62023CC0088
GENERALINIO ADVOKATO
MACIEJ SZPUNAR IŠVADA,
pateikta 2024 m. birželio 6 d. (
1
)
Byla C-88/23
Parfümerie Akzente GmbH
prieš
KTF Organisation AB
(Svea Hovrätt Patent- och marknadsöverdomstolen (Stokholmo intelektinės nuosavybės ir komercinių bylų apeliacinis teismas, Švedija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Elektroninė komercija – Draudimas riboti laisvą informacinės visuomenės paslaugų judėjimą iš kitos valstybės narės – Nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta, kad nacionalinės nuostatos netaikomos kitoje valstybėje narėje įsteigtam paslaugų teikėjui, teikiančiam informacinės visuomenės paslaugas“
I. Įvadas
1.
Teisingumo Teismas jau yra ne kartą nagrinėjęs vadinamąjį „kilmės šalies“ principą, įtvirtintą Direktyvos 2000/31/EB (
2
) 3 straipsnyje. Pagal šį principą informacinės visuomenės paslaugoms, kiek tai susiję su reikalavimais, priklausančiais koordinuojamai sričiai, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 2 straipsnio h punktą, iš esmės taikoma valstybės narės, kurioje šių paslaugų teikėjas yra įsisteigęs (kilmės valstybė narė), teisinė tvarka. Pagal minėtos direktyvos 3 straipsnio 2 dalį, išskyrus šios direktyvos 3 straipsnio 4 dalyje numatytas leidžiančias nukrypti nuostatas, kita valstybė narė, kurioje yra klientai, kuriems skirtos informacinės visuomenės paslaugos (paskirties valstybė narė), negali riboti laisvo tokių paslaugų judėjimo.
2.
Taigi esminė Direktyvos 2000/31 3 straipsnyje nustatyto mechanizmo sąvoka yra koordinuojamos srities sąvoka. Ši byla suteikia Teisingumo Teismui galimybę apibrėžti šios sąvokos ribas, kai teikiant informacinės visuomenės paslaugą iš kitos valstybės narės internetu prekiaujama gaminiais, kurie neatitinka paskirties valstybės narės nustatytų reikalavimų. Šiuo klausimu šios bylos ypatumas tas, kad šiais reikalavimais įgyvendinama Sąjungos teisėje valstybėms narėms suteikta galimybė pateikti atitinkamus gaminius rinkai jų teritorijoje.
II. Teisinis pagrindas
A.
Sąjungos teisė
1. Direktyva 2000/31
3.
Direktyvos 2000/31 1 straipsnyje „Tikslas ir taikymo sritis“ nustatyta:
„1.   Šia direktyva siekiama prisidėti prie tinkamo vidaus rinkos funkcionavimo užtikrinant laisvą informacinės visuomenės paslaugų judėjimą tarp valstybių narių.
2.   Šia direktyva derinamos, kiek reikalinga 1 dalyje nustatytiems tikslams pasiekti, kai kurios nacionalinės nuostatos dėl informacinės visuomenės paslaugų, susijusios su vidaus rinka, paslaugų teikėjų steigimusi, komerciniais pranešimais, elektroninėmis sutartimis, tarpininkų atsakomybe, elgesio kodeksais, ginčų nagrinėjimo ne teismo tvarka, teisminėmis priemonėmis ir valstybių narių bendradarbiavimu.
3.   Ši direktyva papildo Bendrijos teisę, taikytiną informacinės visuomenės paslaugoms, nepažeisdama apsaugos, ypač visuomenės sveikatos ir vartotojų interesų, lygio, numatyto Bendrijos teisės aktuose ir juos įgyvendinančiuose nacionaliniuose įstatymuose, ir neriboja laisvės teikti informacinės visuomenės paslaugas.
4.   Ši direktyva nenustato papildomų privatinės tarptautinės teisės taisyklių ir joje nenagrinėjama teismų jurisdikcija.
<…>“
4.
Šios direktyvos 2 straipsnyje „Apibrėžimai“ numatyta:
„Šioje direktyvoje šios sąvokos turi tokią reikšmę:
<…>
h)
„koordinuojama sritis“ – tai reikalavimai, nustatyti valstybių narių teisinėse sistemose, kurios taikomos informacinės visuomenės paslaugų teikėjams arba informacinės visuomenės paslaugoms neatsižvelgiant į tai, ar jie yra bendro pobūdžio ar konkrečiai joms skirti;
i)
koordinuojama sritis susijusi su reikalavimais, kuriuos paslaugų teikėjas turi įvykdyti:
–
pradėdamas verstis informacinės visuomenės paslaugų veikla, pavyzdžiui, reikalavimai dėl kvalifikacijos, leidimo ar pranešimo,
–
versdamasis informacinės visuomenės paslaugų veikla, pavyzdžiui, reikalavimai dėl paslaugų teikėjo elgesio, reikalavimai dėl paslaugų kokybės arba turinio, įskaitant tuos, kurie taikomi reklamai ir sutartims, arba reikalavimai dėl paslaugų teikėjo atsakomybės;
ii)
koordinuojama sritis neaprėpia tokių reikalavimų kaip:
–
reikalavimai, taikomi pačioms prekėms,
–
reikalavimai, taikomi prekių pristatymui,
–
reikalavimai, taikomi paslaugoms, kurios neteikiamos elektroninėmis priemonėmis.“
5.
Minėtos direktyvos 3 straipsnis „Vidaus rinka“ suformuluotas taip:
„1.   Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad informacinės visuomenės paslaugos, kurias teikia jos teritorijoje įsisteigęs paslaugų teikėjas, atitiktų toje valstybėje narėje taikomas nacionalines nuostatas, kurios priklauso koordinuojamai sričiai.
2.   Valstybės narės negali dėl koordinuojamai sričiai priskiriamų priežasčių riboti laisvę teikti informacinės visuomenės paslaugas iš kitos valstybės narės.
<…>“
6.
Tos pačios direktyvos 6 straipsnyje „Pateiktina informacija“, esančiame komerciniams pranešimams skirtame skirsnyje, nurodyta:
„Be kitų Bendrijos teise nustatytų informacijos reikalavimų, valstybės narės užtikrina, kad komerciniai pranešimai, kurie priklauso informacinės visuomenės paslaugai arba ją sudaro, atitiktų bent šias sąlygas:
a)
būtų galima aiškiai nustatyti, kad tai yra komercinis pranešimas;
<…>“
2. Direktyva 2005/29
7.
Direktyvos 2005/29/EB (
3
) 3 straipsnio „Taikymo sritis“ 4 dalyje numatyta:
„Jeigu šios direktyvos nuostatos prieštarauja kitoms Bendrijos taisyklėms, reglamentuojančioms konkrečius nesąžiningos komercinės veiklos aspektus, pastarosios turės viršenybę ir bus taikomos tiems konkretiems aspektams.“
8.
Šios direktyvos 11 straipsnio „Vykdymas“ 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta:
„Kad šios direktyvos nuostatų būtų laikomasi vartotojų interesais, valstybės narės užtikrina pakankamus ir veiksmingus būdus kovoti su nesąžininga komercine veikla.“
3. Direktyva 75/324/EEB
9.
Direktyvos 75/324/EEB (
4
) 8 straipsnio 1 dalyje nurodyta: „ant kiekvieno aerozolių balionėlio arba, jeigu jis mažos talpos (150 ml ar mažiau), ant prie jo pritvirtintos etiketės gerai matomomis, įskaitomomis ir nenusitrinančiomis raidėmis turi būti užrašyta [šioje direktyvoje nurodyta informacija].“
10.
Pagal šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalį „[v]alstybės narės, norėdamos prekiauti aerozolių balionėliais [savo] teritorijoje, gali iškelti sąlygą, kad užrašai etiketėje būtų daromi valstybine ar valstybinėmis kalbomis“.
4. Reglamentas Nr. 1223/2009
11.
Reglamento (EB) Nr. 1223/2009 (
5
) 19 straipsnio „Ženklinimas“ 1 dalyje nustatyta, kad „kosmetikos gaminiai gali būti pateikiami rinkai tik tuomet, kai ant pakuotės neištrinamomis, lengvai įskaitomomis ir gerai matomomis raidėmis pateikiama [šiame reglamente nurodyta] informacija“. Konkrečiai kalbant, turi būti pateikiami „konkretūs nurodymai dėl atsargumo priemonių, kurių reikės laikytis naudojant, bent jau išvardytųjų III–VI prieduose ir kita įspėjančioji informacija ant profesionaliam naudojimui skirtų kosmetikos gaminių“.
