62013TO0507_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje T‑507/13
SolarWorld AG, įsteigta Bonoje (Vokietija),
Brandoni solare SpA, įsteigta Kastelfidarde (Italija),
Global Sun Ltd, įsteigta Slimoje (Malta),
Silicio Solar, SAU, įsteigta Madride (Ispanija),
Solaria Energia y Medio Ambiente, SA, įsteigta Puertoljane (Ispanija),
atstovaujamos advokato L. Ruessmann ir solisitoriaus J. Beck,
ieškovės,
prieš
Europos Komisiją, atstovaujamą J.‑F. Brakeland, T. Maxian Rusche ir A. Stobiecka-Kuik,
atsakovę,
dėl prašymo panaikinti 2013 m. rugpjūčio 2 d. Komisijos sprendimą 2013/423/ES, kuriuo priimamas pasiūlytas įsipareigojimas, susijęs su antidempingo tyrimu dėl importuojamų Kinijos Liaudies Respublikos kilmės arba iš jos siunčiamų fotovoltinių modulių iš kristalinio silicio ir jų pagrindinių sudėtinių dalių (t. y. elementų ir plokštelių) (OL L 209, p. 26), ir 2013 m. gruodžio 4 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimą 2013/707/ES, kuriuo patvirtinamas pasiūlyto įsipareigojimo, susijusio su antidempingo ir antisubsidijų tyrimais dėl importuojamų Kinijos Liaudies Respublikos kilmės arba iš Kinijos Liaudies Respublikos siunčiamų fotovoltinių modulių iš kristalinio silicio ir jų pagrindinių sudėtinių dalių (t. y. elementų), priėmimas galutinių priemonių taikymo laikotarpiu (OL L 325, p. 214),
BENDRASIS TEISMAS (penktoji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas A. Dittrich, teisėjai J. Schwarcz (pranešėjas) ir V. Tomljenović,
kancleris E. Coulon,
priima šią
Sprendimo motyvai
Nutartį
Ginčo aplinkybės
1. Ieškovės SolarWorld AG, Brandoni solare SpA, Global Sun Ltd, Silicio Solar, SAU ir Solaria Energia y Medio Ambiente, SA yra Europos fotovoltinių modulių iš kristalinio silicio ir jų pagrindinių sudėtinių dalių gamintojos, jos palaiko EU ProSun, Europos tokių produktų gamintojų asociaciją. Ši asociacija 2012 m. liepos 25 d. Europos Sąjungos Komisijai pateikė Europos antidempingo skundą dėl šių produktų importo iš Kinijos. Ieškovės bendradarbiavo atliekant antidempingo tyrimą ir dalyvavo vykstant procedūrai kaip suinteresuotosios šalys.
2. 2012 m. rugsėjo 6 d. pranešimu Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
(OL C 269, p. 5) Komisija paskelbė apie antidempingo tyrimo dėl importuojamų Kinijos Liaudies Respublikos kilmės fotovoltinių modulių iš kristalinio silicio ir jų pagrindinių sudėtinių dalių (t. y. elementų ir plokštelių) inicijavimą.
3. 2012 m. lapkričio 8 d. pranešimu Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
(OL C 340, p. 13) Komisija paskelbė apie antisubsidijų tyrimo dėl importuojamų Kinijos Liaudies Respublikos kilmės fotovoltinių modulių iš kristalinio silicio ir jų pagrindinių sudėtinių dalių (t. y. elementų ir plokštelių) inicijavimą.
4. Pirmiausia Komisija nustatė laikinuosius antidempingo muitus. Vėliau, vadovaudamasi 2009 m. lapkričio 30 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 343, p. 51, toliau – Pagrindinis antidempingo reglamentas) 8 straipsniu, ji priėmė Kinijos eksportuotojų įsipareigojimus. Galiausiai Taryba nustatė galutinius antidempingo ir antisubsidijų muitus, o Komisija priėmė iš dalies pakeistą įsipareigojimą.
5. Šioje byloje 2013 m. birželio 4 d. Reglamentu (ES) Nr. 513/2013, kuriuo importuojamiems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės arba iš Kinijos Liaudies Respublikos siunčiamiems fotovoltiniams moduliams iš kristalinio silicio ir jų pagrindinėms sudėtinėms dalims (t. y. elementams ir plokštelėms) nustatomas laikinasis antidempingo muitas ir iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 182/2013, kuriuo nustatomas reikalavimas registruoti šiuos importuojamus Kinijos Liaudies Respublikos kilmės arba iš Kinijos Liaudies Respublikos siunčiamus produktus (OL L 152, p. 5, toliau – Laikinasis antidempingo reglamentas), Komisija nustatė laikinąjį antidempingo muitą į Europos Sąjungą importuojamiems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės arba iš jos siunčiamiems fotovoltiniams moduliams iš kristalinio silicio ir jų pagrindinėms sudėtinėms dalims (t. y. elementams ir plokštelėms), jei įvykdytos tam tikros sąlygos.
