ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (desiata komora)
z 27. novembra 2025(*)
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Voľný pohyb pracovníkov – Článok 45 ZFEÚ – Nariadenie (ES) č. 492/2011 – Článok 7 ods. 1 – Sociálna politika – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní – Smernica 2000/78/ES – Zákaz diskriminácie na základe veku – Systém odmeňovania úradníkov – Vnútroštátna právna úprava vylučujúca započítanie predchádzajúcich období rovnocennej činnosti dosiahnutých v inom členskom štáte – Vylúčenie priznať úradníkovi povýšenie po rozhodnutí, ktoré patrí do diskrečnej právomoci správneho orgánu – Povýšenie podliehajúce odpracovaniu určitého počtu rokov v služobnom pomere – Vnútroštátna právna úprava vylučujúca započítanie predchádzajúcich období rovnocennej činnosti dosiahnutých v dotknutom členskom štáte “
Vo veci C‑356/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Landesverwaltungsgericht Kärnten (Správny súd spolkovej krajiny Korutánsko, Rakúsko) zo 16. mája 2024 a doručený Súdnemu dvoru 16. mája 2024, ktorý súvisí s konaním:
A. B.
proti
Kärntner Landesregierung,
SÚDNY DVOR (desiata komora),
v zložení: predseda desiatej komory J. Passer, predsedníčka piatej komory M. L. Arastey Sahún (spravodajkyňa), sudca D. Gratsias,
generálny advokát: R. Norkus,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–        rakúska vláda, v zastúpení: A. Posch a J. Schmoll, splnomocnení zástupcovia,
–        Európska komisia, v zastúpení: S. Delaude a B.‑R. Killmann, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 45 ZFEÚ, článku 7 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 492/2011 z 5. apríla 2011 o slobode pohybu pracovníkov v rámci Únie (Ú. v. EÚ L 141, 2011, s. 1), článkov 1, 2 a 6 smernice Rady 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní (Ú. v. ES L 303, 2000, s. 16; Mim. vyd. 05/004, s. 79), ako aj článkov 20 a 21 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi A. B. a Kärntner Landesregierung (vláda spolkovej krajiny Korutánsko, Rakúsko) vo veci nezapočítania určitých predchádzajúcich období profesijnej činnosti, ktorú A. B. vykonával tak v Rakúsku, ako aj v zahraničí, na účely stanovenia počtu odpracovaných rokov v rámci odmeňovania úradníkov.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 2000/78
3        Článok 1 smernice 2000/78 s názvom „Účel“ upravuje:
„Účelom tejto smernice je ustanovenie všeobecného rámca pre boj proti diskriminácii v zamestnaní a povolaní na základe náboženstva alebo viery, zdravotného postihnutia, veku alebo sexuálnej orientácie, s cieľom zaviesť v členských štátoch uplatňovanie zásady rovnakého zaobchádzania.“
4        Článok 2 tejto smernice, nazvaný „Pojem diskriminácie“, znie:
„1.      Na účely tejto smernice sa pod pojmom ‚zásada rovnakého zaobchádzania‘ rozumie, že nemá existovať žiadna priama alebo nepriama diskriminácia založená na ktoromkoľvek z dôvodov uvedených v článku 1.
2.      Na účely odseku 1:
a)      o priamu diskrimináciu ide vtedy, ak sa z niektorého z dôvodov uvedených v § 1 zaobchádza s jednou osobou nepriaznivejšie, ako sa v porovnateľnej situácii zaobchádza, zaobchádzalo alebo by sa mohlo zaobchádzať s inou osobou.
b)      o nepriamu diskrimináciu ide, keď zdanlivo neutrálne ustanovenie, kritérium alebo prax by uviedla osoby určitého náboženstva alebo viery, s určitým zdravotným postihnutím, určitého veku alebo určitej sexuálnej orientácie do nevýhodného postavenia v porovnaní s inými osobami, iba ak:
i)      takýto predpis, kritérium alebo zvyklosť sú objektívne odôvodnené oprávneným cieľom a prostriedky na dosiahnutie tohto cieľa sú primerané a nevyhnutné,
…“
5        V článku 3 tejto smernice, nazvanom „Rozsah“, sa v odseku 1 písm. c) uvádza:
„V rámci právomocí delegovaných na spoločenstvo sa bude táto smernica vzťahovať na všetky osoby, tak vo verejnom ako i v súkromnom sektore, vrátane verejných orgánov vo vzťahu k:
…
c)      podmienkam zamestnania a pracovným podmienkam vrátane podmienok prepúšťania a odmeňovania.“
6        Článok 6 tejto smernice, nazvaný „Odôvodnené rozdiely v zaobchádzaní z dôvodu veku“, stanovuje:
„1.      Bez ohľadu na článok 2 ods. 2 členské štáty môžu stanoviť, že rozdiely v zaobchádzaní z dôvodu veku nie sú diskrimináciou, ak v kontexte vnútroštátnych právnych predpisov sú objektívne a primerane odôvodnené oprávneným cieľom, vrátane zákonnej politiky zamestnanosti, trhu práce a cieľov odbornej prípravy, a ak prostriedky na dosiahnutie tohto cieľa sú primerané a nevyhnutné.
…
2.      Bez ohľadu na článok 2 ods. 2, členské štáty môžu určiť, že v zamestnaneckých systémoch sociálneho zabezpečenia stanovenie veku pre možnosť alebo nárok na odchod do starobného alebo invalidného dôchodku vrátane stanovenia odlišných vekových hraníc v uvedených systémoch pre zamestnancov alebo skupiny alebo kategórie zamestnancov a využitie vekového kritéria v kontexte takýchto systémov v poistných matematických výpočtoch nie je diskrimináciou na základe veku za predpokladu, že dôsledkom tohto nebude diskriminácia na základe pohlavia.“
Nariadenie č. 492/2011
7        Článok 7 ods. 1 nariadenia č. 492/2011 stanovuje:
„S pracovníkom, ktorý je štátnym príslušníkom členského štátu, sa na území iného členského štátu nesmie z dôvodu jeho štátnej príslušnosti zaobchádzať inak ako s vlastnými pracovníkmi, pokiaľ ide o podmienky zamestnania a pracovné podmienky, najmä odmeňovanie, prepustenie, a ak by sa stal nezamestnaným, opätovné začlenenie do práce alebo zamestnania.“
Rakúske právo
8        Ustanovenie § 143 Kärntner Dienstrechtsgesetz (zákon spolkovej krajiny Korutánsko o služobnom pomere) z roku 1994 (LGBl. č. 71/1994), v znení zákona spolkovej krajiny Korutánsko č. 81 z 21. októbra 2021 (LGBl. č. 81/2021) (ďalej len „K‑DRG“), nazvaného „Služobný postup“, stanovuje:
„1.      Služobný postup sa určuje na základe referenčného dátumu na účely postupu do vyššieho platového stupňa. Ak toto ustanovenie neustanovuje inak, obdobie potrebné na postup do druhého platového stupňa kategórie zamestnania III je päť rokov a dva roky v prípade iných platových stupňov.
2.      K služobnému postupu dochádza k 1. januáru alebo 1. júlu po dosiahnutí dvojročného alebo päťročného obdobia (deň služobného postupu), pokiaľ v tento deň nebol posunutý alebo zastavený. Dvojročná alebo päťročná lehota platí aj vtedy, ak k jej uplynutiu dôjde aj v deň služobného postupu, ak končí pred uplynutím 31. marca, resp. 30. septembra, ktorý nasleduje po dni služobného postupu.