12.
Šio reglamento 19 straipsnio 5 dalyje nurodyta: „kokia kalba pateikiama 1 dalies b, c, d ir f punktuose ir 2, 3 ir 4 dalyse minėta informacija, nustatoma valstybių narių, kurioje gaminį gali įsigyti galutinis naudotojas, teisės aktais“.
B.
Švedijos teisė
1. Elektroninės komercijos įstatymas
13.
Lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informationsamhällets tjänster (Įstatymas (2002:562) dėl elektroninės komercijos ir kitų informacinės visuomenės paslaugų, toliau – Elektroninės komercijos įstatymas), kuriuo Direktyva 2000/31 perkelta į nacionalinę teisę, 3 straipsnyje numatyta:
„Paslaugų teikėjas, kurio įsisteigimo valstybė yra ne Švedija, o kita [Europos ekonominės erdvės (EEE)] valstybė, turi teisę teikti informacinės visuomenės paslaugas paslaugų gavėjams Švedijoje, nepaisant Švedijos taisyklių, priklausančių koordinuojamai sričiai.
Vis dėlto teismas ar kita institucija gali pagal įstatymą [laikydamiesi sąlygų, atitinkančių Direktyvos 2000/31 3 straipsnio 4 dalies sąlygas] imtis priemonių, kuriomis ribojamas laisvas tokios paslaugos judėjimas. <…>“
14.
Pagal šio įstatymo 5 straipsnį koordinuojamoje srityje Švedijos teisė taikoma informacinės visuomenės paslaugoms, teikiamoms paslaugų teikėjų, kurių įsisteigimo valstybė yra Švedija, net jei visos šios paslaugos ar jų dalis skirtos kitoje EEE valstybėje įsisteigusiems paslaugų gavėjams.
2. Komercinės veiklos įstatymas
15.
Marknadsföringslagen (2008:486) (Komercinės veiklos įstatymas (2008:486), toliau – Komercinės veiklos įstatymas), kuriuo į nacionalinę teisę perkelta Direktyva 2005/29, pagal jo 2 straipsnį taikomas, be kita ko, kai prekiautojas reklamuoja produktų pardavimą, vykdydamas savo ekonominę veiklą.
16.
Pagal šio įstatymo 3 straipsnį sąvoka „komercinė veikla“ apima reklamą ir visas kitas priemones, skirtas prekiautojui vykdant ekonominę veiklą skatinti produktų pardavimui ir galimybei jas gauti, įskaitant bet kokį prekiautojo veiksmą ar neveikimą arba bet kurią kitą priemonę ar elgesį prieš produktų pardavimą ar pristatymą vartotojams arba prekiautojams, šio pardavimo ar pristatymo metu arba po jo.
17.
Pagal minėto įstatymo 5 straipsnį „[b]et kokia komercinė veikla turi atitikti sąžiningą prekybos praktiką“.
18.
To paties įstatymo 6 straipsnis suformuluotas taip:
„Bet kokia komercinė veikla, prieštaraujanti sąžiningai prekybos praktikai, kaip tai suprantama pagal 5 straipsnį, laikoma nesąžininga, jeigu ji pakeičia arba gali pakeisti gavėjo gebėjimą priimti informacija pagrįstą sprendimą dėl sandorio.“
19.
Komercinės veiklos įstatymo 8 straipsnyje numatyta:
„Bet kokia klaidinanti komercinė veikla, kaip tai suprantama pagal 9, 10 arba 12–17 straipsnių nuostatas, laikomos nesąžiningomis, jeigu jos pakeičia arba gali pakeisti gavėjo gebėjimą priimti sprendimą dėl sandorio žinant aplinkybes. Klaidinanti komercinė veikla, nurodyta [Direktyvos 2005/29] I priedo 1–23 punktuose, visada laikoma nesąžininga.“
20.
Šio įstatymo 10 straipsnyje numatyta:
„Prekiautojui vykdant komercinę veiklą negali būti pateikiami netikslūs teiginiai arba klaidinanti informacija apie jo arba kito prekiautojo veiklą.
Pirmoje pastraipoje konkrečiai kalbama apie teiginius, susijusius su:
<…>
2)   gaminio kilme, naudojimu ir rizika, pvz., poveikiu sveikatai ir aplinkai;
<…>
4)   gaminio kaina, kainos apskaičiavimo elementais, konkretaus kainos pranašumo buvimu ir mokėjimo būdais;
5)   prekiautojo kvalifikacija, padėtimi rinkoje, įsipareigojimais, prekių ženklais, komerciniais pavadinimais, skiriamaisiais žymenimis ir kitomis prekiautojo ar kitų prekiautojų teisėmis;
6)   prekiautojui skirtais apdovanojimais ir pasižymėjimais;
<…>
Kai prekiautojas reklamuoja savo ar kitų asmenų komercinę veiklą, jis taip pat negali nepateikti esminės informacijos. Klaidinančiu informacijos neatskleidimu taip pat laikomas esminės informacijos pateikimas neaiškiai, neįskaitomai, dviprasmiškai ar ne laiku.“
21.
Minėto įstatymo 23 straipsnyje numatyta, kad prekiautojui, kurio komercinė veikla yra nesąžininga, gali būti uždrausta toliau juos taip reklamuoti ar taikyti kitas panašias priemones.
3. Dekretas dėl kosmetikos gaminių
22.
Förordning (2013:413) om kosmetiska produkter (Dekretas (2013:413) dėl kosmetikos gaminių, toliau – Dekretas dėl kosmetikos gaminių) 4 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta, kad, kai kosmetikos gaminys pateikiamas galutiniam naudotojui Švedijos rinkoje, informacija, kurios reikalaujama, be kita ko, pagal Reglamento Nr. 1223/2009 19 straipsnio 1 dalies d punktą, turi būti pateikta švedų kalba.
4. Civilinės saugos institucijos reikalavimai aerozolių balionėliams
23.
Pagal Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps föreskrifter om aerosolbehållare (MSBFS 2018:1) (Civilinės saugos institucijos reikalavimai dėl aerozolių balionėlių (MSBFS 2018:1)) 3 straipsnį rinkai pateikiami aerozolių balionėliai turi atitikti iš šių nuostatų ir jų priedo kylančius reikalavimus.
24.
Šių reikalavimų 4 straipsnyje nustatyta, kad, nedarant poveikio Reglamento (EB) Nr. 1272/2008 (
6
) taikymui, ant kiekvieno aerozolių balionėlio turi būti įskaitomai ir neištrinamai švedų kalba nurodytas asmens, pateikiančio aerozolių balionėlį rinkai, pavadinimas ir adresas arba registruotas prekių ženklas, žymuo „3“ (atvirkštinė epsilon raidė), informacija, leidžianti identifikuoti gamybos partiją, priedo 2.2 punkte išvardyta informacija ir turinio nominalusis tūris.
III. Faktinės aplinkybės pagrindinėje byloje, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
25.
Parfümerie Akzente yra Vokietijos bendrovė, kuri savo interneto svetainėje parfumdreams.se reklamuoja ir parduoda plaukų priežiūros ir kitus kosmetikos gaminius, skirtus Švedijos rinkai ir Švedijos klientams.
26.
Bendrovė KTF teikia paslaugas profesinei įmonių, kurios importuoja, gamina ir parduoda kosmetikos ir higienos gaminius, asociacijai.
27.
2022 m. vasario mėn. KFT pareiškė Parfümerie Akzente ieškinį Patent- och marknadsdomstolen (Pramoninės nuosavybės ir komercinių bylų teismas, Švedija), prašydama šio teismo uždrausti nesąžiningą veiklą, kuri pasireiškia, pirma, tam tikrų konkrečių reklaminių teiginių naudojimu prekiaujant kosmetikos ir plaukų priežiūros gaminiais, už kurio nesilaikymą skiriama bauda, antra, tam tikrų kosmetikos gaminių, esančių aerozolių balionėliuose, kurie nėra paženklinti švedų kalba, pardavimu pažeidžiant Švedijos teisės aktus, kuriais Direktyva 75/324 perkeliama į nacionalinę teisę, ir, trečia, prekyba tam tikrais Švedijos kalba nepaženklintais kosmetikos gaminiais pažeidžiant, be kita ko, Reglamento Nr. 1223/2009 19 straipsnio 1 dalies d punktą ir III priedą.
