62024CC0471
LAILA MEDINA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. szeptember 11. (
1
)
C‑471/24. sz. ügy
J. J.
kontra
PKO BP S. A.
(a Sąd Okręgowy w Częstochowie [częstochowai regionális bíróság, Lengyelország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Tisztességtelen szerződési feltételek – 93/13/EK irányelv – Változó kamatozású jelzálogkölcsön‑szerződés – A kamatlábnak az (EU) 2016/1011 rendelet értelmében vett referenciamutató alapján történő meghatározását előíró szerződési feltétel – Kritikus referenciamutató – WIBOR‑referenciamutató – Átláthatósági követelmény”
1.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a jelzálogkölcsön‑szerződésekben a Warsaw Interbank Offered Rate (varsói bankközi kamatláb, a továbbiakban: WIBOR) referenciamutatóján alapuló, változó kamatlábat előíró szerződési feltételeknek a 93/13/EGK irányelvvel (
2
) való összeegyeztethetőségére vonatkozik. E kérelmet a J. J. fogyasztó és a lengyelországi székhelyű PKO BP S. A. bank (a továbbiakban: PKO) között i) az e fogyasztó által egy változó kamatozású jelzálogkölcsön‑szerződés keretében e banknak kifizetett összegek egy részének visszafizetése, és ii) a szóban forgó szerződés kamatláb‑meghatározására vonatkozó feltételének alkalmazhatatlansága vagy semmissége tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
2.
A jelen ügy újdonsága abban rejlik, hogy a jelzálogkölcsön‑szerződés az (EU) 2016/1011 rendelet (
3
) szerinti kritikus referenciamutatót, a WIBOR‑mutatót használja. A 2013 óta felvett jelzáloghitelekben a WIBOR‑t a lengyelországi háztartásoknak nyújtott összes kölcsön 98,5%‑ában használják referenciaként. Egyértelmű, hogy a jelen ügy különös jelentőséggel bír a lengyel jelzálog‑ágazat számára, különösen mivel ez az ágazat a WIBOR‑ra támaszkodik. (
4
)
I. Jogi háttér
3.
A jelen indítvány céljából elegendő az Ustawa z dnia 23 marca 2017 r. o kredycie hipotecznym oraz o nadzorze nad pośrednikami kredytu hipotecznego i agentamira (a jelzáloghitelről, valamint a jelzáloghitel‑közvetítők és ügynökök felügyeletéről szóló, 2017. március 23‑i törvény) (
5
) hivatkozni, amely 29. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A jelzálogkölcsön‑szerződés meghatározza az Ustawa z dnia 29 sierpnia 1997 r. – Prawo bankowe[ (
6
)] 69. cikkének (2) bekezdésében foglalt elemeket és
[…]
(8) azon kamatláb meghatározásának módszerét és feltételeit, amely alapján a tőke‑ és kamattörlesztési részleteket kiszámítják;
[…]
(2)   Ha a felek nem kötöttek ki rögzített jelzálog‑kamatlábat, a kamatláb meghatározásának (1) bekezdés 8. pontjában említett módszerét a referenciamutató értéke és a jelzálogkölcsön‑szerződésben meghatározott kamatfelár mértéke alapján kell meghatározni.”
II. Az alapeljárás tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
4.
Amint az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, 2019. június 18‑án az alapeljárás felperese, J. J. fogyasztó felvette a kapcsolatot a PKO‑val 400000 lengyel złoty (PLN) (hozzávetőleg 96700 euró) összegű jelzálogkölcsön felvétele érdekében. Ez alkalommal tájékoztatták többek között a változó kamatozású hitelekkel általában járó kockázatokról. Nem kapott tájékoztatást az alkalmazandó konkrét referenciamutató működéséről.
5.
2019. augusztus 1‑jén az alapeljárás felei összesen 413436,69 PLN (hozzávetőleg 100000 euró) összegű, 20 éves futamidejű jelzálogkölcsön‑szerződést kötöttek lakásvásárlás céljából (a továbbiakban: szóban forgó szerződés). E kölcsönre változó kamatláb vonatkozott, amelyet a WIBOR 6M mutató alapján számítottak ki, amely a szerződés megkötésének időpontjában 1,79% volt, 1,85%‑os rögzített kamatfelárral növelve, az alkalmazandó változó kamatlábat pedig e mutató félévenkénti alakulásának függvényében igazították ki (a továbbiakban: szóban forgó szerződési feltétel).
6.
A szóban forgó szerződés általános feltételei úgy írják le a WIBOR 6M mutatót, mint a lengyel bankközi piacon hat hónapra złotyban elhelyezett betétekre vonatkozó referenciamutatót, amelynek értékét többek között a WIBOR‑ra vonatkozó szabályoknak megfelelően határozzák meg, és amelyet e mutató „referenciamutató‑kezelőjének” (
7
), a GPW Benchmark S. A. tájékoztató oldalán tettek közzé. A szóban forgó szerződés különös feltételei jelzik, hogy a PKO tájékoztatta a hitelfelvevőt a változó kamatlábakhoz kapcsolódó kockázatról, amely a referenciamutató növekedése esetén a fizetendő kamatok, és így a havi törlesztőrészletek összegének növekedésével jár. E tekintetben az általános szerződési feltételek is tartalmaznak információkat.
7.
Ezt követően az alapeljárás felei a szóban forgó szerződést módosító záradékot kötöttek, amelyben pontosították a WIBOR 6M mutató lényeges módosítása vagy a WIBOR 6M mutató közzétételének megszűnése esetén alkalmazandó szabályokat. J. J., miután eredménytelenül nyújtott be panaszt a PKO‑hoz a vitatott szerződési feltétel jogszerűségével kapcsolatban, keresetet indított e bankkal szemben.
8.
A kérdést előterjesztő bíróság, a Sąd Okręgowy w Częstochowie (częstochowai regionális bíróság, Lengyelország) megállapítja, hogy J. J. tájékoztatása szerint a PKO nem nyújtott megbízható, érthető és teljes körű információkat a változó kamatlábhoz kapcsolódó kockázatról és a WIBOR 6M mutató meghatározásának módjáról. Ez különösen arra a befolyásra vonatkozik, amelyet a bankok, köztük a PKO gyakorolhatnak e mutató meghatározására, függetlenül a bankközi piacon érvényesülő tényleges gazdasági körülményektől és a valós gazdasági helyzettől, ily módon „rejtett kamatfelárat” biztosítva maguknak. Azt állítja, hogy a változó kamatlábakra vonatkozó feltételeknek kizárólag olyan objektív mutatókra kellene vonatkoznia, amelyekre a felek nem tudnak befolyást gyakorolni. J. J. véleménye szerint ennek eredményeként a PKO‑nak lehetősége van befolyásolni az ő kamatfizetési kötelezettségének mértékét, és úgy véli, hogy a bank a teljes kamatkockázatot rá, mint fogyasztóra hárította. J. J. azt is állítja, hogy a PKO nem tájékoztatta őt a WIBOR 6M mutató lényegéről, így nem tudta felmérni kötelezettségvállalásainak gazdasági következményeit.
9.
A PKO vitatja J. J. azon állításait, amelyek a WIBOR 6M mutatónak az azt használó tényleges ügyletektől való elválasztására, a bankok e mutató manipulálására való képességére, valamint a WIBOR‑értékek meghatározására irányuló, közöttük létrejött versenyellenes megállapodás fennállására vonatkoznak. Lényegében azt állítja, hogy J. J.‑t megfelelően tájékoztatták a változó kamatozású jelzálogkölcsön‑szerződés megkötéséhez kapcsolódó kockázatokról.
10.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy noha a jelzáloghitelről szóló törvény nem utal kifejezetten a referenciamutató nevére, nem kétséges – különösen az (EU) 2016/1368 rendeletre (
8
) tekintettel –, hogy a WIBOR kritikus referenciamutatót kell az e törvény 29. cikkének (2) bekezdésében szereplő „referenciamutató” alatt érteni. A kérdést előterjesztő bíróság ebben az összefüggésben kér iránymutatást a hitelezőt terhelő, a fogyasztó tájékoztatására vonatkozó kötelezettség terjedelméről annak megállapítása érdekében, hogy a hitelezőnek fel kell‑e tüntetnie a következő információkat: a) a referenciamutató meghatározásának módja; b) az annak értékét befolyásoló tényezők; c) a mutató átláthatóságával kapcsolatos esetleges problémák (
9
); d) a bankoknak a releváns adatok szolgáltatására vonatkozó mérlegelési jogköre; e) a bankok által ezen adatok összeállításához használt kritériumok; f) az a tény, hogy a hitelező maga szolgáltatja az adatokat; és g) ezen adatok hitelező általi belső gyűjtésének és kezelésének módja.
11.
E körülmények között a Sąd Okręgowy w Częstochowie (częstochowai regionális bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a [93/13 irányelv] 1. cikkének (2) bekezdését, hogy az lehetővé teszi a WIBOR‑referenciamutatón alapuló változó kamatlábra vonatkozó szerződési feltételek vizsgálatát?
2)
Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén úgy kell‑e értelmezni a [93/13 irányelv] 4. cikkének (2) bekezdését, hogy az lehetővé teszi a [WIBOR]‑referenciamutatón alapuló változó kamatlábra vonatkozó szerződési feltételek vizsgálatát?
