62017CC0709
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
GIOVANNI PITRUZZELLA
prednesené 10. apríla 2019 (
1
)
Vec C‑709/17 P
Európska komisia
proti
Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd
„Odvolanie – Dumping – Vykonávacie nariadenie (EÚ) 2015/776 – Dovoz bicyklov odosielaných z Kambodže, Pakistanu a Filipín – Rozšírenie konečného antidumpingového cla na dovoz bicyklov s pôvodom v Číne na tento dovoz – Nariadenie (ES) č. 1225/2009 – Článok 13 – Obchádzanie – Montážne činnosti – Priama a nepriama proveniencia príslušných dielov – Pravidlá upravujúce preukázanie obchádzania“
1.
Súčasná ekonomická situácia sa vyznačuje vzrastajúcou globalizáciou medzinárodného obchodu, ktorá poskytuje podnikom stále viac možností premiestniť výrobu tovaru do rôznych krajín, najmä v prípade technologicky nenáročného tovaru. V takom globálnom ekonomickom kontexte je stále dôležitejšie, aby Európska únia disponovala ochrannými obchodnými nástrojmi spôsobilými účinne reagovať na výzvy, ktoré nastoľuje také obchodné prostredie, tým, že sa zaručí účinná ochrana výrobného odvetvia Únie pred dovozom dumpingových výrobkov. Spomedzi týchto nástrojov zohrávajú pri zaručení účinnosti antidumpingových opatrení prijatých Úniou zásadnú úlohu pravidlá zamerané proti obchádzaniu.
2.
V prejednávanej veci má Súdny dvor po prvý raz posúdiť zložité praktiky obchádzania spočívajúce vo viacerých nadväzujúcich montážnych činnostiach uskutočňovaných v rôznych tretích krajinách. Základnou otázkou, ktorú táto vec vyvoláva, je, ako inštitúcie Únie v prípade, ak sú konfrontované s takými praktikami, môžu preukázať existenciu obchádzania.
3.
Táto otázka vzniká v konaní o odvolaní, ktoré podala Európska komisia proti rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 10. októbra 2017, Kolachi Raj Industrial/Komisia (T‑435/15 (
2
), ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým Všeobecný súd zrušil vykonávacie nariadenie (EÚ) 2015/776 (
3
) (ďalej len „sporné nariadenie“), ktorým sa konečné antidumpingové clo uložené na dovoz bicyklov s pôvodom v Číne rozšírilo na dovoz bicyklov odosielaných okrem iného z Pakistanu, v rozsahu, v akom sa týka spoločnosti Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd (ďalej len „Kolachi“).
4.
Prejednávaná vec má teda značný význam v rámci antidumpingových predpisov Únie, keďže umožní Súdnemu dvoru po prvý raz určiť požiadavky týkajúce sa dokazovania, ktoré musia splniť inštitúcie Únie v prípade zložitých praktík obchádzania.
I. Právny rámec
5.
V čase skutkových okolností sporu sa ustanovenia upravujúce prijímanie antidumpingových opatrení Úniou nachádzali v nariadení (ES) č. 1225/2009 (
4
).
6.
Článok 13 tohto nariadenia sa týka obchádzania a znel:
„1.   Antidumpingové clo uložené podľa tohto nariadenia možno rozšíriť na dovozy podobných výrobkov, tiež mierne upravených, z tretích krajín; alebo dovozy mierne upravených podobných výrobkov z krajiny, ktorá podlieha opatreniam; alebo ich častí, keď dochádza k obchádzaniu platných opatrení. … Pod obchádzaním sa rozumie zmena v štruktúre obchodu medzi tretími krajinami a [Úniou], alebo medzi jednotlivými spoločnosťami tejto krajiny podliehajúcej opatreniam a [Úniou], ktorá vychádza z praxe, procesu alebo činnosti, pre ktorú neexistuje iná dostatočne náležitá príčina alebo iné ekonomické opodstatnenie okrem uloženia cla, a keď sú k dispozícii dôkazy o ujme alebo o oslabovaní nápravných účinkov cla v súvislosti s cenami a/alebo množstvami podobného výrobku, a keď sú k dispozícii dôkazy o dumpingu vo vzťahu k predtým stanoveným normálnym hodnotám pre podobné výrobky, ak je to potrebné v súlade s ustanoveniami článku 2.
Prax, postup alebo činnosť uvedené v prvom pododseku, okrem iného, zahŕňajú… skladanie súčastí prostredníctvom montáže v [Únii] alebo tretej krajine, za okolností uvedených v odseku 2.
2.   Montážna činnosť v [Únii] alebo v tretej krajine sa považuje za obchádzanie platných opatrení, ak:
a)
sa táto činnosť začala alebo podstatne vzrástla od začatia antidumpingového zisťovania alebo tesne pred jeho začatím a príslušné diely pochádzajú z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia; a
b)
príslušné diely tvoria 60 % alebo viac z celkovej hodnoty zmontovaného výrobku s výnimkou prípadov, kedy v žiadnom prípade nemožno uvažovať, že dochádza k obchádzaniu, ak sa hodnota, ktorá je pridaná privezeným dielom počas montážnej alebo kompletizačnej činnosti[,] je vyššia než 25 % výrobných nákladov, a
c)
nápravné účinky cla sú vážne oslabené z hľadiska cien a/alebo množstiev podobného zmontovaného výrobku a existujú dôkazy o dumpingu vo vzťahu k predtým stanoveným normálnym hodnotám na takéto alebo podobné výrobky.
3.   V zmysle tohto článku sa zisťovania začnú na základe podnetu Komisie alebo na základe žiadosti niektorého členského štátu alebo ktorejkoľvek zainteresovanej strany na základe dostatočných dôkazov, ktoré sa vzťahujú na faktory ustanovené v odseku 1. …
Zisťovania vykonáva Komisia. Komisii môžu pomáhať colné orgány a zisťovanie sa ukončí do deviatich mesiacov.
Ak skutočnosti, tak ako boli s konečnou platnosťou zistené, opodstatňujú rozšírenie opatrení, toto rozšírenie vykoná Komisia…
…
5.   Ustanoveniami tohto článku nie je dotknuté bežné uplatňovanie platných ustanovení, ktoré sa týkajú cla.“
II. Okolnosti predchádzajúce sporu a sporné nariadenie
7.
Okolnosti predchádzajúce sporu a sporné nariadenie sú opísané v bodoch 1 až 19 a 20 až 27 napadnutého rozsudku, na ktoré odkazujem, pokiaľ ide o ďalšie podrobnosti.
8.
Pre potreby tohto konania len pripomínam, že Únia už v roku 1993 uložila antidumpingové clo na dovoz bicyklov s pôvodom v Číne, ktoré bolo následne viackrát preskúmané a napokon v roku 2013 zachované vo výške 48,5 %. (
5
)
9.
V roku 2013 po prvom prešetrovaní obchádzania opatrení Únia vykonávacím nariadením (EÚ) č. 501/2013 (
6
) rozšírila toto antidumpingové clo na dovoz bicyklov odosielaných z Indonézie, Malajzie, zo Srí Lanky a z Tuniska.
10.
Na základe novej sťažnosti predloženej v roku 2014 Komisia začala druhé prešetrovanie obchádzania opatrení, ktoré sa tentoraz týkalo prípadného obchádzania antidumpingových opatrení uložených v roku 2013 na dovoz bicyklov s pôvodom v Číne prostredníctvom dovozu bicyklov odosielaných z Kambodže, Pakistanu a Filipín.
11.
Pokiaľ ide konkrétne o Pakistan, na tomto druhom prešetrovaní sa zúčastnila spoločnosť Kolachi, jediný výrobca bicyklov v Pakistane. Z tohto prešetrovania vyplynulo, že Kolachi nevyrábala bicyklové diely v Pakistane, ale kupovala ich na Srí Lanke a v Číne na účely montáže bicyklov v Pakistane. (
7
) Väčšinu dodávateľov spoločnosti Kolachi tvorili spoločnosti so sídlom na Srí Lanke, ktoré boli súčasťou skupiny, ku ktorej patrila uvedená spoločnosť – pričom majiteľom tejto skupiny bola osoba čínskeho pôvodu – a v prípade ktorých sa už konštatovalo, že sa zúčastnili na činnostiach spočívajúcich v obchádzaní antidumpingového cla uloženého Úniou na dovoz čínskych bicyklov. (
8
) Prešetrovanie tiež ukázalo, že jednak dodávateľ, od ktorého Kolachi nakupovala najviac (93 %) bicyklových dielov používaných pri jej montážnych činnostiach v Pakistane, teda spoločnosť Flying Horse Pvt Ltd, bola sprostredkovateľom, ktorý nakupoval významný objem týchto dielov od výrobcu bicyklových dielov so sídlom na Srí Lanke, a jednak týmto výrobcom nebol nikto iný než spoločnosť Great Cycles Pvt Ltd, jedna z uvedených spoločností prepojených so spoločnosťou Kolachi. Z prešetrovania vyplynulo, že väčšinu dielov dovezených zo Srí Lanky a nakúpených u spoločnosti Flying Horse vyrobila spoločnosť Great Cycles, pričom pri ich výrobe použila v značnej miere čínske materiály. Komisia tiež konštatovala existenciu súboru anomálií, ktoré vyvolávali pochybnosti o vzťahoch medzi spoločnosťami Flying Horse a Kolachi. (
9
)
12.