28.
Šiame teisme KTF tvirtino, kad ginčijama reklama yra nesąžininga veikla, todėl turi būti uždrausta.
29.
KTF nurodė, kad nagrinėjamų gaminių reklama ir pardavimas buvo skirti Švedijos rinkai ir kad reklama turėjo poveikį Švedijoje. KTF teigimu, Švedijos nuostatos, kuriomis Direktyva 2000/31, grindžiama kilmės šalies principu, perkelta į nacionalinę teisę, yra papildomos Švedijos nuostatų, kuriomis Direktyva 2005/29 perkelta į nacionalinę teisę, atžvilgiu, todėl „paveiktos šalies principas“, paprastai taikomas komercinės veiklos teisėje, yra viršesnis už kilmės šalies principą.
30.
Bet kuriuo atveju Direktyva 2005/29 atliktas visiškas suderinimas, todėl Švedijos taisyklės, kuriomis reglamentuojama komercinė veikla, negali būti laikomos griežtesnėmis už atitinkamas Vokietijos taisykles.
31.
Parfümerie Akzente nepripažino, kad pažeidė Švedijos teisės nuostatas dėl komercinės veiklos, tačiau pripažino, kad atitinkamų gaminių reklama ir pardavimas buvo skirti Švedijai ir kad ji neženklino savo gaminių švedų kalba, nors jie turėjo būti paženklinti taip, kaip nurodo KTF. Vis dėlto Parfümerie Akzente mano, kad pagal Direktyvą 2000/31 informacinės visuomenės paslaugos teikėjui draudžiama taikyti griežtesnes taisykles nei jo įsisteigimo valstybės narės taisyklės. Šiuo atveju kilmės šalies principas reiškia, kad turi būti taikoma Vokietijos teisė, reglamentuojanti komercinę veiklą, nors ši teisė yra mažiau griežta nei Švedijos teisė.
32.
2021 m. rugsėjo 24 d. sprendimu pirmosios instancijos teismas patenkino KTF reikalavimus. Jis nusprendė, kad nagrinėjama reklama yra nesąžininga veikla, todėl, remdamasis Švedijos teisės normomis, kuriomis reglamentuojama komercinė veikla, uždraudė Parfümerie Akzente naudoti šią reklamą.
33.
Pirmiausia pirmosios instancijos teismas išnagrinėjo komercinę veiklą reglamentuojančios Švedijos teisės taikytinumą nagrinėjamiems reklaminiams teiginiams, paskelbtiems Parfümerie Akzente interneto svetainėje. Jis pažymėjo, kad Parfümerie Akzente yra Vokietijoje įsteigta paslaugų teikėja ir kad atitinkamų gaminių pardavimas internetu yra informacinės visuomenės paslauga. Tas teismas taip pat nusprendė, kad nagrinėjami reklaminiai teiginiai priskiriami šiai paslaugai ir kad jiems taikomi reikalavimai priklauso koordinuojamai sričiai, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2000/31. Taigi minėtas teismas nusprendė, kad Parfümerie Akzente turėjo teisę teikti informacinės visuomenės paslaugą jos gavėjams Švedijoje ir koordinuojamai sričiai priklausančios Švedijos taisyklės nekliudė jai to daryti.
34.
Tada pirmosios instancijos teismas nagrinėjo Direktyvą 2005/29. Jis pažymėjo, kad šia direktyva siekiama visiško suderinimo, todėl jos nuostatoms visoje Sąjungoje turi būti suteikta ta pati prasmė ir taikymo sritis. Be to, kadangi Parfümerie Akzente nenurodė, kad Švedijos teisė komercinės veiklos srityje buvo griežtesnė nei Vokietijos teisė, ir kadangi ginčijami reklaminiai teiginiai turėjo poveikį Švedijoje, niekas nedraudė taikyti Švedijos teisės normų, kuriomis reglamentuojama komercinė veikla.
35.
Vis dėlto, kiek tai susiję su prekyba netinkamai paženklintais gaminiais, pirmosios instancijos teismas neatliko panašios Švedijos taisyklių taikytinumo analizės.
36.
Parfümerie Akzente apskundė tokį sprendimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Stokholmo intelektinės nuosavybės ir komercinių bylų apeliacinis teismas, Švedija).
37.
Tame teisme KTF patikslino, kad Parfümerie Akzente ėmėsi įvairių netinkamai paženklintų gaminių pardavimo priemonių, t. y. reklamavo juos savo interneto svetainėje, taip pat juos pardavinėjo ir tiekė. Nagrinėjamu atveju KTF apeliacinio skundo dalykas yra galimybė prieštarauti ginčijamiems prekybos būdams remiantis komercinės veiklos teise.
38.
Nagrinėjant bylą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme kilo klausimų dėl, pirma, Direktyvos 2000/31 įgyvendinimo Švedijoje ir jos suderinamumo su Sąjungos teise ir, antra, koordinuojamos srities apimties.
39.
Šiomis aplinkybėmis Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Stokholmo intelektinės nuosavybės ir komercinių bylų apeliacinis teismas) 2023 m. vasario 13 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. vasario 15 d., nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Direktyvos 2000/31 3 straipsnio 2 dalis, atsižvelgiant į Sąjungos teisę apskritai ir jos veiksmingą įgyvendinimą, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta, kad netaikomos į koordinavimo sritį patenkančios nacionalinės teisės normos, įskaitant nacionalinės teisės normas, kuriomis įgyvendinama [Direktyva 2005/29], jei paslaugos teikėjas yra įsisteigęs kitoje valstybėje narėje ir iš jos teikia informacinės visuomenės paslaugas, ir nėra reikalavimų taikyti kokios nors išimties, kylančios iš šių nacionalinių nuostatų, kuriomis įgyvendinama Direktyvos 2000/31 3 straipsnio 4 dalis?
2.
Ar pagal Direktyvą 2000/31 koordinuojama sritis apima pardavėjo interneto svetainėje vykdomą gaminio, kuris, kaip teigiama, yra paženklintas pažeidžiant perkančio vartotojo valstybėje narėje tokiems gaminiams taikomus reikalavimus, reklamą ir pardavimą internetu?
3.
Jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar pagal Direktyvos 2000/31 2 straipsnio h punkto ii papunktį į koordinuojamą sritį vis dėlto nepatenka reikalavimai, taikomi pristatymui ir patiems gaminiams, kai pačių gaminių pristatymas yra būtinas reklamos ir internetinės prekybos etapas, ar pačių gaminių pristatymas laikytinas papildomu, nuo reklamos ir internetinės prekybos neatsiejamu elementu?
4.
Kokią reikšmę, jeigu ji apskritai yra, nagrinėjant antrąjį ir trečiąjį klausimus turi aplinkybė, kad patiems gaminiams taikomi reikalavimai kyla iš nacionalinių nuostatų, kuriomis įgyvendinami ir papildomi konkretiems sektoriams skirti Sąjungos teisės aktai, įskaitant [Direktyvos 75/324] 8 straipsnio 2 dalį ir Reglamento [Nr. 1223/2009] 19 straipsnio 5 dalį, ir kurios reiškia, kad gaminiams taikomi reikalavimai turi būti įvykdyti tam, kad gaminius būtų galima išleisti į rinką arba tiekti galutiniams naudotojams valstybėje narėje?“
40.
Rašytines pastabas pateikė šalys pagrindinėje byloje, Italijos ir Švedijos vyriausybės, taip pat Europos Komisija. KTF, Švedijos ir Prancūzijos vyriausybėms bei Komisijai buvo atstovaujama 2024 m. kovo 13 d. vykusiame teismo posėdyje.
IV. Analizė
A.
Dėl prejudicinių klausimų apimties
41.
Pirmiausia pažymėtina, jog prejudiciniai klausimai leidžia suprasti, kad Parfümerie Akzente prekyba nagrinėjamais gaminiais jos interneto svetainėje yra „informacinės visuomenės paslauga“, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2000/31, todėl ši bendrovė turi būti laikoma tokių paslaugų teikėja. Kadangi šis kvalifikavimas, atsižvelgiant į šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą, atrodo pagrįstas ir suinteresuotieji asmenys jo neginčija, remiuosi prielaida, kad Parfümerie Akzente teikiama paslauga apskritai patenka į „informacinės visuomenės paslaugų“ sąvoką.
