62023CC0572
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MACIEJ SZPUNAR
prednesené 4. septembra 2025 (
1
)
Vec C‑572/23 P
Carles Puigdemont i Casamajó,
Antoni Comín i Oliveres,
Clara Ponsatí i Obiols
proti
Európskemu parlamentu
„Odvolanie – Inštitucionálne právo – Členovia Európskeho parlamentu – Výsady a imunity – Žiadosť o zbavenie imunity podaná v rámci trestného konania – Prešetrenie žiadosti o zbavenie imunity Parlamentom – Nestrannosť – Kritériá zbavenia imunity – Diskrečná právomoc Parlamentu – Rozhodnutie o zbavení poslanca imunity – Žaloba o neplatnosť – Pretrvávanie záujmu odvolateľa na konaní po uplynutí jeho poslaneckého mandátu“
I. Úvod
1.
Carles Puigdemont i Casamajó, Antoni Comín i Oliveres, ako aj Clara Ponsatí i Obiols sa svojím odvolaním domáhajú zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 5. júla 2023, Puigdemont i Casamajó a i./Parlament (T‑272/21, ďalej len napadnutý rozsudok, EU:T:2023:373), ktorým Všeobecný súd zamietol ich žalobu o neplatnosť rozhodnutí Európskeho parlamentu P9_TA(2021)0059, P9_TA(2021)0060 a P9_TA(2021)0061 z 9. marca 2021 o žiadosti o zbavenie ich imunity (ďalej len „sporné rozhodnutia“) (
2
).
2.
Na podporu svojich návrhov odvolatelia uvádzajú desať dôvodov. V súlade so želaním Súdneho dvora sa v týchto návrhoch zameriam na tretí, piaty a šiesty odvolací dôvod. Okrem toho navrhnem Súdnemu dvoru, aby ex offo preskúmal otázku pretrvávania záujmu odvolateľov na konaní po 15. júli 2024, teda po uplynutí ich poslaneckých mandátov v rámci deviateho volebného obdobia.
II. Právo Únie
3.
Protokol (č. 7) o výsadách a imunitách Európskej únie (
3
), ktorý je pripojený k Zmluve o EÚ a Zmluve o FEÚ (ďalej len „protokol č. 7“), vo svojom článku 9 stanovuje:
„Členovia Európskeho parlamentu požívajú v priebehu zasadnutia:
a)
na území ich vlastného štátu imunitu priznanú členom ich parlamentu;
b)
na území ktoréhokoľvek iného členského štátu imunitu proti zadržaniu a právomoci súdov.
Imunita sa obdobne vzťahuje na členov Európskeho parlamentu počas ich cesty z miesta a do miesta jeho zasadnutia.
Imunita sa neuplatní, ak je člen Európskeho parlamentu pristihnutý pri páchaní trestného činu, a tiež nezabráni Európskemu parlamentu vo výkone jeho práva zbaviť imunity niektorého zo svojich členov.“
4.
V kapitole VII s názvom „Všeobecné ustanovenia“ sa v článku 18 protokolu č. 7 stanovuje:
„Orgány Únie postupujú pri uplatňovaní tohoto protokolu v zhode s príslušnými orgánmi dotknutých členských štátov.“
5.
Vnútornú organizáciu Parlamentu upravuje jeho rokovací poriadok. Článok 5 rokovacieho poriadku uplatniteľného na deviate volebné obdobie (2019 – 2024) (
4
) (ďalej len „rokovací poriadok“) s názvom „Výsady a imunity“, stanovuje:
„1.   Poslanci požívajú výsady a imunity stanovené v protokole č. 7…
2.   Pri výkone svojich právomocí týkajúcich sa výsad a imunít Parlament koná v záujme zachovania svojej integrity ako demokratického zákonodarného zhromaždenia a zabezpečenia nezávislosti poslancov pri výkone ich mandátu. Poslanecká imunita nie je osobná výsada poslanca, ale záruka nezávislosti Parlamentu ako celku a jeho poslancov.
…“
6.
Článok 6 rokovacieho poriadku s názvom „Zbavenie imunity“ stanovuje:
„1.   Každá žiadosť o zbavenie imunity sa posudzuje v súlade s článkami 7, 8 a 9 Protokolu č. 7… a v súlade so zásadami uvedenými v článku 5 ods. 2 tohto rokovacieho poriadku.
…“
7.
Článok 9 rokovacieho poriadku s názvom „Imunitné konanie“ stanovuje:
„1.   Každá žiadosť o zbavenie poslanca imunity, ktorú predloží predsedovi Parlamentu príslušný organ členského štátu, alebo každá žiadosť poslanca alebo bývalého poslanca o ochranu výsad a imunít, sa oznámi v pléne a postúpi gestorskému výboru.
…
3.   Výbor bezodkladne posúdi žiadosti o zbavenie imunity alebo žiadosti o ochranu výsad a imunít, avšak s prihliadnutím na ich relatívnu zložitosť.
4.   Výbor pripraví návrh odôvodneného rozhodnutia, v ktorom odporučí prijatie alebo zamietnutie žiadosti o zbavenie imunity alebo o ochranu výsad a imunít. Pozmeňujúce návrhy nie sú prípustné. Ak sa návrh zamietne, za prijaté sa považuje rozhodnutie s opačným významom.
5.   Výbor môže požiadať príslušný orgán o poskytnutie všetkých informácií alebo vysvetlení, ktoré výbor považuje za potrebné na zaujatie stanoviska k zbaveniu alebo ochrane imunity.
6.   Dotknutému poslancovi sa poskytne možnosť byť vypočutý a tento poslanec môže predložiť všetky dokumenty alebo iné písomné dôkazy, ktoré považuje za dôležité.
Dotknutý poslanec nesmie byť prítomný na rozpravách týkajúcich sa žiadosti o zbavenie alebo ochranu jeho imunity s výnimkou samotného vypočutia.
…
7.   Ak je žiadosť o zbavenie alebo ochranu imunity založená na viacerých obvineniach, každé z nich môže byť predmetom samostatného rozhodnutia. V správe výboru sa môže vo výnimočných prípadoch navrhnúť, aby sa zbavenie alebo ochrana imunity výhradne vzťahovali na trestné konanie a aby bol poslanec až do vynesenia konečného rozsudku chránený pred každou formou zadržania, vyšetrovacej väzby alebo iným opatrením, ktoré by mu bránilo vykonávať povinnosti vyplývajúce z jeho mandátu.
8.   Výbor môže predložiť odôvodnené stanovisko týkajúce sa príslušnosti daného orgánu a prípustnosti žiadosti, ale za žiadnych okolností sa nevyslovuje o vine či nevine poslanca alebo o tom, či názory alebo činy pripisované poslancovi odôvodňujú trestné stíhanie, a to ani v prípade, ak výbor pri posudzovaní žiadosti nadobudol podrobnú znalosť skutkových okolností prípadu.
…
11.   Výbor prerokúva tieto záležitosti a zaobchádza s prijatými dokumentmi s čo najväčším utajením. Výbor posudzuje žiadosti týkajúce sa konaní o imunite vždy za zatvorenými dverami.
…
13.   Výbor vypracuje zásady uplatňovania tohto článku.
14.   Všetky otázky týkajúce sa rozsahu výsad a imunít poslancov predložené zo strany príslušného orgánu sa preskúmajú v súlade s hore uvedenými ustanoveniami.“
III. Okolnosti predchádzajúce sporu, napadnutý rozsudok, konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov konania
A.
Okolnosti predchádzajúce sporu
8.
Okolnosti predchádzajúce sporu sú uvedené v bodoch 2 až 19 napadnutého rozsudku. Možno ich zhrnúť takto.
9.
Pán Puigdemont i Casamajó (ďalej len „odvolateľ v prvom rade“) bol predsedom Generalitat de Cataluña (Katalánska vláda, Španielsko) a pán Comín i Oliveres (ďalej len „odvolateľ v druhom rade“) a pani Ponsatí i Obiols (ďalej len „odvolateľka v treťom rade“) boli členmi Gobierno autonómico de Cataluña (autonómna vláda Katalánska, Španielsko) v čase prijatia Ley 19/2017 del Parlament de Cataluña, reguladora del referéndum de autodeterminación (zákon parlamentu Katalánska č. 19/2017 o úprave referenda o sebaurčení) zo 6. septembra 2017 (
5
) a Ley 20/2017 del Parlamento de Cataluña, de transitoriedad jurídica y fundacional de la República (zákon parlamentu Katalánska č. 20/2017 o právnej a ústavnej zmene Republiky) z 8. septembra 2017 (
6
), ako aj v čase konania referenda o sebaurčení 1. októbra 2017, ktoré bolo stanovené v prvom z týchto dvoch zákonov, ktorého účinnosť bola medzitým pozastavená rozhodnutím Tribunal Constitucional (Ústavný súd, Španielsko).
10.
V nadväznosti na prijatie týchto zákonov a uskutočnenie referenda začali Ministerio fiscal (prokuratúra, Španielsko), Abogado del Estado (právny zástupca štátu, Španielsko) a politická strana VOX trestné stíhanie najmä proti odvolateľom, ktorým sa vytýka, že sa okrem iného dopustili trestných činov „rozvracania štátu“ a „sprenevery štátnych prostriedkov“. Uznesením z 9. júla 2018 Tribunal Supremo (Najvyšší súd, Španielsko) vyhlásil, že odvolatelia sa v dôsledku svojho odchodu zo Španielska odmietli dostaviť na súd a prerušil trestné konanie, až kým nebudú nájdení.
11.
Odvolatelia následne kandidovali vo voľbách do Parlamentu, ktoré sa konali 26. mája 2019 v Španielsku, v ktorých boli odvolatelia v prvom a druhom rade zvolení s účinnosťou od 2. júla 2019.
12.
Dňa 14. októbra 2019 vyšetrujúci sudca trestného senátu Tribunal Supremo (Najvyšší súd) vydal proti žalobcovi v prvom rade vnútroštátny zatykač, európsky zatykač a medzinárodný zatykač, aby mohol byť súdený v predmetnom trestnom konaní. Ten istý sudca vydal 4. novembra 2019 podobné zatykače proti odvolateľovi v druhom rade a odvolateľke v treťom rade.
13.
Dňa 13. januára 2020 predseda Tribunal Supremo (Najvyšší súd) oznámil Parlamentu žiadosť z 10. januára 2020 podanú predsedom trestného senátu tohto súdu, vyplývajúcu z uznesenia vyšetrujúceho sudcu tohto senátu z toho istého dňa, ktorej predmetom bolo zbavenie poslaneckej imunity odvolateľov v prvom a v druhom rade.
14.
Po vystúpení Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska z Európskej únie 31. januára 2020 vzal Parlament 10. februára 2020 na vedomie zvolenie odvolateľky v treťom rade za poslankyňu s účinnosťou od 1. februára 2020.
15.
V ten istý deň predseda Tribunal Supremo (Najvyšší súd) oznámil Parlamentu žiadosť zo 4. februára 2020 podanú predsedom trestného senátu tohto súdu, vyplývajúcu z uznesenia vyšetrujúceho sudcu tohto senátu z toho istého dňa, ktorej predmetom bolo zbavenie poslaneckej imunity odvolateľky v treťom rade.
16.
Podpredseda Parlamentu oznámil na plenárnej schôdzi žiadosti o zbavenie imunity odvolateľov v prvom a druhom rade a postúpil ich Výboru Európskeho parlamentu pre právne veci (ďalej len „výbor JURI“).
17.
Odvolatelia predložili Parlamentu svoje pripomienky. Boli tiež vypočutí výborom JURI 14. januára 2021.
18.
Výbor JURI prijal 23. februára 2021 správy A 9‑0020/2021, A 9‑0021/2021 a A 9‑0022/2021 týkajúce sa žiadostí o zbavenie imunity žalobcov.
19.
Napadnutými rozhodnutiami Parlament vyhovel žiadostiam uvedeným v bodoch 13 a 15 vyššie.
B.
Napadnutý rozsudok
20.
Dňa 19. mája 2021 podali odvolatelia na Všeobecný súd žalobu smerujúcu k zrušeniu sporných rozhodnutí.
21.
Na podporu svojich žalôb odvolatelia uviedli osem dôvodov. Štyri dôvody (
7
) relevantné v rámci týchto návrhov boli v podstate založené na tom, že Parlament údajne porušil zásady nestrannosti a spravodlivého zaobchádzania (tretí dôvod), porušil zásady právnej istoty a lojálnej spolupráce, práva na účinnú súdnu ochranu a práva na obhajobu z dôvodu nejasnosti sporných rozhodnutí (piaty dôvod), porušil článok 343 ZFEÚ, článok 9 protokolu č. 7 a článok 5 ods. 2 rokovacieho poriadku v rozsahu, v akom Parlament porušil hranice svojej právomoci zbaviť imunity svojich poslancov (šiesty dôvod), ako aj porušenie zásad riadnej správy vecí verejných a rovnosti zaobchádzania v rozsahu, v akom Parlament porušil zásady riadnej správy vecí verejných a rovnosti zaobchádzania, keďže Parlament sa bezdôvodne odchýlil od svojej predchádzajúcej praxe alebo sa dopustil zjavne nesprávneho posúdenia (siedmy dôvod).
22.
Uznesením podpredsedu Súdneho dvora z 24. mája 2022, Puigdemont i Casamajó a i./Parlament a Španielsko [C‑629/21 P(R), EU:C:2022:413], bol nariadený odklad výkonu sporných rozhodnutí.
23.
Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd zamietol osem dôvodov uvedených odvolateľmi.
24.
Pokiaľ ide o tretí dôvod na zrušenie, Všeobecný súd v prvom rade zamietol prvé tri časti týkajúce sa vymenovania jediného spravodajcu pre tri veci týkajúce sa imunity (bod 238 napadnutého rozsudku), nedostatku nestrannosti vymenovaného spravodajcu (bod 257 tohto rozsudku) a nedostatku nestrannosti predsedu výboru JURI (bod 262 uvedeného rozsudku). V druhom rade sa domnieval, že z dôvodu zamietnutia týchto troch častí nebolo potrebné posúdiť štvrtú časť tohto dôvodu týkajúcu sa dôvernej povahy práce výboru JURI (bod 262 toho istého rozsudku).
25.
Pokiaľ ide o piaty dôvod na zrušenie, Všeobecný súd konštatoval, že sporné rozhodnutia neboli nejasné, pokiaľ ide o konania, ktorých sa zbavenie imunity týka (bod 97 napadnutého rozsudku), a že článok 9 druhý odsek protokolu č. 7 nepriznával odvolateľom ochranu, ktorá by bola nezávislá od ochrany, ktorú požívajú na základe článku 9 prvého odseku tohto protokolu (bod 107 tohto rozsudku).
26.
Pokiaľ ide o šiesty a siedmy dôvod na zrušenie, Všeobecný súd najprv v bode 143 napadnutého rozsudku zamietol šiesty dôvod v rozsahu, v akom bol založený na porušení článku 343 ZFEÚ, článku 9 protokolu č. 7 a článku 5 ods. 2 rokovacieho poriadku, ako aj niektorých základných práv odvolateľov. Následne v bode 187 tohto rozsudku zamietol šiesty dôvod v rozsahu, v akom bol založený na skutkových omyloch a nesprávnych právnych posúdeniach týkajúcich sa skúmania fumus persecutionis Parlamentom, a siedmy dôvod.
C.
Konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov konania
27.
Dňa 15. septembra 2023 podali odvolatelia odvolanie proti napadnutému rozsudku. Svoje vyjadrenia predložili Parlament a Španielske kráľovstvo, ktorým bol povolený vstup do konania ako vedľajším účastníkom konania na podporu návrhov Parlamentu vo veci pred Všeobecným súdom. Rozhodnutím predsedu Súdneho dvora bolo účastníkom konania povolené podať repliku a dupliku.
28.
Odvolatelia vo svojom odvolaní navrhujú, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
zrušil sporné rozhodnutia alebo subsidiárne vrátil vec Všeobecnému súdu a
–
uložil Parlamentu a Španielskemu kráľovstvu povinnosť nahradiť trovy konania alebo subsidiárne rozhodol, že o trovách konania sa rozhodne neskôr.
29.
Parlament a Španielske kráľovstvo navrhujú, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie a
–
uložil odvolateľom povinnosť nahradiť trovy konania.
30.
Súdny dvor rozhodol, že vo veci nebude nariadené pojednávanie.
IV. Analýza
A.
O odvolaní
31.
Na podporu svojho odvolania odvolatelia uvádzajú desať dôvodov. Ako som uviedol a v súlade so želaniami Súdneho dvora, svoje návrhy zameriam na tretí, piaty a šiesty odvolací dôvod, ktoré sú založené na nedostatku nestrannosti a spravodlivého zaobchádzania v konaní o zbavení imunity pred Parlamentom (tretí dôvod), na nejasnosti sporných rozhodnutí (piaty dôvod) a na nesprávnom výklade a uplatnení pravidiel týkajúcich sa rozhodnutia o zbavení poslaneckej imunity, najmä pokiaľ ide o posúdenie fumus persecutionis Parlamentom (šiesty dôvod). Najprv preskúmam tretí odvolací dôvod, potom šiesty odvolací dôvod a nakoniec piaty odvolací dôvod.
32.
