62024CJ0597
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (desiata komora)
z 12. marca 2026 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sociálna politika – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní – Smernica 2000/78/ES – Zákaz diskriminácie na základe zdravotného postihnutia – Článok 2 ods. 2 – Právo učiteľky so zdravotným postihnutím na preloženie do určitej územnej oblasti – Článok 5 – Primerané úpravy pre osoby so zdravotným postihnutím – Prednosť mobility v rámci tej istej územnej oblasti pred mobilitou medzi rôznymi územnými oblasťami“
Vo veci C‑597/24[Zirvatta] (
i
),
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd, Taliansko) z 10. septembra 2024 a doručený Súdnemu dvoru 16. septembra 2024, ktorý súvisí s konaním:
C.M.
proti
Ministero dell’Istruzione e del Merito,
za účasti:
Ufficio Scolastico Regionale per la Lombardia,
Ambito Territoriale di Mantova,
Ufficio Scolastico Regionale per la Calabria,
SÚDNY DVOR (desiata komora),
v zložení: predsedníčka piatej komory M. L. Arastey Sahún, vykonávajúca funkciu predsedu desiatej komory (spravodajkyňa), sudcovia E. Regan a D. Gratsias,
generálny advokát: A. Rantos,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
talianska vláda, v zastúpení: S. Fiorentino, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci D. D’Alberti, avvocato dello Stato, a M. T. Lubrano Lobianco, procuratore dello Stato,
–
Európska komisia, v zastúpení: D. Recchia a E. Schmidt, splnomocnené zástupkyne,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 ods. 2 písm. b) bodu i) a článku 5 smernice Rady 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní (Ú. v. ES L 303, 2000, s. 16; Mim. vyd. 05/004, s. 79).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi C.M., učiteľkou so zdravotným postihnutím, a Ministero dell’Istruzione e del Merito (Ministerstvo školstva a zásluh, Taliansko) vo veci žiadosti C.M. o preloženie do inej provincie, než v ktorej vykonáva svoje úlohy.
Právny rámec
Medzinárodné právo
3
Podľa článku 1 Dohovoru Organizácie Spojených národov o právach osôb so zdravotným postihnutím, uzavretého 13. decembra 2006 v New Yorku a schváleného v mene Európskeho spoločenstva rozhodnutím Rady 2010/48/ES z 26. novembra 2009 (Ú. v. EÚ L 23, 2010, s. 35) (ďalej len „Dohovor OSN“):
„Účelom tohto dohovoru je presadzovať, chrániť a zabezpečovať plné a rovnaké užívanie všetkých ľudských práv a základných slobôd všetkými osobami so zdravotným postihnutím a podporovať úctu k ich prirodzenej dôstojnosti.
Osoby so zdravotným postihnutím zahŕňajú osoby s dlhodobými telesnými, mentálnymi, intelektuálnymi alebo zmyslovými postihnutiami, ktoré v súčinnosti s rôznymi prekážkami môžu brániť ich plnému a účinnému zapojeniu do života spoločnosti na rovnakom základe s ostatnými.“
4
Článok 2 tohto Dohovoru znie:
„Na účely tohto dohovoru:
…
‚diskriminácia na základe zdravotného postihnutia‘ znamená každé robenie rozdielov, vylúčenie alebo obmedzenie na základe zdravotného postihnutia, ktorých cieľom alebo účinkom je narušiť alebo znemožniť uznávanie, užívanie alebo uplatňovanie všetkých ľudských práv a základných slobôd v politickej, hospodárskej, sociálnej, kultúrnej, občianskej alebo inej oblasti na rovnakom základe s ostatnými. Zahŕňa všetky formy diskriminácie, vrátane odmietnutia primeraných úprav;
‚primerané úpravy‘ znamenajú nevyhnutnú a adekvátnu zmenu a prispôsobenie, ktoré nepredstavujú neúmerné alebo nadmerné zaťaženie, a robia sa, ak si to vyžaduje konkrétny prípad, s cieľom zabezpečiť osobám so zdravotným postihnutím užívanie alebo uplatňovanie všetkých ľudských práv a základných slobôd na rovnakom základe s ostatným;
…“
5
Článok 5 uvedeného dohovoru uvádza:
„1.   Zmluvné strany uznávajú, že všetky osoby sú si rovné pred zákonom a podľa zákona a majú nárok na rovnakú ochranu a na rovnaký úžitok zo zákona bez akejkoľvek diskriminácie.
…
4.   Osobitné opatrenia, ktoré sú nevyhnutné na urýchlenie alebo dosiahnutie faktickej rovnosti osôb so zdravotným postihnutím, sa v zmysle tohto dohovoru nepovažujú za diskrimináciu.“
6
Podľa článku 27 ods. 1 písm. g) tohto dohovoru:
„Zmluvné strany uznávajú právo osôb so zdravotným postihnutím na prácu na rovnakom základe s ostatnými; k tomu patrí právo na možnosť živiť sa slobodne zvolenou prácou alebo prácou prijatou na trhu práce a právo na pracovné prostredie, ktoré je otvorené, začleňujúce a prístupné osobám so zdravotným postihnutím. Zmluvné strany zaručujú a podporujú uplatňovanie práva na prácu, a to aj osôb, ktoré sa stali zdravotne postihnutými v priebehu zamestnania, prijímaním primeraných opatrení vrátane legislatívnych, ktorými okrem iného:
…
g) budú zamestnávať osoby so zdravotným postihnutím vo verejnom sektore.“
Právo Únie
7
Odôvodnenia 16, 20 a 21 smernice 2000/78 stanovujú:
„(16)
Ustanovenie opatrení na prispôsobenie potrebám ľudí so zdravotným postihnutím na pracovisku hrá dôležitú rolu v boji proti diskriminácii na základe zdravotného postihnutia.
…
(20)
Vhodné opatrenia, t. j. účinné a praktické opatrenia by sa mali vykonať na prispôsobenie pracoviska zdravotnému postihnutiu, napríklad prispôsobením priestorov alebo úpravou pracovného zariadenia, úpravou pracovného času, rozdelením úloh alebo poskytnutím možností na odbornú prípravu a integráciu.
(21)
Pri určovaní, či uvedené opatrenia vedú k nadmernému zaťaženiu, by sa mali posudzovať najmä vzniknuté finančné a iné náklady, ako aj veľkosť a finančné zdroje organizácie alebo podniku a možnosti získania príspevku z verejných prostriedkov alebo inej pomoci.“
8
Článok 1 tejto smernice, nazvaný „Účel“, stanovuje:
„Účelom tejto smernice je ustanovenie všeobecného rámca pre boj proti diskriminácii v zamestnaní a povolaní na základe náboženstva alebo viery, zdravotného postihnutia, veku alebo sexuálnej orientácie, s cieľom zaviesť v členských štátoch uplatňovanie zásady rovnakého zaobchádzania.“
9
Článok 2 uvedenej smernice s názvom „Pojem diskriminácie“ stanovuje:
„1.   Na účely tejto smernice sa pod pojmom ‚zásada rovnakého zaobchádzania‘ rozumie, že nemá existovať žiadna priama alebo nepriama diskriminácia založená na ktoromkoľvek z dôvodov uvedených v článku 1.