3)
Az első és a második kérdésre adott igenlő válasz esetén úgy kell‑e értelmezni a [93/13 irányelv] 3. cikkének (1) bekezdését, hogy a [WIBOR]‑referenciamutatón alapuló változó kamatlábra vonatkozó szerződési feltétel a jóhiszeműség követelményével ellentétesnek tekinthető, és a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a fogyasztó kárára amiatt, hogy a fogyasztót nem megfelelően tájékoztatták a változó kamatláb kockázatának való kitettségről, ideértve különösen arról, hogy nem közölték, hogy miként határozzák meg a változó kamatláb alapjául szolgáló referenciamutatót, és hogy milyen kétségek merülnek fel e kamatláb átláthatóságának hiányával kapcsolatban, valamint azt, hogy e kockázat a szerződő felek között egyenlőtlenül oszlik meg?
4)
Az előző kérdésekre adott igenlő válasz esetén úgy kell‑e értelmezni a [93/13 irányelv] 6. cikkének ezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdésével és (2) bekezdésének második mondatával, valamint 2. cikkével összefüggésben értelmezett (1) bekezdését, hogy amennyiben a WIBOR‑referenciamutatón alapuló változó kamatlábra vonatkozó szerződési [feltétel] tisztességtelennek minősül, továbbra is fennmaradhat az olyan szerződés, amelyben a kölcsön tőkeösszegének kamatlába a kamat mértékét meghatározó, szerződésben foglalt második elemen, azaz a bank által alkalmazott rögzített kamatfeláron alapul, ami a kölcsön kamatlábát változóról rögzítettre módosítja?”
12.
Írásbeli észrevételeket J. J., a PKO, a cseh, a lengyel és a portugál kormány, valamint az Európai Bizottság nyújtott be. 2025. június 11‑én a cseh kormány kivételével valamennyi fél szóbeli észrevételeket terjesztett elő a Bíróság előtti tárgyaláson.
III. Értékelés
13.
A Bíróság kérésének megfelelően a jelen indítvány csak az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első, második és harmadik kérdéssel foglalkozik.
14.
Elöljáróban pontosítani kell, hogy – amint azt a tárgyaláson megerősítették – J. J. nem a WIBOR‑nak a nemzeti vagy uniós jogszabályokkal (nevezetesen a 2016/1011 rendelettel) való összeegyeztethetőségét kívánja vitatni. Nem kérdőjelezi meg e mutató értéke meghatározásának módszertanát, és főszabály szerint nem vitatja a WIBOR változó kamatozású kölcsönszerződésekben történő használatát. J. J. inkább azt állítja, hogy az a tény, hogy a WIBOR kritikus referenciamutatónak minősül, nem teszi lehetővé a PKO számára, hogy figyelmen kívül hagyja a fogyasztó azon jogát, hogy pontos, teljes körű és megbízható tájékoztatást kapjon a jelzálog költségéről.
A.
Bevezetés
15.
Bevezetésképpen ki kell fejteni a 2016/1011 rendelet értelmében vett „referenciamutató” fogalmát. E rendelet 3. cikke (1) bekezdésének 3. pontja a „referenciamutatót” úgy határozza meg, mint „olyan index, amely referenciaként szolgál valamely pénzügyi eszköz vagy pénzügyi ügylet alapján fizetendő összeg vagy a pénzügyi eszköz értékének meghatározásához”. A 2016/1011 rendelet 34. cikke (1) bekezdésének a) pontjából és (6) bekezdésének b) pontjából az következik, hogy a WIBOR‑hoz hasonló referenciamutatók kezelésére vonatkozó engedélyt az illetékes hatóság – Lengyelországban a Komisja Nadzoru Finansowego (KNF) (pénzügyi felügyeleti hatóság) – közigazgatási határozata adja meg, miután megvizsgálta, hogy az érintett referenciamutató megfelel‑e e rendelet követelményeinek. (
10
) A kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében megállapítható, hogy a pénzügyi felügyeleti hatóság határozatának célja annak megállapítása, hogy a WIBOR‑mutatónak a WIBOR-referenciamutató‑kezelő általi rendelkezésre bocsátásának folyamata (beleértve a WIBOR‑szabályokat is (
11
)) megfelel az uniós jog követelményeinek.
16.
Közelebbről, a WIBOR‑referencia‑kamatlábak meghatározásához használt módszertan (
12
) lényegében azt állapítja meg, hogy a „referenciakamatok” olyan referencia‑kamatlábak, amelyek mellett a kiválasztott bankok hajlandók egymás között meghatározott időtartamra betéteket elhelyezni vagy hitelt felvenni. E referencia‑kamatlábakat a referenciamutató‑kezelő (GPW Benchmark) határozza meg a részt vevő bankok által a „meghatározásnak” nevezett folyamat során nyújtott „jegyzések” alapján. (
13
) A kamatláb meghatározásához legalább hat bankjegyzésre van szükség. Az árajánlatokra, a résztvevők kiválasztási kritériumaira és a kötelezettségeikre vonatkozó részletes szabályokat a GPW Benchmark honlapján elérhető „magatartási kódex” ismerteti. (
14
) A meghatározásra minden munkanapon kerül sor. A referencia kamatlábakat a következő „betételhelyezési időszakokra” kell meghatározni: „1 munkanap – egynapos (O/N)”, „1 munkanap – holnap/holnapután (T/N)”, „1 hét (1W)”, „2 hét (2W)”, „1 hónap (1M)”, „3 hónap (3M)”, „6 hónap (6M)” – az alapeljárásban szóban forgó betételhelyezési időszak, „9 hónap (9M)”, és „1 év (1Y)”. (
15
) Általános szabályként a WIBOR kiszámításához használt adatoknak tényleges ügyletekre kell vonatkozniuk, de ha ezek az adatok nem állnak rendelkezésre vagy nem megfelelőek, ehelyett ellenőrizhető, nem ügyleti adatokat (azaz árajánlatokat vagy „ajánlati kamatlábat”) lehet használni. (
16
) A WIBOR‑t a részt vevő bankok által benyújtott árajánlatok számán alapuló átlagmódszerrel határozzák meg. (
17
) Végül a WIBOR‑kamatlábakat minden munkanapon közzéteszik, és azok nyilvánosan elérhetők. (
18
)
B.
Az előterjesztett első kérdés: Alkalmazható‑e a 93/13 irányelv?
17.
Első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 93/13 irányelv 1. cikkének (2) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az kizárja ezen irányelv hatálya alól a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató között létrejött jelzálogkölcsön‑szerződésben foglalt azon szerződési feltételt, amely előírja, hogy az e szerződésre alkalmazandó kamatláb egy referenciamutatóból (jelen esetben a WIBOR) és a bank rögzített kamatfelárából áll.
18.
A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy alkalmazható‑e a 93/13 irányelv, figyelemmel egyrészt az alkalmazandó nemzeti jogi rendelkezéssel (
19
) kapcsolatos észrevételeire, másrészt pedig arra, hogy a 93/13 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése kizárja a hatálya alól többek között „azokat a feltételeket, amelyek kötelező érvényű törvényi vagy rendeleti rendelkezéseket tükröznek”.
19.
A Bíróság ítélkezési gyakorlata egyértelművé teszi, hogy a fent hivatkozott kizárást szigorúan kell értelmezni. (
20
) Ahhoz, hogy e kizárás alkalmazható legyen, két feltételnek kell teljesülnie: A szerződési feltételnek törvényi vagy rendeleti rendelkezést kell tükröznie, és e jogszabályi rendelkezésnek kötelező érvényűnek kell lennie. Annak megállapítása érdekében, hogy e feltételek teljesülnek‑e, a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az érintett szerződési feltétel a nemzeti jog olyan rendelkezéseit tükrözi‑e, amelyek a szerződő felek között választásuktól függetlenül kötelező jelleggel alkalmazandók, vagy olyan diszpozitív rendelkezéseket, amelyek automatikusan, vagyis a felek között e tekintetben fennálló eltérő megállapodás hiányában alkalmazandók. (
21
)
20.
Az ítélkezési gyakorlat szerint valamely szerződési feltétel csak akkor tekinthető kötelező érvényű törvényi vagy rendeleti rendelkezést „tükrözőnek” (amely így nem tartozik a 93/13 irányelv hatálya alá), ha úgy tekinthető, hogy konkrétan ugyanazt a jogi normát fejezi ki, mint amelyre e kötelező érvényű rendelkezés vonatkozik. (
22
)
21.
A referenciamutatót illetően a Bíróság már megállapította, hogy a 93/13 irányelv 1. cikkének (2) bekezdésében előírt kizárás nem alkalmazandó, ha a nemzeti szabályozás a kölcsönszerződés kamatlábának meghatározása érdekében csupán általános keretet hoz létre, és mérlegelési mozgásteret biztosít az eladó vagy szolgáltató számára mind a referenciamutató megválasztását, mind pedig az említett kamatlábhoz hozzáadható rögzített kamatfelár mértékét illetően. (
23
)
22.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a szóban forgó szerződés értelmében a kamatláb a WIBOR 6M mutatón alapult, 1,85%‑os rögzített kamatfelárral növelve. (
24
)
23.