Dňa 18. mája 2015 prijala Komisia sporné nariadenie, ktorým rozšírila konečné antidumpingové clo vo výške 48,5 % uplatňujúce sa na dovoz bicyklov s pôvodom v Číne na dovoz bicyklov odosielaných okrem iného z Pakistanu bez ohľadu na to, či majú alebo nemajú deklarovaný pôvod v Pakistane. (
10
)
III. Konanie pred Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok
13.
Návrhom predloženým do kancelárie Všeobecného súdu 29. júla 2015 podala Kolachi žalobu, ktorou sa domáhala zrušenia sporného nariadenia v rozsahu, v akom sa jej týka. Počas konania pred Všeobecným súdom bol asociácii European Bicycle Manufacturers Association (EBMA) povolený vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Komisie. (
11
)
14.
Na podporu svojej žaloby o neplatnosť uviedla Kolachi jediný žalobný dôvod založený na porušení článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia. V prvej časti svojho jediného žalobného dôvodu Kolachi spochybnila analýzu Komisie týkajúcu sa nedostatočnej dôkaznej hodnoty osvedčení o pôvode „formulár typu A“, ktoré Kolachi predložila počas prešetrovania s cieľom preukázať, že diely vyrábané spoločnosťou Great Cycles mali skutočne pôvod na Srí Lanke. Komisia v spornom nariadení odmietla tieto formuláre z dôvodu viacerých nezrovnalostí. V druhej časti svojho jediného žalobného dôvodu Kolachi tvrdila, že Komisia nesprávne uplatnila článok 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia ako pravidlo o pôvode na výrobu bicyklových dielov na Srí Lanke, hoci prešetrovanie sa týkalo prípadného obchádzania v Pakistane.
15.
Všeobecný súd v napadnutom rozsudku uviedol odôvodnenie pozostávajúce z dvoch častí.
16.
Všeobecný súd najprv v bodoch 77 až 93 napadnutého rozsudku určil pravidlá upravujúce preukázanie splnenia podmienok stanovených v článku 13 ods. 2 základného nariadenia na účely konštatovania existencie montážnych činností predstavujúcich praktiky obchádzania.
17.
Všeobecný súd, ktorý vychádzal zo zásad sformulovaných v jeho rozsudku z 26. septembra 2000, Starway/Rada (T‑80/97, EU:T:2000:216, ďalej len „rozsudok Starway“), konkrétne v bode 83 napadnutého rozsudku konštatoval, že hoci vo všeobecnosti stačí odkázať jednoducho na „provenienciu“ dielov použitých pri montáži konečného výrobku na účely uplatnenia článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia, v prípade pochybností môže byť nevyhnutné overiť, či diely „z“ tretej krajiny majú v skutočnosti pôvod v inej krajine.
18.
Všeobecný súd ďalej v bodoch 84 a 85 napadnutého rozsudku vyložil pojmy „pochádzajú z“ použité v článku 13 ods. 2 písm. a) základného nariadenia v tom zmysle, že ich treba chápať ako odkaz na „dovozy“.
19.
Na základe toho Všeobecný súd v bodoch 86 a 87 napadnutého rozsudku najprv konštatoval, že vzhľadom na to, že minimálne 47 % dielov použitých pri montáži bicyklov v Pakistane bolo dovezených zo Srí Lanky po ich výrobe v tejto krajine, tieto diely možno považovať za „pochádzajúce“ zo Srí Lanky, a následne uviedol, že toto zistenie nebráni Komisii, aby v prípade pochybností overila, či diely „zo“ Srí Lanky mali v skutočnosti pôvod v krajine, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, ktorou bola v prejednávanej veci Čína.
20.
Na základe tohto výkladu článku 13 ods. 2 základného nariadenia Všeobecný súd následne v bodoch 94 až 119 napadnutého rozsudku overil, či Komisia mohla bez toho, aby sa dopustila nesprávneho právneho posúdenia, dospieť k záveru, že bicyklové diely pochádzajúce zo Srí Lanky boli v skutočnosti čínskeho pôvodu.
21.
Všeobecný súd v bodoch 94 až 106 napadnutého rozsudku zamietol prvú časť jediného žalobného dôvodu spoločnosti Kolachi týkajúcu sa dôkaznej hodnoty osvedčení o pôvode „formulár typu A“. Táto časť napadnutého rozsudku nie je predmetom odvolania.
22.
Naopak, v bodoch 107 až 119 napadnutého rozsudku Všeobecný súd vyhovel druhej časti jediného žalobného dôvodu spoločnosti Kolachi a konštatoval, že Komisia sa dopustila nesprávneho právneho posúdenia tým, že „analogicky“ uplatnila článok 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia na bicyklové diely kúpené na Srí Lanke na účely overenia ich pôvodu v rámci montážnych činností v Pakistane. Podľa Všeobecného súdu tým totiž Komisia v skutočnosti skúmala, či výroba bicyklových dielov na Srí Lanke obchádzala antidumpingové opatrenia uložené na bicykle s pôvodom v Číne, čo však nebolo predmetom predmetného prešetrovania. Okrem toho Komisia podľa Všeobecného súdu „analogicky“ uplatnila ustanovenie – článok 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia –, ktoré vzhľadom na to, že nie je pravidlom o pôvode, nebolo možné uplatniť na účely určenia pôvodu určitého tovaru.
23.
Všeobecný súd preto zrušil sporné nariadenie, pokiaľ ide o spoločnosť Kolachi.
IV. Návrhy účastníkov konania
24.
Dňa 8. decembra 2017 podala Komisia odvolanie proti napadnutému rozsudku. Týmto odvolaním Komisia navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok, zamietol žalobu a zaviazal spoločnosť Kolachi na náhradu trov konania alebo subsidiárne vrátil vec Všeobecnému súdu na ďalšie konanie a odložil rozhodnutie o trovách konania na oboch stupňoch na neskôr.
25.
Kolachi vo svojom vyjadrení k odvolaniu navrhuje, aby Súdny dvor v celom rozsahu zamietol odvolanie alebo subsidiárne opravil napadnutý rozsudok a potvrdil jeho výrok. Tiež navrhuje, aby Súdny dvor rozhodol, že Komisia znáša vlastné trovy odvolacieho konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli spoločnosti Kolachi, a že EBMA znáša vlastné trovy odvolacieho konania.
26.
EBMA navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok, zamietol žalobu a zaviazal spoločnosť Kolachi na náhradu trov konania na oboch stupňoch alebo subsidiárne vrátil vec Všeobecnému súdu na ďalšie konanie, odložil rozhodnutie o trovách prvostupňového konania na neskôr a zaviazal spoločnosť Kolachi na náhradu trov odvolacieho konania.
V. Analýza odvolania
A.
Stručné zhrnutie tvrdení účastníkov konania
27.
Komisia, ktorú podporuje EBMA, na podporu svojho odvolania uvádza jediný odvolací dôvod, ktorý sa delí na dve časti, založený na viacnásobnom nesprávnom právnom posúdení pri výklade článku 13 základného nariadenia. Tento odvolací dôvod smeruje proti bodom 83 až 93 a 107 až 119 napadnutého rozsudku.
28.
Komisia poukazuje najmä na výklad podaný Všeobecným súdom (
12
), ktorý v podstate stanovil domnienku, podľa ktorej sa predpokladá, že určitý diel pochádza „z“ určitej krajiny v zmysle článku 13 ods. 2 písm. a) základného nariadenia, len v prípade, ak je dovezený z tejto krajiny, inak povedané, ak bol odoslaný z tejto krajiny, pokiaľ Komisia nepreukáže, že tento diel „má pôvod“ v krajine, na ktorú sa vzťahuje antidumpingové opatrenie.
29.
V prvej časti svojho jediného odvolacieho dôvodu Komisia tvrdí, že tento výklad je nesprávny, lebo z neho vyplýva, že „provenienciu“ dielov použitých pri montáži nemožno preukázať iným prostriedkom než pravidlami o pôvode, čo nemá nijakú oporu v znení článku 13 základného nariadenia a odporuje zámeru normotvorcu v čase, keď prijal právnu úpravu zameranú proti obchádzaniu. Toto ustanovenie totiž zavádza právnu úpravu, ktorá je odlišná a nezávislá od pravidiel o pôvode. Okrem toho výklad, ktorý podal Všeobecný súd, znižuje účinnosť nástroja zameraného proti obchádzaniu. Kritériá stanovené pravidlami o pôvode by sa totiž museli overiť v prípade každého jednotlivého dielu, čo je v rámci prešetrovania obchádzania opatrení nemožné.
30.