Skôr než začnem s analýzou troch dotknutých dôvodov, považujem za potrebné uviesť niekoľko poznámok na jednej strane k pretrvávaniu záujmu odvolateľov na konaní po skončení deviateho volebného obdobia a na druhej strane k poslaneckej imunite upravenej v článku 9 protokolu č. 7 a súdnemu preskúmaniu rozhodnutia o zbavení tejto imunity.
B.
O pretrvávaní záujmu odvolateľov na konaní
33.
Je nesporné, že v rámci odvolania musí Súdny dvor ex offo preskúmať prípustnosť žaloby, vrátane pretrvávania záujmu odvolateľov na konaní (
8
). V prejednávanej veci zastávam názor, že Súdny dvor by mal pristúpiť k takémuto preskúmaniu ex offo vzhľadom na zmenu situácie odvolateľov v nadväznosti na uplynutie ich poslaneckého mandátu po skončení deviateho volebného obdobia, ku ktorému došlo 15. júla 2024. Poznamenávam, že účastníci konania sa touto otázkou nemohli zaoberať v rámci písomnej časti konania, keďže tá bola ukončená 2. júla 2024 pred skončením deviateho volebného obdobia.
34.
V tejto súvislosti pripomínam, že záujem na konaní je základnou a prvou podmienkou každého súdneho konania, ktoré začne fyzická alebo právnická osoba (
9
). Tento záujem na konaní musí existovať v okamihu podania žaloby, inak je táto žaloba neprípustná, a musí pretrvávať až do vyhlásenia rozhodnutia súdu, v opačnom prípade musí byť konanie zastavené (
10
). Predpokladom takéhoto záujmu je, že samotné zrušenie napadnutého aktu musí byť spôsobilé vyvolať právne následky, a teda žaloba musí byť spôsobilá svojím výsledkom priniesť prospech pre toho účastníka konania, ktorý ju podal (
11
).
35.
V tejto súvislosti na jednej strane poznamenávam, že z dôvodu skončenia ich poslaneckého mandátu už odvolatelia v prvom a treťom rade od 16. júla 2024 nepožívajú imunity stanovené v článku 9 protokolu č. 7. V dôsledku toho by im prípadné zrušenie sporných rozhodnutí, ktoré sa ich týkajú, neprinieslo nijaký prospech. Na druhej strane poznamenávam, že v rámci konania na Všeobecnom súde uznesením z 24. mája 2022 (
12
) podpredseda Súdneho dvora nariadil odklad výkonu sporných rozhodnutí, že toto uznesenie nebolo zrušené pred vynesením napadnutého rozsudku a že po vynesení napadnutého rozsudku, napriek tomu, že v rámci konania pred Súdnym dvorom neboli uplatnené predbežné opatrenia, sporné rozhodnutia a že tieto rozhodnutia v každom prípade neboli vykonané pred uplynutím funkčného obdobia poslancov.
36.
Za týchto podmienok zastávam názor, že odvolatelia v prvom a treťom rade už nemajú záujem na zrušení sporných rozhodnutí, ktoré sa ich týkajú [rozhodnutia P9_TA(2021)0059 a P9_TA(2021)0061] z dôvodu skončenia ich poslaneckého mandátu, a preto sa ich odvolanie stalo bezpredmetným. Vzhľadom na to, že toto odvolanie nemôže svojím výsledkom priniesť týmto odvolateľom prospech, treba konštatovať, že nie je potrebné vo vzťahu k nim rozhodnúť o tomto odvolaní. Za týchto podmienok navrhujem, aby Súdny dvor na základe článku 149 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora zastavil konanie, pokiaľ ide o odvolanie podané odvolateľom v prvom a treťom rade.
37.
Situácia je odlišná, pokiaľ ide o odvolateľa v druhom rade. Zo spisu Všeobecného súdu vo veci Comín i Oliveres/Parlament (T‑477/24) totiž vyplýva, že 9. júna 2024 bol Comín i Oliveres opätovne zvolený za poslanca Parlamentu na desiate volebné obdobie. Jeho meno sa však nenachádza na zozname kandidátov zvolených v Španielsku, ktorý španielska ústredná volebná komisia oznámila Parlamentu. Tento výbor údajne informoval Parlament, že odvolateľ v druhom rade nezložil prísahu ani sľub, že bude dodržiavať španielsku ústavu, a preto vyhlásil jeho mandát v Parlamente za uvoľnený a dočasne pozastavil všetky právomoci súvisiace s jeho funkciou, kým nezloží prísahu alebo sľub (
13
). S ohľadom na rozsudok Junqueras Vies (
14
) z toho vyplýva, že odvolateľ v druhom rade musí byť naďalej považovaný za osobu, ktorá požíva imunitu podľa článku 9 protokolu č. 7, a že má naďalej záujem na zrušení sporného rozhodnutia [rozhodnutie P9_TA(2021)0060].
38.
Vzhľadom na pretrvávanie záujmu odvolateľa v druhom rade na konaní a pre prípad, že by sa Súdny dvor nestotožnil s mojím stanoviskom k nedostatku záujmu odvolateľov v prvom a treťom rade na konaní, preskúmam tretí, piaty a šiesty odvolací dôvod.
C.
O nedotknuteľnosti a súdnom preskúmaní rozhodnutia o jej zrušení
39.
Podľa kontinentálnej tradície prameniacej z francúzskej revolúcie (
15
) protokol č. 7 upravuje dve formy parlamentných imunít, a to neexistencia zodpovednosti (v prípade vyjadrených názorov alebo hlasovania pri výkone poslaneckých úloh) (článok 8 tohto protokolu) a nedotknuteľnosť (ochrana pred opatrením spočívajúcim v pozbavení slobody a akýmkoľvek iným trestným stíhaním) (článok 9 tohto protokolu). V prejednávanej veci ide práve o túto druhú formu.
40.
Hoci protokol č. 7 výslovne stanovuje, že na rozdiel od neexistencie zodpovednosti možno nedotknuteľnosti zbaviť, nespresňuje však, aké hmotnoprávne kritériá musia byť splnené na prijatie takéhoto rozhodnutia, ktoré navyše nie sú výslovne stanovené ani v primárnom práve, ani v právne záväzných aktoch sekundárneho práva. Isté je len to, že zbavenie poslaneckej imunity patrí do pôsobnosti Parlamentu.
41.
Za týchto podmienok vzniká otázka týkajúca sa rozsahu právomoci Parlamentu, na ktorý bola podaná žiadosť o zbavenie imunity jedného z jeho členov, a rozsahu súdneho preskúmania jeho rozhodnutia. Vzhľadom na to, že v normatívnych textoch nie je v tomto ohľade žiadna zmienka, je potrebné hľadať odpoveď v účele poslaneckej imunity tak, ako je vyložený v judikatúre.
42.
V tejto súvislosti Súdny dvor už na základe judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva (ďalej len „ESĽP“) (
16
) rozhodol, že cieľom imunít stanovených v prospech poslancov Európskeho parlamentu je zaistiť nezávislosť tejto inštitúcie pri plnení jej úloh (
17
). Ako som už uviedol vo svojich návrhoch vo veci Junqueras Vies, aj keď má poslanecká imunita formu ochrany priznanej každému poslancovi parlamentu osobne, nie je výsadou poslanca, ktorá by bola určená na to, aby ho vyňala z pôsobnosti všeobecne platných zákonov, ale je to mechanizmus ochrany parlamentu ako celku (
18
). V tejto súvislosti z judikatúry ESĽP vyplýva aj to, že súdna imunita predstavuje výnimku zo všeobecného práva, ktorým sa riadi vyšetrovanie a trestné stíhanie za podozrenie zo spáchania trestného činu, a preto štáty musia zabezpečiť, aby mala jasne vymedzený rozsah, aby ju politickí predstavitelia nemohli využívať ako nástroj na vyhýbanie sa spravodlivosti (
19
).
43.
Vzhľadom na účel nedotknuteľnosti ako mechanizmu ochrany samotného Parlamentu, neexistenciu informácií v primárnom práve, pokiaľ ide o hmotnoprávne kritériá, ktoré musia byť splnené na zbavenie poslaneckej imunity, ako aj skutočnosť, že rozhodnutie o zbavení imunity patrí do právomocí Parlamentu, treba podľa môjho názoru konštatovať, že táto inštitúcia disponuje širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o vybavovanie žiadostí o zbavenie imunity. To zahŕňa tak právomoc určiť uplatniteľné procesné pravidlá a hmotnoprávne kritériá zbavenia imunity, ako aj právomoc slobodne rozhodnúť o podanej žiadosti.
44.
Je pravda, že široká miera voľnej úvahy, ktorú má Parlament, nemôže vylúčiť súdne preskúmanie jeho rozhodnutí o zbavení imunity. Takéto rozhodnutie má na jednej strane vplyv na právne postavenie dotknutého poslanca, ktorý by mal mať možnosť domáhať sa svojich práv. Na druhej strane ovplyvňuje právo na účinnú súdnu ochranu jednotlivcov poškodených skutkami, ktorých sa dopustil tento poslanec.
45.
Vzhľadom na širokú mieru voľnej úvahy Parlamentu sa však stotožňujem s judikatúrou Všeobecného súdu (
20
), podľa ktorej sa súd Únie v rámci súdneho preskúmania rozhodnutia o zbavení imunity v zásade musí obmedziť na overenie dodržania procesných predpisov, vecnej správnosti skutkových zistení inštitúcie, i toho, či nedošlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu týchto skutkových okolností alebo k zneužitiu právomoci (
21
). Len Parlament má totiž právomoc posúdiť, či vzhľadom na všetky relevantné skutočnosti zbavenie imunity zasahuje alebo nezasahuje do jeho nezávislosti pri plnení jeho úlohy.
46.
Tieto tri odvolacie dôvody treba podľa môjho názoru preskúmať s prihliadnutím na tieto zásady.
D.
O treťom odvolacom dôvode
47.
Tretím dôvodom odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že ich právo na nestranné a spravodlivé posúdenie ich veci Parlamentom nebolo porušené. Tento dôvod sa delí na štyri časti, z ktorých prvá je založená na rozhodnutí o vymenovaní jediného spravodajcu pre tri veci týkajúce sa imunity, druhá na nestrannosti tohto spravodajcu, tretia na nestrannosti predsedu výboru JURI a štvrtá na dôvernosti konania pred výborom JURI.
48.
Na úvod poznamenávam, že postup, ktorým Parlament vybavuje žiadosti o zbavenie imunity, sa riadi rokovacím poriadkom, najmä jeho článkom 9 s názvom „Imunitné konanie“. Podľa článku 9 ods. 13 tohto rokovacieho poriadku výbor JURI stanoví zásady uplatňovania tohto článku. Počas deviateho volebného obdobia boli tieto zásady uvedené v oznámení poslancom (11/2019) z 19. novembra 2019 o zásadách uplatniteľných na žiadosti o zbavenie imunity (ďalej len „oznámenie č. 11/2019“).
49.
V tejto súvislosti poznamenávam, že Súdny dvor už rozhodol, že jedno z oznámení nahradených oznámením č. 11/2019, a to oznámenie č. 11/2003 zo 6. júna 2003, prijaté Výborom Parlamentu pre právne veci a vnútorný trh, nemá právne záväznú povahu (
22
). Domnievam sa, že to isté platí aj pre rámcové rozhodnutie č. 11/2019. Ide totiž o vnútorný akt organizácie práce výboru JURI, ktorý nie je pre Parlament záväzný. To však nevylučuje, aby sa tento akt zohľadnil pri posudzovaní zákonnosti konania vedúceho k prijatiu rozhodnutia o zbavení imunity. Oznámenie č. 11/2003 totiž poukazuje na prax výboru JURI, ktorý je zodpovedný za preskúmanie žiadosti o zbavenie imunity a prípravu návrhu rozhodnutia Parlamentu. Okrem toho je toto oznámenie adresované poslancom, a preto predstavuje nielen zdroj informácií o tom, ako výbor JURI rieši záležitosti týkajúce sa imunity, ale aj dokument, ktorý môže u nich vyvolať legitímne očakávania, pokiaľ ide o ich procesné práva.
50.
Pravidlá stanovené v rokovacom poriadku a v oznámení č. 11/2019 a spôsob ich uplatňovania Parlamentom musia byť v súlade s primárnym právom. V tejto súvislosti pripomínam, že právo na riadnu správu vecí verejných zakotvené v článku 41 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) stanovuje, že každý má právo, aby inštitúcie Únie vybavovali jeho záležitosti nestranne a spravodlivo. Uplatnenie tohto ustanovenia na konania o zbavení imunity podľa môjho názoru nemožno vylúčiť (
23
).
51.
Pokiaľ ide o požiadavku nestrannosti, zahŕňa na jednej strane subjektívnu nestrannosť v tom zmysle, že žiadny z členov inštitúcie, ktorá rozhoduje o veci, nesmie prejavovať osobnú zaujatosť, a na druhej strane objektívnu nestrannosť v tom zmysle, že táto inštitúcia musí poskytnúť dostatočné záruky na vylúčenie akýchkoľvek oprávnených pochybností v tomto ohľade (
24
).
52.
Domnievam sa však, že pokiaľ ide o veci týkajúce sa imunity, pri určovaní presného obsahu práva na to, aby sa veci vybavovali nestranne, treba zohľadniť účel konania a vzťah, ktorý zo svojej podstaty existuje medzi osobami poverenými prejednávaním vecí a dotknutou osobou. V tejto súvislosti treba najprv poznamenať, že v každom konaní o zbavení imunity zo svojej podstaty existuje osobitný vzťah medzi dotknutou osobou a osobami konajúcimi v mene inštitúcie, ktorá je príslušná vydať rozhodnutie. V týchto veciach je totiž Parlament, ktorý má rozhodovať o práve jedného zo svojich poslancov, inštitúciou, ktorá nemá súdnu, ale politickú povahu. Pre Parlament je prirodzené, že jeho členovia, ktorí patria k rôznym politickým skupinám, sa z ideologického hľadiska rozchádzajú a v tomto zmysle sú v stálom politickom konflikte. Navyše rozhodnutia o zbavení poslaneckej imunity patria výlučne do právomoci Parlamentu. Musia byť teda prijaté podľa pravidiel upravujúcich prijímanie rozhodnutí touto inštitúciou, teda hlasovaním za účasti všetkých poslancov Parlamentu. Z toho vyplýva, že aj poslanci, ktorí sú v konflikte na inej ako politickej úrovni, majú možnosť zúčastniť sa na prijatí konečného rozhodnutia o zbavení poslanca Parlamentu imunity.
53.
V dôsledku toho nie je možné uplatniť na poslancov, ktorí sa podieľajú na vybavovaní vecí týkajúcich sa imunity, rovnaké kritérium nestrannosti, aké sa uplatňuje na súdy alebo správne orgány poverené záležitosťami jednotlivcov. Uložiť poslancom povereným prípravou rozhodnutia o zbavení imunity požiadavky porovnateľné s požiadavkami uloženými sudcom alebo osobám konajúcim v mene správnych orgánov, pokiaľ ide o objektívnu nestrannosť, by totiž nezohľadnilo osobitosť Parlamentu a povahu konania o zbavení imunity.
54.
V tejto situácii sa domnievam, že konflikty výlučne politickej povahy medzi osobami zodpovednými za konanie o zbavení imunity a osobami, ktorých sa tieto konania týkajú, treba považovať za irelevantné v rámci posúdenia objektívnej nestrannosti týchto osôb. Platí to aj pre osoby poverené vyšetrovaním žiadosti o zbavenie imunity alebo organizácie práce výboru JURI. Tieto osoby totiž nemajú rozhodnúť o takejto žiadosti, ale sú spolu s ďalšími členmi výboru JURI zodpovedné za prípravu návrhu rozhodnutia, ktorý sa následne predloží na rozpravu a hlasovanie v Parlamente. Hoci nie je stanovené, že poslanci, ktorí majú politický konflikt, budú vylúčení z hlasovania Parlamentu o žiadosti o zbavenie imunity poslanca, takýto konflikt nemôže a fortiori odôvodniť vylúčenie poslancov poverených preskúmaním takejto žiadosti a organizáciou práce výboru JURI.
1. O prvej časti tretieho dôvodu
a) Argumentácia účastníkov konania
55.
Odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 229 až 238 napadnutého rozsudku konštatoval, že nestrannosť a spravodlivé zaobchádzanie v rámci konania neboli porušené napriek skutočnosti, že pre všetky tri veci týkajúce sa imunity bol vymenovaný jediný spravodajca. Podľa nich tak Parlament porušil body 6 a 8 oznámenia č. 11/2019 a porušil článok 41 ods. 1, ako aj článok 39 ods. 2 Charty, najmä vzhľadom na nedostatok nestrannosti osoby vymenovanej za spravodajcu. Tvrdia, že jediným dokumentom pripojeným k oznámeniu č. 1/2020 bol rozsudok Tribunal Supremo (Najvyšší súd) zo 14. októbra 2019 a že Všeobecný súd skreslil dôkazy, keď tento rozsudok kvalifikoval ako „poznámku o zaslaní“. Okrem toho odvolatelia kritizujú konštatovania Všeobecného súdu uvedené v bode 237 napadnutého rozsudku, podľa ktorých body 6 a 8 oznámenia č. 11/2019 nezakotvujú právo v prospech poslancov Parlamentu. V tejto súvislosti tvrdia, že ak by bol pre každý prípad týkajúci sa imunity vymenovaný iný spravodajca, aspoň jeden z nich by mohol byť nestranný. Podľa ich názoru v súlade s článkom 52 ods. 1 Charty len výslovné ustanovenie prijaté podľa článku 9 ods. 13 rokovacieho poriadku Parlamentu by umožnilo vymenovať jediného spravodajcu.
