62023CJ0135_RES
Vec C‑135/23
GEMA Gesellschaft für musikalische Aufführungs‑ und mechanische Vervielfältigungsrechte eV (GEMA)
proti
GL
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Amtsgericht Potsdam)
Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 20. júna 2024
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Duševné vlastníctvo – Autorské právo a s ním súvisiace práva – Smernica 2001/29/ES – Článok 3 ods. 1 – Verejný prenos – Pojem – Samotné zabezpečenie fyzických zariadení – Poskytnutie televízorov vybavených izbovou anténou, ktorá umožňuje zachytávanie signálov a šírenie vysielaní, v apartmánoch – Zisková povaha – Zásada technologickej neutrality“
Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a s ním súvisiace práva – Smernica 2001/29 – Zosúladenie niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti – Verejný prenos – Pojem – Kritériá posúdenia
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/29, článok 3 ods. 1)
(pozri body 17 – 26)
Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a s ním súvisiace práva – Smernica 2001/29 – Zosúladenie niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti – Verejný prenos – Pojem – Poskytnutie televíznych prijímačov vybavených izbovou anténou, ktorá umožňuje zachytávanie signálov a šírenie vysielaní, v prenajatých apartmánoch – Zahrnutie – Podmienka – Nová verejnosť – Krátkodobí nájomcovia
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/29, článok 3 ods. 1)
(pozri body 27 – 46 a výrok)
Zhrnutie
Súdny dvor, ktorý rozhodoval o návrhu na začatie prejudiciálneho konania podanom Amtsgericht Potsdam (Okresný súd Postupim, Nemecko), spresnil pojem „verejný prenos“ chráneného diela v zmysle článku 3 ods. 1 smernice 2001/29/ES (
1
) v súvislosti s tým, že prevádzkovateľ apartmánového domu dával k dispozícii televízne prijímače vybavené izbovou anténou, ktorá umožňuje prijímať signály a šíriť vysielanie.
Gesellschaft für musikalische Aufführungs‑ und mechanische Vervielfältigungsrechte eV (GEMA), organizácia pre kolektívnu správu autorských práv v oblasti hudby, podala žalobu o náhradu škody z titulu autorského práva proti GL, prevádzkovateľovi domu, v ktorom sa nachádza 18 apartmánov, a to z dôvodu, že GL v apartmánoch dáva k dispozícii takéto televízne prijímače.
Na účely vyriešenia tohto sporu sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či pojem „verejný prenos“, ktorý je uvedený v článku 3 ods. 1 smernice 2001/29 (ďalej len „pojem ‚verejný prenos‘“), zahŕňa poskytnutie takýchto televíznych prijímačov.
Posúdenie Súdnym dvorom
Na úvod Súdny dvor pripomenul, že pojem „verejný prenos“ zahŕňa dva kumulatívne prvky, a to samotný prenos diela a verejný prenos tohto diela, a vyžaduje si individuálne posúdenie. Podľa judikatúry Súdneho dvora najmä nezastupiteľná úloha používateľa poskytnúť zákazníkom prístup k chráneným dielam a vedomá povaha jeho konania, najmä ak ide o konanie zamerané na dosiahnutie zisku, slúžia na rozlíšenie toho, či ide o „verejný prenos“, alebo „samotné zabezpečenie fyzických zariadení“ (
2
).
Súdny dvor konštatoval, že hoci je úlohou vnútroštátneho súdu, aby určil, či prevádzkovateľ budovy, o akú ide vo veci samej, uskutočňuje „verejný prenos“, Súdnemu dvoru prináleží poskytnúť mu na tento účel užitočné usmernenia, ktoré mu umožnia rozhodnúť prejednávaný spor.