42.
Taip pat pirmiausia konstatuoju, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pateikė Teisingumo Teismui keturis prejudicinius klausimus, susijusius su dviem aspektais, neatsiejamais nuo gaminių internetinės prekybos ir reklamos Sąjungoje reglamentavimo.
43.
Pirmasis prejudicinis klausimas susijęs su paskirties valstybės narės turima diskrecija taikyti kitoje valstybėje narėje įsteigtam paslaugų teikėjui savo nuostatas, priklausančias koordinuojamai sričiai, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/31 2 straipsnio h punktą, o antrasis–ketvirtasis klausimai susiję su šios srities ribomis. Šiomis aplinkybėmis manau, kad tikslinga pradėti prejudicinių klausimų analizę nagrinėjant klausimus, daugiausia susijusius su koordinuojamos srities sąvoka, t. y. antrąjį, trečiąjį ir ketvirtąjį klausimus.
B.
Dėl antrojo, trečiojo ir ketvirtojo prejudicinių klausimų
1. Antrojo, trečiojo ir ketvirtojo prejudicinių klausimų apimtis
44.
Pagrindinėje byloje KTF priekaištauja Parfümerie Akzente dėl to, kad ji, pirma, prekiaudama atitinkamais gaminiais, vartojo tam tikrus reklaminius teiginius ir, antra, prekiavo tam tikrais gaminiais, kurie nebuvo paženklinti pagal Švedijos taisykles. Nors nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą šie reklaminiai teiginiai išsamiau neapibūdinti, atrodo, kad kalbama apie bendro pobūdžio teiginius (
7
). Antrasis–ketvirtasis prejudiciniai klausimai nesusiję su nagrinėjamais reklaminiais teiginiais. Vis dėlto jie susiję su prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo abejonėmis dėl prekybos tariamai netinkamai paženklintais gaminiais.
45.
Konkrečiau kalbant, antruoju–ketvirtuoju klausimais, kuriuos siūlau nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2000/31 2 straipsnio h punktas turi būti aiškinamas taip, kad koordinuojama sritis, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, apima draudimą reklamuoti ir parduoti internetu gaminį, kuris tariamai paženklintas pažeidžiant reikalavimus, taikomus pačiam gaminiui valstybėje narėje, kurios teritorijoje yra vartotojai, į kuriuos nukreiptos šios prekybos internetu priemonės, šios valstybės narės nustatytus pagal Direktyvos 75/324 8 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 1223/2009 19 straipsnio 5 dalį.
46.
Žinoma, antrojo prejudicinio klausimo formuluotė gali leisti manyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar internetinė reklama ir prekyba taip pat patenka į koordinuojamą sritį, kai ši reklama ir prekyba susijusi su gaminiu, kuris tariamai paženklintas pažeidžiant pačiam gaminiui keliamus reikalavimus.
47.
Šiuo klausimu pažymiu, kad techniškai koordinuojama sritis apima ne internetu vykdomą veiklą, o tokiai veiklai taikomus reikalavimus. Kaip matyti iš Direktyvos 2000/31 2 straipsnio h punkto, ši sritis apima reikalavimus, taikomus informacinės visuomenės paslaugų teikėjams ir tokioms paslaugoms.
48.
Šiomis aplinkybėmis ir primenant akivaizdų dalyką, „koordinuojama sritis“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2000/31 2 straipsnio h punktą, apima, be kita ko, reikalavimus, susijusius su „ver[timusi] informacinės visuomenės paslaugų veikla, pavyzdžiui, reikalavim[us] dėl paslaugų teikėjo elgesio, reikalavim[us] dėl paslaugų kokybės arba turinio, įskaitant tuos, kurie taikomi reklamai ir sutartims, arba reikalavim[us] dėl paslaugų teikėjo atsakomybės“. Vis dėlto pagal šią nuostatą ši koordinuojama sritis neapima, be kita ko, „reikalavim[ų], taikom[ų] pačioms prekėms, reikalavim[ų], taikom[ų] prekių pristatymui [ir] reikalavim[ų], taikom[ų] paslaugoms, kurios neteikiamos elektroninėmis priemonėmis“.
49.
Taigi paviršutiniškai išnagrinėjus prejudicinius klausimus reikėtų atsakyti taip, kad reikalavimai, susiję su atitinkamų gaminių reklama ir prekyba internetu, patenka į koordinuojamą sritį, o reikalavimai, susiję su pačiais šiais gaminiais ir jų pristatymu, nepatenka į koordinuojamą sritį. Kadangi tokia išvada darytina intuityviai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas vis dėlto prašo Teisingumo Teismo išnagrinėti šią išvadą atsižvelgiant į šios bylos specifiką.
50.
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą jį pateikęs teismas paaiškina, kad antrasis klausimas susijęs su tuo, „ar koordinuojama sritis, kaip ji suprantama pagal Direktyvą 2000/31, apima reikalavimus, susijusius su gaminio, tariamai neatitinkančio pačiam gaminiui taikomų reikalavimų, reklama ir prekyba internetu“. Kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, trečiasis prejudicinis klausimas pateiktas tuo atveju, jei, remiantis atsakymu į antrąjį klausimą, „koordinuojama sritis [apimtų] reklamai ir prekybai internetu taikomus reikalavimus“, todėl „prekės reklama ir prekyba internetu būtų teisėta“.
51.
Vis dėlto „reklamos ir prekybos internetu reikalavimai“, kurių taikytinumas informacinės visuomenės paslaugų teikėjui nagrinėjamas šioje byloje, nėra aiškiai apibrėžti prašyme priimti prejudicinį sprendimą. Taigi reikia nustatyti, kaip prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas supranta šiuos reikalavimus.
52.
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą nenurodyta, kad Parfümerie Akzente reiškiamas priekaištas susijęs tik su tuo, kad ši bendrovė į savo interneto svetainę neįtraukė visų nuorodų ir informacijos, kuri pagal Direktyvą 75/324 ir Reglamentą Nr. 1223/2009 paprastai turėtų būti pateikiama gaminio etiketėje.
53.
Atsižvelgdamas į tai ir siekdamas pateikti visus naudingus aiškinimo aspektus, išnagrinėsiu, ar pagal Direktyvą 75/324 ir Reglamentą Nr. 1223/2009 reikalaujama, kad juose numatytos nuorodos ir informacija taip pat būtų naudojama reklamuojant ir parduodant nagrinėjamus gaminius internetu. Nors šio klausimo nekyla tradicinės prekybos atveju, nes vartotojas paprastai turi prieigą prie perkamo produkto, kitaip yra vykdant veiklą internetu.
2. Sąjungos teisėje numatyti ženklinimo reikalavimai
54.
Pirma, pagal Direktyvos 75/324 8 straipsnio 2 dalį valstybėms narėms leidžiama aerozolių balionėlių „[pateikimui rinkai] jų teritorijoje“ iškelti sąlygą užrašus jų etiketėse daryti valstybine kalba.
55.
Šiuo klausimu iš Direktyvos 75/324 8 straipsnio 1 dalies matyti, kad ši nuostata susijusi su nuorodomis ir informacija, kuri turi būti pateikta ant gaminio arba galbūt ant jo pritvirtintoje etiketėje. Be to, šios direktyvos tikslas – suderinti reikalavimus, susijusius su aerozolių balionėlių techninėmis charakteristikomis, siekiant palengvinti prekybą Sąjungoje (
8
) ir, kaip galima spręsti iš šios direktyvos 8 straipsnyje, siejamame su jos priedo 2.2 punktu, reikalaujamos informacijos turinio (
9
), užtikrinti atitinkamų gaminių naudotojų saugą. Vis dėlto nėra jokių duomenų, iš kurių būtų galima spręsti, kad šios nuorodos ir informacija yra reikalinga tam, kad vartotojas galėtų rinktis žinodamas aplinkybes, nes aerozolių balionėlių prekybos reklaminis aspektas šia direktyva nereglamentuotas.
56.
Taigi, mano nuomone, pagal Direktyvą 75/324 nereikalaujama, kad reikalaujama informacija taip pat būtų naudojama vykdant komercinę veiklą, susijusią su aerozolių balionėlių reklama ir prekyba internetu.
57.
