Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
RIMVYDAS
NORKUS
prednesené
9. októbra
2025(1)
Vec C‑418/24 [Obadal] (i)
TJ
proti
Comunidad de Madrid
za účasti
Ministerio Fiscal
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Tribunal
Supremo
(Najvyšší
súd,
Španielsko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Sociálna
politika – Smernica 1999/70/ES – Rámcová
dohoda o práci
na
dobu
určitú – Pracovné
zmluvy
na
dobu
určitú
vo
verejnom
sektore – Pracovníčka
na
dobu
určitú
so
zmluvou
dočasného
zamestnanca
na
účely
obsadenia
voľného
pracovného
miesta – Doložka 5 – Opatrenia
na
zabránenie
zneužívania
opakovane
uzatváraných
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov
na
dobu
určitú – Zmena
zmlúv
na
zmluvy
na
dobu
neurčitú – Vnútroštátna
judikatúra,
ktorá
nepovoľuje
takú
zmenu,
ale
upravuje
‚netrvalú
zmluvu
na
dobu
neurčitú‘ s priznaním
náhrady – Účinné,
odradzujúce a primerané
sankčné
opatrenia – Potrebný
účinok
doložky 5
rámcovej
dohody “
Obsah
I.
Úvod
A.
Právny rámec
1.
Právo Únie
2.
Španielske právo
a)
Ústava
b)
Právna úprava týkajúca sa zmlúv na dobu určitú
1)
Zákonník práce
2)
EBEP
3)
Zákon č. 20/2021
4)
Zákony o štátnom rozpočte na roky 2017 a 2018
B.
Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
II.
Analýza
A.
O rozsahu prejudiciálnych otázok a ich preformulovaní
B.
Úvodné poznámky k obsahu a rozsahu doložky 5 rámcovej dohody
1.
O dvoch typoch opatrení: preventívnych a sankčných
2.
O rozlišovaní režimov, ktoré sa vzťahujú na preventívne a sankčné opatrenia
C.
O zásade vyplývajúcej z judikatúry, podľa ktorej prináleží vnútroštátnym orgánom, aby prijali účinné, odradzujúce a primerané sankčné opatrenia na zaručenie potrebného účinku smernice 1999/70
D.
O kritériách umožňujúcich domnievať sa, že sankčné opatrenie je účinné, odradzujúce a primerané
1.
Musí sankčné opatrenie úplne nahradiť škodu spôsobenú dotknutému zamestnancovi?
2.
Musí opatrenie zabezpečiť, aby zamestnanec získal stabilné zamestnanie?
3.
Musí opatrenie umožňovať vznik individuálnej zodpovednosti zamestnancov orgánu verejnej správy?
E.
O existencii opatrení, ktoré náležite sankcionujú zneužitie opakovane uzatváraných pracovných zmlúv na dobu určitú
1.
Je zmena opakovane uzatváraných zmlúv na dobu určitú na „netrvalú zmluvu na dobu neurčitú“ vhodným sankčným opatrením?
2.
Existujú vo vnútroštátnom právnom poriadku iné účinné, odradzujúce a primerané opatrenia, ktoré majú sankcionovať zneužívanie opakovane uzatváraných zmlúv na dobu určitú?
a)
O rovnocennej náhrade stanovenej pre osoby prepustené z dôvodu hospodárskej krízy alebo v prípadoch neplatného skončenia pracovnoprávneho vzťahu zo strany zamestnávateľa
1)
Stručné pripomenutie judikatúry
2)
Posúdenie
b)
O úprave zodpovednosti
1)
Stručné pripomenutie judikatúry
2)
Posúdenie
c)
O výberových konaniach
1)
Stručné pripomenutie judikatúry
2)
Posúdenie
III.
Návrh
I.      Úvod
1.        Je
vnútroštátna
judikatúra,
ktorá
nepriznáva
postavenie
„trvalého
zmluvného
zamestnanca“
vo
verejnom
sektore
„netrvalým
zamestnancom
na
dobu
neurčitú“,
čo
je
pojem,
ktorý
je
španielskou
sudcovskou
konštrukciou, v súlade s doložkou
5
rámcovej
dohody o práci
na
dobu
určitú?(2) Obsahuje
vnútroštátny
právny
poriadok
iné
opatrenia,
ktoré
majú
náležite
sankcionovať
zneužívanie
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú v zmysle
tejto
doložky
orgánmi
verejnej
správy?
To
sú v podstate
otázky,
ktoré
položil
Súdnemu
dvoru
Tribunal
Supremo
(Najvyšší
súd,
Španielsko) v prejednávanom
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
sa
týka
výkladu
uvedenej
doložky.
2.        Jadrom
týchto
otázok
je
znova
jeden z dlhodobých
sociálnych
záujmov
Európskej
únie, a to
záujem
na
ochrane
pracovníkov
na
dobu
určitú
proti
zneužívaniu.
Minimálne
ochranné
ustanovenia
stanovené
rámcovou
dohodou
majú
totiž
zabrániť
neistote v postavení
zamestnancov,(3) a teda
ich
oslabeniu
spôsobenému
tým,
že
sú
dlhodobo
zamestnaní
na
základe
zmluvy
na
dobu
určitú.(4) Hrozí
totiž,
že
táto
kategória
zamestnancov
bude
počas
podstatnej
časti
svojej
pracovnej
kariéry
zbavená
výhody
stability
zamestnania,
ktorá
však
predstavuje,
ako
vyplýva z rámcovej
dohody,
hlavný
prvok
ochrany
pracovníkov.(5)
3.        Od
nadobudnutia
účinnosti
rámcovej
dohody
10. júla
1999
boli
na
Súdny
dvor
podané
mnohé
návrhy
na
jej
výklad,(6) najmä
vo
veciach
týkajúcich
sa
súladu
vnútroštátnych
opatrení,
ktoré
majú
sankcionovať
zneužívanie
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú s doložkou
5
tejto
rámcovej
dohody.(7)
4.        Konkrétne v rozsudku
Márquez
Samohano,
vyhlásenom v roku
2014,
sa
Súdny
dvor
po
prvýkrát
zoznámil s pojmom
„netrvalá
zmluva
na
dobu
neurčitú“,(8) ktorý
vytvoril
vnútroštátny
súd
vzhľadom
na
zákonnú
nemožnosť
priznať
postavenie
„trvalých
zmluvných
zamestnancov“
pracovníkom,
ktorí
boli
obeťami
zneužívania
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
neurčitú
vo
verejnom
sektore.(9)
5.        Dnes
napriek
postupným
reformám
prijatým
Španielskym
kráľovstvom
od
roku
2014,
ktoré
preukazujú
úsilie
vynaložené
na
zabezpečenie
súladu
jeho
vnútroštátnej
právnej
úpravy s rámcovou
dohodou,
je
podiel
dočasných
pracovných
miest
vo
verejnom
sektore
veľmi
vysoký a podľa
vnútroštátneho
súdu
predstavuje
takmer
30 %. V deň
pojednávania
na
Súdnom
dvore v prejednávanej
veci
sa
ukázalo,
že
táto
miera
je v celom
španielskom
verejnom
sektore
32,8 %,
čo
znamená,
že
prakticky
tretina
pracovníkov v tomto
sektore
má
zmluvu
na
dobu
určitú.
6.        Nedávne
rozsudky
Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid(10) a DG
de
la
Función
Pública,
Generalitat
de
Catalunya a Departamento
de
Justicia
de
la
Generalitat
de
Catalunya(11) sa
zaoberali
tou
istou
problematikou.
Keďže
vykonávanie
týchto
rozsudkov
viedlo
podľa
vnútroštátneho
súdu k „mnohým
odlišným“
výkladom
zo
strany
vnútroštátnych
súdov,
je
Súdny
dvor
znovu
vyzvaný,
aby
poskytol
posúdenia
umožňujúce
tomuto
súdu
rozhodnúť v spore
vo
veci
samej.
A.      Právny rámec
1.      Právo Únie
7.        V prejednávanej
veci
má
okrem
článku 2
prvého
odseku
smernice
1999/70
osobitný
význam
doložka
1 písm. b) a doložka
5
rámcovej
dohody.
2.      Španielske právo
a)      Ústava
8.        Článok 14
Constitución
española
(španielska
Ústava,
ďalej
len
„Ústava“)
stanovuje,
že
Španieli
„sú
si
rovní
pred
zákonom a každá
diskriminácia
na
základe
pôvodu,
rasy,
pohlavia,
náboženstva,
zmýšľania
alebo
akejkoľvek
inej
podmienky
alebo
osobnej
alebo
spoločenskej
okolnosti
sa
zakazuje“.
9.        Článok 23
ods. 2
Ústavy
stanovuje,
že
občania
„majú
za
podmienok
rovnosti
právo
na
prístup k verejným
funkciám a pracovným
miestam
vo
verejnej
službe,
pokiaľ
zákon
nestanovuje
inak“.
10.      Článok 103
ods. 3
Ústavy
okrem
iného
stanovuje,
že
zákon
vymedzuje
postavenie
úradníkov a upravuje
prístup k verejnej
službe v súlade
so
zásadami
zásluh a spôsobilosti.
b)      Právna úprava týkajúca sa zmlúv na dobu určitú
1)      Zákonník práce
11.      Článok 15
ods. 3
texto
refundido
de
la
Ley
del
Estatuto
de
los
Trabajadores
(prepracované
znenie
Zákonníka
práce),
ktorý
schválil
Real
Decreto
Legislativo
2/2015
(kráľovský
legislatívny
dekrét
č. 2/2015) z 23. októbra
2015(12), v znení,
ktoré
sa
uplatňuje
na
skutkový
stav
sporu
vo
veci
samej
(ďalej
len
„Zákonník
práce“),
stanovuje,
že
„zmluvy
na
dobu
určitú
uzatvorené v rozpore
so
zákonom
sa
považujú
za
zmluvy
uzavreté
na
dobu
neurčitú“.
12.      Článok 15
ods. 5
Zákonníka
práce
stanovuje:
„Bez
toho,
aby
boli
dotknuté
ustanovenia
odseku
1 písm. a) a odsekov
2 a 3
tohto
článku,
zamestnanci,
ktorí
boli s prerušením
alebo
bez
prerušenia
zamestnaní
viac
ako
24
mesiacov
počas
obdobia
30
mesiacov
na
rovnakom
alebo
odlišnom
pracovnom
mieste v tom
istom
podniku
alebo
tej
istej
skupine
podnikov
na
základe
aspoň
dvoch
dočasných
zmlúv,
či
už
priamo,
alebo
prostredníctvom
ich
pridelenia
agentúrami
dočasného
zamestnávania, a to
podľa
rovnakých
alebo
odlišných
zmluvných
podmienok
na
dobu
určitú,
získavajú
postavenie
trvalých
zamestnancov.…“
13.      V pätnástom
dodatkovom
ustanovení
Zákonníka
práce,
ktoré
sa
týka
„uplatňovania
obmedzení
týkajúcich
sa
trvania
zmluvy
na
zmluvy
na
vykonanie
konkrétnej
úlohy
alebo
služby a na
opakovane
uzatvárané
zmluvy
vo
verejnej
správe“,
sa
uvádza,
že
porušením
týchto
obmedzení v „orgánoch
verejnej
správy
a…
vo
verejnoprávnych
subjektoch,
ktoré
sú s nimi
prepojené
alebo
od
nich
závislé“,
nie
je
dotknuté
„uplatňovanie
ústavných
zásad
rovnosti,
zásluh a spôsobilosti
pri
prístupe k zamestnaniu
vo
verejnej
správe a povinnosť
obsadiť
tieto
pracovné
miesta
prostredníctvom
bežných
konaní v súlade s právnymi
predpismi“, a teda
platí,
že
„zamestnanec
si
zachováva
pracovné
miesto,
ktoré
zastával,
až
dovtedy,
kým
sa
toto
pracovné
miesto
obsadí
prostredníctvom
vyššie
uvedených
konaní,
čím
dochádza
ku skončeniu
pracovnoprávneho
vzťahu, s výnimkou
toho,
že
tento
zamestnanec
získa
pracovné
miesto
vo
verejnej
správe
po
úspešnom
absolvovaní
príslušného
výberového
konania“.
2)      EBEP
14.      Ley
del
Estatuto
Básico
del
Empleado
Público
(konsolidované
znenie
zákona o služobnom
poriadku
zamestnancov
vo
verejnej
službe),
schválený
Real
Decreto
Legislativo
5/2015
(kráľovský
legislatívny
dekrét
č. 5/2015) z 30. októbra
2015(13), v znení,
ktoré
sa
uplatňuje
na
skutkový
stav
sporu
vo
veci
samej
(ďalej
len
„EBEP“),
bol
okrem
iného
zmenený
prostredníctvom
Real
Decreto‑ley
14/2021
de
medidas
urgentes
para
la
reducción
de
la
temporalidad
en
el
empleo
público
(kráľovský
zákonný
dekrét
č. 14/2021 o naliehavých
opatreniach
na
obmedzenie
dočasného
zamestnávania
vo
verejnej
službe)
zo
6. júla
2021(14) a Ley
20/2021
de
medidas
urgentes
para
la
reducción
de
la
temporalidad
en
el
empleo
público
(zákon
č. 20/2021 o naliehavých
opatreniach
na
obmedzenie
dočasného
zamestnávania
vo
verejnej
službe) z 28. decembra
2021(15).
15.      Článok 8
EBEP
stanovuje:
„1.      Zamestnancami
vo
verejnej
službe
sú
osoby,
ktoré
vykonávajú
platené
funkcie
na
orgánoch
verejnej
správy v službách
vo
všeobecnom
záujme.
2.      Zamestnanci
vo
verejnej
službe
sa
delia
na:
a)      stálych
úradníkov;
b)      dočasných
zamestnancov;
c)      zmluvných
zamestnancov,
či
už
ide o trvalých
zamestnancov,
zamestnancov
na
dobu
neurčitú
alebo
zamestnancov
na
dobu
určitú;
d)      pomocných
zamestnancov.“
16.      Podľa
článku 11
ods. 1 a 3
EBEP:
„1.      Zmluvným
zamestnancom
je
každá
osoba,
ktorá
na
základe
písomne
uzatvorenej
pracovnej
zmluvy,
bez
ohľadu
na
pravidlá
prijímania
do
zamestnania
stanovené v pracovnom
práve,
vykonáva
platenú
prácu
pre
orgány
verejnej
správy.
Zmluva
môže
byť v závislosti
od
dĺžky
jej
trvania
trvalá,
na
dobu
neurčitú
alebo
na
dobu
určitú.
…
3.      Výberové
konania
na
výber
zmluvných
zamestnancov
sú
verejné a vždy
sa
riadia
zásadami
rovnosti,
zásluh a spôsobilosti. V prípade
dočasných
zmluvných
zamestnancov
sa
riadia
aj
zásadou
rýchlosti s cieľom
reagovať
na
výslovne
odôvodnené
dôvody
nevyhnutnosti a naliehavosti.“
17.      Článok 55
ods. 1
EBEP
znie:
„Všetci
občania
sa
môžu
uchádzať o zamestnanie
vo
verejnej
službe v súlade s ústavnými
zásadami
rovnosti,
zásluh a spôsobilosti,
ustanoveniami
tohto
služobného
poriadku a ostatnými
ustanoveniami
právneho
poriadku.“
18.      Článok 70
EBEP,
nazvaný
„Oznámenie o voľnom
pracovnom
mieste
vo
verejnej
správe“:
„1.      Potreby
ľudských
zdrojov,
ktoré
sú
financované z rozpočtu a ktoré
sa
musia
zabezpečiť
prijatím
nových
zamestnancov,
sú
predmetom
oznámenia o voľnom
pracovnom
mieste
vo
verejnej
správe
alebo
iného
podobného
nástroja
pre
riadenie
zabezpečenia
personálnych
potrieb, z čoho
vyplýva
povinnosť
vyhlásiť
zodpovedajúce
výberové
konania
na
plánované
pracovné
miesta, a to
až
do
výšky
dodatočných
[10 %], a určiť
maximálnu
lehotu
na
zverejnenie
oznámení. V každom
prípade
sa
realizácia
oznámenia o voľnom
pracovnom
mieste
alebo
podobného
nástroja
musí
uskutočniť v lehote
troch
rokov,
ktorú
nemožno
predĺžiť.
2.      Oznámenie o voľnom
pracovnom
mieste
vo
verejnej
správe
alebo
podobný
nástroj,
ktoré
sa
schvaľujú
každoročne
riadiacimi
útvarmi
orgánu
verejnej
správy,
sa
uverejní v príslušnom
úradnom
vestníku.
…“
19.      Článkom 1
ods. 3
zákona
č. 20/2021
bolo
zavedené
sedemnáste
dodatkové
ustanovenie k EBEP.
Toto
sedemnáste
dodatkové
ustanovenie
uvádza:
„1.      Orgány
verejnej
správy
zodpovedajú
za
dodržiavanie
ustanovení
tohto
služobného
poriadku a predovšetkým
dbajú
na
to,
aby
sa
zabránilo
akémukoľvek
druhu
nezrovnalostí
pri
prijímaní
dočasných
zmluvných
zamestnancov a pri
menovaní
dočasných
zamestnancov.
Orgány
verejnej
správy
vo
svojich
príslušných
oblastiach
podporujú
vypracovanie
kritérií
postupu
na
zaručenie
dodržiavania
tohto
dodatkového
ustanovenia,
ako
aj
koordinovaný
postup
rôznych
príslušných
orgánov v personálnej
oblasti.
2.      Nezákonné
úkony v tejto
oblasti
zakladajú
zodpovednosť v súlade s predpismi
platnými v každom
orgáne
verejnej
správy.
3.      Každý
úkon,
dohovor,
dohoda
alebo
ustanovenie,
ako
aj
opatrenia
prijaté
na
ich
základe
alebo
na
ich
vykonanie,
ktorých
obsah
má
priamo
alebo
nepriamo
za
následok,
že
administratíva
nedodrží
maximálne
doby
zamestnania
ako
dočasný
zamestnanec,
sú
neplatné.
4.      Nedodržanie
maximálnej
doby
zamestnania
zakladá
pre
dotknutého
dočasného
zamestnanca
právo
na
finančnú
náhradu
vo
výške
20‑násobku
pevnej
dennej
mzdy
za
každý
odpracovaný
rok,
pričom
za
obdobia
kratšie
ako
jeden
rok
sa
náhrada
vypočíta
pomerne
podľa
celých
mesiacov,
až
do
výšky
dvanástich
mesačných
miezd.
Právo
na
túto
náhradu
vzniká
dňom
skutočného
ukončenia
pracovnoprávneho
vzťahu a jej
suma
sa
vzťahuje
výlučne
na
menovanie,
pri
ktorom
došlo k nedodržaniu.
Právo
na
náhradu
nevzniká,
ak
pracovnoprávny
vzťah
skončí z disciplinárnych
dôvodov
alebo
dobrovoľným
odstúpením.
5.      V prípade
dočasných
zmluvných
zamestnancov
zakladá
nedodržanie
maximálnych
dôb
zamestnania
právo
na
finančnú
náhradu
uvedenú v tomto
odseku
bez
toho,
aby
bolo
dotknuté
prípadné
právo
na
náhradu z dôvodu
nedodržania
osobitnej
pracovnoprávnej
úpravy.
