62020TJ0727_RES
Vec T‑727/20 RENV
Nigar Kirimova
proti
Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo
Rozsudok Všeobecného súdu (druhá rozšírená komora) z 25. septembra 2024
„Vnútorný trh – Zastupovanie pred EUIPO – Zápis do zoznamu oprávnených zástupcov – Zamietnutie žiadosti – Žiadateľ, ktorý nie je štátnym príslušníkom niektorého členského štátu EHP – Výnimka z podmienky štátnej príslušnosti – Článok 120 ods. 4 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001 – Pojem ‚vysokokvalifikovaný odborník‘ – Zásada právnej istoty – Právo byť vypočutý – Zmena rozhodnutia – Nedostatok právomoci Všeobecného súdu“
Ochranná známka Európskej únie – Procesné ustanovenia – Zastupovanie pred Úradom – Zápis do zoznamu oprávnených zástupcov – Požiadavky – Štátna príslušnosť členského štátu EHP – Výnimka –Podmienka – Postavenie vysokokvalifikovaného odborníka – Pojem – Získanie praxe v štáte, ktorý nie je členským štátom oprávnenia – Prípustnosť
[Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2017/1001, článok 120 ods. 4 písm. b)]
(pozri body 30 – 38)
Akty inštitúcií – Časová pôsobnosť – Procesné pravidlá – Hmotnoprávne pravidlá – Rozdiel – Usmernenia Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) – Uplatnenie usmernení účinných v čase dotknutých skutkových okolností – Neexistencia – Porušenie zásady právnej istoty
(pozri body 46, 50, 62 – 66)
Zhrnutie
V tomto rozsudku Všeobecný súd po prvýkrát vyložil pojem „vysokokvalifikovaný odborník“, nachádzajúci sa v článku 120 ods. 4 písm. b) nariadenia 2017/1001 (
1
), na účely zápisu osoby do zoznamu oprávnených zástupcov v práve ochranných známok.
Dňa 10. októbra 2019 pani Kirimova, štátna príslušníčka Azerbajdžanskej republiky, podala na Úrad Európskej únie pre dušené vlastníctvo (EUIPO) žiadosť o zápis do zoznamu oprávnených zástupcov pred týmto úradom, pričom žiadala aj o výnimku z požiadavky byť štátnou príslušníčkou niektorého z členských štátov Európskeho hospodárskeho priestoru (EHP) na základe článku 120 ods. 4 písm. b) nariadenia 2017/1001.
EUIPO listom informoval žalobkyňu, že jej žiadosť je neprípustná. V reakcii na tento list žalobkyňa predložila pripomienky. Rozhodnutím z 30. septembra 2020 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) výkonný riaditeľ EUIPO zamietol žiadosť žalobkyne.
Posúdenie Všeobecným súdom
V prvom rade Všeobecný súd poznamenal, že pojem „vysokokvalifikovaný odborník“ nie je definovaný v žiadnom nariadení a vyložil tento pojem so zreteľom na znenie ustanovenia, v ktorom je uvedený, kontext, v ktorom sa nachádza, a ciele sledovaného právnou úpravou, ktorej je súčasťou.
Pokiaľ ide o znenie a kontext dotknutého ustanovenia, Všeobecný súd uviedol po prvé, že pojem „vysokokvalifikovaný odborník“ v zmysle článku 120 ods. 4 písm. b) nariadenia 2017/1001 sa týka špecialistu, ktorý má zvlášť pokročilé kvality, zručnosti, schopnosti alebo vedomosti, a nezdá sa, že obsahuje obmedzenie, pokiaľ ide o spôsoby ich získania. Po druhé z uvedeného ustanovenia vyplýva, že tri požiadavky pre zápis osoby zo zoznamu oprávnených zástupcov stanovené v článku 120 ods. 2 nariadenia 2017/1001, a to požiadavky štátnej príslušnosti, sídla a oprávnenia, sú nielen kumulatívne, ale aj nezávislé. Požiadavku oprávnenia totiž musia spĺňať tak fyzické osoby, ktoré spĺňajú požiadavku štátnej príslušnosti, ako aj fyzické osoby, ktoré požadujú výnimku z tejto požiadavky vzhľadom na ich postavenie „vysokokvalifikovaného odborníka“. Zdá sa teda, že toto postavenie je nezávislé od požiadavky oprávnenia, túto požiadavku dopĺňa a že nesúvisí s podmienkami vyžadovanými na jej splnenie. Kvality, zručnosti, schopnosti alebo vedomosti, ktoré umožňujú preukázať postavenie „vysokokvalifikovaného odborníka“, tak osoba, ktorá nie je štátnym príslušníkom EHP, mohla získať ako v členskom štáte EHP, tak aj v tretej krajine, a to pred alebo po získaní oprávnenia v EHP.