Antra, pagal Reglamento Nr. 1223/2009 19 straipsnio 1 ir 5 dalis „kokia kalba pateikiama [tam tikra] informacija [kurios reikalaujama šiame reglamente tam, kad kosmetikos gaminį būtų galima pateikti rinkai], nustatoma valstybių narių, kurioje gaminį gali įsigyti galutinis naudotojas, teisės aktais“.
58.
Šiuo klausimu sąvoka „tiekimas rinkai“ Reglamento Nr. 1223/2009 2 straipsnio 1 dalies g punkte apibrėžta kaip „kosmetikos gaminio, skirto platinti, vartoti ar naudoti Bendrijos rinkoje, tiekimas vykdant komercinę veiklą už atlygį arba be jo“ (
10
).
59.
Žinoma, ši sąvoka yra pakankamai plati, kad apimtų ir komercinę veiklą, susijusią su tokių gaminių pardavimu (
11
). Vis dėlto Sąjungos teisės aktų leidėjas neketino Reglamente Nr. 1223/2009 detaliai ir išsamiai nurodyti, kaip formuluoti informaciją, reikalaujamą pateikti prekiaujant kosmetikos gaminiais internetu.
60.
Reglamente Nr. 1223/2009 išsamiai suderintos Sąjungoje galiojančios taisyklės, kad būtų sukurta kosmetikos gaminių vidaus rinka ir užtikrintas aukštas žmonių sveikatos apsaugos lygis (
12
). Šiuo tikslu šio reglamento 19 straipsnio 5 dalyje reikalaujama informacija turi būti surašyta valstybės narės, kurioje gaminys pateikiamas galutiniam naudotojui, t. y. vartotojui ar prekiautojui, kuris naudoja kosmetikos gaminį, nustatyta kalba (
13
). Taigi vienintelis nuorodų ir informacijos tikslas – užtikrinti kosmetikos gaminių saugumą juos naudojant. Vis dėlto šios nuorodos ir informacija nėra būtina tam, kad vartotojas galėtų rinktis prekę žinodamas aplinkybes. Iš tikrųjų galutinis vartotojas nebūtinai yra tas, kuris įsigijo kosmetikos gaminius (
14
).
61.
Atsižvelgiant į tai, Reglamento Nr. 1223/2009 19 straipsnyje numatytų ženklinimo reikalavimų negalima painioti su reikalavimais, susijusiais su teiginiais apie kosmetikos gaminius, nurodytais šio reglamento 20 straipsnyje (
15
), nes pastarieji taikomi bet kokiam tekstui apie šiuos gaminius (
16
), įskaitant informaciją, leidžiančią vartotojui rinktis gaminį žinant aplinkybes (
17
).
62.
Taigi Direktyvoje 75/324 ir Reglamente Nr. 1223/2009 numatytais ženklinimo reikalavimais siekiama apsaugoti atitinkamų gaminių naudotojus, todėl šie reikalavimai atlieka savo funkciją, susijusią su tokių gaminių naudojimu. Taigi šie reikalavimai iš esmės susiję su nagrinėjamų gaminių sauga. Vis dėlto šiuose dviejuose Sąjungos teisės aktuose reikalaujamos nuorodos ir informacija nėra siejamos su šių gaminių reklama ir jais nesiekiama suteikti vartotojui galimybės priimti sprendimą pirkti konkretų gaminį žinant aplinkybes. Vadinasi, šios nuorodos ir informacija nebūtinai turi būti naudojamos reklamuojant ir parduodant atitinkamus gaminius internetu.
3. Draudimas prekiauti saugos reikalavimų neatitinkančiais gaminiais
63.
Kadangi atmetu aiškinimą, pagal kurį nuorodos ir informacija, kurių reikalaujama pagal Direktyvą 75/324 ir Reglamentą Nr. 1223/2009, taip pat turi būti naudojamos reklamuojant ir parduodant gaminius internetu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuorodą į „reikalavimus, susijusius su gaminio, tariamai neatitinkančio pačiam gaminiui taikomų reikalavimų, reklama ir prekyba internetu“, reikia suprasti taip, kad šiam teismui kyla abejonių dėl galimybės uždrausti Parfümerie Akzente reklamuoti ir parduoti internetu gaminius, kurie nėra paženklinti švedų kalba.
64.
Pirma, pirmosios instancijos teismas patenkino KTF reikalavimus uždrausti prekybą tariamai netinkamai paženklintais gaminiais, kurie, šios bendrovės teigimu, negali būti teisėtai reklamuojami ar parduodami galutiniams naudotojams Švedijoje. Antra, Parfümerie Akzente pripažino, kad reklamavo ir pardavinėjo atitinkamus gaminius, kad šie gaminiai turėjo būti paženklinti taip, kaip nurodo KTF, ir kad jų etiketė nebuvo surašyta švedų kalba. Atrodo, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateiktame apeliaciniame skunde Parfümerie Akzente ginčija Švedijos taisyklių taikytinumą, be kita ko, minėtų gaminių reklamai ir pardavimui internetu šioje valstybėje narėje.
65.
Taigi reikalavimai, taikomi reklamai ir prekybai internetu, kuriuos nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, apima tik draudimą reklamuoti ir parduoti gaminius, paženklintus pažeidžiant saugos taisykles, taikomas Švedijos rinkai pateikiamiems arba galutiniams Švedijos vartotojams tiekiamiems gaminiams.
4. Nagrinėjamas draudimas ir koordinuojama sritis
66.
Pagal Direktyvos 75/324 8 straipsnio 2 dalį valstybei narei, kurioje prekiaujama, leidžiama reikalauti, kad visa aerozolių balionėlių etiketė būtų surašyta šios valstybės narės valstybine (-ėmis) kalba (-omis). Be to, Reglamento Nr. 1223/2009 19 straipsnio 5 dalyje nurodyta informacija turi būti prieinama valstybės narės, kurioje kosmetikos gaminys pateikiamas galutiniam naudotojui, nustatyta kalba.
67.
Direktyvos 75/324 4 straipsnyje ir Reglamento Nr. 1223/2009 9 straipsnyje beveik identiškai numatyta, kad valstybės narės dėl priežasčių, susijusių su šiuose Sąjungos teisės aktuose nustatytais reikalavimais, negali neleisti, uždrausti ar riboti šių teisės aktų reikalavimus atitinkančio gaminio pateikimo rinkai savo teritorijoje. Vis dėlto šiuo atveju kalbama apie gaminius, kurie neatitinka Švedijos Karalystės pagal šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalį ir šio reglamento 19 straipsnio 5 dalį nustatytų kalbos vartojimo taisyklių. Kyla klausimas, ar ši valstybė narė gali uždrausti tokių gaminių reklamą ir pardavimą internetu vartotojams šioje valstybėje narėje.
68.
A priori toks draudimas paskirties valstybei narei reklamuoti ir pardavinėti gaminius internetu prieštarautų Direktyvos 2000/31 3 straipsnyje įtvirtintam mechanizmui. Pagal šios direktyvos 1 straipsnio 3 dalį ji taikoma informacinės visuomenės paslaugoms, nedarant poveikio apsaugos lygiui, be kita ko, visuomenės sveikatos ir vartotojų interesų srityje, nustatytam Sąjungos teisės aktuose ir juos įgyvendinančiuose nacionalinės teisės aktuose, jeigu tai neapriboja laisvo tokių paslaugų judėjimo. Taigi minėtos direktyvos 3 straipsnyje įtvirtintam mechanizmui teikiama pirmenybė prieš apsaugos taisykles, kuriomis ribojamas internetu teikiamų paslaugų judėjimas.
69.
Atsižvelgiant į tai, laisvas informacinės visuomenės paslaugų judėjimas apibrėžtas Direktyvos 2000/31 3 straipsnio 2 dalyje. Pagal šią nuostatą valstybės narės negali dėl koordinuojamai sričiai priskiriamų priežasčių riboti laisvę teikti informacinės visuomenės paslaugas iš kitos valstybės narės. Nagrinėjamas draudimas susijęs su pačioms prekėms keliamų reikalavimų neatitinkančių gaminių reklama ir prekyba internetu. Šis draudimas iš esmės susijęs su priežastimis, kurios nepatenka į koordinuojamą sritį, ir juo siekiama užtikrinti šių reikalavimų veiksmingumą.
70.