2.   Na účely odseku 1:
a)
o priamu diskrimináciu ide, ak sa z niektorého z dôvodov uvedených v článku 1 zaobchádza s jednou osobou nepriaznivejšie ako sa v porovnateľnej situácii zaobchádza, zaobchádzalo alebo by sa mohlo zaobchádzať s inou osobou,
b)
o nepriamu diskrimináciu ide, keď zdanlivo neutrálne ustanovenie, kritérium alebo prax by uviedla osoby určitého náboženstva alebo viery, s určitým zdravotným postihnutím, určitého veku alebo určitej sexuálnej orientácie do nevýhodného postavenia v porovnaní s inými osobami, iba ak:
i)
takýto predpis, kritérium alebo zvyklosť sú objektívne odôvodnené oprávneným cieľom a prostriedky na dosiahnutie tohto cieľa sú primerané a nevyhnutné…
…
5.   Táto smernica nebude mať žiadny vplyv na opatrenia stanovené vnútroštátnymi právnymi predpismi, ktoré sú v demokratickej spoločnosti potrebné pre verejnú bezpečnosť, na udržanie verejného poriadku a predchádzanie trestnej činnosti, na ochranu zdravia a ochranu práv a slobôd iných.“
10
Článok 3 tejto smernice, nazvaný „Rozsah“ v odseku 1 písm. a) a c) stanovuje:
„V rámci právomocí delegovaných na [Európske] spoločenstvo sa bude táto smernica vzťahovať na všetky osoby, tak vo verejnom ako i v súkromnom sektore, vrátane verejných orgánov vo vzťahu k:
a)
podmienkam prístupu k zamestnaniu, samostatnej zárobkovej činnosti alebo povolaniu, vrátane kritérií výberu a podmienok náboru, bez ohľadu na oblasť činnosti a na všetkých úrovniach profesionálnej hierarchie, vrátane postupu v zamestnaní;
…
c)
podmienkam zamestnania a pracovným podmienkam vrátane podmienok prepúšťania a odmeňovania.“
11
Článok 5 smernice 2000/78, nazvaný „Primerané prispôsobenia pre osoby so zdravotným postihnutím“, stanovuje:
„Na uplatnenie zásady rovnakého zaobchádzania vo vzťahu k osobám so zdravotným postihnutím sa vykonajú primerané prispôsobenia. Znamená to, že zamestnávatelia vykonajú podľa potreby jednotlivého prípadu vhodné opatrenia, aby umožnili osobe so zdravotným postihnutím vstúpiť, zúčastňovať sa alebo postupovať v zamestnaní alebo absolvovať odbornú prípravu, pokiaľ také opatrenia nie sú pre zamestnávateľa neúmerným bremenom. Toto bremeno nebude neúmerné, ak je dostatočne kompenzované opatreniami existujúcimi v rámci politiky zdravotne postihnutých v danom členskom štáte.“
12
Podľa článku 7 tejto smernice s názvom „Pozitívne konanie“:
„1.   Zásada rovnakého zaobchádzania nebude brániť žiadnemu členskému štátu, aby s cieľom zabezpečiť úplnú rovnosť v praxi naďalej ponechal v platnosti alebo prijal osobitné opatrenia na zamedzenie alebo kompenzáciu nevýhod súvisiacich s niektorým z dôvodov podľa článku 1.
2.   Pokiaľ ide o osoby so zdravotným postihnutím, zásada rovnakého zaobchádzania nebude mať vplyv na právo členských štátov ponechať v platnosti alebo prijať predpisy o ochrane zdravia a bezpečnosti pri práci alebo na opatrenia zamerané na vytvorenie alebo zachovanie predpisov alebo zariadení na ochranu alebo podporu ich integrácie do pracovného prostredia.“
Talianske právo
Zákon č. 104/1992
13
Podľa článku 21 legge n. 104 – Legge‑quadro per l’assistenza, l’integrazione sociale e i diritti delle persone handicappate (zákon č. 104 – rámcový zákon o pomoci, sociálnej integrácii a právach osôb so zdravotným postihnutím) z 5. februára 1992 (GURI č. 39 zo 17. februára 1992, riadny dodatok č. 30, ďalej len „zákon č. 104/1992“):
„1.   Osoba so zdravotným postihnutím, ktorej miera invalidity je vyššia ako dve tretiny alebo ktorá má znevýhodnenie uvedené v prvej, druhej a tretej kategórii tabuľky A pripojenej k [legge n. 648 – Riordinamento delle disposizioni sulle pensioni di guerra (zákon č. 648 o reorganizácii ustanovení týkajúcich sa vojenských dôchodkov) z 10. augusta 1950 (GURI č. 200 z 1. septembra 1950)], ktorá bola prijatá verejnými orgánmi ako úspešný uchádzač výberového konania alebo z iného titulu, má právo prednostne si vybrať pracovného miesta spomedzi dostupných pracovných miest.
2.   Osoby uvedené v odseku 1 majú na vlastnú žiadosť pri preložení prednosť.“
14
Článok 33 ods. 6 tohto zákona stanovuje:
„Plnoletá osoba s ťažkým zdravotným postihnutím môže alternatívne čerpať dovolenku uvedenú v odsekoch 2 a 3, má právo si v rámci možností vybrať pracovisko najbližšie k svojmu bydlisku a nemôže byť bez svojho súhlasu preložená na iné pracovisko.“
Legislatívny dekrét č. 297
15
Článok 465 ods. 1 decreto legislativo n. 297 – Approvazione del testo unico delle disposizioni legislative vigenti in materia di istruzione, relative alle scuole di ogni ordine e grado (legislatívny dekrét č. 297 o schválení konsolidovaného znenia ustanovení uplatniteľných v oblasti vzdelávania a týkajúcich sa škôl všetkých typov a všetkých úrovní) zo 16. apríla 1994 (GURI č. 115 z 19. mája 1994, riadna príloha č. 79, ďalej len „legislatívny dekrét č. 297“) stanovuje:
„Až do vykonania ustanovení článku 470 ods. 1 sa žiadosti o preloženie v rámci tej istej provincie vybavujú pred žiadosťami o preloženie z inej provincie.“
16
Článok 470 tohto dekrétu znie:
„1.   V osobitných dohodách uzavretých medzi odborovými organizáciami a [Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca (Ministerstvo školstva, univerzity a výskumu, Taliansko)] sa stanovuje časový harmonogram a spôsoby, ktoré umožňujú zosúladiť pracovnú mobilitu (zmena vzdelávacej disciplíny alebo stupňa vzdelávacieho systému) a územnú mobilitu, ako aj upustiť od rozdelenia medzi pracovnými miestami vyhradenými pre medziprovinciálnu mobilitu a miestami vyhradenými do trvalého pracovného pomeru tak, aby sa menovanie do týchto posledných uvedených uskutočňovalo na voľné miesta, ktoré zostali neobsadené a sú k dispozícii po ukončení operácií týkajúcich sa profesijnej a územnej mobility v priebehu každého školského roka.