Táto
náhrada
sa v prípade
potreby
poskytne
vo
výške
rozdielu
medzi
maximálne
20‑násobkom
pevnej
dennej
mzdy
za
každý
odpracovaný
rok,
až
do
výšky
dvanástich
mesačných
miezd, a náhradou,
na
ktorú
by
mal
zamestnanec
právo
pri
výpovedi
jeho
zmluvy,
pričom
za
kratšie
obdobia
sa
náhrada
počíta
pomerne
podľa
celých
mesiacov.
Právo
na
túto
náhradu
vzniká
dňom
skutočného
ukončenia
pracovnoprávneho
vzťahu a jej
suma
sa
vzťahuje
výlučne
na
zmluvu,
pri
ktorej
došlo k nedodržaniu. V prípade,
keď
bude
táto
náhrada
priznaná
súdnou
cestou,
sumy
sa
započítajú.
Právo
na
náhradu
nevzniká,
ak
pracovnoprávny
vzťah
skončí
prepustením z disciplinárnych
dôvodov
uznaným
za
dôvodné
alebo
dobrovoľným
odstúpením.“
3)      Zákon č. 20/2021
20.      Článok 2
zákona
č. 20/2021 s názvom
„Proces
stabilizácie
pracovných
miest
na
dobu
určitú“
stanovuje:
„1.      Na
účely
stabilizácie
pracovných
miest
na
dobu
určitú a v nadväznosti
na
ustanovenia
článku 19
ods. 1
bodu 6
Ley
3/2017
de
Presupuestos
Generales
del
Estado
para
el
año
2017
[(zákon
č. 3/2017 o všeobecnom
štátnom
rozpočte
na
rok
2017) z 27. júna
2017](16) a článku 19
ods. 1
bodu 9
Ley
6/2018
de
Presupuestos
Generales
del
Estado
para
el
año
2018
[(zákon
č. 6/2018 o všeobecnom
štátnom
rozpočte
na
rok
2018) z 3. júla
2018](17),
tento
zákon
povoľuje
dodatočnú
mieru
zmeny
pracovných
miest
obsadených
pracovníkmi
na
dobu
určitú
na
pracovné
miesta
obsadené
úradníkmi,
nazývanú
‚miera
stabilizácie‘
[‚tasa de estabilización‘],
ktorá
zahŕňa
pracovné
miesta
štrukturálnej
povahy
plánované v rozpočte,
ktoré
boli
obsadené
neprerušene a na
dobu
určitú
aspoň
počas
troch
rokov
predchádzajúcich
31. decembru
2020, a to
bez
ohľadu
na
to,
či
tieto
pracovné
miesta
sú
alebo
nie
sú
zaradené
do
zoznamov
pracovných
miest,
tabuliek
zamestnancov
alebo
iných
foriem
organizácie
ľudských
zdrojov
uplatňovaných v rôznych
orgánoch
verejnej
správy.
Bez
toho,
aby
bolo
dotknuté
prvé
prechodné
ustanovenie,
pracovné
miesta,
ktorých
sa
týkajú
procesy
stabilizácie
pracovných
miest
stanovené v článku 19
ods. 1
bode 6
zákona
č. 3/2017 o všeobecnom
štátnom
rozpočte
na
rok
2017 a v článku 19
ods. 1
bode 9
zákona
č. 6/2018 o všeobecnom
štátnom
rozpočte
na
rok
2018,
sú
zahrnuté
do
procesu
stabilizácie
pracovných
miest
opísaného v predchádzajúcom
pododseku
za
predpokladu,
že
boli
zaradené
do
príslušných
pracovných
ponúk
na
stabilizáciu
vo
verejnom
sektore a ku
dňu
nadobudnutia
účinnosti
tohto
zákona
neboli
predmetom
výzvy
na
predkladanie
prihlášok
alebo
boli
predmetom
výzvy
na
predkladanie
prihlášok a po
skončení
výberového
konania
zostali
neobsadené.
2.      Pracovné
ponuky,
ktorými
sa
vykonávajú
stabilizačné
procesy
uvedené v odseku
1,
ako
aj
nový
stabilizačný
proces
sa
schvaľujú a uverejňujú v príslušných
úradných
vestníkoch
pred
1. júnom
2022 a koordinujú
ich
príslušné
orgány
verejnej
správy.
Oznámenia o výberových
konaniach
určených
na
obsadenie
pracovných
miest
uvedených v ponukách
pracovných
miest
vo
verejnom
sektore
sa
uverejnia
do
31. decembra
2022.
Tieto
výberové
konania
budú
ukončené
do
31. decembra
2024.
3.      Miera
obsadenia
pracovných
miest
pracovníkmi
na
dobu
určitú
musí
byť
nižšia
ako
[8 %]
štrukturálnych
pracovných
miest.
4.      Vykonávanie
týchto
výberových
konaní,
ktoré v každom
prípade
zabezpečujú
dodržiavanie
zásad
voľnej
súťaže,
rovnosti,
zásluh,
spôsobilosti a verejnosti,
sa
môže
dohodnúť v každej
oblasti
činnosti
všeobecnej
štátnej
správy,
autonómnych
oblastí a územných
celkov a Comisión
de
Coordinación
del
Empleo
Público
[Komisia
pre
koordináciu
zamestnanosti
vo
verejnej
službe,
Španielsko]
môže
prijať
opatrenia
na
koordináciu
vykonávania
týchto
konaní
medzi
jednotlivými
orgánmi
verejnej
správy.
Bez
toho,
aby
boli
dotknuté
prípadné
ustanovenia
predpisov o verejnej
službe
špecifické
pre
jednotlivé
správne
orgány
alebo
osobitné
predpisy,
systém
výberu
pozostáva z výberového
konania
na
základe
kvalifikácie a skúšok – pričom
[40 %] z celkového
počtu
bodov
sa
pridelí
výberovému
kolu
na
základe
kvalifikácie,
počas
ktorého
sa
zväčša
zohľadní
prax v príslušnom
orgáne,
triede,
kategórii
alebo
rovnocennom
zaradení, a uskutočnenie
výberového
kola
na
základe
skúšok
nesmie
mať
vyraďovací
charakter – v rámci
kolektívneho
vyjednávania
podľa
článku 37
ods. 1 písm. c)
[EBEP].
Mechanizmy
vnútornej
mobility
alebo
povyšovania,
ktoré
predchádzajú
obsadeniu
pracovných
miest,
sú
zlučiteľné
so
stabilizačnými
procesmi,
ak
je
to
stanovené v osobitných
pravidlách
platných v jednotlivých
odvetviach
alebo v predpisoch
každého
správneho
orgánu.
5.
Tieto
procesy
musia
nevyhnutne
ponúkať
stále
pracovné
miesta
obsadené
zamestnancami
na
dobu
určitú a ich
uskutočnenie
nemôže v žiadnom
prípade
viesť k zvýšeniu
výdavkov
alebo
počtu
zamestnancov.
6.      Dočasní
zamestnanci
alebo
zmluvní
zamestnanci
na
dobu
určitú,
ktorých
zmluva
je
ukončená
správnym
orgánom z dôvodu,
že
neuspeli
vo
výberovom
konaní
uskutočnenom
na
účely
stabilizácie
pracovných
miest,
pričom
boli v služobnom
pomere v tejto
funkcii,
majú
nárok
na
peňažné
odškodnenie
vo
výške
20
dní
pevnej
zložky
odmeny
za
každý
rok
služby,
pričom
obdobia
kratšie
ako
jeden
rok
sa
počítajú
pomerne k odpracovaným
mesiacom – až
do
výšky
dvanásťmesačnej
odmeny.
V prípade
zmluvných
zamestnancov
na
dobu
určitú
toto
odškodnenie
zodpovedá
rozdielu
medzi
maximálne
20
dňami
pevnej
zložky
odmeny
za
každý
rok
služby,
maximálne
však
do
výšky
dvanásťmesačnej
odmeny,
na
jednej
strane a odškodnením,
ktoré
môže
zamestnanec
požadovať z dôvodu
ukončenia
jeho
zmluvy,
pričom
obdobia
kratšie
ako
jeden
rok
sa
počítajú v pomere k počtu
odpracovaných
mesiacov,
na
strane
druhej. V prípade,
že
sa
uvedené
odškodnenie
prizná
súdnou
cestou,
sumy
sa
započítajú.
Neúčasť
uchádzača
alebo
uchádzačky
na
výberovom
konaní
na
účely
stabilizácie
mu v žiadnom
prípade
nezakladá
nárok
na
akékoľvek
peňažné
odškodnenie.
7.      Na
to,
aby
bolo
možné
sledovať
ponuku,
verejné
orgány
prostredníctvom
štátneho
sekretariátu
pre
rozpočet a výdavky
osvedčia
na
ministerstve
financií a verejnej
služby
počet
stálych
pracovných
miest
obsadených
na
dobu
určitú
zistený v každej z dotknutých
oblastí.“
4)      Zákony o štátnom rozpočte na roky 2017 a 2018
21.      Štyridsiate
tretie
dodatkové
ustanovenie
zákona
č. 6/2018 o všeobecnom
štátnom
rozpočte
na
rok
2018 v znení,
ktoré
sa
uplatňuje
na
skutkový
stav
sporu
vo
veci
samej,
ktorým
bolo
nahradené
tridsiate
štvrté
dodatkové
ustanovenie
zákona
č. 3/2017 o všeobecnom
štátnom
rozpočte
na
rok
2017,
okrem
iného
stanovuje,
že
postavenie
netrvalého
zamestnanca
na
dobu
neurčitú
možno
priznať
len
na
základe
súdneho
rozhodnutia. V tomto
štyridsiatom
treťom
dodatkovom
ustanovení
sa
uvádza,
že
„nezákonné
akty“,
ktorých
sa v oblasti
dočasného
zamestnávania
dopustili
„orgány
príslušné v personálnej
oblasti
na
každom
orgáne
verejnej
správy a v subjektoch,
ktoré
tvoria
ich
organizačný
útvar
pre
výkon
služby
vo
verejnom
záujme“,
zakladajú
zodpovednosť
„orgánov
príslušných v personálnej
oblasti v súlade s právnou
úpravou
platnou
na
každom
orgáne
verejnej
správy“.
B.      Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
22.      TJ
vykonáva
funkciu
opatrovateľky
detí
vo
verejnom
vzdelávacom
zariadení, a to
ako
zmluvný
zamestnanec
od
2. marca 2016.
Jej
pracovnoprávny
vzťah
sa
už
odvtedy
zakladá
na
šiestich
opakovane
uzatváraných
zmluvách
na
dobu
určitú,
ktorými
sa
malo
buď
obsadiť
voľné
pracovné
miesto
alebo
nahradiť
pracovník.
Posledná z týchto
zmlúv
bola
uzavretá
8. septembra
2017(18).
23.      TJ
podala
19. júla
2021
na
Juzgado
de
lo
Social
no
13
de
Madrid
(Pracovný
súd
č. 13
Madrid,
Španielsko)
žalobu, v ktorej
navrhla,
aby
súd
určil,
že
jej
pracovnoprávny
vzťah
je
trvalým
pracovnoprávnym
vzťahom
alebo
subsidiárne
netrvalým
pracovnoprávnym
vzťahom
na
dobu
neurčitú.
Rozsudkom z 13. marca 2023
tento
súd
čiastočne
vyhovel
jej
návrhom a kvalifikoval
pracovnoprávny
vzťah
ako
„netrvalý
pracovnoprávny
vzťah
na
dobu
neurčitú“ z dôvodu,
že
bol
predlžovaný
počas
doby
viac
ako
troch
rokov
bez
toho,
aby
zamestnávateľ
obsadil
pracovné
miesto,
ktoré
zastávala
žalobkyňa
vo
veci
samej v súlade s vnútroštátnou
právnou
úpravou.
24.      Odvolanie,
ktoré
podala
TJ
bolo
zamietnuté,
takže
TJ
podala
kasačný
opravný
prostriedok
na
zjednotenie
judikatúry
na
Tribunal
Supremo
(Najvyšší
súd),
vnútroštátny
súd,
ktorý
podal
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania.
Podľa
TJ
mal
byť
jej
pracovnoprávny
vzťah
kvalifikovaný
ako
„trvalý
pracovnoprávny
vzťah“.
25.      Podľa
vnútroštátneho
súdu
najprv
treba,
aby
Súdny
dvor
poskytol
vysvetlenia s cieľom
určiť,
či
je
španielska
právna
úprava v súlade s doložkou
5
rámcovej
dohody.
Táto
právna
úprava
tak,
ako
ju
vykladá
jeho
judikatúra,
obmedzuje
priznanie
postavenia
„trvalého
zamestnanca“
vo
verejnom
sektore
na
osoby,
ktoré
získajú
pracovné
miesto
vo
verejnej
správe
po
úspešnom
absolvovaní
výberového
konania v súlade
so
zásadami
rovnosti,
zásluh a spôsobilosti.
Naopak,
pracovnoprávny
vzťah
dočasného
zamestnanca
prijatého
do
zamestnania
bez
takéhoto
konania, v prípade
ktorého
došlo k zneužitiu
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú,
kvalifikuje
táto
právna
úprava
ako
„netrvalý
pracovnoprávny
vzťah
na
dobu
neurčitú“.
26.      Tento
súd
sa
domnieva,
že
existuje
takýto
súlad
vzhľadom
na
opatrenia
stanovené
vo
vnútroštátnom
práve a právny
režim
vzťahujúci
sa
na
pojem
„netrvalá
zmluva
na
dobu
neurčitú“,
ktorý
uvedený
súd
zaviedol,
aby
reagoval
na
zneužívanie
zamestnávania
na
dobu
určitú
vo
verejnom
sektore
pred
jeho
začlenením
do
španielskej
právnej
úpravy
zákonodarcom.
27.      Vzhľadom
na
rôzny
výklad a uplatňovanie
týchto
opatrení a tohto
právneho
režimu
španielskymi
súdmi,
pokiaľ
ide o ich
súlad s doložkou
5
rámcovej
dohody,
najmä
po
vyhlásení
rozsudku
Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid,
však
Súdny
dvor
musí
rozptýliť
pochybnosti
existujúce v tejto
súvislosti.
28.      Vnútroštátny
súd
ďalej
uvádza
dôvody,
pre
ktoré
sa
domnieva,
že
právny
režim
vzťahujúci
sa
na
netrvalý
pracovnoprávny
vzťah
na
dobu
neurčitú,
ako
aj
španielska
právna
úprava
ako
celok,
sú v súlade s touto
doložkou
5.
29.      V tejto
súvislosti
tento
súd
spresňuje
po
prvé,
že
prístup k trvalému
zamestnaniu v španielskej
verejnej
službe
musí
rešpektovať
zásady
rovnosti,
zásluh a spôsobilosti
tak,
ako
sú
upravené
Ústavou, a to
tak,
aby
sa
všetkým
občanom
Únie
zaručilo
právo
na
prístup k tomuto
zamestnaniu
za
rovných a nediskriminačných
podmienok v súlade s článkom 45 ZFEÚ a článkami 20 a 21
Charty
základných
práv
Európskej
únie.
Tieto
zásady
sa
okrem
toho
uplatňujú
tak
na
úradníkov,
ako
aj
na
zmluvných
zamestnancov.
Nie
je
preto
možné
priznať
postavenie
„trvalého
zamestnanca“
vo
verejnom
sektore
osobe,
ktorá
úspešne
neabsolvovala
výberové
konania
rešpektujúce
uvedené
zásady.
Ak
by
sa
teda
malo
priznať
postavenie
„trvalého
zamestnanca“
každému
zmluvnému
zamestnancovi,
ktorý
má
postavenie
„netrvalého
zamestnanca
na
dobu
neurčitú“,
bol
by
správny
orgán
oslobodený
od
povinnosti
zorganizovať
také
výberové
konania,
čo
by
však
ostatným
občanom
Únie
odňalo
právo
zúčastniť
sa
na
nich.
30.      Vnútroštátny
súd
po
druhé
zdôrazňuje,
že
právny
pojem
„netrvalý
zamestnanec
na
dobu
neurčitú“
bol
vypracovaný v jeho
vlastnej
judikatúre,
aby
reagoval
na
zneužívania
súvisiace
so
zamestnávaním
na
dobu
určitú
vo
verejnom
sektore.
Toto
riešenie
vyplýva
zo
zákonnej
nemožnosti
priznať
zamestnancom, v prípade
ktorých
došlo k zneužitiu
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú,
postavenie
„trvalého
zmluvného
zamestnanca“
vzhľadom
na
to,
že
sa
nezamestnali
vo
verejnej
službe
na
základe
výberového
konania v súlade
so
zásadami
rovnosti,
zásluh a spôsobilosti. V prípade,
ak
sa
zistí
zneužitie
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú,
nezákonný
pracovnoprávny
vzťah
sa
tak
zmení
na
„netrvalý
pracovnoprávny
vzťah
na
dobu
neurčitú“, a to
od
dátumu
pôvodného
prijatia
do
zamestnania.
31.      Právnym
následkom,
ktorý z toho
vyplýva,
je,
že
zmluvný
vzťah
je
zachovaný
až
do
definitívneho
obsadenia
pracovného
miesta
prostredníctvom
postupu
upraveného
španielskym
zákonom.
Hneď
ako
je
toto
miesto
obsadené,
netrvalý
pracovnoprávny
vzťah
na
dobu
neurčitú
zanikne,
pričom
sa
vyplatí
náhrada
vo
výške
20‑násobku
dennej
mzdy
za
každý
odpracovaný
rok
až
do
výšky
dvanástich
mesačných
miezd.
Dotknutý
zamestnanec
nemá
právo
na
túto
náhradu,
ak
opakovane
uzatvárané
zmluvy
na
dobu
určitú
boli
zákonné a neboli
zneužívajúce,
čo
preukazuje,
že
uvedená
náhrada
nie
je
nezávislá
od
akejkoľvek
úvahy o zákonnosti
alebo
zneužívajúcej
povahe
uzavretia
týchto
zmlúv.
Pokiaľ
by
Súdny
dvor
usúdil,
že
táto
náhrada
nie
je
vhodným
opatrením
na
to,
aby
zabránila
zneužívaniu
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú a sankcionovala
ho,
vnútroštátny
súd
sa
pýta,
či
by
platba
maximálnej
zákonnej
náhrady,
ktorá
je v účinnosti a zodpovedá
prípadu
neplatného
prepustenia
trvalých
zamestnancov, a to
náhrady
vo
výške
30‑násobku
dennej
mzdy
za
každý
odpracovaný
rok,
až
do
výšky
24
mesačných
miezd,
mohla
predstavovať
takéto
vhodné
opatrenie.
32.      Vnútroštátny
súd
po
tretie
dodáva,
že
netrvalý
zamestnanec
na
dobu
neurčitú
má
rovnaké
práva
ako
trvalí
zamestnanci
vo
všetkých
aspektoch
pracovnoprávneho
vzťahu,
najmä
pokiaľ
ide o odmeňovanie a služobný
postup.
Okrem
toho
tento
súd
podotýka,
že
sa
zdá,
že
Súdny
dvor v bode 73
svojho
rozsudku
Instituto
Madrileño uznal,
že
zmena
pracovnoprávneho
vzťahu
na
netrvalý
pracovnoprávny
vzťah
na
dobu
neurčitú
môže
predstavovať
opatrenie,
ktoré
je
sankciou
za
zneužívanie
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú.
33.      Vnútroštátny
súd
po
štvrté
uvádza,
že
nesúhlasí s analýzou
vnútroštátneho
súdu
vo
veci, v ktorej
bol
vyhlásený
rozsudok
Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid,
podľa
ktorej
španielske
právo v prípade
netrvalých
zmlúv
na
dobu
neurčitú
neupravuje
žiadne
vnútroštátne
opatrenie,
ktoré
má
zabrániť
zneužívaniu
týchto
zmlúv a sankcionovať
ho.