56.
Parlament podporovaný v tomto bode Španielskym kráľovstvom navrhuje zamietnuť túto časť tretieho dôvodu a domnieva sa, že táto časť je neprípustná z dôvodu nedostatočného odôvodnenia, keďže odvolatelia neuviedli, aká bola chyba v odôvodnení Všeobecného súdu, a obmedzili sa na predloženie svojho vlastného výkladu. Podľa Parlamentu, ak by bola táto časť prípustná, nebola by dôvodná z dôvodu nesprávneho právneho posúdenia zo strany Všeobecného súdu. Okrem toho sa Parlament domnieva, že konštatovania Všeobecného súdu uvedené v bode 237 napadnutého rozsudku majú subsidiárnu povahu a z tohto dôvodu je tvrdenie týkajúce sa tohto bodu neúčinné.
b) Posúdenie
57.
Na úvod Všeobecný súd v bode 232 napadnutého rozsudku uviedol obsah bodov 6 až 8 oznámenia č. 11/2019. Z toho vyplýva, že bod 6 tohto oznámenia stanovuje, že gestorský výbor vymenuje spravodajcu pre „každú žiadosť o zbavenie imunity“. Podľa bodu 7 tohto oznámenia prináleží každej politickej skupine, aby vymenovala poslanca, ktorý vystupuje ako stály spravodajca pre prípady týkajúce sa imunity a plní funkciu koordinátora „s cieľom zabezpečiť, aby sa prípadmi týkajúcimi sa imunity zaoberali skúsení poslanci“. Bod 8 uvedeného oznámenia v prvej vete stanovuje, že v každom prípade týkajúcom sa imunity sa funkcia spravodajcu medzi politickými skupinami rovnomerne strieda (
25
).
58.
Všeobecný súd ďalej v bode 236 napadnutého rozsudku na jednej strane konštatoval, že zásadu rovnomerného striedania funkcie spravodajcu stanovenú v bode 8 oznámenia č. 11/2019 nemožno vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby bol na preskúmanie viacerých súvisiacich prípadov týkajúcich sa imunity vymenovaný jediný spravodajca, pokiaľ sa žiadosti o zbavenie imunity týkajú ako v prejednávanej veci poslancov, proti ktorým prebieha to isté trestné konanie. Na druhej strane najmä pre úplnosť v bode 237 tohto rozsudku uviedol, že bod 8 oznámenia č. 11/2019 nezakotvuje právo v prospech poslancov.
59.
Na rozdiel od toho, čo tvrdí Parlament, zastávam názor, že prvá časť tretieho dôvodu je prípustná v rozsahu, v akom sa týka nesprávneho právneho posúdenia Všeobecného súdu pri výklade bodov 6 a 8 oznámenia č. 11/2019. Pokiaľ odvolateľ spochybňuje výklad alebo uplatnenie práva Únie Všeobecným súdom, môžu sa právne otázky skúmané na prvom stupni nanovo prejednať v rámci odvolania (
26
). Na druhej strane táto časť nie je dôvodná, keďže výklad týchto bodov zo strany Súdneho dvora je správny.
60.
Poznamenávam, že v rámci prvej časti odvolatelia okrem iného tvrdia, že pridelenie ich vecí jedinému spravodajcovi viedlo k porušeniu nestrannosti konania. Vo svojom odvolaní však nepreukazujú súvislosť medzi vymenovaním jediného spravodajcu a nestrannosťou konania, ale obmedzujú sa na uvedenie tvrdení týkajúcich sa nedostatku nestrannosti vymenovanej osoby, čo nie je predmetom prvej časti tretieho dôvodu. Tieto tvrdenia sú v rámci tejto časti neúčinné. Naopak nič nebráni posúdeniu rozhodnutia o pridelení troch vecí jedinému spravodajcovi s ohľadom na zásadu spravodlivého zaobchádzania.
61.
V tejto súvislosti sa domnievam, že Všeobecný súd sa v bode 236 napadnutého rozsudku nedopustil nesprávneho právneho posúdenia. Súhlasím s jeho posúdením, podľa ktorého body 6 a 8 oznámenia č. 11/2019 nebránia tomu, aby bol pre viaceré veci týkajúce sa žiadosti o zbavenie imunity vymenovaný jediný spravodajca. Keďže tieto body stanovujú, že spravodajca je vymenovaný pre každý prípad týkajúci sa imunity a že prípady sa prideľujú spravodajcom na základe zásady rovnomerného striedania, nezavádzajú prísny systém prideľovania vecí, ale všeobecné pravidlo organizácie práce vo výbore JURI. Nevyplýva z neho najmä zákaz priznať tomu istému spravodajcovi úzko súvisiace veci týkajúce sa imunity z dôvodu ich vzájomnej súvislosti a poznamenávam, že zverenie takýchto vecí tomu istému spravodajcovi umožňuje zabezpečiť v rámci konania rovnosť zaobchádzania s osobami nachádzajúcimi sa v porovnateľnej alebo dokonca rovnakej situácii.
62.
Nakoniec, pokiaľ ide o údajné skreslenie dôkazov uvádzané v rámci tejto časti, domnievam sa, že toto tvrdenie je neúčinné, keďže sa netýka vymenovania jediného spravodajcu, ale nestrannosti spravodajcu. Ako som už uviedol (
27
), tvrdenie založené na nedostatku nestrannosti osoby vymenovanej za spravodajcu je na účely tejto časti neúčinné.
63.
Pokiaľ ide o tvrdenie týkajúce sa bodu 237 napadnutého rozsudku, treba ho zamietnuť v rozsahu, v akom obsahuje úvahu uvedenú pre úplnosť. Súdny dvor totiž od začiatku zamieta výhrady smerujúce proti doplňujúcim dôvodom rozsudku Všeobecného súdu, pretože nemôžu viesť k jeho zrušeniu (
28
).
64.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba prvú časť tretieho dôvodu zamietnuť.
2. O druhej časti tretieho dôvodu
a) Argumentácia účastníkov konania
65.
Odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 244 až 257 napadnutého rozsudku zamietol ako nedôvodné ich tvrdenie založené na nedostatku nestrannosti spravodajcu a v dôsledku toho porušil článok 41 ods. 1 a článok 39 ods. 2 Charty, ako aj zásady vyplývajúce z bodu 8 oznámenia č. 11/2019. V rámci tejto časti uvádzajú päť výhrad.
66.
Prvou výhradou odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 245 a 246 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že skutočnosť, že spravodajca patrí do tej istej politickej skupiny ako strana VOX, ktorá proti nim začala trestné stíhanie, nepostačuje na objektívne vyvolanie legitímnych pochybností, pokiaľ ide o prípadnú zaujatosť tohto spravodajcu.
67.
Vo svojej druhej výhrade odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd v bodoch 247 až 251 napadnutého rozsudku nesprávne odmietol uznať, že skutočnosť, že spravodajca predsedal verejnému zasadnutiu v Parlamente, počas ktorého podporil heslo „Puigdemont en prison!“ („Puigdemont do väzenia!“), preukázuje jeho zaujatosť alebo prinajmenšom vyvolala oprávnené pochybnosti o jeho zaujatosti. Toto odmietnutie bolo výsledkom skreslenia dôkazov.
68.
Treťou výhradou odvolatelia Všeobecnému súdu vytýkajú, že v bodoch 253 a 254 napadnutého rozsudku nesprávne odmietol ako neprípustný dôkaz, konkrétne rozhovor spravodajcu v bulharských novinách, z dôvodu, že neodôvodnili jeho oneskorené predloženie. V tejto súvislosti Všeobecný súd tiež porušil svoju povinnosť odôvodnenia, keď neuviedol dôvod, pre ktorý rozhodol, že vysvetlenie odvolateľov, podľa ktorého sa o tomto rozhovore dozvedeli až po podaní ich žaloby o neplatnosť, bolo nedostatočné.
69.
Štvrtou výhradou odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 255 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že skutočnosti, ktoré sú v ňom uvedené, ako aj iné predtým uvedené skutočnosti neumožňujú preukázať nedostatok nestrannosti spravodajcu, čo tiež predstavuje skreslenie dôkazov.
70.
Piatou výhradou odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 256 napadnutého rozsudku uviedol, že sa neodvolávali na „osobný“ záujem spravodajcu.
71.
Parlament podporovaný Španielskym kráľovstvom navrhuje zamietnuť túto časť tretieho dôvodu. Konkrétne sa v prvom rade domnieva, že členstvo spravodajcu v skupine, ktorá z politického hľadiska nesúhlasí s poslancom, ktorého sa týka žiadosť o zbavenie imunity, neumožňuje spochybniť nestrannosť tohto spravodajcu. Táto inštitúcia ďalej tvrdí, že druhá výhrada je neprípustná, pretože v skutočnosti smeruje k novému posúdeniu skutkového stavu, a v každom prípade nie je dôvodná. Okrem toho Parlament navrhuje zamietnuť tretiu výhradu týkajúcu sa zamietnutia dôkazu spočívajúceho v dotknutom rozhovore a porušenia povinnosti odôvodnenia. Napokon sa táto inštitúcia tiež domnieva, že štvrtá a piata výhrada sú neprípustné a v každom prípade nedôvodné.
b) Posúdenie
72.
V prvom rade, pokiaľ ide o prvú výhradu, Všeobecný súd v bodoch 245 a 246 napadnutého rozsudku konštatoval, že členstvo spravodajcu v európskej politickej skupine Európskych konzervatívcov a reformistov v zásade nemá vplyv na posúdenie jeho nestrannosti napriek tomu, že poslanci politickej strany VOX, na ktorých podnet sa začalo trestné konanie, na základe ktorého boli podané žiadosti o zbavenie imunity, patria do tejto politickej skupiny.
73.
Zastávam názor, že Všeobecný súd sa pri posudzovaní tejto výhrady nedopustil nesprávneho právneho posúdenia. Na jednej strane Parlament neporušil žiadne vnútorné pravidlo týkajúce sa vybavovania žiadostí o zbavenie imunity tým, že za spravodajcu vymenoval osobu, ktorá patrí k inej politickej skupine, než ku ktorej patria poslanci, ktorých sa takáto žiadosť týka. Čo je podstatnejšie, týmto vymenovaním neporušil druhú vetu bodu 8 oznámenia č. 11/2019, podľa ktorej, ako vyplýva z napadnutého rozsudku, spravodajca vo veci imunity nesmie patriť do tej istej politickej skupiny ako poslanec, ktorého sa žiadosť týka, ani byť zvolený v tom istom členskom štáte. Z tohto pravidla nevyplýva, že je zakázané vymenovať za spravodajcu osobu, ktorá je v opozícii voči politickej skupine, ktorej patrí dotknutý poslanec. Ak by to tak bolo a vzhľadom na politickú povahu konfliktu existujúceho zo svojej podstaty medzi poslancami patriacimi do rôznych skupín, existovalo by riziko, že v určitých prípadoch by sa žiadny zo stálych spravodajcov nepovažoval za spôsobilého vykonávať túto funkciu.
74.
Na druhej strane je pravda, že tvrdenia žalobcov sa nezakladajú len na príslušnosti spravodajcu k protikladnej politickej skupine, ale na jeho členstve v tej istej skupine ako strana VOX, ktorá patrí medzi iniciátorov trestných stíhaní proti odvolateľom, ktorí podali žiadosti o zbavenie imunity. Domnievam sa však, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho posúdenia, keď konštatoval, že táto okolnosť sama osebe nepostačuje na vyvodenie záveru o porušení požiadavky nestrannosti spravodajcu. Nemožno sa totiž domnievať, že medzi rôznymi vnútroštátnymi stranami tej istej politickej skupiny v Parlamente existujú také silné väzby, že postoj spravodajcu, ktorý patrí do tej istej politickej skupiny ako strana VOX, voči odvolateľom musí byť vnímaný tak, že je určený vzťahom medzi nimi a stranou VOX. Preto sa domnievam, že politický záujem strany VOX na tom, aby boli odvolatelia stíhaní pred súdom, nemožno považovať za okolnosť vyvolávajúcu osobitné pochybnosti, pokiaľ ide o nestrannosť spravodajcu.
75.
V druhom rade, pokiaľ ide o druhú a štvrtú výhradu, Všeobecný súd v bode 249 napadnutého rozsudku po prvé konštatoval, že spravodajca zorganizoval a zúčastnil sa na prejave generálneho tajomníka politickej strany VOX na tému „Cataluña es España“ („Katalánsko je Španielsko“), ktorý sa uskutočnil 6. marca 2019 v Parlamente. Generálny tajomník ukončil svoj prejav slovami „Viva España, viva Europa y Puigdemont a prisión“ („Nech žije Španielsko, nech žije Európa a Puigdemont do väzenia“). Všeobecný súd tiež v bodoch 250 a 251 tohto rozsudku konštatoval, že počas tejto udalosti sa (budúci) spravodajca, hoci bol prítomný pri rečníckom stole, nevyjadril ústne a že tento prejav jeho stanoviska k politickej situácii v Katalánsku nemôže postačovať na konštatovanie porušenia zásady nestrannosti. Na druhej strane v bode 255 uvedeného rozsudku konštatoval, že rôzne reakcie politickej strany VOX vyjadrené po prijatí sporných rozhodnutí alebo skutočnosť, že spravodajcovi bola uložená administratívna sankcia, nemôžu preukázať nedostatok nestrannosti tejto strany.
76.
V druhej a štvrtej výhrade odvolatelia v podstate uvádzajú vlastný výklad niektorých skutočností. Posúdenie skutkového stavu, s výnimkou prípadu skreslenia dôkazov predložených Všeobecnému súdu, nepredstavuje právnu otázku, ktorá by ako taká podliehala preskúmaniu Súdneho dvora (
29
). O takéto skreslenie dôkazov však ide vtedy, ak sa posudzovanie existujúcich dôkazov javí ako zjavne nesprávne alebo zjavne v rozpore s ich znením bez toho, aby sa poukázalo na nové dôkazy. Toto skreslenie musí zjavne vyplývať z dokumentov v spise, bez toho, aby bolo potrebné vykonať nové posúdenie skutkových okolností a dôkazov (
30
).
77.
Hoci v prejednávanej veci odvolatelia formálne vytýkajú Všeobecnému súdu, že skreslil dôkazy, treba konštatovať, že pod zámienkou tohto tvrdenia v skutočnosti smerujú k opätovnému preskúmaniu tvrdení uvedených v tejto súvislosti v prvostupňovom konaní bez toho, aby vysvetlili, ako Všeobecný súd vykonal zjavne nesprávne posúdenie skutkového stavu a dôkazov. Tieto výhrady sú preto neprípustné.
78.
Je pravda, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že ak Všeobecný súd zistil alebo posúdil skutkový stav, Súdny dvor má podľa článku 256 ZFEÚ právomoc preskúmať právnu kvalifikáciu tohto skutkového stavu a právne následky, ktoré z neho boli vyvodené (
31
). V tejto súvislosti sa domnievam, že Všeobecný súd pri kvalifikácii skutkových okolností nepochybil. Po prvé samotná príslušnosť k tej istej politickej skupine ako strana VOX nestačí na spochybnenie nestrannosti spravodajcu. Po druhé poznamenávam, ako uvádza Parlament, že predmetné stretnutie sa konalo ešte počas ôsmeho volebného obdobia, viac ako dva mesiace pred voľbami, počas ktorých boli odvolatelia zvolení, a viac ako šesť mesiacov pred vydaním zatykačov uvedených v žiadostiach o zbavenie imunity. Okrem skutočnosti, že spravodajca sa zúčastnil na stretnutí týkajúcom sa politickej situácie v Katalánsku z dôvodu skutočností, ktoré sú predmetom trestného konania, na základe ktorého boli podané žiadosti o zbavenie imunity, kontext tejto udalosti nesúvisel s postavením žalobcov ako poslancov Parlamentu. Napokon po tretie sa rovnako ako Všeobecný súd domnievam, že reakcie členov politickej strany VOX po prijatí sporných rozhodnutí alebo skutočnosť, že spravodajcovi bola uložená administratívna sankcia, nemôžu preukázať nedostatok nestrannosti tejto strany.
79.
V treťom rade, pokiaľ ide o piatu výhradu, Všeobecný súd v bode 256 napadnutého rozsudku konštatoval, že odvolatelia netvrdili, že spravodajca sa nachádzal v situácii konfliktu záujmov, ani sa neodvolávali na osobný záujem spravodajcu, ktorý by mohol ovplyvniť jeho nestrannosť pri výkone funkcie. Odvolatelia sa rovnako neodvolávajú na nijaké vyhlásenie spravodajcu, z ktorého by vyplývalo, že mal pri výkone svojej funkcie osobné predsudky, ktoré by sa dali oddeliť od jeho politickej ideológie.
80.
Odvolatelia neuvádzajú žiadne tvrdenia na podporu svojich námietok, tvrdia, že nedostatok objektívnej nestrannosti je dostatočný na účely článku 41 ods. 1 a článku 39 ods. 2 Charty, a obmedzujú sa na odkaz na okolnosti uvedené v rámci iných námietok. Táto výhrada je preto neprípustná, keďže nie je dostatočne odôvodnená.
