. y. žalos kreditoriams padarymo ir pinigų plovimo nusikalstamų veikų, ir kad šis turtas pagal Slovėnijos teisę „konfiskuotinas <...> nepriimant galutinio apkaltinamojo nuosprendžio“, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 2 straipsnio 3 punkto d papunktį. Šiuo klausimu neturi reikšmės tai, kad dėl šių dviejų nusikalstamų veikų nebuvo priimtas kaltinamasis aktas ir kad šiame procese buvo išteisinti kiti asmenys nei tie, kurie dalyvavo darant šias nusikalstamas veikas.
52      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti, kad Reglamento 2018/1805 1 straipsnio 1 ir 4 dalys, 2 straipsnio 2 punktas ir 3 punkto a ir d papunkčiai turi būti aiškinami taip, kad šis reglamentas taikomas nutarimui konfiskuoti, priimtam pasibaigus baudžiamajam procesui nuosprendyje, kuriuo kaltinamieji išteisinami dėl nusikalstamos veikos, dėl kurios vyko tas procesas, ir kartu konstatuojama, kad konfiskuotinas turtas yra kitos nusikalstamos veikos pajamos, o šioje veikoje dalyvavo ne išteisinti kaltinamieji, bet kitas asmuo, dėl kurio nebuvo surašytas kaltinamasis aktas.
Dėl trečiojo klausimo
53      Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento 2018/1805 19 straipsnio 1 dalies h punktas, siejamas su šio reglamento 1 straipsnio 2 dalimi ir Chartijos 47 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad valstybės narės vykdančioji institucija gali atsisakyti pripažinti ir vykdyti nutarimą konfiskuoti, remdamasi tuo, kad išduodančiojoje valstybėje narėje buvo tariamai pažeistos asmens, dėl kurio priimtas šis nutarimas, pagrindinės teisės, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 2 straipsnio 10 punktą, motyvuojant tuo, kad, pirma, šis asmuo nebuvo šaukiamas dalyvauti visuose baudžiamojo proceso etapuose, po kurių buvo priimtas minėtas nutarimas, antra, jis nebuvo informuotas apie teisę turėti advokatą per visą šį procesą ir trečia, jam
nebuvo įteiktas visas nuosprendžio, kuriame priimtas tas pats nutarimas, tekstas jam suprantama kalba, nors minėtas asmuo nepasinaudojo išduodančiojoje valstybėje narėje jo turimomis teisių gynimo priemonėmis, kad užginčytų šį nuosprendį.
Dėl priimtinumo
54      Slovėnijos vyriausybė teigia, kad trečiasis klausimas nepriimtinas, nes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo šiame klausime nurodyti pagrindinių teisių pažeidimai neatitinka realių pagrindinės bylos faktinių aplinkybių.
55      Reikia priminti, kad remiantis suformuota jurisprudencija, nacionalinio teismo pateiktiems klausimams dėl Sąjungos teisės aiškinimo, atsižvelgiant į jo paties nustatytas teisines ir faktines aplinkybes, kurių tikslumo Teisingumo Teismas negali tikrinti, taikoma svarbos prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prašymo, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba jeigu Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (2025 m. balandžio 8 d. Sprendimo Europos prokuratūra (Procedūrinių aktų teisminė kontrolė), C‑292/23, EU:C:2025:255, 36 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
56      Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, nagrinėjančiam ginčą dėl nutarimo konfiskuoti, priimto po kitoje valstybėje narėje nei Kroatijos Respublika pradėto baudžiamojo proceso, pripažinimo ir vykdymo, trečiuoju klausimu siekia išsiaiškinti, ar per procesą, per kurį buvo priimtas šis nutarimas, buvo pažeistos atitinkamo asmens pagrindinės teisės, o tai pagal Reglamento 2018/1805 19 straipsnio 1 dalies h punktą gali pateisinti atsisakymą pripažinti ir vykdyti minėtą nutarimą.
57      Šiomis aplinkybėmis tik šis teismas turi patikrinti faktinių aplinkybių, kurias jis nurodo savo klausime, kiek tai susiję su tokiais galimais pažeidimais, teisingumą, taigi negalima teigti, kad šiuo klausimu jo prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas akivaizdžiai visiškai nesusijęs su jo nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku arba kad šis klausimas yra hipotetinis.