Tęsiant šiuos argumentus, kaip matyti iš Direktyvos 2000/31 2 straipsnio h punkto i papunkčio, koordinuojama sritis apima reikalavimus, kurių turi laikytis informacinės visuomenės paslaugos teikėjai, kad, atitinkamos valstybės narės požiūriu, šios paslaugos teikimas būtų teisėtas. Aptariamos prekybos neteisėtumas susijęs ne su prekybos būdu ar konkrečiu jos aspektu, – jį tiesiogiai ir išimtinai lemia tai, kad parduodami gaminiai neatitinka saugos taisyklių, taikomų gaminiams pagal paskirties valstybės narės teisės aktus.
71.
Be to, aiškinimą, pagal kurį draudimas prekiauti internetu gaminių saugos taisyklių neatitinkančiais gaminiais nepatenka į šią sritį, taip pat patvirtina Sprendime Ker-Optika (
18
) padarytos išvados – jame Teisingumo Teismas nagrinėjo kontaktinių lęšių pardavimą internetu, atsižvelgdamas į Direktyvą 2000/31.
72.
Tame sprendime Teisingumo Teismas pažymėjo, kad vykdant tokią prekybą galima išskirti kelis elementus, t. y. be kita ko, pirma, pardavimo veiksmą, o tai yra pasiūlymas sudaryti sutartį internetu ir sutarties sudarymas elektroninėmis priemonėmis, antra, parduoto gaminio pristatymą ir, trečia, tam tikrais atvejais taikomą sąlygą prieš parduodant ar pristatant klientui pasikonsultuoti su gydytoju (
19
).
73.
Išskyręs šiuos elementus, Teisingumo Teismas nusprendė, pirma, kad koordinuojama sritis aprėpia nacionalinės teisės nuostatas, kuriomis draudžiami, be kita ko, pasiūlymas internetu ir sutarties sudarymas elektroninėmis priemonėmis (
20
). Antra, Teisingumo Teismas be jokių išlygų konstatavo, kad „pagal Direktyvos 2000/31 2 straipsnio h punkto ii papunktį koordinuojama sritis neaprėpia reikalavimų, taikomų prekių, dėl kurių sutartis sudaryta elektroninėmis priemonėmis, pristatymui“, todėl nacionalinės taisyklės, susijusios su sąlygomis, kuriomis internetu parduodama prekė gali būti pristatoma į valstybės narės teritoriją, nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį (
21
). Tada Teisingumo Teismas nusprendė, jog dėl to, kad nacionalinės teisės aktas, kuriuo draudžiama „parduoti kontaktinius lęšius internetu, susijęs su pardavimo būdu, kai lęšiai pristatomi vartotojui į namus“, šį teisės aktą reikia nagrinėti atsižvelgiant ne į minėtą direktyvą, bet į Sutartį (
22
).
74.
Taigi, pirma, draudimas internetu prekiauti gaminiais, neatitinkančiais pačioms prekėms taikomų reikalavimų, negali būti laikomas patenkančiu į koordinuojamą sritį. Antra, pagal Direktyvos 2000/31 3 straipsnio 2 dalį paskirties valstybei narei nekliudoma uždrausti reklamuoti ir parduoti tokius gaminius internetu.
75.
Šiomis aplinkybėmis lieka išnagrinėti, ar, kaip galima spręsti iš trečiojo prejudicinio klausimo, kaip jį suformulavo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, šios išvados nepaneigia Sprendime A (Vaistų reklama ir pardavimas internetu) (
23
) padarytos išvados, nes iš šio sprendimo matyti, kad tam tikra veikla, neatsiejama nuo veiklos internete ir papildanti šią veiklą, patenka į koordinuojamą sritį.
5. Ženklinimas kaip neatsiejama ir papildoma reklamos ir pardavimo internetu dalis
76.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad pardavimo internetu atveju, kai visa paslaugų teikėjo prekyba skirta vartotojams kitoje valstybėje narėje, kurioje šis paslaugų teikėjas nėra įsisteigęs, produkto pristatymas būtinai yra paslaugos dalis, todėl gali būti neatskiriamas ir papildomas jos elementas. Tokiu atveju paties produkto pristatymas yra esminė pardavimo internetu sąlyga. Toks samprotavimas, grindžiamas Sprendimu A (Vaistų reklama ir pardavimas internetu), reikštų, kad reikalavimai, susiję su tiekimu ar pačiu produktu, kaip ir reikalavimai, susiję su veikla internete, patenka į koordinuojamą sritį. Taigi praktiškai Parfümerie Akzente turėtų teisę Švedijos vartotojams tiekti kosmetikos gaminius, paženklintus pagal valstybės narės, kurioje ji įsteigta, įstatymus.
77.
Manęs šie argumentai neįtikina. Jeigu būtų vadovaujamasi logika, kuria grindžiamas trečiasis klausimas, reikėtų manyti, kad pagal Direktyvą 2000/31 bet kokio internetu parduodamo gaminio pristatymas taip pat yra būtina ir neatsiejama informacinės visuomenės paslaugos dalis.
78.
Iš Sprendimo A (Vaistų reklama ir pardavimas internetu) padarytos išvados taip pat nepatvirtina minėtų argumentų. Tame sprendime Teisingumo Teismas turėjo nustatyti, ar visa reklamos kampanija, vykdoma įvairiais kanalais naudojant elektronines ir fizines laikmenas, patenka į koordinuojamą sritį.
79.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas pirmiausia nusprendė, kad „tokia reklama, neatsižvelgiant į konkretų jos teikimo būdą, siekiama pritraukti potencialius vartotojus į [atitinkamo informacinės visuomenės paslaugų teikėjo] interneto svetainę ir skatinti [jo] produktų pardavimą internetu“ (
24
), ir tuo grindžiama jos ekonominė reikšmė (
25
). Tada Teisingumo Teismas pažymėjo, kad tokiomis aplinkybėmis būtų nelogiška manyti, kad internete vykdyta reklamos dalis priklauso „koordinuojamai sričiai“, ir į šią sritį neįtraukti dalies reklamos, vykdytos pasitelkiant fizines laikmenas (
26
). Galiausiai jis nurodė Direktyvos 2000/31 2 straipsnio h punkto i papunkčio formuluotę, kurioje numatyta, kad, be kita ko, koordinuojamai sričiai priklauso reikalavimai, taikomi reklamai (
27
).
80.
Atsižvelgdamas į tai, Teisingumo Teismas nusprendė, kad nagrinėjama reklama yra papildomas ir neatskiriamas prekybos internetu elementas, todėl ji visa patenka į „koordinuojamą sritį“, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2000/31 (
28
).
81.
Vis dėlto ši jurisprudencija negali būti pritaikyta šiai bylai.
82.
Pirma, gaminių ženklinimas nėra papildomas, kaip tai suprantama pagal Sprendimą A (Vaistų reklama ir pardavimas internetu), jų reklamos ir pardavimo internetu atžvilgiu, nes juo siekiama ne reklamuoti šiuos gaminius vartotojams, o suteikti jiems galimybę gauti informaciją apie gaminio naudojimą ir jo naudojimo būdą, kad būtų užtikrintas tikslas garantuoti aukštą žmonių sveikatos apsaugos lygį (
29
).
83.
Antra, nors Direktyvos 2000/31 2 straipsnio h punkto i papunktyje paliekama tam tikra diskrecija nuspręsti, kad reikalavimai, susiję su reklamos veikla, patenka į koordinuojamą sritį, pagal šios direktyvos 2 straipsnio h punkto ii papunktį į šią sritį galutinai nepatenka reikalavimai, taikomi pačioms prekėms. Tokį aiškinimą patvirtina minėtos direktyvos 21 konstatuojamoji dalis, kurioje nurodyta, kad koordinuojama sritis nesusijusi su valstybių narių teisiniais reikalavimais dėl prekių, pavyzdžiui, saugos standartais ar ženklinimo prievolėmis.
84.
Trečia, kaip jau pažymėjau (
30
), aiškinimą, pagal kurį įpareigojimai ženklinimo srityje nepatenka į koordinuojamą sritį, nepaisant jų ryšio su internetu vykdoma veikla, patvirtina iš Sprendimo Ker-Optika (
31
) kylančios išvados. Žinoma, tame sprendime Teisingumo Teismas daugiausia dėmesio skyrė reikalavimams, taikomiems internetu parduodamų prekių pristatymui, o ši byla susijusi su pačioms prekėms taikomais reikalavimais. Vis dėlto Direktyvoje 2000/31 šios dvi reikalavimų rūšys vertinamos vienodai.