Felmerül a kérdés, hogy ez a szerződési feltétel tekinthető‑e úgy, mint amely a Bíróság (jelen indítvány 19. pontjában hivatkozott) ítélkezési gyakorlata értelmében vett kötelező érvényű rendelkezést tükröz. A jelzáloghitelről szóló törvény 29. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy amennyiben a felek nem állapodtak meg rögzített jelzálogkölcsön‑kamatlábban, a kamatláb meghatározásának módszerét a referenciamutató értéke és a jelzálogkölcsön‑szerződésben meghatározott kamatfelár mértéke alapján kell meghatározni. E rendelkezés így általános keretet hoz létre a változó kamatozású jelzálogkölcsön‑szerződés kamatlábának meghatározásához, amennyiben előírja, hogy a változó kamatláb a referenciamutatóból és a bank rögzített kamatfelárából áll, anélkül hogy e törvény előírná az alkalmazandó konkrét mutatót. Úgy tűnik, hogy ez a rendelkezés nem írja elő a WIBOR‑referenciamutató használatát. Az, hogy a nemzeti jogalkotó általános megfogalmazást választott a változó kamatláb alkalmazási szabályainak meghatározása érdekében – amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia –, vélhetően arra utal, hogy a jelzáloghitelről szóló törvény 29. cikkének (2) bekezdését olyan általános rendelkezésnek kell tekinteni, amely bizonyos mérlegelési mozgásteret hagy a piaci szereplők számára egy konkrét mutató, annak kamatlába és pontos rögzített kamatfelár elfogadása érdekében. E célból úgy tűnik, hogy a szóban forgó szerződési feltétel, amely pontosítja, hogy a kamatláb a WIBOR‑mutatón és a 6M kamatlábon alapul, 1,85%‑os rögzített kamatfelárral kombinálva, nem veszi át szó szerint a fent említett nemzeti rendelkezés tartalmát. Végül, nincs uniós jogi kötelezettség valamely konkrét mutató használatára vonatkozóan. Maga a 2016/1011 rendelet nem írja elő konkrét mutató, és különösen a WIBOR 6M mutató használatát.
24.
Ezen okok miatt és a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében úgy tűnik, hogy a jelzáloghitelről szóló törvény 29. cikkének (2) bekezdése nem szabja meg világosan és egyértelműen valamely konkrét referenciamutató és annak kamatlába, és különösen a WIBOR 6M mutató alkalmazását. Nem írja elő a hitelezők számára, hogy kötelező jelleggel alkalmazzák a jelzálogkölcsön‑szerződésekben a WIBOR‑t, és egyébként más konkrét referencia‑kamatlábat sem. Amint arra a Bizottság is hivatkozott a tárgyaláson, úgy tűnik, hogy a hitelezők számára nincs jogi akadálya annak, hogy a WIBOR‑tól eltérő mutatót alkalmazzanak, és hogy – noha a WIBOR erőfölényben van a lengyel piacon – nem ez az egyetlen rendelkezésre álló mutató. Továbbra is a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében úgy tűnik, hogy vannak más olyan mutatók is, amelyeket esetlegesen lehetett volna használni, mint például a „Warsaw Interest Rate Overnight” (varsói egynapos kamatláb, WIRON) mutató (
25
), a POLONIA referenciamutató (
26
) vagy az illetékes hatóság által jóváhagyott bármely más mutató. Ennélfogva a szerződés megkötésének időpontjában a PKO bizonyos mérlegelési mozgástérrel rendelkezett, különösen a referenciamutatót és annak kamatlábát illetően, amikor e szerződésbe egy változó kamatlábat tartalmazó szerződési feltételt foglalt bele.
25.
Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy nem kétséges, hogy a jelzáloghitelről szóló törvény 29. cikkének (2) bekezdésében említett referenciamutatót a WIBOR‑nak kell tekinteni. Kifejti továbbá, hogy Lengyelországban a fogyasztói kölcsönszerződések akár 90%‑a változó kamatlábon alapul, és a WIBOR‑t használják referenciamutatóként.
26.
A fent említettek szerint valamely szerződési feltétel nem tartozik a 93/13 irányelv hatálya alá, ha kötelező érvényű törvényi vagy rendeleti rendelkezést tükröz. E célból a Bíróság megállapította, hogy – amint az a 93/13 irányelv tizenharmadik preambulumbekezdéséből kitűnik – az ezen irányelv hatálya alóli, az irányelv 1. cikkének (2) bekezdésében előírt kivétel a nemzeti jog azon rendelkezéseire terjed ki, amelyek a felekre a választásuktól függetlenül alkalmazandók. E kivételt az a körülmény igazolja, hogy joggal feltételezhető, hogy a nemzeti jogalkotó a meghatározott szerződések feleit illető jogok és kötelezettségek összességére nézve egyensúlyt teremtett, olyan egyensúlyt, amelyet az uniós jogalkotó kifejezetten védeni kívánt. (
27
)
27.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a 93/13 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése alkalmazásában kizárólag a jogalkotónak egy konkrét kötelező rendelkezés bevezetésére vonatkozó egyértelmű döntése igazolhatja azt a vélelmet, amely szerint az uniós jog által védeni kívánt jogok összessége közötti egyensúly ténylegesen fennmarad. A piacon tevékenykedő szolgáltatók gyakorlata, még ha ez a gyakorlat domináns is, nem válthat ki ilyen hatásokat.
28.
Amint azt a jelen indítvány 16. pontjában kifejtettem, a referenciamutatót nemcsak a mutató kiválasztása, hanem a referencia‑kamatlába típusának megválasztása is meghatározza. A 2016/1011 rendelet értelmében a referenciamutató‑kezelőnek közzé kell tennie vagy rendelkezésre kell bocsátania többek között a referenciamutatók meghatározásához általa használt módszertan főbb elemeit. (
28
) A kérdést előterjesztő bíróság általi ellenőrzés függvényében, a nyilvánosan elérhető információk szerint a WIBOR referenciamutató‑kezelője ilyen módszertant határozott meg a különböző WIBOR‑referencia‑kamatlábak, többek között a WIBOR 1M, a WIBOR 3M, a WIBOR 6M és a WIBOR 1Y esetében. (
29
) Ezért a referenciamutató‑kezelő által a 2016/1011 rendelet követelményeinek végrehajtása érdekében elfogadott módszertan bizonyos mérlegelési mozgásteret hagy a hitelezőknek a konkrét referenciamutató és/vagy a mutató konkrét kamatlábának megválasztása tekintetében.
29.
A fenti megfontolásokból következik, és amint arra a cseh kormány helyesen rámutatott, mivel a 93/13 irányelv 1. cikkének (2) bekezdésében szereplő kivételt szigorúan kell értelmezni, kizárólag a kötelező érvényű törvényi vagy rendeleti rendelkezést tükröző szerződési feltételeket lehet kizárni ezen irányelv hatálya alól. (
30
) Az a körülmény, hogy a WIBOR szerepel a kritikus referenciamutatóknak a 2016/1011 rendelet 20. cikkének (1) bekezdése szerinti jegyzékében, (
31
) önmagában nem igazolja a WIBOR‑ra hivatkozó szerződési feltétel 93/13 irányelv hatálya alóli kizárását. Ez a jegyzékbevétel a WIBOR piaci jelentőségének elismerését jelenti, (
32
) nem pedig a nemzeti jogalkotó jogalkotói döntésének a Bíróság fent elemzett ítélkezési gyakorlata értelmében vett kifejeződését.
30.
Ezenkívül a 2016/1011 rendelet 1. cikkéből és (6) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a referenciamutatókra vonatkozó közös szabályozási keret uniós szintű létrehozásának egyik fő célja a fogyasztók védelmének magas szintű biztosítása („a pénzügyi ügyletekben referenciamutatóként felhasznált indexek pontosságának és integritásának biztosítása érdekében”). E célkitűzéssel ellentétes lenne, ha az ilyen referenciamutató használata – olyan helyzetben, amikor a hitelező bizonyos mérlegelési mozgástérrel rendelkezik a szóban forgó szerződési feltételben alkalmazandó konkrét mutató és annak kamatlába megválasztását illetően – akadályozná az ilyen szerződési feltétel esetlegesen tisztességtelen jellegének bírósági felülvizsgálatát.
31.
A fentiekre tekintettel azt javasolom, hogy a Bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre azt a választ adja, hogy a 93/13 irányelv 1. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató között létrejött jelzálogkölcsön‑szerződés azon feltétele, amely előírja, hogy a kölcsönre alkalmazandó kamatláb a WIBOR 6M referenciamutatón alapuló változó kamatláb, ezen irányelv hatálya alá tartozik, amennyiben a nemzeti szabályozás nem írja elő e mutató és annak konkrét kamatlába kötelező, a szerződő felek választásától függetlenül történő alkalmazását.
C.
Az előterjesztett második kérdés: a szerződési feltételek átláthatóságának követelménye
32.
Amennyiben a Bíróság követi az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre adott válaszomat, vizsgálnia kell az előterjesztő bíróság második kérdését. E kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 93/13 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése lehetővé teszi‑e a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató között létrejött jelzálogkölcsön‑szerződésben foglalt olyan feltétel tisztességtelen jellegének értékelését, amely a WIBOR‑referenciamutatón alapuló változó kamatláb alkalmazását írja elő e szerződésre.
33.