58      Taigi trečiasis klausimas yra priimtinas.
Dėl esmės
59      Pirmiausia reikia priminti, kad iš Reglamento 2018/1805 1 straipsnio 1 dalies, siejamos su jo 1–4, 11 ir 12 konstatuojamosiomis dalimis, matyti, kad, pirma, nusikaltimo priemonių ir pajamų iš nusikaltimų areštas ir konfiskavimas yra vienos iš veiksmingiausių kovos su nusikalstamumu priemonių ir, antra, dėl dažnai tarpvalstybinio nusikalstamumo pobūdžio reikia užtikrinti veiksmingą tarpvalstybinį bendradarbiavimą šioje srityje, šiuo reglamentu siekiama nustatyti taisykles, pagal kurias valstybės narės būtų įpareigotos pripažinti kitos valstybės narės vykstant procesams baudžiamosiose bylose priimtus nutarimus areštuoti ir nutarimus konfiskuoti. Šis mechanizmas grindžiamas nuosprendžių ir teismo sprendimų tarpusavio pripažinimo principu, kuris yra valstybių narių teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose „kertinis akmuo“, ir juo siekiama padėti išlaikyti ir plėtoti laisvės, saugumo ir teisingumo erdvę stiprinant šį bendradarbiavimą.
60      Konkrečiai kalbant, pagal tarpusavio pripažinimo principą, kuriuo grindžiama Reglamento 2018/1805 struktūra, pagal jo 18 straipsnio 1 dalį, siejamą su jo 12 ir 31 konstatuojamosiomis dalimis, valstybė narė iš principo privalo be papildomų formalumų pripažinti kitos valstybės narės priimtus nutarimus konfiskuoti, kurie jai buvo perduoti pagal šio reglamento 14 straipsnį, ir imtis būtinų priemonių jiems įvykdyti tokiu pat būdu, kaip ir nacionaliniu lygmeniu priimtų nutarimų konfiskuoti atveju, išskyrus atvejus, aiškiai numatytus šiame reglamente, visų pirma jo 19 straipsnyje, kuriame nurodyti pagrindai, kuriais remdamasi valstybė narė gali nuspręsti nepripažinti ir nevykdyti nutarimo konfiskuoti.
61      Be to, Reglamento 2018/1805 19 straipsnio 1 dalies h punkte nurodyta, kad vykdančioji institucija gali nuspręsti nepripažinti nutarimo konfiskuoti ir jo nevykdyti, jeigu, išskirtiniais atvejais, remiantis konkrečiais ir objektyviais įrodymais, turima pagrįstų priežasčių manyti, kad dėl šio nutarimo vykdymo, atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes, būtų akivaizdžiai pažeistos atitinkamos Chartijoje nustatytos pagrindinės teisės, visų pirma teisė į veiksmingą teisinę gynybą, teisė į teisingą bylos nagrinėjimą ir teisė į gynybą.
62      Darytina išvada, kad šio 19 straipsnio 1 dalies h punkte Sąjungos teisės aktų leidėjas numatė konkretų nutarimo konfiskuoti nepripažinimo ir nevykdymo pagrindą, kuriuo siekiama užtikrinti Chartijoje įtvirtintų pagrindinių teisių paisymą ir sukonkretinama šio reglamento 1 straipsnio 2 dalis, pagal kurią šiuo reglamentu nekeičiama pareiga gerbti pagrindines teises ir teisės principus, įtvirtintus ESS 6 straipsnyje.
63      Šiuo klausimu iš pačios Reglamento 2018/1805 19 straipsnio 1 dalies h punkto formuluotės, kuri taip pat pakartota šio reglamento 34 konstatuojamojoje dalyje, matyti, kad šioje nuostatoje kalbama apie riziką, kad nutarimo konfiskuoti vykdymas „konkrečiomis bylos aplinkybėmis“ gali lemti akivaizdų Chartijoje įtvirtintos atitinkamos pagrindinės teisės pažeidimą.