6. 2013 m. rugpjūčio 2 d. Komisijos sprendimu 2013/423/ES, kuriuo priimamas pasiūlytas įsipareigojimas, susijęs su antidempingo tyrimu dėl importuojamų Kinijos Liaudies Respublikos kilmės arba iš jos siunčiamų fotovoltinių modulių iš kristalinio silicio ir jų pagrindinių sudėtinių dalių (t. y. elementų ir plokštelių) (OL L 209, p. 26, toliau – pirmasis ginčijamas sprendimas), Komisija priėmė bendradarbiaujančių eksportuojančių gamintojų grupės ir Kinijos įrenginių ir elektronikos gaminių importo ir eksporto prekybos rūmų (toliau – CCCME) įsipareigojimo pasiūlymą. Atitinkamų bendrovių sąrašas pateikiamas šio sprendimo priede.
7. Iš pirmojo ginčijamo sprendimo 5 ir 6 konstatuojamųjų dalių matyti, kad atitinkami Kinijos eksportuotojai įsipareigojo, pirma, laikytis vienos minimalios fotovoltinių modulių importo kainos ir vienos minimalios kiekvienai jų pagrindinei sudėtinei daliai (t. y. elementui ir plokštelei) nustatytos kainos. Antra, jie pasiūlė užtikrinti, kad importo pagal įsipareigojimą metinė apimtis apytikriai atitiktų jų rezultatus rinkoje pasiūlymo rengimo metu. Be to, iš šio sprendimo 8 konstatuojamosios dalies matyti, kad laikinasis antidempingo muitas buvo taikomas minėtą metinę apimtį viršijančiam importui.
8. Siekiant atsižvelgti į pirmąjį ginčijamą sprendimą, buvo priimtas 2013 m. rugpjūčio 2 d. Komisijos reglamentas (ES) Nr. 748/2013, iš dalies keičiantis Reglamentą Nr. 513/2013 (OL L 209, p. 1). Be kitų pakeitimų, šiuo reglamentu į Laikinąjį antidempingo reglamentą buvo įterptas 6 straipsnis, jame numatyta, kad tam tikriems importuotiems ir į laisvą apyvartą išleistiems produktams, kurių sąskaitas faktūras išdavusios bendrovės, kurių įsipareigojimus priėmė Komisija ir kurios yra išvardytos pirmojo ginčijamo sprendimo priede, Laikinojo antidempingo reglamento 1 straipsnyje nustatytas laikinas antidempingo muitas netaikomas, jei laikomasi tam tikrų sąlygų.
9. 2013 m. gruodžio 4 d. Komisija priėmė Įgyvendinimo sprendimą 2013/707/ES, kuriuo patvirtinamas pasiūlyto įsipareigojimo, susijusio su antidempingo ir antisubsidijų tyrimais dėl importuojamų Kinijos Liaudies Respublikos kilmės arba iš Kinijos Liaudies Respublikos siunčiamų fotovoltinių modulių iš kristalinio silicio ir jų pagrindinių sudėtinių dalių (t. y. elementų), priėmimas galutinių priemonių taikymo laikotarpiu (OL L 325, p. 214, toliau – antrasis ginčijamas sprendimas). Iš minėto sprendimo 4 konstatuojamosios dalies matyti, kad nustačius laikinąsias antidempingo priemones Komisija tęsė tyrimą dėl dempingo, žalos ir Sąjungos interesų bei gretutinį antisubsidijų tyrimą. Abiejų tyrimų apibrėžtoji sritis neapėmė plokštelių, taigi jos nepateko ir į galutinių priemonių taikymo sritį.
10. Iš antrojo ginčijamo sprendimo 7–10 konstatuojamųjų dalių ir 1 straipsnio matyti, kad atskleidus galutinių antidempingo ir antisubsidijų tyrimų išvadas Kinijos eksportuojantys gamintojai kartu su CCCME pateikė prašymą iš dalies pakeisti pradinį įsipareigojimo pasiūlymą. Šis dalinis įsipareigojimo pakeitimas buvo susijęs su plokštelių pašalinimu iš tyrimo apibrėžtosios srities, taip pat tuo, kad šį įsipareigojimą prisiėmė keli papildomi eksportuojantys gamintojai, ir įsipareigojimo sąlygų išplėtimu siekiant pašalinti ir dėl subsidijuoto importo atsiradusį neigiamą poveikį.
11. Iš antrojo ginčijamo sprendimo 5 konstatuojamosios dalies matyti, kad atlikus antidempingo tyrimą laikinosios išvados dėl žalingo dempingo buvo patvirtintos.
12. Galutinės tyrimo išvados išdėstytos 2013 m. gruodžio 2 d. Tarybos įgyvendinimo reglamente (ES) Nr. 1238/2013, kuriuo importuojamiems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės arba iš Kinijos Liaudies Respublikos siunčiamiems fotovoltiniams moduliams iš kristalinio silicio ir jų pagrindinėms sudėtinėms dalims (t. y. elementams) nustatomas galutinis antidempingo muitas ir laikinojo muito galutinis surinkimas (LO L 325, p. 1, toliau – Galutinis antidempingo reglamentas). Pagal minėto reglamento 1 straipsnį galutinis antidempingo muitas buvo nustatytas tam tikras sąlygas atitinkantiems importuojamiems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės arba iš jos siunčiamiems fotovoltiniams moduliams arba plokštėms iš kristalinio silicio ir tam tikrų rūšių elementams, naudojamiems fotovoltiniuose moduliuose arba plokštėse iš kristalinio silicio.