V prvom rade v tejto súvislosti Súdny dvor uviedol, že prevádzkovateľ apartmánového domu tým, že tieto apartmány vybavil televíznymi prijímačmi a izbovými anténami, ktoré bez ďalších zásahov prijímajú signály a umožňujú šírenie vysielaní, najmä hudby, koná vedome s cieľom umožniť svojim klientom prístup k týmto vysielaniam v prenajatých apartmánoch počas obdobia prenájmu, bez toho, aby bolo rozhodujúce, či títo zákazníci využijú, alebo nevyužijú túto možnosť. Okrem toho sa takéto konanie prevádzkovateľa má považovať za poskytnutie dodatočnej služby na účel dosiahnutia určitého zisku. Ponuka tejto služby teda umožňuje preukázať ziskovú povahu prenosu. V tejto súvislosti okolnosť, že televízne prijímače sú pripojené na „izbovú“ anténu, a nie na „centrálnu“ antén, je irelevantná, pretože takéto rozlišovanie medzi anténami by nebolo v súlade so zásadou technologickej neutrality.
V druhom rade, pokiaľ ide o otázku, či chránené diela sú skutočne predmetom verejného prenosu, Súdny dvor zdôraznil, že pojem „verejný“ sa týka neurčitého počtu potenciálnych adresátov a okrem toho zahŕňa celkom významný počet osôb. Tento pojem teda obsahuje určitú prahovú hodnotu de minimis, čo z tohto pojmu vylučuje veľmi malý, či dokonca zanedbateľný počet dotknutých osôb. Na určenie tohto počtu je potrebné zohľadniť najmä počet osôb, ktoré môžu mať paralelne prístup k tomu istému dielu, ale aj počet osôb, ktoré môžu mať k nemu prístup postupne. Ak by vnútroštátny súd konštatoval, že apartmány nachádzajúce sa v nehnuteľnosti, o ktorú ide vo veci samej, slúžia na krátkodobý prenájom, najmä z dôvodu, že ide o ubytovacie zariadenie cestovného ruchu, ich nájomcovia by sa museli považovať za „verejnosť“, keďže ako celok predstavujú neurčitý počet potenciálnych adresátov.
V treťom rade Súdny dvor uviedol, že na to, aby bolo možné prenos chráneného diela kvalifikovať ako „verejný prenos“, sa tento prenos musí uskutočniť špecifickou technológiou, odlišnou od technológií, ktoré sa doteraz používali, alebo v prípade, že taká technológia neexistuje, musí byť sprístupnené „novej verejnosti“, t. j. verejnosti, ktorú nositeľ práva pri udelení súhlasu na pôvodný verejný prenos diela ešte nezohľadnil. V tejto súvislosti nájomcovia apartmánov v nehnuteľnosti určenej na krátkodobý prenájom, ktorá slúži najmä ako zariadenie cestovného ruchu, môžu predstavovať takúto „novú“ verejnosť, keďže tieto osoby by napriek tomu, že sa nachádzajú v oblasti pokrytia uvedeným televíznym vysielaním, nemohli sledovať toto vysielanie bez zásahu prevádzkovateľa tejto nehnuteľnosti, ktorý im v týchto apartmánoch nainštaloval televízne prijímače s izbovými anténami. Ak by naopak vnútroštátny súd konštatoval, že tieto apartmány sú prenajaté nájomcom, ktorí v nich majú bydlisko, nemožno ich považovať za „novú verejnosť“.
Súdny dvor preto rozhodol, že pojem „verejný prenos“ sa má vykladať v tom zmysle, že sa vzťahuje na vedomé poskytnutie televíznych prijímačov vybavených izbovými anténami, ktoré bez ďalšieho zásahu prijímajú signály a umožňujú šírenie vysielania, prevádzkovateľom apartmánového domu slúžiaceho na prenájom, pokiaľ nájomcov týchto apartmánov možno považovať za „novú verejnosť“.
(
1
)	Podľa článku 3 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti (Ú. v. ES L 167, 2001, s. 10; Mim. vyd. 17/001, s. 230), členské štáty poskytnú autorom výlučné právo udeliť súhlas alebo zakázať akýkoľvek verejný prenos ich diel, či po drôte alebo bezdrôtovými prostriedkami vrátane sprístupňovania ich diel verejnosti takým spôsobom, aby verejnosť k nim mala prístup z miesta a v čase, ktoré si sama zvolí.
(
2
)	Podľa odôvodnenia 27 smernice 2001/29 „samotné zabezpečenie fyzických zariadení umožňujúcich alebo uskutočňujúcich prenos rozhlasových a televíznych programov sa samo osebe nerovná prenosu v zmysle tejto smernice“.