…“
9        Podľa § 145 K‑DRG s názvom „Referenčný dátum na účely postupu do vyššieho platového stupňa“:
„1.      S výhradou obmedzení uvedených v odsekoch 4 až 8 sa referenčný dátum, ktorý treba zohľadniť na účely postupu do vyššieho platového stupňa, stanoví spätne odo dňa prijatia do zamestnania na základe období po 30. júni v roku, počas ktorého bolo ukončených deväť rokov školskej dochádzky alebo by týchto deväť rokov školskej dochádzky bolo ukončených po prijatí na prvý stupeň vzdelávania:
(1)      obdobia uvedené v odseku 2 sa zohľadnia v celom rozsahu;
(2)      ostatné obdobia, ktoré
a)      spĺňajú kritériá podľa odseku 3, sa zohľadnia v celom rozsahu;
b)      nespĺňajú kritériá podľa odseku 3;
a. a.)      sa zohľadnia v celom rozsahu až do troch rokov a
bb)      sa zohľadnia spolovice až do ďalších troch rokov.
…
11.      Obdobia podľa odseku 2 a odseku 1 bodu 2, v ktorých bola vykonávaná pracovná činnosť, v prípade ktorých ide v súvislosti s činnosťami vykonávanými v čase začiatku služby o rovnocennú pracovnú činnosť, poskytujú rovnocenné pracovné skúsenosti, sa zohľadnia v celom rozsahu, ak boli tieto obdobia mimo územia Rakúska vykonávané
(1)      na území zmluvného štátu [Dohody o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992 (Ú. v. ES L 1, 1994, s. 3)] alebo členského štátu Európskej únie, alebo
(2)      v štáte, ktorého štátni príslušníci majú rovnaké práva na prístup k zamestnaniu ako rakúski štátni príslušníci, alebo
(3)      v inštitúcii Európskej únie alebo v inej medzištátnej inštitúcii, ku ktorej Rakúsko patrí.
…“
10      Ustanovenie § 181 K‑DRG, nazvané „Povýšenie“, znie takto:
„1.      Povýšenie je vymenovanie úradníka všeobecnej správy do najbližšej vyššej služobnej triedy jeho kategórie zamestnania.
…
3.      Ak je odmena zodpovedajúca najnižšiemu platovému stupňu novej služobnej triedy stanovenej pre kategóriu zamestnania úradníka nižšia ako jeho predchádzajúca odmena, úradník má nárok na platový stupeň zodpovedajúci predchádzajúcej odmene, ale ak takáto odmena nie je stanovená, má nárok na platový stupeň zodpovedajúci bezprostredne vyššej odmene.
4.      Po povýšení postupuje úradník v čase, v ktorom podľa odseku 3 v doterajšej služobnej triede splnil podmienky na dosiahnutie najbližšieho vyššieho platového stupňa novej služobnej triedy, najneskôr však po dvoch rokoch. Obdobie strávené v najvyššom platovom stupni služobnej triedy sa zohľadní v rozsahu štyroch rokov. Odchylne od toho sa v tých prípadoch, v ktorých sa pre povýšenie do vyššej služobnej triedy nevyhnutne stanovuje dosiahnutie dvoch rokov v najvyššom platovom stupni nižšej služobnej triedy, obdobie strávené v najvyššom platovom stupni tejto služobnej triedy sa zohľadní v rozsahu štyroch rokov, pokiaľ presahuje obdobie nevyhnutne dosiahnuté v tomto platovom stupni. § 143 a 144 sa uplatnia primerane.
…“
11      Ustanovenie § 305b K‑DRG, nazvané „Pôsobnosť jednotlivých ustanovení“, stanovuje:
„…
2.      K novému stanoveniu referenčného dátumu na účely postupu do vyššieho platového stupňa a z toho vyplývajúcemu zaradeniu do platovej triedy na základe § 143 a 145 tohto zákona, v znení zákona [č. 60 spolkovej krajiny Korutánsko z 13. júna 2019], z úradnej moci dôjde bez zbytočného odkladu a len v tých prípadoch, v ktorých sa existujúce zaradenie do platovej triedy urči referenčným dátumom na účely postupu do vyššieho platového stupňa. …
…
4.      …
(1)      [Na osoby, pri ktorých nedôjde k novému stanoveniu referenčného dátumu na účely postupu do vyššieho platového stupňa podľa odseku 2] sa [§ 143 a 145] tohto zákona uplatní naďalej v znení platnom 31. decembra 2003, ak ich referenčný dátum na účely postupu do vyššieho platového stupňa bol určený podľa § 145 tohto zákona v znení platnom 30. septembra 1995, uplatní sa naďalej v znení platnom 30. septembra 1995.
…“
12      Podľa článku VI ods. 7 Gesetz, mit dem das Kärntner Dienstrechtsgesetz 1994 (20. K‑DRG‑Novelle), das Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz 1994 (17. Kärntner Landesvertrags-bedienstetengesetz‑Novelle), das Kärntner Gemeindebediensteten-gesetz, das Kärntner Stadtbeamtengesetz 1993 und das Kärntner Gemeindeverragsbedienstetengesetz geändert werden [zákon, ktorým sa mení zákon spolkovej krajiny Korutánsko o služobnom pomere z roku 1994 (20. novela zákona spolkovej krajiny Korutánsko o služobnom pomere), zákon spolkovej krajiny Korutánsko z roku 1994 o obecných zmluvných úradníkoch (17. novela zákona spolkovej krajiny Korutánsko o postavení zmluvných zamestnancov), zákon o obecných zamestnancoch v Korutánsku, zákon o obecných úradníkoch Korutánska z roku 1993 a zákon o zmluvných zamestnancoch v Korutánsku] zo 7. júla 2011 (LGBl. č. 82/2011, ďalej len „zákon č. 82/2011“):
„7.      K novému stanoveniu referenčného dátumu na účely postupu do vyššieho platového stupňa a z toho vyplývajúcemu zaradeniu do platovej triedy alebo v rámci tabuľky odmeňovania na základe § 143 a 145 [K‑DRG], v znení článku I, alebo § 41 a 42 [Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz] [zákon spolkovej krajiny Korutánsko o postavení zmluvných zamestnancov] v znení článku II, dôjde len na návrh a len v tých prípadoch, v ktorých sa existujúce zaradenie do platovej triedy určuje referenčným dátumom na účely postupu do vyššieho platového stupňa. …“
13      Podľa článku VIII ods. 3 Gesetz, mit dem das Kärntner Dienstrechtsgesetz 1994 (39. K‑DRG‑Novelle), das Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz 1994 (32. K‑LVBG‑Novelle), das Kärntner Gemeindebedienstetengesetz, das Kärntner Gemeindevertrags-bedienstetengesetz, das Kärntner Stadtbeamtengesetz 1993, das Kärntner Pensionsgesetz 2010 und das Kärntner Landes‑Personalvertretungsgesetz geändert werden [zákon, ktorým sa mení zákon spolkovej krajiny Korutánsko o služobnom pomere z roku 1994 (39. novela K‑DRG), zákon spolkovej krajiny Korutánsko z roku 1994 o obecných zmluvných úradníkoch (32. novela zákona spolkovej krajiny Korutánsko o postavení zmluvných zamestnancov), zákon o obecných zamestnancoch v Korutánsku, zákon o obecných úradníkoch Korutánska z roku 1993, zákon z roku 2010 o dôchodkoch v Korutánsku a zákon o zastupovaní zamestnancov v Korutánsku z 21. októbra 2021 (LGBl. č. 81/2021, ďalej len „zákon č. 81/2021“):
„Ak zamestnanec spolkovej krajiny alebo obecný zamestnanec preukáže predchádzajúce obdobia činnosti v zmysle § 145 ods. 11 a 12 [K‑DRG] v znení článku I tohto zákona alebo § 41 ods. 12 a 13 [Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz] [zákon spolkovej krajiny Korutánsko o postavení zmluvných zamestnancov] v znení článku II tohto zákona, ktoré ešte neboli v celom rozsahu započítané na účely určenia referenčného dátumu pre služobný postup podľa iného ustanovenia a ktoré sa teraz musia započítať v celom rozsahu podľa tohto zákona, referenčný dátum pre služobný postup sa musí na jeho žiadosť primeraným spôsobom upraviť v jeho prospech.“
14      Beschluss der Kärntner Landesregierung zur Festlegung von Richtlinien für die Vorrückung, Zeitvorrückung und Beförderung der Beamten des Landes Kärnten (LAD‑PW‑22/1-98) [uznesenie vlády spolkovej krajiny Korutánsko, ktorým sa stanovujú usmernenia o služobnom postupe, služobnom postupe podľa odpracovaných rokov a povýšení úradníkov spolkovej krajiny Korutánsko (LAD‑PW‑22/1-98)], z 20. októbra 1998 okrem iného stanovuje:
„Povyšovanie úradníkov spolkovej krajiny patrí do diskrečnej právomoci spolkovej vlády.