81.
Vo štvrtom a poslednom rade Všeobecný súd v bodoch 253 a 254 napadnutého rozsudku zamietol ako neprípustný dôkaz, a to rozhovor so spravodajcom v bulharských novinách, pričom uviedol, že tento rozhovor bol predložený v replike bez toho, aby odvolatelia odôvodnili jeho oneskorené podanie, hoci bol však z dňa nasledujúceho po prijatí sporných rozhodnutí, teda pred podaním žaloby.
82.
V tejto súvislosti poznamenávam, že na rozdiel od tvrdení odvolateľov z článku 85 ods. 1 a 2 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu vyplýva, že v prípade oneskoreného predloženia dôkazu účastníkom konania prináleží tomuto účastníkovi konania, aby odôvodnil omeškanie (
32
). Súd Únie má totiž právomoc preskúmať opodstatnenosť dôvodu oneskorenia predloženia dôkazu, ako aj, ak toto oneskorené predloženie nie je dostatočne odôvodnené z právneho hľadiska alebo založené na skutkových okolnostiach, právomoc tento dôkaz vylúčiť (
33
). Motivácia poskytnutá dotknutou stranou mu umožňuje vykonávať toto preskúmanie. V prejednávanej veci sa odvolatelia vo svojej replike obmedzili na vyhlásenie v rámci predloženia obsahu predloženého dôkazu, že sa o predmetnom rozhovore dozvedeli po podaní žaloby o zrušenie. Ak by sa toto vyhlásenie malo považovať za odôvodnenie oneskoreného predloženia dotknutého dôkazu, je potrebné konštatovať, že neobsahuje žiadne prvky, ktoré by umožňovali overiť opodstatnenosť dôvodu oneskorenia. Ide však o dôkaz, ktorý existuje odo dňa nasledujúceho po prijatí sporných rozhodnutí a je dostupný širokej verejnosti.
83.
Z tohto dôvodu sa domnievam, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho posúdenia, keď dospel k záveru, že predložený dôkaz je neprípustný. Ako vyplýva z bodu 254 napadnutého rozsudku, Všeobecný súd neporušil ani svoju povinnosť odôvodnenia, keďže uviedol, že oneskorené predloženie tohto dôkazu nebolo odôvodnené a dátum rozhovoru predchádzal dátumu podania žaloby.
84.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba druhú časť tretieho dôvodu zamietnuť.
3. O tretej časti tretieho dôvodu
a) Argumentácia účastníkov konania
85.
Odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 259 až 261 napadnutého rozsudku zamietol ich tvrdenie založené na nedostatku nestrannosti predsedu výboru JURI. Tvrdia, že v bodoch 144 a 145 svojej žaloby o neplatnosť dostatočne identifikovali všetky relevantné skutočnosti. Podľa nich Všeobecný súd tým, že nezohľadnil skutočnosti opísané v prílohách žaloby o neplatnosť a presne nevysvetlil, ktoré z ich tvrdení sú neprípustné, skreslil dôkazy, porušil právo na účinnú súdnu ochranu, ako aj právo na obhajobu a nesplnil svoju povinnosť odôvodnenia.
86.
Parlament podporovaný v tomto bode Španielskym kráľovstvom navrhuje zamietnuť túto časť tretieho dôvodu a domnieva sa, že tvrdenia sú buď neprípustné alebo nedôvodné. Subsidiárne žiada Súdny dvor, aby zamietol tvrdenia odvolateľov týkajúce sa úvah Všeobecného súdu uvedených v bode 261 napadnutého rozsudku tým, že nahradí odôvodnenie, a tvrdí, že na rozdiel od toho, čo uviedol Všeobecný súd v bode 260 tohto rozsudku, tvrdenia založené na stratégii, ktorú údajne uplatňoval predseda výboru JURI s cieľom zabrániť odvolateľom zasadať v Parlamente, neboli v žalobe dostatočne rozvinuté.
b) Posúdenie
87.
V prvom rade Všeobecný súd v bode 259 napadnutého rozsudku zamietol ako neprípustné tvrdenia odvolateľov týkajúce sa nedostatku nestrannosti predsedu výboru JURI. Hoci sú tieto tvrdenia obsiahnuté v prílohách žaloby, nie sú výslovne uvedené v samotnej žalobe. Je to tak najmä v prípade tvrdenia týkajúceho sa španielskej štátnej príslušnosti tohto predsedu a niektorých tvrdení týkajúcich sa jeho správania.
88.
Zastávam názor, že Všeobecný súd sa tým nedopustil nesprávneho právneho posúdenia.
89.
Poukazujem totiž na to, že odvolatelia sa v bode 144 žaloby o neplatnosť obmedzili na konštatovanie, že predseda výboru JURI neposkytol žiadnu záruku nestrannosti z dôvodov uvedených v písomných pripomienkach uvedených v prílohách A.31, A.32 a A.33 a v prílohe A.44, bodoch 267 až 281 žaloby.
90.
Vzhľadom na obsah tohto bodu žaloby o neplatnosť by som chcel pripomenúť, že z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že v zmysle článku 21 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie uplatniteľného na Všeobecný súd na základe článku 53 prvého odseku tohto Štatútu a článku 76 písm. d) Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu pojem „zhrnutie dôvodov“, ktorý musí byť uvedený v každej žalobe, znamená, že žaloba musí vysvetliť, v čom spočíva dôvod, na ktorom je založená. Na prípustnosť žaloby pred Všeobecným súdom sa najmä vyžaduje, aby z jej samotného textu vyplývali podstatné skutkové a právne okolnosti, na ktorých sa zakladá, a to aspoň stručne, pritom však súdržným a pochopiteľným spôsobom. Výlučne dôkazná a inštrumentálna funkcia príloh znamená, že ak tieto prílohy obsahujú právne okolnosti, na ktorých sú založené niektoré dôvody uvedené v žalobe, takéto okolnosti sa musia nachádzať v samotnom texte tejto žaloby, alebo prinajmenšom musia byť v tejto žalobe dostatočne identifikované (
34
).
91.
V tejto súvislosti, keďže odvolatelia vo svojej žalobe neuviedli dôvody, pre ktoré predseda výboru JURI podľa ich názoru neposkytol žiadnu záruku nestrannosti, Všeobecný súd správne zamietol tieto tvrdenia ako neprípustné. Rovnako treba zamietnuť ich tvrdenia založené na skreslení dôkazov, porušení ich práva na účinnú súdnu ochranu a práva na obhajobu, ako aj na nesplnení povinnosti odôvodnenia Všeobecným súdom, ktoré sú založené na nepreskúmaní skutočností uvedených v dotknutých prílohách.
92.
V druhom rade Všeobecný súd v bode 261 napadnutého rozsudku zamietol ako nedôvodné tvrdenie založené na údajnom nepriateľstve predsedu výboru JURI a týkajúce sa stratégie, ktorá bola uplatňovaná s cieľom zabrániť odvolateľom zaujať ich miesta v Parlamente. Podľa Všeobecného súdu tieto údajné iniciatívy nepochádzali od predsedu, ale od jeho strany.
93.
Tento bod napadnutého rozsudku sa týka bodu 145 žaloby o neplatnosť, v ktorom sa odvolatelia obmedzili na konštatovanie, že predseda výboru JURI a jeho strana voči nim prejavili silné nepriateľstvo, pričom tvrdili, že predseda uskutočnil stratégiu, ktorej cieľom bolo zabrániť im ujať sa mandátu poslanca Európskeho parlamentu.
94.
Súhlasím s Parlamentom, že tvrdenia odvolateľov v bode 145 žaloby o neplatnosť sú veľmi stručné a nie sú dostatočne rozvinuté na to, aby boli prípustné. Vzniká teda otázka, či je potrebné vyhovieť návrhu Parlamentu na nahradenie odôvodnenia.
95.
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora prípustnosť návrhu na nahradenie odôvodnenia predpokladá existenciu záujmu na konaní v tom zmysle, že návrhom musí byť možné získať výhodu pre účastníka konania, ktorý ho podal. Tak to môže byť v prípade, že návrh na nahradenie odôvodnenia predstavuje obranu proti dôvodu uvedenému navrhovateľom (
35
).
96.
Keďže Parlament má takýto záujem, navrhujem, aby Súdny dvor nahradil odôvodnenie napadnutého rozsudku a konštatoval, že tvrdenia odvolateľov uvedené v bode 145 žaloby o neplatnosť sú tiež neprípustné, keďže nie sú v žalobe dostatočne rozvinuté. V dôsledku toho treba výhradu založenú na porušení povinnosti odôvodnenia z dôvodu nedostatku presného uvedenia neprípustných dôkazov zamietnuť ako neúčinnú, keďže všetky dôkazy musia byť zamietnuté ako neprípustné.
97.
Pre prípad, že by sa Súdny dvor nestotožnil s mojím návrhom v tejto súvislosti, chcel by som dodať, že prípadné kroky predsedu výboru JURI a jeho strany s cieľom zabrániť odvolateľom ujať sa mandátu v Parlamente vyplývajú podľa môjho názoru z čisto politického konfliktu, ktorého existencia nepostačuje na konštatovanie porušenia zásady nestrannosti (
36
).
98.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba tretiu časť tretieho dôvodu zamietnuť.
4. O štvrtej časti tretieho dôvodu
a) Argumentácia účastníkov konania
99.
Odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, čo zahŕňa aj nesprávne odôvodnenie, ako aj porušenie práva na účinnú súdnu ochranu a práva na obhajobu tým, že nesprávne vyložil štvrtú časť tretieho žalobného dôvodu a dospel k záveru o jej zamietnutí. Podľa nich je táto časť nezávislá od dvoch predchádzajúcich častí. Tvrdia totiž, že v žalobe o neplatnosť uviedli na jednej strane, že článok 9 ods. 11 rokovacieho poriadku je nezákonný, neprimeraný a porušuje zásady verejnosti a transparentnosti stanovené v článku 15 ZFEÚ, a na druhej strane, že neverejná povaha rokovaní výboru JURI im neumožnila zhromaždiť dôkazy o zneužití právomoci.
100.
Parlament podporovaný Španielskym kráľovstvom navrhuje túto časť žalobného dôvodu zamietnuť. Opakuje najmä tvrdenie uvedené v jeho vyjadrení k žalobe pred Všeobecným súdom a tvrdí, že pravidiel týkajúcich sa dôvernej povahy takéhoto konania sa nemôže vzdať člen, o ktorého imunitu ide, keďže cieľom predmetného článku je chrániť nielen záujmy tohto poslanca, ale aj záujmy tretích osôb, ako aj záujmy prokuratúry a súdnych orgánov.
b) Posúdenie
101.
Všeobecný súd v bode 262 napadnutého rozsudku konštatoval, že vzhľadom na to, že tvrdenia o zaujatosti spravodajcu a predsedu výboru JURI boli zamietnuté, nie je potrebné posudzovať štvrtú časť týkajúcu sa skutočnosti, že dôvernosť práce tohto výboru predstavuje prekážku preukázania vplyvu ich údajnej zaujatosti na sporné rozhodnutia.
102.
Konštatujem, že štvrtá časť tretieho žalobného dôvodu bola uvedená v bodoch 147 až 162 žaloby o neplatnosť v oddiele IV.3.4 s názvom „Účinky dôvernej povahy konania. Porušenie článku 15 ZFEÚ v spojení s článkami 47 a 48 Charty. Nezákonnosť článku 9 ods. 11 rokovacieho poriadku“. Je pravda, že odvolatelia v bodoch 147 až 151 žaloby neodkazujú na dôvernosť konania in abstracto a vo všeobecnosti, ale v kontexte ťažkostí, s ktorými sa stretli pri určovaní vplyvu predsedu výboru JURI a spravodajcu na výsledok tohto konania.
103.
Odvolatelia však v nasledujúcich bodoch žaloby uviedli všeobecné pripomienky k platnosti článku 9 ods. 11 rokovacieho poriadku a v bode 162 druhej vete uviedli, že dôverná povaha konania predstavuje porušenie článku 15 ZFEÚ a článku 47 Charty v spojení s právom na obhajobu.
104.
Všeobecný súd výslovne neodpovedal na tvrdenie založené na neplatnosti článku 9 ods. 11 rokovacieho poriadku. Pokiaľ však ide o čisto právny dôvod, Súdny dvor môže v každom prípade nahradiť opomenutie Všeobecného súdu (
37
).
105.
V tejto súvislosti po prvé pripomínam, že článok 9 ods. 11 rokovacieho poriadku stanovuje, že výbor JURI posudzuje žiadosti týkajúce sa konaní o imunite vždy neverejne. Je pravda, že z článku 15 ods. 1 ZFEÚ, ktorý zakotvuje zásadu transparentnosti, vyplýva, že inštitúcie Únie dodržiavajú v čo najväčšej možnej miere zásadu otvorenosti. Toto ustanovenie však nestanovuje absolútnu transparentnosť všetkých činností inštitúcií. Už z článku 15 ods. 2 ZFEÚ vyplýva, žezasadnutia Parlamentu sú verejné, čo neznamená zverejňovanie práce všetkých jeho výborov. Článok 232 ZFEÚ uznáva autonómiu Parlamentu, pokiaľ ide o jeho vnútornú organizáciu, čo znamená právo tejto inštitúcie určiť obmedzenia zverejňovania práce výborov.
106.
Ako vyplýva z vyjadrenia Parlamentu k žalobe, článok 9 ods. 11 rokovacieho poriadku je výsledkom vyváženia zásady transparentnosti Parlamentom s inými oprávnenými záujmami, ktoré musia byť chránené, najmä ochranou dôvernosti trestných konaní počas fázy vyšetrovania. Parlament konkrétne uvádza, že cieľom tohto ustanovenia je chrániť nielen záujmy dotknutého poslanca, ale aj záujmy tretích osôb, ako aj záujmy prokuratúry a súdnych orgánov. V tejto súvislosti poznamenávam, že riešenie prijaté Parlamentom je v súlade s odporúčaniami Benátskej komisie, ktorá odporúča, aby sa žiadosťami o zbavenie imunity zaoberal príslušný výbor na neverejnom zasadnutí v neprítomnosti dotknutého poslanca (
38
). Za týchto okolností nevidím žiadnu skutočnosť, ktorá by mohla ovplyvniť platnosť článku 9 ods. 11 rokovacieho poriadku z hľadiska článku 15 ZFEÚ.
107.
V druhom rade odvolatelia vo svojej žalobe o neplatnosť uvádzajú, že článok 9 ods. 11 rokovacieho poriadku predstavuje nezákonný zásah do ich práv zakotvených v článkoch 47 a 48 Charty. V tejto súvislosti však neuvádzajú žiadne odôvodnenie. Z tohto dôvodu treba tieto tvrdenia zamietnuť.
108.
Pre úplnosť poznamenávam, že ak by sa to malo chápať tak, že odvolatelia sa domnievajú, že ich právo na obhajobu bolo porušené článkom 9 ods. 11 rokovacieho poriadku, toto tvrdenie by sa muselo zamietnuť ako neúčinné. Toto ustanovenie a článok 15 ZFEÚ totiž neobmedzujú práva účastníkov konania o zbavení imunity, ale právo širokej verejnosti na prístup k informáciám. Právo účastníka konania na obranu totiž nemôže byť obmedzené ustanoveniami stanovujúcimi neverejné prejednanie veci, ale môže byť prípadne obmedzené ustanoveniami upravujúcimi priebeh konania a účasť účastníkov konania, ako je v prejednávanej veci článok 9 ods. 6 druhý pododsek rokovacieho poriadku, ktorý stanovuje, že dotknutý poslanec sa nezúčastňuje na rozpravách výboru JURI, s výnimkou samotného vypočutia. Odvolatelia sa odvolávajú na toto ustanovenie po prvýkrát až v odvolaní a bez akéhokoľvek vysvetlenia. Preto nie je potrebné ho preskúmať.
109.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba štvrtú časť tretieho dôvodu zamietnuť.
5. Záver k tretiemu odvolaciemu dôvodu
110.
Vzhľadom na úvahy, ktoré som uviedol vyššie, sa domnievam, že tretí odvolací dôvod by sa mal zamietnuť.
E.
O šiestom odvolacom dôvode
111.
Svojím šiestym dôvodom odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď zamietol šiesty (
39
) a siedmy dôvod smerujúci k zrušeniu (
40
), a to buď tým, že sa odchýlil od svojej vlastnej praxe, alebo sa dopustil nesprávneho posúdenia.
112.
Je rozdelený na dve časti. Odvolatelia v podstate vytýkajú prvou časťou Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri určení a uplatnení kritérií zbavenia imunity, a druhou, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že Parlament sa nedopustil nesprávneho posúdenia fumus persecutionis. V prvej časti odvolatelia uvádzajú deväť konkrétnych výhrad (
41
).
1. O prvej a druhej výhrade prvej časti
a) Argumentácia účastníkov konania
113.
Prvá výhrada prvej časti šiesteho dôvodu je založená na porušení článku 343 ZFEÚ v rozsahu, v akom Všeobecný súd v bode 122 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že toto ustanovenie neukladá Parlamentu žiadne obmedzenie, pokiaľ ide o jeho právo zbaviť svojich členov imunity. Odvolatelia uvádzajú, že hoci konania, vrátane trestného konania, vedené proti poslancovi Parlamentu vo všeobecnosti nebráni výkonu jeho mandátu, neplatí to vo veciach týkajúcich sa vzatia dotknutých poslancov do vyšetrovacej väzby, o aké ide v prejednávanej veci. Odvolatelia tvrdia, že práve v tomto kontexte vo svojej žalobe viackrát poukázali na zásadu proporcionality, ktorú Všeobecný súd nezohľadnil.