Podľa
neho
je
kvalifikácia
pracovnoprávneho
vzťahu
ako
„netrvalého
pracovnoprávneho
vzťahu
na
dobu
neurčitú“
takýmto
opatrením, a preto
ju
možno
považovať
za
„ekvivalentné a vhodné
zákonné
opatrenie“ v zmysle
doložky
5
rámcovej
dohody.
34.      Vnútroštátny
súd
po
piate a nakoniec
uvádza,
že
zákon
č. 20/2021,
ktorý
upravuje
proces
stabilizácie
zamestnania
vo
verejnej
službe,
zaviedol
do
španielskeho
práva
osobitné
legislatívne
opatrenia
najmä
na
to,
aby
organizácia
výberových
konaní
nebola
nezávislá
od
akejkoľvek
úvahy
týkajúcej
sa
zneužívajúcej
povahy
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú.
Hoci
tieto
výberové
konania
sú
otvorené
pre
uchádzačov,
ktorí
neboli
obeťami
zneužitia,
zákonodarca v nich
priznáva
rozhodujúcu
hodnotu
predchádzajúcej
praxi a dobe
odpracovanej
dotknutými
dočasnými
zamestnancami
pri
plnení
ich
úloh,
čo
náležite
kompenzuje
zneužitie a zároveň
uľahčuje
ich
definitívny
prístup k pracovnému
miestu
„trvalého
zamestnanca“.
Tento
zákon
zaviedol
tiež
nové
vnútroštátne
ustanovenie,
ktoré
upravuje
zodpovednosť
orgánu
verejnej
správy v prípade
nerešpektovania
týchto
opatrení.
35.      Za
týchto
okolností
Tribunal
Supremo
(Najvyšší
súd)
rozhodnutím z 30. mája
2024,
doručeným
Súdnemu
dvoru
12. júna
2024,
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Hlavná
otázka.
Bráni
doložka
5
rámcovej
dohody
judikatúre,
ktorá
na
základe
zásad
rovnosti,
zásluh,
spôsobilosti a nediskriminácie
pri
voľnom
pohybe
pracovníkov
odmieta
priznať
postavenie
trvalých
zamestnancov
vo
verejnom
sektore
netrvalým
zamestnancom
na
dobu
neurčitú?
2.      Subsidiárna
otázka. V prípade,
ak
je
odpoveď
na
predchádzajúcu
otázku
kladná:
Možno
priznanie
odrádzajúcej
náhrady
netrvalému
zamestnancovi
na
dobu
neurčitú
pri
skončení
jeho
pracovnoprávneho
vzťahu
považovať
za
primerané
opatrenie
na
zabránenie
zneužívaniu,
ku
ktorému
dochádza
pri
opakovanom
uzatváraní
zmlúv
na
dobu
určitú
vo
verejnom
sektore, a prípadne
na
sankcionovanie
tohto
zneužívania
podľa
doložky
5
rámcovej
dohody?“
36.      Vnútroštátny
súd
navrhol
Súdnemu
dvoru,
aby o prejednávanej
veci
rozhodol v skrátenom
konaní
upravenom v článku 105
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora.
Uznesením
predsedu
Súdneho
dvora
zo
4. septembra
2024,
Obadal
(C‑418/24,
EU:C:2024:717),
bol
návrh
zamietnutý.
Vzhľadom
na
povahu
veci a význam
otázok,
ktoré
nastoľuje,
sa
však
rozhodlo,
že
Súdny
dvor
rozhodne v prejednávanej
veci
prednostne
podľa
článku 53
ods. 3
svojho
rokovacieho
poriadku.
37.      Dňa
8. januára
2025
španielska
vláda
podľa
článku 16
ods. 3
Štatútu
Súdneho
dvora
Európskej
únie
požiadala,
aby
Súdny
dvor
zasadal v prejednávanej
veci
vo
veľkej
komore.
38.      Písomné
pripomienky
podali
na
Súdny
dvor
TJ,
Ministerio
Fiscal
(prokuratúra,
Španielsko),
španielska
vláda,
ako
aj
Európska
komisia.
Na
pojednávaní
24. júna
2025
tí
istí
účastníci
konania a dotknuté
osoby,
ako
aj
talianska
vláda a Comunidad
Autónoma
de
Madrid
(autonómne
spoločenstvo
Madrid,
Španielsko),
ktoré
nepredložili
písomné
pripomienky,
odpovedali
na
otázky
položené
Súdnym
dvorom
na
ústne
zodpovedanie.
II.    Analýza
A.      O rozsahu prejudiciálnych otázok a ich preformulovaní
39.      Svojou
prvou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
doložka
5
rámcovej
dohody
má
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
vnútroštátnej
judikatúre,
ktorá
na
účely
zaručenia
zásad
ústavného
poriadku,
konkrétne
zásad
rovnosti,
zásluh,
spôsobilosti a zákazu
diskriminácie,
ako
aj
voľného
pohybu
pracovníkov,
alebo
tiež
zásad
rovnosti a zákazu
diskriminácie
zakotvených v článku 45 ZFEÚ a v článkoch 20 a 21
Charty
základných
práv,
nepriznáva
postavenie
„trvalých
zamestnancov“
vo
verejnom
sektore
netrvalým
zamestnancom
na
dobu
neurčitú. V prípade
kladnej
odpovede
na
túto
prvú
otázku
sa
tento
súd
vo
svojej
druhej
otázke v podstate
pýta,
či
sa
táto
doložka
5
má
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
stanovuje
vyplatenie
náhrady s dvojitou
hornou
hranicou
netrvalým
zamestnancom
na
dobu
neurčitú, a to v okamihu
ukončenia
ich
pracovnoprávneho
vzťahu.
40.      Pred
analýzou
týchto
dvoch
otázok
považujem
za
užitočné
uviesť
niekoľko
úvah
týkajúcich
sa
ich
rozsahu,
aby
som
vysvetlil
dôvody,
pre
ktoré
sa
domnievam,
že
ich
treba
preformulovať.
41.      Predovšetkým,
keďže
obe
prejudiciálne
otázky
spolu
vnútorne
súvisia,
navrhujem
Súdnemu
dvoru,
aby
ich
preskúmal
spoločne,
hoci
druhá
otázka
je
položená
iba v prípade,
keď
treba
na
prvú
otázku
odpovedať
kladne.
42.      Ďalej
uvádzam,
že
hoci
formulácia
prvej
otázky
môže
naznačovať,
že
vnútroštátny
súd
sa
pýta
iba
na
to,
či
je s doložkou
5
rámcovej
dohody v súlade
nemožnosť
priznať
postavenie
„trvalých
zmluvných
zamestnancov“
„netrvalým
zamestnancom
na
dobu
neurčitú“,
myslím
si,
že
vzhľadom
na
informácie
nachádzajúce
sa v rozhodnutí
vnútroštátneho
súdu
zahŕňa
táto
otázka
aj
preskúmanie
toho,
či
sú v súlade s touto
doložkou
iné
vnútroštátne
opatrenia,
ktoré
vnútroštátny
súd,
ako
aj
španielska
vláda,
prokuratúra a Communauté
autonome
de
Madrid
považujú
za
vhodné
opatrenia
na
sankcionovanie
zneužívania
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú.
Domnievam
sa
totiž,
že
na
účely
analýzy
takéhoto
súladu
treba
zohľadniť
všetky
opatrenia
stanovené
vnútroštátnym
právnym
poriadkom,
ktoré
uvádza
vnútroštátny
súd.
43.      Napokon
podľa
Súdneho
dvora
na
to,
aby
vnútroštátnu
právnu
úpravu,
akou
je
španielska
právna
úprava, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
vykladaná
zo
strany
Tribunal
Supremo
(Najvyšší
súd),
ktorá
vo
verejnom
sektore
neumožňuje
zmenu
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú,
akými
sú
netrvalé
zmluvy
na
dobu
neurčitú,
na
pracovnú
zmluvu
na
dobu
neurčitú,
bolo
možné
považovať
za
právnu
úpravu,
ktorá
je v súlade s rámcovou
dohodou,
musí
vnútroštátny
právny
poriadok
dotknutého
členského
štátu v uvedenom
sektore
obsahovať
iné
účinné
opatrenie,
ktoré
má
zabrániť
zneužívaniu
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú a prípadne
ho
sankcionovať.(19)
44.      V tomto
prípade
sa
spor
vo
veci
samej,
ktorý
prebieha
na
vnútroštátnom
súde
medzi
TJ a Communauté
autonome
de
Madrid,
týka
kvalifikácie
pracovnoprávneho
vzťahu,
ktorý
spája
dotknutú
osobu s orgánom
verejnej
správy. Z rozhodnutia
vnútroštátneho
súdu
vyplýva,
že
TJ
pracuje
na
orgáne
verejnej
správy
už
viac
ako
deväť
rokov, a to na
základe
šiestich
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú,
ktorými
mali
byť
buď
obsadené
voľné
pracovné
miesta
alebo
nahradení
pracovníci. V prípade
TJ
španielsky
súd
uznal,
že
došlo k zneužitiu
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú a jej
pracovnoprávny
vzťah
bol v prvostupňovom a odvolacom
konaní
kvalifikovaný
ako
„netrvalý
pracovnoprávny
vzťah
na
dobu
neurčitú“.
TJ
na
vnútroštátnom
súde
tvrdí,
že
treba
určiť,
že
tento
pracovnoprávny
vzťah
je
trvalý.
45.      Z rozhodnutia
vnútroštátneho
súdu,
ako
aj
zo
spisu,
ktorý
má
Súdny
dvor k dispozícii,
teda
vyplýva,
že v tomto
prípade
skutočne
došlo k zneužitiu
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú.
46.      Za
týchto
okolností
treba
prejudiciálne
otázky
chápať v tom
zmysle,
že
vnútroštátny
súd
chce v podstate
vedieť,
ako
to
sám
uvádza,
či
španielsky
právny
poriadok
tak,
ako
je
opísaný v rozhodnutí
vnútroštátneho
súdu, v súlade s požiadavkami
doložky
5
rámcovej
dohody
upravuje
opatrenia
na
účely
náležitého
sankcionovania
zneužívania
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú.
47.      Na
účely
užitočnej
odpovede
na
túto
otázku
uvediem
najprv
niekoľko
úvodných
poznámok k obsahu a pôsobnosti
doložky
5
rámcovej
dohody, a to s prihliadnutím
na
ustálenú
judikatúru
Súdneho
dvora
(časť B).
Pred
určením
kritérií,
na
základe
ktorých
sa
možno
domnievať,
že
opatrenie,
ktoré
má
sankcionovať
zneužívanie
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú,
predstavuje
„účinné,
odradzujúce a primerané
sankčné
opatrenie“ v súlade s touto
doložkou
(časť D),
pripomeniem
ďalej
zásadu
vyplývajúcu z judikatúry,
podľa
ktorej
je
úlohou
vnútroštátnych
orgánov,
aby
prijali
takéto
opatrenia
na
zaručenie
potrebného
účinku
uvedenej
doložky
(časť C).
Keďže v tomto
prípade
skutočne
došlo k zneužitiu
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú,
preskúmam,
či
sú v súlade s touto
doložkou
vnútroštátne
opatrenia
stanovené
na
účely
náležitého
sankcionovania
zneužívania
opakovane
uzatváraných
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov
na
dobu
určitú.
Napokon
vyvodím
závery z tejto
analýzy a s prihliadnutím
na
tieto
úvahy
navrhnem
odpoveď
na
uvedenú
otázku
tak,
ako
bola
preformulovaná
(časť E).
48.      Okrem
toho
treba
uviesť,
že
ako
vyplýva z úvodu
týchto
návrhov,
Súdny
dvor
už
mnohokrát
rozhodoval o dotknutej
vnútroštátnej
právnej
úprave, a to
na
základe
dlhodobej
judikatúry
týkajúcej
sa
najmä
opatrení,
ktoré
majú
náležite
sankcionovať
zneužívanie
opakovane
uzatváraných
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov
na
dobu
určitú,
na
ktorej
sa
zakladajú
nedávne
rozsudky
Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid,
DG
de
la
Función
Pública,
Generalitat
de
Catalunya a Departamento
de
Justicia
de
la
Generalitat
de
Catalunya.
Počas
preskúmania,
ku
ktorému
pristúpim v nasledujúcich
riadkoch,
preto v záujme
hospodárnosti
uvediem
iba
relevantné
časti
tejto
judikatúry a sériou
krížových
odkazov
sa
pokúsim
vyhnúť
zbytočnému
opakovaniu v texte.
B.      Úvodné poznámky k obsahu a rozsahu doložky 5 rámcovej dohody
49.      V nasledujúcich
riadkoch
chcem
najmä
pripomenúť
vzťah
medzi
bodom 1 a bodom 2 písm. b)
doložky
5
rámcovej
dohody
tak,
ako
vyplýva z judikatúry
Súdneho
dvora, a pritom
rozlíšiť
typy
posudzovaných
opatrení a rôzne
režimy,
ktoré
sa
na
ne
uplatňujú.
1.      O dvoch typoch opatrení: preventívnych a sankčných
50.      Najprv
chcem
pripomenúť,
že z druhého
odseku
preambuly
rámcovej
dohody, z bodov 6 a 8
všeobecných
hľadísk
tejto
rámcovej
dohody,
ako
aj z ustálenej
judikatúry
vyplýva,
že
výhoda
stability
zamestnania
sa
chápe
ako
hlavný
prvok
ochrany
pracovníkov,
zatiaľ
čo
pracovné
zmluvy
na
dobu
určitú
môžu
zodpovedať
potrebám
zamestnávateľov i pracovníkov
iba
za
určitých
okolností.(20)
51.      Z doložky
1
rámcovej
dohody
ďalej
vyplýva,
že
jej
účelom
je
okrem
iného
vytvoriť
rámec
na
zamedzovanie
nezákonného
počínania
prameniaceho z využívania
opakovaného
uzatvárania
pracovných
zmlúv a pracovnoprávnych
vzťahov
na
dobu
určitú.
Doložka
5
rámcovej
dohody
má
práve
dosiahnuť
tento
cieľ,
konkrétne
obmedziť
opakované
uzatváranie
takých
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov,
ktoré
sa
považujú
za
možný
zdroj
zneužívania
na
úkor
pracovníkov, a to
stanovením
viacerých
minimálnych
ochranných
ustanovení,
ktoré
majú
zabrániť
neistote v postavení
zamestnancov.(21)
52.      Tento
rámec
zahŕňa
dva
rôzne
typy
opatrení,
na
ktoré
sa
vzťahuje
odlišný
režim.
Členské
štáty
sú
teda
povinné v súlade s doložkou
5
bodom 1
tejto
rámcovej
dohody
prijať
opatrenia
na
zamedzenie
„nezákonného
počínania
[zneužívania – neoficiálny
preklad]
prameniaceho z využívania
opakovaného
uzatvárania
pracovných
zmlúv a pracovnoprávnych
vzťahov
na
dobu
určitú“.
Ak
však
už k zneužitiu
týchto
zmlúv
došlo,
musí
byť
možné
uplatniť
opatrenia
na
náležité
sankcionovanie
takého
zneužitia,
najmä v súlade s bodom 2 písm. b)
tejto
doložky.(22)
2.      O rozlišovaní režimov, ktoré sa vzťahujú na preventívne a sankčné opatrenia
53.      V prvom
rade,
pokiaľ
ide o doložku
5
bod 1
rámcovej
dohody,
toto
ustanovenie
obsahuje
povinnosť
(„účinné a záväzné
prijatie“)
členských
štátov
zaviesť
jedno
alebo
viaceré z opatrení
vymenovaných v písmenách
a)
až
c) v prípade,
keď
už v dotknutom
členskom
štáte
neexistujú
rovnocenné
zákonné
opatrenia.(23) Členské
štáty v tomto
ohľade
disponujú
voľnou
úvahou,
pretože
môžu
využiť
jedno
alebo
viaceré z opatrení
uvedených v tomto
ustanovení
alebo
existujúce
rovnocenné
zákonné
opatrenia, a to s ohľadom na
potreby
príslušných
rezortov
alebo
kategórií
pracovníkov.
Súdny
dvor
usúdil,
že
„doložka
5
bod 1
rámcovej
dohody
tým
určuje
členským
štátom
všeobecný
cieľ
spočívajúci v zabránení
takémuto
zneužívaniu,
pričom
im
ponecháva
voľbu
prostriedkov
na
dosiahnutie
tohto
cieľa,
pokiaľ
nespochybnia
cieľ
alebo
potrebný
účinok
rámcovej
dohody“(24).
54.      V druhom
rade,
ako
vyplýva
zo
znenia
doložky
5
bodu 2 písm. b)
rámcovej
dohody,
členské
štáty
a/alebo
sociálni
partneri
konajú v súlade s týmto
ustanovením
iba
„prípadne
[v prípade
potreby – neoficiálny
preklad]“ a určia
„za
akých
podmienok
sú…
pracovné
zmluvy
alebo
pracovnoprávne
vzťahy
na
dobu
určitú“
považované
za
„pracovné
zmluvy
alebo
pracovnoprávne
vzťahy
na
dobu
neurčitú“.