64      Taigi, kaip
pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 68 punkte ir kaip per posėdį Teisingumo Teisme taip pat nurodė Europos Komisija, Sąjungos teisės aktų leidėjas, nustatydamas šį konkretų atsisakymo pripažinti ir vykdyti nutarimą konfiskuoti pagrindą dėl pagrindinių teisių pažeidimo, siekė reikalauti, kad atitinkamos valstybės narės vykdančioji institucija atliktų tik individualų tokio akivaizdaus pagrindinės teisės pažeidimo rizikos vertinimą.
65      Konkrečiai kalbant, pagal Reglamento 2018/1805 19 straipsnio 1 dalies h punktą nereikalaujama, kad prieš tokį individualų vertinimą atitinkamos valstybės narės vykdančioji institucija būtinai konstatuotų, kad išduodančiojoje valstybėje narėje yra sisteminių ar bendrų trūkumų arba kad yra trūkumų, konkrečiai darančių poveikį identifikuojamai asmenų grupei. Atvirkščiai,
Teisingumo Teismas to reikalauja atliekant dviejų atskirų etapų vertinimą Pagrindų sprendimo 2002/584 ir Pamatinio sprendimo 2008/909 kontekste, siekiant per Europos arešto orderio vykdymo procedūrą ir pripažįstant ir vykdant apkaltinamąjį nuosprendį baudžiamojoje byloje nustatyti realią Chartijos 4, 7, 24 ir 47 straipsniuose garantuojamų pagrindinių teisių pažeidimo riziką (šiuo klausimu žr. 2016 m. balandžio 5 d. Sprendimo Aranyosi ir Căldăraru, C‑404/15 ir C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, 88–94 punktus; 2023 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Staatsanwaltschaft Aachen, C‑819/21, EU:C:2023:841, 25–30 punktus bei 2024 m. liepos 29 d. Sprendimo Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, 52–54 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
66      Šis dviejų etapų vertinimas, nesant Sąjungos teisės aktų leidėjo nustatyto konkretaus atsisakymo pripažinti ir vykdyti pagrindo dėl pagrindinių teisių pažeidimo, kyla iš bendrosios nuostatos, įtvirtintos atitinkamai Pagrindų sprendimo 2002/584 1 straipsnio 3 dalyje ir Pamatinio sprendimo 2008/909 3 straipsnio 4 dalyje, atitinkančios šio sprendimo 62 punkte nurodytą Reglamento 2018/1805 1 straipsnio 2 dalį, aiškinimo.
67      Reikia konstatuoti, kad kiek tai susiję su nutarimų konfiskuoti pripažinimo ir vykdymo tvarka, šio reglamento 19 straipsnio 1 dalies h punkte Sąjungos teisės aktų leidėjas aiškiai nusprendė šią bendrąją nuostatą sukonkretinti tokiu specialiu atsisakymo pripažinti ir vykdyti pagrindu, grindžiamu atskira nagrinėjimo tvarka, pagal kurią reikalaujama tik individualiai įvertinti, ar egzistuoja akivaizdaus pagrindinių teisių pažeidimo rizika.
68      Šiomis aplinkybėmis, nors atliekant individualų nagrinėjimą išduodančiojoje valstybėje narėje esantys sisteminiai ar bendri trūkumai arba trūkumai, konkrečiai darantys poveikį identifikuojamai asmenų grupei, kiek tai susiję su Chartijoje įtvirtintų pagrindinių teisių paisymu, prireikus galėtų padėti nustatyti akivaizdaus šių teisių pažeidimo riziką, vis dėlto valstybės narės vykdančioji institucija neprivalo atlikti dviejų skirtingų etapų vertinimo, kaip nurodyta šio sprendimo 65 punkte, kad būtų galima remtis konkrečiu atsisakymo pripažinti ir vykdyti nutarimą konfiskuoti pagrindu, numatytu Reglamento 2018/1805 19 straipsnio 1 dalies h punkte.