13. Remiantis Galutinio antidempingo reglamento, taikomo tam tikriems produktams, kurie įvardyti pagal muitų nomenklatūrą ir kurių sąskaitas faktūras išdavusios bendrovės, kurių įsipareigojimus priėmė Komisija ir kurių pavadinimai įtraukti į antrojo ginčijamo sprendimo priedą, 3 straipsnio 1 dalimi importuojamiems produktams, deklaruojamiems išleisti į laisvą apyvartą, minėto reglamento 1 straipsnyje nustatytas antidempingo muitas netaikomas, jei laikomasi tam tikrų sąlygų.
14. Galutinio antidempingo reglamento 3 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad priimant prekių išleidimo į laisvą apyvartą deklaraciją atsiranda skola muitinei, jeigu nustatoma, kad nebuvo laikomasi vienos ar daugiau ankstesnėje dalyje nurodytų sąlygų arba jeigu Komisija atšaukia priimtą įsipareigojimą.
15. Be to, 2013 m. gruodžio 2 d. Įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 1239/2013, kuriuo importuojamiems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės arba iš Kinijos Liaudies Respublikos siunčiamiems fotovoltiniams moduliams iš kristalinio silicio ir jų pagrindinėms sudėtinėms dalims (t. y. elementams) nustatomas galutinis kompensacinis muitas (OL L 325, p. 66, toliau – Galutinis antisubsidijų reglamentas), Taryba importuojamiems Kinijos kilmės arba iš jos siunčiamiems fotovoltiniams moduliams iš kristalinio silicio ir jų pagrindinėms sudėtinėms dalims (t. y. elementams) taip pat nustatė galutinį kompensacinį muitą, su sąlyga, kad laikomasi tam tikrų sąlygų.
16. Remiantis Galutinio antisubsidijų reglamento, taikomo tam tikriems produktams, kurie įvardyti pagal muitų nomenklatūrą ir kurių sąskaitas faktūras išdavusios bendrovės, kurių įsipareigojimus priėmė Komisija ir kurių pavadinimai įtraukti į antrojo ginčijamo sprendimo priedą, 2 straipsnio 1 dalimi importuojamiems produktams, deklaruojamiems išleisti į laisvą apyvartą, šio reglamento 1 straipsnyje nustatytas antisubsidijų muitas netaikomas, jei laikomasi tam tikrų sąlygų.
17. Galutinio antisubsidijų reglamento 2 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad skola muitinei nustatoma priimant deklaraciją dėl išleidimo į laisvą apyvartą, jeigu nustatoma, kad nebuvo laikomasi šio reglamento 2 straipsnio 1 dalyje nurodytų vienos ar daugiau sąlygų arba jeigu Komisija atšaukė priimtą įsipareigojimą.
Procesas ir šalių reikalavimai
18. 2013 m. rugsėjo 23 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu pareiškimu ieškovės pareiškė šį ieškinį.
19. Taip pat 2013 m. rugsėjo 23 d. pateiktu dokumentu ieškovės paprašė, kad byla būtų nagrinėjama taikant pagreitintą procedūrą.
20. 2013 m. spalio 8 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu raštu Komisija paprieštaravo, kad byla būtų nagrinėjama taikant pagreitintą procedūrą.
21. 2013 m. spalio 24 d. sprendimu Bendrasis Teismas (penktoji kolegija) atmetė prašymą taikyti pagreitintą procedūrą.
22. 2013 m. gruodžio 11 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu raštu ieškovės Bendrojo Teismo paprašė leisti patikslinti ieškinį taip, kad reikalavimai dėl panaikinimo būtų taip pat pateikti dėl antrojo ginčijamo sprendimo ir iš jo išplaukiančių 2009 m. birželio 11 d. Reglamento (EB) Nr. 597/2009 dėl apsaugos nuo subsidijuoto importo iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 188, p. 93) pažeidimų.
23. 2014 m. sausio 8 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu raštu Komisija pareiškė, kad neprieštarauja dėl prašymo patikslinti ieškinį dėl panaikinimo priimtinumo.
24. 2014 m. sausio 21 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu raštu ieškovės iš esmės pasiūlė Bendrajam Teismui imtis proceso organizavimo ir tyrimo priemonių.
25. 2014 m. vasario 20 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu raštu Komisija prašė Bendrojo Teismo atmesti prašymą imtis proceso organizavimo ir tyrimo priemonių.
26. Ieškovės ieškinyje Bendrojo Teismo prašo:
– pripažinti ieškinį priimtinu ir pagrįstu,
– panaikinti pirmąjį ginčijamą sprendimą,
– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
27. Prašyme leisti patikslinti ieškinį ieškovės Bendrojo Teismo prašo:
– patenkinti prašymą leisti patikslinti ieškinį,
– pripažinti patikslintą ieškinį priimtinu ir pagrįstu,
– panaikinti pirmąjį ginčijamą sprendimą ir antrąjį ginčijamą sprendimą,
– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
28. Atsiliepime į ieškinį Komisija Bendrojo Teismo prašo:
– atmesti ieškinį kaip nepriimtiną,
– nepatenkinus pirmojo reikalavimo, pripažinti ieškinį teisiškai nepagrįstu,
– priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.