V druhej časti Komisia tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keďže jeho výklad článku 13 ods. 2 základného nariadenia zahŕňa obmedzenie druhu dôkazu, ktorý môže Komisia použiť pri preukázaní, že diely použité pri montážnych činnostiach pochádzajú „z“ krajiny, na ktorú sa vzťahujú antidumpingové opatrenia, lebo Komisia nemôže poskytnúť tento dôkaz iným prostriedkom než pravidlami o pôvode.
31.
Kolachi nesúhlasí s tvrdeniami Komisie. Pokiaľ ide o prvú časť, zdôrazňuje, že ani základné nariadenie, ani skoršie nariadenia nevymedzujú pojem „z“. Tento pojem nie je teda autonómnym pojmom, ale má sa vykladať podľa podobných pojmov právnych predpisov Únie, najmä podľa colného pojmu „pôvod“, čo navyše vyplýva z článku 13 ods. 5 základného nariadenia.
32.
Okrem toho Komisia podľa spoločnosti Kolachi nesprávne vykladá napadnutý rozsudok. Všeobecný súd sa nevyjadril k preukázaniu proveniencie, ale k možnosti Komisie „overiť“ pôvod dielov. Všeobecný súd teda neobmedzil prostriedky, ktoré má Komisia k dispozícii, a tiež nerozhodol, že pojem „proveniencia“ vychádza z pravidiel o pôvode. Pravidlá o pôvode, ktoré stanovujú colné predpisy, sú v každom prípade primeraným kritériom na určenie „proveniencie“ dielov. Taký výklad potvrdzujú záväzky Únie prijaté v rámci Svetovej obchodnej organizácie (WTO). Naproti tomu prahové hodnoty stanovené v článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia nie sú relevantné pre určenie pôvodu určitého dielu. Navyše nie je vôbec preukázané, že výklad podaný Všeobecným súdom znižuje účinnosť pravidiel zameraných proti obchádzaniu.
33.
Pokiaľ ide o druhú časť, Kolachi tvrdí, že pokiaľ neexistuje výslovné ustanovenie týkajúce sa použitia kritérií uvedených v článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia pri určovaní pôvodu dielov, také použitie nie je povolené. Keďže toto ustanovenie tvorí výnimku zo všeobecných pravidiel ukladania antidumpingových ciel, treba ho vykladať reštriktívne. Okrem toho nemožno preukázať nijakú logickú súvislosť medzi kritériami uvedenými v článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia a určením proveniencie príslušných dielov.
34.
Kolachi pre prípad, že Súdny dvor by dospel k záveru, že napadnutý rozsudok vychádza z nesprávneho právneho posúdenia, subsidiárne navrhuje, aby Súdny dvor nahradil odôvodnenie tým, že v napadnutom rozsudku nahradí odkazy na pôvod dielov odkazom na ich provenienciu.
B.
Posúdenie
1. Úvodné poznámky
35.
Odvolanie Komisie, ktorú podporuje EBMA, smeruje tak proti konštatovaniu Všeobecného súdu uvedeného v bodoch 107 až 119 napadnutého rozsudku, podľa ktorého sa Komisia dopustila nesprávneho právneho posúdenia tým, že „analogicky“ uplatnila článok 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia na diely kúpené na Srí Lanke, ako aj proti teoretickému/výkladovému východisku, na ktorom spočíva toto konštatovanie, teda proti analýze pravidiel upravujúcich preukázanie splnenia podmienok stanovených v článku 13 ods. 2 základného nariadenia na to, aby bolo možné konštatovať existenciu montážnych činností predstavujúcich praktiky obchádzania, ktorú Všeobecný súd vykonal v bodoch 83 a 93 uvedeného rozsudku.
36.
Skôr než rozoberiem tvrdenia týkajúce sa jediného odvolacieho dôvodu uplatneného Komisiou proti napadnutému rozsudku, považujem za vhodné pripomenúť niektoré zásady týkajúce sa právnej úpravy Únie v oblasti obchádzania, ktoré boli sformulované v judikatúre.
2. Právna úprava Únie v oblasti obchádzania z hľadiska judikatúry
37.
Predovšetkým je potrebné poukázať na to, že právna úprava Únie zameraná proti obchádzaniu obsiahnutá v základnom nariadení nemá základ v antidumpingovom kódexe z roku 1994 (
13
), ale Únia ju prijala jednostranne. (
14
) Hoci totiž v rámci rokovaní WTO‑GATT bola otázka obchádzania predmetom diskusie, v rámci týchto rokovaní sa nepodarilo dospieť k dohode. (
15
)
38.
Z toho vyplýva, že právna úprava Únie v oblasti obchádzania, obsiahnutá v článku 13 základného nariadenia, predstavuje právny rámec, ktorý je síce súčasťou antidumpingovej právnej úpravy Únie, ale má vlastné špecifiká.
39.
Pokiaľ ide o ciele tejto právnej úpravy, Súdny dvor už objasnil, že vzhľadom na účel a systematiku základného nariadenia, najmä jeho odôvodnenia 19 a jeho článku 13, je jediným cieľom nariadenia, ktorým sa rozširuje konečné antidumpingové clo, zabezpečiť jeho účinnosť a zabrániť tomu, aby sa obchádzalo, a že opatrenie, ktorým sa rozširuje konečné antidumpingové clo, má preto iba podpornú povahu vo vzťahu k prvotnému aktu ukladajúcemu toto clo, ktorou sa chráni účinné uplatňovanie konečných opatrení. (
16
)
40.
Predpisy Únie zamerané proti obchádzaniu teda treba vykladať z hľadiska tohto cieľa, ktorým je zabezpečiť účinnosť antidumpingových opatrení prijatých Úniou a zabrániť tomu, aby sa tieto opatrenia obchádzali.
41.
Súdny dvor následne poskytol vo svojej judikatúre viaceré usmernenia týkajúce sa preukázania splnenia štyroch podmienok, ktoré musia byť splnené na preukázanie existencie obchádzania. (
17
)
42.
Súdny dvor totiž uviedol, že zo základného nariadenia, predovšetkým z jeho článku 13 ods. 3, vyplýva, že bremeno preukázania existencie obchádzania nesú inštitúcie. Keď sa teda inštitúcie rozhodnú rozšíriť antidumpingové clo, ktoré zaviedli na dovoz z určitej krajiny, na inú krajinu, sú povinné preukázať, že sú splnené všetky podstatné znaky obchádzania tohto cla uvedené v článku 13 ods. 1 tretej vete základného nariadenia. (
18
)
43.
Hoci je nesporné, že bremeno preukázania existencie praktík obchádzania nesú inštitúcie Únie, pri určovaní pravidiel týkajúcich sa úrovne dôkazu o obchádzaní predsa treba mať na zreteli dve úvahy vyplývajúce z judikatúry.
44.
Súdny dvor po prvé poukázal na to, že definícia obchádzania obsiahnutá v článku 13 ods. 1 základného nariadenia je formulovaná veľmi široko, čo dáva inštitúciám široký priestor pre voľnú úvahu. (
19
) Uznanie tohto širokého priestoru pre voľnú úvahu je napokon v súlade so širokou mierou voľnej úvahy, ktorou podľa ustálenej judikatúry vo všeobecnosti disponujú inštitúcie v oblasti spoločnej obchodnej politiky a osobitne v oblasti ochranných obchodných opatrení z dôvodu zložitosti hospodárskych, politických a právnych situácií, ktoré musia preskúmať. (
20
)
45.
Táto široká miera voľnej úvahy navyše znamená, že súdne preskúmanie takéhoto posúdenia sa obmedzuje na overenie toho, či boli dodržané procesné pravidlá, či sú skutkové zistenia, ktoré sa zohľadnili pri spornej voľbe, vecne správne a či nedošlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu týchto skutkových zistení alebo k zneužitiu právomoci. (
21
)
46.
Po druhé Súdny dvor tiež zdôraznil, že v rámci prešetrovania týkajúceho sa prípadnej existencie praktík obchádzania sú právomoci, ktorými disponujú inštitúcie Únie, dosť obmedzené. Na rozdiel od iných oblastí práva Únie, ako je napríklad oblasť porušovania práva hospodárskej súťaže, tieto inštitúcie nemajú právomoc donútiť dotknutých výrobcov/vývozcov k účasti na prešetrovaní alebo k poskytnutiu informácií. Sú teda závislé od dobrovoľnej spolupráce zainteresovaných strán pri poskytnutí potrebných informácií. (
22
)
47.
Okrem toho také prešetrovanie spravidla prebieha do veľkej miery v krajinách nachádzajúcich sa mimo Únie a vzťahujú sa naň značné časové obmedzenia. Podľa článku 13 ods. 3 druhého pododseku základného nariadenia sa totiž prešetrovanie zamerané proti obchádzaniu musí ukončiť do deviatich mesiacov.
48.
Súdny dvor naopak ešte nemal príležitosť konkrétne preskúmať pravidlá upravujúce preukázanie existencie montážnych činností predstavujúcich praktiky obchádzania podľa článku 13 ods. 2 základného nariadenia.
49.
Jediným súdnym rozhodnutím relevantným v tejto súvislosti je rozsudok Starway, na ktorý Všeobecný súd odkázal v napadnutom rozsudku s cieľom odôvodniť svoj výklad článku 13 ods. 2 základného nariadenia, ako to vyplýva z bodu 17 vyššie.