2.   V dohodách uvedených v odseku 1 sa tiež určí poradie prednosti jednotlivých operácií mobility, kritériá a spôsoby zostavovania príslušných zoznamov, ako aj kritériá na dokončenie zmien vzdelávacej disciplíny a stupňa vzdelávacieho systému v rámci operácií prideľovania uvedených v článku 479 za predpokladu, že zmeny na podporné pracovné miesta sú podmienené získaním požadovaného dokladu o špecializácii. Podmienka počtu odpracovaných rokov sa neberie do úvahy v prípade zmien stupňa vzdelávacieho systému podľa tohto článku.“
17
Článok 601 uvedeného dekrétu stanovuje:
„1.   Články 21 a 33 [zákona č. 104/1992] sa uplatňujú na zamestnancov uvedených v tomto konsolidovanom znení.
2.   [Vyššie uvedené] pravidlá priznávajú právo prednosti v oblasti menovania, prijímania dočasných zamestnancov a mobility.“
Legislatívny dekrét č. 216
18
Článok 3 ods. 3a decreto legislativo č. 216 – Attuazione della direttiva 2000/78/CE per la parità di trattamento in materia di occupazione e di condizioni di lavoro e della direttiva n. 2014/54/UE relativa alle misure intese ad agevolare lesercizio dei diritti conferiti ai lavoratori nel quadro della libera circolazione dei lavoratori (legislatívny dekrét č. 216, ktorým sa preberá smernica 2000/78/ES o rovnakom zaobchádzaní v zamestnaní a povolaní a smernica 2014/54/EÚ o opatreniach na uľahčenie výkonu práv udelených pracovníkom v súvislosti so slobodou pohybu pracovníkov) z 9. júla 2003 (GURI č. 187 z 13. augusta 2003), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, stanovuje:
„Na zabezpečenie dodržiavania zásady rovnosti zaobchádzania s osobami so zdravotným postihnutím sú verejní a súkromní zamestnávatelia povinní vykonať primerané úpravy, ako sú definované v [Dohovore OSN], ratifikovanom na základe [legge n. 18 – Ratifica ed esecuzione della Convenzione delle Nazioni Unite sui diritti delle personne con disabilità, con Protocollo opzionale, FATTA a New York il 13 dicembre 2006 e istituzione dell’Osservatorio nazionale sulla condizione delle personne conabilità (zákon č. 18, ktorým sa ratifikuje a vykonáva Dohovor Organizácie Spojených národov o právach osôb so zdravotným postihnutím spolu s opčným protokolom k nemu uzavretým v New Yorku 13. decembra 2006 a zriaďuje Národné stredisko pre monitorovanie postavenia osôb so zdravotným postihnutím) z 3. marca 2009 (GURI č. 61 zo 14. marca 2009)], na pracovisku s cieľom zabezpečiť úplnú rovnosť osôb so zdravotným postihnutím s ostatnými pracovníkmi. Verejní zamestnávatelia musia zabezpečiť vykonávanie tohto odseku bez nových alebo vyšších nákladov na verejné financie a s využitím ľudských, finančných a materiálnych zdrojov dostupných podľa platných právnych predpisov.“
Národná kolektívna zmluva pre pracovníkov v sektore školského vzdelávania na štvorročné regulačné obdobie 2006 – 2009 a dvojročné hospodárske obdobie 2006 – 2007
19
Podľa článku 10 ods. 1 contratto collettivo nazionale di lavoro relativo al personale del Comparto scuola per il quadriennio normativo 2006 – 2009 e biennio economico 2006 – 2007 (národná kolektívna zmluva pre pracovníkov v sektore školského vzdelávania na štvorročné regulačné obdobie 2006 – 2009 a dvojročné hospodárske obdobie 2006 – 2007) z 27. novembra 2007:
„Kritériá a spôsoby uplatňovania územnej mobility… pracovníkov, na ktorých sa vzťahuje táto dohoda, sú definované v rámci doplňujúceho kolektívneho vyjednávania na národnej úrovni…“
CCNI
20
Článok 6 ods. 2 contratto collettivo nazionale integrativo concernente la mobilità del personale docente, educativo ed A.T.A. per l’a.s. 2017/2018 (doplňujúca národná kolektívna zmluva o mobilite pedagogických, vzdelávacích, pomocných, technických a administratívnych pracovníkov škôl na školský rok 2017/2018) z 11. apríla 2017 (ďalej len „CCNI“) stanovuje:
„Mobilita v rámci tej istej provincie predchádza mobilite medzi rôznymi provinciami…“
21
Článok 13 ods. 1 CCNI stanovuje:
„1.   Systém prednosti
Prednosti stanovené v tomto článku sa systematicky zoskupujú podľa kategórií a zohľadňujú sa výlučne v rámci operácií územnej mobility, na ktoré sa vzťahujú, podľa nasledujúceho poradia predností, s výnimkou jediného bodu I, ktorý sa vzťahuje aj na operácie profesijnej mobility. …
I) Invalidita a vážne zdravotné problémy
Pri operáciách územnej a profesijnej mobility bez ohľadu na to, z ktorej provincie pochádza dotknutá osoba, majú absolútnu prednosť všetci pedagogickí pracovníci, ktorí sa nachádzajú v jednej z nasledujúcich podmienok:
(1)
pedagogickí pracovníci, ktorí sú nevidiaci…
(2)
pracovníci podstupujúci hemodialýzu…
Učiteľ má prednosť pred všetkými uvedenými školskými preferenciami a všetkými preferenciami na účely prijatia do trvalého pracovného pomeru v danej oblasti.
…
III) Osoby so zdravotným postihnutím a osoby vyžadujúce osobitnú a nepretržitú starostlivosť
V rámci postupov preloženia majú v poradí prednosť školskí pracovníci, ktorí sa nachádzajú v týchto situáciách:
1) osoby so zdravotným postihnutím uvedené v článku 21 [zákona č. 104/1992], na ktorý odkazuje článok 601 [zákonného dekrétu č. 297], ktorých miera invalidity je vyššia ako dve tretiny alebo ktoré majú znevýhodnenie uvedené v prvej, druhej a tretej kategórii tabuľky A pripojenej k [zákonu č. 648 o reorganizácii ustanovení týkajúcich sa vojenských dôchodkov]…
…
Pracovníci uvedení v bode III bode 1… môžu využiť túto prednosť v provincii, v ktorej majú bydlisko, a výlučne v tejto provincii pod podmienkou, že vyjadrili ako preferenčné želanie jedno alebo viacero školských zariadení nachádzajúcich sa v uvedenej obci alebo že určili príslušný obvod tejto obce alebo jej časť, ak majú v úmysle vyjadriť želania pre vzdelávacie zariadenia v iných obciach alebo iných územných jednotkách alebo provinciách. …“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
22
C.M., ktorá je osobou so zdravotným postihnutím, je od roku 2016 učiteľkou. Svoju funkciu vykonáva v obci Ostiglia, ktorá sa nachádza v provincii Mantova (Taliansko).