69      Vis dėlto reikia pažymėti, pirma, kad, kaip
pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 78 punkte, ši nuostata, apribodama joje nurodytą atsisakymo pripažinti ir vykdyti pagrindą, kaip aiškiai nurodyta jos formuluotėje, „išskirtiniais atvejais“ ir reikalaujant įrodyti, kad yra „pagrįstų priežasčių“ manyti, remiantis „konkrečiais ir objektyviais įrodymais“, kad dėl nutarimo konfiskuoti vykdymo būtų „akivaizdžiai pažeistos“ atitinkamos Chartijoje nustatytos pagrindinės teisės, nustato griežtas sąlygas ir aukštą tokio pažeidimo sunkumo ribą.
70      Antra, toks atsisakymo pripažinti ir vykdyti pagrindas, kaip tarpusavio pasitikėjimo ir pripažinimo principų, kuriais grindžiama valstybių narių teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose sistema, išimtis turi būti aiškinamas siaurai (pagal analogiją žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo GN (Vaiko interesais grindžiamas atsisakymo pagrindas), C‑261/22, EU:C:2023:1017, 37 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
71      Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar išduodančiojoje valstybėje narėje paisoma asmens, dėl kurio priimtas ginčijamas nutarimas konfiskuoti, pagrindinių teisių, nes šis asmuo nebuvo šaukiamas dalyvauti visuose baudžiamojo proceso etapuose, po kurio buvo priimtas šis nutarimas, kad jam nebuvo pranešta apie jo teisę turėti advokatą per visą šį procesą ir kad jam
nebuvo įteiktas visas nuosprendžio, kuriame yra minėtas nutarimas, tekstas jam suprantama kalba.
72      Šiuo klausimu pirmiausia reikia pažymėti, kad, be kita ko, Direktyva 2014/42 įpareigoja valstybes nares, kaip matyti iš jos 1 straipsnio 1 dalies, nustatyti bendras minimalias taisykles dėl su nusikalstamomis veikomis susijusių priemonių ir pajamų arešto bei konfiskavimo, visų pirma siekiant palengvinti baudžiamosiose bylose priimtų nutarimų konfiskuoti tarpusavio pripažinimą (šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo 1Dream ir kt., C‑767/22, C‑49/23 ir C‑161/23, EU:C:2024:823, 72 ir 73 punktus bei juose nurodytą jurisprudenciją).
73      Taigi šios direktyvos 8 straipsnio 1 dalis įpareigoja valstybes nares imtis būtinų priemonių siekiant užtikrinti, kad asmenys, kuriems taikomos minėtoje direktyvoje numatytos priemonės, o, pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, jie apima ne tik asmenis, pripažintus kaltais dėl nusikalstamos veikos, bet ir trečiuosius asmenis, kurių turtas yra nutarimo konfiskuoti dalykas (2021 m. spalio 21 d. Sprendimo Okrazhna prokuratura – Varna, C‑845/19 ir C‑863/19, EU:C:2021:864, 76 punktas) turėtų teisę į veiksmingą teisių gynimo priemonę ir teisingą bylos nagrinėjimą siekdami apsaugoti savo teises.
74      Pirmiausia pagal Direktyvos 2014/42 8 straipsnio 6 dalį valstybės narės turi imtis reikiamų priemonių, kad užtikrintų, jog kiekvienas nutarimas konfiskuoti būtų tinkamai pagrįstas ir apie tokį nutarimą būtų pranešta atitinkamam asmeniui. Jos taip pat turi asmeniui, kuriam taikomas konfiskavimas, numatyti veiksmingą galimybę teisme užginčyti nutarimą konfiskuoti. Be to, šios direktyvos 8 straipsnio 7 dalyje nustatyta, kad, nedarant poveikio Direktyvai 2012/13 ir Direktyvai 2013/48, asmenys, kurių turtui taikomas nutarimas konfiskuoti, viso konfiskavimo proceso, susijusio su pajamų bei nusikaltimo priemonių nustatymu, metu turi teisę naudotis advokato paslaugomis, siekiant užtikrinti, kad tie asmenys galėtų išsaugoti savo teises, ir kad atitinkami asmenys informuojami apie tą teisę.