50.
V rozsudku Starway Všeobecný súd v podstate rozhodol, že na základe článku 13 ods. 2 základného nariadenia na to, aby sa montážna činnosť mohla považovať za obchádzanie platných antidumpingových opatrení, prináleží inštitúciám Únie preukázať, že diely tvoriace 60 % alebo viac z celkovej hodnoty zmontovaného výrobku pochádzajú z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia. Tieto inštitúcie na druhej strane však nie sú povinné preukázať, že tieto diely majú tiež pôvod v tejto krajine. Naproti tomu prináleží dotknutému hospodárskemu subjektu, ak chce, aby sa jeho montážne činnosti nepovažovali za praktiky obchádzania, predložiť dôkaz o tom, že uvedené diely majú pôvod v inej krajine. (
23
)
3. O výklade pojmov „pochádzajú z“ podľa článku 13 ods. 2 písm. a) základného nariadenia
51.
Tvrdenia uvedené Komisiou, ktorú podporuje EBMA, smerujúce proti napadnutého rozsudku treba preskúmať vzhľadom na zásady sformulované v judikatúre, ktoré boli opísané v predchádzajúcej kapitole. Tieto tvrdenia sa týkajú predovšetkým výkladu pojmov „pochádzajú z“ použitých v článku 13 ods. 2 písm. a) základného nariadenia, ktorý podal Všeobecný súd v napadnutom rozsudku.
52.
V tejto súvislosti pripomínam, že podľa tohto ustanovenia na to, aby sa montážne činnosti mohli považovať za praktiky obchádzania platných antidumpingových opatrení, je najmä potrebné, aby príslušné diely „pochádza[li] z“ krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia.
a) Úvahy Všeobecného súdu uvedené v napadnutom rozsudku
53.
Ako bolo uvedené v bode 18 vyššie, Všeobecný súd v bodoch 84 a 85 napadnutého rozsudku vyložil pojmy „pochádzajú z“ použité v článku 13 ods. 2 písm. a) základného nariadenia tak, že ich pripodobnil pojmu „dovoz“.
54.
Podľa výkladu Všeobecného súdu sa teda diely môžu považovať za diely „pochádzajúce“ z krajiny, na ktorú sa vzťahujú antidumpingové opatrenia, podľa článku 13 ods. 2 písm. a) základného nariadenia len vtedy, ak boli dovezené z tejto krajiny. V prípade, ak by príslušné diely boli dovezené – do krajiny, kde sa uskutočňujú montážne činnosti – z odlišnej krajiny, podľa Všeobecného súdu by ich Komisia mohla zohľadniť pri analýze, ktorú vykonáva v zmysle článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia, na účely určenia existencie montážnych činností obchádzajúcich antidumpingové opatrenie len v dvoch prípadoch: v prípade jednoduchého tranzitu dielov cez túto odlišnú (prechodnú) krajinu, alebo ak Komisia overí, že hoci tieto diely boli dovezené z odlišnej (prechodnej) krajiny, v skutočnosti majú pôvod v krajine, na ktorú sa vzťahujú opatrenia.
55.
Z úvah Všeobecného súdu teda v istom zmysle vyplýva, že Komisia by mala vykonať dvojfázovú analýzu na účely určenia proveniencie príslušných dielov podľa článku 13 ods. 2 písm. a) základného nariadenia. Najprv je potrebné, aby Komisia určila, či boli príslušné diely dovezené z krajiny, na ktorú sa vzťahujú antidumpingové opatrenia. Ak to nie je tak, Komisia môže následne ešte overiť, že hoci tieto diely boli dovezené z inej krajiny, v skutočnosti majú pôvod v krajine, na ktorú sa vzťahujú opatrenia.
56.
Všeobecný súd v napadnutom rozsudku založil svoj výklad pojmov „pochádzajú z“ podľa článku 13 ods. 2 základného nariadenia na dvojakom základe. Na jednej strane poukázal na skutočnosť, že viaceré ustanovenia základného nariadenia (
24
) systematicky pripájajú pojmy „pochádzajú z“ k pojmu „dovoz“, čo potvrdzuje analýza rôznych jazykových verzií týchto ustanovení. Na druhej strane poukázal na cieľ účinnosti opatrení, ktorých cieľom je bojovať s obchádzaním, ktorý je dôvodom existencie článku 13 základného nariadenia.
b) Výklad pojmov „pochádzajú z“
57.
Komisia a EBMA tvrdia, že výklad pojmov „pochádzajú z“, ktorý podal Všeobecný súd, je nesprávny a odporuje zmyslu ustanovení zameraných proti obchádzaniu.
58.
Za týchto podmienok je potrebné posúdiť, či je výklad pojmov „pochádzajú z“, ktorý podal Všeobecný súd v napadnutom rozsudku, správny.
59.
Na úvod – tak ako Všeobecný súd – poukazujem na to, že základné nariadenie neobsahuje definíciu predmetných pojmov.
60.
Podľa ustálenej judikatúry je pritom na účely výkladu určitého ustanovenia práva Únie potrebné zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou. (
25
)
61.
Pokiaľ ide v prvom rade o doslovný výklad, predovšetkým poznamenávam, že v znení článku 13 ods. 2 písm. a) základného nariadenia sa nenachádza výslovný odkaz na pojem „dovoz“. Ako navyše vyplýva z bodu 56 vyššie, Všeobecný súd pri odôvodnení svojho výkladu predmetných pojmov v skutočnosti vôbec nepoukázal na znenie ustanovenia, v ktorom sú tieto pojmy uvedené, ale naopak uprednostnil systematický a teleologický prístup.
62.
V tomto kontexte si však nie som istý, či skutočnosť, že normotvorca sa rozhodol nespojiť v predmetnom ustanovení – na rozdiel od iných ustanovení základného nariadenia – pojmy „pochádzajú z“ s pojmom „dovoz“, svedčí v prospech výkladu, podľa ktorého sú tieto dva pojmy podobné.
63.
Práve naopak, ak sú v ustanoveniach základného nariadenia spomenutých Všeobecným súdom tieto pojmy prepojené, slovo „z“ slúži na vysvetlenie slova „dovoz“, keďže jeho účelom je uviesť, odkiaľ dovezené výrobky „pochádzajú“. Naopak, v článku 13 ods. 2 písm. a) základného nariadenia sa pojmy „pochádzajú z“ vôbec nevzťahujú na pojem „dovoz“, ktorý sa v tomto ustanovení nenachádza, ale vzťahujú sa na príslušné diely. Uvedené pojmy slúžia na vysvetlenie pojmu „diely“ a ich účelom je uviesť, že na to, aby sa príslušné diely mohli zohľadniť pri analýze týkajúcej sa montážnych činností, musia „pochádzať“ konkrétne z krajiny, na ktorú sa vzťahujú antidumpingové opatrenia.
64.
Umelé prepojenie pojmov „proveniencia“ a „dovoz“, hoci také prepojenie nie je výslovne stanovené, v skutočnosti znamená obmedzenie dosahu prvého z týchto pojmov. Z doslovného hľadiska totiž vo francúzskom jazyku pojem „provenir“ („pochádzať“) znamená tak „venir de“ („prichádzať z“), ako aj „tirer son origine de“ („mať pôvod v“). (
26
) Výklad, ktorý obmedzuje význam tohto pojmu len na situáciu zodpovedajúcu prvému významu, keď diely priamo fyzicky pochádzajú – teda boli dovezené – z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, značne obmedzuje dosah pojmu „proveniencia“. Taký výklad totiž vylučuje všetky situácie zodpovedajúce druhému významu pojmu „provenir“ („pochádzať“), v ktorých diely nepriamo pochádzajú z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, konkrétne situácie, v ktorých príslušné diely síce priamo fyzicky nepochádzajú z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, ale napriek tomu ich možno považovať za diely, ktoré vznikli v tejto krajine.
65.
Okrem toho reštriktívnemu výkladu pojmu „proveniencia“, ktorý podal Všeobecný súd, odporuje analýza jednotlivých jazykových verzií predmetného ustanovenia, teda článku 13 ods. 2 písm. a) základného nariadenia, pričom Všeobecný súd v napadnutom rozsudku nevykonal túto analýzu. (
27
)
66.
Hoci je totiž vo viacerých jazykových verziách tohto ustanovenia použitý pojem rovnocenný francúzskym pojmom „provenir de“ („pochádzať z“) (
28
), v iných jazykových verziách, ako je nemecká a talianska jazyková verzia, sa výslovne spomína pôvod dielov „v krajine, na ktorú sa vzťahujú opatrenia“ (
29
), a v ďalších jazykových verziách sa používajú pojmy, ktoré sa zdajú byť menej jednoznačné, keďže sa môžu vzťahovať tak na provenienciu, ako aj na pôvod (
30
).
67.
Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že doslovná analýza predmetného ustanovenia svedčí skôr v neprospech výkladu, ktorý obmedzuje dosah pojmov „pochádzajú z“ na jednoduchý „dovoz“ z poslednej krajiny vývozu príslušných dielov.