Pre povýšenie prichádzajú do úvahy len úradníci, ktorí spĺňajú nižšie uvedené podmienky a ich služobný výkon a schopnosti, ako aj služobný postup a správanie vo voľnom čase odôvodňujú povýšenie, pričom sa zohľadní jednotlivý plán pracovných miest a plán systematizácie pracovných miest.
Podmienky z časového hľadiska:
Kategória zamestnania
Služobná trieda V
Služobná trieda VI
Služobná trieda VII
Služobná trieda VIII
A
9 rokov
13 rokov
19 rokov
30 rokov
B
19 rokov
25 rokov
31 rokov
C
29 rokov
Tieto roky sa počítajú od referenčného dátumu na účely postupu do vyššieho platového stupňa.
…“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
15      A. B. je rakúsky štátny príslušník narodený v roku 1968, ktorý začal pracovať pre spolkovú krajinu Korutánsko (ďalej len „spolková krajina“) ako zmluvný zamestnanec 3. októbra 2005. Od 1. októbra 1987 do 4. apríla 2003 vrátane pracoval u súkromných zamestnávateľov v Rakúsku a v zahraničí a následne bol zamestnaný spolkovou krajinou na základe pracovného potvrdenia („Dienstzettel“), ktoré sa vzťahovalo na obdobie od 13. októbra 2003 do 2. októbra 2005.
16      Pri nástupe A. B. do pracovného pomeru ako zmluvného zamestnanca v spolkovej krajine bol referenčný dátum na účely jeho služobného postupu stanovený na 8. september 2001. V súlade s § 41 Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz (zákon spolkovej krajiny Korutánsko o štatúte zmluvných zamestnancov) z roku 1994 (LGBl. č. 73/1994), v znení uplatniteľnom ku dňu tohto nástupu do služby, bola na tento účel zohľadnená doba štyroch rokov, 0 mesiacov a 25 dní, ktorá zodpovedala dobe, počas ktorej A. B. vykonával vojenskú službu alebo službu vojenskej zálohy, ako aj dobe, počas ktorej vykonával činnosť v pracovnom pomere spolkovej krajiny na základe uvedeného potvrdenia o výkone funkcie, ku ktorej sa pripočítalo obdobie jedného roka a šiestich mesiacov. Toto posledné uvedené obdobie zodpovedá maximálnej dĺžke, ktorú bolo podľa rakúskeho práva možné započítať, ako období zamestnania odpracovaných v súkromnom sektore, ktoré nemali podstatný význam na pridelenie do služby spolkovej krajiny a ktorých započítanie nebolo odôvodnené verejným záujmom.
17      Následne bol A. B. vymenovaný za úradníka s účinnosťou od 1. januára 2010 na pracovné miesto patriace do kategórie B s platovou triedou III a platovým stupňom 7 a odvtedy sa jeho postavenie z hľadiska systému odmeňovania riadi K‑DRG. Referenčným dátumom na účely služobného postupu, ktorý bol použitý podľa § 145 zákonom spolkovej krajiny Korutánsko o služobnom pomere, v znení uplatniteľnom ku dňu tohto vymenovania, je takisto 8. september 2001.
18      Dňa 1. júla 2011 bol A. B. povýšený do vyššieho platového stupňa a v nasledujúcich rokoch bol povýšený do ďalších platových stupňov. Dňa 1. januára 2016 a potom 1. januára 2022 bol A. B. povýšený do najbližšej vyššej platovej triedy, a to do platovej triedy V a neskôr do platovej triedy VI.
19      Dňa 14. novembra 2022 A. B. na základe zákona č. 81/2021 požiadal o započítanie predchádzajúcich období zamestnania rovnocenného so zamestnaním úradníka, ktoré odpracoval v Rakúsku a v zahraničí, a v dôsledku toho o dodatočné vyplatenie rozdielu v odmene, na ktorý má podľa jeho názoru nárok.
20      Rozhodnutím z 20. septembra 2023 vláda spolkovej krajiny Korutánsko zamietla túto žiadosť na základe článku VI ods. 7 zákona č. 82/2011 z dôvodu, že vzhľadom na to, že vymenovanie A. B. do platovej triedy VI bolo dôsledkom povýšenia, jeho situácia z hľadiska režimu odmeňovania už nebola určovaná referenčným dátumom na účely služobného postupu.
21      A. B. podal proti tomuto rozhodnutiu žalobu na Landesverwaltungsgericht Kärnten (Správny súd spolkovej krajiny Korutánsko, Rakúsko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
22      Tento súd uvádza, že podľa § 145 ods. 11 K‑DRG, v znení vyplývajúcom zo zákona č. 81/2021, sa predchádzajúce obdobia rovnocennej činnosti dosiahnuté v zahraničí musia zohľadniť na účely určenia referenčného dátumu pre služobný postup.
23      Ustanovenie § 305b ods. 2 K‑DRG, podobne ako článok VI ods. 7 zákona č. 82/2011, však úradníkom neumožňuje požiadať o preskúmanie referenčného dátumu pre ich služobný postup, ak boli povýšení, keďže toto povýšenie má za následok, že sa na nich vzťahuje iný režim odmeňovania a služobného postupu.
24      Po prvé sa v tejto súvislosti sa uvedený súd domnieva, že článok 45 ZFEÚ a článok 7 ods. 1 nariadenia č. 492/2011 bránia takýmto vnútroštátnym ustanoveniam, ak na účely určenia počtu odpracovaných rokov už nemožno započítať predchádzajúce obdobia rovnocennej činnosti v zahraničí, ktoré neboli započítané predtým, a že z tohto dôvodu počet odpracovaných rokov v rámci platovej tabuľky nemôže byť prehodnotený, zatiaľ čo podľa iného ustanovenia K‑DRG so všeobecnou pôsobnosťou sa také započítanie v zásade musí vykonať.
25      Po druhé vzhľadom na to, že dosiahnutie povýšenia je podmienené dosiahnutím určitého služobného veku, vnútroštátny súd z toho vyvodzuje, že toto povýšenie sa týka hlavne starších úradníkov, a tí sú v dôsledku toho dotknutí aj tým, že sa nemôžu domáhať započítania predchádzajúcich období rovnocennej činnosti na účely určenia referenčného dátumu na účely služobného postupu. Zastáva preto názor, že predmetná rakúska právna úprava by mohla predstavovať nepriamu diskrimináciu na základe veku.