75      Be to, kaip matyti iš Reglamento 2018/1805 18 konstatuojamosios dalies, keliose kitose šioje konstatuojamojoje dalyje nurodytose direktyvose garantuojamos procesinės teisės taikomos baudžiamiesiems procesams, patenkantiems į šio reglamento taikymo sritį, kiek tai susiję su valstybėmis narėmis, kurioms šios direktyvos yra privalomos.
76      Bet kuriuo atveju, neatsižvelgiant į šio sprendimo 72 ir 75 punktuose nurodytų antrinės teisės aktų taikymo srities ribas, Chartijoje numatytos garantijos, kaip taip pat pabrėžiama Reglamento 2018/1805 18 konstatuojamojoje dalyje, turi būti taikomos visiems procesams, kuriems taikomas šis reglamentas.
77      Taigi pareiga gerbti Chartijoje garantuojamas pagrindines teises taikoma valstybėms narėms, kai jos priima sprendimą dėl prašymo pripažinti ir vykdyti nutarimą konfiskuoti, nes tada jos įgyvendina Sąjungos teisę, kaip tai suprantama pagal Chartijos 51 straipsnio 1 dalį.
78      Tarp šių pagrindinių teisių, be kita ko, yra Chartijos 47 straipsnyje įtvirtinta teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą, kurią sudaro įvairūs elementai, visų pirma apimantys teisę į gynybą, procesinio lygiateisiškumo principą, teisę kreiptis į teismą ir teisę gauti teisinę pagalbą, būti ginamam ir atstovaujamam (2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Sacko, C‑348/16, EU:C:2017:591, 32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Be to, teisė į veiksmingą teisinę gynybą, teisė į teisingą bylos nagrinėjimą ir teisė į gynybą aiškiai įtvirtintos Reglamento 2018/1805 19 straipsnio 1 dalies h punkte.
79      Pagal suformuotą jurisprudenciją, valstybių narių teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose sistemoje šias pagrindines teises pirmiausiai privalo užtikrinti priimančioji valstybė narė (pagal analogiją žr. 2024 m. liepos 29 d. Sprendimo Breian, C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, 32 ir 52 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
80      Darytina išvada, kad, kaip iš esmės pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 93 punkte, asmuo, dėl kurio priimtas nutarimas konfiskuoti, negali būti laikomas esančiu išskirtinėje situacijoje tuo atveju, kai nepasinaudojo išduodančiojoje valstybėje narėje jam prieinamomis teisių gynimo priemonėmis, kai yra konkrečių ir objektyvių įrodymų, leidžiančių pagrįstai manyti, kad konkrečiomis bylos aplinkybėmis vykdant šį nutarimą būtų akivaizdžiai pažeista Chartijoje įtvirtinta pagrindinė teisė, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2018/1805 19 straipsnio 1 dalies h punktą,
nebent jis galėtų įrodyti, kad dėl ypatingų aplinkybių šiam asmeniui tapo neįmanoma ar bent jau pernelyg sudėtinga pasinaudoti minėtomis teisių gynimo priemonėmis arba netgi, kad minėtos aplinkybės paveikė jų veiksmingumą.
81      Nagrinėjamu atveju, remiantis nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikta informacija, pirma, ZKP 500 straipsnyje konfiskavimo atveju nustatyta juridinių asmenų teisė būti išklausytiems per savo atstovą tiek vykstant ikiteisminiam tyrimui, tiek pagrindiniame teismo posėdyje, taip pat jų atstovų teisė pateikti įrodymus ir užduoti klausimus. Antra, ZKP 498a straipsnio 3 ir 4 dalyse nurodyta, kad patvirtinta šio straipsnio ankstesnėje dalyje nurodytos nutarties kopija įteikiama konfiskuoto turto savininkui, jei jo tapatybė žinoma, ir jis turi teisę apskųsti šį nutarimą. Vis dėlto iš tos pačios nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad nors bendrovė D. per savo advokatą apskundė dėl jos priimtus nutarimus areštuoti, ji nepasinaudojo priimančiosios valstybės narės teisės aktuose numatytomis teisių gynimo priemonėmis, kad užginčytų ginčijamą nutarimą konfiskuoti.