68.
Naproti tomu prístup, ktorý zohľadňuje tak rôzne významy slovesa „pochádzať“, ako aj rôzne jazykové verzie predmetného ustanovenia, svedčí skôr v prospech širšieho výkladu tohto pojmu, ktorý prekračuje rámec jednoduchého pojmu „dovoz“ a zahŕňa tak prípad, keď príslušné diely priamo pochádzajú z krajiny, na ktorú sa vzťahujú antidumpingové opatrenia, ako aj prípad, keď tieto diely nepriamo pochádzajú z takej krajiny.
69.
Pokiaľ ide v druhom rade o kontext, ktorého súčasťou je predmetné ustanovenie, je potrebné poukázať na to, že – ako vyplýva z bodov 37 a 38 vyššie – vzhľadom na to, že právna úprava Únie v oblasti obchádzania, obsiahnutá v článku 13 základného nariadenia, nemá základ v antidumpingovom kódexe z roku 1994, treba ju považovať za osobitný právny rámec, ktorý je súčasťou antidumpingového práva Únie.
70.
Za týchto podmienok sa domnievam, že ak chce Všeobecný súd založiť výklad článku 13 ods. 2 základného nariadenia na odkaze na iné ustanovenia toho istého nariadenia, pričom niektoré z nich by mohli predstavovať prebratie osobitných záväzkov obsiahnutých v antidumpingovom kódexe z roku 1994 do práva Únie (
31
), je potrebné, aby vysvetlil dôvody, pre ktoré je tento odkaz odôvodnený, čo Všeobecný súd v prejednávanom prípade neurobil.
71.
Táto úvaha teda tiež svedčí v neprospech argumentácie, ktorú Všeobecný súd použil na odôvodnenie pripodobnenia pojmu „proveniencia“ pojmu „dovoz“.
72.
V treťom rade reštriktívny výklad pojmov „pochádzajú z“, ktorý podal Všeobecný súd v napadnutom rozsudku, podľa môjho názoru tiež nie je v súlade s cieľom právnej úpravy Únie zameranej proti obchádzaniu, ktorým je – ako vyplýva z bodov 39 a 40 vyššie – zabezpečiť účinnosť antidumpingových opatrení prijatých Úniou a zabrániť tomu, aby sa tieto opatrenia obchádzali.
73.
V tejto súvislosti je potrebné poukázať na to, že – ako som uviedol v bode 1 vyššie – v súčasnej ekonomickej situácii, ktorá sa vyznačuje globalizáciou medzinárodného obchodu a väčšími možnosťami premiestniť výrobu tovaru, a to najmä technologicky nenáročného tovaru, je pomerne jednoduché uplatňovať stále zložitejšie formy obchádzania. V takom kontexte má zásadný význam, aby Únia disponovala ochrannými obchodnými nástrojmi spôsobilými účinne reagovať na také výzvy tým, že sa zaručí účinná ochrana výrobného odvetvia Únie pred dovozom dumpingových výrobkov. Ustanovenia zamerané proti obchádzaniu uvedené v článku 13 základného nariadenia treba vykladať z tohto hľadiska.
74.
V tejto súvislosti poukazujem na to, že výklad pojmov „pochádzajú z“ podľa článku 13 ods. 2 písm. a) základného nariadenia, ktorý podal Všeobecný súd, umožňuje Komisii konštatovať, že diely „pochádzajú“ z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, len na základe zistenia fyzického pohybu (konkrétne jednoduchého dovozu) dielov z prvej uvedenej krajiny do krajiny, v ktorej sa uskutočňuje montáž.
75.
Pritom je pravda – ako Všeobecný súd poznamenal v bode 85 napadnutého rozsudku –, že taký prístup zjednodušuje preukázanie splnenia podmienky týkajúcej sa „proveniencie“ v prípadoch obchádzania opatrení prostredníctvom montáže dielov, ktoré možno vymedziť ako „tradičné“, teda v prípadoch, v ktorých sa diely, ktoré sa napokon namontujú do konečného výrobku, priamo dovezú z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia.
76.
V takom prípade má totiž tento výklad za následok, že jednoduché zistenie Komisie, že diely boli dovezené z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, zakladá určitú domnienku, že uvedené diely „pochádzajú“ z tejto krajiny, ktorú môžu dotknuté hospodárske subjekty prípadne vyvrátiť. (
32
)
77.
Situácia je však úplne iná v prípade „zložitých“ praktík obchádzania, ktorých súčasťou sú nadväzujúce alebo viaceré montážne činnosti uskutočňované v rôznych krajinách, pričom tieto praktiky tiež musia patriť do pôsobnosti právnej úpravy zameranej proti obchádzaniu, ktorá je uvedená v článku 13 základného nariadenia.
78.
Na rozdiel od „tradičných“ montážnych činností totiž v prípade „zložitých“ praktík obchádzania výklad pojmov „pochádzajú z“, ktorý podal Všeobecný súd, má za následok vznik určitej domnienky, že príslušné diely „pochádzajú“ z krajiny dovozu podľa článku 13 ods. 2 písm. a) základného nariadenia. To znamená, že podľa dvojfázového prístupu, ktorý použil Všeobecný súd, v takých prípadoch aj napriek existencii nepriamych dôkazov so značnou dôkaznou hodnotou, ktoré môžu odôvodniť oprávnené podozrenia, pokiaľ ide o existenciu praktík obchádzania, bremeno preukázania (
33
) pôvodu uvedených dielov nenesú dotknuté hospodárske subjekty, ale inštitúcie Únie.
79.
Taký prístup pritom spôsobuje značné sprísnenie bremena preukázania existencie praktík obchádzania spočívajúcich v zložitých montážnych činnostiach, ktoré nesú inštitúcie Únie. Uvedený prístup navyše odporuje prístupu použitému v rozsudku Starway, na ktorý poukázal samotný Všeobecný súd. (
34
)
80.
Domnievam sa, že výklad, ktorý má za následok značné sprísnenie bremena preukázania existencie obchádzania, ktoré nesú inštitúcie Únie, nemožno považovať za výklad, ktorý zodpovedá cieľu účinnosti, ktorý je dôvodom existencie pravidiel zameraných proti obchádzaniu spomenutých v bodoch 39, 40 a 72 vyššie. Taký záver je ešte nevyhnutnejší vzhľadom na úvahy týkajúce sa povahy prešetrovania zameraného proti obchádzaniu a právomocí, ktoré majú v tejto súvislosti inštitúcie Únie, uvedené v bodoch 46 a 47 vyššie.
81.
Okrem toho v štvrtom rade, ako Komisia správne poznamenala, výklad článku 13 ods. 2 základného nariadenia, z ktorého vyplýva inštitúciám Únie povinnosť preukázať pôvod dovezených dielov, zrejme odporuje zámeru normotvorcu upustiť od požiadavky, aby inštitúcie preukázali pôvod – v technickom zmysle colných predpisov – dielov, ktorých sa týkajú montážne činnosti. Hoci totiž pravidlá Únie zamerané proti obchádzaniu pôvodne stanovovali možnosť rozšíriť konečné antidumpingové clo v prípade montáže „dielov… s pôvodom v krajine vývozu výrobku, na ktorý sa vzťahuje antidumpingové clo“ [neoficiálny preklad] (
35
), od prijatia nariadenia (ES) č. 3283/94 (
36
) je pojem „pôvod“ nahradený v ustanovení týkajúcom sa montážnych činností pojmami „pochádzajú z“, v dôsledku čoho sa možno oprávnene domnievať, že taká zmena vyjadruje zámer normotvorcu prestať používať v tejto súvislosti pojem „pôvod“ v technickom zmysle (
37
) a – pokiaľ ide o tento aspekt – zmeniť podmienky na určenie existencie obchádzania (
38
). Z toho vyplýva, že po nadobudnutí účinnosti týchto nových pravidiel, potvrdených v znení základného nariadenia uplatniteľnom v prejednávanej veci, inštitúcie Únie už nie sú povinné preukázať „pôvod“ dielov v technickom zmysle colných predpisov, ale musia len preukázať, že tieto diely pochádzajú z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, čo znamená, že pojmu „proveniencia“ treba pripísať pružnejší a širší význam než pojmu „pôvod“ (
39
).
82.
Na záver konštatujem, že zo všetkých vyššie uvedených úvah vyplýva, že podľa môjho názoru je reštriktívny výklad pojmov „pochádzajú z“ podľa článku 13 ods. 2 písm. a) základného nariadenia, ktorý podal Všeobecný súd v bodoch 84 a 85 napadnutého rozsudku a ktorým pripodobnil tieto pojmy pojmu „dovoz“, nesprávny.
83.
Naopak sa domnievam, že z doslovného, systematického, teleologického a historického výkladu tohto ustanovenia vyplýva, že pojmy „pochádzajú z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia“ sa majú vykladať široko, v tom zmysle, že pojem „proveniencia“ zahŕňa tak prípad, keď príslušné diely priamo pochádzajú z uvedenej krajiny, ako aj prípad, keď nepriamo pochádzajú z tejto krajiny.