A 93/13 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése szerint a szerződési feltételek tisztességtelen jellegének megítélése nem vonatkozik sem e szerződés elsődleges tárgyának a meghatározására, sem pedig az árnak vagy díjazásnak az ellenértékként szállított árunak vagy nyújtott szolgáltatásnak való megfelelésére, amennyiben ezek a feltételek világosak és érthetőek. A kérdést előterjesztő bíróság tehát csak akkor vizsgálhatja a szerződés elsődleges tárgyának meghatározására vonatkozó feltétel tisztességtelen jellegét, ha e szerződési feltétel nem világos és érthető. (
33
)
34.
E tekintetben a Bíróság kimondta, hogy mivel a 93/13 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése kivételt biztosít a tisztességtelen feltételek tartalmi vizsgálatának azon mechanizmusa alól, amelyet az ezen irányelv által bevezetett fogyasztóvédelmi rendszer előír, e rendelkezést szigorúan kell értelmezni. (
34
) Következésképpen ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság valamely szerződési feltétel esetlegesen tisztességtelen jellegét értékelje, meg kell határozni, hogy e feltétel a „szerződés elsődleges tárgyának” fogalmába tartozik‑e, és hogy tiszteletben tartják‑e az átláthatóság (világos és érthető feltételek) követelményét.
1. A „szerződés elsődleges tárgyának” fogalma
35.
Ami konkrétan azon szerződési feltételek csoportját illeti, amelyek a „szerződés elsődleges tárgyának” a 93/13 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése értelmében vett fogalma alá tartoznak, a Bíróság kimondta, hogy e feltételeket úgy kell érteni, mint amelyek e szerződés alapvető szolgáltatásait állapítják meg, és amelyek – ilyenekként – jellemzik azt. Ezzel szemben azok a feltételek, amelyek a magának a szerződéses kapcsolatnak a lényegét meghatározó feltételekhez képest járulékos jelleggel rendelkeznek, nem tartozhatnak e fogalom alá. (
35
)
36.
A kérdést előterjesztő bíróságnak kell a szóban forgó kölcsönszerződés jellegére, általános rendszerére és kikötéseire, valamint jogi és ténybeli összefüggéseire tekintettel megvizsgálnia, hogy az előterjesztő bíróság által a kérdésében hivatkozott kifejezés az adós azon kötelezettsége lényeges elemének minősül‑e, hogy a hitelező által rendelkezésre bocsátott összeget visszafizesse. (
36
) Mindemellett a Bíróság feladata, hogy a 93/13 irányelv 4. cikkének (2) bekezdéséből levezesse az e vizsgálat során alkalmazandó szempontokat. (
37
)
37.
A kölcsönszerződés lényeges szolgáltatásai szerint a hitelező elsődlegesen arra vállal kötelezettséget, hogy bizonyos pénzösszeget bocsát a hitelfelvevő rendelkezésére, míg az utóbbi vállalja, hogy általában kamatokkal növelten, előre meghatározott időpontokban visszafizeti ezt a pénzösszeget. (
38
) A változó kamatozású jelzálogkölcsön‑szerződésben a kölcsönfelvevőnek a hitelező által rendelkezésre bocsátott pénzösszeg visszafizetésére vonatkozó alapvető kötelezettségét e kamatlábra hivatkozással határozzák meg. Így a kölcsön változó kamatlábra való hivatkozással történő visszafizetése főszabály szerint közvetlenül az adós kötelezettségének jellegéhez kapcsolódik, amely így a jelzálogkölcsön‑szerződés lényeges elemének minősül.
38.
A szóban forgó szerződési feltétel előírja, hogy a jelzálogkölcsön‑szerződést a WIBOR‑mutatón alapuló változó kamatláb alapján számított kamat terheli. A kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy az 1997. augusztus 29‑i banktörvény 69. cikke (2) bekezdésének 5. pontja kifejezetten megemlíti, hogy a kamatlábra és annak bármely módosítására vonatkozó feltételeknek a kölcsönszerződés részét kell képezniük. Ezenkívül a lengyel kormány írásbeli észrevételeiben kifejtette, hogy a jelzáloghitelről szóló törvény 29. cikke (1) bekezdésének 8. pontja értelmében a jelzálogkölcsön‑szerződésben fel kell tüntetni azon kamatláb meghatározásának módját és feltételeit, amely alapján a tőke és a kamatok összegét kiszámítják.
39.
A kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében a szóban forgó szerződési feltétel úgy tekinthető, mint amely a „szerződés elsődleges tárgyának” fogalmába tartozik, és ennélfogva az ilyen szerződésben a kölcsönfelvevő lényeges szolgáltatásainak részét képezi.
2. A „világos és érthető” megfogalmazás fogalma és az átláthatóság követelménye
40.
Mindazonáltal emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság már megállapította, hogy a világosság és érthetőség követelménye még akkor is alkalmazandó, ha a feltétel a 93/13 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése értelmében a „szerződés elsődleges tárgya” fogalmi körébe tartozik. A 4. cikk (2) bekezdésében említett feltételek csak akkor mentesülnek a tisztességtelen jellegükre vonatkozó vizsgálat alól, ha az illetékes nemzeti bíróság eseti vizsgálat alapján arra a megállapításra jut, hogy az eladók vagy szolgáltatók azokat világosan és érthetően fogalmazták meg (
39
) (a szerződési feltételek átláthatóságának követelménye).
41.
A szerződési feltételek átláthatóságának követelményét illetően a Bíróság megállapította, hogy e követelmény, amelyet a 93/13 irányelv 5. cikke is megismétel, nem korlátozható kizárólag a feltételek alaki és nyelvtani szempontból érthető jellegére. Mivel a 93/13 irányelv által létrehozott védelmi rendszer azon az elven alapul, hogy a fogyasztó az eladóhoz vagy szolgáltatóhoz képest hátrányos helyzetben van, különösen a fogyasztó tájékozottsági szintje tekintetében, a szerződési feltételek világos és érthető megfogalmazásának, és ennélfogva az ezen irányelvben előírt átláthatóság követelményét kiterjesztő módon kell értelmezni. (
40
)
42.
A Gómez del Moral Guasch I ítéletben a Bíróság egy olyan szerződési feltételre vonatkozó átláthatósági követelményt elemzett, amely a jelzálogkölcsön‑szerződés keretében azt írja elő, hogy e kölcsönt hivatalos mutatóra hivatkozással megállapított változó kamatláb alapján számított kamattal kell díjazni. A Bíróság megállapította, hogy az említett átláthatósági követelményt úgy kell értelmezni, hogy az nemcsak azt írja elő, hogy az érintett feltétel alaki és nyelvtani szempontból érthető legyen a fogyasztó számára, hanem azt is lehetővé kell tennie, hogy a szokásosan tájékozott, észszerűen figyelmes és körültekintő, átlagos fogyasztó megértse e kamatláb számítási módjának konkrét működését, és így pontos és érthető kritériumok alapján értékelje az ilyen feltételnek a pénzügyi kötelezettségeire gyakorolt, potenciálisan jelentős gazdasági következményeit. (
41
)
43.
Mivel a Bíróság hatásköre kizárólag az uniós jogi rendelkezések – a jelen esetben többek között a 93/13 irányelvnek – értelmezésére terejed ki, kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság feladata a szükséges ténybeli vizsgálatok elvégzése valamennyi releváns információ tekintetében, amelyek között szerepel a hitelező által a szóban forgó szerződés megkötése során közzétett reklám és tájékoztatás. Konkrétabban, a nemzeti bíróságnak a szerződéskötést övező körülmények összességének figyelembevételekor meg kell vizsgálnia, hogy a szóban forgó ügyben tájékoztatták‑e a fogyasztót a kötelezettségvállalását esetlegesen befolyásoló valamennyi olyan tényezőről, amely révén felmérheti különösen az általa felvett kölcsön teljes költségét. (
42
)
44.
A Gómez del Moral Guasch I ítéletben a Bíróság e vizsgálat szempontjából relevánsnak ítélte azt a tényt, hogy ebben az ügyben a szerződésre alkalmazandó referenciamutató kiszámítására vonatkozó főbb elemek könnyen hozzáférhetők voltak valamennyi, jelzálogkölcsön‑szerződés megkötését tervező személy számára. (
43
) A Bíróság az ezen ügyben szóban forgó szerződési feltétel átláthatóságának értékelése szempontjából relevánsnak tekintette azt a tényt is, hogy a hatályos nemzeti szabályozás értelmében a hitelintézetek kötelesek voltak tájékoztatni a fogyasztókat a releváns mutató múltbeli alakulásáról. (
44
)
45.
A Bíróság ebből azt a következtetést vonta le, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia, hogy az ezen ügyben szóban forgó szerződéskötés keretében a hitelező ténylegesen tiszteletben tartotta‑e a nemzeti szabályozás által előírt valamennyi tájékoztatási kötelezettséget. (
45
)
46.
A Kutxabank ítéletben (
46
) a Bíróság megállapította, hogy a leendő hitelfelvevők számára a kölcsönszerződésre vonatkozó ajánlat elfogadása terjedelmének megértéséhez szükséges, bizonyos szerződéses szempontokra vonatkozó tájékoztatás származhat a hitelintézet által nem közvetlenül nyújtott információkból, amennyiben ezeket nyilvánosan közzétették, és – adott esetben az e szolgáltató által e célból adott bizonyos útmutatások révén – hozzáférhetők.