82      Šiomis aplinkybėmis, su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, juridinis asmuo, kaip antai bendrovė D., negali, kaip
pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 92 punkte, nutarimo konfiskuoti pripažinimo ir vykdymo etape remtis tariamu jo pagrindinių teisių pažeidimu, nurodytu šio sprendimo 53 punkte, vykstant procesui, per kurį šis nutarimas buvo priimtas išduodančiojoje valstybėje narėje, remdamasis Reglamento 2018/1805 19 straipsnio 1 dalies h punkte nurodytu atsisakymo pripažinti ir vykdyti pagrindu, nebent jis gali įrodyti, kad yra ypatingų aplinkybių, dėl kurių jam tapo neįmanoma arba bent jau pernelyg sudėtinga pasinaudoti šiomis teisių gynimo priemonėmis, o tai paveikė jų veiksmingumą.
83      Šiuo klausimu, kaip pažymėta šio sprendimo 41, 42 ir 44 punktuose, iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad, pirma, jį pateikusiam teismui kyla klausimas, ar, siekiant užtikrinti
teisingą bylos nagrinėjimą, bendrovei D. turėjo būti įteiktas visas 2020 m. gegužės 27 d.
Okrožno sodišče v Mariboru (Mariboro apygardos teismas) nuosprendžio, kuriame yra ginčijamas nutarimas konfiskuoti, tekstas. Antra, kadangi bendrovė D. pagrindinėje byloje ginčija, kad šio nuosprendžio ištraukos ir informacija apie teisių gynimo priemones, kuriomis galima pasinaudoti išduodančiojoje valstybėje narėje, jai iš tikrųjų buvo įteikta 2020 m. spalio 13 d., šiam teismui kyla klausimas, ar jis gali patikrinti, kada iš tikrųjų buvo įteikta, ir ar šiomis aplinkybėmis jis turi konsultuotis su išduodančiąja institucija.
84      Pagal suformuotą jurisprudenciją, teisė į veiksmingą teisminę gynybą turi būti gerbiama ne tik užtikrinant faktinį ir veiksmingą sprendimų gavimą, t. y. pranešant apie jį jo adresatui, bet ir tai, kad toks pranešimas leistų šiam asmeniui tiksliai žinoti motyvus, kuriais grindžiamas dėl jo priimtas sprendimas, taip pat tokio sprendimo apskundimo būdus ir terminą, kad jis galėtų veiksmingai ginti savo teises ir visapusiškai pagrįstai nuspręsti, ar ginčyti sprendimą teisme (2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty, C‑338/20, EU:C:2021:805, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
85      Nagrinėjamu atveju iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad, kaip nurodyta šio sprendimo 40 punkte, pagrindinėje byloje nagrinėjamame konfiskavimo liudijime, kurį priimančioji institucija perdavė pagal Reglamento 2018/1805 14 straipsnio 1 dalį, nurodyta, kad nuosprendžio, kuriame buvo ginčijamas nutarimas konfiskuoti, ištraukos (iš įžanginės, rezoliucinės dalių ir motyvų, susijusių su konfiskuotomis pajamomis, ir informacija apie teisių gynimo priemones), kartu su vertimu į kroatų kalbą, buvo įteiktos bendrovei D.