114.
Druhá výhrada tejto časti je založená na porušení článku 5 ods. 2 rokovacieho poriadku v rozsahu, v akom Všeobecný súd dospel najmä v bodoch 117 až 122 a 126 napadnutého rozsudku k záveru, že existencia alebo neexistencia fumus persecutionis je jediným kritériom, ktoré mal Parlament zohľadniť. V tejto súvislosti sa odvolatelia domnievajú, že z tohto ustanovenia vyplýva, že Parlament si musí zachovať svoju integritu ako demokratické legislatívne zhromaždenie a musí zabezpečiť nezávislosť poslancov pri výkone ich funkcií.
115.
Parlament podporovaný Španielskym kráľovstvom navrhuje zamietnuť tieto výhrady, ktoré považuje za založené na nesprávnom výklade napadnutého rozsudku, ako neprípustné, ako aj nedôvodné.
b) Posúdenie
116.
Na základe bodu 76 rozsudku Junqueras Vies Všeobecný súd v bode 122 napadnutého rozsudku rozhodol, že článok 343 ZFEÚ nemožno vykladať v tom zmysle, že člena Parlamentu nemožno nikdy zbaviť imunity, ak pokračovanie v konaní, v ktorom bola podaná žiadosť o zbavenie imunity, môže brániť výkonu jeho mandátu, alebo dokonca viesť po skončení tohto konania k strate jeho mandátu. Podľa jeho názoru by totiž takýto výklad zbavil článok 9 tretí odsek protokolu č. 7 potrebného účinku.
117.
Pokiaľ ide o článok 5 ods. 2 rokovacieho poriadku, Všeobecný súd v bodoch 119 a 120 napadnutého rozsudku konštatoval, že vzhľadom na to, že Parlament prijal kritérium fumus persecutionis s prihliadnutím tak na cieľ ochrany jeho nezávislosti a riadneho fungovania, ako aj na nevyhnutné dodržiavanie zásady lojálnej spolupráce, teda nevyhnutne konštatoval, pričom vylúčil existenciu fumus persecutionis, že zbavenie odvolateľov imunity nepoškodí jeho záujmy, a najmä jeho riadne fungovanie a nezávislosť.
118.
Domnievam sa, že Všeobecný súd sa v citovaných bodoch napadnutého rozsudku nedopustil nesprávneho posúdenia.
119.
Na jednej strane, pokiaľ ide o výhradu týkajúcu sa bodu 122 napadnutého rozsudku, poukazujem na to, ako vyplýva z môjho zhrnutia tohto bodu (
42
), že na rozdiel od toho, čo tvrdia odvolatelia, Všeobecný súd neuviedol, že článok 343 ZFEÚ nestanovuje žiadne obmedzenie práva Parlamentu zbaviť imunity svojich členov alebo že sa zásada proporcionality neuplatňuje na rozhodnutie o zbavení imunity. Naproti tomu uviedol, že riziko prekážky výkonu mandátu, najmä strata tohto mandátu, po skončení konania, v rámci ktorého bola podaná žiadosť o zbavenie imunity, nebráni tomuto zbaveniu imunity. Táto výhrada teda vychádza z nesprávneho výkladu bodu 122 tohto rozsudku, a preto musí byť zamietnutá ako nedôvodná. Okrem toho je konštatovanie Všeobecného súdu správne.
120.
Na druhej strane, pokiaľ ide o druhú výhradu, poznamenávam, že článok 5 ods. 2 rokovacieho poriadku je všeobecným ustanovením, ktoré stanovuje ciele sledované Parlamentom pri výkone jeho právomocí týkajúcich sa výsad a imunít. V tomto ustanovení sa neuvádza žiadne kritérium, ktoré by sa malo zohľadniť pri prijímaní rozhodnutia týkajúceho sa žiadosti o zbavenie imunity. Takéto kritérium je však uvedené v bode 43 oznámenia č. 11/2019, v ktorom sa stanovuje, že k zbaveniu imunity dôjde, pokiaľ sa nepreukáže, že účelom trestného stíhania je narušiť politickú činnosť poslanca, a tým aj nezávislosť Parlamentu (fumus persecutionis). Použitie tohto kritéria Parlamentom spadá do širokej diskrečnej právomoci, ktorú má v súvislosti so zrušením imunity (
43
), a odporúča ho aj Benátska komisia (
44
). Podľa môjho názoru je potrebné chápať, že prijatie tohto princípu výborom JURI vyplýva zo zistenia, že uplatnenie kritéria fumus persecutionis umožňuje dosiahnuť ciele uvedené v článku 5 ods. 2 rokovacieho poriadku. Vzhľadom na vyššie uvedené treba zamietnuť aj druhú výhradu.
2. O tretej výhrade prvej časti
a) Argumentácia účastníkov konania
121.
Odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd tým, že v bodoch 128 až 131 napadnutého rozsudku tvrdil, že nepreukázali, že požívajú imunitu priznanú článkom 9 prvým odsekom písm. a) protokolu č. 7, skreslil dôkazy, dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia a porušil právo na účinnú súdnu ochranu. Okrem toho Všeobecný súd v bodoch 132 a 133 tohto rozsudku tiež nesprávne dospel k záveru, že odvolatelia nemohli dôvodne tvrdiť, že sporné rozhodnutia boli prijaté v rozpore s článkom 9 druhým odsekom tohto protokolu.
122.
Parlament podporovaný Španielskym kráľovstvom navrhuje túto výhradu zamietnuť. Podľa jeho názoru odvolatelia nemajú právny záujem na spochybnení úvah uvedených Všeobecným súdom v bodoch 128 a 131 napadnutého rozsudku. Prípadné pochybenie v týchto úvahách totiž nemôže viesť k zrušeniu sporných rozhodnutí, ktoré sa týkajú výlučne zbavenia imunity odvolateľov podľa článku 9 prvého odseku písm. b) protokolu č. 7. Subsidiárne sa Parlament domnieva, že tvrdenia odvolateľov treba zamietnuť ako nedôvodné.
b) Posúdenie
123.
Pokiaľ ide o rozsah imunity, ktorú požívajú poslanci na vnútroštátnom území, Všeobecný súd v bode 130 napadnutého rozsudku rozhodol, že odvolatelia nemôžu dôvodne tvrdiť, že Parlament sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď odkázal na vnútroštátne právo v zmysle jeho výkladu zo strany vnútroštátnych súdov. Podľa tohto výkladu sa nepožaduje povolenie Parlamentu na pokračovanie trestného konania vedeného proti obvinenej osobe predtým, ako sa stala poslancom španielskeho parlamentu. Okrem toho, pokiaľ ide o tvrdenie odvolateľov, podľa ktorého nemožno zbaviť imunity stanovenej v článku 9 prvom odseku písm. b) protokolu bez toho, aby došlo aj k zbaveniu imunity stanovenej v článku 9 druhom odseku tohto protokolu, Všeobecný súd v bode 133 tohto rozsudku konštatoval, že za okolností prejednávanej veci odvolatelia nemohli dôvodne tvrdiť, že sporné rozhodnutia boli prijaté v rozpore s článkom 9 druhým odsekom tohto protokolu, najmä v rozsahu, v akom im Španielske kráľovstvo priznalo postavenie poslanca.
124.
V prvom rade sa rovnako ako Parlament domnievam, že výhrada týkajúca sa jeho výkladu článku 9 prvého odseku písm. a) protokolu č. 7 je neúčinná v rozsahu, v akom sa týka odôvodnenia napadnutého rozsudku bez vplyvu na jeho výrok (
45
). Sporné rozhodnutia sa totiž netýkajú zbavenia imunity uvedenej v článku 9 prvom odseku písm. a) tohto protokolu.
125.
Pre úplnosť pripomínam, že článok 18 kapitoly VII protokolu č. 7 stanovuje, že na účely uplatňovania tohto protokolu inštitúcie Únie postupujú v zhode s príslušnými orgánmi dotknutých členských štátov. Parlament teda správne vychádzal z výkladu španielskych súdov, aby preukázal, že odvolatelia nepožívali imunitu stanovenú v článku 9 prvom odseku písm. a) uvedeného protokolu, keďže boli obvinení pred zvolením do Parlamentu.
126.
V druhom rade, pokiaľ ide o argument týkajúci sa článku 9 druhého odseku protokolu č. 7, z rozsudku Junqueras Vies vyplýva, že hoci článok 9 prvý odsek tohto protokolu stanovuje imunitu, ktorú požívajú členovia Európskeho parlamentu rovnakým spôsobom počas celého obdobia zasadnutia Parlamentu (
46
), článok 9 druhý odsek tohto protokolu stanovuje, že túto imunitu požívajú aj predtým, než sa ich mandát začne (
47
). Článok 9 prvý a druhý odsek uvedeného protokolu majú teda odlišnú časovú pôsobnosť (
48
), keďže podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora sa Parlament musí považovať za zasadajúci, hoci je aj zasadnutie v skutočnosti prerušené (
49
). Poslanec, ktorý po otvorení prvej schôdze volebného obdobia už skutočne začal vykonávať svoju funkciu, preto požíva výlučne ochranu stanovenú v článku 9 prvom odseku protokolu č. 7. Z toho vyplýva, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že odvolatelia nemohli dôvodne tvrdiť, že sporné rozhodnutia boli prijaté v rozpore s článkom 9 druhým odsekom tohto protokolu.
127.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba tretiu výhradu zamietnuť.
3. O štvrtej výhrade prvej časti
a) Argumentácia účastníkov konania
128.
V rámci úvodnej výhrady (
50
) odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 112 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že Parlament má veľmi širokú mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o smerovanie, ktoré zamýšľa priznať rozhodnutiu o žiadosti o zbavenie imunity. Prijatím sporných rozhodnutí však mohlo dôjsť k porušeniu viacerých základných práv.
129.
V rámci štvrtej výhrady prvej časti šiesteho dôvodu odvolatelia na jednej strane tvrdia, že na rozdiel od toho, čo je uvedené v bodoch 135 až 143 napadnutého rozsudku, sporné rozhodnutia predstavujú zásah do ich základných práv zakotvených v článku 6, článku 39 ods. 2 a článku 45 Charty. Na druhej strane vytýkajú Všeobecnému súdu, že v bodoch 126 a 127 tohto rozsudku konštatoval, že zákonnosť európskych zatykačov, ktoré boli na nich vydané, nemá nijaký vplyv na preskúmanie žiadosti o zbavenie imunity, ktorá má umožniť výkon týchto mandátov. V tejto súvislosti odvolatelia tvrdia, že Parlament bol povinný posúdiť riziká porušenia ich základných práv, podobne ako vykonávajúci súdny orgán v kontexte postupov odovzdávania podľa rámcového rozhodnutia 2002/584 (
51
).
130.
Parlament podporovaný Španielskym kráľovstvom navrhuje túto výhradu zamietnuť. Tvrdí, že niektoré tvrdenia sú neprípustné a iné neúčinné a že v každom prípade žiadne z nich nie je dôvodné. Pokiaľ ide o tvrdenie týkajúce sa bodov 126 a 127 napadnutého rozsudku, Parlament navrhuje zamietnuť ho v rozsahu, v akom je založené na ich nesprávnom výklade.
b) Posúdenie
131.
Všeobecný súd v bode 112 napadnutého rozsudku poznamenal, že vzhľadom na to, že článok 9 tretí odsek protokolu č. 7 nespresňuje podmienky, za ktorých musí Parlament posúdiť, či treba zbaviť imunity, táto inštitúcia má veľmi širokú mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o smerovanie, ktoré zamýšľa priznať rozhodnutiu o žiadosti o zbavenie imunity, vzhľadom na politický charakter takého rozhodnutia. Všeobecný súd ďalej v bodoch 113 až 114 tohto rozsudku uviedol, že hmotnoprávne kritériá preskúmania žiadostí o zbavenie imunity nevyplývajú z rokovacieho poriadku, najmä z jeho článku 5 ods. 2, ale z bodov 41 až 44 oznámenia č. 11/2019, podľa ktorých sa imunita stanovená v článku 9 protokolu č. 7 odníma, pokiaľ Parlament nekonštatuje existenciu fumus persecutionis. Okrem toho Všeobecný súd v bode 115 uvedeného rozsudku pripomenul, že imunity sa priznávajú výlučne v záujme Únie.
132.
Ako jasne vyplýva z tohto zhrnutia bodov 112 až 115 napadnutého rozsudku, úvodná výhrada je založená na nesprávnom výklade tohto bodu 112. Na rozdiel od toho, čo tvrdia odvolatelia, z uvedeného bodu 112 ani z nasledujúcich bodov tohto rozsudku nijako nevyplýva, že podľa Všeobecného súdu veľmi široká miera voľnej úvahy, ktorú má Parlament, znamená, že jeho rozhodnutie nemôže porušiť ich základné práva. Tvrdenie založené na tom, že široká miera voľnej úvahy inštitúcie znamená, že nie je povinná dodržiavať základné práva, je teda zjavne nesprávne. Táto výhrada by sa teda podľa môjho názoru mala zamietnuť v rozsahu, v akom je založená na nesprávnom výklade bodu 112 uvedeného rozsudku.
133.
Všeobecný súd v bode 138 napadnutého rozsudku rozhodol, že imunita nemôže predstavovať základné právo priznané poslancom Európskeho parlamentu, lebo sa udeľuje výlučne v záujme Parlamentu. Skutočnosť, že rozhodnutie o zbavení imunity mení právne postavenie poslanca je však v tejto súvislosti irelevantná. Všeobecný súd ďalej v bodoch 140 a 141 tohto rozsudku konštatoval, že zbavenie poslaneckej imunity nemá samo osebe nijaký vplyv na výkon mandátu ani na slobodu, najmä slobodu pohybu odvolateľov a nezasahuje do ich práva na dodržiavanie prezumpcie neviny. Napokon Všeobecný súd v bode 142 uvedeného rozsudku dospel k záveru, že v dôsledku toho je ich argumentácia, ktorou sa usilujú preukázať, že tieto zásahy nie sú v súlade s požiadavkami stanovenými v článku 52 ods. 1 Charty, neúčinná a z tohto dôvodu ju treba zamietnuť.
134.
Treba konštatovať, že Všeobecný súd sa v týchto bodoch napadnutého rozsudku nedopustil nesprávneho právneho posúdenia. Odvolatelia neuvádzajú nijaké právne tvrdenie, ktoré by spochybňovalo konštatovania Všeobecného súdu a obmedzilo sa na ich spochybnenie. Úplne súhlasím so stanoviskom Všeobecného súdu, podľa ktorého zbavenie poslaneckej imunity samo osebe nemá za následok stratu mandátu poslanca a nemá vplyv na jeho slobodu pohybu, keďže imunita sama osebe nie je základným právom poslanca.
135.
Všeobecný súd v bodoch 126 a 127 napadnutého rozsudku konštatoval, že Parlamentu neprináleží posudzovať zákonnosť na jednej strane aktov prijatých súdnymi orgánmi v rámci konania, ktoré viedlo k podaniu žiadosti o zbavenie imunity, keďže táto otázka patrí do výlučnej právomoci vnútroštátnych orgánov, a na druhej strane vnútroštátnych a európskych zatykačov vydaných v rámci predmetného trestného konania.
136.
Ako som už pripomenul (
52
), článok 18 kapitoly VII protokolu č. 7 stanovuje, že na účely uplatňovania tohto protokolu inštitúcie Únie postupujú v zhode s príslušnými orgánmi dotknutých členských štátov. Z toho vyplýva, že ak je Parlamentu predložená žiadosť o zbavenie imunity, je v zásade povinný na účely zistenia relevantných skutočností vychádzať z informácií poskytnutých príslušným vnútroštátnym orgánom, ktoré sa týkajú predmetu a štádia súdneho konania, na účely ktorého má dôjsť k zbaveniu imunity. Okrem toho, ak niektoré informácie chýbajú alebo nie sú jasné, výbor JURI môže požiadať príslušný orgán o poskytnutie informácií a vysvetlenia v súlade s článkom 9 ods. 5 rokovacieho poriadku. Naproti tomu Parlament nemá právomoc preskúmavať zákonnosť rozhodnutí prijatých v rámci vnútroštátneho konania.
137.
Rovnako Parlament nemá právomoc rozhodnúť o riziku porušenia základných práv vyplývajúceho z výkonu európskych zatykačov, ako by to robili súdne orgány, ktoré majú rozhodnúť o ich výkone. Nielenže mu takáto právomoc nebola zverená, ale jeho rozhodnutie nemá za následok zbavenie iných orgánov právomoci vykonávať nad týmito mandátmi potrebnú kontrolu. Rozhodnutie o zbavení poslaneckej imunity totiž nenahrádza rozhodnutie súdnych orgánov vykonávajúcich európsky zatykač, v rámci ktorého sú tieto orgány povinné preskúmať tento zatykač a najmä posúdiť existenciu prípadných podmienok stanovených rámcovým rozhodnutím 2002/584 na účely jeho vykonania alebo odmietnutia jeho vykonania. Okrem toho rozhodnutie Parlamentu neukladá vykonávajúcim orgánom povinnosť vykonať európsky zatykač. Z toho vyplýva, že Parlamentu neprináleží spochybňovať takýto mandát vydaný vnútroštátnymi orgánmi ani skúmať prípadný vplyv jeho výkonu na základné práva odvolateľov.