29. Triplike Komisija Bendrojo Teismo prašo:
– pripažinti, kad ieškinys neturi dalyko tiek, kiek juo prašoma panaikinti pirmąjį ginčijamą sprendimą,
– atmesti ieškinį kaip nepriimtiną tiek, kiek juo siekiama panaikinti antrąjį ginčijamą sprendimą, o nepatenkinus šio reikalavimo – tiek, kiek juo siekiama panaikinti pirmąjį ginčijamą sprendimą,
– nepatenkinus minėtų reikalavimų, pripažinti ieškinį teisiškai nepagrįstu,
– priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Pirminės pastabos
30. Pagal Procedūros reglamento 113 straipsnį Bendrasis Teismas savo iniciatyva bet kuriuo metu gali, išklausęs šalis, nuspręsti, ar viešosios tvarkos požiūriu nėra draudimo tęsti bylos nagrinėjimą, arba paskelbti, kad nėra ieškinio dalyko ir kad nėra reikalo priimti sprendimą.
31. Šioje byloje šalys jų rašytiniuose dokumentuose jau išsakė nuomonę dėl šio ieškinio priimtinumo klausimo, ypač dėl tiesioginės sąsajos su ieškovėmis klausimo. Todėl Bendrasis Teismas mano, kad šalys buvo išklausytos, bylos medžiagoje yra užtektinai informacijos ir žodinė proceso dalis nebūtina.
32. Nereikšdama formalaus nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo pagal Procedūros reglamento 114 straipsnyje nurodytą tvarką Komisija tvirtina, kad ieškinys yra nepriimtinas. Tiksliau tariant, ji teigia, kad pirmasis ginčijamas sprendimas nėra reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas ir dėl jo reikia priimti įgyvendinamąsias priemones, šis sprendimas nėra tiesiogiai ir konkrečiai susijęs su ieškovėmis ir jame nėra išdėstyta galutinė Sąjungos institucijų pozicija, ieškinys dėl pirmojo ginčijamo sprendimo neturi dalyko ir šioje byloje ieškovės neturi suinteresuotumo pareikšti ieškinį.
33. Dėl 2013 m. gruodžio 11 d. ieškovių prašymo leisti patikslinti jų reikalavimus reikia priminti: kadangi ieškinio priimtinumas vertinamas jo pareiškimo momentu, ieškovui turėtų būti leidžiama patikslinti savo reikalavimus ir ieškinio pagrindus taip, kad jie apimtų vykstant teismo procesui atsiradusius naujus aktus, tik jeigu pats pradinis jo prašymas panaikinti aktą yra priimtinas jo pareiškimo dieną (2012 m. lapkričio 20 d. Nutarties Shahid Beheshti University / Taryba, T‑120/12, EU:T:2012:610, 57 punktas).
34. Todėl reikalavimų patikslinimas, kuriuo siekiama panaikinti antrąjį ginčijamą sprendimą, yra priimtinas tik tuo atveju, jeigu ieškinys, kiek juo siekiama panaikinti pirmąjį ginčijamą sprendimą, būtų pripažintas priimtinu. Taigi, reikia išnagrinėti, ar ieškinys, kiek juo siekiama panaikinti pirmąjį ginčijamą sprendimą, yra priimtinas.
35. Pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą „[k]iekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali pirmoje ir antroje pastraipose numatytomis sąlygomis pateikti ieškinį dėl jam skirtų aktų, kurie yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susiję, ir dėl teisės aktų, tiesiogiai su juo susijusių ir dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinančių priemonių“.
36. Kalbant apie SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytą antrąjį atvejį, pažymėtina, kad tiesioginės ir konkrečios sąsajos su aktu, kurį prašoma panaikinti, sąlygos yra kumuliacinės (2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba, C 583/11 P, Rink., EU:C:2013:625, 76 punktas). Dėl tame pačiame straipsnyje numatyto trečiojo atvejo pažymėtina, kad tiesioginės sąsajos su reglamentuojamojo pobūdžio aktu, kurį prašoma panaikinti, ir įgyvendinimo priemonių nebuvimo sąlygos taip pat yra kumuliacinės.
37. Taigi, reikia išnagrinėti SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytais abejais atvejais nurodytą sąlygą, t. y. ar tuo atveju, kai ieškovės nėra pirmojo ginčijamo sprendimo adresatės, jos yra tiesiogiai su juo susijusios.