86      Atrodo, kad šių nuosprendžio, kuriame buvo ginčijamas nutarimas konfiskuoti, ištraukų įteikimas bendrovei D., jeigu tai buvo padaryta, iš esmės galėjo leisti šiai bendrovei veiksmingai pasinaudoti išduodančiojoje valstybėje narėje turimomis teisių gynimo priemonėmis, kad galėtų remtis tariamu jos pagrindinių teisių pažeidimu per procesą, per kurį buvo priimtas šis nutarimas. Iš tiesų, kaip matyti iš šio sprendimo 22–29 punktų, ginčijamas nutarimas konfiskuoti buvo grindžiamas kitomis nusikalstamomis veikomis nei ta, dėl kurios šiuo nuosprendžiu buvo išteisinti keturi kaltinamieji. Todėl neatrodo, kad minėto nuosprendžio dalių, susijusių su šia nusikalstama veika ir išteisinimu, įteikimas bendrovei D. buvo būtinas, kad būtų galima veiksmingai pasinaudoti šiomis teisių gynimo priemonėmis, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
87      Dėl aplinkybės, kad bendrovė D. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme ginčija, jog šis įteikimas iš tikrųjų įvyko, reikia pažymėti, kad atsižvelgiant į tai, jog konfiskavimo liudijimu siekiama palengvinti nutarimų konfiskuoti tarpusavio pripažinimą, ir atsižvelgiant į valstybių narių teismų tarpusavio pasitikėjimą, vykdančioji institucija turėjo pasitikėti šiame liudijime pateikta informacija, nesant pakankamai konkrečios ir objektyvios informacijos, kuri leistų suabejoti jos patikimumu (šiuo klausimu žr. 2024 m. liepos 29 d. Sprendimo Breian, C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, 115 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
88      Bet kuriuo atveju, jeigu, remiantis konkrečia ir objektyvia informacija ir neatsižvelgiant į tokiame liudijime esančią informaciją, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kiltų abejonių dėl ginčijamo nutarimo konfiskuoti įteikimo arba apskritai dėl atitinkamo asmens pagrindinių teisių paisymo per procesą, per kurį buvo priimtas šis nutarimas, jis privalo pagal Reglamento 2018/1805 19 straipsnio 2 dalį prieš nuspręsdamas visiškai ar iš dalies nepripažinti arba nevykdyti šio nutarimo pagal 19 straipsnio 1 dalies h punktą, konsultuotis su išduodančiąja institucija ir prireikus paprašyti jos nedelsiant pateikti visą būtiną informaciją, kad būtų galima nustatyti, ar tos abejonės yra pagrįstos.
89      Šiomis aplinkybėmis dar reikia pažymėti, kad per posėdį Teisingumo Teisme Komisija teigė, jog susipažinusi su nacionaline pagrindinės bylos medžiaga ji konstatavo, kad tam tikros nuosprendžio, kuriame buvo ginčijamas nutarimas konfiskuoti, dalys yra neįskaitomos dėl prastos spausdinimo kokybės.
90      Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal Reglamento 2018/1805 19 straipsnio 1 dalies c punktą valstybės narės vykdančioji institucija taip pat gali nuspręsti nepripažinti ir nevykdyti nutarimo konfiskuoti, kai šio reglamento 17 straipsnyje ir II priede numatytas konfiskavimo liudijimas yra neišsamus arba aiškiai neteisingas ir šis liudijimas nebuvo išsamiai užpildytas po šio 19 straipsnio 2 dalyje nurodytų privalomų konsultacijų.
91      Žinoma, pagal Reglamento 2018/1805 14 straipsnio 1 dalį minėtas konfiskavimo liudijimas iš esmės yra priemonė, kuria priimančioji institucija turi perduoti bet kokį nutarimą konfiskuoti vykdančiajai institucijai, kad ji pripažintų ir įvykdytų šį nutarimą konfiskuoti.
92      Vis dėlto pagal Reglamento 2018/1805 14 straipsnio 2 dalį valstybės narės gali padaryti pareiškimą, kuriame būtų nurodyta, kad tais atvejais, kai toks liudijimas joms perduodamas šiais tikslais, priimančioji institucija kartu su šiuo liudijimu taip pat turi perduoti nutarimo konfiskuoti originalą arba patvirtintą jo kopiją. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Kroatijos Respublika padarė tokį pareiškimą.
93      Tokiu atveju, kadangi pagal šio reglamento 18 straipsnio 1 dalį reikalaujama pripažinti ir vykdyti bet kokį nutarimą konfiskuoti, jeigu jis buvo perduotas „pagal [minėto reglamento] 14 straipsnį“, nuosprendžio, kuriame buvo nutarimas konfiskuoti originalo arba jo patvirtintos kopijos teksto neįskaitomumas gali patekti į to paties reglamento 19 straipsnio 1 dalies c punkto taikymo sritį.