23
Dňa 31. októbra 2017 po znaleckom lekárskom vyšetrení príslušná lekárska komisia pre invaliditu konštatovala, že trpí zdravotným postihnutím, ktoré má za následok trvalé zníženie jej pracovnej schopnosti o 70 %.
24
V rámci národného programu mobility na školský rok 2018/2019 organizovaného Ministerstvom školstva, univerzity a výskumu C.M. požiadala o preloženie do provincie Catanzaro (Taliansko), pričom sa odvolávala na prednosť priznanú podľa článku 21 zákona č. 104/1992 zdravotne postihnutým osobám, ktorých miera invalidity je vyššia ako dve tretiny.
25
Táto žiadosť o preloženie C.M. bola zamietnutá z dôvodu nedostatku pracovných miest v tejto provincii, keďže voľné pracovné miesta boli obsadené v rámci preložení vo vnútri uvedenej provincie.
26
C.M. podala proti zamietnutiu svojej žiadosti o preloženie žalobu na Tribunale di Mantova (súd v Mantove, Taliansko), ktorou sa domáhala uznania jej práva na preloženie do provincie Catanzaro. Táto žaloba bola zamietnutá.
27
C.M. podala proti rozsudku tohto súdu odvolanie na Corte d’appello di Brescia (Odvolací súd Brescia, Taliansko), ktorý ho zamietol z dôvodu, že prednosť osôb so zdravotným postihnutím pri preložení, stanovená v článku 13 CCNI, sa uplatňuje len pri postupoch mobility v rámci tej istej provincie. Žiadosti o medziprovinciálne preloženie tak možno preskúmať až po spracovaní žiadostí o preloženie v rámci provincie. Iba učitelia, ktorí sú nevidiaci alebo podstupujú hemodialýzu, majú nárok na tzv. „absolútnu“ prednosť pri preložení v rámci tej istej provincie alebo medzi provinciami.
28
C.M. podala proti rozsudku Corte d’appello di Brescia (Odvolací súd Brescia) kasačný opravný prostriedok na Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd, Taliansko), ktorý je vnútroštátnym súdom predkladajúcim návrh na začatie prejudiciálneho konania.
29
C.M. pred týmto súdom tvrdila, že režim mobility pracovníkov verejných škôl, podľa ktorého žiadosti o medziprovinciálne preloženie možno preskúmať až po spracovaní žiadostí o preloženie v rámci provincie, predstavuje prekážku účinnosti ochrany, na ktorú má nárok každá osoba so zdravotným postihnutím, ktorej miera invalidity je vyššia ako dve tretiny podľa článku 21 zákona č. 104/1992. Poznamenala, že takáto osoba sa môže domáhať len voľných pracovných miest v požadovanej provincii. Z dôvodu tohto sledu fázy procesu mobility v rámci provincie a medziprovinciálnej fázy, môžu byť pri posudzovaní žiadostí o medziprovinciálne preloženie pôvodne voľné pracovné miesta už obsadené na základe žiadostí o preloženie v rámci provincie podaných učiteľmi, ktorí nie sú zdravotne postihnutí, čím sa znemožňuje uplatnenie prednosti priznanej učiteľom podľa tohto článku 21. Žalobkyňa vo veci samej sa teda domnieva, že podobne ako učitelia, ktorí sú nevidiaci alebo podstupujú hemodialýzu, by mala mať na základe postavenia osoby so zdravotným postihnutím, ktoré jej bolo priznané na základe tohto článku 21, absolútnu prednosť v oblasti mobility.
30
Ministerstvo školstva a zásluh dospelo k záveru, že kasačný opravný prostriedok sa zamieta z dôvodu, že nárok C.M. na preloženie je podmienený dostupnosťou voľných pracovných miest v požadovanej provincii. V prejednávanej veci, hoci C.M. má právo na prednosť podľa článku 21 ods. 2 zákona č. 104/1992, jej žiadosti o preloženie nemohlo byť vyhovené, pretože v požadovanej provincii neboli voľné pracovné miesta.
31
Vnútroštátny súd pripomína, že tento článok 21 ods. 2 stanovuje, že učitelia so zdravotným postihnutím, ktorých miera invalidity je vyššia ako dve tretiny, majú v oblasti mobility prednosť a že toto ustanovenie je súčasťou režimu územnej mobility, ktorého článok 465 ods. 1 legislatívneho dekrétu č. 297 v spojení s článkom 6 ods. 2 CCNI stanovuje, že žiadosti učiteľov o preloženie v rámci tej istej provincie sa vybavujú prednostne pred žiadosťami o ich preloženie medzi provinciami.
32
Táto prednosť priznaná mobilite v rámci provincie, ktorá podľa tohto súdu umožňuje čo najlepšie zvládnuť zložité operácie mobility pracovníkov na celom území štátu, aby sa školský rok začal za dobrých podmienok, by však mohla znevýhodňovať učiteľov uvedených v článku 21 zákona č. 104/1992 v porovnaní s ostatnými učiteľmi, vzhľadom na postupné znižovanie počtu dostupných pracovných miest v oblasti vzdelávania. V dôsledku toho uvedený súd považuje za potrebné položiť Súdnemu dvoru otázku týkajúcu sa zlučiteľnosti článku 465 ods. 1 legislatívneho dekrétu č. 297 v spojení s článkom 6 ods. 2 CCNI s právom Únie.
33
Za týchto podmienok Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 5 [smernice 2000/78], nazvaný ‚Primerané prispôsobenia pre osoby so zdravotným postihnutím‘, vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, akou je talianska právna úprava stanovená v [CCNI], ktorá podľa [jej článku 6 ods. 2 v spojení s jej článkom] 13 ods. 1 priznáva prednosť podľa článku 13 ods. 1 bodu III bodu 1 pracovníkom škôl so zdravotným postihnutím podľa článku 21 zákona č. 104/1992, na ktorý odkazuje článok 601 [legislatívneho dekrétu č. 297], pričom stanovuje, že operácie týkajúce sa mobility pracovníkov v rámci tej istej provincie majú prednosť pred operáciami týkajúcimi sa mobility medzi provinciami?
2.