Uvedené
ustanovenie,
ktoré
má
osobitný
význam v prejednávanej
veci,(25) teda
„ponecháva
členským
štátom
možnosť
stanoviť,
aby
zneužívania
mali
za
následok
rekvalifikáciu
[alebo
zmenu]
pracovnej
zmluvy
na
pracovný
vzťah
na
dobu
neurčitú“(26). Ako
konštatoval
Súdny
dvor
vo
svojej
ustálenej
judikatúre,
toto
ustanovenie
výslovne
stanovuje
toto
sankčné
opatrenie
za
takéto
zneužitia,
pričom
však z neho
nerobí
povinnosť
členských
štátov.(27)
55.      Naproti
tomu,
keďže
ani
smernica
1999/70,
ani
rámcová
dohoda
neupravujú
prijatie
konkrétnych
účinných,
odradzujúcich a primeraných
sankčných
opatrení,
Súdny
dvor
stanovil
takúto
požiadavku
vo
svojej
judikatúre,
aby
zaručil
potrebný
účinok
tejto
smernice.(28) Mnohokrát
preto
pripomenul,
že
keď
právo
Únie
nestanovuje
osobitné
sankcie
pre
prípad,
že
sa
tak,
ako v prejednávanej
veci,
predsa
len
zistí
zneužívanie,
vnútroštátnym
orgánom
prináleží
prijať
opatrenia,
ktoré
musia
byť
nielen
primerané,
ale
tiež
dostatočne
účinné a odrádzajúce
na
to,
aby
sa
zabezpečila
úplná
účinnosť
noriem
prijatých
na
vykonanie
rámcovej
dohody.(29) Súdny
dvor
dodal,
že
vnútroštátnemu
súdu
prináleží,
aby
posúdil,
do
akej
miery
vnútroštátna
právna
úprava a judikatúra
predstavujú
vzhľadom
na
podmienky
ich
uplatňovania a skutočné
uplatňovanie
vhodné
opatrenia
na
sankcionovanie
zneužívania
opakovaného
uzatvárania
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov
na
dobu
určitú.(30)
C.      O zásade vyplývajúcej z judikatúry, podľa ktorej prináleží vnútroštátnym orgánom, aby prijali účinné, odradzujúce a primerané sankčné opatrenia na zaručenie potrebného účinku smernice 1999/70
56.      Chcem
najprv
pripomenúť,
že
zásada
vyplývajúca z judikatúry,
podľa
ktorej
„vnútroštátnym
orgánom
prináleží
prijať
opatrenia,
ktoré
musia
byť
nielen
primerané,
ale
tiež
dostatočne
účinné a odrádzajúce
na
to,
aby
sa
zabezpečila
úplná
účinnosť
noriem
prijatých
na
vykonanie
rámcovej
dohody“,
je
pevne
zakotvená v ustálenej
judikatúre, v ktorej
sa
Súdny
dvor
opieral o viaceré
zásady
práva
Únie.(31)
57.      V tejto
judikatúre
Súdny
dvor
uviedol
jednak
to,
že
členské
štáty
sú v rámci
slobody,
ktorú
im
ponechal
článok 288
tretí
odsek
ZFEÚ,
povinné
zvoliť
si
najvhodnejšie
formy a prostriedky
na
zabezpečenie
potrebného
účinku
smerníc s ohľadom na
ich
cieľ.(32) Súdny
dvor
okrem
toho
dodal,
že
hoci v prípade,
že v danej
oblasti
neexistuje
právna
úprava
Únie,
patria
spôsoby
vykonávania
takýchto
noriem
do
pôsobnosti
vnútroštátneho
právneho
poriadku
členských
štátov
na
základe
zásady
ich
procesnej
autonómie,
nesmú
byť
menej
priaznivé
ako
spôsoby
vykonávania
upravujúce
obdobné
situácie
vnútroštátneho
charakteru
(zásada
ekvivalencie),
ani
nesmú
prakticky
znemožniť
alebo
nadmerne
sťažiť
výkon
práv,
ktoré
vyplývajú z právneho
poriadku
Únie
(zásada
efektivity).(33)
58.      Z toho
podľa
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
keď
došlo k zneužitiu
opakovane
uzatváraných
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov
na
dobu
určitú,
musí
byť
možné
uplatniť
opatrenie
ponúkajúce
účinné a rovnocenné
záruky
ochrany
pracovníkov,
aby
bolo
možné
náležite
sankcionovať
toto
zneužitie a odstrániť
dôsledky
porušenia
práva
Únie.(34) Podľa
samotného
znenia
článku 2
prvého
odseku
smernice
1999/70
totiž
členské
štáty
musia
prijať
„potrebné
opatrenia,
ktoré
im
umožnia
kedykoľvek
sa
zaručiť
za
výsledky
[kedykoľvek
zaručiť
výsledky – neoficiálny
preklad],
ktorých
dosiahnutie
táto
smernica
ukladá“(35),
či
už
zmenou
týchto
vzťahov
na
pracovné
zmluvy
na
dobu
neurčitú
alebo
priznaním
náhrady
škody.(36)
59.      V súvislosti s týmto
rámcom
vyplývajúcim z judikatúry
považujem
za
užitočné
uviesť
nasledujúce
dve
úvahy.
60.      V prvom
rade
si
kladiem
otázku
týkajúcu
sa
povahy
výsledkov,
ktorých
dosiahnutie
ukladá
smernica 1999/70
tak,
ako
ju
vykladá
Súdny
dvor,
keď
tak,
ako v tomto
prípade,
už
došlo k zneužitiu
opakovane
uzatváraných
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov
na
dobu
určitú.
Hoci z judikatúry
Súdneho
dvora
jasne
vyplýva,
že
cieľom
požiadavky
zaručiť
výsledky
vyžadované
touto
smernicou
je,
aby
členské
štáty
jednak
stanovili
opatrenia,
ktoré
ponúkajú
účinné a rovnocenné
záruky
ochrany
pracovníkov a jednak
aby
tieto
opatrenia
uplatňovali
„na
náležité
sankcionovanie…
zneužívania
a odstránenie
dôsledkov
porušenia
práva
Únie“,
myslím
si,
že
treba
ďalej
spresniť
presný
rozsah
každej z týchto
dvoch
podmienok.(37)
61.      V tejto
súvislosti
možno
tvrdiť,
že
prvá
podmienka
sa
týka
sankčných
opatrení
stricto
sensu
uložených
tým,
ktorí
sa
dopustili
zneužitia,
predovšetkým
represívnych
a/alebo
disciplinárnych
opatrení,
zatiaľ
čo
druhá
sa
týka
kompenzačných
opatrení
stanovených v prospech
zamestnanca,
ktorý
je
obeťou
zneužitia.
62.      Pokiaľ
ide
konkrétnejšie o to,
či
sú
tieto
dve
podmienky
alternatívne
alebo
kumulatívne,
ich
spojenie
spojkou
„a“
znamená,
že
majú
kumulatívnu
povahu. Z toho
vyplýva,
že
vnútroštátne
opatrenie
ponúka
účinné a rovnocenné
záruky
ochrany
pracovníkov
vyžadovanej
právom
Únie
iba
vtedy,
keď
sú
uvedené
podmienky
splnené.
Hoci
použitie
tejto
spojky
potvrdzuje
záväznú
povahu
oboch
týchto
podmienok,
napriek
tomu
sa
domnievam,
že
podmienka
týkajúca
sa
odstránenia
dôsledkov
porušenia
práva
Únie
je
„dôvodom
existencie“
smernice
1999/70 a rámcovej
dohody. Z tohto
dôvodu
musí
mať
podľa
môjho
názoru
prednosť.(38) Inak
povedané,
prijatie
odradzujúcich
sankčných
opatrení
voči
tým,
ktorí
sa
dopustili
zneužitia
(represívna
povaha),
nemôže
byť
postačujúce
bez
opatrení,
ktoré
majú
skutočne
odstrániť
dôsledky
pre
obeť
tohto
zneužitia
(kompenzačná
povaha)
najmä
prostredníctvom
úplnej
náhrady
škody
spôsobenej
zamestnancovi.
63.      V druhom
rade
si
treba
klásť
aj
otázku
týkajúcu
sa
presného
okamihu
porušenia
práva
Únie: v ktorom
štádiu
sa
možno
domnievať,
že
došlo k porušeniu
rámcovej
dohody?
64.      V tejto
súvislosti
sa
mi
zdá
jasné,
ako
to v podstate
vyplýva z vyššie
uvedenej
judikatúry
Súdneho
dvora,(39) že k takému
porušeniu
dochádza
od
okamihu,
keď
zamestnanec
trvale a dlhodobo
plní v orgáne
verejnej
správy
úlohy,
ktoré
sú
súčasťou
jeho
bežnej
činnosti, a keď
doba
trvania
jeho
pracovnoprávnych
zmlúv
alebo
vzťahov
presiahne
buď
ich
maximálnu
celkovú
dobu
trvania
alebo
počet
povolených
obnovení,
upravených
vnútroštátnou
právnou
úpravou
na
základe
doložky
5
bodu 1 písm. b) a c)
rámcovej
dohody,
alebo
keď
obnovenie
takýchto
pracovnoprávnych
zmlúv
alebo
vzťahov
nie
je
objektívne
odôvodnené
so
zreteľom
na
doložku
5
bod 1 písm. a)
tejto
rámcovej
dohody.(40)
65.      Myslím
si
teda,
že
sa
nemožno
domnievať,
že k porušeniu
rámcovej
dohody
dochádza
až v okamihu
výpovede
netrvalej
pracovnej
zmluvy
na
dobu
neurčitú z dôvodu
obsadenia
dotknutého
pracovného
miesta,
odchodu
zamestnanca
do
dôchodku
alebo
jeho
prepustenia,
alebo
dokonca v okamihu,
keď
bolo
určené,
že
došlo k zneužitiu.
66.      Po
tomto
spresnení
zostáva
teraz
určiť
kritériá,
na
základe
ktorých
sa
možno
domnievať,
že
opatrenie,
ktoré
má
sankcionovať
zneužitie
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú,
predstavuje
„účinné,
odradzujúce a primerané
sankčné
opatrenie“ v súlade s doložkou
5
rámcovej
dohody.
D.      O kritériách
umožňujúcich
domnievať
sa,
že
sankčné
opatrenie
je
účinné,
odradzujúce a primerané
67.      Z rozsudku Santoro v podstate vyplýva, že na to, aby boli vnútroštátne opatrenia prijaté podľa doložky 5 rámcovej dohody účinné, odradzujúce a primerané, môžu stanoviť najmä poskytnutie vhodnej náhrady pre zamestnanca, ktorý je obeťou zneužitia, doplnenej možnosťou tohto zamestnanca získať celú náhradu spôsobenej škody, ako aj sankčným mechanizmom pre zodpovedný správny orgán.(41)
68.      Vzhľadom na tieto úvahy upozorňujem na otázku, ktorá má význam pre prejednávanú vec. Ide o určenie kritérií
umožňujúcich posúdiť, či účinné, odradzujúce a primerané sankčné opatrenie je v súlade s doložkou 5 rámcovej dohody. V tejto súvislosti budem používať výraz „sankčné opatrenie“, keď budem odkazovať tak, ako to robí Súdny dvor vo svojej judikatúre, na sankcie v širokom zmysle slova, teda zahŕňajúce tak kompenzačnú, ako aj represívnu povahu opatrenia.
1.      Musí sankčné opatrenie úplne nahradiť škodu spôsobenú dotknutému zamestnancovi?
69.      Pokiaľ
ide o sankčné
opatrenia v širokom
zmysle
slova,
najprv
treba
uviesť,
že z rozsudku
Santoro
vyplýva,
že
úplná
náhrada
škody,
ktorú
utrpel
zamestnanec,
predstavuje
jedno z kritérií
umožňujúcich
domnievať
sa,
že
sankčné
opatrenie
je
účinné,
odradzujúce a primerané v súlade s doložkou
5
rámcovej
dohody.
70.      Je pravda, že Súdny dvor spresnil, že ani zásada úplnej náhrady spôsobenej škody, ani zásada proporcionality nevyžadujú zaplatenie represívnej náhrady škody. Tieto zásady totiž ukladajú členským štátom povinnosť stanoviť vhodnú náhradu, ktorá presahuje čisto symbolické odškodnenie, ale nejde nad rámec úplnej náhrady škody.(42) Súdny dvor však rovnako uviedol, že priznanie úrokov podľa príslušných vnútroštátnych pravidiel je nevyhnutnou zložkou odškodnenia umožňujúcou odstránenie dôsledkov zneužitia,(43) predovšetkým v najzávažnejších prípadoch.(44)
71.      Ako
zdôraznila
Komisia v odpovedi
na
otázku
položenú
Súdnym
dvorom
na
pojednávaní,
ak
má
náhrada
škody
spôsobenej
zamestnancovi
vhodným
spôsobom
umožňovať
nahradiť
všetky
prípady
zneužitia,
vrátane
najzávažnejších,
nemôže
byť
obmedzená
hornou
hranicou.(45) Je totiž zjavné, že stanovenie hornej hranice vopred obmedzuje sumu odškodnenia na úroveň, ktorá nie je nevyhnutne primeraná závažnosti porušenia, najmä jeho trvaniu, a preto hrozí, že toto odškodnenie bude čisto symbolické, čo nie je v súlade s požiadavkou Súdneho dvora zabezpečiť účinné, odradzujúce a primerané sankčné opatrenie. Navyše úplná náhrada škody spôsobenej zneužitím opakovane uzatváraných zmlúv na dobu určitú počas dlhého obdobia nemôže ignorovať také skutočnosti, ako je napríklad plynutie času, ktoré môžu fakticky znížiť jej hodnotu.(46)
72.      Hoci
totiž
členské
štáty
disponujú
voľnou
úvahou
na
prijatie
svojich
opatrení,
zároveň
platí,
že
súbor
opatrení,
teda
samotný
systém,
musí
byť
efektívny
na
to,
aby
bol v súlade s doložkou
5
rámcovej
dohody.
Keďže
vnútroštátny
súd
má
ako
jediný
právomoc
vykladať a uplatňovať
vnútroštátnu
právnu
úpravu,
prináleží
mu
preto
vyložiť
túto
právnu
úpravu v čo
najväčšej
možnej
miere
tak,
aby
bolo
zabezpečené
dodržanie
zásady
efektivity.
73.      Napokon v rozsudku
Santoro
Súdny
dvor
vyslovil
okrem
iného,
že
„vzhľadom
na
ťažkosti,
ktoré
sú
vlastné
preukázaniu
existencie
straty
príležitosti…
mechanizmus
domnienky,
ktorý
zabezpečuje
pracovníkovi,
ktorý
utrpel
stratu
pracovných
príležitostí z dôvodu
zneužívania
opakovaného
uzatvárania
zmlúv
na
dobu
určitú,
možnosť
odstrániť
dôsledky
porušenia
práva
Únie,
môže
splniť
požiadavky
zásady
efektivity“(47).
Naopak
kompenzačný
mechanizmus, v ktorom
by
bol
zamestnanec
povinný
preukázať
stratu
prípadnej
príležitosti,
by
od
neho
vyžadoval,
aby
poskytol
dôkaz,
ktorého
predloženie,
ak
už
nie
je
nemožné,
je
prinajmenšom
veľmi
ťažké,
najmä
vzhľadom
na
nerovný
vzťah
medzi
stranami,
ako
aj
neistotu
vyplývajúcu
zo
zneužitia
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú.
Takáto
požiadavka
by
poškodzovala
efektivitu
takéhoto
mechanizmu. Z toho
vyplýva,
že
mechanizmus
odškodnenia
zamestnanca
súdnou
cestou
bez
akéhokoľvek
zmiernenia
dôkazného
bremena
už
nie
je v súlade s požiadavkami
rámcovej
dohody.
2.      Musí opatrenie zabezpečiť, aby zamestnanec získal stabilné zamestnanie?
74.      Ako
sa
uvádza
vyššie,
rámcová
dohoda
má
zabrániť
neistote v postavení
zamestnancov, a teda
ich
oslabeniu
spôsobenému
dlhodobým
využívaním
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú.
Stabilita
zamestnania
tak
predstavuje
podstatný
prvok
ochrany
pracovníkov.
75.      V tejto
súvislosti z judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
právna
úprava
obsahujúca
kogentné
pravidlo,
podľa
ktorého v prípade
zneužitia
opakovaného
uzatvárania
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú,
akými
sú
aj
netrvalé
zmluvy
na
dobu
neurčitú,
sa
tieto
zmluvy
zmenia
na
pracovnoprávny
vzťah
na
dobu
neurčitú,
môže
byť
právnou
úpravou
obsahujúcou
opatrenie,
ktoré
účinne
sankcionuje
také
zneužívanie, a preto
ju
treba
považovať
za
právnu
úpravu,
ktorá
je v súlade s doložkou
5
rámcovej
dohody.(48)
76.      Považujem
však
za
dôležité
spresniť,
že
vo
všeobecnosti,
aby
takúto
zmenu
bolo
možné
samu
osebe
považovať
za
účinné
opatrenie,
musí k nej
dôjsť v primeranej
dobe.(49) Toto
opatrenie
preto
nemožno
považovať
za
dostatočné v prípade
zamestnanca,
ktorý
opakovane
uzatváral
zmluvy
na
dobu
určitú
počas
zvlášť
dlhého
obdobia,
ako
je
10,
20
alebo
dokonca
30
rokov.
77.      Z toho
vyplýva,
že
zmena
pracovnej
zmluvy
na
dobu
určitú
na
zmluvu
na
dobu
neurčitú
nemôže
sama
osebe
predstavovať
účinné
opatrenie
na
náhradu
škody
spôsobenej
pracovníkovi,
ktorý
je
obeťou
zneužitia,
najmä v najzávažnejších
prípadoch,
keď
vnútroštátne
súdy
zistia
porušenie
doložky
5
rámcovej
dohody
počas
dlhého
obdobia.(50)
3.      Musí opatrenie umožňovať vznik individuálnej zodpovednosti zamestnancov orgánu verejnej správy?
78.      Je
zrejmé,
že
sankčné
opatrenie,
ktoré
umožňuje
vznik
individuálnej
zodpovednosti
zamestnancov
orgánu
verejnej
správy,
môže
predstavovať
odradzujúce
opatrenie.
Ako
Komisia
zdôraznila
tak
vo
svojich
písomných,
ako
aj
ústnych
pripomienkach,
platí
to
tým
skôr,
že
opatrenie,
ktoré
má
odstrániť
dôsledky
zneužitia,
či
už
prostredníctvom
priznania
paušálnej
náhrady
alebo
prostredníctvom
odškodnenia
súdnou
cestou,
na
rozdiel
od
súkromného
sektora
zaťažuje
verejné
financie,
takže
individuálna
zodpovednosť a sankcia
nie
sú
prepojené.
79.      Rovnako
ako
Komisia
preto
uznávam,
že
systém
individuálnej
zodpovednosti
zamestnancov
verejnej
správy
môže
predstavovať
relevantný
nástroj v systéme
zahŕňajúcom
iné
dostatočne
odradzujúce,
účinné a primerané
sankcie. V každom
prípade,
aby
bol
takýto
systém
účinný,
musí
byť
konkrétny,
predvídateľný a uplatniteľný v praxi.
Nemôže
sa
obmedzovať
iba
na
abstraktnú
alebo
čisto
teoretickú
možnosť.
80.      Ak
ani
zásada
úplnej
náhrady
škody,
ani
zásada
proporcionality
nevyžadujú
zaplatenie
represívnej
náhrady
škody,
ako
to
zdôraznil
Súdny
dvor,
nevidím
žiadny
zásadný
dôvod
na
to,
aby
vnútroštátny
systém
opatrení v rámci
voľnej
úvahy,
ktorou
disponujú
členské
štáty,
nezahŕňal
úplnú
náhradu
škody
spôsobenej
zamestnancovi,
možnosť
žiadať
zaplatenie
náhrady
škody a úrokov, a zároveň
aj
mechanizmus
individuálnej
zodpovednosti
zamestnancov
verejnej
správy.
Podľa
môjho
názoru
je
jasné,
že
vnútroštátny
systém, v ktorom
je
naďalej
rozšírené
využívanie
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú,
nemožno
považovať
za
systém
založený
na
účinných,
odradzujúcich a primeraných
sankčných
opatreniach.
Je
úlohou
vnútroštátneho
súdu,
aby
to
overil.
81.      S prihliadnutím
na
tieto
úvahy
posúdim,
či
sú s doložkou
5
rámcovej
dohody v súlade
opatrenia
stanovené
španielskym
právnym
poriadkom,
ktoré
opísal
vnútroštátny
súd a ktoré
majú
sankcionovať
zneužitie
opakovane
uzatváraných
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov
na
dobu
určitú.
E.      O existencii opatrení, ktoré náležite sankcionujú zneužitie opakovane uzatváraných pracovných zmlúv na dobu určitú
82.      TJ
tvrdí,
že
postavenie
„netrvalého
zamestnanca
na
dobu
neurčitú“
vzhľadom
na
jeho
dočasnú
povahu
iba
udržiava
stav
dočasnej
práce, a neplní
ciele
smernice
1999/70.
Toto
postavenie
tak
neumožňuje
ani
nahradiť
škodu
spôsobenú
dotknutému
zamestnancovi,
ani
ho
považovať z hľadiska
práv,
ktorými
disponuje,
za
trvalého
zamestnanca,
keďže
zachováva
nestabilitu
zamestnania v rozpore s doložkou
5
rámcovej
dohody. V dôsledku
toho
nemožno
netrvalú
zmluvu
na
dobu
neurčitú
považovať
za
účinné,
primerané a dostatočne
odradzujúce
sankčné
opatrenie.