4. O pravidlách upravujúcich preukázanie existencie praktík obchádzania spočívajúcich v montážnych činnostiach podľa článku 13 ods. 2 základného nariadenia
84.
Všeobecný súd v napadnutom rozsudku založil svoje určenie pravidiel upravujúcich dôkazy, ktoré musia inštitúcie Únie predložiť na účely preukázania existencie praktík obchádzania spočívajúcich v montážnych činnostiach podľa článku 13 ods. 2 základného nariadenia, na výklade pojmov „pochádzajú z“ na rozlišovaní, ktoré vyplýva z tohto výkladu, medzi provenienciou príslušných dielov, ktorá je podľa Všeobecného súdu výsledkom dovozu, na jednej strane a pôvodom týchto dielov, ktorý by Komisia prípadne mala overiť, na druhej strane.
85.
Komisia, ktorú podporuje EBMA, vo svojom odvolaní napáda aj tento aspekt napadnutého rozsudku.
86.
V tejto súvislosti predovšetkým pripomínam, že – ako vyplýva z bodov 41 a 42 vyššie – Súdny dvor už uviedol, že bremeno preukázania existencie obchádzania nesú inštitúcie Únie. Napriek tomu treba overiť, ako sa má toto dôkazné bremeno uplatniť v konkrétnom prípade a aká úroveň dôkazu sa vyžaduje od inštitúcií v jednotlivých situáciách, ktoré môžu nastať.
87.
Za týchto podmienok považujem za potrebné odlíšiť dve kategórie prípadov: na jednej strane prípady, ktoré som označil ako „tradičné“ prípady obchádzania, teda prípady, v ktorých príslušné diely – ktoré sa napokon namontujú do konečného výrobku –, pochádzajú priamo z krajiny, na ktorú sa vzťahujú antidumpingové opatrenia, a na druhej strane prípady „zložitých“ praktík obchádzania, ktorých súčasťou sú nadväzujúce alebo viaceré montážne činnosti uskutočňované v jednej alebo viacerých rôznych krajinách a v ktorých sa príslušné diely nepriamo dostanú do krajiny, v ktorej sa uskutočňuje montáž.
88.
V prvej kategórii prípadov na preukázanie, že príslušné diely priamo pochádzajú z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, podľa môjho názoru postačuje – tak ako Všeobecný súd rozhodol v napadnutom rozsudku a ako vyplýva z bodov 74 až 76 vyššie –, aby Komisia preukázala, že príslušné diely boli dovezené z krajiny, na ktorú sa vzťahujú antidumpingové opatrenia. V takom prípade dotknuté hospodárske subjekty po preukázaní priamej proveniencie týchto dielov ešte stále môžu vyvrátiť domnienku priamej proveniencie založenej na dovoze dielov z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia tým, že preukážu, že príslušné diely v skutočnosti majú pôvod v inej krajine. (
40
)
89.
Také určenie pravidiel upravujúcich dokazovanie v tejto kategórii prípadov podľa môjho názoru úplne zodpovedá cieľu účinnosti pravidiel zameraných proti obchádzaniu.
90.
V druhej kategórii prípadov, teda v prípadoch, keď sú inštitúcie konfrontované s tým, že príslušné diely nepriamo pochádzajú z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, okrem prípadu jednoduchého tranzitu dielov cez prechodnú krajinu, však preukázanie existencie zložitých praktík obchádzania spočívajúcich vo viacerých montážnych činnostiach nemôže byť také bezprostredné.
91.
Napriek tomu v prípade, ak by sa počas prešetrovania ukázalo, že hoci diely namontované do konečného výrobku boli dovezené z inej krajiny, než je krajina, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, v skutočnosti ich v značnej miere tvoria diely, ktoré boli pôvodne vyrobené v krajine, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, alebo pri výrobe ktorých boli v značnej miere použité súčiastky alebo materiály s pôvodom v tejto poslednej uvedenej krajine, úroveň dôkazu, ktorý musí poskytnúť Komisia na konštatovanie praktík obchádzania, možno podľa môjho názoru znížiť.
92.
Za takých okolností je totiž podľa môjho názoru opodstatnené umožniť Komisii, aby na základe „súboru súhlasných nepriamych dôkazov“ (
41
) preukázala, že tieto diely nepriamo pochádzajú z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, podľa článku 13 ods. 2 písm. a) základného nariadenia, s cieľom zohľadniť ich pri analýze, ktorú vykonáva podľa článku 13 ods. 2 písm. b) uvedeného nariadenia. Príkladmi nepriamych dôkazov, ktoré Komisia môže v takejto situácii zohľadniť pri svojej analýze týkajúcej sa určenia nepriamej proveniencie príslušných dielov, sú existencia prepojení medzi spoločnosťami pôsobiacimi v jednotlivých fázach výrobného reťazca, účasť niektorých z týchto spoločností na praktikách obchádzania v minulosti a indície o nízkej hodnote pridanej pri čiastočných montážach.
93.
V takom prípade po tom, čo Komisia na základe „súboru súhlasných nepriamych dôkazov“ určí, že príslušné diely nepriamo pochádzajú z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, podľa článku 13 ods. 2 písm. a) základného nariadenia, dotknutý hospodársky subjekt ešte stále môže preukázať, že hoci sú tieto diely, ktoré boli dovezené z prechodnej krajiny, v značnej miere tvorené dielmi s pôvodom v krajine, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, alebo pri ich výrobe boli v značnej miere použité súčiastky alebo materiály s pôvodom v tejto krajine a napriek existencii nepriamych dôkazov so značnou dôkaznou hodnotou, ktoré jednoznačne podporujú podozrenie z existencie obchádzania, tieto diely v skutočnosti majú pôvod v uvedenej prechodnej krajine alebo prípadne v inej krajine. Na tento účel môže uvedený hospodársky subjekt napríklad predložiť vierohodné osvedčenia, ktoré potvrdzujú, že príslušné diely majú pôvod v prechodnej krajine. Tiež môže preukázať, že tieto diely boli v prechodnej krajine skutočne upravené v takej významnej miere, že došlo k zmene ich povahy, ako aj to, že vykonanie týchto čiastočných úprav je založené na objektívnych ekonomických dôvodoch, ktoré odôvodňujú existenciu výrobného reťazca nachádzajúceho sa vo viacerých krajinách.
94.
Taká kvalifikácia pravidiel upravujúcich dokazovanie v prípade viacerých montážnych činností podľa môjho názoru umožňuje dodržať zásadu, podľa ktorej prináleží inštitúciám Únie preukázať praktiky obchádzania, a zároveň je tiež v súlade s cieľom účinnosti pravidiel zameraných proti obchádzaniu. Rovnako zohľadňuje osobitnú povahu právomocí, ktorú majú inštitúcie Únie v rámci prešetrovania zameraného proti obchádzaniu, a časové obmedzenia, ktoré sa vzťahujú na tieto inštitúcie pri takom prešetrovaní, ako to bolo uvedené v bodoch 46 a 47 vyššie.
95.
Dvojfázový prístup odporúčaný Všeobecným súdom, ktorý bol opísaný v bodoch 54 a 55 vyššie, naopak vychádza z nesprávneho výkladu článku 13 ods. 2 základného nariadenia.
5. Záver
96.
Na určení pravidiel upravujúcich preukázanie obchádzania vyplývajúcom z výkladu pojmu „proveniencia“ podaného v napadnutom rozsudku, ktorý je podľa môjho názoru nesprávny, spočívajú všetky úvahy, na základe ktorých Všeobecný súd dospel k záveru, že Komisia sa dopustila nesprávneho právneho posúdenia a že sporné nariadenie preto bolo potrebné zrušiť. Podľa Všeobecného súdu totiž vzhľadom na to, že príslušné diely boli dovezené – a teda z jeho pohľadu „pochádzali“ – zo Srí Lanky, Komisia bola povinná overiť ich čínsky pôvod, ak ich chcela zohľadniť pri analýze montážnych činností podľa článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia. Komisia sa teda dopustila údajného nesprávneho právneho posúdenia pri overení čínskeho pôvodu týchto dielov, keďže na tento účel „analogicky“ použila kritériá stanovené v článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia.
97.
Z toho vyplýva, že nesprávne posúdenie Všeobecného súdu pri výklade pojmov „pochádzajú z“ malo za následok, že Všeobecný súd nesprávne určil pravidlá upravujúce preukázanie existencie zložitých praktík obchádzania prostredníctvom montáže podľa článku 13 ods. 2 základného nariadenia, pričom na tomto určení spočíva konštatovanie Všeobecného súdu, že Komisia sa dopustila nesprávneho právneho posúdenia.
98.
Za týchto podmienok je potrebné konštatovať, že napadnutý rozsudok vychádza z viacnásobného nesprávneho právneho posúdenia pri výklade článku 13 ods. 2 základného nariadenia, ktoré narúša základ záveru, ku ktorému dospel Všeobecný súd v napadnutom rozsudku. Z toho vyplýva, že odvolaniu podanému Komisiou, ktorú podporuje EBMA, treba podľa môjho názoru vyhovieť a v dôsledku toho treba napadnutý rozsudok zrušiť. (
42
)
VI. O žalobe
99.