Dėl nepriimtinumo pagrindo, susijusio su teisės pareikšti ieškinį neturėjimu dėl tiesioginės sąsajos su ieškovėmis nebuvimo
38. Ieškovės mano, kad sprendimu daromas tiesioginis poveikis jų teisinei padėčiai, nes juo panaikinami antidempingo muitai apie 70 % nagrinėjamojo produkto importo į Sąjungą iš Kinijos. Be to, sprendime leidžiama tęsti nagrinėjamojo produkto importą tokiomis kainomis, kurios nepašalina nei dempingo, nei žalos. Tokia situacija kelia grėsmę ieškovių išlikimui Sąjungos rinkoje. Ieškovės, kaip Sąjungos panašaus produkto gamintojos, yra tiesiogiai ir konkrečiai susijusios su pirmuoju ginčijamu aktu. Tiksliau, ieškovės aktyviai dalyvavo antidempingo ir antisubsidijų tyrimuose kaip suinteresuotosios šalys. Jos de facto yra apibrėžta ir uždara grupė ir turi didelę Sąjungos rinkos dalį, o nagrinėjamas įsipareigojimo priėmimas kelia pavojų jų ekonominiams ir teisiniams interesams.
39. Komisija teigia, kad įsipareigojimo priėmimas tiesiogiai susijęs tik su eksportuotojais, kurie pasiūlė įsipareigojimą, o ne su ieškovėmis.
40. Reikia konstatuoti, kad, fiziniams ar juridiniams asmenims pareiškiant ieškinį pagal SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytus antrą ir trečią atvejus (generalinės advokatės J. Kokott išvados bylose Telefónica / Komisija, C‑274/12 P, Rink., EU:C:2013:204, 59 punktas ir Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba, C 583/11 P, Rink, EU:C:2013:21, 69 punktas), tiesioginės sąsajos sąlyga reikalaujama tenkinti du kumuliacinius kriterijus, t. y. pirma, aktas, kurį ieškovės prašo panaikinti, daro tiesioginį poveikį jų teisinei padėčiai ir, antra, šis aktas nepalieka jokios diskrecijos šios priemonės adresatams, atsakingiems už jos įgyvendinimą, vykstantį savaime ir kylantį tik iš Sąjungos teisės normų, netaikant kitų tarpinių taisyklių (šiuo klausimu žr. 2009 m. rugsėjo 24 d. Nutarties Município de Gondomar / Komisija, C‑501/08 P, EU:C:2009:580, 25 punktą; 2011 m. spalio 13 d. Sprendimo Deutsche Post ir Vokietija / Komisija, C‑463/10 P ir C‑475/10 P, Rink., EU:C:2011:656, 66 punktą).
41. Kalbant apie įsipareigojimą siūlančias bendroves, teismų praktikoje buvo pripažinta, kad atitinkamas eksportuotojas gali apskųsti Sąjungos teismuose Komisijos sprendimus dėl įsipareigojimo patvirtinimo ir Tarybos reglamento, kuriuo minėto eksportuotojo importui nustatomas galutinis antidempingo muitas, atšaukimo (šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 22 d. Sprendimą Usha Martin / Taryba ir Komisija, C 552/10 P, Rink, EU:C:2012:736).
42. Tačiau Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad importuotojas, kuris ieškiniu siekė panaikinti reglamento, kuriuo priimami eksportuotojo pasiūlyti įsipareigojimai dėl kainos, nuostatas, nebuvo tiesiogiai ir konkrečiai susijęs su šiomis nuostatomis (šiuo klausimu žr. 1987 m. liepos 8 d. Nutarties Garelly / Komisija, 295/86, Rink., EU:C:1987:344, 2, 13 ir 14 punktus).
43. Be to, buvo nuspręstą, kad Komisijos sprendimas atmesti įsipareigojimo pasiūlymą nebuvo priemonė, sukelianti privalomas teisines pasekmes, galinčias paveikti įsipareigojimą pasiūliusios bendrovės interesus, nes Komisija gali atšaukti savo sprendimą arba Taryba gali nuspręsti nenustatyti antidempingo muito. Toks atmetimas yra tarpinė priemonė, kurios tikslas – parengti galutinį sprendimą, ir todėl net nėra aktas, kurį būtų galima ginčyti (1990 m. kovo 14 d. Sprendimo, Gestetner Holdings / Taryba ir Komisija, C 156/87, Rink., EU:C:1990:116, 8 punktas). Vis dėlto ginčydami reglamentą, kuriuo nustatomi galutiniai antidempingo muitai, ekonominės veiklos vykdytojai gali prireikus remtis bet kokiu pažeidimu, susijusiu su jų pasiūlymo dėl įsipareigojimo atmetimu (1990 m. kovo 14 d. Sprendimo Nashua Corporation ir kt. / Komisija ir Taryba, C 133/87 ir C 150/87, Rink., EU:C:1990:115, 10 punktas).
44. Kalbant apie įsipareigojimus, kaip jie suprantami pagal Pagrindinį antidempingo reglamentą, reikia priminti, kad, vadovaujantis teismų praktika, Pagrindinio antidempingo reglamento 8 straipsnio tikslas – užtikrinti žalingo dempingo poveikio, kurį patyrė Sąjungos pramonė, pašalinimą, pabrėžiant, kad šis tikslas iš esmės grindžiamas eksportuotojo pareiga bendradarbiauti ir jo prisiimto įsipareigojimo tinkamo vykdymo kontrole (41 punkte minėto Sprendimo Usha Martin / Taryba ir Komisija, EU:C:2012:736, 36 punktas).