26      Po tretie vnútroštátny súd uvádza, že hoci § 145 K‑DRG vyžaduje, aby sa v celom rozsahu započítali predchádzajúce obdobia rovnocennej činnosti dosiahnuté mimo Rakúska, neplatí to v prípade predchádzajúcich období rovnocennej činnosti dosiahnutých v súkromnom sektore a na vnútroštátnom území. Takéto vylúčenie by však bolo nezlučiteľné s článkom 20 Charty, ktorý zakotvuje zásadu rovnosti zaobchádzania, ako aj s článkom 45 ZFEÚ a článkom 7 ods. 1 nariadenia č. 492/2011, ktoré zakotvujú voľný pohyb pracovníkov.
27      Za týchto podmienok Landesverwaltungsgericht Kärnten (Správny súd spolkovej krajiny Korutánsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa právo Únie, najmä článok 45 ZFEÚ a článok 7 ods. 1 nariadenia č. 492/2011 vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej úprave, podľa ktorej sa predchádzajúce obdobia zamestnania v inej krajine EÚ viac nezohľadnia pri referenčnom dátume na účely postupu do vyššieho platového stupňa, ak k existujúcemu zaradeniu úradníka do platovej triedy došlo výkonom diskrečnej právomoci zamestnávateľa (povýšenie) a nie na základe odpracovaných rokov a táto vnútroštátna úprava stanovuje, že nové stanovenie referenčného dátumu na účely postupu do vyššieho platového stupňa sa vykoná len vtedy, ak sa existujúce zaradenie do platovej triedy určí referenčným dátumom na účely postupu do vyššieho platového stupňa?
2.      Má sa právo Únie, najmä články 1, 2 a 6 smernice 2000/78 v spojení s článkom 21 Charty vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej úprave, podľa ktorej sa príslušné predchádzajúce obdobia zamestnania v inom členskom štáte Únie viac nezohľadnia pri referenčnom dátume na účely postupu do vyššieho platového stupňa, ak k existujúcemu zaradeniu úradníka do platovej triedy došlo výkonom diskrečnej právomoci zamestnávateľa (povýšenie) a nie na základe odpracovaných rokov a táto vnútroštátna úprava určuje, že nové stanovenie referenčného dátumu na účely postupu do vyššieho platového stupňa sa vykoná len vtedy, ak sa existujúce zaradenie do platovej triedy určí referenčným dátumom na účely postupu do vyššieho platového stupňa, toto povýšenie je však podľa príslušných smerníc zamestnávateľa v zásade upravené až po 19 a 25 rokoch (tieto roky sa počítajú, vychádzajúc z referenčného dátumu na účely postupu do vyššieho platového stupňa), a preto sa týka starších úradníkov?
3.      Bránia zásady voľného pohybu pracovníkov upravené v článku 45 ZFEÚ a článok 20 Charty vnútroštátnej úprave, na základe ktorej sa obdobia rovnocennej pracovnej činnosti zohľadnia pri referenčnom dátume na účely postupu do vyššieho platového stupňa v celom rozsahu, ak táto pracovná činnosť bola vykonávaná mimo územia Rakúska (na území zmluvného štátu [Dohody o Európskom hospodárskom priestore] alebo členského štátu EÚ, v štáte, ktorého štátny príslušník má rovnaké práva na prístup k zamestnaniu ako rakúski štátni príslušníci, alebo v inštitúcii Európskej únie alebo v inej medzištátnej inštitúcii Rakúska), zatiaľ čo rovnaká pracovná činnosť v súkromnom sektore, ktorá bola vykonávaná v tuzemsku, sa nezohľadní?“
O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania a právomoci Súdneho dvora
28      Rakúska vláda spochybňuje prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
29      Úvahy a vysvetlenia vnútroštátneho súdu k prvej a druhej otázke sa podľa nej týkajú § 305b K‑DRG, ktorý sa však nevzťahuje na okolnosti sporu vo veci samej. Odpoveď na tieto dve otázky preto nie je potrebná na rozhodnutie tohto sporu. Na druhej strane prvá a tretia otázka sú podľa nej irelevantné pre rozhodnutie sporu vo veci samej, v rozsahu, v akom sa týkajú výkladu ustanovení práva Únie uplatniteľných na voľný pohyb pracovníkov. Pokiaľ ide konkrétne o prvú otázku, rakúska vláda tvrdí, že doby zamestnania žalobcu vo veci samej mimo Rakúska boli odpracované v rámci jeho vyslania rakúskym zamestnávateľom, v dôsledku čoho sa na tieto obdobia činnosti vzťahujú ustanovenia týkajúce sa voľného pohybu služieb. Pokiaľ ide o tretiu otázku, rakúska vláda sa domnieva, že sa týka výlučne vnútroštátnej situácie.
30      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento súd vymedzí na vlastnú zodpovednosť a ktorých správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť návrh predložený vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými ani právnymi okolnosťami potrebnými na poskytnutie užitočnej odpovede na otázky, ktoré sú mu položené (rozsudok z 9. novembra 2023, Keolis Agen, C‑271/22 a C‑275/22, EU:C:2023:834, bod 38 a citovaná judikatúra).
31      Z tejto judikatúry vyplýva, že Súdny dvor nemôže spochybniť výklad vnútroštátneho práva, z ktorého vychádzal vnútroštátny súd, ani skutkový rámec definovaný v rámci zodpovednosti tohto súdu, ako to v podstate vyzýva rakúska vláda vo svojich tvrdeniach zhrnutých v bode 29 tohto rozsudku.
32      Prvá a druhá otázka sú preto prípustné.
33      Pokiaľ ide o tvrdenie, podľa ktorého ustanovenia týkajúce sa voľného pohybu pracovníkov nie sú uplatniteľné na situáciu posudzovanú v rámci tretej otázky, keďže má čisto vnútroštátnu povahu, treba pripomenúť, že hoci ustanovenia práva Únie, ktorých sa týka prejudiciálna otázka, nie sú uplatniteľné na spor vo veci samej, tieto ustanovenia nie sú relevantné na vyriešenie tohto sporu a požadované rozhodnutie o prejudiciálnej otázke nie je nevyhnutné na to, aby vnútroštátny súd mohol vydať svoj rozsudok, takže túto otázku treba považovať za neprípustnú (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. októbra 2024, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, bod 38).
34      Treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry, ak právna situácia nepatrí do pôsobnosti práva Únie, Súdny dvor nemá právomoc o nej rozhodnúť a prípadne uvádzané ustanovenia Charty nemôžu samy osebe založiť túto právomoc (rozsudok zo 4. septembra 2025, Gnattai, C‑543/23, EU:C:2025:653, bod 56 a citovaná judikatúra).
35      V prejednávanej veci treba uviesť, že článok 45 ods. 1 ZFEÚ, ktorý v zásade zakazuje akúkoľvek prekážku voľného pohybu pracovníkov, sa uplatňuje na cezhraničné situácie v rámci Únie, a nie v čisto vnútroštátnom kontexte.
36      To isté platí, pokiaľ ide o zákaz diskriminácie stanovený v článku 45 ods. 2 ZFEÚ a článku 7 nariadenia č. 492/2011.
37      Situácia opísaná vnútroštátnym súdom v rámci jeho tretej otázky, a to nezohľadnenie období rovnocennej činnosti vykonávanej v súkromnom sektore v Rakúsku na účely určenia situácie úradníka z hľadiska systému odmeňovania, patrí čisto do vnútroštátneho kontextu.