83.      Okrem
toho,
pokiaľ
ide o podmienky
získania
dočasného
zamestnania,
TJ
uvádza,
že
je
nesprávne
tvrdenie,
že
počas
prijímania
dočasných
zamestnancov
neboli
dodržané
ústavné
zásady, a to
zásady
rovnosti,
zásluh a spôsobilosti.
Na
získanie
dočasného
zamestnania
vo
verejnej
správe
tak
dotknutý
zamestnanec
musí
úspešne
absolvovať
výberové
konanie,
počas
ktorého
musí
preukázať
svoju
kvalifikáciu a zásluhy.(51)
84.      Na
určenie,
či
španielsky
právny
poriadok
upravuje
opatrenia,
ktoré
môžu
náležite
sankcionovať
zneužitie
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú,
preskúmam v prvom
rade
zmenu
týchto
typov
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov
na
„netrvalý
pracovnoprávny
vzťah
na
dobu
neurčitú“, a v druhom
rade
posúdim s prihliadnutím
na
judikatúru
Súdneho
dvora
ostatné
opatrenia
upravené
dotknutou
vnútroštátnou
právnou
úpravu,
ktoré
opísal
vnútroštátny
súd.(52)
1.      Je zmena opakovane uzatváraných zmlúv na dobu určitú na „netrvalú zmluvu na dobu neurčitú“ vhodným sankčným opatrením?
85.      Na
úvod
uvádzam,
že
Súdny
dvor
už
rozhodol,
že
doložky
2 a 3
rámcovej dohody sa majú vykladať v tom zmysle, že netrvalého
zamestnanca
na
dobu
neurčitú
treba
považovať
za
zamestnanca
na
dobu
určitú v zmysle
tejto
rámcovej
dohody,
na
ktorého
sa
preto
vzťahuje
jej
pôsobnosť.
Súdny
dvor
rovnako
rozhodol,
že
doložka
5
rámcovej
dohody
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
výraz
„opakované
uzatváranie
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov
na
dobu
určitú“,
ktorý
je
uvedený v tomto
ustanovení,
sa
vzťahuje
na
situáciu, v ktorej – z dôvodu,
že
dotknutý
správny
orgán v stanovenej
lehote
nezorganizoval
výberové
konanie,
na
základe
ktorého
sa
má
definitívne
obsadiť
pracovné
miesto
zastávané
netrvalým
zamestnancom
na
dobu
neurčitú, – sa
platnosť
zmluvy
na
dobu
určitú
uzatvorenej
medzi
týmto
zamestnancom a týmto
správnym
orgánom
automaticky
predlžovala.(53)
86.      V tomto
prípade
vnútroštátny
súd
uvádza
jednak
to,
že
netrvalý
zamestnanec
na
dobu
neurčitú
je
zamestnancom,
ktorý
má
zmluvu
na
dobu
určitú,
pretože
od
začiatku
existuje
vopred
určený
dôvod
ukončenia
pracovnoprávneho
vzťahu,
ktorého
trvanie
je
závislé
od
obsadenia
pracovného
miesta a jednak
to,
že
časovo
neurčité
predĺženie
netrvalého
pracovnoprávneho
vzťahu
na
dobu
neurčitú,
závislé
od
organizácie a ukončenia
výberových
konaní
na
obsadenie
voľného
pracovného
miesta,
možno
na
účely
rámcovej
dohody
prirovnať k automatickému
predĺženiu
zmlúv
na
dobu
určitú.
Podľa
tohto
súdu
preto
pojem
„netrvalý
zamestnanec
na
dobu
neurčitú“
vyplývajúci z judikatúry
nie
je v rozpore s judikatúrou
uvedenou v predchádzajúcom
bode
týchto
návrhov,(54) a španielsky
právny
poriadok
je v súlade s právom
Únie
bez
toho,
aby
bolo
na
tento
účel
potrebné
vykladať
vnútroštátne
právo
contra
legem.
87.      Vnútroštátny
súd
navyše
vysvetľuje,
že
pojem
„netrvalý
zamestnanec
na
dobu
neurčitú“
bol
vytvorený
vzhľadom
na
zákonnú
nemožnosť
priznať
zamestnancom,
ktorí
boli
obeťami
zneužitia
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú,
postavenie
„trvalých
zmluvných
zamestnancov“, a to z dôvodov,
ktoré
už
boli
vysvetlené
vyššie.(55) Tento
súd
dodáva,
že
zmena
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú
na
„netrvalý
pracovnoprávny
vzťah
na
dobu
neurčitú“, s priznaním
náhrady
vo
výške
20‑násobku
dennej
mzdy
za
každý
odpracovaný
rok,
až
do
výšky
dvanástich
mesačných
miezd,
vhodným
spôsobom
spĺňa
požiadavky
rámcovej
dohody.
88.      V prvom
rade
považujem
za
dôležité
pripomenúť,
že
ako
vyplýva z judikatúry
uvedenej
vyššie,(56) Súdny
dvor
pri
výklade
doložky
5
bodu 2
rámcovej
dohody
viackrát
rozhodol,
že
zmena
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú
na
pracovnú
zmluvu
alebo
pracovnoprávny
vzťah
na
dobu
neurčitú
nie
je
pre členské štáty povinná. Z toho jasne vyplýva, že Súdny dvor nikdy nevyžadoval, a dokonca ani nenavrhol, aby postavenie „trvalého zmluvného
zamestnanca“(57) podľa článku 8 ods. 2 písm. c) EBEP
alebo
postavenie
úradníka
podľa
tohto
odseku
2 písm. a),
bolo
priznané
zamestnancovi
vo
verejnej
správe,
ktorý
predtým
úspešne
neabsolvoval
stanovené
výberové
konania
alebo
súťaže v súlade s ústavnými
zásadami
rovnosti,
zásluh a spôsobilosti.
Súdny
dvor
samozrejme
zjavne
ani
nespochybnil
tieto
zásady.(58)
89.      Na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdila
španielska
vláda
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
si
preto
myslím,
že
keďže
neexistuje
povinnosť
členských
štátov
upraviť
zmenu
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú,
ako
je v tomto
prípade
netrvalý
pracovnoprávny
vzťah
na
dobu
neurčitú,
na
zmluvu
na
dobu
neurčitú
(trvalý
zmluvný
zamestnanec),
otázka
prípadného
výkladu
vnútroštátneho
práva
contra
legem
tak,
ako
ju
nastolil
samotný
vnútroštátny
súd,
nevzniká.
90.      Naproti
tomu v súvislosti s týmto
opatrením
Súdny
dvor
na
základe
ustálenej
judikatúry
usúdil,
že
aby
takú
vnútroštátnu
právnu
úpravu,
akou
je
španielska
právna
úprava, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
ktorá
vo
verejnom
sektore
neumožňuje
takú
zmenu,
bolo
možné
považovať
za
úpravu,
ktorá
je v súlade s rámcovou
dohodou,
vnútroštátny
právny
poriadok
dotknutého
členského
štátu
musí
obsahovať
v tomto
sektore
iné
účinné
opatrenie,
ktoré
umožňuje
sankcionovať
zneužitie
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú.(59)
91.      Vnútroštátny
súd
vo
svojom
rozhodnutí,
ktorým
podal
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
uvádza,
že z bodu 73
rozsudku
Instituto
Madrileño vyplýva,
že
Súdny
dvor
usúdil,
že
pokiaľ
vo
vzťahu k zamestnancom
prijatým
do
zamestnania
na
správnych
orgánoch
na
základe
správneho
práva
neexistuje
nijaké
iné
rovnocenné a účinné
ochranné
opatrenie,
čo
prináleží
overiť
vnútroštátnemu
súdu,
považovať
týchto
zamestnancov
na
dobu
určitú
za
„netrvalých
zamestnancov
na
dobu
neurčitú“,
by
mohlo
predstavovať
opatrenie,
ktoré
môže
svojou
povahou
sankcionovať
zneužívanie
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú a odstrániť
následky
porušenia
ustanovení
rámcovej
dohody.(60)
92.      Je
pravda,
že
túto
úvahu
formuloval
Súdny
dvor
po
tom,
čo v bode 72
tohto
rozsudku
spresnil,
že
by
to
tak
mohlo
byť
vtedy,
„ak
by
vnútroštátny
súd
dospel k záveru,
že
vo
vnútroštátnej
právnej
úprave
vo
veci
samej
neexistuje
nijaké
iné
účinné
opatrenie
na
zabránenie
prípadným
zneužívaniam
zisteným
voči
zamestnancom
verejného
sektoru a na
sankcionovanie
týchto
zneužívaní,
takáto
situácia
by
mohla
ohroziť
cieľ
doložky
5
rámcovej
dohody a jej
potrebný
účinok a bola
by
teda v rozpore s touto
doložkou“
(kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát).
93.      V tejto
súvislosti
však
uvádzam,
že
použitie
podmieňovacieho
spôsobu
„by
mohlo“ v bode 73
rozsudku
Instituto
Madrileño
svedčí o tom,
že
Súdny
dvor
netvrdil,
že
prirovnanie
týchto
zamestnancov
na
dobu
určitú k „netrvalým
zamestnancom
na
dobu
neurčitú“
je
opatrením,
ktoré
môže
sankcionovať
zneužitie
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú a odstrániť
dôsledky
porušenia
ustanovení
rámcovej
dohody.
Myslím
si
totiž,
že
úvaha
Súdneho
dvora v tomto
bode
rozsudku
znamenala
jednoducho
to,
že
bolo
úlohou
vnútroštátneho
súdu
vo
veci,
ktorá
viedla k vyhláseniu
tohto
rozsudku,
aby
overil
okolnosti
sprevádzajúce
toto
opatrenie.
94.      Navyše,
ako
správne
pripomenula
Komisia,
vnútroštátny
súd
sa
už
vo
veciach, v ktorých
bol
vyhlásený
rozsudok
Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid,
pýtal
na
tieto
aspekty a žiadal
od
Súdneho
dvora,
aby
objasnil
svoj
výklad. V dôsledku
toho
Súdny
dvor v uvedenom
rozsudku
spresnil
svoju
judikatúru
týkajúcu
sa
pojmu
„netrvalý
zamestnanec
na
dobu
neurčitú“.
95.      V druhom
rade,
hoci
je
podľa
vnútroštátneho
súdu
pojem
„netrvalý
zamestnanec
na
dobu
neurčitú“
odpoveďou
na
zneužívanie
zmlúv
na
dobu
určitú
vo
verejnom
sektore,
domnievam
sa,
že
táto
zmena,
zohľadňovaná
jednotlivo,
nemôže
predstavovať
opatrenie,
ktoré
náležite
sankcionuje
takéto
zneužívanie.
Ako
totiž
uviedol
samotný
vnútroštátny
súd, a ako
to
zdôraznila
aj
Komisia
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
toto
opatrenie
síce
spočíva v zmene
série
zmlúv
na
dobu
určitú
na
jediný
pracovnoprávny
vzťah,
avšak
tiež
na
dobu
určitú,
ktorej
trvanie
zostáva
na
úvahe
dotknutého
orgánu
verejnej
správy.(61) Považujem
teda
za
evidentné,
že
zneužitie
zmlúv
na
dobu
určitú
nemožno
sankcionovať v širokom
zmysle
slova
zmenou
pracovnoprávneho
vzťahu
na
iný
druh
vzťahu
na
dobu
určitú,
keďže
táto
zmena
neumožňuje
sama
osebe
ukončiť
zneužívanie
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú
na
uspokojenie
potrieb
orgánu
verejnej
správy,
ktoré
nemajú
prechodnú
povahu,
ale
môžu
trvať
niekoľko
rokov
kým
sa
zneužívanie
skutočne
skončí.(62)
96.      Súdny
dvor
okrem
toho
vo
svojom
rozsudku
DG
de
la
Función
Pública,
Generalitat
de
Catalunya a Departamento
de
Justicia
de
la
Generalitat
de
Catalunya,
vyhlásenom
po
rozhodnutí
vnútroštátneho
súdu,
ktorým
bol
podaný
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania v tejto
veci,
znovu
potvrdil,
že
nemožno
pripustiť,
aby
pracovné
zmluvy
na
dobu
určitú
bolo
možné
obnovovať
na
účely
trvalého a dlhodobého
plnenia
úloh v dotknutom
orgáne
verejnej
správy,
ktoré
sú
súčasťou
bežnej
činnosti
dotknutého
zamestnanca.
Súdny
dvor
znovu
usúdil,
že
takéto
obnovenie
by
priamo
odporovalo
predpokladu,
na
ktorom
sa
zakladá
rámcová
dohoda.(63)
97.      Túto
úvahu
nemôže
spochybniť
skutočnosť,
že
ako
uvádza
vnútroštátny
súd,
jeho
judikatúra
zaviedla
vzťah
rovnocennosti
medzi
právami,
ktoré
majú
netrvalí
zamestnanci
na
dobu
neurčitú a právami
trvalých
zamestnancov
najmä v oblasti
odmeňovania,
služobného
postupu
alebo
výhod s výhradou,
že
správny
orgán,
ktorý
je
zamestnávateľom,
musí
na
dotknuté
pracovné
miesto
zverejniť
výzvu
na
predkladanie
prihlášok v rámci
verejného
výberového
konania.
Aj
keď
totiž
táto
rovnocennosť
práv
môže
iba
zlepšiť
situáciu
zamestnancov,
ktorí
sú
už
roky,
ba
dokonca
desaťročia, v neistej
situácii
tým,
že
obmedzí
prípadné
rozdielne
zaobchádzanie s pracovníkmi
vykonávajúcimi
rovnaké
funkcie,
neumožní
im
získať
výhodu
stability
zamestnania,
ktorú
normotvorca
Únie
chápal
ako
základný
prvok
ochrany
pracovníkov
rámcovou
dohodou.(64)
98.      Myslím
si
preto,
že v prípadoch,
keď
od
začiatku
netrvalého
pracovnoprávneho
vzťahu
na
dobu
neurčitú
nebola
zorganizovaná
žiadna
výberová
skúška,
môže
implicitné
predlžovanie
tejto
zmluvy
počas
viacerých
ďalších
rokov
ohroziť
predmet,
účel a potrebný
účinok
rámcovej
dohody.(65) Ako
totiž
už
potvrdil
Súdny
dvor,
„takýto
reštriktívny
výklad
pojmu
‚opakované
uzatváranie
pracovnoprávnych
vzťahov
na
dobu
určitú‘
by
[jednak]
umožňoval
zamestnávať
pracovníkov
za
neistých
podmienok
po
celé
roky“ a jednak
by
„mohol
mať
za
následok
nielen
to,
že
sa v skutočnosti
vylúči
veľký
počet
pracovnoprávnych
vzťahov
na
dobu
určitú z ochrany
pracovníkov
požadovanej
smernicou
1999/70 a rámcovou
dohodou,
čím
by
bol
cieľ,
ktorý
tieto
sledujú,
zbavený z veľkej
časti
svojej
podstaty,
ale
aj
umožní
zneužívanie
takýchto
vzťahov
zamestnávateľmi
na
uspokojenie
trvalých a dlhodobých
personálnych
potrieb“(66). Okrem
toho
netreba
zabúdať
na
to,
že z právneho a skutkového
rámca
veci
vyplýva,
že
štyridsiate
tretie
dodatkové
ustanovenie
zákona
č. 6/2018 stanovuje, že postavenie netrvalého zamestnanca na dobu neurčitú možno priznať iba
na
základe
súdneho
rozhodnutia.
To nevyhnutne predpokladá, že tak, ako v tomto prípade, zamestnanec, ktorý je obeťou zneužívania, musí podať určovaciu žalobu na to, aby mu bolo priznané postavenie „netrvalého zamestnanca na dobu neurčitú“.
99.      V dôsledku
toho
si
myslím,
že
doložka
5
rámcovej
dohody v zásade
nebráni
vnútroštátnej
judikatúre,
akou
je
judikatúra
vo
veci
samej,
ktorá
na
zaručenie
ústavných
zásad,
konkrétne
zásad
rovnosti,
zásluh,
spôsobilosti a zákazu
diskriminácie,
ako
aj
voľného
pohybu
pracovníkov,
nepriznáva
postavenie
„trvalého
[zmluvného]
zamestnanca“
vo
verejnom
sektore
netrvalým
zamestnancom
na
dobu
neurčitú,
avšak
pod
podmienkou,
že
vnútroštátny
právny
poriadok
obsahuje v tomto
sektore
aspoň
jedno
iné
účinné
opatrenie
umožňujúce
zabrániť
zneužívaniu
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú a prípadne
ho
sankcionovať.
100. Vzniká
však
otázka,
či v španielskom
právnom
poriadku
tak,
ako
ho
vysvetlil
vnútroštátny
súd,
existujú
iné
účinné
opatrenia,
ktoré
umožňujú
sankcionovať
zneužívanie.
2.      Existujú vo vnútroštátnom právnom poriadku iné účinné, odradzujúce a primerané opatrenia, ktoré majú sankcionovať zneužívanie opakovane uzatváraných zmlúv na dobu určitú?
101. Z ustálenej
judikatúry
pripomenutej v bode 55
vyššie
vyplýva,
že
doložka
5
rámcovej
dohody
neupravuje
konkrétne
sankcie v prípade,
ak
sa
zistí
zneužitie. V takomto
prípade
musia
vnútroštátne
orgány
prijať
opatrenia,
ktoré
sú
primerané,
účinné a odradzujúce,
aby
zaručili
plnú
účinnosť
noriem
prijatých
na
základe
rámcovej
dohody.
102. V tomto
kontexte
pripomínam,
že
Súdnemu
dvoru
neprináleží,
aby
rozhodoval o výklade
ustanovení
vnútroštátneho
práva,
keďže
táto
úloha
pripadá
príslušným
vnútroštátnym
súdom,
ktoré
musia
určiť,
či
požiadavky
stanovené v doložke
5
rámcovej
dohody
sú
splnené
ustanoveniami
príslušnej
vnútroštátnej
právnej
úpravy.
Súdny
dvor
rozhodujúci o návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
však
môže v prípade
potreby
poskytnúť
objasnenia,
ktorými
sa
vnútroštátne
súdy
majú
riadiť
pri
svojom
posudzovaní.(67)
103. V nasledujúcich
riadkoch
preto
preskúmam
primeranú,
účinnú a odradzujúcu
povahu
opatrení
stanovených
španielskym
právnym
poriadkom s prihliadnutím
na
judikatúru
Súdneho
dvora a so
zreteľom
na
kritériá
vysvetlené v bodoch 67
až
81
vyššie.
a)      O rovnocennej náhrade stanovenej pre osoby prepustené z dôvodu hospodárskej krízy alebo v prípadoch neplatného skončenia pracovnoprávneho vzťahu zo strany zamestnávateľa
1)      Stručné pripomenutie judikatúry
104. Na
úvod
chcem
pripomenúť,
že v rozsudkoch
Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid(68) a DG
de
la
Función
Pública,
Generalitat
de
Catalunya a Departamento
de
Justicia
de
la
Generalitat
de
Catalunya(69) Súdny
dvor
na
základe
ustálenej
judikatúry(70) najprv
rozhodol,
že
vyplatenie
odstupného
pri
skončení
zmluvy
„nezávislé
od
akejkoľvek
úvahy
týkajúcej
sa
zákonnej
či
zneužívajúcej
povahy
uzatvárania
zmlúv
na
dobu
určitú“
neumožňuje
dosiahnuť
účel
sledovaný
doložkou
5
rámcovej
dohody,
ktorým
je
zabrániť
takému
zneužívaniu.