45. Tačiau reikia pažymėti, kad šis tikslas nereiškia, jog ekonominės veiklos vykdytojai, kaip antai ieškovės, gali pareikšti ieškinį dėl sprendimo priimti įsipareigojimus pagal Pagrindinio antidempingo reglamento 8 straipsnio 1 dalį, kaip antai pirmasis ginčijamas sprendimas šioje byloje, panaikinimo.
46. Reikia pabrėžti, kad priėmus ginčijamą sprendimą ieškovių teisinė padėtis nepasikeitė. Iš tiesų Pagrindinio antidempingo reglamento sistemos analizė leidžia daryti išvadą, kad pagal šio reglamento 8 straipsnio 1 dalį priimtas sprendimas priimti įsipareigojimą nesukelia teisinių pasekmių, kurios gali tiesiogiai paveikti Sąjungos nagrinėjamųjų produktų gamintojų, kaip antai ieškovių šioje byloje, padėtį.
47. Pagal nagrinėjamą įsipareigojimams skirtą nuostatą tais atvejais, kai nustatomas dempingas ar žala, Komisija gali priimti pasiūlymus, kuriais eksportuotojai savanoriškai ir pakankamai įsipareigoja peržiūrėti savo kainas tam, kad būtų išvengta nagrinėjamų produktų eksporto dempingo kainomis, jeigu ji įsitikinusi, kad šiuo įsipareigojimu bus pašalintas žalingas dempingo poveikis (41 punkte minėto Sprendimo Usha Martin / Taryba ir Komisija, EU:C:2012:736, 22 punktas).
48. Be to, iš Pagrindinio antidempingo reglamento sistemos matyti, kad sprendimo priimti įsipareigojimus priėmimas nėra antidempingo muito netaikymo pagal šiuos įsipareigojimus importuojamoms prekėms priežastis, nes atleidimas nuo muitų kyla iš nuostatų, kurias priėmė arba Komisija – iš dalies pakeistu Laikinuoju antidempingo reglamentu, arba Taryba – Galutiniu antidempingo reglamentu, kuriuo įgyvendinama tai, dėl ko Komisija priėmė įsipareigojimus. Tokia pareiga Tarybai tenka remiantis Pagrindinio antidempingo reglamento 9 straipsnio 5 dalimi, kurioje nurodyta, kad reglamentu galutinis antidempingo muitas turi būti nustatomas produktui, importuojamam dempingo kaina ir keliančiam žalą, numatant išimtį jo importui iš tų šaltinių, kurių įsipareigojimas atitinkamu atveju buvo priimtas.
49. Iš tiesų reikia konstatuoti, kad nors sprendimas priimti įsipareigojimus buvo priimtas, laikinieji ar galutiniai antidempingo muitai nustatomi tik reglamentu, kaip to reikalaujama pagal Pagrindinio antidempingo reglamento 14 straipsnio 1 dalį, kurioje taip pat numatyta, kad valstybės narės jų surinkimą vykdo pagal kitus kriterijus, kurie išdėstomi šiuos muitus nustatančiuose reglamentuose, įskaitant sąlygas, su kuriomis siejamas priimant įsipareigojimus pasiekto kompromiso įgyvendinimas.
50. Be to, tais atvejais, kai, priešingai, dempingas ar žala nenustatyti, Pagrindinio antidempingo reglamento 8 straipsnio 6 dalyje numatyta, kad jau priimtas įsipareigojimas automatiškai nustoja galioti, išskyrus atvejus, kai dempingo ar žalos faktai nenustatomi iš esmės dėl priimto įsipareigojimo. Taigi šia nuostata institucijoms suteikiama diskrecija nuspręsti, ar įsipareigojimas toliau galioja.
51. Iš tikrųjų Pagrindinio antidempingo reglamento 8 straipsnio 1 dalies antrame sakinyje numatyta, kad kai Komisija priima pasiūlymą, ir tol, kol įsipareigojimai galioja, laikinieji muitai, Komisijos nustatyti pagal Pagrindinio antidempingo reglamento 7 straipsnio 1 dalį, ar galutiniai muitai, Tarybos nustatyti pagal to paties reglamento 9 straipsnio 4 dalį, netaikomi atitinkamam nagrinėjamųjų produktų, gaminamų bendrovių, nurodytų Komisijos sprendime dėl įsipareigojimų priėmimo ir vėlesniuose jo pakeitimuose, importui . Tačiau svarbu pažymėti, kad Pagrindinio antidempingo reglamento 8 straipsnio 1 dalies antru sakiniu kreipiamasi į Komisiją ir Tarybą ir reikalaujama atleidimo nuo antidempingo muitų, kylančio iš nuostatų, kurias priėmė arba Komisija iš dalies pakeistu Laikinuoju antidempingo reglamentu, arba Taryba Galutiniu antidempingo reglamentu, įsipareigojimo galiojimo laikotarpiu.
52. Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad pagal Pagrindinio antidempingo reglamento 8 straipsnio 1 dalį priimtas sprendimas priimti įsipareigojimą nesukelia teisinių pasekmių, galinčių tiesiogiai paveikti Sąjungos gamintojų, kaip antai ieškovės šioje byloje, teisinę padėtį.