Je podľa článku 2 ods. 2 písm. b) bodu i) smernice 2000/78 možné považovať nevýhodné postavenie, ktoré uvedené vnútroštátne ustanovenia môžu predstavovať pre učiteľov so zdravotným postihnutím, ktorých invalidita je vyššia ako dve tretiny, za objektívne odôvodnené legitímnym cieľom, ktorého účelom je uskutočniť na začiatku školského roka veľmi zložité operácie územnej mobility, ktoré pokrývajú celé územie štátu, a že prostriedky na dosiahnutie tohto cieľa sú primerané a neprekračujú rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie cieľa, ktorý sledujú zákonné a zmluvné ustanovenia? Alebo je naopak potrebné konštatovať, že predmetná úprava vedie k diskriminácii uvedených učiteľov, čím de facto znemožňuje uznanú prednosť v rámci postupov mobility, pretože táto prednosť sa týka iba mobility v rámci tej istej provincie a nie mobility medzi provinciami, a preto nemá absolútny charakter (ako je to stanovené pre iné kategórie osôb so zdravotným postihnutím)?“
O právomoci Súdneho dvora a prípustnosti prejudiciálnych otázok
34
Talianska vláda tvrdí, že Súdny dvor nemá právomoc preskúmať položené otázky, keďže sa týkajú posúdenia zlučiteľnosti ustanovení kolektívnej zmluvy, konkrétne článkov 6 a 13 CCNI so smernicou 2000/78, a nie ustanovení legislatívneho alebo regulačného aktu.
35
Táto vláda dodáva, že článok 64 legislatívneho dekrétu č. 165 – Norme generali sull’ordinamento del lavoro alle dipendenze delle amministrazioni pubbliche (legislatívny dekrét č. 165, ktorý obsahuje všeobecné pravidlá týkajúce sa organizácie práce vo verejnej správe), z 30. marca 2001 (GURI č. 106 z 9. mája 2001) stanovuje postúpenie otázok týkajúcich sa účinnosti, platnosti alebo výkladu kolektívnej zmluvy Agenzia per la rappresentanza negoziale delle pubbliche amministrazioni (ARAN) (Agentúra zastupujúca verejnú správu pri vyjednávaní, Taliansko).
36
V každom prípade, aj keby Súdny dvor dospel k záveru, že smernica 2000/78 sa má vykladať v tom zmysle, že bráni článkom 6 a 13 CCNI, vnútroštátny súd by bol povinný uplatniť článok 465 legislatívneho dekrétu č. 297, ktorý stanovuje, že žiadosti o preloženie v rámci tej istej provincie sa vybavujú skôr ako žiadosti o preloženie z inej provincie, takže táto otázka je irelevantná pre rozhodnutie sporu vo veci samej.
37
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že systém spolupráce zavedený článkom 267 ZFEÚ sa zakladá na jasnom rozdelení právomocí medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom. V konaniach začatých podľa článku 267 výklad vnútroštátnych ustanovení prislúcha vnútroštátnym súdom, a nie Súdnemu dvoru, a Súdnemu dvoru neprináleží vyslovovať sa v rámci konania začatého podľa tohto článku k zlučiteľnosti predpisov vnútroštátneho práva s ustanoveniami práva Únie. Súdny dvor má však právomoc poskytnúť vnútroštátnemu súdu všetky výkladové prvky spadajúce do rámca práva Únie, ktoré mu umožnia posúdiť zlučiteľnosť vnútroštátnych právnych predpisov s právnou úpravou Únie (rozsudok z 18. novembra 2020, Syndicat CFTC, C‑463/19, EU:C:2020:932, bod 29 a citovaná judikatúra).
38
Hoci je pravda, že z formálneho hľadiska sa vnútroštátny súd vo svojich prejudiciálnych otázkach, ktoré treba vykladať v zmysle znenia návrhu na začatie prejudiciálneho konania, obracia na Súdny dvor so žiadosťou, aby sa vyjadril k zlučiteľnosti ustanovení vnútroštátneho práva s právom Únie, Súdny dvor môže na tieto otázky dať užitočnú odpoveď tým, že mu poskytne výkladové prvky spadajúce do rámca práva Únie, ktoré mu umožnia rozhodnúť o zlučiteľnosti vnútroštátneho práva s právom Únie. Pokiaľ sa teda položené otázky týkajú výkladu práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. novembra 2020, Syndicat CFTC, C‑463/19, EU:C:2020:932, bod 30 a citovanú judikatúru).
39
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom v právnom a skutkovom rámci, ktorý tento súd vymedzí na svoju vlastnú zodpovednosť a ktorého správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o prejudiciálnej otázke položenej vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými ani právnymi okolnosťami potrebnými na poskytnutie užitočnej odpovede na otázky, ktoré mu boli položené [rozsudok z 18. decembra 2025, Tenergie (Žiadosť o odpustenie dovozného cla), C‑259/24, EU:C:2025:1013, bod 26 a citovaná judikatúra).
40
V prejednávanej veci sa položené otázky týkajú výkladu zásady rovnosti zaobchádzania zaručenej smernicou 2000/78, jej článku 5, ktorý sa týka „primeraných prispôsobení pre osoby so zdravotným postihnutím“, ako aj článku 2 ods. 2 písm. b) bodu i) tejto smernice, ktorý sa týka dôvodov, ktoré môžu odôvodniť rozdielne zaobchádzanie.
41
Okrem toho treba konštatovať, že návrh na začatie prejudiciálneho konania dostatočne vysvetľuje skutkový a právny rámec, do ktorého patria položené otázky, ako aj dôvody, ktoré viedli predkladajúci vnútroštátny súd k pochybnostiam o zlučiteľnosti vnútroštátnej právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej, s právom Únie. Nezdá sa teda, že by uvedené otázky nijako nesúviseli s existenciou alebo predmetom konania vo veci samej alebo že by sa týkali hypotetického problému.
42
Z toho vyplýva, že Súdny dvor má právomoc odpovedať na prejudiciálne otázky a že tieto otázky sú prípustné.
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
43
Svojou prvou otázkou sa predkladajúci vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 5 smernice 2000/78 vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje režim týkajúci sa profesijnej a územnej mobility, ktorý v oblasti mobility priznáva niektorým učiteľom so zdravotným postihnutím prednosť tým, že uprednostňuje operácie mobility v rámci provincie pred operáciami medziprovinciálnej mobility.
44
Na úvod treba pripomenúť, že tak z názvu a z odôvodnenia, ako aj z obsahu a účelu tejto smernice vyplýva, že jej cieľom je stanoviť všeobecný rámec na to, aby každej osobe bola zaistená rovnosť zaobchádzania „v zamestnaní a povolaní“ tým, že sa jej poskytne účinná ochrana proti diskriminácii založenej na niektorom z dôvodov uvedených v jej článku 1, medzi ktoré patrí aj zdravotné postihnutie (rozsudok z 11. septembra 2025, Bervidi, C‑38/24, EU:C:2025:690, bod 41 a citovaná judikatúra).
45
V súlade s článkom 3 ods. 1 písm. a) a c) uvedenej smernice sa táto smernica v rámci právomocí prenesených na Európsku úniu vzťahuje na všetky osoby tak vo verejnom, ako aj v súkromnom sektore, vrátane verejných orgánov, vo vzťahu okrem iného k podmienkam prístupu k zamestnaniu, ako aj k podmienkam zamestnania a pracovným podmienkam (rozsudok z 11. septembra 2025, Bervidi, C‑38/24, EU:C:2025:690, bod 42 a citovaná judikatúra).