94      Vis dėlto, kaip matyti iš pačios šios nuostatos formuluotės ir kaip pažymėta šio sprendimo 88 punkte, pagal Reglamento 2018/1805 19 straipsnio 2 dalį vykdančioji institucija, prieš priimdama sprendimą atsisakyti pripažinti ir vykdyti nutarimą konfiskuoti, privalo konsultuotis su priimančiąja institucija, kad ši jai perduotų įskaitomą nutarimo konfiskuoti originalo versiją arba patvirtintą kopiją. Ši pareiga konsultuotis taip pat kyla iš šio reglamento 25 straipsnio, kurio 1 dalyje numatyta, kad priimančioji institucija ir vykdančioji institucija prireikus konsultuojasi tarpusavyje, naudodamosi visomis tinkamomis ryšio priemonėmis, kad būtų užtikrintas veiksmingas šio reglamento taikymas, ir kurio 2 dalyje konkrečiai kalbama apie sunkumus, susijusius su bet kokių dokumentų, būtinų nutarimui konfiskuoti įvykdyti, perdavimu arba autentiškumo nustatymu.
95      Taigi vykdančioji institucija gali atsisakyti pripažinti ir vykdyti nagrinėjamą nutarimą konfiskuoti remdamasi Reglamento 2018/1805 19 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytu pagrindu tik tuo atveju, jei priimančioji institucija per pagrįstą laikotarpį neperdavė įskaitomos nutarimo konfiskuoti teksto versijos arba patvirtintos jo kopijos.
96      Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento 2018/1805 19 straipsnio 1 dalies h punktas, siejamas su šio reglamento 1 straipsnio 2 dalimi ir Chartijos 47 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad valstybės narės vykdančioji institucija negali atsisakyti pripažinti ir vykdyti nutarimo konfiskuoti remdamasi tuo, kad išduodančiojoje valstybėje narėje buvo tariamai pažeistos minėto reglamento 2 straipsnio 10 punkte nurodyto asmens, dėl kurio priimtas šis nutarimas, pagrindinės teisės, kai šis asmuo, faktiškai jam įteikus nuosprendžio, kuriame buvo minėtas nutarimas, dalis jam suprantama kalba, kurių pakanka, kad galėtų jį apskųsti, nepasinaudojo išduodančiojoje valstybėje narėje jam prieinamomis teisių gynimo priemonėmis, kad užginčytų šį nutarimą konfiskuoti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
97      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
1.      2018 m. lapkričio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2018/1805 dėl nutarimų areštuoti ir nutarimų konfiskuoti turtą tarpusavio pripažinimo 1 straipsnio 1 ir 4 dalys, 2 straipsnio 2 punktas ir 3 punkto a ir d papunkčiai
turi būti aiškinami taip:
šis reglamentas taikomas nutarimui konfiskuoti, priimtam pasibaigus baudžiamajam procesui nuosprendyje, kuriuo kaltinamieji išteisinami dėl nusikalstamos veikos, dėl kurios vyko tas procesas, ir kartu konstatuojama, kad konfiskuotinas turtas yra kitos nusikalstamos veikos pajamos, o šioje veikoje dalyvavo ne išteisinti kaltinamieji, bet kitas asmuo, dėl kurio nebuvo surašytas kaltinamasis aktas.
2.      Reglamento 2018/1805 19 straipsnio 1 dalies h punktas, aiškinamas kartu su šio reglamento 1 straipsnio 2 dalimi ir atsižvelgiant į Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį,
turi būti aiškinamas taip:
valstybės narės vykdančioji institucija negali atsisakyti pripažinti ir vykdyti nutarimo konfiskuoti remdamasi tuo, kad išduodančiojoje valstybėje narėje buvo tariamai pažeistos minėto reglamento 2 straipsnio 10 punkte nurodyto asmens, dėl kurio priimtas šis nutarimas, pagrindinės teisės, kai šis asmuo, faktiškai jam įteikus nuosprendžio, kuriame buvo minėtas nutarimas, dalis jam suprantama kalba, kurių pakanka, kad galėtų jį apskųsti, nepasinaudojo išduodančiojoje valstybėje narėje jam prieinamomis teisių gynimo priemonėmis, kad užginčytų šį nutarimą konfiskuoti.
Parašai.
*      Proceso kalba: kroatų.