53. Kiti ieškovių pateikti argumentai negali paneigti šios išvados.
54. Pirma, kalbant apie ieškovių argumentą, pagal kurį jų teisinių interesų pažeidimas kyla iš pagrindų, nurodytų jų ieškinyje, reikia pažymėti, kad bendros nuorodos į ieškinio pagrindus nepakanka paaiškinti, kodėl, atsižvelgiant į šio sprendimo 40 punkte minėtą teismų praktiką, ieškovės mano, kad pirmasis ginčijamas sprendimas daro tiesioginį poveikį jų teisinei padėčiai ir kad šis aktas nepalieka jokios diskrecijos nagrinėjamos priemonės adresatams, atsakingiems už jos įgyvendinimą, nes įgyvendinimas yra visiškai automatinis ir kyla tik iš Sąjungos teisės normų, nesant poreikio priimti kitų tarpinių taisyklių. Nors ieškovės iš esmės bando remtis aplinkybe, kad jų tariamų teisių teisminė apsauga pateisina išvadą, jog jos tiesiogiai susijusios su pirmuoju ginčijamu sprendimu, reikia konstatuoti, kad net jeigu iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad privatiems asmenims turi būti suteikta galimybė naudotis veiksminga Sąjungos teisinės sistemos jiems numatytų teisių teismine gynyba, vis dėlto teisė į tokią apsaugą negali prieštarauti SESV 263 straipsnyje nustatytoms sąlygoms (žr. 40 punkte minėtos Nutarties Município de Gondomar / Komisija, EU:C:2009:580, 38 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
55. Šiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad dėl pirmojo ginčijamo sprendimo ieškovės ieškinyje iš esmės nurodo tris pagrindus. Pirma, jos mano, kad susitarimą su Kinijos vyriausybe ir CCCME, veikiančiais didelės Kinijos eksportuojančių gamintojų grupės vardu, Komisija sudarė tinkamai ir adekvačiai neatskleisdama įsipareigojimo, dėl kurio derėtasi, esminių sąlygų ir nesuteikdama galimybės laiku ir veiksmingai pateikti pastabas dėl šio įsipareigojimo. Antra, ieškovės mano, kad Komisija savavališkai sutiko su minimaliomis kainomis, kurios akivaizdžiai neadekvačios, kad pašalintų Sąjungos gamintojams daromą žalą. Trečia, ieškovės teigia, kad pirmuoju ginčijamu sprendimu įtvirtintas ir sustiprintas horizontalus susitarimas dėl kainų.
56. Bet kuriuo atveju, kalbant apie pirmąjį ieškinio pagrindą, susijusį su procesinėmis teisėmis, ieškovės iš esmės tvirtina, kad priėmus pirmąjį ginčijamą sprendimą buvo pažeista Pagrindinio antidempingo reglamento 8 straipsnio 4 dalyje nustatyta jų teisė susipažinti su nekonfidencialia įsipareigojimo versija. Tačiau, remiantis teismų praktika, minėto reglamento 8 straipsnio 4 dalyje neminima, kada įsipareigojimo dėl kainos kopiją reikia įtraukti į nekonfidencialią procedūros bylą, ir juo labiau nenustatoma su šiuo momentu siejama pareiga (2011 m. spalio 25 d. Sprendimo CHEMK ir KF / Taryba, T 190/08, Rink., EU:T:2011:618, 85 punktas). Ieškovės klysta manydamos, kad ši teismų praktika netaikoma šioje byloje dėl tariamo Kinijos vyriausybės vaidmens derybose dėl nagrinėjamo įsipareigojimo.
57. Kalbant apie antrąjį ir trečiąjį ieškinio pagrindus, juose ieškovės ginčija tik pirmojo ginčijamo sprendimo pagrįstumą.
58. Todėl šie argumentai šioje byloje neįrodo, kad pirmasis ginčijamas sprendimas daro tiesioginį poveikį ieškovių teisinei padėčiai. Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad neatmestina galimybė ieškinyje dėl galutinio ar laikinojo antidempingo reglamento panaikinimo ieškovėms nurodyti pagrindus, kuriais remiasi, jeigu turi teisę pareikšti ieškinį tokioje byloje.
59. Antra, ieškovės teigia, kad pirmasis ginčijamas sprendimas daro tiesioginį poveikį todėl, kad dėl jo nereikia priimti įgyvendinimo priemonių ir kad jis tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
60. Reikia priminti, kiek tai susiję su SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje nurodytomis ieškinio priimtinumo sąlygomis, jog kriterijus, kad ginčijamas aktas turi būti tiesiogiai susijęs su ieškovėmis, ir kriterijus, kad dėl jo nereikia priimti įgyvendinamųjų priemonių, yra atskiri kriterijai. Remiantis tuo darytina išvada, kad vieno iš šių SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytų kriterijų tariamas įvykdymas neįrodo, kad buvo įvykdytas ir kitas.