Podľa článku 61 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie môže Súdny dvor v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu sám vydať konečný rozsudok, ak to stav konania dovoľuje. Domnievam sa, že v prejednávanej veci je to tak.
100.
Na podporu svojej žaloby uviedla Kolachi jediný žalobný dôvod založený na porušení článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia. Kolachi v podstate vytkla Komisii, že po prvé uplatnila toto ustanovenie na výrobné činnosti na Srí Lanke, hoci prešetrovanie sa týkalo údajného obchádzania prostredníctvom montáže v Pakistane, po druhé sa dopustila nesprávneho právneho posúdenia tým, že považovala uvedené ustanovenie za pravidlo o pôvode, a po tretie neprijala nijaké opatrenie na uplatnenie pravidiel o pôvode stanovených colnými predpismi Únie.
101.
V tejto súvislosti je potrebné predovšetkým poukázať na to, že podľa informácií, ktoré Kolachi sama poskytla počas prešetrovania, bolo 93 % dielov použitých pri montáži bicyklov v Pakistane dodaných prostredníctvom spoločnosti Flying Horse. Tieto diely boli dovezené sčasti – v rozsahu 46 % všetkých namontovaných dielov – z Číny a sčasti – v rozsahu 47 % všetkých namontovaných dielov – zo Srí Lanky. Prešetrovanie ukázalo, že väčšinu dielov dovezených zo Srí Lanky, ktoré boli kúpené od spoločnosti Flying Horse, a to rámy, vidlice, zliatinové ráfiky a plastové kolesá, v skutočnosti vyrobila Great Cycles a pri ich výrobe použila v značnej miere čínske materiály. Okrem toho z prešetrovania vyplynulo, že Great Cycles bola spoločnosťou prepojenou so spoločnosťou Kolachi, ktorá predtým bola zapojená do praktík obchádzania. Ako vyplýva z odôvodnenia 99 sporného nariadenia, Komisia tiež konštatovala, že vzťahy medzi spoločnosťami Flying Horse a Kolachi vyvolávali pochybnosti. Všetky tieto okolnosti sú preukázané a Kolachi ich nepopiera. Počas pojednávania na Súdnom dvore Kolachi v nadväznosti na konkrétne otázky, ktoré jej boli položené, dokonca výslovne potvrdila, že diely vyrobené na Srí Lanke boli „prerobené“ z dielov čínskeho pôvodu.
102.
Odôvodnenia 98 až 101 sporného nariadenia, v ktorých Komisia dospela k záveru, že Kolachi vykonávala montážne činnosti predstavujúce praktiky obchádzania v zmysle článku 13 ods. 2 základného nariadenia, treba posúdiť s prihliadnutím na zistenia vyplývajúce z prešetrovania.
103.
Z odôvodnení 98 a 99 sporného nariadenia pritom vyplýva, že Komisia dospela k záveru, že diely, ktoré Kolachi kúpila od spoločnosti Flying Horse, síce boli dovezené zo Srí Lanky, no v skutočnosti (nepriamo) pochádzali z Číny v zmysle článku 13 ods. 2 písm. a) základného nariadenia, na základe nasledujúcich skutočností: po prvé na základe konštatovania, že spoločnosti Kolachi sa nepodarilo preukázať, že tieto diely mali pôvod na Srí Lanke (
43
), a po druhé na základe viacerých nepriamych dôkazov, ktoré spochybňovali vzťahy medzi spoločnosťou Flying Horse, ktorá vystupovala ako sprostredkovateľ spoločnosti prepojenej so spoločnosťou Kolachi – konkrétne spoločnosti Great Cycles –, a samotnou spoločnosťou Kolachi. Komisia na základe týchto skutočností v poslednej vete odôvodnenia 99 sporného nariadenia dospela k záveru, že v posudzovanom prípade boli splnené kritériá stanovené v článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia.
104.
Komisia až v reakcii na tvrdenie uvedené spoločnosťou Kolachi, ktoré bolo zhrnuté v poslednej vete odôvodnenia 100 sporného nariadenia a ktorým Kolachi vytýkala Komisii, že použila článok 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia ako pravidlo o pôvode, v poslednej vete odôvodnenia 101 sporného nariadenia po tom, čo poznamenala, že „článok 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia ako taký skutočne nie je pravidlom pôvodu“, uviedla, že sa správne „domnievala, že viac ako 60 % týchto častí bolo vyrobených zo surovín z Číny a pridaná hodnota bola menej ako 25 % výrobných nákladov, a preto bolo možné dospieť k záveru, že tieto časti samotné pochádzajú z Číny“.
105.
Vzhľadom na všetky skutočnosti vyplývajúce z prešetrovania a zo znenia sporného nariadenia sa domnievam, že po prvé na základe pravidiel upravujúcich preukázanie „zložitých“ montážnych činností, ktoré som navrhol v bodoch 91 až 93 vyššie, bola Komisia v posudzovanom prípade oprávnená konštatovať, že diely, ktoré boli kúpené od spoločnosti Flying Horse a dovezené zo Srí Lanky, ale ktoré vyrobila Great Cycles, nepriamo pochádzali z Číny. Bolo totiž preukázané, že uvedené diely boli vyrobené na Srí Lanke, pričom pri ich výrobe boli v značnej miere použité čínske súčiastky a materiály. Okrem toho Komisia disponovala súborom súhlasných nepriamych dôkazov, ktorý jednoznačne podporoval podozrenie z účasti spoločnosti Kolachi na zložitých praktikách obchádzania. Za týchto okolností na základe uvedených pravidiel upravujúcich dokazovanie prináležalo spoločnosti Kolachi, aby preukázala, že príslušné diely mali pôvod na Srí Lanke, čo sa tejto spoločnosti určite nepodarilo preukázať.
106.
Po druhé z toho vyplýva, že za takých podmienok na určenie, že uvedené diely nepriamo pochádzali z Číny, Komisia vôbec nebola povinná overiť ich pôvod uplatnením akéhokoľvek pravidla o pôvode podľa colných predpisov alebo „analogickým“ uplatnením kritérií stanovených v článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia ako pravidla o pôvode.
107.
Po tretie podľa môjho názoru zo znenia relevantných odôvodnení sporného nariadenia vyplýva, že Komisia v každom prípade nepoužila „analogicky“ kritériá stanovené článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia ako pravidlo o pôvode na účely určenia, že príslušné diely nepriamo pochádzali z Číny. Konštatovanie, že tieto diely nepriamo pochádzali z Číny, totiž vyplýva z výslovných záverov, ktoré Komisia vyvodila z poslednej vety odôvodnenia 98 a z predposlednej vety odôvodnenia 99 sporného nariadenia na základe nepriamych dôkazov so značnou dôkaznou hodnotou, ktorými disponovala. Skutočnosť, že Komisia v reakcii na konkrétne tvrdenie uvedené spoločnosťou Kolachi tiež konštatovala, že v prípade príslušných dielov vyrobených na Srí Lanke sú kritériá stanovené v článku 13 ods. 2 písm. b) základného nariadenia tiež splnené, je len doplňujúcim nepriamym dôkazom, ktorý môže len presvedčivejšie podporiť záver, ku ktorému Komisia už dospela a ktorý mala Kolachi prípadne vyvrátiť predložením spoľahlivých dôkazov o tom, že uvedené diely mali pôvod na Srí Lanke.
108.
Zo všetkých vyššie uvedených úvah vyplýva, že podľa môjho názoru treba všetky tri výhrady uvedené v rámci jediného žalobného dôvodu uplatneného spoločnosťou Kolachi zamietnuť, a preto treba žalobu o neplatnosť podanú spoločnosťou Kolachi v celom rozsahu zamietnuť.
VII. O trovách
109.
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou o veci, rozhodne aj o trovách konania. Podľa článku 138 ods. 1 uvedeného rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1 účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
110.
Ak si Súdny dvor osvojí moje posúdenia týkajúce sa odvolania Komisie, Kolachi bude účastníkom konania, ktorý vo veci nemal úspech. Za týchto podmienok vzhľadom na to, že Komisia a EBMA navrhli zaviazať spoločnosť Kolachi na náhradu trov konania, navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol, že táto spoločnosť je povinná nahradiť trovy tak prvostupňového konania, ako aj odvolacieho konania, ktoré vznikli Komisii a asociácii EBMA.
VIII. Návrh
111.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto:
1.
Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 10. októbra 2017, Kolachi Raj Industrial/Komisia (T‑435/15, EU:T:2017:712), sa zrušuje.
2.
Žaloba o neplatnosť podaná spoločnosťou Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd na Všeobecnom súde vo veci T‑435/15 sa zamieta.
3.
Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd je povinná nahradiť trovy prvostupňového konania, ako aj odvolacieho konania, ktoré vznikli Európskej komisii a asociácii European Bicycle Manufacturers Association (EBMA).
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	EU:T:2017:712.