138.
V tejto súvislosti poznamenávam, že Benátska komisia vo svojej správe zdôrazňuje, že parlamentný orgán, ktorý skúma žiadosť o zbavenie imunity, by nemal vykonať preskúmanie skutočne súdnej povahy, a najmä by nemal za žiadnych okolností rozhodovať o vhodnosti začatia trestného stíhania (
53
).
139.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba štvrtú výhradu zamietnuť.
4. O piatej výhrade prvej časti
a) Argumentácia účastníkov konania
140.
V rámci piatej výhrady odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď zamietol ich tvrdenia založené na zásade proporcionality, a tým porušil nielen túto zásadu, ale aj svoju povinnosť odôvodnenia.
141.
Parlament tvrdí, že toto tvrdenie je neprípustné, keďže nie je dostatočne presné. Španielske kráľovstvo uvádza, že táto výhrada nesúvisí so žiadnym bodom napadnutého rozsudku, a teda nie je relevantná.
b) Posúdenie
142.
Piata výhrada je podľa môjho názoru neprípustná v rozsahu, v akom sa týka údajného porušenia zásady proporcionality Všeobecným súdom. Táto výhrada chápaná v tomto zmysle totiž nie je odôvodnená a obmedzuje sa na odkaz na žalobu o neplatnosť.
143.
Pokiaľ ide o tvrdenie odvolateľov, podľa ktorého Všeobecný súd neodpovedal na ich tvrdenia týkajúce sa dodržania zásady proporcionality, pripomínam, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že dôvod založený na neodpovedaní Všeobecného súdu na tvrdenia predložené v prvostupňovom konaní predstavuje v podstate tvrdenie, že došlo k porušeniu povinnosti odôvodnenia, ktorá vyplýva z článku 36 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, uplatniteľného na Všeobecný súd na základe článku 53 prvého odseku tohto Štatútu a článku 117 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu (
54
).
144.
Z ustálenej judikatúry však rovnako vyplýva, že z povinnosti odôvodnenia Všeobecnému súdu nevyplýva povinnosť vypracovať odôvodnenie, ktoré by vyčerpávajúcim spôsobom rozoberalo jednotlivo všetky úvahy vyjadrené účastníkmi sporu, v dôsledku čoho môže byť odôvodnenie implicitné pod podmienkou, že umožní dotknutým osobám oboznámiť sa s dôvodmi, pre ktoré Všeobecný súd neuznal ich tvrdenia, a poskytne Súdnemu dvoru dostatok prostriedkov, aby mohol vykonať svoje preskúmanie (
55
).
145.
V tomto kontexte podľa môjho názoru niet pochýb o tom, že Všeobecný súd, hoci len implicitne, zamietol výhradu založenú na porušení zásady proporcionality, keďže odvolatelia v rámci šiesteho dôvodu na zrušenie tvrdili, že povolenie ich zadržania bolo neprimerané, a to v prvom rade vzhľadom na zásah do ich základných práv, ktorý z toho vyplýval, a v druhom rade vzhľadom na štádium trestného konania (
56
). Pokiaľ ide o toto prvé tvrdenie, ako vyplýva z mojej analýzy štvrtej výhrady, Všeobecný súd ho správne zamietol. Pokiaľ ide o druhé tvrdenie, Všeobecný súd v bode 126 napadnutého rozsudku rozhodol, že Parlamentu neprináleží posudzovať zákonnosť aktov prijatých súdnymi orgánmi v rámci konania, keďže táto otázka patrí do výlučnej právomoci vnútroštátnych orgánov. Treba teda konštatovať, že v rámci šiesteho odvolacieho dôvodu tento rozsudok nie je postihnutý nedostatkom rozhodnutia a všeobecnejšie v tomto ohľade nedostatkom odôvodnenia. Odôvodnenie uvedeného rozsudku totiž umožňuje dotknutým osobám oboznámiť sa s dôvodmi, pre ktoré sa nevyhovelo ich tvrdeniam.
146.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba piatu výhradu zamietnuť.
5. O šiestej výhrade prvej časti
a) Argumentácia účastníkov konania
147.
V rámci šiestej výhrady odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 141 až 143 napadnutého rozsudku v zásade uviedol, že rozhodnutie o zbavení európskeho poslanca imunity a konanie, ktoré viedlo k jeho prijatiu, neporušujú – a nemôžu – porušiť právo na rešpektovanie prezumpcie neviny. V tejto súvislosti sa v bode B sporných rozhodnutí uvádza uznesenie Tribunal Supremo (Najvyšší súd) z 25. októbra 2018, hoci sa toto uznesenie netýka odvolateľov, ale ich spoluobvinených. Okrem toho, keďže jediným dokumentom predloženým členom výboru JURI bol rozsudok Tribunal Supremo (Najvyšší súd) zo 14. októbra 2019, ktorým boli odsúdené iné osoby, prijatie sporných rozhodnutí bolo založené na predpoklade, že odvolatelia sú vinní, čo je v rozpore s právom na prezumpciu neviny. Rovnaký záver platí vzhľadom na skutočnosť, že podľa nich Všeobecný súd nepreskúmal ich tvrdenia založené na zneužití právomoci a na existencii neuznaného cieľa, ktoré boli uvedené v rámci šiesteho žalobného dôvodu smerujúceho k zrušeniu, a tým porušil svoju povinnosť odôvodnenia.
148.
Parlament podporovaný Španielskym kráľovstvom navrhuje túto výhradu zamietnuť. Uvádza najmä, že táto výhrada je založená na nesprávnom výklade bodu 141 napadnutého rozsudku, v ktorom Všeobecný súd len konštatoval, že zbavenie imunity poslanca ako také neporušuje jeho právo na rešpektovanie prezumpcie neviny. Okrem toho, pokiaľ ide o tvrdenie založené na porušení povinnosti odôvodnenia, Parlament sa domnieva, že ho treba zamietnuť ako neprípustné a v každom prípade ako nedôvodné.
b) Posúdenie
149.
Všeobecný súd v bode 141 napadnutého rozsudku rozhodol, že rozhodnutie o zbavení imunity nezasahuje do ich práva na dodržiavanie prezumpcie neviny. Podľa neho je otázka, či sú podmienky zbavenia poslaneckej imunity podľa článku 9 protokolu č. 7 splnené v čase podania žiadosti, odlišná od otázky, či sú skutočnosti vytýkané dotknutým poslancom preukázané, čo patrí do právomoci orgánov členského štátu.
150.
Ako uvádza Parlament, šiesta výhrada je založená na nesprávnom výklade napadnutého rozsudku a z tohto dôvodu musí byť zamietnutá ako nedôvodná.
151.
Domnievam sa, že touto výhradou odvolatelia v skutočnosti vytýkajú Všeobecnému súdu, že neodpovedal na ich tvrdenia uvedené v žalobe o neplatnosť, týkajúce sa zohľadnenia súdnych rozhodnutí Parlamentom, ktoré možno chápať tak, že preukazujú ich vinu, hoci sa ich netýkali. Skutočnosť, že Parlament podľa nich vychádzal z týchto rozhodnutí, je relevantná vzhľadom na ich tvrdenia týkajúce sa zneužitia právomoci a existencie skrytého úmyslu.
152.
Ako som práve pripomenul (
57
), na jednej strane dôvod založený na tom, že Všeobecný súd neodpovedal na tvrdenia uvedené v prvostupňovom konaní, sa v podstate rovná tvrdeniu, že došlo k porušeniu povinnosti odôvodnenia, a na druhej strane povinnosť odôvodnenia neukladá Všeobecnému súdu povinnosť vypracovať odôvodnenie, ktoré by vyčerpávajúcim spôsobom rozoberalo jednotlivo všetky úvahy vyjadrené účastníkmi sporu.
153.
V tejto súvislosti treba konštatovať, že Všeobecný súd riadne preskúmal na jednej strane bod B sporných rozhodnutí (
58
), ako aj na druhej strane prípadný vplyv nesprávnych formulácií, ktoré sú v ňom uvedené, na rozhodnutie Parlamentu o zbavení imunity. Toto tvrdenie je preto nedôvodné.
154.
Pokiaľ ide o tvrdenia týkajúce sa zneužitia právomoci a existencie skrytého úmyslu, musia byť zamietnuté ako neprípustné v rozsahu, v akom odvolatelia v odvolaní neuvádzajú žiadne odôvodnenie na ich podporu a všeobecne odkazujú na žalobu o neplatnosť.
6. O siedmej a ôsmej výhrade prvej časti
a) Argumentácia účastníkov konania
155.
V rámci siedmej a ôsmej výhrady prvej časti šiesteho dôvodu odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 147 až 161 napadnutého rozsudku nesprávne posúdil tvrdenia Parlamentu uvedené v bodoch S a B sporných rozhodnutí týkajúce sa účelu poslaneckej imunity stanovenej v článku 9 protokolu č. 7 a štádia trestného konania, ktoré sa ich týka. Tieto nepresné tvrdenia mali vplyv na rozhodnutie Parlamentu o zbavení imunity, keďže uviedli jeho členov do omylu.
156.
Podľa odvolateľov je totiž na jednej strane relatívne rozumné predpokladať, že hlasy poslancov Európskeho parlamentu, ktoré boli vyjadrené v prospech sporných rozhodnutí, by boli odlišné, ak by vedeli, že pokiaľ ide o imunity stanovené v článku 9 protokolu č. 7, bod S týchto rozhodnutí je zjavne nesprávny. Na druhej strane, ak by Parlament vedel o tom, že na rozdiel od toho, čo je uvedené v bode B uvedených rozhodnutí, fáza vyšetrovania voči odvolateľom nebola ukončená, mohol by sa domnievať, že vydanie európskeho zatykača proti nim pred ukončením fázy vyšetrovania bolo neprimerané. Okrem toho bod 159 napadnutého rozsudku obsahuje nesprávne právne posúdenie týkajúce sa skreslenia ustanovení španielskeho trestného poriadku.
157.
Parlament podporovaný Španielskym kráľovstvom navrhuje zamietnuť tieto dve výhrady. Podľa Parlamentu tvrdenie založené na tom, že jeho rozhodnutie o zbavení odvolateľov imunity je založené výlučne na dôvode uvedenom v bode S sporných rozhodnutí, je v rozpore s jeho pripomienkami uvedenými v bodoch T až W týchto rozhodnutí a treba ho zamietnuť ako nedôvodné. Okrem toho tvrdenie založené na skreslení ustanovení španielskeho trestného poriadku treba zamietnuť ako neprípustné, keďže ho odvolatelia po prvýkrát uvádzajú v rámci odvolania. V každom prípade treba toto tvrdenie zamietnuť ako nedôvodné. Španielske kráľovstvo tvrdí, že ôsma výhrada je neúčinná, keďže na účely vyhovenia žiadosti o zbavenie imunity je irelevantné, či fáza vyšetrovania bola ukončená alebo nie.
b) Posúdenie
158.
Všeobecný súd v bode 148 napadnutého rozsudku pripomenul, že bod S sporných rozhodnutí preberá zásadu uvedenú v bode 3 oznámenia č. 11/2019, podľa ktorej „účelom poslaneckej imunity je chrániť Parlament a jeho poslancov pred súdnymi konaniami týkajúcimi sa činností vykonávaných pri výkone poslaneckej funkcie, ktoré sú od nej neoddeliteľné“. V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 149 tohto rozsudku rozhodol, že je nesporné, že odvolatelia majú imunitu stanovenú v článku 9 prvom odseku písm. b) protokolu č. 7, aj keď sa predmetné trestné konanie týka činností, ktoré nesúvisia s výkonom poslaneckej funkcie. V bode 152 uvedeného rozsudku však konštatoval, že všeobecné tvrdenie uvedené v bode S sporných rozhodnutí nebolo uplatnené v tom zmysle, že žiadosti o zbavenie imunity člena Parlamentu treba vyhovieť, ak sa týka súdneho konania týkajúceho sa skutkov nesúvisiacich s výkonom poslaneckých úloh.
159.
Všeobecný súd ďalej v bode 155 napadnutého rozsudku pripomenul obsah bodu B sporných rozhodnutí a v bode 157 tohto rozsudku konštatoval, že odvolatelia dôvodne tvrdili, že tento bod je postihnutý nesprávnym skutkovým posúdením alebo je prinajmenšom nejasný, pokiaľ ide o otázku, či sa vo vzťahu k nim skončila vyšetrovacia fáza predmetného trestného konania. V bode 160 uvedeného rozsudku však dospel k záveru, že sa nezdá, že by toto nesprávne posúdenie alebo prinajmenšom táto nejasnosť mali vplyv na preskúmanie žiadosti o zbavenie imunity.
160.
Všeobecný súd preto správne konštatoval, že niektoré formulácie bodov B a S sporných rozhodnutí sú nesprávne. Naproti tomu dospel k záveru, že na rozdiel od toho, čo tvrdia odvolatelia, tieto nepresnosti nemohli ovplyvniť rozhodnutie Parlamentu o zbavení imunity.
161.
Domnievam sa, že záver Všeobecného súdu nie je nesprávny. Odôvodnenie sporných rozhodnutí sa totiž neobmedzuje na ich body B a S. Na účely posúdenia vplyvu týchto nepresných formulácií je potrebné zohľadniť kontext, ako aj odôvodnenie týchto rozhodnutí ako celku. V rámci šiesteho odvolacieho dôvodu odvolatelia neuviedli nijaké tvrdenie, ktoré by umožnilo preukázať, že nepresnosti vo formulácii bodov B a S boli takej povahy, že rozhodnutie Parlamentu o zbavení imunity by bolo odlišné, ak by bola táto formulácia správna. Stotožňujem sa najmä s názorom Španielskeho kráľovstva, že pokiaľ ide o rozhodnutie o zbavení imunity, nie je podstatné, či je fáza vyšetrovania v trestnej veci ukončená alebo nie.
162.
Subsidiárne, pokiaľ ide o tvrdenie odvolateľov, podľa ktorého sa Parlament mohol domnievať, že vydanie európskych zatykačov proti nim pred skončením fázy vyšetrovania bolo neprimerané, pripomínam (
59
), že v žiadnom prípade nepatrí do pôsobnosti Parlamentu posudzovať primeranosť zadržania odvolateľov vzhľadom na štádium trestného konania, ktoré sa ich týka.
163.
V tejto súvislosti sa domnievam, že tvrdenia založené na ustanoveniach španielskeho trestného poriadku sú neúčinné.
164.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba siedmu a ôsmu výhradu zamietnuť.
7. O deviatej výhrade prvej časti
a) Argumentácia účastníkov konania
165.
V rámci deviatej výhrady prvej časti šiesteho dôvodu odvolatelia Všeobecnému súdu v prvom rade vytýkajú, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 162 až 172 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že Parlament neporušil zásady rovnosti zaobchádzania a riadnej správy vecí verejných. Parlament sa však neriadil svojou ustálenou praxou, ktorá spočívala v odmietnutí zbaviť poslanca imunity v prípadoch uvedených v bodoch 162 a 163 tohto rozsudku. V druhom rade sa Všeobecný súd tiež dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 166 uvedeného rozsudku dospel k záveru, že skutočnosti uvedené v rámci ich šiesteho a siedmeho dôvodu smerujúceho k zrušeniu, týkajúce sa praxe a spôsobu fungovania Parlamentu v oblasti imunít, už nie sú relevantné v súlade s bodom 53 oznámenia č. 11/2019, ktorý stanovuje, že toto oznámenie nahrádza predchádzajúce oznámenia. V treťom rade Všeobecný súd skreslil dôkazy, keď dospel k záveru, že odvolatelia nepreukázali, „ako“ sú uvádzané rozhodnutia spôsobilé preukázať existenciu určitej praxe. V štvrtom rade Všeobecný súd tiež v bodoch 166 až 172 toho istého rozsudku skreslil dôkazy a dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia, keď na účely identifikácie fumus persecutionis nezohľadnil všetky precedensy uvádzané odvolateľmi, ako aj s nimi súvisiace tvrdenia.
166.
Parlament podporovaný Španielskym kráľovstvom navrhuje zamietnuť túto výhradu ako nedôvodnú. Parlament tvrdí, že ani zásada riadnej správy vecí verejných, ani zásada rovnosti zaobchádzania mu nezakazujú prispôsobiť a zmeniť svoju predchádzajúcu prax. Okrem toho tvrdenia založené na skreslení dôkazov Všeobecným súdom sú neprípustné, keďže odvolatelia presne neuvádzajú chyby alebo skreslené dôkazy. V každom prípade sú tieto tvrdenia nedôvodné.
b) Posúdenie
167.
Všeobecný súd v bodoch 162 a 163 napadnutého rozsudku zhrnul tvrdenia odvolateľov týkajúce sa prvkov údajnej praxe Parlamentu, ktoré Parlament údajne nezohľadnil.
168.