47.
Ami különösen az eladó vagy szolgáltató által nem közvetlenül szolgáltatott információk hozzáférhetőségét illeti, fontos, hogy ezen eladó vagy szolgáltató kellően konkrét és pontos tájékoztatást adjon a leendő hitelfelvevőknek ahhoz, hogy azok megismerhessék ezeket az elemeket anélkül, hogy olyan lépéseket tennének, amelyek észszerűen nem várhatók el az átlagos fogyasztótól. (
47
)
48.
Az alapeljárásban a szóban forgó szerződési feltétel a WIBOR 6M mutatón alapuló változó kamatlábra utal. Amint azt a jelen indítvány 10. pontjában és különösen a jelen indítvány 8. lábjegyzetében kifejtettem, a WIBOR szerepel a kritikus referenciamutatóknak a 2016/1011 rendelet 20. cikkének (1) bekezdése szerinti jegyzékén. A WIBOR kritikus referenciamutatóként való elismerésének folyamatát e rendelet szabályozza, amelyet annak 1. cikkével összhangban a pénzügyi ügyletekben felhasznált releváns referenciamutatók pontosságának, megbízhatóságának és integritásának biztosítása érdekében fogadtak el.
49.
A 2016/1011 rendelet figyelembe veszi a fogyasztók hitelezőkkel szembeni egyenlőtlen alkupozícióját, valamint a referenciamutatót használó jelzálogkölcsön‑ és fogyasztói kölcsönszerződésekben a szabványfeltételek alkalmazását. A 2016/1011 rendelet (71) preambulumbekezdése pontosítja, hogy ilyen helyzetekben a fogyasztóknak korlátozott választási lehetőségük lehet az alkalmazott referenciamutató tekintetében. A kiegyenlítő erőfeszítések keretében az uniós jogalkotó szükségesnek tartja annak biztosítását, hogy a hitelezők legalább megfelelően tájékoztassák a fogyasztókat. E célból a 2016/1011 rendelet 56. és 57. cikke ennek megfelelően módosítja a 2008/48/EK irányelvet (
48
) és a 2014/17/EU irányelvet (
49
).
50.
Közelebbről, a 2016/1011 rendelet új információt vezet be (a 2014/17 irányelv új 13. cikke (1) bekezdésének ea) pontja), amelyet a referenciamutatót használó jelzálogkölcsön‑szerződés megkötése előtt kell a fogyasztók rendelkezésére bocsátani. A hitelezők által az ilyen szerződések megkötésekor nyújtott általános tájékoztatásnak tartalmaznia kell „a referenciamutatók és azok kezelőinek neveit és a fogyasztóra vonatkozó esetleges következményeket”.
51.
A szóban forgó szerződést illetően a kérdést előterjesztő bíróság jelzi, hogy e szerződés információkat tartalmazott a referenciamutatót megállapító jogalanyról, e mutató megállapításának alapjáról, e mutató betételhelyezési időszakáról, valamint arról, hogy e mutató alapján hogyan határozzák meg a kamatlábat. Mindazonáltal e bíróságnak kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy azt is kell‑e magyarázni, hogy magát a WIBOR‑t hogyan határozzák meg, és hogy milyen tényezők befolyásolják a WIBOR szintjének változását. Ez a kérdés a J. J. által a kérdést előterjesztő bírósághoz benyújtott észrevételekre vonatkozik, aki azt kifogásolta, hogy nem kapott magyarázatot a WIBOR‑referenciamutató előállításának módjáról, valamint azt, hogy e mutatót maguk a bankok által szolgáltatott adatok alapján határozzák meg, és hogy a bankok bizonyos mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek ezen adatok szolgáltatása tekintetében.
52.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a 2016/1011 rendelet szabályozza a referenciamutatók megállapításának módszerét a referenciamutatók megbízhatóságának és pontosságának biztosítása érdekében. Az irányelv (26) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az uniós jogalkotó tudatában van annak, hogy a bemeneti adatok szolgáltatása során fennáll a manipuláció veszélye. Elismeri, hogy általános szabályként a referenciamutató‑kezelők számára elő kell írni az ügyleti bemeneti adatok használatát. Az e rendeletben előírt egyéb adatok azonban felhasználhatók abban az esetben, ha az ügyleti adatok hiányosak vagy pontatlanok a referenciamutató integritásának és pontosságának biztosításához. Ezt tükrözi a 2016/1011 rendelet 11. cikke, amely meghatározza a referenciamutató előállításához szükséges bemeneti adatokra vonatkozó követelményeket (különösen „elegendőnek kell lennie ahhoz, hogy pontosan és megbízhatóan tükrözze azt a piacot vagy gazdasági valóságot, amelyet a referenciamutató mérni hivatott”, és „ellenőrizhetőnek” kell lennie).
53.
A 2016/1011 rendelet (27) preambulumbekezdése hangsúlyozza, hogy olyan átlátható módszertant kell alkalmazni, amely garantálja a referenciamutató megbízhatóságát és pontosságát. E preambulumbekezdése kimondja, hogy az átláthatóság nem az adott referenciamutató meghatározásához alkalmazott képlet közzétételét jelenti, hanem olyan elemek nyilvánosságra hozatalát, amelyek elegendőek ahhoz, hogy az érintett felek megértsék hogyan határozzák meg a referenciamutatót, és szándékolt felhasználásukkal kapcsolatban értékelni tudják azok reprezentativitását, relevanciáját és megfelelőségét. Ezt tükrözi e rendeletnek „A módszertan átláthatósága” című 13. cikke, amely arra kötelezi a referenciamutató‑kezelőt, hogy (a 2016/1011 rendelet értelmében) közzétegye vagy elérhetővé tegye az e cikkben felsorolt bizonyos információkat.
54.
A fenti megfontolásokból következik, hogy ezen információknak – amelyek lehetővé teszik az érdekelt felek, köztük a fogyasztók számára, hogy megértsék a referenciamutatónak a 2016/1011 rendelet szerinti előállításához használt módszertant – azon információk közé kell tartozniuk, amelyeket a referenciamutató‑kezelőnek közzé kell tennie vagy elérhetővé kell tennie. A 2016/1011 rendelet által létrehozott közös keret értelmében ez a referenciamutató‑kezelő felelőssége.
55.
Ezenkívül a 2016/1011 rendelet 7., 8. és 9. cikke panaszkezelési mechanizmust ír elő, amely a (23) preambulumbekezdése szerint „lehetővé teszi, hogy az érdekelt felek panaszt tehessenek a referenciamutató‑kezelőnél, és amely biztosítja, hogy a referenciamutató‑kezelő objektív módon megvizsgálja a panaszok megalapozottságát”. Ez a mechanizmus konkrét közigazgatási eljárást vezet be, amely lehetővé teszi az érdekelt felek, köztük a fogyasztók számára, hogy panaszkezelési eljárást kezdeményezzenek, amennyiben kétség merül fel azzal kapcsolatban, hogy az index meghatározása megfelel a vonatkozó uniós jogszabályoknak.
56.
Amennyiben a hitelező referenciamutatót használó jelzálogkölcsön‑szerződést kínál a fogyasztóknak, e hitelező tájékoztatási kötelezettségét pontosan a 2014/17 irányelv 13. cikke (1) bekezdésének ea) pontja írja elő. Amint arra a fentiekben rámutattam, a hitelezőnek tájékoztatnia kell a fogyasztót „a referenciamutatók és kezelőik nevéről, valamint azoknak a fogyasztóra vonatkozó esetleges következményeiről”. Ezeket az információkat kellően konkrétan és pontosan kell a leendő hitelfelvevők rendelkezésére bocsátani annak érdekében, hogy az átlagos fogyasztó hozzáférhessen a nyilvánosan hozzáférhető releváns információkhoz, és megismerhesse a referenciamutató előállításának alapjául szolgáló módszertan főbb elemeit. A fogyasztóra vonatkozó esetleges releváns következmények azok, amelyek olyan tényezőkből erednek, amelyek befolyásolhatják a fogyasztó kötelezettségvállalásának mértékét, ideértve különösen a változó kamatláb ingadozásához kapcsolódó kockázatot és az ilyen ingadozásokat előidéző főbb elemekre vonatkozó információkat.
57.
A 2016/1011 rendelet által létrehozott referenciamutató keretének elemzéséből az következik, hogy az e rendelettel összefüggésben értelmezett 93/13 irányelvből eredő átláthatósági követelmény nem kötelezi a hitelezőt arra, hogy a referenciamutató meghatározásának módszertanáról a 2016/1011 rendeletben előírtnál részletesebb információkat szolgáltasson közvetlenül. Az alkalmazott módszertanra vonatkozó általános információk ugyanis szerepelnek a 2016/1011 rendeletben, és a konkrét információkat a referenciamutató‑kezelőnek közzé kell tennie vagy elérhetővé kell tennie.
58.