Pri
tomto
závere
Súdny
dvor
zohľadnil
zistenie,
ktoré
formulovali
vnútroštátne
súdy v týchto
veciach,
podľa
ktorého v súlade
so
španielskym
právom
sa
paušálna
náhrada
vypláca
netrvalým
zamestnancom
na
dobu
neurčitú
pri
skončení
ich
zmlúv z dôvodu
obsadenia
ich
pracovného
miesta,
čo
predpokladá,
že
sa
buď
zúčastnili
na
výberovom
konaní a neboli v ňom
úspešní,
alebo
že
sa
na
tomto
výberovom
konaní
nezúčastnili.
Súdny
dvor z toho
teda
vyvodil,
že
sa
nezdá,
že
také
opatrenie
môže
náležite
sankcionovať
zneužívanie
opakovane
uzatváraných
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov
na
dobu
určitú a odstrániť
dôsledky
porušenia
práva
Únie a v dôsledku
toho
samo
osebe
nepredstavuje
dostatočne
účinné a odradzujúce
opatrenie
na
zaručenie
plnej
účinnosti
noriem
prijatých
na
základe
rámcovej
dohody v zmysle
judikatúry.
105. Súdny
dvor
konkrétne v rozsudku
DG
de
la
Función
Pública,
Generalitat
de
Catalunya a Departamento
de
Justicia
de
la
Generalitat
de
Catalunya(71) dodal,
že
pokiaľ
odškodnenie,
ktoré
je
upravené v článku 2
zákona
č. 20/2021, o ktorý
ide
aj
vo
veci
samej,
stanovuje
dvojitý
strop,
t. j. limit
20
dní
odmeny
za
odpracovaný
rok,
celkovo
však
maximálne
do
výšky
12
mesačných
odmien,
nemôže
poskytnúť
ani
primeranú a účinnú
náhradu v situáciách
zneužívania,
ktoré
prekračujú
určitú
dobu z hľadiska
rokov,
ani
vhodnú a úplnú
náhradu
škody
vyplývajúcej z takéhoto
zneužívania.
Súdny
dvor
tak
rozhodol,
že
doložka
5
rámcovej
dohody
bráni
„vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
stanovuje
vyplatenie
paušálnej
náhrady
vo
výške
20‑násobku
dennej
mzdy
za
každý
odpracovaný
rok,
najviac
však
do
výšky
jednoročného
zárobku,
každému
pracovníkovi,
ktorého
zamestnávateľ
zneužíval
netrvalé
zmluvy
na
dobu
neurčitú,
ktorých
platnosť
bola
opakovane
predlžovaná, a to
pokiaľ
je
vyplatenie
tejto
náhrady
pri
skončení
zmluvy
nezávislé
od
akejkoľvek
úvahy
týkajúcej
sa
zákonnej
či
zneužívajúcej
povahy
uzatvárania
týchto
zmlúv“(72).
106. Nevidím
žiadny
dôvod,
prečo
by
som
mal
Súdnemu
dvoru
navrhnúť
opak.
Napriek
tomu
však v týchto
návrhoch
posúdim
toto
opatrenie s prihliadnutím
na
niektoré
skutočnosti,
ktoré
spresnil
vnútroštátny
súd.(73)
2)      Posúdenie
107. V tomto
prípade v súvislosti s výplatou
náhrady
vnútroštátny
súd
najprv
vysvetľuje,
že
právnym
účinkom,
ktorý
vyplýva
zo
zmeny
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú
na
netrvalý
pracovnoprávny
vzťah
na
dobu
neurčitú,
je
zachovanie
pracovnoprávneho
vzťahu
až
do
definitívneho
obsadenia
pracovného
miesta
prostredníctvom
postupu
upraveného
španielskym
zákonom.
Až
na
konci
tohto
postupu
netrvalý
pracovnoprávny
vzťah
na
dobu
neurčitú
zaniká s výplatou
náhrady
vo
výške
20‑násobku
dennej
mzdy
za
každý
odpracovaný
rok
až
do
výšky
dvanástich
mesačných
miezd.
108. Tento
súd
ďalej
uvádza,
že
túto
náhradu
nemožno
považovať
za
nezávislú
od
akejkoľvek
úvahy
týkajúcej
sa
zákonnej
či
zneužívajúcej
povahy
uzatvárania
týchto
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov.
Dotknutý
pracovník
má
totiž
právo
na
túto
náhradu
iba
vtedy,
ak
opakované
uzatváranie
zmlúv
na
dobu
určitú
bolo
nezákonné a zneužívajúce.
109. Napokon
pre
prípad,
ak
by
Súdny
dvor
usúdil,
že
táto
náhrada
nepredstavuje
vhodné
opatrenie
na
zabránenie
zneužitiam
vyplývajúcim z opakovaného
uzatvárania
zmlúv
na
dobu
neurčitú a na
ich
sankcionovanie,
sa
vnútroštátny
súd
pýta,
či
by
takýmto
opatrením
mohlo
byť
vyplatenie
maximálnej
zákonnej
náhrady
zodpovedajúcej
prípadu
protiprávneho
prepustenia
trvalých
zamestnancov,
teda
náhrady
vo
výške
30‑násobku
dennej
mzdy
za
každý
odpracovaný
rok
až
do
výšky
24
mesačných
miezd.
110. Po
prvé,
ako
som
už
uviedol,
minimálne
ochranné
ustanovenia
stanovené
rámcovou
dohodou
majú
zabrániť
neistote v postavení
zamestnancov a teda
ich
oslabeniu
spôsobenému
tým,
že
sú
dlhodobo
zamestnaní
na
základe
zmlúv
na
dobu
určitú.
Táto
neistota
tak
nevyplýva
iba z prepustenia
alebo z ukončenia
pracovnoprávneho
vzťahu
zamestnanca,
ktorý
bol
obeťou
zneužitia
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú,
ale v skutočnosti
zo
samotného
zneužitia.
111. Aj
keby
teda
netrvalý
pracovnoprávny
vzťah
na
dobu
neurčitú
pokračoval
až
do
definitívneho
obsadenia
pracovného
miesta
prostredníctvom
postupu
upraveného
španielskym
zákonom,
nie
je
sporné,
že
dotknutá
španielska
právna
úprava
stanovuje
náhradu
až v okamihu
skončenia
tohto
pracovnoprávneho
vzťahu.
Takáto
náhrada
vo
výške
20‑násobku
dennej
mzdy
za
každý
odpracovaný
rok
až
do
výšky
12
mesačných
miezd
sa
teda
zdá
byť
skôr
náhradou
za
ukončenie
zmluvy
než
skutočnou
sankciou v širokom
zmysle
slova
za
zneužitie,
ktorého
obeťou
bol
pracovník.(74)
112. Po
druhé
tento
záver
Súdneho
dvora,
ktorý
vyplýva z judikatúry
uvedenej
vyššie,
podľa
ktorej
vyplatenie
náhrady
pri
skončení
zmluvy
nezávisí
od
akejkoľvek
úvahy
týkajúcej
sa
zákonnej
či
zneužívajúcej
povahy
uzatvárania
týchto
zmlúv, a ktorý
možno
objektívne
overiť v každom
prípade
jednoduchým
aritmetickým
výpočtom,
jasne
naznačuje,
že
uvedená
náhrada
neumožňuje
zabezpečiť
úplnú
náhradu
škody v najzávažnejších
prípadoch
zneužitia.
Možnosť
získať
čiastočné
odškodnenie
sa
však
vzhľadom
na
rámcovú
dohodu
nezdá
byť
uspokojivá.
Náhrada
musí
naopak
úplne
nahradiť
škodu
spôsobenú
zamestnancovi
zneužívaním
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú
počas
celej
doby
zneužívania.
113. V tomto
prípade
zmluva,
ktorú
uzavrela
TJ,
nezaniká.
Za
týchto
okolností
vzniká
otázka,
ako
by
taká
náhrada
vo
výške
20‑násobku
dennej
mzdy
za
každý
odpracovaný
rok
až
do
výšky
dvanástich
mesačných
miezd
mohla
mať
odradzujúci
účinok, a teda
ako
by
mohla
nahradiť
škodu
vyplývajúcu z viac
ako
deviatich
po
sebe
nasledujúcich
rokov
zneužívania.
Inak
povedané,
toto
opatrenie
sa
mi
nezdá
byť
ani
odradzujúce,
ani
kompenzačné.
114. Po
tretie
je
veľmi
dôležité,
aby
odškodnenie
zohľadňovalo
tak
začiatok
porušovania
práva
Únie,
ako
aj
jeho
koniec.
Ako
som
už
uviedol,
porušenie
rámcovej
dohody
začína
od
okamihu,
keď
zamestnanec
trvale a dlhodobo
plní
úlohy,
ktoré
sú
súčasťou
bežnej
činnosti
orgánu
verejnej
správy,
ktorých
trvanie
presahuje
celkovú
maximálnu
dobu
trvania
pracovnoprávneho
vzťahu,
ktorá
je v tomto
prípade
španielskou
právnou
úpravou
stanovená
na
tri
roky.
Okrem
toho
pripomínam,
že
na
to,
aby
sa
náhrada
škody
spôsobenej
zamestnancovi
považovala
za
účinné,
odradzujúce a primerané
sankčné
opatrenie,
musí
byť
schopná
vhodným
spôsobom
nahradiť
všetky
prípady
zneužívania,
vrátane najzávažnejších, a preto nemôže byť obmedzená hornou hranicou.
115. Z toho
vyplýva,
že
výpočet
náhrady
musí
zohľadňovať
individuálnu
situáciu
zamestnanca,
ktorý
je
obeťou
zneužitia. V niektorých
prípadoch
dotknutá
náhrada
môže
umožniť
úplnú
náhradu
škody
spôsobenej
zneužitím,
pričom v iných
prípadoch
sa
taká
úplná
náhrada
javí
zjavne
nemožná.
116. Vo všeobecnosti sa teda možno domnievať, že ani výplata náhrady vo
výške
20‑násobku
dennej
mzdy
za
každý
odpracovaný
rok
až
do
výšky
dvanástich
mesačných
miezd,
ani
výplata
náhrady
vo
výške
30‑násobku
dennej
mzdy
za
odpracovaný
rok
až
do
výšky
24
mesačných
miezd,
nemôže
umožňovať,
ako
už
Súdny
dvor
rozhodol,
ani
primeranú a účinnú
náhradu
v situáciách
zneužívania,
ktoré
prekračujú
určitú
dobu z hľadiska
rokov,
ani
vhodnú a úplnú
náhradu
škody
vyplývajúcej z takéhoto
zneužívania.(75)
117. Úplne
preto
súhlasím
so
stanoviskom
Komisie,
podľa
ktorého
ani
zamestnanci,
ktorí
odídu
do
dôchodku,
dajú
výpoveď
alebo
sú
prepustení z akéhokoľvek
dôvodu
pred
koncom
výberového
konania,
ani
tí,
ktorí
získali
pracovné
miesto
na
záver
tohto
konania,
nemajú
právo
na
náhradu
ani v prípade,
keď
boli
obeťami
zneužívania
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú.(76) Navyše
nebolo
preukázané,
že
mechanizmus
odškodnenia
zamestnanca
súdnou
cestou,
ktorý
podľa
španielskej
právnej
úpravy
nie
je
sprevádzaný
žiadnym
zmiernením
dôkazného
bremena,(77) je
skutočný a nie
iba
teoretický.
118. Z toho
vyplýva,
že
skutočnosť,
že
ako
uvádza
vnútroštátny
súd,
dotknutý
zamestnanec
by
mal
právo
na
túto
náhradu
iba v prípade,
keď
sa
rozhodlo,
že
opakované
uzatváranie
zmlúv
na
dobu
určitú
bolo
nezákonné a zneužívajúce,
nestačí
na
to,
aby
bolo
možné
dospieť k záveru,
že
toto
opatrenie
umožňuje
„náležite
sankcionovať
zneužitie a odstrániť
dôsledky
porušenia
práva
Únie“ (kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát),
pričom
tento
posledný
uvedený
výsledok
je
hlavným
cieľom
smernice
1999/70.
b)      O úprave zodpovednosti
1)      Stručné pripomenutie judikatúry
119. V súvislosti s úpravou zodpovednosti orgánov verejnej správy sa treba vrátiť k rozsudku Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid. Otázka, či sú štyridsiate tretie dodatkové ustanovenie zákona o štátnom rozpočte na rok 2018 a sedemnáste dodatkové ustanovenie k EBEP zavedené kráľovským dekrétom č. 14/2021 v súlade s doložkou 5 rámcovej dohody, bola predmetom ôsmej a deviatej otázky vo veciach, v ktorých bol vyhlásený tento rozsudok.(78)
120. V tejto súvislosti Súdny dvor v bodoch 113 až 114 uvedeného rozsudku rozhodol, že sa zdá, že znenie týchto dvoch ustanovení je nejednoznačné a abstraktné do takej miery, že z tohto dôvodu ich nemožno porovnávať s talianskym mechanizmom zodpovednosti správnych orgánov, na ktorý Súdny dvor odkazuje v rozsudku Santoro(79), a vo vzťahu ku ktorému sa rozhodlo, že v spojení s ďalšími účinnými a odrádzajúcimi opatreniami, – s výhradou overení prináležiacich vnútroštátnemu súdu vo veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, – je takej povahy, že na jeho základe možno konštatovať súlad talianskej právnej úpravy s doložkou 5 rámcovej dohody. Súdny dvor teda rozhodol, že táto doložka sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnym ustanoveniam, podľa ktorých „nezákonné akty“ zakladajú zodpovednosť orgánov verejnej správy „v súlade s platnou právnou úpravou na [týchto] jednotlivých orgánoch verejnej správy“, pokiaľ tieto vnútroštátne ustanovenia nie sú účinné a odrádzajúce na zabezpečenie plnej účinnosti noriem prijatých na základe tejto doložky.
2)      Posúdenie
121. V tomto
prípade
vnútroštátny
súd
vysvetľuje,
že
sedemnáste
dodatkové
ustanovenie,
zmenené
zákonom
č. 20/2021,
obsahuje
úpravu
zodpovednosti v prípade
nedodržania
opatrení v oblasti
stabilizácie a zabezpečenia
zamestnanosti
vo
verejnej
správe
zavedených v článku 10
EBEP. Podľa
tohto
súdu
je
tak
obsah
tejto
reformy
posilnený
skutočnosťou,
že
„nezákonné
správanie
pri
uplatňovaní
článku 10“
zakladá
zodpovednosť
„v súlade s platnou
právnou
úpravou
na
jednotlivých
orgánoch
verejnej
správy“,
čo
predstavuje
primeraný,
účinný a odradzujúci
mechanizmus,
schopný
zaručiť
dodržanie
povinnosti
zabrániť
zneužitiam
pri
dočasnom
zamestnávaní
zamestnancov
na
orgánoch
verejnej
správy v súlade s doložkou
5
rámcovej
dohody.(80)
122. Na pojednávaní Súdny dvor vyzval španielsku vládu a Communauté autonome de Madrid, aby uviedli dôvody a ustanovenia vnútroštátneho práva, ktoré odôvodňujú, aby sa v prejednávanej veci neuplatnilo posúdenie uvedené v bodoch 112 až 114 rozsudku Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid.
123. V odpovedi
na
túto
otázku
španielska
vláda s odkazom
na
svoje
písomné
pripomienky
uviedla,
že
španielsky
právny
poriadok
obsahuje
ustanovenia
upravujúce
zodpovednosť
orgánov
verejnej
správy v prípade
nesplnenia
ich
povinností v oblasti
prijímania
zmluvných
zamestnancov.
124. V tejto
súvislosti
španielska
vláda
vo
svojich
písomných
pripomienkach
najprv
uviedla,
že
štyridsiate
tretie
dodatkové
ustanovenie
zákona o štátnom
rozpočte
na
rok
2018 bolo
posilnené
sedemnástym
dodatkovým
ustanovením k EBEP v nadväznosti
na
reformu
zavedenú
zákonom
č. 20/2021 v tom,
že
upravuje
zodpovednosť v prípade
nedodržania
opatrení
týkajúcich
sa
postupov
prijímania
zmluvných
zamestnancov
zavedených v článku 11
EBEP.
Podľa
tejto
vlády
táto
legislatívna
reforma
posilňuje
obsah
vyššie
uvedenej
právnej
úpravy,
pretože
vytvára
mechanizmus,
ktorý
je
primeraný,
účinný,
odradzujúci a schopný
zaručiť
dodržanie
povinnosti
zabrániť
zneužitiam
pri
prijímaní
dočasných
zamestnancov
na
orgány
verejnej
správy.
125. Uvedená
vláda
sa
ďalej
odvolala
na
článok 94 a nasl.
EBEP(81), ako
aj
na
disciplinárny
režim,
ktorý
sa
vzťahuje
na
úradníkov v štátnej
správe.(82) Konkrétne
uviedla,
že v oblasti
zmluvných
zamestnancov
vo
verejnom
sektore
vnútroštátna
právna
úprava
definuje
pojem
„závažné
porušenie“ v podstate
ako
porušenie
právnej
úpravy
zmlúv
na
dobu
určitú a dočasných
zmlúv,
najmä
keď
sú
tieto
zmluvy
využité
na
obchádzanie
zákona.(83)
126. Táto
vláda
napokon
odkázala
na
možnosť
podať
žaloby o náhradu
škody
na
súdy v sociálnoprávnej
oblasti, a to
bez
toho,
aby
bol
dotknutý
mechanizmus
majetkovej
zodpovednosti
orgánov
verejnej
moci.
127. V tejto
súvislosti
po
prvé,
keďže v prejednávanej
veci
vnútroštátny
súd v podstate
odkazuje
na
tú
istú
vnútroštátnu
právnu
úpravu,
ktorú
Súdny
dvor
preskúmal v bodoch 112 až 114 rozsudku Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid, v zásade nevidím žiadny dôvod, prečo by sa mal Súdny dvor odchýliť od svojich úvah. Pri všetkej úcte, z rozhodnutia vnútroštátneho súdu nevyplýva presný význam výrazu „nezákonné akty“, ktorý už Súdny dvor preskúmal v tomto rozsudku.
128. Po
druhé
uvádzam,
že
ani z písomných
pripomienok,
ani z pripomienok,
ktoré
španielska
vláda
predniesla
ústne
na
pojednávaní,
nevyplýva
žiadny
podrobný
opis
úpravy
zodpovednosti v prípade
nedodržania
opatrení
zavedených v článku 11
EBEP,
ktoré
sa
týkajú
postupov
prijímania
zmluvných
zamestnancov,
hoci
táto
vláda
tvrdí,
že
tieto
opatrenia
mali
posilniť
už
existujúcu
vnútroštátnu
právnu
úpravu.
129. Naopak
číselné
údaje,
ktoré
po
porade s inšpekciou
práce v oblasti
sociálneho
zabezpečenia
predložila
španielska
vláda, a podľa
ktorých
sa v posledných
piatich
rokov
viedlo v španielskych
orgánoch
verejnej
správy
viac
ako
1 200
vyšetrovaní, v ktorých
bolo
vypracovaných
100
zápisníc o porušení,
nemôžu
stačiť
na
preukázanie
účinnosti
tejto
úpravy.(84) V tejto
súvislosti,
ako
som
už
uviedol v bode 79
vyššie,
možno
úpravu
zodpovednosti
považovať
za
účinnú a odradzujúcu
iba
vtedy,
ak
je
konkrétna,
predvídateľná a uplatniteľná.