Všeobecný súd v bode 166 napadnutého rozsudku uviedol, že na účely preukázania existencie praxe Parlamentu spočívajúcej v tom, že odmietne zbaviť poslanca imunity, ak je tento poslanec stíhaný za svoju politickú činnosť, ak toto stíhanie začal politický protivník alebo ak dotknuté vnútroštátne orgány požadovali exemplárne sankcie voči tomuto poslancovi, sa odvolatelia odvolávali na oznámenie č. 11/2003 zo 6. júna 2003. Toto oznámenie vypracoval Výbor Parlamentu pre právne veci a vnútorný trh, ktorý bol v tom čase poverený otázkami imunít, a predstavuje zhrnutie predchádzajúcej rozhodovacej praxe Parlamentu. Všeobecný súd predložil zhrnutie relevantných častí tohto oznámenia a následne poznamenal, že toto oznámenie bolo 19. novembra 2019 nahradené oznámením č. 11/2019.
169.
Všeobecný súd v bode 167 napadnutého rozsudku uviedol tvrdenie Parlamentu, podľa ktorého upustil od svojej praxe, ako je zhrnutá v oznámení č. 11/2003, v zmysle obmedzenia prípadov, v ktorých Parlament odmietne zbaviť imunity.
170.
Všeobecný súd v bode 168 napadnutého rozsudku poznamenal, že prax Parlamentu spočívajúca v tom, že odmietne zbaviť poslanca imunity, ak je cieľom predmetného súdneho konania brániť výkonu poslaneckého mandátu, nie je spochybnená. Ďalej konštatoval, že pokiaľ ide o prípady, v ktorých Parlament odmietne zbaviť imunity niektorého zo svojich poslancov, sa odvolatelia len odvolávajú na niektoré rozhodnutia prijaté Parlamentom, neuvádzajú však, ako sú tieto rozhodnutia spôsobilé preukázať existenciu takejto praxe. Okrem toho Všeobecný súd uviedol, že väčšina rozhodnutí, na ktoré sa odvolávajú odvolatelia, bola prijatá v priebehu rokov 1982 až 2003.
171.
Zastávam názor, že Všeobecný súd sa v predmetných bodoch napadnutého rozsudku nedopustil nesprávneho posúdenia.
172.
Ako vyplýva z bodu 53 oznámenia č. 11/2019, toto oznámenie nahradilo všetky predchádzajúce oznámenia a všetky ostatné dokumenty výboru JURI týkajúce sa postupov a spôsobov fungovania Parlamentu v oblasti imunít. To svedčí o jasnom úmysle Parlamentu zmeniť svoju predchádzajúcu prax. Vzhľadom na mieru voľnej úvahy, ktorou disponuje Parlament, pokiaľ ide o zbavenie poslaneckej imunity sa domnievam, že bol oprávnený postupovať týmto spôsobom, a to tým skôr, že zmena jeho praxe bola odôvodnená analýzou judikatúry.
173.
Tento záver potvrdzuje aj Súdny dvor, ktorý už mal príležitosť konštatovať, že oznámenie č. 11/2003 už nie je po uverejnení oznámenia č. 11/2019 uplatniteľné, a že Súdny dvor ho preto nie je povinný zohľadniť (
60
). Keďže odvolatelia svoju argumentáciu zakladajú na predchádzajúcej praxi Parlamentu, zhrnutej v oznámení č. 11/2003, úvaha Súdneho dvora platí a fortiori pre akúkoľvek prax Parlamentu, ktorá predchádzala oznámeniu č. 11/2019.
174.
Vzhľadom na tieto okolnosti treba konštatovať, že tvrdenia odvolateľov založené na predchádzajúcej praxi Parlamentu sú nedôvodné.
175.
Subsidiárne, pokiaľ ide o tvrdenia založené na údajnom skreslení dôkazov Všeobecným súdom, domnievam sa, že sú neprípustné v rozsahu, v akom odvolatelia presne neuvádzajú skutočnosti, ktoré boli skreslené, a nepreukazujú chyby v analýze Všeobecného súdu, ktoré podľa jeho názoru viedli k tomuto skresleniu (
61
). Obmedzujú sa totiž na abstraktný a všeobecný odkaz na dôkazy predložené na podporu svojej žaloby o neplatnosť. Tým vlastne žiadajú Súdny dvor, aby posúdil dôkazy priložené k žalobe o neplatnosť.
176.
Za týchto podmienok treba deviatu výhradu zamietnuť.
8. O druhej časti šiesteho dôvodu
a) Argumentácia účastníkov konania
177.
Druhá časť šiesteho dôvodu je založená na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa mal dopustiť Všeobecný súd, keď dospel k záveru, že Parlament sa nedopustil nesprávneho posúdenia fumus persecutionis.
178.
V prvom rade odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že porušil svoju povinnosť odôvodnenia. Opätovne spochybňujú (
62
) zásadu uvedenú v bode 112 napadnutého rozsudku, podľa ktorej má Parlament veľmi širokú mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o smerovanie, ktoré zamýšľa priznať rozhodnutiu o žiadosti o zbavenie imunity.
179.
V druhom rade Všeobecný súd porušil svoju povinnosť odôvodnenia a právo na účinnú súdnu ochranu tým, že „nezaujal stanovisko k uplatnenému kritériu preskúmania“ a neuplatnil kritériá preskúmania, ktoré sú uvedené v žalobe o neplatnosť.
180.
V treťom rade Všeobecný súd skreslil dôkazy, dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia, nesplnil svoju povinnosť odôvodnenia a porušil právo na účinnú súdnu ochranu „tým, že nepreskúmal väčšinu tvrdení, ktoré uviedli, z dôvodu ich relevantnosti na účely identifikácie fumus persecutionis v rámci ich šiesteho, siedmeho a ôsmeho dôvodu na zrušenie“. Odvolatelia v tejto súvislosti odkazujú na svoje tvrdenia uvedené v žalobe o neplatnosť. Uvádzajú tiež, že nesprávne znenie bodu S napadnutých rozhodnutí ovplyvnilo posúdenie fumus persecutionis.
181.
V štvrtom rade Všeobecný súd v bodoch 174 až 186 napadnutého rozsudku skreslil dôkazy a dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia, keď posúdil pochybenia, ktorých sa podľa odvolateľov dopustil Parlament v rámci svojej identifikácie fumus persecutionis.
182.
Odvolatelia najmä spochybňujú v prvom rade posúdenie Všeobecného súdu týkajúce sa neexistencie vplyvu na identifikáciu fumus persecutionis na jednej strane dátumu vydania európskych zatykačov (bod 174 tohto rozsudku) a na druhej strane neexistencie európskych zatykačov v období od júla 2018 do októbra alebo novembra 2019 (body 175 až 178 uvedeného rozsudku), v druhom rade konštatovanie Všeobecného súdu v bodoch 179 až 182 toho istého rozsudku, podľa ktorého tvrdenia založené na existencii skutkov, ktoré sú im vytýkané, ich kvalifikácii z hľadiska španielskeho trestného zákona, ako aj otázku, či tieto skutky odôvodňovali alebo neodôvodňovali trestné stíhanie, boli neúčinné, v treťom rade posúdenie Všeobecného súdu v bodoch 183 až 184 napadnutého rozsudku týkajúce sa relevantnosti skutočností zohľadnených Parlamentom pri posudzovaní fumus persecutionis, vo štvrtom rade nesprávne právne posúdenie Všeobecného súdu, keď v bode 185 tohto rozsudku konštatoval, že Parlamentu neprináleží posudzovať zákonnosť aktov prijatých súdnymi orgánmi v priebehu predmetného trestného konania. Po každej námietke odvolateľov nasleduje buď ich vlastné posúdenie relevantnosti skutočností uvedených na posúdenie fumus persecutionis, odkaz na iné odvolacie dôvody, alebo jednoduché konštatovanie, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
183.
Parlament podporovaný Španielskym kráľovstvom navrhuje zamietnuť tvrdenia odvolateľov buď ako neprípustné, alebo ako nedôvodné.
b) Posúdenie
184.
Všeobecný súd na úvod v bode 183 napadnutého rozsudku konštatoval, že na to, aby Parlament dospel k záveru o neexistencii fumus persecutionis, vychádzal z viacerých skutočností posudzovaných spoločne, a to z okolnosti, že k inkriminovaným skutkom došlo v roku 2017, hoci odvolatelia nadobudli postavenie poslanca Parlamentu 13. júna 2019, a zo skutočností, že na jednej strane odvolatelia boli obvinení 21. marca 2018, keď bolo získanie postavenia európskeho poslanca hypotetické, a na druhej strane sa toto obvinenie týkalo aj iných osôb, ktoré neboli členmi Parlamentu.
185.
Všeobecný súd ďalej v bode 186 napadnutého rozsudku konštatoval, že odvolatelia nepreukázali zjavne nesprávne posúdenie, ktorého sa mal dopustiť Parlament, keď vychádzal z dotknutých okolností (pripomenutých v predchádzajúcom bode), aby vylúčil existenciu fumus persecutionis. V tejto súvislosti podľa Všeobecného súdu nemôžu uvedený záver spochybniť skutočnosti, že po prvé odvolatelia sú stíhaní za svoju vnútroštátnu politickú činnosť, po druhé v rámci predmetného trestného konania alebo po jeho ukončení by im mohlo byť dočasne zabránené vo výkone ich mandátu alebo by ho prípadne mohli stratiť, po tretie španielska strana VOX podala v predmetnom trestnom konaní návrh vo verejnom záujme a po štvrté boli terčom určitých negatívnych verejných vyhlásení, ktoré vyzývali najmä na to, aby im boli uložené exemplárne sankcie. To isté platí pre tvrdenia odvolateľov, ktorých cieľom je spochybniť nestrannosť súdnych orgánov, ktoré vstúpili do predmetného trestného konania. Okrem toho na účely preukázania existencie tohto zjavne nesprávneho posúdenia, ktorého sa dopustil Parlament, sa odvolatelia nemôžu účinne odvolávať udalostí, ktoré nastali po prijatí sporných rozhodnutí, medzi ktoré patrí oznámenie ústrednej volebnej komisie z 3. novembra 2022 a skutočnosť, že španielske orgány ich a ich právnych zástupcov sledovali.
186.
Domnievam sa, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho posúdenia fumus persecutionis, ktoré vykonal Parlament. Súhlasím najmä s jeho názorom, že Parlament má vzhľadom na všetky relevantné okolnosti širokú mieru voľnej úvahy na preukázanie existencie fumus persecutions a že jeho rozhodnutie by mohlo byť zrušené len v prípade zjavne nesprávneho posúdenia (
63
). Posúdenie Všeobecného súdu, podľa ktorého sa Parlament nedopustil takéhoto zjavného pochybenia, nie je podľa môjho názoru nesprávne.
187.
Navyše pokiaľ ide v prvom rade o tvrdenia odvolateľov zhrnuté v bode 178 vyššie, tieto sú podľa môjho názoru nedôvodné. Hoci odvolatelia formálne namietajú porušenie povinnosti odôvodnenia, domnievam sa, že týmito tvrdeniami v skutočnosti spochybňujú zásadu uvedenú v bode 112 napadnutého rozsudku, na ktorej Všeobecný súd založil svoje posúdenie. Tieto argumenty som už analyzoval v rámci prvej časti šiesteho dôvodu v súvislosti s údajným porušením základných práv navrhovateľov (
64
). Všeobecnejšie povedané, konštatovanie uvedené v bode 112 tohto rozsudku je, ako som už uviedol, správne (
65
).
188.
V druhom rade, pokiaľ ide o tvrdenia zhrnuté v bodoch 179 a 180 vyššie, tieto sú podľa môjho názoru neprípustné, keďže sú nepresné a týkajú sa opätovného preskúmania tvrdení uvedených v žalobe o neplatnosť. Pripomínam, že podľa ustálenej judikatúry požiadavky odôvodnenia vyplývajúce z článku 256 ZFEÚ, článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ako aj z článku 168 ods. 1 písm. d) a článku 169 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora nespĺňa odvolanie, ktoré sa obmedzuje na zopakovanie alebo doslovné citovanie dôvodov a tvrdení uvedených v konaní pred Všeobecným súdom (
66
). Tak je to v prípade tvrdení uvedených v bodoch 179 a 180 vyššie, keďže odvolatelia len všeobecne odkazujú na tvrdenia uvedené v žalobe o neplatnosť.
189.
Pokiaľ ide nakoniec o tvrdenia zhrnuté v bodoch 181 a 182 vyššie, odvolatelia sa obmedzujú buď na predloženie svojho stanoviska k vplyvu určitých skutočností, ktoré Parlament považuje za relevantné alebo nie (body 174 až 182 napadnutého rozsudku), alebo na odkaz na žalobné dôvody na zrušenie (body 183 až 184 tohto rozsudku), alebo na konštatovanie, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia (body 185 a 186 uvedeného rozsudku). V dôsledku toho sú tieto tvrdenia neprípustné aj v rozsahu, v akom odvolatelia neuvádzajú nesprávne posúdenie v odôvodnení Všeobecného súdu.
190.
V každom prípade aj keby boli tieto tvrdenia prípustné, mali by byť zamietnuté ako nedôvodné, keďže nemôžu spochybniť moje konštatovanie uvedené v bode 186 vyššie.
191.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba druhú časť šiesteho dôvodu zamietnuť.
9. Záver k šiestemu odvolaciemu dôvodu
192.
Vzhľadom na úvahy, ktoré som uviedol vyššie, sa domnievam, že šiesty odvolací dôvod by sa mal zamietnuť.
F.
O piatom odvolacom dôvode
193.
Svojím piatym dôvodom odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď zamietol piaty dôvod na zrušenie založený na porušení zásady právnej istoty v súvislosti s nejasnosťou sporných rozhodnutí. V tejto súvislosti Všeobecný súd nezohľadnil skutočnosť, že Parlament na jednej strane nikdy nevybavil žiadosť o zbavenie imunity týkajúcu sa pokračovania konania o odovzdaní podľa kapitoly 2 rámcového rozhodnutia 2002/584 a na druhej strane po prvýkrát uplatnil len jednu z imunít stanovených v článku 9 protokolu č. 7. Tento dôvod sa delí na dve časti.
1. O prvej časti piateho dôvodu
a) Argumentácia účastníkov konania
194.
V prvej časti piateho dôvodu odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že pokiaľ ide o konania, v súvislosti s ktorými došlo k zbaveniu imunity, sporné rozhodnutia nie sú nejasné. V tejto súvislosti spochybňujú výklad sporných rozhodnutí predložený Všeobecným súdom v bodoch 94 až 97 napadnutého rozsudku, ktorý podľa nich nie je jediným možným výkladom. Tvrdia najmä, že jediným cieľom žiadostí o zbavenie imunity, ktoré sa ich týkali, bolo pokračovať v prebiehajúcich postupoch odovzdávania, a to v konaniach o výkone európskych zatykačov v Belgicku a v Spojenom kráľovstve.
195.
Parlament podporovaný Španielskym kráľovstvom navrhuje zamietnuť túto časť, pričom tvrdí, že tvrdenia sú neprípustné alebo neúčinné a v každom prípade nedôvodné.
b) Posúdenie
196.
Všeobecný súd analyzoval sporné rozhodnutia v bodoch 95 a 96 napadnutého rozsudku. Na jednej strane uviedol, že z bodu 1 ich výroku vyplýva, že tieto rozhodnutia zbavujú odvolateľov imunity stanovenej v článku 9 prvom odseku písm. b) protokolu č. 7, teda imunity priznanej na území ktoréhokoľvek iného členského štátu ako Španielskeho kráľovstva, pričom nevyberajú nijaké konkrétne štáty. Všeobecný súd na druhej strane vymenoval pasáže uvedených rozhodnutí, v ktorých sa uvádza, že o zbavenie imunity bolo požiadané s cieľom odstrániť prekážky výkonu európskych zatykačov vydaných na odvolateľov. Všeobecný súd tak dospel k záveru, že sporné rozhodnutia, vykladané nezávisle alebo v súvislosti so žiadosťami o zbavenie imunity, nie sú nejasné.
197.
So záverom Všeobecného súdu súhlasím. Znenie žiadostí o zbavenie imunity navrhované odvolateľmi, podľa ktorého sa týkajú len výkonu európskych zatykačov v Belgicku a Spojenom kráľovstve, nie je obhájiteľné, ak sa zohľadnia nielen niektoré skutočnosti vyplývajúce z kontextu, ako to robia odvolatelia, ale aj zo sporných rozhodnutí ako celku.
198.
Je pravda, že článok 9 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584 stanovuje možnosť, aby súdny orgán vydávajúci európsky zatykač oznámil tento zatykač priamo vykonávajúcemu súdnemu orgánu, ak je známe miesto, kde sa nachádza požadovaná osoba. Toto oznámenie však nemá za následok obmedzenie rozsahu európskeho zatykača na územie členského štátu tohto posledného uvedeného orgánu. Tento európsky zatykač sa môže vždy vykonať vo všetkých členských štátoch. Vzhľadom na neexistenciu výslovných formulácií v predmetných žiadostiach o zbavenie imunity, z ktorých by vyplývalo, že imunita má byť Parlamentom zrušená len v súvislosti s výkonom európskych zatykačov v Belgicku a v Spojenom kráľovstve, výklad týchto žiadostí a sporných rozhodnutí podaný odvolateľmi musí byť zamietnutý ako nesprávny. V dôsledku toho sa Všeobecný súd nedopustil nesprávneho posúdenia, keď dospel k záveru, že zo sporných rozhodnutí vyplýva, že Parlament sa rozhodol zbaviť odvolateľov imunity na území všetkých členských štátov okrem španielskeho územia.