38      Z uvedeného vyplýva, že článok 45 ods. 1 a 2 ZFEÚ a článok 7 nariadenia č. 492/2011 sa na takúto situáciu neuplatňujú.
39      V dôsledku toho v prejednávanej veci chýba existencia väzby podľa článku 51 Charty, ktorá by odôvodňovala posúdenie predmetnej situácie z hľadiska jej článku 20.
40      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba prijať záver, že v rozsahu, v akom sa tretia otázka týka výkladu článku 20 Charty, Súdny dvor nemá právomoc rozhodnúť, a v rozsahu, v akom sa týka článku 45 ZFEÚ, je táto otázka neprípustná.
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
41      Na úvod treba konštatovať, že svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd okrem iného pýta, či článok 45 ZFEÚ bráni právnej úprave členského štátu, ktorá za určitých okolností vylučuje zohľadnenie období rovnocennej činnosti dosiahnutých osobou v inom štáte Európskeho hospodárskeho priestoru (EHP) pred nástupom tejto osoby do služobného pomeru v tomto členskom štáte.
42      Na účely odpovede na túto otázku treba hneď na úvod zdôrazniť, že k zohľadneniu predchádzajúcich období rovnocennej činnosti vykonávanej pracovníkom jedného členského štátu v inom štáte EHP s cieľom odmeniť jeho predchádzajúcu odbornú prax musí dôjsť spôsobom, ktorý vylučuje akúkoľvek diskrimináciu na základe štátnej príslušnosti v súlade s článkom 45 ods. 2 ZFEÚ a článkom 7 nariadenia č. 492/2011, ako aj akúkoľvek prekážku voľného pohybu zakotveného v článku 45 ods. 1 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. októbra 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, body 21 a 54).
43      Treba teda konštatovať, že prvá otázka sa skladá z dvoch častí.
O prvej časti prvej otázky
44      Na účely preskúmania prvej časti prvej otázky treba uviesť, že podľa informácií vnútroštátneho súdu, ktoré sú zhrnuté v bode 26 tohto rozsudku, § 145 K‑DRG vyžaduje, aby sa v celom rozsahu započítali predchádzajúce obdobia rovnocennej činnosti dosiahnuté mimo Rakúska, zatiaľ čo také započítanie nie je stanovené pre predchádzajúce obdobia rovnocennej činnosti vykonávanej v súkromnom sektore a na vnútroštátnom území.
45      Za týchto podmienok treba usudzovať, že prvou časťou prvej otázky sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 45 ods. 2 ZFEÚ a článok 7 ods. 1 nariadenia č. 492/2011 majú vykladať v tom zmysle, že bránia právnej úprave členského štátu, podľa ktorej sa obdobia rovnocennej činnosti dosiahnuté osobou v inom štáte EHP pred nástupom tejto osoby do služobného pomeru v prvom členskom štáte, ktoré neboli predtým započítané na účely jej platového zaradenia, započítajú so spätnou účinnosťou, pokiaľ situácia tohto úradníka vzhľadom na systém odmeňovania vyplýva zo služobného postupu v závislosti od počtu odpracovaných rokov a nie z jeho povýšenia na základe rozhodnutia patriaceho do diskrečnej právomoci správneho orgánu, zatiaľ čo také započítanie nie je stanovené pre predchádzajúce obdobia rovnocennej činnosti vykonávanej v súkromnom sektore a na vnútroštátnom území.
46      Článok 45 ods. 2 ZFEÚ zakazuje akékoľvek rozdielne zaobchádzanie s pracovníkmi členských štátov na základe štátnej príslušnosti, pokiaľ ide o zamestnanie, odmenu za prácu a ostatné pracovné podmienky. Článok 7 ods. 1 nariadenia č. 492/2011 je iba osobitným výrazom zásady zákazu diskriminácie zakotvenej v článku 45 ods. 2 ZFEÚ v osobitnej oblasti podmienok zamestnávania, ako aj pracovných podmienok, a z tohto dôvodu sa má vykladať rovnako ako posledný uvedený článok (rozsudok z 10. októbra 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, bod 21 a citovaná judikatúra).
47      Právna úprava členského štátu, o akú ide vo veci samej, ktorá stanovuje spôsoby započítania období rovnocennej činnosti, ktoré pracovník dosiahol v štáte EHP pred svojím nástupom do služobného pomeru ako úradník tohto členského štátu na účely stanovenia jeho platového zaradenia, nepochybne patrí do oblasti podmienok zamestnávania a pracovných podmienok. Patrí teda do pôsobnosti ustanovení citovaných v predchádzajúcom bode tohto rozsudku (pozri analogicky rozsudok z 10. októbra 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, bod 22 a citovanú judikatúru).
48      Podľa ustálenej judikatúry zásada rovnosti zaobchádzania zakotvená v článku 45 ZFEÚ zakazuje nielen priamu diskrimináciu na základe štátnej príslušnosti, ale aj akúkoľvek nepriamu formu diskriminácie, ktorá v dôsledku uplatnenia iných kritérií rozlišovania v skutočnosti vedie k rovnakému výsledku [rozsudok z 15. júna 2023, Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca (Špeciálne poradovníky), C‑132/22, EU:C:2023:489, bod 28, ako aj citovanú judikatúru].
49      Pokiaľ ide po prvé o existenciu diskriminácie priamo založenej na štátnej príslušnosti, treba uviesť, že vnútroštátnu právnu úpravu dotknutú vo veci samej, v rozsahu, v akom sa uplatňuje bez rozdielu na všetkých úradníkov prijatých spolkovou krajinou bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť, nemožno považovať za takú diskrimináciu.
50      Po druhé ustanovenie vnútroštátneho práva, aj keď sa bez rozdielu uplatňuje na všetkých pracovníkov bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť, treba považovať za nepriamo diskriminačné, ak je samotnou svojou povahou spôsobilé viac sa dotknúť pracovníkov, ktorí sú štátnymi príslušníkmi iných členských štátov ako tuzemských pracovníkov, a v dôsledku toho hrozí, že podstatnejšie znevýhodní prvých uvedených pracovníkov, pokiaľ nie je objektívne odôvodnené a primerané sledovanému cieľu (rozsudok z 10. októbra 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, bod 24 a citovaná judikatúra).
51      V prejednávanej veci je nesporné, že vylúčenie akéhokoľvek retroaktívneho započítania období rovnocennej činnosti vykonávanej v inom štáte EHP pred nástupom do služobného pomeru, ktoré predtým neboli započítané na účely platového zaradenia úradníka povýšeného na základe rozhodnutia patriaceho do diskrečnej právomoci správneho orgánu, môže znevýhodniť tohto úradníka v porovnaní s úradníkom, ktorý sa nachádza v rovnocennej situácii, a nebol povýšený.
52      Na to, aby tento rozdiel v zaobchádzaní s pracovníkmi na základe toho, u ktorého zamestnávateľa získali svoju odbornú prax, ktorá sa má zohľadniť, bolo možné považovať za nepriamo diskriminačný v zmysle článku 45 ods. 2 ZFEÚ v spojení s článkom 7 ods. 1 nariadenia č. 492/2011, však musí byť svojou povahou spôsobilý viac znevýhodňovať štátnych príslušníkov iných členských štátov ako tuzemských pracovníkov (pozri analogicky rozsudok z 10. októbra 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, bod 31).