Nemôže
sa
obmedzovať
iba
na
abstraktnú
alebo
čisto
teoretickú
možnosť.
Ani
rozhodnutie
vnútroštátneho
súdu,
ani
spis,
ktorý
má
Súdny
dvor k dispozícii,
však
neumožňujú
takýto
záver,
ktorý
nebol
preukázaný
ani
na
pojednávaní.
Communauté
autonome
de
Madrid
totiž v odpovedi
na
otázku
položenú
Súdnym
dvorom
na
tomto
pojednávaní
potvrdila,
že
hoci
teoreticky
je
možný
vznik
zodpovednosti
správneho
orgánu, k danému
dňu
nemá
vedomosť o žiadnom
konaní
založenom
na
zodpovednosti
začatom
proti
nej
inšpekciou
práce,
ani o žiadnom
disciplinárnom
konaní
začatom
proti
niektorému z jej
zamestnancov
alebo
úradníkov.
130. Domnievam
sa
preto,
že
veľmi
všeobecné
vysvetlenie
obsahu
týchto
vnútroštátnych
ustanovení, o ktoré
ide,
teda
štyridsiateho
tretieho
dodatkového
ustanovenia
zákona o štátnom
rozpočte
na
rok
2018, posilneného sedemnástym dodatkovým ustanovením k EBEP v nadväznosti na reformu vykonanú zákonom č. 20/2021, nemôže
poskytnúť
Súdnemu
dvoru
informácie
potrebné
na
to,
aby s výhradou
overení
vykonaných
vnútroštátnym
súdom
posúdil,
či
sankcie
vyplývajúce z úpravy
zodpovednosti
správnych
orgánov
obsiahnutej v dotknutej
právnej
úprave
môžu
odôvodniť
súlad
tejto
právnej
úpravy s doložkou
5 rámcovej dohody.
c)      O výberových konaniach
1)      Stručné pripomenutie judikatúry
131. Pripomínam, že Súdny dvor v rozsudku Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid rozhodol,
že
doložka
5
rámcovej
dohody
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
stanovuje
zorganizovanie
postupov
na
premenu
dočasných
pracovných
miest
na
stále
pracovné
miesta
prostredníctvom
vyhlásenia
výberových
konaní
na
obsadenie
pracovných
miest,
na
ktorých
pracujú
dočasní
zamestnanci,
medzi
ktorých
patria
aj
netrvalí
zamestnanci
na
dobu
neurčitú, a to
pokiaľ
je
toto
zorganizovanie
nezávislé
od
akejkoľvek
úvahy
týkajúcej
sa
zneužívajúcej
povahy
uzatvárania
týchto
zmlúv
na
dobu
určitú.(85)
132. Súdny dvor na to, aby dospel k tomuto záveru, v bodoch 117 a 118 tohto rozsudku spresnil, že hoci organizovanie výberových konaní poskytuje pracovníkom, ktorí opakovane uzatvárali pracovné zmluvy alebo pracovnoprávne vzťahy na dobu určitú, príležitosť pokúsiť sa získať stabilné zamestnanie, keďže títo pracovníci sa v zásade môžu zúčastniť na týchto konaniach, takáto skutočnosť nemôže zbaviť členské štáty povinnosti prijať vhodné opatrenie na náležité sankcionovanie zneužívania opakovane uzatváraných pracovných zmlúv a pracovnoprávnych vzťahov na dobu určitú. Takéto konania, ktorých výsledok je navyše neistý, sú totiž vo všeobecnosti otvorené aj pre uchádzačov, ktorí neboli obeťami takéhoto zneužívania. Súdny dvor teda dodal, že keďže organizovanie takýchto konaní je nezávislé od akejkoľvek úvahy týkajúcej sa zneužívajúcej povahy zmlúv na dobu určitú, nezdá sa, že by mohlo náležite sankcionovať zneužívanie takýchto pracovnoprávnych vzťahov a odstrániť
dôsledky
porušenia
práva
Únie. Nezdá sa tak, že by umožňovalo dosiahnuť cieľ sledovaný doložkou 5 rámcovej dohody.
2)      Posúdenie
133. V tomto prípade z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že v posledných rokoch boli prijaté rôzne pravidlá týkajúce sa stabilizácie alebo zmeny pracovného miesta na dobu určitú na pracovné miesto na dobu neurčitú, ktorých jedným z cieľov bolo legalizovať situácie vyplývajúce zo zneužívania zmlúv na dobu určitú. Vnútroštátny súd konkrétnejšie vysvetľuje, že zákon č. 20/2021,
ktorý
upravuje
proces
stabilizácie
zamestnania
vo
verejnej
službe,
zaviedol
do
španielskeho
práva
osobitné
legislatívne
opatrenia
najmä
preto,
aby
organizácia
výberových
konaní
nebola
nezávislá
od
akejkoľvek
úvahy
týkajúcej
sa
zneužívajúcej
povahy
opakovaného
uzatvárania
zmlúv
na
dobu
určitú.
Zákonodarca
totiž v týchto
konaniach
priznal
rozhodujúcu
hodnotu
predchádzajúcej
praxi a dobe
odpracovanej
dotknutými
dočasnými
zamestnancami
pri
plnení
ich
úloh,
čo
náležite
kompenzuje
zneužitie a zároveň
uľahčuje
ich
definitívny
prístup k pracovnému
miestu
„trvalého
zamestnanca“(86).
134. V tejto súvislosti vznikajú prinajmenšom dve otázky: možno za účinné, odradzujúce a primerané sankčné opatrenie považovať iba to, že orgán verejnej správy dodrží svoje zákonné povinnosti, ktoré má, aby uspokojil štrukturálne personálne potreby?
Je
organizácia
súťaže
na
obsadenie
trvalých
pracovných
miest, a to
aj v rámci
„procesu
stabilizácie
zamestnanosti“,
upraveného
dotknutou
právnou
úpravou,
zákonnou a žiaducou
organizačnou
požiadavkou
vo
verejnom
sektore?
135. Na
zodpovedanie
týchto
otázok
stačí
uviesť,
že
hoci
nové
legislatívne
opatrenia
zavedené
zákonom
č. 20/2021,
ktoré
upravujú
stabilizáciu
zamestnania
vo
verejnej
službe,
majú
zabrániť
zneužívaniu
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú,
faktom
je,
ako
už
Súdny
dvor
rozhodol,
že
jediná
povinnosť
organizácie
výberových
konaní
na
definitívne
obsadenie
pracovných
miest
dočasne
zastávaných
pracovníkmi
na
dobu
určitú a konkrétne
lehoty
na
tento
účel
neumožňujú
zabezpečiť,
aby
takéto
konania
boli
skutočne
zorganizované.
Takáto
právna
úprava
zjavne
nemôže
zabrániť
tomu,
aby
dotknutý
zamestnávateľ
zneužíval
opakovane
uzatvárané
pracovnoprávne
vzťahy
na
dobu
určitú,
ani – čo
je
dôležité v prejednávanej
veci – náležite
sankcionovať
zneužívanie
takýchto
pracovnoprávnych
vzťahov
a odstrániť
dôsledky
porušenia
práva
Únie,
keďže
jej
uplatňovanie
by
nemalo
žiadny
negatívny
účinok
na
tohto
zamestnávateľa.(87)
136. Navyše
súhlasím s názorom,
ktorý
vyjadrila
Komisia
na
pojednávaní,
podľa
ktorého
zákonodarca
uvažoval o daných
výberových
konaniach
skôr
ako o doplnkovom
opatrení,
ktoré
má
napraviť
existujúce
zneužívanie.(88)
137. V tejto
súvislosti,
pokiaľ
ide o organizáciu
výberových
konaní
ako
sankčné
opatrenie v súlade s doložkou
5
rámcovej
dohody
tak,
ako
ho
uplatňuje
španielska
judikatúra
alebo
upravuje
článok 2
zákona
č. 20/2021,
uvádzam,
že
Súdny
dvor
spresnil,
že
hoci
organizácia
výberových
konaní
poskytuje pracovníkom, ktorí boli zneužívajúco zamestnaní v rámci opakovane uzatváraných pracovných zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov na dobu určitú, príležitosť pokúsiť sa získať stabilné zamestnanie, keďže títo pracovníci sa v zásade môžu zúčastniť na týchto konaniach, takáto skutočnosť nemôže zbaviť členské štáty povinnosti prijať vhodné opatrenie na náležité sankcionovanie zneužívania týchto opakovane uzatváraných pracovných zmlúv a pracovnoprávnych vzťahov na dobu určitú.
138. Takéto konania, ktorých výsledok je navyše neistý, sú totiž vo všeobecnosti otvorené aj pre uchádzačov, ktorí neboli obeťami takéhoto zneužívania. Súdny dvor teda rozhodol, že s výhradou overenia, ktoré prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, sa nezdá, že taká organizácia výberových konaní, ako je stanovená vnútroštátnou judikatúrou alebo článkom 2 zákona č. 20/2021,
by mohla náležite sankcionovať zneužívanie opakovane uzatváraných pracovných zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov na dobu určitú, a teda odstrániť dôsledky porušenia práva Únie.(89)
139. To,
že
španielsky
zákonodarca
priznal
rozhodujúcu
hodnotu
predchádzajúcej
praxi a dobe
odpracovanej
dotknutými
dočasnými
zamestnancami
pri
plnení
ich
úloh
môže
samozrejme
zaručiť
stabilitu
zamestnania
pracovníkom,
ktorí
boli
obeťami
zneužívania
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú.
Takéto
opatrenie
však
nemôže
samo
osebe
stačiť v prípade,
keď
porušenie
doložky
5
rámcovej
dohody
trvá
počas
dlhého
obdobia.(90) Hoci
toto
opatrenie
uľahčuje
získanie
stabilného
zamestnania
tým,
že
priznáva
rozhodujúcu
hodnotu
predchádzajúcej
praxi a dobe
odpracovanej
dotknutými
dočasnými
zamestnancami,
nemôže
stačiť
ani v prípade,
keď
dotknutý
zamestnanec
neuspeje
vo
výberovom
konaní.
140. V tomto
prípade z odpovede
Communauté
autonome
de
Madrid
na
otázku
položenú
Súdnym
dvorom
na
pojednávaní
vyplýva,
že
TJ
sa
zúčastnila
na
jednom z týchto
konaní
na
stabilizáciu
zamestnania
vo
verejnej
službe,
na
záver
ktorého
získala
pracovné
miesto
úradníčky,
ktoré
zastáva
od
25. apríla
2025.
Je
však
úlohou
vnútroštátneho
súdu
posúdiť,
že
tento
prístup k stabilnému
zamestnaniu
môže
odstrániť
všetky
dôsledky
zneužívania,
ktorého
bola
obeťou.
III. Návrh
141. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem Súdnemu dvoru, aby na prejudiciálne otázky, ktoré položil Tribunal Supremo (Najvyšší súd, Španielsko), odpovedal takto:
Doložka
5
rámcovej
dohody o práci
na
dobu
určitú,
uzavretej
18. marca 1999,
ktorá
sa
nachádza v prílohe
smernice
Rady
1999/70/ES z 28. júna
1999 o rámcovej
dohode o práci
na
dobu
určitú,
ktorú
uzavreli
ETUC,
UNICE a CEEP,
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že:
nebráni
vnútroštátnej
judikatúre,
akou
je
judikatúra
vo
veci
samej,
ktorá
na
zaručenie
ústavných
zásad,
konkrétne
zásad
rovnosti,
zásluh,
spôsobilosti a zákazu
diskriminácie,
nepriznáva
postavenie
„trvalých
zmluvných
zamestnancov“
vo
verejnom
sektore
netrvalým
zamestnancom
na
dobu
neurčitú,
pod
podmienkou,  že
vnútroštátny
právny
poriadok
obsahuje v tomto
sektore
aspoň
jedno
iné
účinné
opatrenie
umožňujúce
zabrániť
zneužívaniu
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú a prípadne
ho
sankcionovať.
Na to, aby sankčné opatrenie bolo účinné, odradzujúce a primerané na zaručenie plnej účinnosti noriem prijatých na základe doložky
5
tejto
rámcovej
dohody,
musí
stanovovať
jednak
systém,
ktorý
umožňuje
úplnú
náhradu
škody
spôsobenej
zamestnancovi
zneužitím
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú
tým,
že
pri
výpočte
výšky
náhrady
zohľadňuje
závažnosť
porušenia,
vrátane
jeho
trvania a jednak
mechanizmus
sankcionovania
zodpovedného
orgánu
verejnej
správy,
ktorý
je
dostatočne
konkrétny,
predvídateľný a realizovateľný a ktorý
sa
nemôže
obmedzovať
iba
na
abstraktnú
alebo
čisto
teoretickú
možnosť.
Na
to,
aby
sankčné
opatrenie,
ktoré
upravuje
zmenu
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú
na
pracovnú
zmluvu
alebo
pracovnoprávny
vzťah
na
dobu
neurčitú,
bolo
možné
samo
osebe
považovať
za
účinné,
odradzujúce a primerané
opatrenie,
musí k zmene
dôjsť v dobe
primeranej
na
zaručenie
plnej
účinnosti
noriem
prijatých
na
základe
tejto
doložky
5.
Prináleží
vnútroštátnemu
súdu
posúdiť,
či
vzhľadom
na
predchádzajúce
kritériá
vnútroštátna
právna
úprava
skutočne
obsahuje
účinné,
odradzujúce a primerané
opatrenia,
ktoré
umožňujú
účinne
sankcionovať
zneužívanie opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
neurčitú.
1      Jazyk
prednesu:
francúzština.
i      Názov
tejto
veci
je
fiktívny.
Nezodpovedá
skutočnému
menu
ani
názvu
žiadneho z účastníkov
konania.
2      Rámcová
dohoda
uzavretá
18. marca 1999
(ďalej
len
„rámcová
dohoda“),
ktorá
sa
nachádza v prílohe
smernice
Rady
1999/70/ES z 28. júna
1999 o rámcovej
dohode o práci
na
dobu
určitú,
ktorú
uzavreli
ETUC,
UNICE a CEEP
(Ú. v. ES L 175,
1999,
s. 43;
Mim.
vyd.
05/003,
s. 368).
3      Pozri
najmä v tomto
zmysle
rozsudky
zo
4. júla
2006,
Adeneler a i. (C‑212/04,
ďalej
len
„rozsudok
Adeneler“,
EU:C:2006:443,
bod 63); z 15. apríla
2008,
Impact
(C‑268/06,
ďalej
len
„rozsudok
Impact“,
EU:C:2008:223,
bod 88),
ako
aj z 23. apríla
2009,
Angelidaki a i. (C‑378/07
až C‑380/07,
ďalej
len
„rozsudok
Angelidaki“,
EU:C:2009:250,
bod 73).
4      Bod 6
všeobecných
hľadísk
rámcovej
dohody
uvádza,
že
pracovné
zmluvy
na
dobu
neurčitú
predstavujú
všeobecnú
formu
pracovnoprávnych
vzťahov,
prispievajú
ku
kvalite
života
príslušných
pracovníkov a zlepšujú
výkon.
5      Pozri
rozsudok z 22. novembra
2005,
Mangold
(C‑144/04,
EU:C:2005:709,
bod 64).
6      V čase
vyhotovenia
týchto
návrhov
už
Súdny
dvor
vydal
43
rozsudkov a uznesení,
ktorých
predmetom
boli
návrhy
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
pri
ktorých
bola
jazykom
konania
španielčina a z ktorých v jedenástich
veciach
predniesol
generálny
advokát
návrhy.
7      Pozri
najmä
rozsudky
Adeneler;
Angelidaki; z 10. marca 2011,
Deutsche
Lufthansa
(C‑109/09,
EU:C:2011:129); z 19. marca 2020,
Sánchez
Ruiz a i. (C‑103/18 a C‑429/18,
ďalej
len
„rozsudok
Sanchez
Ruiz“,
EU:C:2020:219); z 11. februára
2021, M.V. a i. (Opakovane
uzatvárané
pracovné
zmluvy
na
dobu
určitú
vo
verejnom
sektore)
(C‑760/18,
EU:C:2021:113); z 3. júna
2021,
Instituto
Madrileño
de
Investigación y Desarrollo
Rural,
Agrario y Alimentario
(C‑726/19,
ďalej
len
„rozsudok
Instituto
Madrileño“,
EU:C:2021:439); z 24. júna
2021,
Obras y Servicios
Públicos a Acciona
Agua
(C‑550/19,
EU:C:2021:514),
ako
aj z 13. januára
2022,
MIUR a Ufficio
Scolastico
Regionale
per
la
Campania
(C‑282/19,
EU:C:2022:3).
8      Rozsudok z 13. marca 2014,
Márquez
Samohano
(C‑190/13,
EU:C:2014:146).
9      V tom
istom
roku
Európska
komisia
začala
konanie
pre
nesplnenie
povinnosti
podľa
článku 258 ZFEÚ proti Španielskemu kráľovstvu kvôli nesprávnemu prebratiu smernice 1999/70 [INFR(2014)4334]. Toto konanie, ktoré stále prebieha, preukazuje podľa tejto inštitúcie zložitosť a rozsah problému.
10      Rozsudok z 22. februára
2024
(C‑59/22, C‑110/22 a C‑159/22,
ďalej
len
„rozsudok
Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid“).
11      Rozsudok z 13. júna
2024
(C‑331/22 a C‑332/22,
ďalej
len
„rozsudok
DG
de
la
Función
Pública,
Generalitat
de
Catalunya a Departamento
de
Justicia“).
12      BOE
č. 255 z 24. októbra
2015,
s. 100224.
13      BOE
č. 261 z 31. októbra
2015,
s. 103105.
14      BOE
č. 161
zo
7. júla
2021,
s. 80375.
15      BOE
č. 312 z 29. decembra
2021,
ďalej
len
„zákon
č. 20/2021“.
16      BOE
č. 153 z 28. júna
2017,
s. 53787.
17      BOE
č. 161
zo
4. júla
2018,
s. 66621.
18      Na
pojednávaní
sa
ukázalo,
že
hoci
prvá
zmluva,
na
základe
ktorej
bola
TJ
prijatá
do
zamestnania
zo
strany
Communauté
autonome
de
Madrid,
bola
zmluvou
zmluvného
zamestnanca,
posledné
miesto,
ktoré
zastávala,
zodpovedalo
miestu
dočasného
zamestnanca
určenému
na
obsadenie
voľného
pracovného
miesta
(plaza
de
interinidad
por
cobertura
de
vacante). V tejto
súvislosti
pozri
poznámku
pod
čiarou
80.
19      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid
(bod 127 a citovaná
judikatúra).
Pozri
rovnako v tomto
zmysle
rozsudky
zo
7. septembra
2006,
Marrosu a Sardino
(ďalej
len
„rozsudok
Marrosu a Sardino“,
EU:C:2006:517,
bod 49),
ako
aj
zo
7. marca 2018,
Santoro
(C‑494/16,
ďalej
len
„rozsudok
Santoro“,
EU:C:2018:166,
bod 34).
20      Pozri
najmä
rozsudky
Adeneler
(bod 62); z 3. júla
2014,
Fiamingo a i. (C‑362/13, C‑363/13 a C‑407/13,
ďalej
len
„rozsudok
Fiamingo“,
EU:C:2014:2044,
bod 55); z 26. novembra
2014,
Mascolo a i. (C‑22/13, C‑61/13
až C‑63/13 a C‑418/13,
ďalej
„rozsudok
Mascolo“,
EU:C:2014:2401,
bod 73);
zo
14. septembra
2016,
Pérez
López
(C‑16/15,
EU:C:2016:679,
bod 27),
ako
aj
Sánchez
Ruiz
(bod 54).