Mindazonáltal, amint az a fentiekben megállapításra került, a hitelezőnek konkrét és pontos tájékoztatást kell adnia a fogyasztó részére a referenciamutató és annak kezelője nevéről, valamint a fogyasztóra gyakorolt hatásokról. Véleményem szerint az átláthatóság és a jóhiszeműség 93/13 irányelvből eredő követelményeivel ellentétes lenne, ha a hitelező az alkalmazott módszertannak csak egy részét tüntetné fel, oly módon, hogy nem tárja fel teljesen e módszertant és az indexkamatláb ingadozását előidéző főbb elemeket, vagy torz képet adna a referenciamutató jellegéről.
59.
A tárgyaláson J. J. azt állította, hogy megtévesztően azt hitették el vele, hogy a WIBOR‑referenciaindex bankközi kölcsönökkel kapcsolatos tranzakciós adatokból áll, míg valójában a mögöttes adatok 98,27%‑a a rögzítési folyamatban részt vevő bankok által szolgáltatott becslésekből (árajánlatokból) állt. (
50
) J. J. azt is állította, hogy a PKO az alkalmazandó jogszabályokkal és a gazdasági valósággal ellentétes információkat szolgáltatott neki. A PKO határozottan vitatta ezen állításokat. A tárgyaláson azzal érvelt, hogy helyes és pontos információkat szolgáltatott. A Bíróság fent ismertetett ítélkezési gyakorlatának (
51
) megfelelően a nemzeti bíróság feladata, hogy a szerződéskötés valamennyi körülményének figyelembevétele keretében megvizsgálja, hogy a fogyasztó kötelezettségvállalásának terjedelmét esetlegesen befolyásoló valamennyi információt kellően konkrétan és pontosan közölték‑e vele ahhoz, hogy megbecsülhesse többek között a kölcsön teljes költségét.
60.
Ebből következik, hogy az előterjesztett második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 93/13 irányelv 4. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az lehetővé teszi a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató között létrejött jelzálogkölcsön‑szerződésben foglalt olyan feltétel tisztességtelen jellegének értékelését, amely a WIBOR 6M referenciamutatón alapuló változó kamatláb alkalmazását írja elő e szerződésre, amennyiben e feltételt nem világosan és érthetően fogalmazták meg (az átláthatóság követelménye). E követelmény teljesítése érdekében az eladónak vagy szolgáltatónak kellően konkrétan és pontosan tájékoztatnia kell a fogyasztót az alkalmazott referenciamutató nevéről és a referenciamutató‑kezelő nevéről, valamint az e mutató használatából eredő, a fogyasztóra vonatkozó esetleges következményekről annak érdekében, hogy a fogyasztó megbecsülhesse többek között a kölcsön teljes költségét. A hitelező által közvetlenül vagy közvetve nyújtott tájékoztatás módjának olyannak kell lennie, hogy ezek az információk teljes mértékben feltárják az alapul szolgáló módszertant és az indexkamatláb ingadozását előidéző főbb elemeket, és nem adnak torz képet a referenciamutató jellegéről.
D.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés: a vitatott szerződési feltétel tisztességtelen jellege
61.
Mivel az átláthatóság követelményének a kérdést előterjesztő bíróság általi értékelése a szóban forgó szerződési feltétel átláthatósága hiányának megállapításához vezethet, a Bíróságnak foglalkoznia kell az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdéssel. E kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a WIBOR‑referenciamutatón alapuló változó kamatlábat tartalmazó szerződési feltétel a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében tisztességtelennek minősülhet‑e amiatt, hogy a bank nem nyújt elegendő információt a fogyasztónak, és a kockázat egyenlőtlenül oszlik meg a szerződő felek között. (
52
)
62.
A 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése szerint valamely szerződési feltétel abban az esetben tekintendő tisztességtelennek, ha a jóhiszeműség követelményével ellentétben a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a fogyasztó kárára. E tekintetben a Bíróság megállapította, hogy a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése, a „jóhiszeműség” és a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben a fogyasztó kárára fennálló „jelentős egyenlőtlenség” fogalmaira utalva csak általános módon határozza meg azokat a körülményeket, amelyek valamely egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltételt tisztességtelenné tesznek. (
53
)
63.
Annak megállapításához, hogy valamely feltétel a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben „jelentős egyenlőtlenséget” idéz‑e elő a fogyasztó kárára, különösen a nemzeti jognak a felek ez irányú megállapodása hiányában irányadó szabályait kell figyelembe venni annak értékelése érdekében, hogy adott esetben a szerződés mennyiben hozza a hatályos nemzeti jogban szabályozottnál kedvezőtlenebb jogi helyzetbe a fogyasztót. Ami a kölcsönszerződéshez kapcsolódó kamatok számítására vonatkozó feltételt illeti, szintén releváns az ügyleti kamatmérték e feltétel által előírt számítási módjának és e kamatláb ebből eredő tényleges összegének a törvényes kamatlábbal, valamint a szóban forgó szerződés megkötésének időpontjában a vizsgált kölcsönszerződés összegével és időtartamával megegyező összegű és időtartamú kölcsön tekintetében a piacon alkalmazott kamatlábakkal való összehasonlítása. (
54
)
64.
Azzal kapcsolatban, hogy milyen körülmények között jön létre az ilyen egyenlőtlenség „a jóhiszeműség követelményével ellentétben”, a 93/13 irányelv tizenhatodik preambulumbekezdésére tekintettel a nemzeti bíróságnak e célból meg kell vizsgálnia, hogy az eladó vagy szolgáltató a fogyasztóval szembeni tisztességes és méltányos eljárása esetén észszerűen elvárhatta‑e, hogy az utóbbi az egyedi tárgyalást követően elfogadja az érintett feltételt. (
55
)
65.
Továbbá ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének megfelelően valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegét a szerződéskötés időpontjában a szerződés tárgyát képező áru vagy szolgáltatás természetének, valamint a szerződéskötés valamennyi körülményének figyelembevételével kell megítélni. Ebből következik, hogy ezzel összefüggésben értékelni kell azokat a következményeket is, amelyeket az említett feltétel a szerződésre irányadó jog keretében előidézhet, és ez a nemzeti jogrend szerinti vizsgálatot feltételez. (
56
)
66.
E tekintetben az ítélkezési gyakorlat szerint a Bíróság hatásköre kiterjed a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében és az irányelv mellékletében szereplő „tisztességtelen feltétel” fogalmának értelmezésére, valamint arra, hogy a nemzeti bíróság milyen szempontokat alkalmazhat vagy köteles alkalmazni valamely szerződési feltétel ugyanezen irányelv rendelkezéseire tekintettel történő vizsgálatakor. E bíróság feladata tehát, hogy e szempontok alapján az adott tényállás sajátos körülményei függvényében az adott szerződési feltétel konkrét minősítéséről döntsön. Ebből következően a Bíróságnak arra kell szorítkoznia, hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára meghatározza azokat a kritériumokat, amelyeket ez utóbbinak figyelembe kell vennie az érintett feltétel tisztességtelen jellegének értékelése során. (
57
)
67.
Az alapeljárásban valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegének kérdése a hitelező által a fogyasztónak nyújtott, állítólagosan elégtelen vagy pontatlan tájékoztatással, és a többek között ebből eredő, a szerződő felek közötti kockázat egyenlőtlen megosztásával összefüggésben merül fel. Mindazonáltal önmagában az a tény, hogy valamely feltétel nem felel meg az átláthatóság követelményének, amely – amint azt már említettem – megköveteli a fogyasztó kellő és pontos tájékoztatását, önmagában nem teszi azt tisztességtelenné a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében. (
58
) Valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegének megállapítása érdekében a kérdést előterjesztő bíróságnak teljes körű értékelnie kell a Bíróság ítélkezési gyakorlatából eredő szempontokat.
68.
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által megfogalmazott kétségek vélhetően két különböző kérdésre összpontosítanak: i) a fogyasztó megfelelő tájékoztatása a szóban forgó kölcsönben változó kamatláb alkalmazásából eredő kockázatokat illetően; és ii) a WIBOR‑mutató meghatározására vonatkozó megfelelő és pontos információk nyújtása.
69.
Mindazonáltal, noha a nemzeti bíróságok az alapeljáráshoz hasonló polgári ügyekben a 93/13 irányelv értelmében értékelhetik a WIBOR‑hoz hasonló referenciamutatókon alapuló szerződési feltételeket, (
59
)nem
vizsgálhatják az ilyen mutatók meghatározásának módszertanát, mivel az ilyen vizsgálat nem tartozik a 93/13 irányelv hatálya alá. Ezenkívül, amint azt fent kifejtettem, (
60
) a 2016/1011 rendelet konkrét panaszkezelési mechanizmust hozott létre annak érdekében, hogy az érdekelt felek, köztük a fogyasztók számára konkrét közigazgatási lehetőséget biztosítsanak a panasztételi eljárás megindítására abban az esetben, ha kétség merül fel azzal kapcsolatban, hogy a referenciamutató meghatározása megfelel‑e a vonatkozó nemzeti és/vagy uniós jognak. Amint azt a Bizottság hangsúlyozta, annak lehetővé tétele a nemzeti polgári bíróságok számára, hogy valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegének a 93/13 irányelv alapján történő értékelése révén felülvizsgálják a kritikus referenciamutatók meghatározásának módszertanát, sértené az uniós jogalkotó által a 2016/1011 rendelet alapján létrehozott, a kritikus referenciamutatók konkrét
kezelési rendszerét.
70.