46
V prejednávanej veci treba preskúmať, či vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej a ktorá stanovuje prednosť v oblasti mobility v prospech niektorých učiteľov so zdravotným postihnutím, umožňuje vykonať „primerané prispôsobenia“ v zmysle článku 5 tejto smernice.
47
Podľa tohto ustanovenia na účely uplatnenia zásady rovnosti zaobchádzania vo vzťahu k osobám so zdravotným postihnutím sa majú vykonať primerané úpravy, čo znamená, že zamestnávatelia vykonajú podľa potreby jednotlivého prípadu vhodné opatrenia, aby umožnili osobe so zdravotným postihnutím vstúpiť, zúčastňovať sa alebo postupovať v zamestnaní alebo absolvovať odbornú prípravu, pokiaľ také opatrenia nie sú pre zamestnávateľa neúmerným bremenom. Toto bremeno nebude neúmerné, ak je dostatočne kompenzované opatreniami existujúcimi v rámci politiky zdravotného postihnutia v danom členskom štáte.
48
Z článku 5 smernice 2000/78 v spojení s jej odôvodnením 20 vyplýva, že vhodnými opatreniami v zmysle tohto článku 5 sú účinné a praktické opatrenia spočívajúce v prispôsobení pracoviska zdravotnému postihnutiu, napríklad prispôsobením priestorov alebo úpravou pracovného zariadenia, úpravou pracovného času, rozdelením úloh alebo poskytnutím možností na odbornú prípravu a integráciu.
49
Toto odôvodnenie 20 však uvádza demonštratívny výpočet vhodných opatrení, ktoré môžu byť materiálnej, organizačnej a/alebo vzdelávacej povahy, keďže uvedený článok 5 v spojení s dohovorom OSN presadzuje širokú definíciu pojmu „primerané prispôsobenia“ (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. februára 2022, HR koľajnicový kartel, C‑485/20, EU:C:2022:85, bod 40 a citovanú judikatúru).
50
Treba ďalej spresniť, že ustanovení tohto dohovoru sa možno dovolávať pri výklade ustanovení smernice 2000/78, aby sa táto smernica v čo najširšej možnej miere vykladala v súlade s uvedeným dohovorom (rozsudok z 11. septembra 2025, Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, bod 33 a citovaná judikatúra).
51
Podľa článku 2 štvrtého odseku tohto dohovoru „primerané úpravy“„sú nevyhnutné a adekvátne zmeny a prispôsobenie, ktoré nepredstavujú neúmerné alebo nadmerné zaťaženie a ktoré sa robia, ak si to vyžaduje konkrétny prípad, s cieľom zabezpečiť osobám so zdravotným postihnutím využívanie alebo uplatňovanie všetkých ľudských práv a základných slobôd na rovnakom základe s ostatnými“.
52
Odkaz v odôvodnení 20 smernice 2000/78 na prispôsobenie „pracoviska“ treba chápať tak, že zdôrazňuje prednostnú povahu takéhoto prispôsobenia vzhľadom na iné opatrenia umožňujúce prispôsobiť pracovné prostredie osobe so zdravotným postihnutím, aby mala možnosť plnej a účinnej účasti na profesijnom živote na základe zásady rovnosti zaobchádzania s ostatnými pracovníkmi. Tieto opatrenia tak môžu zahŕňať vykonanie opatrení zamestnávateľom, ktoré umožňujú tejto osobe, aby si zachovala svoje zamestnanie, akým je preloženie na iné pracovisko (rozsudok z 10. februára 2022, HR koľajnicový kartel, C‑485/20, EU:C:2022:85, bod 41).
53
Odôvodnenie 21 tejto smernice spresňuje, že pri určovaní, či predmetné opatrenia vedú k neúmernému zaťaženiu, by sa mali posudzovať najmä vzniknuté finančné a iné náklady, ako aj veľkosť a finančné zdroje organizácie alebo podniku a možnosti získania príspevku z verejných prostriedkov alebo inej pomoci.
54
Pojem „primerané prispôsobenia“ v zmysle článku 5 uvedenej smernice treba teda chápať široko a tak, že má za cieľ odstrániť rôzne bariéry, ktoré bránia plnej a účinnej účasti osôb so zdravotným postihnutím na profesijnom živote na základe rovnosti s ostatnými pracovníkmi (rozsudok z 21. októbra 2021, Komisija za zaštita ot diskriminacija, C‑824/19, EU:C:2021:862, bod 57 a citovaná judikatúra).
55
Podľa tohto článku 5 však „zamestnávatelia vykonajú podľa potreby jednotlivého prípadu vhodné opatrenia“.
56
Ako zdôrazňuje Európska komisia vo svojich písomných pripomienkach, na prijatie primeraných prispôsobení potrebných na to, aby sa pracovníkovi so zdravotným postihnutím umožnilo zúčastňovať sa alebo postupovať v zamestnaní v zmysle uvedeného článku 5, je teda potrebné konkrétne poznať potreby špecifické pre situáciu tohto pracovníka, ako aj ťažkosti a prekážky, s ktorými sa stretne pri prístupe k svojej práci a jej výkone.
57
V tejto súvislosti z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že ak sa pracovník stane trvalo nespôsobilým zastávať svoje pracovné miesto z dôvodu vzniku zdravotného postihnutia, jeho preloženie na iné pracovisko môže predstavovať vhodné opatrenie v rámci primeraných úprav v zmysle tohto článku 5, keďže umožňuje tomuto pracovníkovi zachovať si svoje zamestnanie tým, že zabezpečí jeho plnú a účinnú účasť na profesijnom živote na základe zásady rovnosti zaobchádzania s ostatnými pracovníkmi (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. februára 2022, HR koľajnicový kartel, C‑485/20, EU:C:2022:85, body 41 a 43).
58
Možnosť preložiť osobu so zdravotným postihnutím na iné pracovisko existuje len vtedy, ak existuje aspoň jedno voľné pracovné miesto, ktoré môže dotknutý pracovník zastávať (rozsudok z 18. januára 2024, Ca Na Negreta, C‑631/22, EU:C:2024:53, bod 45 a citovaná judikatúra).
59
V prejednávanej veci sa v súlade s článkom 465 ods. 1 legislatívneho dekrétu č. 297 v spojení s článkom 6 ods. 2 CCNI posudzujú žiadosti o mobilitu v rámci provincie skôr ako žiadosti o medziprovinciálnu mobilitu.
60
Podľa článku 21 zákona č. 104/1992 majú prednosť v oblasti mobility osoby so zdravotným postihnutím, ktorých invalidita je vyššia ako dve tretiny.
61
Je pravda, ako vyplýva z bodov 54 až 58 tohto rozsudku, že pojem „primerané prispôsobenia“ v zmysle článku 5 smernice 2000/78 treba chápať široko v tom zmysle, že sa vzťahuje na všetky opatrenia, ktoré umožňujú reagovať na potreby jednotlivého prípadu osoby so zdravotným postihnutím.