61. Bet kuriuo atveju, kaip jau minėta šio sprendimo 48 punkte, atleidimas nuo antidempingo muitų, taikomas pagal įsipareigojimus importuojamoms prekėms, kyla iš nuostatų, kurios turi būti priimtos arba Komisijos iš dalies pakeistu laikinuoju antidempingo reglamentu, arba Tarybos Galutiniu antidempingo reglamentu siekiant įgyvendinti nagrinėjamus įsipareigojimus. Šioje byloje atleidimas nuo muitų, dėl kurio pareikštas šis ieškinys, nustatytas Laikinuoju antidempingo reglamentu, iš dalies pakeistu Reglamentu Nr. 748/2013. Taigi, atsižvelgiant į tai, kad pirmasis ginčijamas sprendimas įgyvendintas kitu aktu, kuris galėjo būti skundžiamas arba Sąjungos teisme, arba valstybių narių teismuose (šiuo klausimu žr. 2014 m. sausio 21 d. Nutarties Bricmate / Taryba, T 596/11, EU:T:2014:53, 23 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką), darytina išvada, kad dėl jo reikėjo priimti įgyvendinamąsias priemones.
62. Todėl, priešingai, nei teigia ieškovės trečiajame argumente, tariamas apyvartos sumažėjimas dėl nagrinėjamojo produkto importo iš Kinijos mažesnėmis nei ieškovių kainomis, darant prielaidą, kad toks buvo, atsirado ne dėl pirmojo ginčijamo sprendimo.
63. Atsižvelgiant į tai, kad ieškovės nėra tiesiogiai susijusios su pirmuoju ginčijamu sprendimu ir kad dėl to viena iš SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje antruoju atveju numatytų sąlygų nėra įvykdyta, nėra reikalo nagrinėti, ar įvykdyti kiti SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje antruoju ir trečiuoju atveju numatyti kriterijai.
64. Bet kuriuo atveju reikia pažymėti, kad pirmasis ginčijamas sprendimas nėra reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytą antrąjį atvejį. Kalbant a pie ieškovių argumentą, kad pirmasis ginčijamas sprendimas yra reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas, nes jis yra ne pagal teisėkūros procedūrą priimtas aktas, svarbu konstatuoti, kad sąvoka „reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas“, kaip ji suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytą trečiąjį atvejį, turi būti aiškinama kaip apimanti bet kurį visuotinio taikymo teisės aktą, išskyrus įstatymo galią turinčius teisės aktus (2012 m. birželio 4 d. Nutarties Eurofer / Komisija, T 381/11, Rink., EU:T:2012:273, 42 punktas ir 2014 m. kovo 7 d. Nutarties FESI / Taryba, T 134/10, EU:T:2014:143, 23 punktas). Šioje byloje pirmasis ginčijamas sprendimas nėra įstatymo galią turinti aktas, nes priimtas ne pagal įprastą teisėkūros procedūrą ir ne pagal specialią teisėkūros procedūrą, kaip jos suprantamos pagal SESV 289 straipsnio 1–3 dalis (šiuo klausimu žr. 2011 m. spalio 25 d. Sprendimo Microban International ir Microban (Europe) / Komisija, T 262/10, Rink., EU:T:2011:623, 21 punktą; minėtos Nutarties FESI / Taryba, EU:T:2014:143, 25 punktą). Vis dėlto jis nėra visuotinio taikymo, nes netaikomas objektyviai apibrėžtoms situacijoms ir nesukelia teisinių pasekmių bendrai ir abstrakčiai numatytų asmenų kategorijoms (šiuo klausimu žr. 61 punkte minėtos Nutarties Bricmate / Taryba, EU:T:2014:53, 65 punktą ir minėtos Nutarties FESI / Taryba, EU:T:2014:143, 24 punktą). Pirmasis ginčijamas sprendimas susijęs su konkrečiu Komisijos priimtu įsipareigojimu ir yra skirtas tik jo priede išvardytoms bendrovėms priimant jų įsipareigojimo pasiūlymą. Todėl minėtas sprendimas nėra reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas, ir ieškinys negali būti priimtinas pagal SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje nurodytą trečiąjį atvejį.
65. Iš visų pirma išdėstytų argumentų darytina išvada, kad, atsižvelgiant į SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytus antrąjį ir trečiąjį atvejus, ieškinys, kiek juo siekiama panaikinti pirmąjį ginčijamą sprendimą, turi būti atmestas kaip nepriimtinas. Dėl šios priežasties, atsižvelgiant į šio sprendimo 33 punkte nurodytą teismų praktiką, taip pat reikia pripažinti prašymą leisti patikslinti reikalavimus nepriimtinu. Šiomis aplinkybėmis nereikia priimti sprendimo dėl pasiūlymo imtis proceso organizavimo ir tyrimo priemonių.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
66. Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovės pralaimėjo bylą, be savo bylinėjimosi išlaidų, jos turi padengti Komisijos bylinėjimosi išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (penktoji kolegija)
nutaria:
1. Atmesti ieškinį kaip nepriimtiną.
2. Priteisti iš SolarWorld AG, Brandoni solare SpA, Global Sun Ltd, Silicio Solar, SAU ir Solaria Energia y Medio Ambiente, SA
bylinėjimosi išlaidas.
Priimta 2015 m. sausio 14 d. Liuksemburge.