Következésképpen az alapeljárásban a kérdést előterjesztő bíróság értékelésének a szóban forgó szerződési feltételre és a szerződéskötés valamennyi körülményére kell korlátozódnia, kizárva ezen értékelés hatálya alól a referenciamutatóknak a 2016/1011 rendelet által létrehozott kezelési rendszeréhez kapcsolódó kérdéseket.
71.
Közelebbről, a nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az eladó vagy szolgáltató közölt‑e a fogyasztóval minden olyan releváns információt, amely lehetővé teszi számára annak értékelését, hogy a szóban forgó szerződési feltétel milyen gazdasági következményekkel jár a pénzügyi kötelezettségeire nézve. Ennek során emlékeztetni kell arra, hogy valamely szerződési feltételnek a 93/13 irányelv által megkövetelt átlátható jellege egyike azon elemeknek, amelyeket e feltétel tisztességtelen jellegének értékelése során figyelembe kell venni. (
61
)
72.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban a kérdést előterjesztő bíróság jelzi, hogy a WIBOR‑mutatón alapuló változó kamatlábra vonatkozó szerződési feltételek a jóhiszeműség követelményével ellentétesnek tekinthetők, és olyannak, mint amelyek a szerződő felek jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéznek elő a fogyasztó kárára, mivel a fogyasztót nem tájékoztatták megfelelően a változó kamatlábhoz kapcsolódó kockázatnak való kitettségéről, és e kockázat e felek között egyenlőtlenül oszlott meg. Arra is rámutat, hogy a PKO‑nak mint hitelezőnek tudomása volt a WIBOR meghatározásának módszeréről és az e kamatláb meghatározásának átláthatóságával kapcsolatos kétségekről, azonban úgy döntött, hogy erről nem tájékoztatja a fogyasztót. A kérdést előterjesztő bíróság szerint ez a szerződő felek közötti egyenlőtlenség forrásának tekinthető az e szerződéssel kapcsolatos valamennyi szempont tekintetében. (
62
)
73.
E körülmények között a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából eredő szempontok teljes körű értékelésével megvizsgálja a szóban forgó szerződési feltételnek a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett tisztességtelen jellegét. Ezen értékelésnek magában kell foglalnia többek között azt a kérdést, hogy hiányzott‑e olyan egyértelmű információ, amely veszélyeztethette J. J. azon képességét, hogy megértse a szóban forgó szerződési feltétel gazdasági következményeit. Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy a pontos és elegendő információk hiánya olyan mértékben áthelyezheti‑e az egyensúlyt a bank javára, hogy a felek szóban forgó szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a fogyasztó kárára. A kérdést előterjesztő bíróságnak e célból meg kell vizsgálnia, hogy a hitelező (PKO) a fogyasztóval (J. J.) szembeni tisztességes és méltányos eljárása esetén észszerűen elvárhatta‑e, hogy ez utóbbi az egyedi tárgyalást követően elfogadja az érintett feltételt. (
63
) E tekintetben meg kell vizsgálni, hogy a fogyasztó hozzájárult‑e a szóban forgó szerződési feltétel alkalmazásához kapcsolódó kockázathoz, miután teljes körű és pontos tájékoztatást kapott.
74.
Ezenkívül a kérdést előterjesztő bíróságnak azt is értékelnie kell, hogy a hitelező által a fogyasztónak nyújtott tájékoztatás semleges és objektív módon került‑e bemutatásra, anélkül hogy a fogyasztóval azt hitetné el, hogy a szóban forgó szerződési feltétel és a WIBOR választása kedvező volt számára, holott nem az volt.
75.
Ebből következik, hogy az előterjesztett harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a nemzeti bíróságnak értékelnie kell, hogy a WIBOR‑referenciamutatón alapuló változó kamatlábra vonatkozó szerződési feltétel a jóhiszeműség követelményével ellentétben a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz‑e elő a fogyasztó kárára. Ennek során a nemzeti bíróságnak a szerződési feltétel tisztességtelen jellegének átfogó értékelése keretében meg kell vizsgálnia, hogy a hitelező a fogyasztóval szembeni tisztességes és méltányos eljárása során észszerűen elvárhatta‑e, hogy a fogyasztó az egyedi tárgyalást követően elfogadja az ilyen feltételt. E célból meg kell vizsgálni, hogy a fogyasztó hozzájárulását adta‑e a szóban forgó szerződési feltétel alkalmazásából eredő kockázathoz, miután teljes körű és pontos tájékoztatást kapott. Ez az értékelés azonban nem vonatkozhat magára a WIBOR‑mutatóra és meghatározásának módszerére.
IV. Végkövetkeztetés
76.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javasolom a Bíróságnak, hogy a Sąd Okręgowy w Częstochowie (częstochowai regionális bíróság, Lengyelország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett első, második és harmadik kérdésre a következőképpen válaszoljon:
1)
A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv 1. cikkének (2) bekezdését
úgy kell értelmezni, hogy a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató között létrejött jelzálogkölcsön‑szerződés olyan feltétele, amely előírja, hogy a kölcsönre alkalmazandó kamatláb a WIBOR 6M referenciamutatón alapuló változó kamatláb, ezen irányelv hatálya alá tartozik, amennyiben a nemzeti szabályozás nem írja elő e mutató és annak konkrét kamatlába kötelező, szerződő felek választásától függetlenül történő alkalmazását.
2)
A 93/13 irányelv 4. cikkének (2) bekezdését
úgy kell értelmezni, hogy az lehetővé teszi a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató között létrejött jelzálogkölcsön‑szerződésben foglalt olyan feltétel tisztességtelen jellegének értékelését, amely a WIBOR 6M referenciamutatón alapuló változó kamatláb alkalmazását írja elő e szerződésre, amennyiben e feltételt nem világosan és érthetően fogalmazták meg (az átláthatóság követelménye). E követelmény teljesítése érdekében az eladónak vagy szolgáltatónak kellően konkrétan és pontosan tájékoztatnia kell a fogyasztót az alkalmazott referenciamutató nevéről és a referenciamutató‑kezelő nevéről, valamint az e mutató használatából eredő, a fogyasztóra vonatkozó esetleges következményekről annak érdekében, hogy a fogyasztó megbecsülhesse többek között a kölcsön teljes költségét. A hitelező által közvetlenül vagy közvetve nyújtott tájékoztatás módjának olyannak kell lennie, hogy ezek az információk teljes mértékben feltárják az alapul szolgáló módszertant és az indexkamatláb ingadozását előidéző főbb elemeket, és nem adnak torz képet a referenciamutató jellegéről.
3)
A 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdését
úgy kell értelmezni, hogy a nemzeti bíróságnak értékelnie kell, hogy a WIBOR‑referenciamutatón alapuló változó kamatlábra vonatkozó szerződési feltétel a jóhiszeműség követelményével ellentétben a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz‑e elő a fogyasztó kárára. Ennek során a nemzeti bíróságnak a szerződési feltétel tisztességtelen jellegének átfogó értékelése keretében meg kell vizsgálnia, hogy a hitelező a fogyasztóval szembeni tisztességes és méltányos eljárása során észszerűen elvárhatta‑e, hogy a fogyasztó az egyedi tárgyalást követően elfogadja az ilyen feltételt. E célból meg kell vizsgálni, hogy a fogyasztó hozzájárulását adta‑e a szóban forgó szerződési feltétel alkalmazásából eredő kockázathoz, miután teljes körű és pontos tájékoztatást kapott. Ez az értékelés azonban nem vonatkozhat magára a WIBOR‑mutatóra és meghatározásának módszerére.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i tanácsi irányelv (HL 1993. L 95., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 288. o.).
(
3
)	A pénzügyi eszközökben és pénzügyi ügyletekben referenciamutatóként vagy a befektetési alapok teljesítményének méréséhez felhasznált indexekről, valamint a 2008/48/EK és a 2014/17/EU irányelv, továbbá az 596/2014/EU rendelet módosításáról szóló, 2016. június 8‑i (EU) 2016/1011 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2016. L 171., 1. o.; helyesbítés: HL 2017. L 137., 41. o.).
(
4
)	Lásd: az (EU) 2016/1011 európai parlamenti és tanácsi rendelet alapján a pénzügyi piacokon használt kritikus referenciamutatók jegyzékének megállapításáról szóló (EU) 2016/1368 végrehajtási rendelet módosításáról szóló, 2019. március 22‑i (EU) 2019/482 bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2019. L 82., 26. o.) (10) preambulumbekezdését.
(
5
)	Dz. U., 2017., 819. tétel, módosított változat; a továbbiakban: jelzáloghitelről szóló törvény).
(
6
)	A bankokról szóló, 1997. augusztus 29‑i törvény (Dz. U. 2023., 2488. tétel, módosított változat).
(
7
)	„Referenciamutató‑kezelő”: a referenciamutató előállítása felett ellenőrzést gyakorló természetes vagy jogi személy. Lásd: 2016/1011 rendelet, 3. cikk, (1) bekezdés, 6. pont.
(
8
)	Az (EU) 2016/1011 európai parlamenti és tanácsi rendelet alapján a pénzügyi piacokon használt kritikus referenciamutatók jegyzékének megállapításáról szóló, 2016. augusztus 11‑i bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2016. L 217., 1. o.). 2019. március 22‑én a WIBOR‑t az (EU) 2016/1011 rendelet 20. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján kritikus referenciamutatóként felvették a 2019/482 rendeletbe.