62
Zdá sa však, že vnútroštátny režim, o ktorý ide vo veci samej, ako je uvedený v bodoch 59 a 60 tohto rozsudku, stanovuje opatrenia všeobecnej a abstraktnej povahy, a preto ho nemožno považovať za režim stanovujúci opatrenia prijaté vo vzťahu k dotknutej osobe so zdravotným postihnutím „podľa potreby jednotlivého prípadu“ v zmysle tohto článku 5.
63
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania totiž vyplýva, že prednosť v oblasti mobility, ktorú stanovuje tento vnútroštátny režim, sa dotknutým osobám priznáva automaticky v závislosti od kategórie, do ktorej patria ich zdravotné postihnutie, najmä od miery ich invalidity, bez toho, aby sa v jednotlivom prípade prípadne zohľadnili ich vlastné potreby.
64
Z toho vyplýva, že túto prednosť v oblasti mobility nemožno považovať za vykonanie „primeraných prispôsobení“ v zmysle článku 5 smernice 2000/78, čo však prináleží overiť predkladajúcemu vnútroštátnemu súdu.
65
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 5 smernice 2000/78 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje režim týkajúci sa profesijnej a územnej mobility, ktorá v oblasti mobility priznáva niektorým učiteľom so zdravotným postihnutím prednosť tým, že uprednostňuje operácie mobility v rámci provincie pred operáciami medziprovinciálnej mobility, keďže tento režim vzhľadom na to, že v jednotlivých prípadoch nezohľadňuje vlastné potreby zdravotne postihnutých osôb, nespadá pod pojem „primerané prispôsobenia“ v zmysle tohto ustanovenia.
O druhej otázke
66
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 ods. 2 písm. b) smernice 2000/78 vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny režim týkajúci sa profesijnej a územnej mobility, ktorý v oblasti mobility priznáva niektorým učiteľom so zdravotným postihnutím prednosť pred učiteľmi, ktorí nie sú zdravotne postihnutí, pričom dáva prednosť operáciám mobility v rámci provincie pred operáciami medziprovinciálnej mobility, predstavuje nepriamu diskrimináciu v zmysle tohto ustanovenia na úkor učiteľov, ktorí požiadali o medziprovinciálne preloženie, ktorú nemožno odôvodniť cieľom zabezpečiť mobilitu učiteľov na celom vnútroštátnom území s ohľadom na začiatok školského roka.
67
Na úvod treba pripomenúť, že táto smernica v oblasti, na ktorú sa vzťahuje, konkretizuje všeobecnú zásadu zákazu diskriminácie zakotvenú v článku 21 Charty základných práv Európskej únie, ktorá zakazuje akúkoľvek diskrimináciu najmä na základe zdravotného postihnutia. Okrem toho článok 26 Charty základných práv stanovuje, že Únia uznáva a rešpektuje právo osôb so zdravotným postihnutím využívať opatrenia, ktoré sú určené na zabezpečenie ich nezávislosti, sociálnej integrácie a integrácie v zamestnaní a účasti na spoločenskom živote (rozsudok z 11. septembra 2025, Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, bod 32 a citovaná judikatúra).
68
Podľa článku 2 ods. 1 uvedenej smernice sa na účely tejto smernice pod pojmom „zásada rovnakého zaobchádzania“ rozumie, že nemá existovať žiadna priama alebo nepriama diskriminácia založená najmä na zdravotnom postihnutí. Okrem toho z odseku 2 písm. b) tohto článku 2 vyplýva, že na účely tohto odseku 1 ide o nepriamu diskrimináciu, keď zdanlivo neutrálne ustanovenie, kritérium alebo prax by uviedla osoby s určitým zdravotným postihnutím do nevýhodného postavenia v porovnaní s inými osobami.
69
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že znevýhodňujúce zaobchádzanie založené na zdravotnom postihnutí je v rozpore s ochranou uvedenou v smernici 2000/78, len ak predstavuje diskrimináciu v zmysle jej článku 2. Pracovník so zdravotným postihnutím, na ktorého sa vzťahuje táto smernica, totiž musí byť chránený pred akoukoľvek diskrimináciou v porovnaní s pracovníkom, ktorý nie je zdravotne postihnutý. Treba teda preskúmať, či vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej môže, pokiaľ ide o tieto dve kategórie pracovníkov, predstavovať nepriamu diskrimináciu osôb so zdravotným postihnutím (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. septembra 2025, Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, bod 34 a citovanú judikatúru).
70
Prináleží teda vnútroštátnemu súdu, aby vzhľadom na okolnosti, o ktoré ide vo veci samej, posúdil, či uplatniteľná vnútroštátna právna úprava môže spôsobiť „znevýhodnenie“ v neprospech pracovníkov so zdravotným postihnutím v zmysle článku 2 ods. 2 písm. b) uvedenej smernice.
71
V tejto súvislosti treba uviesť, že ani z pojmu „nevýhodné postavenie“ použitého v tomto článku, ani z iných spresnení obsiahnutých v tomto ustanovení nevyplýva, že takéto nevýhodné postavenie by existovalo len v mimoriadne relevantnom, zjavnom alebo závažnom prípade nerovnosti. Tento pojem treba chápať v tom zmysle, že z dôvodu predmetného ustanovenia, kritéria alebo praxe sú znevýhodnené najmä osoby chránené touto smernicou, medzi ktoré patria pracovníci so zdravotným postihnutím (rozsudok z 11. septembra 2025, Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, bod 41 a citovaná judikatúra).
72
Existencia takéhoto nevýhodného postavenia by sa mohla preukázať najmä vtedy, ak sa zistí, že toto ustanovenie, kritérium alebo prax sa negatívne dotýkajú v podstatne väčšej miere pracovníkov, ktorí sú zdravotne postihnutí, v porovnaní s tými, ktorí nie sú (rozsudok z 11. septembra 2025, Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, bod 42 a citovaná judikatúra).
73
Treba však konštatovať, že zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, nevyplýva, že vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej predstavuje pre C.M. znevýhodnenie spojené s jej vlastným zdravotným postihnutím v porovnaní s učiteľmi, ktorí nie sú zdravotne postihnutí.
74
Ako totiž tvrdí Komisia vo svojich písomných pripomienkach, zdá sa naopak, že C.M. sa nachádza v situácii, ktorá je prinajmenšom výhodná v porovnaní s učiteľmi, ktorí nie sú zdravotne postihnutí, keďže má prednosť v oblasti mobility, ktorú priznáva vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej, zatiaľ čo spomínaní učitelia túto prednosť vôbec nemajú, pretože sa títo neskôr uvedení môžu uchádzať len o pracovné miesta, ktoré zostali voľné po tom, ako sa vyhovelo všetkým prednostným žiadostiam.