199.
Vzhľadom na vyššie uvedené sa domnievam, že prvú časť piateho dôvodu treba zamietnuť.
2. O druhej časti piateho dôvodu
a) Argumentácia účastníkov konania
200.
Druhá časť tohto dôvodu je založená na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa dopustil Všeobecný súd, keď v bodoch 98 až 109 napadnutého rozsudku konštatoval, že sporné rozhodnutia neboli nejasné, pokiaľ ide o opatrenia, ktoré možno prijať v rámci výkonu európskych zatykačov. Odvolatelia tak tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď nesprávne vyložil rozsah imunít stanovených v článku 9 prvom odseku písm. a) a v článku 9 druhom odseku protokolu č. 7, ako aj keď uviedol, že iba imunita stanovená v článku 9 prvom odseku písm. b) tohto protokolu predstavuje prekážku zadržania odvolateľov a ich odovzdania španielskym orgánom. Všeobecný súd tým skreslil dôkazy. Okrem toho odvolatelia znovu uvádzajú tvrdenia, ktoré sú predmetom štvrtej časti tretieho dôvodu.
201.
Parlament podporovaný Španielskym kráľovstvom navrhuje zamietnuť túto časť a uvádza, že výhrady vznesené odvolateľmi sú neúčinné, keďže žiadosti o zbavenie imunity sa týkali len imunity uvedenej v článku 9 prvom odseku písm. b) protokolu č. 7. Podľa tejto inštitúcie sú výhrady týkajúce sa bodov 103 a 106 až 109 napadnutého rozsudku založené na nesprávnom výklade týchto bodov.
b) Posúdenie
202.
Všeobecný súd v bodoch 101 až 105 napadnutého rozsudku uviedol obsah sporných rozhodnutí, ako aj záver Parlamentu, podľa ktorého iba imunita stanovená v článku 9 prvom odseku písm. b) protokolu č. 7 predstavuje prekážku zadržania a odovzdania odvolateľov španielskym orgánom. Okrem toho v bodoch 106 až 108 tohto rozsudku rozhodol, že článok 9 druhý odsek tohto protokolu nepriznáva odvolateľom ochranu nezávislú od ochrany, ktorú požívajú podľa článku 9 prvého odseku tohto protokolu.
203.
Na úvod treba poznamenať, že vzhľadom na to, že žiadosti o zbavenie imunity sa týkali len imunity uvedenej v článku 9 prvom odseku písm. b) protokolu č. 7, výhrady odvolateľov týkajúce sa prípadných pripomienok Všeobecného súdu k rozsahu ich imunity na španielskom území sú neúčinné. Na jednej strane totiž tieto námietky smerujú proti dôvodom, ktoré nemajú vplyv na výrok napadnutého rozsudku (
67
). Na druhej strane, ako správne uviedol Parlament, Všeobecný súd v bodoch 100 až 105 tohto rozsudku zopakoval obsah viacerých bodov sporných rozhodnutí, ako aj závery formulované Parlamentom a tieto body napadnutého rozsudku v žiadnom prípade nenaznačujú jeho vlastný výklad rozsahu imunity stanovenej v článku 9 prvom odseku písm. a) tohto protokolu.
204.
Pokiaľ ide v prvom rade o tvrdenia odvolateľov založené na imunite stanovenej v článku 9 druhom odseku protokolu č. 7, ktorá má samostatnú povahu vo vzťahu k imunite stanovenej v prvom odseku tohto článku, podľa môjho názoru by sa mali zamietnuť ako nedôvodné. Ako som uviedol v rámci mojej analýzy šiesteho odvolacieho dôvodu (
68
), po otvorení prvej schôdze volebného obdobia a skutočnom začiatku výkonu funkcie poslanca sa na poslanca vzťahuje len ochrana stanovená v článku 9 prvom odseku tohto protokolu. V prejednávanej veci boli odvolatelia zbavení imunity stanovenej v článku 9 prvom odseku písm. b) uvedeného protokolu po skutočnom začiatku výkonu svojich funkcií poslancov Parlamentu. V tomto štádiu už zároveň nepožívali ochranu stanovenú v článku 9 druhom odseku toho istého protokolu. Na účely zabezpečenia ochrany stanovenej v článku 9 druhom odseku protokolu č. 7 tak nebolo potrebné v sporných rozhodnutiach spresniť opatrenia, ktoré môžu byť prijaté v rámci výkonu európskych zatykačov.
205.
Pokiaľ ide v druhom rade o tvrdenia založené na skreslení dôkazov, domnievam sa, že ich treba zamietnuť. Tvrdenia týkajúce sa na jednej strane rozsahu imunity odvolateľov stanovenej v článku 9 prvom odseku písm. a) protokolu č. 7 sú neúčinné, keďže argumentácia založená na údajnom pochybení Všeobecného súdu je neúčinná, ako som uviedol vyššie (
69
). Tvrdenia, ktoré sa týkajú imunity stanovenej v článku 9 prvom odseku písm. b) tohto protokolu, sú nedôvodné, keďže Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho výkladu rozsudku Junqueras Vies.
206.
V treťom rade, pokiaľ ide o tvrdenie založené na dôvernosti konania pred výborom JURI, už som sa ním zaoberal (
70
).
207.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba druhú časť piateho dôvodu zamietnuť.
3. Záver týkajúci sa piateho odvolacieho dôvodu
208.
Vzhľadom na úvahy, ktoré som uviedol vyššie, sa domnievam, že piaty odvolací dôvod by sa mal zamietnuť.
G.
O trovách
209.
Pokiaľ ide o odvolanie podané odvolateľom v prvom rade a odvolateľkou v treťom rade v súlade s článkom 142 rokovacieho poriadku uplatniteľného na základe jeho článku 184 na konanie o odvolaní, o trovách konania rozhodne Súdny dvor podľa voľnej úvahy. Keďže v prejednávanej veci sú okolnosti odôvodňujúce zastavenie konania o odvolaní nezávislé od účastníkov konania, treba rozhodnúť, že každý z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania.
210.
Pokiaľ ide o odvolanie podané odvolateľom v druhom rade, keďže tieto návrhy sa obmedzujú na analýzu tretieho, piateho a šiesteho odvolacieho dôvodu, nenavrhujem náhradu trov konania, keďže výsledok v tomto ohľade závisí od výsledku ostatných dôvodov v súlade s článkom 138 rokovacieho poriadku.
V. Návrh
211.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor:
–
vyhlásil, že konanie o odvolaní, ktoré podali Carles Puigdemont i Casamajó a Clara Ponsatí i Obiols, sa zastavuje,
–
pokiaľ ide o odvolanie, ktoré podali Carles Puigdemont i Casamajó a Clara Ponsatí i Obiols, rozhodol, že každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania,
–
zamietol tretí, piaty a šiesty odvolací dôvod, ktoré uviedol Antoni Comín i Oliveres.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Ako vyplýva z bodu 54 napadnutého rozsudku, poznamenávam, že tieto tri rozhodnutia sú takmer identické, s výnimkou mien dotknutých poslancov, dátumu prijatia niektorých súdnych aktov, a pokiaľ ide o C. Ponsatí i Obiols, okolnosti jej zvolenia do parlamentu a skutočnosti, že je v predmetnom trestnom konaní stíhaná výlučne za údajný trestný čin rozvracania štátu.
(
3
)	Ú. v. EÚ C 326, 2012, s. 266.
(
4
)	Ú. v. EÚ L 302, 2019, s. 1, v znení pred zmenou vykonanou rozhodnutím Parlamentu zo 17. januára 2023.
(
5
)	DOGC č. 7449A, zo 6. septembra 2017, s. 1.
(
6
)	DOGC č. 7451A, z 8. septembra 2017, s. 1.
(
7
)	T. j. tretí, piaty, šiesty a siedmy dôvod.
(
8
)	Rozsudok zo 6. septembra 2018, Bank Mellat/Rada (C‑430/16 P, EU:C:2018:668, bod 49 a citovaná judikatúra).
(
9
)	Rozsudok zo 17. septembra 2015, Mory a. i./Komisia (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, bod 58 a citovaná judikatúra).
(
10
)	Rozsudok z 13. júla 2023, D & A Pharma/EMA (C‑136/22 P, EU:C:2023:572, bod 44 a citovaná judikatúra).
(
11
)	Rozsudok z 18. októbra 2018, Gul Ahmed Textile Mills/Rada (C‑100/17 P, EU:C:2018:842, bod 37 a citovaná judikatúra).
(
12
)	Pozri bod 22 vyššie.
(
13
)	V tejto súvislosti poznamenávam, že 12. septembra 2024 podal odvolateľ v druhom rade na Všeobecný súd žalobu podľa článku 263 ZFEÚ, zapísanú pod číslom T‑477/24, ktorou sa domáhal zrušenia rozhodnutia Európskeho parlamentu neuznať jeho postavenie zvoleného poslanca Parlamentu na volebné obdobie 2024 – 2029. Táto vec bola po späťvzatí návrhu odvolateľa vymazaná uznesením predsedu ôsmej komory Všeobecného súdu zo 14. novembra 2024, Comín i Oliveres/Parlament (T‑477/24, EU:T:2024:836).
(
14
)	Rozsudok z 19. decembra 2019 (C‑502/19, ďalej len rozsudok Junqueras Vies, EU:C:2019:1115, výrok).
(
15
)	Pozri návrhy, ktoré som predniesol vo veci Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:958, body 3 a 4).
(
16
)	Pozri v tejto súvislosti rozsudok ESĽP, 17. mája 2016, Karácsony a i. v. Maďarsko (CE:ECHR:2016:0517JUD004246113, bod 138), rozsudok ESĽP, 20. december 2016, Uspaskich v. Litva (CE:ECHR:2016:1220JUD001473708, bod 98), citované Súdnym dvorom v rozsudku Junqueras Vies.
(
17
)	Rozsudok Junqueras Vies (bod 84 a citovaná judikatúra).
(
18
)	Pozri návrhy, ktoré som predniesol vo veci Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:958, bod 5).
(
19
)	Rozsudok ESĽP, 20. decembra 2016, Uspaskich v. Litva, CE:ECHR:2016:1220JUD001473708, bod 91.
(
20
)	Pozri najmä rozsudky zo 17. januára 2013, Gollnisch/Parlament (Spojené veci T‑346/11 a T‑347/11, EU:T:2013:23, bod 60); z 8. novembra 2018, Troszczynski/Parlament (T‑550/17, EU:T:2018:754, bod 44); z 1. decembra 2021, Jalkh/Parlament (T‑230/21, EU:T:2021:848, bod 24), ako aj z 26. júna 2024, Fest/Parlament (T‑305/23, EU:T:2024:422, bod 24).
(
21
)	Všeobecný súd kvalifikuje rozhodnutia o zbavení imunity ako „rozhodnutia politickej povahy“. V tejto súvislosti zo správy o rozsahu a zbavení parlamentných imunít, ktorú prijala Benátska komisia na svojom 98. plenárnom zasadnutí (Benátky, 21. – 22. marca 2014) (ďalej len „správa Benátskej komisie“), vyplýva, že táto kvalifikácia zodpovedá kvalifikácii, ktorú uvádzajú niektoré vnútroštátne právne poriadky (bod 135 správy Benátskej komisie). Bez ohľadu na to, aký výraz sa použije na opis povahy tohto rozhodnutia, najdôležitejšia je široká miera voľnej úvahy Parlamentu pri jeho prijímaní.
(
22
)	Rozsudok zo 17. septembra 2020, Troszczynski/Parlament (C‑12/19 P, EU:C:2020:725, bod 25).
(
23
)	Pozri v tomto zmysle uznesenie podpredsedu Súdneho dvora z 24. mája 2022, Puigdemont a Casamajó a. i/Parlament a Španielsko [C‑629/21 P(R), EU:C:2022:413, body 193 a 194].
(
24
)	Rozsudok z 1. februára 2024, Scania a i./Komisia (C‑251/22 P, EU:C:2024:103, bod 70 a citovaná judikatúra).
(
25
)	Druhá veta bodu 8 oznámenia č. 11/2019 nie je relevantná z hľadiska problematiky, ktorá je predmetom prvej časti tretieho dôvodu. Naproti tomu nie je irelevantná pre analýzu druhej časti tohto dôvodu a bude uvedená v nasledujúcej časti.
(
26
)	Rozsudok z 22. decembra 2022, Parlement/Moi (C‑246/21 P, EU:C:2022:1026, bod 35 a citovaná judikatúra).
(
27
)	Pozri bod 60 vyššie.
(
28
)	Rozsudok zo 7. marca 2024, Nevinnomysskij Azot a NAK Azot/Komisia (C‑725/22 P, EU:C:2024:217, bod 94 a citovaná judikatúra).
(
29
)	Rozsudok z 12. decembra 2024, DD/FRA (C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, bod 34 a citovaná judikatúra).
(
30
)	Rozsudok z 12. decembra 2024, DD/FRA (C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, bod 35 a citovaná judikatúra).
(
31
)	Rozsudok z 11. decembra 2019, Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon (C‑332/18 P, EU:C:2019:1065, bod 149 a citovaná judikatúra).
(
32
)	Pozri rozsudok zo 16. septembra 2020, BP/FRA (C‑669/19 P, EU:C:2020:713, bod 41 a citovaná judikatúra).
(
33
)	Pozri rozsudok zo 16. septembra 2020, BP/FRA (C‑669/19 P, EU:C:2020:713, bod 41 a citovaná judikatúra).
(
34
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. marca 2022, WV/ESVČ (C‑162/20 P, EU:C:2022:153, body 67 až 69 a citovaná judikatúra).
(
35
)	Rozsudok z 9. novembra 2017, TV2/Danmark/Komisia (C‑649/15 P, EU:C:2017:835, bod 61 a citovaná judikatúra).
(
36
)	Pozri bod 54 vyššie.
(
37
)	Rozsudok z 9. septembra 2003, Kik/ÚHVT (C‑361/01 P, EU:C:2003:434, bod 101).
(
38
)	Pozri bod 194 správy Benátskej komisie.
(
39
)	Založený na porušení imunít stanovených v článku 343 ZFEÚ a článku 9 protokolu č. 7 v spojení s článkom 6, článkom 39 ods. 2 a článkom 45 Charty, ako aj článkom 5 ods. 2 rokovacieho poriadku
(
40
)	Založený na porušení zásad riadnej správy vecí verejných a rovnosti zaobchádzania.
(
41
)	Deviatim výhradám prvej časti predchádza úvodná výhrada týkajúca sa porušenia základných práv odvolateľov. Keďže táto otázka je predmetom štvrtej výhrady, nie je potrebné ju považovať za samostatnú výhradu, a preto ju preskúmam v rámci štvrtej výhrady.
(
42
)	Pozri bod 116 vyššie.
(
43
)	Pozri bod 43 vyššie.
(
44
)	Pozri body 162, 188 a 190 správy Benátskej komisie.
(
45
)	Rozsudok z 27. apríla 2023, Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro a i./Komisia (C‑549/21 P, EU:C:2023:340, bod 80 a citovaná judikatúra).
(
46
)	Rozsudok Junqueras Vies, bod 78.
(
47
)	Rozsudok Junqueras Vies, bod 80.
(
48
)	Rozsudok Junqueras Vies, bod 79.
(
49
)	Rozsudok z 10. júla 1986, Wybot (149/85, EU:C:1986:310, bod 27).
(
50
)	Pozri poznámku pod čiarou 41 vyššie.
(
51
)	Rámcové rozhodnutie Rady z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (Ú. v. ES L 190, 2002, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 34).
(
52
)	Pozri bod 125 vyššie.
(
53
)	Pozri bod 168 správy Benátskej komisie.
(
54
)	Rozsudok z 28. septembra 2023, Changmao Biochemical Engineering/Komisia (C‑123/21 P, EU:C:2023:708, bod 185 a citovaná judikatúra).
(
55
)	Rozsudok zo 4. októbra 2024, Mylan IRE Healthcare/Komisia (C‑237/22 P, EU:C:2024:850, bod 84 a citovaná judikatúra).
(
56
)	Body 339 až 365 žaloby o neplatnosť.
(
57
)	Pozri body 143 a 144 vyššie.
(
58
)	Pozri nasledujúcu časť nižšie.
(
59
)	Pozri body 138 a 145 vyššie.
(
60
)	Uznesenie z 22. decembra 2022, Jalkh/Parlament, (C‑82/22 P, EU:C:2022:1039, bod 38).
(
61
)	V tejto súvislosti pozri rozsudok z 12. decembra 2024, DD/FRA (C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, bod 35 a citovanú judikatúru).
(
62
)	Pozri bod 128 vyššie.
(
63
)	Pozri v tejto súvislosti, časť IV.C vyššie, najmä body 43 až 45.
(
64
)	Pozri časť IV.E.1 vyššie.
(
65
)	Pozri časť IV.C vyššie, najmä body 43 až 45.
(
66
)	Rozsudok z 22. decembra 2022, Parlament/Moi (C‑246/21 P, EU:C:2022:1026, bod 34 a citovaná judikatúra).
(
67
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. apríla 2023, Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro a i./Komisia (C‑549/21 P, EU:C:2023:340, bod 80 a citovanú judikatúru).
(
68
)	Pozri bod 126 vyššie.
(
69
)	Pozri bod 203 vyššie.
(
70
)	Pozri časť IV.D.4 vyššie.