(
9
)	E tekintetben arra hivatkozik, hogy a WIBOR 6M mutató maguk a bankok által szolgáltatott, nem ügyleti adatokon alapul, vagyis e bankok nem kötnek egymással tényleges ügyleteket ezen adatok alapján.
(
10
)	A pénzügyi felügyeleti hatóság 2020. december 16‑án ilyen határozatot fogadott el a WIBOR tekintetében, megállapítva, hogy a WIBOR referenciamutató‑kezelő általi rendelkezésre bocsátásának folyamata megfelel az uniós jog követelményeinek.
(
11
)	Lásd a GPW Benchmark honlapját, különösen „A WIBID és WIBOR‑referenciamutatókra vonatkozó szabályokat”, Varsó, 2017. november 30. (a jelen indítvány alkalmazásában: „WIBOR‑szabályok”); elérhető a következő címen: https://gpwbenchmark.pl/pub/BENCHMARK/files/Regulations_for_WIBID_and_WIBOR_Reference_Rates.pdf.
(
12
)	A WIBOR a 2016/1011 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének 22. és 25. pontja értelmében vett „referencia‑kamatláb”. A WIBID egy Lengyelországban használt másik mutató, amely a Warsaw Interbank Bid Rate‑re (varsói bankközi ajánlati kamatláb) vonatkozik. A GPW Benchmark honlapján a „Szabályok” részben rendelkezésre álló információkra támaszkodom.
(
13
)	A 2016/1011 rendelet 11. cikke meghatározza a bemeneti adatok tekintetében a referenciamutató előállítására vonatkozó követelményeket (lásd még a jelen indítvány 52. pontját). E rendelet 12. cikke meghatározza az olyan referenciamutatók meghatározásának módszertanára vonatkozó követelményeket, mint a WIBOR.
(
14
)	A 2016/1011 rendelet 15. cikke szabályozza az adatszolgáltatók (például bankok) által követendő magatartási kódexet, amelynek többek között magában kell foglalnia a mögöttes adatok szolgáltatása során a mérlegelési jogkör gyakorlására vonatkozó politikát. Amennyiben a referencia‑kamatláb módszerében vagy meghatározásában jelentős változásokra van szükség, a referenciamutató‑kezelő nyilvános konzultációt folytat az érdekelt felekkel, például a kamatlábak felhasználóival, az érintett hatóságokkal és a lengyel központi bankkal.
(
15
)	WIBOR‑szabályok, 9. o.
(
16
)	Lásd: Kosiorowski, M. és Szczęsna, A., „WIBOR litigation, part 1 – Can the WIBOR benchmark be challenged as the basis for setting variable interest rates?”, in principle, 2025. június 12.; elérhető a következő címen: https://codozasady.pl/en/p/wibor‑litigation‑part‑1‑can‑the‑wibor‑benchmark‑be‑challenged‑as‑the‑basis‑for‑setting‑variable‑interest‑rates‑.
(
17
)	A módszer a következő: i) 10 vagy több árajánlat esetén: a kamatlábak átlaga a két legmagasabb és a két legalacsonyabb kamat kizárása után; ii) 8 vagy 9 árajánlat esetén: átlag a legmagasabb és a legalacsonyabb kamat kizárása után; iii) 6 vagy 7 árajánlat esetén: az összes árajánlat egyszerű átlaga; és iv) 5 vagy kevesebb árajánlat esetén: a WIBOR nincs meghatározva erre az időtartamra.
(
18
)	Az adott munkanapra vonatkozó referencia‑kamatlábakat közzé kell tenni a referenciamutató‑kezelő honlapján; lásd a WIBOR‑szabályok 7.1. pontját.
(
19
)	Lásd a jelen indítvány 10. pontját.
(
20
)	Lásd: 2024. május 30‑iRaiffeisen Bank ítélet (C‑176/23, EU:C:2024:443, 22. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
21
)	2020. március 3‑i Gómez del Moral Guasch ítélet (C‑125/18, a továbbiakban: Gómez del Moral Guasch I ítélet, EU:C:2020:138, 31. és 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
22
)	Lásd: 2024. május 30‑iRaiffeisen Bank ítélet (C‑176/23, EU:C:2024:443, 27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
23
)	Uo., 33. pont. Lásd ezen ítélet 36. pontját is.
(
24
)	Lásd az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 5. oldalát (francia változat; a továbbiakban e változat egyszerűen: előzetes döntéshozatalra utaló határozat).
(
25
)	Lásd: Sampławski, K., „WIBOR pod lupą TSUE – analiza prawna pytań prejudycjalnych – pytanie nr 1.” (WIBOR az Európai Bíróság vizsgálata alatt – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések jogi elemzése – 1. sz. kérdés) 2024. szeptember 11.; elérhető a következő címen: https://www.bankowebezprawie.pl/wibor‑pod‑lupa‑tsue‑analiza‑prawna‑pytan‑prejudycjalnych‑pytanie‑nr‑1/.
(
26
)	Amint arra J. J. a Bíróság előtt az észrevételeiben hivatkozott.
(
27
)	2021. június 10‑iPrima banka Slovensko ítélet (C‑192/20, EU:C:2021:480, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
28
)	A 2016/1011 rendeletnek „A módszertan átláthatósága” című 13. cikke.
(
29
)	Lásd a jelen indítvány 15. pontját.
(
30
)	Lásd a jelen indítvány 19. pontját.
(
31
)	A 2019/482 rendelet révén.
(
32
)	Lásd a 2019/482 rendelet (10) preambulumbekezdését.
(
33
)	2021. június 10‑iBNP Paribas Personal Finance ítélet (C‑609/19, EU:C:2021:469, 27. pont).
(
34
)	Uo., 28. pont.
(
35
)	2024. március 21‑i Profi Credit Bulgaria (A hitelmegállapodáshoz kapcsolódó járulékos szolgáltatások) ítélet (C‑714/22, EU:C:2024:263, 60. pont).
(
36
)	2021. június 10‑iBNP Paribas Personal Finance ítélet (C‑776/19–C‑782/19, EU:C:2021:470, 53. pont).
(
37
)	Uo., 54. pont.
(
38
)	2024. március 21‑i Profi Credit Bulgaria (A hitelmegállapodáshoz kapcsolódó járulékos szolgáltatások) ítélet (C‑714/22, EU:C:2024:263, 61. pont).
(
39
)	Lásd ebben az értelemben: 2017. szeptember 20‑iAndriciuc és társai ítélet (C‑186/16, EU:C:2017:703, 43. pont).
(
40
)	Gómez del Moral Guasch I ítélet, 50. pont.
(
41
)	Uo., 51. pont.
(
42
)	Uo., 52. pont.
(
43
)	Uo., 53. pont.
(
44
)	Uo., 54. pont.
(
45
)	Uo., 55. pont.
(
46
)	2024. december 12‑iKutxabank ítélet (C‑300/23, EU:C:2024:1026, 83. pont).
(
47
)	Lásd ebben az értelemben: 2024. december 12‑iKutxabank ítélet (C‑300/23, EU:C:2024:1026, 84. és 90. pont).
(
48
)	A fogyasztói hitelmegállapodásokról és a 87/102/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. április 23‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2008. L 133., 66. o.; helyesbítések: HL 2009. L 207., 14. o.; HL 2010. L 199., 40. o.; HL 2011. L 234., 46. o.).
(
49
)	A lakóingatlanokhoz kapcsolódó fogyasztói hitelmegállapodásokról, valamint a 2008/48/EK és a 2013/36/EU irányelv és az 1093/2010/EU rendelet módosításáról szóló, 2014. február 4‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 60., 34. o.; helyesbítés: HL 2015. L 246., 11. o.).
(
50
)	Lásd a jelen indítvány 16. pontját.
(
51
)	Lásd a jelen indítvány 43. lábjegyzetét.
(
52
)	Lásd különösen az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 8. szakaszának 1. pontját, 26. o.
(
53
)	2017. január 26‑i Banco Primus ítélet (C‑421/14, a továbbiakban: Banco Primus ítélet, EU:C:2017:60, 58. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
54
)	Lásd ebben az értelemben: 2023. július 13‑iBanco Santander (Hivatalos mutatóra való hivatkozás) ítélet (C‑265/22, EU:C:2023:578, 65. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
55
)	Banco Primus ítélet, 60. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
56
)	Uo., 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
57
)	Banco Primus ítélet 57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
58
)	2021. november 17‑iGómez del Moral Guasch végzés (C‑655/20, EU:C:2021:943, 37. pont).
(
59
)	Ez az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első és második kérdésre javasolt válaszokból következik. Lehetséges, hogy más tagállamokban a hatályos nemzeti jogszabályi háttér következtében a hasonló szerződési feltételeket valójában kizárják a 93/13 irányelv hatálya alól.
(
60
)	A jelen indítvány 55. pontja.
(
61
)	2023. július 13‑i Banco Santander (Hivatalos mutatóra való hivatkozás) ítélet (C‑265/22, EU:C:2023:578, 66. pont).
(
62
)	Előzetes döntéshozatalra utaló határozat, 26. o., 1. és azt követő pontok.
(
63
)	Lásd a jelen indítvány 26. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.