75
Okrem toho všetci učitelia, či už so zdravotným postihnutím alebo bez neho, ktorí žiadajú o medziprovinciálne preloženie, sú negatívne ovplyvnení pravidlom, podľa ktorého preskúmanie žiadostí o mobilitu v rámci provincie predchádza preskúmaniu žiadostí o medziprovinciálnu mobilitu, keďže po preskúmaní žiadostí o mobilitu v rámci provincie sa počet dostupných pracovných miest na uspokojenie žiadostí o medziprovinciálne preloženie výrazne znižuje.
76
Vnútroštátnu právnu úpravu dotknutú vo veci samej preto nemožno považovať za právnu úpravu spôsobujúcu C.M. „nevýhodné postavenie“ v zmysle článku 2 ods. 2 písm. b) smernice 2000/78 v porovnaní s učiteľmi, ktorí nie sú zdravotne postihnutí, a v dôsledku toho ani za zakladajúcu rozdielne zaobchádzanie nepriamo založené na zdravotnom postihnutí v zmysle tohto ustanovenia.
77
V prípade neexistencie takéhoto „nevýhodného postavenia“ teda nie je potrebné overiť, či táto právna úprava môže byť odôvodnená cieľom zabezpečiť mobilitu učiteľov na celom vnútroštátnom území s ohľadom na začiatok školského roka, ani či prostriedky na dosiahnutie tohto cieľa sú primerané a nevyhnutné v súlade s článkom 2 ods. 2 písm. b) bodom i) tejto smernice.
78
Vzhľadom na to treba uviesť, že Komisia vo svojich písomných pripomienkach tvrdí, že hoci vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, predstavuje pozitívne konanie v zmysle článku 7 uvedenej smernice, zavádza rozdielne zaobchádzanie v závislosti od zdravotného postihnutia dotknutých osôb. Podľa článku 13 ods. 1 bodu I CCNI majú osoby, ktoré sú nevidiace a ktoré podstupujú hemodialýzu, absolútnu prednosť v oblasti mobility, v tom zmysle, že táto prednosť sa týka tak žiadostí o mobilitu v rámci provincie, ako aj žiadostí o medziprovinciálnu mobilitu. Naopak, v súlade s článkom 13 ods. 1 bodom III CCNI majú osoby so zdravotným postihnutím, ktorých invalidita je vyššia ako dve tretiny, len takzvanú „relatívnu“ prednosť, pretože sa týka len žiadostí o mobilitu v rámci provincie. V tejto súvislosti však treba konštatovať, že predkladajúci vnútroštátny súd neuvádza konkrétne skutočnosti, ktoré by umožňovali posúdiť kontext alebo dôvody, na ktorých sa zakladá toto rozlišovanie medzi rôznymi kategóriami osôb so zdravotným postihnutím vyplývajúce z týchto ustanovení.
79
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že zásada rovnosti zaobchádzania zakotvená v smernici 2000/78 má chrániť pracovníka so zdravotným postihnutím, v zmysle tejto smernice, proti akejkoľvek diskriminácii založenej na zdravotnom postihnutí nielen vo vzťahu k pracovníkom bez zdravotného postihnutia, ale aj vo vzťahu k ostatným pracovníkom so zdravotným postihnutím (rozsudok z 26. januára 2021, Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej w Krakowie, C‑16/19, EU:C:2021:64, bod 36).
80
Ak sa teda zaobchádza s pracovníkom nepriaznivejšie ako sa v porovnateľnej situácii zaobchádza, zaobchádzalo alebo by sa mohlo zaobchádzať s iným pracovníkom, a ak sa vzhľadom na všetky relevantné okolnosti prejednávanej veci zdá, že k tomuto znevýhodňujúcemu zaobchádzaniu dochádza na základe zdravotného postihnutia tohto prvého pracovníka, keďže toto zaobchádzanie sa opiera o kritérium neoddeliteľne spojené s týmto zdravotným postihnutím, je takéto zaobchádzanie v rozpore so zákazom priamej diskriminácie uvedeným v článku 2 ods. 2 písm. a) uvedenej smernice (rozsudok z 26. januára 2021, Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej w Krakowie, C‑16/19, EU:C:2021:64, bod 48).
81
Okrem toho Súdny dvor rozhodol, že priama diskriminácia založená na jednom z dôvodov uvedených v článku 1 smernice 2000/78, podobne ako zdravotné postihnutie, môže byť odôvodnená na základe článku 2 ods. 5 alebo článku 7 tejto smernice (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. januára 2019, Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, bod 52).
82
Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že prípadné odôvodnenie treba preskúmať z hľadiska cieľa sledovaného dotknutou právnou úpravou (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. januára 2019, Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, body 54 a 66).
83
V prejednávanej veci sa však Súdny dvor vzhľadom na neexistenciu dostatočných informácií o cieli sledovanom vnútroštátnou právnou úpravou, o ktorú ide vo veci samej, nemôže na jednej strane vyjadriť k porovnateľnosti situácie rôznych kategórií osôb so zdravotným postihnutím v zmysle judikatúry uvedenej v bode 80 tohto rozsudku. Na druhej strane z toho istého dôvodu Súdny dvor tiež nemôže posúdiť, či by takáto právna úprava mohla byť odôvodnená na základe ustanovení uvedených v bode 81 tohto rozsudku.
84
Vzhľadom na vyššie uvedené treba na druhú otázku odpovedať tak, že článok 2 ods. 2 písm. b) smernice 2000/78 sa má vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny režim týkajúci sa profesijnej a územnej mobility, ktorý v oblasti mobility priznáva niektorým učiteľom so zdravotným postihnutím prednosť pred učiteľmi, ktorí nie sú zdravotne postihnutí, pričom uprednostňuje operácie mobility v rámci provincie pred operáciami medziprovinciálnej mobility, nepredstavuje nepriamu diskrimináciu v zmysle tohto ustanovenia v neprospech učiteľov, ktorí požiadali o medziprovinciálne preloženie.
O trovách
85
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred predkladajúcim vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:
1.
Článok 5 smernice Rady 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje režim týkajúci sa profesijnej a územnej mobility, ktorá v oblasti mobility priznáva niektorým učiteľom so zdravotným postihnutím prednosť tým, že uprednostňuje operácie mobility v rámci provincie pred operáciami medziprovinciálnej mobility, keďže tento režim vzhľadom na to, že v jednotlivých prípadoch nezohľadňuje vlastné potreby zdravotne postihnutých osôb, nespadá pod pojem „primerané prispôsobenia“ v zmysle tohto ustanovenia.
2.
Článok 2 ods. 2 písm. b) smernice 2000/78
sa má vykladať v tom zmysle, že:
vnútroštátny režim týkajúci sa profesijnej a územnej mobility, ktorý v oblasti mobility priznáva niektorým učiteľom so zdravotným postihnutím prednosť pred učiteľmi, ktorí nie sú zdravotne postihnutí, pričom uprednostňuje operácie mobility v rámci provincie pred operáciami medziprovinciálnej mobility, nepredstavuje nepriamu diskrimináciu v zmysle tohto ustanovenia v neprospech učiteľov, ktorí požiadali o medziprovinciálne preloženie.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.