53      To však nie je prípad právnej úpravy členského štátu, ktorá rovnako ako právna úprava uvedená v prvej časti prvej otázky vylučuje započítanie akejkoľvek odbornej praxe získanej v súkromnom sektore tohto členského štátu, pričom zároveň stanovuje započítanie období rovnocennej činnosti odpracovaných v inom štáte EHP s výhradou, že dotknutý úradník nebol povýšený na základe rozhodnutia patriaceho do diskrečnej právomoci správneho orgánu. Ak totiž štátni príslušníci iných štátov EHP než dotknutého členského štátu môžu viac ako pracovníci, ktorí sú štátnymi príslušníkmi tohto členského štátu, nadobudnúť odbornú prax v inom štáte EHP, je pravdepodobnejšie, že pred nástupom do služobného pomeru získali odbornú prax v súkromnom sektore v tomto členskom štáte, v dôsledku čoho sa nemožno domnievať, že takáto právna úprava môže svojou povahou znevýhodniť úradníkov, ktorí sú štátnymi príslušníkmi iných členských štátov.
54      Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že právnu úpravu členského štátu, akou je právna úprava uvedená v prvej časti prvej otázky, nemožno považovať za nepriamo diskriminačnú voči pracovníkom, ktorí sú štátnymi príslušníkmi iných štátov EHP, než je uvedený členský štát, a teda za právnu úpravu, ktorá je v rozpore s článkom 45 ods. 2 ZFEÚ a článkom 7 ods. 1 nariadenia č. 492/2011.
55      Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na prvú časť prvej otázky odpovedať tak, že článok 45 ods. 2 ZFEÚ a článok 7 ods. 1 nariadenia č. 492/2011 sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia právnej úprave členského štátu, podľa ktorej sa obdobia rovnocennej činnosti dosiahnuté osobou v inom štáte EHP pred nástupom tejto osoby do služobného pomeru v prvom členskom štáte, ktoré neboli predtým započítané na účely jej platového zaradenia, započítajú so spätnou účinnosťou, pokiaľ situácia tohto úradníka vzhľadom na systém odmeňovania vyplýva zo služobného postupu v závislosti od počtu odpracovaných rokov a nie z jeho povýšenia na základe rozhodnutia patriaceho do diskrečnej právomoci správneho orgánu, zatiaľ čo také započítanie nie je stanovené pre predchádzajúce obdobia rovnocennej činnosti vykonávanej v súkromnom sektore a na vnútroštátnom území.
O druhej časti prvej otázky
56      Druhou časťou prvej otázky sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 45 ods. 1 ZFEÚ má vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave členského štátu, podľa ktorej sa obdobia rovnocennej činnosti dosiahnuté osobou v inom štáte EHP pred nástupom tejto osoby do služobného pomeru v prvom členskom štáte, ktoré neboli predtým započítané na účely jej platového zaradenia, musia započítať so spätnou účinnosťou, pokiaľ situácia tohto úradníka vzhľadom na systém odmeňovania vyplýva zo služobného postupu v závislosti od počtu odpracovaných rokov a nie z jeho povýšenia na základe rozhodnutia patriaceho do diskrečnej právomoci správneho orgánu.
57      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 45 ods. 1 ZFEÚ v zásade zakazuje akékoľvek prekážky voľného pohybu pracovníkov v rámci Únie a že všetky ustanovenia Zmluvy o FEÚ týkajúce sa voľného pohybu osôb majú za cieľ uľahčiť vykonávanie zárobkovej činnosti akejkoľvek povahy štátnymi príslušníkmi členských štátov na území Únie a odporujú im tie opatrenia, ktoré by mohli znevýhodňovať týchto štátnych príslušníkov v prípade, že chcú vykonávať hospodársku činnosť na území iného členského štátu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. októbra 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, bod 40 a citovanú judikatúru).
58      Štátni príslušníci členských štátov majú predovšetkým právo vyplývajúce priamo zo Zmluvy opustiť svoj členský štát pôvodu na účely odchodu na územie iného členského štátu a zdržiavať sa na jeho území na účely výkonu hospodárskej činnosti. V dôsledku toho článok 45 ZFEÚ zakazuje akékoľvek vnútroštátne opatrenie, ktoré štátnym príslušníkom Únie zabraňuje vykonávať základné slobody zaručené týmto článkom alebo ich robí pre nich menej príťažlivými (rozsudok z 10. októbra 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, bod 41 a citovaná judikatúra).
59      Súdny dvor pritom pripomenul, že vnútroštátna právna úprava, ktorá na účely určenia výšky odmeny pracovníka nezohľadňuje všetky predchádzajúce obdobia rovnocennej činnosti dosiahnuté v inom štáte EHP, než je štát pôvodu tohto migrujúceho pracovníka, môže v rozpore s článkom 45 ods. 1 ZFEÚ urobiť voľný pohyb pracovníkov menej príťažlivým [rozsudok z 23. apríla 2020, Land Niedersachsen (Predchádzajúce obdobia príslušnej praxe), C‑710/18, EU:C:2020:299, bod 26 a citovaná judikatúra].
60      V prejednávanej veci treba konštatovať, že právna úprava členského štátu, o akú ide vo veci samej, môže mať za následok vylúčenie započítania určitých predchádzajúcich období rovnocennej činnosti v závislosti od štátu EHP, v ktorom bola odborná prax nadobudnutá, na účely stanovenia platového zaradenia pracovníka.
61      Túto úvahu nespochybňuje skutočnosť, že keď bol úradník povýšený, jeho postup do vyššieho platového stupňa v jeho novej platovej triede v zásade závisí od počtu odpracovaných rokov v tejto platovej triede. Nemožno totiž vylúčiť, že aj v takejto situácii odborná prax získaná týmto úradníkom pred jeho nástupom do služby môže mať vplyv na jeho platové zaradenie. V prejednávanej veci, ako uviedla Komisia vo svojich pripomienkach, z § 181 ods. 3 K‑DRG vyplýva, že retroaktívne započítanie odbornej praxe získanej úradníkom pred jeho nástupom do služobného pomeru môže mať za následok zmenu jeho platového zaradenia pred jeho povýšením, a v dôsledku toho môže ovplyvniť zaradenie tohto úradníka do platového stupňa po tomto povýšení.
62      Taká vnútroštátna právna úprava, aká je uvedená v bode 60 tohto rozsudku, preto môže odradiť pracovníkov od toho, aby opustili svoj členský štát pôvodu s cieľom odísť na územie iného štátu EHP, aby tam vykonávali pracovnú činnosť rovnocennú s činnosťou, ktorú mohli vykonávať u svojho zamestnávateľa, z dôvodu, že po ich návrate na územie tohto členského štátu napriek rovnocennosti činnosti, ktorú vykonávali v tomto inom štáte EHP, nebola na účely určenia ich platového zaradenia týmto zamestnávateľom započítaná celá ich odborná prax získaná v danom štáte EHP [pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. apríla 2020, Land Niedersachsen (Predchádzajúce obdobia príslušnej praxe), C‑710/18, EU:C:2020:299, bod 29 a citovanú judikatúru].
63      Z uvedeného vyplýva, že takáto vnútroštátna právna úprava robí voľný pohyb pracovníkov menej príťažlivým, čo je v rozpore s článkom 45 ods. 1 ZFEÚ, a preto predstavuje prekážku tejto slobody.
64      Takáto vnútroštátna právna úprava môže byť prípustná len vtedy, ak sleduje niektorý z legitímnych cieľov zakotvených v Zmluve o FEÚ alebo je odôvodnená naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu. V takom prípade však ešte treba, aby jej uplatňovanie bolo schopné zabezpečiť realizáciu predmetného cieľa a nešlo nad rámec toho, čo je nevyhnutné na jeho dosiahnutie [rozsudok z 23. apríla 2020, Land Niedersachsen (Predchádzajúce obdobia príslušnej praxe), C‑710/18, EU:C:2020:299, bod 34 a citovaná judikatúra].