21      Pozri
najmä v tomto
zmysle
rozsudky
Adeneler
(bod 63); z 13. septembra
2007,
Del
Cerro
Alonso
(C‑307/05,
EU:C:2007:509,
bod 26 a citovaná
judikatúra),
ako
aj
DG
de
la
Función
Pública,
Generalitat
de
Catalunya a Departamento
de
Justicia
de
la
Generalitat
de
Catalunya
(body 44 a 45,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
22      V súvislosti s touto
zásadou
vyplývajúcou z judikatúry a jej
pôvodom
pozri
body 55
až
64
nižšie.
23      Tri
opatrenia
vymenované v písmenách a)
až
c)
doložky
5
rámcovej
dohody
sa
týkajú
objektívnych
dôvodov
na
obnovenie
týchto
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov,
maximálnej
celkovej
dĺžky
týchto
opakovane
uzatváraných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov a počtu
ich
obnovení.
Pozri
najmä
rozsudok
Mascolo
(bod 74 a citovaná
judikatúra).
24      Pozri
najmä
rozsudky
Impact
(bod 70 a citovaná
judikatúra);
Mascolo
(body 75 a 76),
Santoro
(body 27 a 28),
ako
aj
DG
de
la
Función
Pública,
Generalitat
de
Catalunya a Departamento
de
Justicia
de
la
Generalitat
de
Catalunya
(body 46 a 48,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
25      Pozri
bod 45
vyššie.
26      Pozri
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Poiares
Maduro
vo
veci
Marrosu a Sardino
(C‑53/04,
EU:C:2005:569,
body 29 a 30).
27      Pozri
najmä v tomto
zmysle
rozsudky
Adeneler
(bod 91);
zo
7. septembra
2006,
Vassallo
(C‑180/04,
ďalej
len
„rozsudok
Vassallo“,
EU:C:2006:518,
bod 42), a Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid
(bod 124).
Podotýkam,
že
Súdny
dvor
používa
vo
svojej
judikatúre
výraz
„sankčné
opatrenie“ v širokom
zmysle,
pričom
má
na
mysli
tak
represívnu
(sankcia
stricto
sensu),
ako
aj
kompenzačnú
povahu
(odstránenie
dôsledkov
zneužitia)
opatrenia,
ktoré
musia
členské
štáty
prijať
podľa
smernice
1999/70. V tejto
súvislosti
pozri
moje
úvahy v bodoch 61 a 62
nižšie.
28      Takúto
požiadavku
naproti
tomu
stanovil
normotvorca
Únie v iných
smerniciach v oblasti
sociálneho
práva.
Pozri
najmä
článok 15
smernice
Rady
2000/43/ES z 29. júna
2000,
ktorou
sa
zavádza
zásada
rovnakého
zaobchádzania s osobami
bez
ohľadu
na
rasový
alebo
etnický
pôvod
(Ú. v. ES L 180,
2000,
s. 22;
Mim. vyd.
20/001,
s. 23):
„…
Takto
stanovené
sankcie,
ktoré
môžu
obsahovať
vyplácanie
náhrad
obetiam,
musia
byť
účinné,
primerané a odradzujúce“.
Pozri
rovnako
článok 20
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2014/67/EÚ z 15. mája
2014 o presadzovaní
smernice
96/71/ES o vysielaní
pracovníkov v rámci
poskytovania
služieb,
ktorou
sa
mení
nariadenie
(EÚ)
č. 1024/2012 o administratívnej
spolupráci
prostredníctvom
informačného
systému o vnútornom
trhu
(„nariadenie o IMI“)
(Ú. v. EÚ L 159,
2014,
s. 11):
„…
Stanovené
sankcie
musia
byť
účinné,
primerané a odradzujúce“.
29      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky
Adeneler
(bod 94);
Marrosu a Sardino
(bod 51);
Vassallo
(bod 36);
Sánchez
Ruiz
(bod 88), a Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid
(bod 103).
30      Pozri
rozsudok
DG
de
la
Función
Pública,
Generalitat
de
Catalunya a Departamento
de
Justicia
de
la
Generalitat
de
Catalunya
(bod 71 a citovaná
judikatúra).
31      Pozri
bod 55
vyššie.
Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
32      Pozri
rozsudok
Adeneler
(bod 93 a citovaná
judikatúra).
Tento
všeobecný
bod v judikatúre
sa
neskôr v osobitnom
kontexte
doložky
5
bodu 1
rámcovej
dohody
premietol
do
presnejšej
formulácie,
podľa
ktorej
toto
ustanovenie
určuje
členským
štátom
všeobecný
cieľ,
ktorým
je
zabrániť
zneužívaniu,
pričom
im
ponecháva
voľbu
prostriedkov
na
dosiahnutie
tohto
cieľa,
ako
je
pripomenuté v poslednej
vete
bodu 53
vyššie.
33      Pozri
najmä
rozsudky
Fiamingo
(bod 62) a Mascolo
(bod 78).
34      Pozri
najmä
rozsudky
Fiamingo
(bod 64);
Mascolo
(bod 79),
ako
aj
DG
de
la
Función
Pública,
Generalitat
de
Catalunya a Departamento
de
Justicia
de
la
Generalitat
de
Catalunya
(bod 69 a citovaná
judikatúra).
35      Pozri
rozsudky
Adeneler
(bod 102);
Vassallo
(bod 38),
ako
aj
Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid
(bod 104).
Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
36      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Angelidaki
(body 160
až
166).
37      Hoci
má
totiž
výraz
sankcia
vo
francúzskom
jazyku
viacero
významov, z anglickej jazykovej verzie tohto bodu judikatúry ešte jasnejšie vyplýva, že Súdny dvor skutočne rozlišuje dve odlišné podmienky „in order duly to
punish
that abuse and nullify
the consequences of the breach of EU law“, čo potvrdzuje, že ide tak o opatrenia represívnej povahy, ako aj o opatrenia kompenzačnej povahy. Je to aj prípad nemeckej jazykovej verzie „um diesen Missbrauch angemessen zu ahnden und
die Folgen des Verstoßes gegen das Unionsrecht zu beseitigen“; litovskej jazykovej verzie „siekiant tinkamai nubausti už šį piktnaudžiavimą ir
pašalinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmes“; poľskej jazykovej verzie „by zastosować odpowiednią sankcję i usunąć konsekwencje naruszenia prawa Unii“ a španielskej jazykovej verzie „con objeto de sancionar debidamente dicho abuso y eliminar las consecuencias de la infracción del Derecho de la Unión“. Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
38      Opatrenie,
ktoré
má
sankcionovať
zneužitie,
totiž
nemusí
byť
schopné
skutočne
odstrániť
jeho
dôsledky, a naopak. Z tohto dôvodu treba preskúmať vnútroštátne opatrenia ako celok.
39      Pozri v tomto zmysle rozsudok Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid (bod 80).
40      Ako
viackrát
pripomenul
Súdny
dvor,
pojem
„opakovane
uzatvárané
pracovnoprávne
vzťahy
na
dobu
určitú“
sa
nesmie
vykladať
reštriktívne,
aby
sa
zabránilo
zamestnávaniu
pracovníkov
za
neistých
podmienok
po
celé
roky. Hrozilo by totiž, že reštriktívny výklad by fakticky vylučoval veľké množstvo pracovnoprávnych vzťahov na dobu určitú z ochrany pracovníkov, o ktorú usiluje smernica 1999/70 a rámcová dohoda, čím by sa sledovaný cieľ stal z veľkej časti neopodstatneným. Pozri v tomto zmysle judikatúru uvedenú v bode 98 nižšie.
41      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Santoro
(bod 54).
42      Pozri
rozsudok
DG
de
la
Función
Pública,
Generalitat
de
Catalunya a Departamento
de
Justicia
de
la
Generalitat
de
Catalunya
(body 81 a 83,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
43      Pozri
analogicky
rozsudok z 2. augusta
1993,
Marshall
(C‑271/91,
EU:C:1993:335,
bod 32).
44      Pozri
poznámku
pod
čiarou
45
vyššie.
45      Najmä v prípadoch,
keď
zneužívanie
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú
trvalo
počas
obdobia
10,
20
alebo
dokonca
30
rokov.
46      Pozri
analogicky
rozsudok z 2. augusta
1993,
Marshall
(C‑271/91,
EU:C:1993:335,
body 31 a 32).
47      Bod 50
tohto
rozsudku.
48      Pozri
najmä
rozsudok
Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid
(bod 128 a citovaná
judikatúra).
49      Komisia
okrem
iného
na
pojednávaní
uviedla,
že
tak
je
to v súkromnom
sektore s odkazom
na
dobu
upravenú v článku 15
ods. 5
Zákonníka
práce. V tejto
súvislosti
pozri
bod 12
vyššie.
50      V súvislosti s výberovými
konaniami
zamýšľanými
ako
opatrenie,
ktoré
má
zamestnancovi
umožniť
získať
stabilné
zamestnanie,
pozri
bod 131 a nasl.
nižšie.
51      V tejto súvislosti TJ odkazuje na článok 10 ods. 2 a článok 61 ods. 4 EBEP v znení, ktoré sa uplatňuje na skutkový stav sporu vo veci samej.
52      Pozri body 23 a 44 vyššie.
53      Pozri
rozsudok
Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid
(body 66 a 82,
ako
aj
body 1 a 2
výroku).
54      Pozri
poznámku
pod
čiarou
53.
55      Pozri
body 29 a 30
vyššie.
Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
56      Pozri
body 50
až
54
vyššie.
57      Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
58      Napriek
tomu
vzniká
otázka,
či
dodržanie
týchto
zásad
nemá
byť
predmetom
posúdenia v každom
jednotlivom
prípade. Z pojednávania
totiž
vyplýva,
že
TJ
bola
prijatá
do
zamestnania
na
základe
výberového
konania
upraveného
španielskym
zákonom
na
prijímanie
zmluvných
zamestnancov, v ktorom
mohli
byť
dodržané
zásady
rovnosti,
zásluh a spôsobilosti,
čo
prináleží
posúdiť
vnútroštátnemu
súdu.
59      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky
Adeneler
(bod 105);
Marrosu a Sardino
(bod 49);
Santoro
(bod 34);
zo
7. apríla
2022,
Ministero
della
Giustizia a i. (Postavenie
talianskych
zmierovacích
sudcov)
(C‑236/20,
EU:C:2022:263,
bod 62),
ako
aj
Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid
(bod 127).
Pozri
rovnako
body 43 a 52
vyššie.
60      Podľa
Komisie
zjavný
rozpor,
na
ktorý
upozorňuje
vnútroštátny
súd v prejednávanej
veci,
zrejme
vyplýva z toho,
že
zatiaľ
čo
vnútroštátne
súdy
príslušné v sociálnej
oblasti,
ktoré
jediné
môžu
použiť
pojem
„netrvalý
zamestnanec
na
dobu
neurčitú“,
považovali
tento
pojem
za
nedostatočné
opatrenie
[pozri
rozsudok
Sánchez
Ruiz
(bod 102),
ako
aj
uznesenie z 11. decembra
2014,
León
Medialdea
(C‑86/14,
EU:C:2014:2447,
bod 51)],
vnútroštátne
súdy
príslušné v oblasti
administratívnych
sporov
sa
zrejme
domnievali,
že
tento
pojem
znamená
prinajmenšom
určité
zlepšenie
situácie
zamestnancov,
na
ktorých
sa
vzťahuje
správne
právo, a hľadali
prostriedok,
ako
ho
preniesť
do
tohto
práva
[pozri
rozsudky
zo
14. septembra
2016,
Martínez
Andrés a Castrejana
López
(C‑184/15 a C‑197/15,
EU:C:2016:680), a Instituto
Madrileño (body 72 a 73)].
61      Pozri
bod 30,
ako
aj
judikatúru
citovanú v bodoch 85,
90
vyššie a v bode 96
nižšie.
Pozri
rovnako
rozsudok
Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid
(bod 78).
62      Okrem
iného
treba
pripomenúť,
že v spojených
veciach, v ktorých
bol
vyhlásený
rozsudok
Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid
(bod 77),
nebola
od
začiatku
netrvalého
pracovnoprávneho
vzťahu
na
dobu
neurčitú
zorganizovaná
žiadna
výberová
skúška.
Vo
veci C‑59/22
táto
situácia
trvala
až
27
rokov
a vo
veci C‑110/22
mal
žalobca
vo
veci
samej s dotknutým
správnym
orgánom
netrvalú
zmluvu
na
dobu
neurčitú
20
rokov.
63      Body 52
až
54,
65,
66,
73 a 91
tohto
rozsudku.
64      Pozri
bod 50
vyššie a judikatúru
citovanú v poznámke
pod
čiarou
20.
65      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky
Sánchez
Ruiz
(bod 61);
Instituto
Madrileño
(bod 35), a Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid
(bod 78).
66      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky
Adeneler
(bod 85);
Sánchez
Ruiz
(body 62 a 63);
Instituto
Madrileño
(body 36
et
37),
ako
aj
Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid
(body 79 a 80).
67      Pozri
najmä
rozsudok
Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid
(body 90 a 92,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
68      Body 105
až
107
tohto
rozsudku.
69      Body 79,
80 a 84
tohto
rozsudku.
70      Pozri
najmä
rozsudky z 21. novembra
2018,
de
Diego
Porras
(C‑619/17,
EU:C:2018:936,
body 94 a 95),
ako
aj
Instituto
Madrileño
(body 74 a 75).
71      Bod 81
tohto
rozsudku.
72      Pozri
rozsudok
Consejería
de
Presidencia,
Justicia e Interior
de
la
Comunidad
de
Madrid
(bod 108).
Pozri
rovnako
rozsudok
DG
de
la
Función
Pública,
Generalitat
de
Catalunya a Departamento
de
Justicia
de
la
Generalitat
de
Catalunya
(body 80 a 81).
73      Pozri
body 59
až
80
vyššie.
74      Na
pojednávaní
bolo
uvedené,
že
táto
náhrada
zodpovedá
náhrade,
ktorú
upravuje
Zákonník
práce v prípade
výpovede
zmluvy
z objektívnych
dôvodov.
Pozri
najmä
rozsudok z 21. novembra
2018,
de
Diego
Porras
(C‑619/17,
EU:C:2018:936,
bod 17).
75      Pozri
rozsudok
DG
de
la
Función
Pública,
Generalitat
de
Catalunya a Departamento
de
Justicia
de
la
Generalitat
de
Catalunya
(bod 81).
76      Pozri
článok 2
ods. 6
tretí
pododsek
zákona
č. 20/2021
citovaný v bode 20
vyššie.
77      Pozri
bod 73
vyššie.
78      Bod 112
tohto
rozsudku.
79      Bod 52
tohto
rozsudku.
80      V záujme
jasnosti
uvádzam,
že
článok 10
EBEP,
ktorého
znenie
ani
nie
je
prevzaté
do
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
sa
týka,
ak
sa
nemýlim,
dočasných
zamestnancov
(funcionarios
interinos) a nie
zmluvných
zamestnancov
(personal
laboral)
uvedených v článku 11
EBEP.
Vzniká
teda
otázka,
či
sa
táto
úprava
zodpovednosti
pre
dočasných
zamestnancov,
ktorú
vysvetlil
vnútroštátny
súd v kontexte
článku 10
EBEP,
vzťahuje
aj
na
zmluvných
zamestnancov,
ako
je
TJ, v kontexte
článku 11
EBEP,
čo
musí
overiť
vnútroštátny
súd. V každom
prípade
považujem
za
dôležité
uviesť,
že
Communauté
autonome
de
Madrid v odpovedi
na
otázku
Súdneho
dvora
objasnila,
že v čase,
keď
TJ
podala
svoju
určovaciu
žalobu
na
prvostupňový
súd,
zastávala
pracovné
miesto
dočasného
zamestnanca
určené
na
obsadenie
voľného
pracovného
miesta
(plaza
de
interinidad
por
cobertura
de
vacante).
Pozri v tejto
súvislosti
poznámku
pod
čiarou
18.
81      Podľa
španielskej
vlády
článok 95
ods. 2 písm. d)
EBEP
upravuje
pojem
„veľmi
závažný
disciplinárny
priestupok“
ako
„uzavretie
zjavne
nezákonných
dohôd,
ktoré
spôsobujú
závažnú
ujmu
správnemu
orgánu
alebo
občanom“.
82      Podľa
španielskej
vlády
okrem
iného
článok 7
ods. 1 písm. h)
Real
Decreto
33/1986
por
el
que
se
aprueba
el
Reglamento
de
Régimen
Disciplinario
de
los
Funcionarios
de
la
Administración
del
Estado
(kráľovský
dekrét
č. 33/1986,
ktorým
sa
schvaľuje
disciplinárny
poriadok
úradníkov
štátnej
správy) z 10. januára
1986
(BOE
č. 15
zo
17. januára
2017,
s. 2377),
kvalifikuje
ako
„závažný
priestupok“
„vydanie
správ a uzavretie
zjavne
nezákonných
dohôd,
ktoré
spôsobujú
ujmu
správnemu
orgánu
alebo
občanom, a nejde o veľmi
závažný
priestupok“.
83      Z písomných
pripomienok
vyplýva,
že
článok 7
ods. 2
texto
refundido
de
la
Ley
sobre
Infracciones y Sanciones
en
el
Orden
Social
(konsolidované
znenie
zákona o priestupkoch a sankciách v sociálnej
oblasti),
ktorý
schválil
Real
Decreto
Legislativo
5/2000
(kráľovský
legislatívny
dekrét
č. 5/2000)
zo
4. augusta
2000
(BOE
č. 189 z 8. augusta
2000,
s. 15060).
upravuje
závažné
priestupky
ako
„porušenie
právnej
úpravy
týkajúcej
sa
zmluvných
podmienok,
zmlúv
na
dobu
určitú a dočasných
zmlúv,
ich
použitím
na
obchádzanie
zákona
alebo
voči
iným
osobám,
na
iné
účely, v iných
situáciách v s inými
časovými
obmedzeniami
než
stanovuje
zákon,
iný
právny
predpis
alebo
kolektívna
zmluva,
keď
tieto
otázky
možno
upraviť
kolektívnym
vyjednávaním.
Na
tento
účel
ide o priestupok u každého
dotknutého
pracovníka“.
84      Tieto
číselné
údaje
oznámila
španielska
vláda
na
pojednávaní v odpovedi
na
otázku
Súdneho
dvora.
85      Bod 121
tohto
rozsudku.
86      Pozri
bod 20
vyššie.
87      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Sánchez
Ruiz
(bod 97).
88      V tejto
súvislosti z odpovede
španielskej
vlády
na
otázku
položenú
Súdnym
dvorom
na
pojednávaní
vyplýva,
že
už
boli
zrealizované
tri
mimoriadne
stabilizačné
konania.
Podľa
tejto
vlády v poslednom
stabilizačnom
konaní
upravenom
zákonom
č. 20/2021
bolo
identifikovaných
544 151
dočasných
pracovných
miest,
ktoré
treba
stabilizovať, z ktorých
365 714
už
bolo
stabilizovaných.
89      Pozri
rozsudok
DG
de
la
Función
Pública,
Generalitat
de
Catalunya
et
Departamento
de
Justicia
de
la
Generalitat
de
Catalunya
(bod 77).
90      Pozri
bod 77
vyššie.