Pokiaľ ide o ciele sledované pravidlami v oblasti zastupovania pred EUIPO, ktorými sú zaručiť hladké, účinné a efektívne fungovanie systému ochrannej známky Európskej únie, (
2
) Všeobecný súd poznamenal, že sledovanie takýchto cieľov nepredpokladá, že postavenie „vysokokvalifikovaného odborníka“ je podmienené určitou odbornou praxou v danom členskom štáte. Zdá sa naopak irelevantné, že zvlášť pokročilé kvality, zručnosti, schopnosti alebo vedomosti špecialistu žiadajúceho o výnimku boli získané v určitom členskom štáte a nie v inom, ba dokonca v tretej krajine, keďže aj žiadateľ, ktorý nemá štátnu príslušnosť niektorého členského štátu EHP, musí spĺňať požiadavku sídla a oprávnenia, ktoré si vyžadujú vzťah s niektorým členským štátom EHP.
Požiadavka odbornej praxe v členskom štáte oprávnenia, ktorú uplatnil výkonný riaditeľ v napadnutom rozhodnutí, teda vyplýva z nadmerne reštriktívneho a nesprávneho výkladu pojmu „vysokokvalifikovaného odborníka“. Žiadne z kritérií výkladu totiž neumožňuje vyvodiť, že toto postavenie vyžaduje ako nevyhnutnú podmienku odbornú prax v členskom štáte oprávnenia.
V druhom rade Všeobecný súd preskúmal, či výkonný riaditeľ dodržal pri svojom posúdení žiadosti žalobkyne zásadu právnej istoty. Najprv zdôraznil, že výkonný riaditeľ je povinný dodržať pravidlá postupu obsiahnuté v usmerneniach EUIPO pre uplatňovanie článku 120 ods. 4 písm. b) nariadenia 2017/1001 a rešpektovať zásady, ktorými sa riadi časová pôsobnosť týchto pravidiel v súlade so zásadou právnej istoty. Napriek tomu však nemožno vylúčiť, že výkonný riaditeľ sa môže odchýliť od týchto pravidiel tým, že poskytne odôvodnenie zohľadňujúce zásadu rovnosti zaobchádzania a že žiadateľ preukáže postavenie „vysokokvalifikovaného odborníka“ na základe iných dôkazných prostriedkov, ako sú uvedené v usmerneniach EUIPO.
Všeobecný súd ďalej zdôraznil, že usmernenia EUIPO z roku 2020 uvádzajú kritériá posúdenia žiadostí o výnimku z podmienky štátnej príslušnosti, ktoré sa nenachádzali v usmerneniach EUIPO z roku 2017, a opisujú teda nový, reštriktívnejší postup výkonného riaditeľa v tejto súvislosti. Tieto rozdiely môžu mať značný vplyv tak na posúdenie žiadosti o výnimku výkonným riaditeľom, ako aj na obsah takejto žiadosti, keďže pokyny nachádzajúce sa v usmerneniach EUIPO umožňujú žiadateľom predvídať, na základe akých kritérií bude môcť byť posúdená žiadosť o výnimku. Preukázanie, že osoba má postavenie „vysokokvalifikovaného odborníka“ s prihliadnutím na „výnimočné okolnosti“ zahŕňajúce splnenie požiadaviek nachádzajúcich sa v usmerneniach EUIPO z roku 2020, má zjavne odlišný rozsah od preukázania toho istého postavenia s prihliadnutím na „určité okolnosti“ relevantné v zmysle usmernení EUIPO z roku 2017.
Všeobecný súd napokon poznamenal, že hoci v napadnutom rozhodnutí neboli formálne špecifikované uplatnené usmernenia EUIPO, výkonný riaditeľ preskúmal žiadosť žalobkyne so zreteľom na požiadavky a okolnosti nachádzajúce sa v usmerneniach EUIPO 2020. Podľa judikatúry týkajúcej sa zásady právnej istoty sa však pri posúdení žiadosti o výnimku musia uplatniť pravidlá postupu účinné v čase daných skutkových okolností, teda v deň podania tejto žiadosti, a nie pravidlá účinné v čase prijatia napadnutého rozhodnutia. V tomto prípade v deň podania žiadosti usmernenia EUIPO z roku 2020 neboli ešte prijaté, pričom usmerneniami účinnými v tento deň boli usmernenia z roku 2017.
Vzhľadom na tieto úvahy Všeobecný súd dospel k záveru, že výkonný riaditeľ porušil zásadu právnej istoty tým, že posúdil žiadosť žalobkyne o výnimku podľa pravidiel postupu nachádzajúcich sa v usmerneniach EUIPO 2020, ktoré v deň podania žiadosti neboli účinné.
(
1
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 zo 14. júna 2017 o ochrannej známke Európskej únie (Ú. v. EÚ L 154, 2017, s. 1).
(
2
)	Ako to vyplýva z odôvodnenia 43 nariadenia 2017/1001 a z odôvodnenia 18 delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) 2018/625 z 5. marca 2018, ktorým sa dopĺňa nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 o ochrannej známke Európskej únie a ktorým sa zrušuje delegované nariadenie (EÚ) 2017/1430 (Ú. v. EÚ L 104, 2018, s. 1).