85.
Vis dėlto šiuo klausimu galima nustatyti pačioms prekėms taikomų reikalavimų savybę, kuri, kiek tai susiję su jų ryšiu su reklama ir pardavimu internetu, leidžia atskirti juos nuo reikalavimų, taikomų tiekimui. Vykdant reklamą ir prekybą internetu aiškiai nematyti jokio tiekimo elemento, o prekiaujant atitinkamais gaminiais internetu gali būti atgamintos tam tikros etiketės dalys. Italijos ir Prancūzijos vyriausybių argumentai atspindi tokią ženklinimo reikalavimų savybę.
86.
Vis dėlto, kaip jau pažymėjau, nėra jokios informacijos, kuri rodytų, kad Parfümerie Akzente pateiktas priekaištas susijęs tik su tuo, kad ši bendrovė į savo interneto svetainę neįtraukė visų nuorodų ir informacijos, kuri pagal Direktyvą 75/324 ir Reglamentą Nr. 1223/2009 paprastai turėtų būti nurodyta gaminio etiketėje (
32
). Bet kuriuo atveju šiais dviem Sąjungos teisės aktais reikalaujama informacija nebūtinai turi būti naudojama vykdant atitinkamų gaminių reklamą ir pardavimą internetu (
33
).
87.
Galiausiai, ketvirta, aiškinimo, pagal kurį reikalavimai, susiję su pačiomis prekėmis, nepatenka į koordinuojamą sritį, nepaisant jų ryšio su internetu vykdoma veikla (tai reiškia, kad informacinės visuomenės paslaugos teikėjas negali remtis kilmės šalies principu, kad jam nebūtų taikomi šie reikalavimai), negali paneigti aplinkybė, kad Švedijos vartotojas, nežinodamas apie tokius savo valstybėje narėje galiojančius reikalavimus, gali nuvykti į kitą valstybę narę ir joje pirkti produktus, paženklintus jam nesuprantama kalba. Toks labai specifinis atvejis neatitinka atvejo, kai produktus Švedijoje parduoda kitoje valstybėje narėje įsteigtas paslaugų teikėjas (
34
). Taigi aplinkybė, kad Sąjungoje vartotojas gali judėti, kad įsigytų vietos reikalavimus atitinkantį gaminį, neleidžia suabejoti atitinkamų valstybių narių numatytų ir patiems gaminiams taikomų reikalavimų paskirstomuoju taikymu Sąjungoje, taip sukuriant tam tikrą reguliavimo nenuoseklumą. Pagal Direktyvos 2000/31 3 straipsnyje nustatyto mechanizmo logiką kiekviena valstybė narė gali nustatyti tokius reikalavimus savo teritorijoje.
88.
Atsižvelgiant į visa, kas išdėstyta, į antrąjį, trečiąjį ir ketvirtąjį prejudicinius klausimus reikia atsakyti, jog Direktyvos 2000/31 2 straipsnio h punktas turi būti aiškinamas taip, kad koordinuojama sritis, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, neapima draudimo reklamuoti ir parduoti internetu gaminį, paženklintą pažeidžiant reikalavimus, taikomus pačiam gaminiui valstybėje narėje, kurios teritorijoje yra vartotojai, kuriems skirtos šios prekybos internetu priemonės, šios valstybės narės nustatytus pagal Direktyvos 75/324 8 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 1223/2009 19 straipsnio 5 dalį.
89.
Išsamumo sumetimais pažymiu, kad nors šis draudimas nepatenka į koordinuojamą sritį, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2000/31, jis turi atitikti kitas atitinkamas Sąjungos teisės nuostatas. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai apsiriboja tuo, ar minėtas draudimas patenka į koordinuojamą sritį. Taigi nereikia nagrinėti jo atitikties Sąjungos teisei klausimo.
C.
Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
90.
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar pagal Direktyvos 2000/31 3 straipsnio 2 dalį valstybei narei draudžiama perkeliant šią nuostatą į nacionalinę teisę įtvirtinti principą, pagal kurį, išskyrus šios direktyvos 3 straipsnio 4 dalyje numatytas leidžiančias nukrypti nuostatas, nacionalinės taisyklės, patenkančios į koordinuojamą sritį, kaip tai suprantama pagal minėtos direktyvos 2 straipsnio h punktą, netaikomos nei kitoje valstybėje narėje įsteigtam informacinės visuomenės paslaugų teikėjui, nei jo teikiamai paslaugai.
91.
Atrodo, kad šis klausimas pateiktas tuo atveju, jei Teisingumo Teismas į antrąjį, trečiąjį ir ketvirtąjį prejudicinius klausimus atsakytų taip, kad draudimas reklamuoti ir pardavinėti internetu tariamai netinkamai paženklintus produktus patenka į koordinuojamą sritį.
92.
Šiuo klausimu, kaip matyti iš mano atliktos minėtų trijų klausimų analizės, nei pagrindinėje byloje nagrinėjamų gaminių ženklinimo reikalavimai, nei draudimas reklamuoti ir parduoti internetu gaminį, paženklintą pažeidžiant šiuos reikalavimus, nepatenka į koordinuojamą sritį, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2000/31. Taigi mano atsakymo į šiuos klausimus turėtų pakakti, kad būtų išsklaidytos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo abejonės. Vadinasi, į pirmąjį prejudicinį klausimą atsakyti nereikia.
93.
Siekiant išsamumo reikia pažymėti, jog šį klausimą galima suprasti taip, kad jis kyla ne iš KTF išvadų dėl prekybos tariamai netinkamai paženklintais gaminiais, o iš jos išvadų, kad Parfümerie Akzente savo interneto svetainėje vartojo tam tikrus bendro pobūdžio reklaminius teiginius (
35
).
94.
Šiuo klausimu pažymiu, kad pirmosios instancijos teismas išsamiai nenagrinėjo, ar Švedijos taisyklės dėl nesąžiningos komercinės veiklos taikomos prekybai tariamai netinkamai paženklintais gaminiais. Vis dėlto šiam teismui kilo klausimas, ar šios taisyklės taikomos bendro pobūdžio reklaminiams teiginiams, ir jis iš esmės nusprendė, kad taip yra (
36
).
95.
Šiomis aplinkybėmis negalima atmesti galimybės, jog prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad pagal Švedijos teisės nuostatą, kuria Direktyvos 2000/31 3 straipsnio 2 dalis perkeliama į nacionalinę teisę, šiems reklaminiams teiginiams draudžiama taikyti Švedijos teisės normas nesąžiningos komercinės veiklos srityje, todėl jam kyla klausimas dėl šios perkėlimo nuostatos suderinamumo su Sąjungos teise.
96.
Vis dėlto net darant prielaidą, kad mano ką tik išdėstytas pirmojo klausimo aiškinimas atliepia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo abejones, tokio klausimo aiškiai nekyla iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir bet kuriuo atveju jis yra labai hipotetinis ir abstraktus.
97.
Nors prejudicinis klausimas susijęs su Direktyvos 2000/31 3 straipsnio 2 dalimi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodo jokio galimo laisvo informacinės visuomenės paslaugų judėjimo, kurį siekiama užtikrinti šia Sąjungos teisės nuostata, apribojimo.
98.
Šiomis aplinkybėmis taip aiškinant pirmąjį klausimą pagrindinė byla susijusi su klausimu, ar tam, kad informacinės visuomenės paslaugos teikėjas iš kitos valstybės narės galėtų būti nubaustas, reikia, kad šiai paslaugai būtų taikomos paskirties valstybėje narėje nustatytos nesąžiningos komercinės veiklos taisyklės. Vis dėlto Direktyvos 2000/31 3 straipsnio 2 dalyje veikiau nustatyti atvejai, kai tos pirmosios valstybės narės taisyklės negali būti taikomos tokiai paslaugai.
99.
Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad jei Švedijos taisyklės netaikomos, už nesąžiningą komercinę veiklą reiškiančius veiksmus negalima bausti Švedijos teismuose. Šie teismai taip pat negalėtų taikyti taisyklių, susijusių su nesąžininga komercine veikla kilmės valstybėje narėje (
37
). Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nekelia klausimo dėl Direktyvos 2005/29 ir šią direktyvą perkeliančių nuostatų teritorinės taikymo srities, todėl nesuteikia Teisingumo Teismui galimybės nagrinėti prielaidos, galinčios sukelti abejonių, kurias reikėtų išsklaidyti, kad šis teismas galėtų priimti sprendimą savo nagrinėjamoje byloje.