65      V prejednávanej veci treba konštatovať, že rakúska vláda vo svojich pripomienkach, ktoré predložila Súdnemu dvoru, netvrdila, že právna úprava dotknutá vo veci samej sleduje legitímny cieľ uvedený v Zmluve o FEÚ alebo že je odôvodnená naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu.
66      V každom prípade treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora odmeňovanie praxe získanej v dotknutej oblasti, ktorá pracovníkovi umožňuje lepšie vykonávať úlohy, ktorými bol poverený, predstavuje legitímny cieľ platovej politiky (rozsudok z 8. mája 2019, Österreichischer Gewerkschaftsbund, C‑24/17, EU:C:2019:373, bod 86 a citovaná judikatúra).
67      Vnútroštátnu právnu úpravu, o akú ide vo veci samej, ktorá na účely zaradenia a výpočtu odmeny pracovníka vylučuje započítanie určitých predchádzajúcich období rovnocennej činnosti, ktoré pracovník dosiahol, však nemožno považovať za úpravu, ktorej cieľom je úplne zhodnotiť prax, ktorú takto získal, a v dôsledku toho nie je spôsobilá zaručiť dosiahnutie tohto cieľa (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. mája 2019, Österreichischer Gewerkschaftsbund, C‑24/17, EU:C:2019:373, bod 88).
68      Okrem toho aj za predpokladu, že právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, skutočne sleduje cieľ udržať si pracovníkov zo strany ich zamestnávateľov, aj keď taký cieľ môže predstavovať naliehavý dôvod všeobecného záujmu (rozsudok z 8. mája 2019, Österreichischer Gewerkschaftsbund, C‑24/17, EU:C:2019:373, bod 89 a citovaná judikatúra), treba konštatovať, že vzhľadom na charakteristiky tejto právnej úpravy sa prekážka, ktorú stanovuje pre voľný pohyb pracovníkov, nezdá byť vhodná na zabezpečenie dosiahnutia tohto cieľa.
69      Podľa vnútroštátnej právnej úpravy dotknutej vo veci samej totiž obdobia rovnocennej činnosti úradníka v inom štáte EHP, než je Rakúska republika, pred nástupom tohto úradníka do služobného pomeru v tomto poslednom uvedenom členskom štáte, ktoré predtým neboli započítané na účely stanovenia jeho platového zaradenia, už nemôžu byť retroaktívne započítané, ak bol tento úradník povýšený na základe rozhodnutia, ktoré patrí do diskrečnej právomoci správneho orgánu, napriek tomu, že to tak musí byť v prípade, ak situácia úradníka vzhľadom na systém odmeňovania vyplýva výlučne zo služobného postupu v závislosti od počtu odpracovaných rokov.
70      Za týchto okolností treba usudzovať, že toto časové obmedzenie nie je odôvodnené takými naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu, aké sú pripomenuté v bodoch 66 a 68 tohto rozsudku.
71      Napokon nemožno pripustiť, aby cieľ administratívneho zjednodušenia, ktorého cieľom je len uľahčiť úlohy verejnej správy, najmä zjednodušením výpočtov, ktoré má táto správa vykonávať, predstavuje naliehavý dôvod všeobecného záujmu, ktorý môže odôvodniť obmedzenie takej základnej slobody, akou je voľný pohyb pracovníkov zaručený článkom 45 ZFEÚ (rozsudok z 5. decembra 2013, Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken, C‑514/12, EU:C:2013:799, bod 42).
72      V každom prípade úvaha, že takéto zjednodušenie môže znížiť administratívne náklady, je čisto ekonomická, a v súlade s ustálenou judikatúrou teda nemôže predstavovať naliehavý dôvod všeobecného záujmu (rozsudok z 5. decembra 2013, Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken, C‑514/12, EU:C:2013:799, bod 43).
73      Z uvedeného vyplýva, že článok 45 ods. 1 ZFEÚ bráni takej právnej úprave, o akú ide vo veci samej.
74      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na druhú časť prvej otázky odpovedať tak, že článok 45 ods. 1 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave členského štátu, podľa ktorej sa obdobia rovnocennej činnosti dosiahnuté osobou v inom štáte EHP pred nástupom tejto osoby do služobného pomeru v prvom členskom štáte, ktoré neboli predtým započítané na účely jej platového zaradenia, musia započítať so spätnou účinnosťou, pokiaľ situácia tohto úradníka vzhľadom na systém odmeňovania vyplýva zo služobného postupu v závislosti od počtu odpracovaných rokov a nie z jeho povýšenia na základe rozhodnutia patriaceho do diskrečnej právomoci správneho orgánu.
O druhej otázke
75      Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa články 1, 2 a 6 smernice 2000/78 v spojení s článkom 21 Charty majú vykladať v tom zmysle, že bránia právnej úprave členského štátu, podľa ktorej obdobia rovnocennej činnosti dosiahnuté osobou v inom členskom štáte pred nástupom tejto osoby do služobného pomeru v tomto prvom členskom štáte nemožno započítať na účely jej služobného postupu, pokiaľ bol tento úradník povýšený na základe rozhodnutia, ktoré patrí do diskrečnej právomoci správneho orgánu, a súčasne k takémuto povýšeniu v zásade môže dôjsť až po uplynutí niekoľkých rokov služobného pomeru, ktoré sa započítajú od referenčného dátumu na účely služobného postupu.
76      Na úvod treba pripomenúť, že zákaz akejkoľvek diskriminácie okrem iného na základe veku je zakotvený v článku 21 Charty a že tento zákaz bol v oblasti zamestnania a povolania konkretizovaný smernicou 2000/78 v oblasti zamestnania a povolania (rozsudok z 20. apríla 2023, Landespolizeidirektion Niederösterreich a Finanzamt Österreich, C‑650/21, EU:C:2023:300, bod 45 a citovaná judikatúra).
77      Treba teda najprv overiť, či taká právna úprava, aká je uvedená v druhej otázke, patrí do pôsobnosti smernice 2000/78.
78      V tejto súvislosti z bodu 47 tohto rozsudku vyplýva, že takáto právna úprava nepochybne patrí do oblasti podmienok zamestnávania a pracovných podmienok. V dôsledku toho preto patrí do pôsobnosti tejto smernice (pozri analogicky rozsudok z 10. októbra 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, bod 22 a citovanú judikatúru).
79      Pokiaľ ide ďalej o otázku, či táto právna úprava zavádza rozdielne zaobchádzanie na základe veku podľa článku 2 ods. 1 smernice 2000/78, treba pripomenúť, že podľa znenia tohto ustanovenia sa pod pojmom „zásada rovnakého zaobchádzania“ rozumie, že nemá existovať žiadna priama alebo nepriama diskriminácia založená na ktoromkoľvek z dôvodov uvedených v článku 1 tejto smernice.
80      Článok 2 ods. 2 písm. a) tejto smernice spresňuje, že na účely jej odseku 1 ide o priamu diskrimináciu vtedy, ak sa z niektorého z dôvodov uvedených v článku 1 zaobchádza s jednou osobou nepriaznivejšie, ako sa v porovnateľnej situácii zaobchádza s inou osobou. Okrem toho z článku z článku 2 ods. 2 písm. b) smernice 2000/78 vyplýva, že na účely tejto smernice ide o nepriamu diskrimináciu na základe veku vtedy, keď by zdanlivo neutrálne ustanovenie, kritérium alebo prax uviedli osoby určitého veku do nevýhodného postavenia v porovnaní s inými osobami, len ak takýto predpis, kritérium alebo zvyklosť sú objektívne odôvodnené oprávneným cieľom a prostriedky na dosiahnutie tohto cieľa sú primerané a nevyhnutné.