V. Išvada
100.
Atsižvelgdamas į visa, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Stokholmo intelektinės nuosavybės ir komercinių bylų apeliacinis teismas, Švedija) pateiktus prejudicinius klausimus:
2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/31/EB dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės komercijos direktyva) 2 straipsnio h punktas
turi būti aiškinamas taip:
koordinuojama sritis, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, neapima draudimo reklamuoti ir parduoti internetu gaminį, paženklintą pažeidžiant reikalavimus, taikomus pačiam gaminiui valstybėje narėje, kurios teritorijoje yra vartotojai, kuriems skirtos šios prekybos internetu priemonės, nustatytus šios valstybės narės pagal 1975 m. gegužės 20 d. Tarybos direktyvos 75/324/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su aerozolių balionėliais, suderinimo 8 straipsnio 2 dalį ir 2009 m. lapkričio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1223/2009 dėl kosmetikos gaminių 19 straipsnio 5 dalį.
(
1
)	Originalo kalba – prancūzų.
(
2
)	2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės komercijos direktyva) (OL L 178, 2000, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 25 t., p. 399).
(
3
)	2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) 2006/2004 („Nesąžiningos komercinės veiklos direktyva“) (OL L 149, 2005, p. 22).
(
4
)	1975 m. gegužės 20 d. Tarybos direktyva dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su aerozolių balionėliais, suderinimo (OL L 147, 1975, p. 40; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 2 t., p. 192).
(
5
)	2009 m. lapkričio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl kosmetikos gaminių (OL L 342, 2009, p. 59).
(
6
)	2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl cheminių medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo ir pakavimo, iš dalies keičiantis ir panaikinantis direktyvas 67/548/EEB bei 1999/45/EB ir iš dalies keičiantis Reglamentą (EB) Nr. 1907/2006 (OL L 353, 2008, p. 1).
(
7
)	Reklaminiai teiginiai, nurodyti KTF ieškinyje, pakartoti Parfümerie Akzente ir Komisijos pastabose. Iš to matyti, kad jie susiję ne su konkrečiais gaminiais, o su, pavyzdžiui, tuo, kad Parfümerie Akzente yra „patvirtinta internetinės prekybos bendrovė“, parduodanti „originalius ir saugius gaminius be trūkumų“ arba „Vokietijos kosmetikos platintojų profesinės asociacijos narių pagamintus gaminius“.
(
8
)	Žr. Direktyvos 75/324 pirmą konstatuojamąją dalį.
(
9
)	Pagal šio priedo 2.2 punktą ant kiekvieno aerozolių balionėlio arba jo pakuotės turi būti matomai ir įskaitomai nurodyta informacija, susijusi su aerozolių balionėlio savybėmis, ypač su jo degumu.
(
10
)	Kursyvu išskirta mano.
(
11
)	Pagal analogiją žr. 2023 m. sausio 19 d. Sprendimą CIHEF ir kt. (C‑147/21, EU:C:2023:31), susijusį su kitais Sąjungos teisės aktais, kuriuose pateikimas rinkai beveik taip pat kaip Reglamente Nr. 1223/2009 apibrėžiamas kaip bet kokio biocidinio produkto ar apdoroto gaminio, skirto platinti arba naudoti, tiekimas rinkai vykdant komercinę veiklą už atlygį arba nemokamai. Tas sprendimas buvo susijęs su nacionalinėmis nuostatomis, kuriomis draudžiama tam tikra komercinė veikla, t. y. nuolaidų, sumažintų kainų ir grąžinamųjų nuolaidų taikymas, bendrųjų ir specialiųjų pardavimo sąlygų diferencijavimas, nemokamų prekių suteikimas ar bet kokia lygiavertė praktika.
(
12
)	Žr. 2022 m. rugsėjo 15 d. Sprendimą Fédération des entreprises de la beauté (C‑4/21, EU:C:2022:681, 33 punktas).
(
13
)	Žr. Reglamento Nr. 1223/2009 2 straipsnio 1 dalies f punktą.
(
14
)	Šiuo klausimu dėl maisto produktų žr. 1995 m. spalio 12 d. Sprendimą Piageme ir kt. (C‑85/94, EU:C:1995:312, 23–25 punktai).
(
15
)	Šiuo klausimu žr. 2020 m. gruodžio 17 d. Sprendimą A. M. (Kosmetikos gaminių ženklinimas) (C‑667/19, EU:C:2020:1039, 33 punktas).
(
16
)	Reglamento Nr. 1223/2009 20 straipsnio 1 dalis suformuluota taip: „ženklinant, pateikiant rinkai ir reklamuojant kosmetikos gaminius, draudžiama naudoti formuluotes, pavadinimus, prekių ženklus, vaizdinius ar kitus ženklus, kurie perkeltine ar kita prasme įteigtų, kad gaminiai turi savybių arba funkcijų, kurių iš tiesų neturi“.
(
17
)	Žr. 2013 m. liepos 10 d. Komisijos reglamento (ES) Nr. 655/2013, kuriuo nustatomi bendrieji teiginių apie kosmetikos gaminius pagrindimo kriterijai (OL L 190, 2013, p. 31), priedo 6 punktą. Tiesa, 2020 m. gruodžio 17 d. Sprendime A. M. (Kosmetikos gaminių ženklinimas) (C‑667/19, EU:C:2020:1039, 32 punktas) Teisingumo Teismas konstatavo, kad Reglamento Nr. 1223/2009 19 straipsnio 1 dalies f punkte nurodyta informacija turi leisti vartotojui ant gaminio pirminės ir antrinės pakuočių rasti išsamesnės informacijos apie jo paskirtį ir naudojimo būdą, taigi ir „rinktis žinant visas aplinkybes“. Vis dėlto paskui Teisingumo Teismas susiejo šią informaciją apie gaminio naudojimą su tuo, kad būtų išvengta vartotojo klaidinimo, ir šio gaminio tinkamu naudojimu, kad būtų užtikrintas tikslas garantuoti aukštą žmonių sveikatos apsaugos lygį.
(
18
)	2010 m. gruodžio 2 d. Sprendimas Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725).
(
19
)	2010 m. gruodžio 2 d. Sprendimas Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, 22 punktas).
(
20
)	2010 m. gruodžio 2 d. Sprendimas Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, 28 punktas).
(
21
)	2010 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, 29–31 punktai).
(
22
)	2010 m. gruodžio 2 d. Sprendimas Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, 45 ir 46 punktai).
(
23
)	2020 m. spalio 1 d. sprendimas (C‑649/18, EU:C:2020:764; toliau – Sprendimas A (Vaistų reklama ir pardavimas internetu)).
(
24
)	Sprendimas A (Vaistų reklama ir pardavimas internetu) (55 punktas).
(
25
)	Sprendimas A (Vaistų reklama ir pardavimas internetu) (56 punktas).
(
26
)	Sprendimas A (Vaistų reklama ir pardavimas internetu) (57 punktas).
(
27
)	Sprendimas A (Vaistų reklama ir pardavimas internetu) (58 punktas).
(
28
)	Sprendimas A (Vaistų reklama ir pardavimas internetu) (59 punktas).
(
29
)	Žr. šios išvados 62 punktą.
(
30
)	Žr. šios išvados 71–73 punktus.
(
31
)	2010 m. gruodžio 2 d. Sprendimas Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725).
(
32
)	Žr. šios išvados 52 punktą.
(
33
)	Žr. šios išvados 62 punktą.
(
34
)	Šiuo klausimu žr. 2021 m. liepos 8 d. Sprendimą Pharma Expressz (C‑178/20, EU:C:2021:551, 49 punktas).
(
35
)	Dėl šių dviejų pagrindinėje byloje nagrinėjamų teiginių grupės žr. šios išvados 44 punktą.
(
36
)	Žr. šios išvados 33–35 punktus.
(
37
)	Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama perkėlimo į nacionalinę teisę nuostata reiškia, kad asmenys, kurie mano patyrę žalą dėl tam tikros komercinės veiklos internete, būtų priversti kreiptis į kilmės valstybės narės teismus ir kitas institucijas.