81      Druhá otázka sa však netýka vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá výslovne podmieňuje povýšenie úradníka jeho vekom. Treba totiž uviesť, že v prejednávanej veci závisí retroaktívne nezapočítanie všetkých predchádzajúcich období rovnocennej pracovnej činnosti, ktorú A. B. vykonával, od toho, či spolková krajina prijme rozhodnutie patriace do jej diskrečnej právomoci o priznaní povýšenia tomuto úradníkovi, ktoré nesúvisí s vekom úradníka, ale s dĺžkou odbornej praxe, ktorú nadobudol.
82      V prvom rade treba teda konštatovať, že vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, nevedie k rozdielnemu zaobchádzaniu priamo založenému na veku (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. júna 2012, Tyrolean Airways Tiroler Luftfahrt Gesellschaft, C‑132/11, EU:C:2012:329, bod 29 a citovanú judikatúru).
83      V druhom rade, pokiaľ ide o otázku, či taká právna úprava predstavuje nepriamu diskrimináciu na základe veku, treba uviesť, že to predpokladá, že táto právna úprava, hoci je formulovaná neutrálne, môže znevýhodňovať najmä jednu vekovú kategóriu. Je to tak v prípade právnej úpravy, ktorá podmieňuje povýšenie úradníka len dosiahnutím vysokého počtu rokov služobného pomeru, v dôsledku čoho povýšenie potom môžu dosiahnuť iba úradníci vyššieho veku.
84      V prejednávanej veci treba uviesť, že podľa vnútroštátnej právnej úpravy dotknutej vo veci samej sa úradníci patriaci do pracovnej kategórie A môžu domáhať povýšenia do platovej triedy V najskôr po 9 rokoch činnosti od referenčného dátumu na účely služobného postupu, zatiaľ čo úradníci patriaci do pracovnej kategórie C musia na zaradenie do rovnakej platovej triedy odpracovať 29 rokov. V dôsledku toho vzhľadom na významný rozdiel existujúci medzi týmito dvoma obdobiami činnosti nemožno usudzovať, že prístup úradníka k povýšeniu závisí od toho, či patrí do konkrétnej vekovej kategórie.
85      Okrem toho podľa tejto vnútroštátnej právnej úpravy nie je priznanie povýšenia automatické, ale patrí do diskrečnej právomoci vlády dotknutej spolkovej krajiny. Prístup úradníka k povýšeniu napokon závisí od jeho stavu služobného pomeru, jeho schopností, ako aj od jeho správania v služobnom pomere a mimo neho.
86      Tieto kritériá však zjavne nijako nezohľadňujú vek dotknutých úradníkov.
87      Treba preto konštatovať, že režim zavedený vnútroštátnou právnou úpravou dotknutou vo veci samej je založený na kritériu, ktoré nie je ani neoddeliteľne, ani nepriamo spojené s vekom úradníkov. Z toho vyplýva, že právna úprava členského štátu, o akú ide vo veci samej, podľa ktorej obdobia rovnocennej činnosti, ktoré osoba dosiahla v inom členskom štáte pred nástupom tejto osoby do služby v prvom členskom štáte, nemožno započítať na účely jej služobného postupu, ak bol tento úradník povýšený na základe rozhodnutia, ktoré patrí do diskrečnej právomoci správneho orgánu, nevedie k rozdielnemu zaobchádzaniu nepriamo založenému na veku.
88      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na druhú otázku odpovedať tak, že články 1, 2 a 6 smernice 2000/78 v spojení s článkom 21 Charty treba vykladať v tom zmysle, že nebránia právnej úprave členského štátu, podľa ktorej obdobia rovnocennej činnosti dosiahnuté osobou v inom členskom štáte pred nástupom tejto osoby do služobného pomeru v tomto prvom členskom štáte nemožno započítať na účely jej služobného postupu, ak bol tento úradník povýšený na základe rozhodnutia, ktoré patrí do diskrečnej právomoci správneho orgánu, a zároveň k takému povýšeniu v zásade môže dôjsť až po uplynutí obdobia viacerých rokov služobného pomeru, ktoré sa počítajú od referenčného dátumu na účely služobného postupu, pokiaľ počet rokov služobného pomeru, ktoré treba odpracovať pred tým, než sa možno domáhať povýšenia, nie je taký, že by sa to týkalo iba úradníkov v pokročilom veku, a priznanie povýšenia súčasne závisí aj od iných kritérií, pri ktorých sa vôbec nezohľadňuje vek.
O trovách
89      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:
1.      Článok 45 ods. 2 ZFEÚ a článok 7 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 492/2011 z 5. apríla 2011 o slobode pohybu pracovníkov v rámci Únie
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
nebránia právnej úprave členského štátu, podľa ktorej sa obdobia rovnocennej činnosti dosiahnuté osobou v inom štáte Európskeho hospodárskeho priestoru pred nástupom tejto osoby do služobného pomeru v prvom členskom štáte, ktoré neboli predtým započítané na účely jej platového zaradenia, započítajú so spätnou účinnosťou, pokiaľ situácia tohto úradníka vzhľadom na systém odmeňovania vyplýva zo služobného postupu v závislosti od počtu odpracovaných rokov a nie z jeho povýšenia na základe rozhodnutia patriaceho do diskrečnej právomoci správneho orgánu, zatiaľ čo také započítanie nie je stanovené pre predchádzajúce obdobia rovnocennej činnosti vykonávanej v súkromnom sektore a na vnútroštátnom území.
2.      Článok 45 ods. 1 ZFEÚ
sa má vykladať v tom zmysle, že:
bráni právnej úprave členského štátu, podľa ktorej sa obdobia rovnocennej činnosti dosiahnuté osobou v inom štáte Európskeho hospodárskeho priestoru pred nástupom tejto osoby do služobného pomeru v prvom členskom štáte, ktoré neboli predtým započítané na účely jej platového zaradenia, musia započítať so spätnou účinnosťou, pokiaľ situácia tohto úradníka vzhľadom na systém odmeňovania vyplýva zo služobného postupu v závislosti od počtu odpracovaných rokov a nie z jeho povýšenia na základe rozhodnutia patriaceho do diskrečnej právomoci správneho orgánu.
3.      Články 1, 2 a 6 smernice Rady 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní, v spojení s článkom 21 Charty základných práv Európskej únie
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
nebránia právnej úprave členského štátu, podľa ktorej obdobia rovnocennej činnosti dosiahnuté osobou v inom členskom štáte pred nástupom tejto osoby do služobného pomeru v tomto prvom členskom štáte nemožno započítať na účely jej služobného postupu, ak bol tento úradník povýšený na základe rozhodnutia, ktoré patrí do diskrečnej právomoci správneho orgánu, a zároveň k takému povýšeniu v zásade môže dôjsť až po uplynutí obdobia viacerých rokov služobného pomeru, ktoré sa počítajú od referenčného dátumu na účely služobného postupu, pokiaľ počet rokov služobného pomeru, ktoré treba odpracovať pred tým, než sa možno domáhať povýšenia, nie je taký, že by sa to týkalo iba úradníkov v pokročilom veku, a priznanie povýšenia súčasne závisí aj od iných kritérií, pri ktorých sa vôbec nezohľadňuje vek.
Podpisy
*      Jazyk konania: nemčina.