(
3
)	Vykonávacie nariadenie Komisie z 18. mája 2015, ktorým sa konečné antidumpingové clo uložené vykonávacím nariadením (EÚ) č. 502/2013 na dovoz bicyklov s pôvodom v Čínskej ľudovej republike rozširuje na dovoz bicyklov odosielaných z Kambodže, Pakistanu a Filipín bez ohľadu na to, či majú alebo nemajú deklarovaný pôvod v Kambodži, Pakistane a na Filipínach (Ú. v. EÚ L 122, 2015, s. 4).
(
4
)	Nariadenie Rady z 30. novembra 2009 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva (Ú. v. EÚ L 343, 2009, s. 51), zmenené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 37/2014 z 15. januára 2014 (Ú. v. EÚ L 18, 2014, s. 1) (ďalej len „základné nariadenie“).
(
5
)	Pozri nariadenie Rady (EÚ) č. 502/2013 z 29. mája 2013, ktorým sa mení vykonávacie nariadenie (EÚ) č. 990/2011, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz bicyklov s pôvodom v Čínskej ľudovej republike, po predbežnom preskúmaní podľa článku 11 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1225/2009 (Ú. v. EÚ L 153, 2013, s. 17). Pozri body 1 až 5 napadnutého rozsudku, pokiaľ ide o odkazy na predchádzajúce nariadenia.
(
6
)	Vykonávacie nariadenie Rady z 29. mája 2013, ktorým sa konečné antidumpingové clo uložené vykonávacím nariadením (EÚ) č. 990/2011 na dovoz bicyklov s pôvodom v Čínskej ľudovej republike rozširuje na dovoz bicyklov odosielaných z Indonézie, Malajzie, zo Srí Lanky a z Tuniska bez ohľadu na to, či majú alebo nemajú deklarovaný pôvod v Indonézii, Malajzii, na Srí Lanke a v Tunisku (Ú. v. EÚ L 153, 2013, s. 1).
(
7
)	Pozri bod 8 napadnutého rozsudku.
(
8
)	Pozri body 9 a 11 napadnutého rozsudku.
(
9
)	Body 12 a 13 napadnutého rozsudku.
(
10
)	Pozri článok 1 ods. 1 sporného nariadenia.
(
11
)	Uznesenie predsedu siedmej komory Všeobecného súdu z 9. marca 2016.
(
12
)	Komisia poukazuje najmä na body 83, 87, 92 a 108 napadnutého rozsudku.
(
13
)	Dohoda o uplatňovaní článku VI Všeobecnej dohody o clách a obchode z roku 1994 (Ú. v. ES L 336, 1994, s. 103; Mim. vyd. 11/021, s. 189) obsiahnutá v prílohe 1A Dohody o založení Svetovej obchodnej organizácie, schválenej rozhodnutím Rady 94/800/ES z 22. decembra 1994 týkajúcim sa uzavretia dohôd v mene Európskeho spoločenstva, pokiaľ ide o záležitosti v rámci jeho kompetencie, ku ktorým sa dospelo na Uruguajskom kole multilaterálnych rokovaní (1986 – 1994) (Ú. v. ES L 336, 1994, s. 1; Mim. vyd. 11/021, s. 80).
(
14
)	Pozri odôvodnenie 19 základného nariadenia. V tejto súvislosti pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mengozzi v spojených veciach Maxcom a i./Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P a C‑259/15 P, EU:C:2016:712, bod 5), ako aj návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Bot vo veci Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, body 10 a 11).
(
15
)	Pozri v tejto súvislosti odôvodnenie 19 základného nariadenia.
(
16
)	Pozri rozsudky zo 6. júna 2013, Paltrade (C‑667/11, EU:C:2013:368, bod 28), a zo 17. decembra 2015, APEX (C‑371/14, EU:C:2015:828, body 50 a 53). V tejto súvislosti pozri tiež odôvodnenie 19 základného nariadenia, ako aj bod 85 rozsudku Starway.
(
17
)	Z definície obsiahnutej v článku 13 ods. 1 tretej vete základného nariadenia vyplýva, že na preukázanie existencie obchádzania musia byť splnené štyri podmienky: po prvé musí existovať zmena v štruktúre obchodu medzi dotknutou treťou krajinou a Úniou; po druhé táto zmena musí vychádzať z praxe, procesu alebo činnosti, pre ktorú neexistuje iná dostatočne náležitá príčina alebo iné ekonomické opodstatnenie okrem uloženia cla, po tretie musia existovať dôkazy o existencii ujmy a po štvrté musia existovať dôkazy o existencii dumpingu.
(
18
)	Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mengozzi v spojených veciach Maxcom a i./Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P a C‑259/15 P, EU:C:2016:712, bod 45 a citovaná judikatúra), a v tomto zmysle tiež rozsudok z 26. januára 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P a C‑259/15 P, EU:C:2017:61, body 56 až 58).
(
19
)	Pozri rozsudok zo 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, bod 48).
(
20
)	Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mengozzi v spojených veciach Maxcom a i./Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P a C‑259/15 P, EU:C:2016:712, bod 44), ako aj rozsudky zo 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, bod 29), a z 26. januára 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P a C‑259/15 P, EU:C:2017:61, bod 54 a citovaná judikatúra).
(
21
)	Tamže.
(
22
)	Pozri v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mengozzi v spojených veciach Maxcom a i./Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P a C‑259/15 P, EU:C:2016:712, bod 49 a citovaná judikatúra).
(
23
)	Pozri body 84, 85 a 88 rozsudku Starway, ako aj body 79 až 81 napadnutého rozsudku.
(
24
)	V bode 84 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konkrétne uvádza odôvodnenie 8, ako aj článok 2 ods. 7 písm. a), článok 3 ods. 4, článok 9 ods. 5 a 6 a článok 13 ods. 1 základného nariadenia.
(
25
)	Pozri rozsudok z 12. októbra 2017, Tigers (C‑156/16, EU:C:2017:754, bod 21 a citovaná judikatúra).
(
26
)	Pozri definíciu pojmu „provenir“ („pochádzať“) uvedenú v Le Petit Larousse illustré, vydanie z roku 2011. Paris: Larousse. V tomto kontexte však pojem „origine“ („pôvod“) nemožno chápať v technickom zmysle colných predpisov ako „origine“ („pôvod“). Pozri v tejto súvislosti úvahy týkajúce sa historického výkladu predmetného ustanovenia uvedené v bode 81 nižšie.
(
27
)	V tejto súvislosti poukazujem na to, že Všeobecný súd nevykonal analýzu jednotlivých jazykových verzií predmetného ustanovenia, ale vykonal analýzu jazykových verzií článkov základného nariadenia spomenutých v bode 84 napadnutého rozsudku a v poznámke pod čiarou 24 vyššie, v ktorých sú pojmy „pochádzajú z“ spojené s pojmom „dovoz“.
(
28
)	Ide konkrétne o španielsku („procedan del“), grécku („προέρχονται από“), anglickú („are from“), chorvátsku („iz“), lotyšskú („nāk no“), litovskú („ira iš“), portugalskú („provenientes do“) a rumunskú („provin din“) jazykovú verziu.
(
29
)	V nemeckej jazykovej verzii je použitý pojem „Ursprung“ a v talianskej jazykovej verzii pojem „originari“.
(
30
)	Pozri najmä českú („pocházejí“), poľskú („pochodzą z“) a slovenskú („pochádzajú z“) jazykovú verziu. Zdá sa, že je to tak aj v prípade pojmov „pärinevad riigist“ použitých v estónskej jazykovej verzii.
(
31
)	Za týchto okolností nie je potrebné zaujať stanovisko k otázke, či je účelom článku 3 ods. 4 a článku 9 ods. 5 a 6 základného nariadenia prebrať také záväzky. Pokiaľ ide o článok 9 ods. 5 základného nariadenia, pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mengozzi vo veci Rada/Growth Energy a Renewable Fuels Association (C‑465/16 P, EU:C:2018:794, bod 184 a nasl.).
(
32
)	Z judikatúry totiž vyplýva, že keď inštitúcie Únie preukážu existenciu obchádzania na úrovni tretej krajiny, dotknutí výrobcovia/vývozcovia môžu preukázať, že ich špecifická situácia odôvodňuje oslobodenie podľa článku 13 ods. 4 základného nariadenia (pozri v tejto súvislosti rozsudok z 26. januára 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia, C‑247/15 P, C‑253/15 P a C‑259/15 P, EU:C:2017:61, bod 59). Títo výrobcovia teda musia mať možnosť preukázať, že diely „pochádzajúce“ z krajiny, na ktorú sa vzťahujú opatrenia, majú v skutočnosti „pôvod“ v inej tretej krajine, takže ich montáž nemožno považovať za obchádzanie. Všeobecný súd navyše použil tento prístup v rozsudku Starway (body 85, 86 a 88), z ktorého Všeobecný súd do veľkej miery čerpal v napadnutom rozsudku (pozri osobitne body 80 a 81 napadnutého rozsudku).
(
33
)	Všeobecný súd v napadnutom rozsudku používa skôr pojem „overiť“ než „preukázať“ alebo „dokázať“ pôvod (pozri najmä body 87, 92, 107 a 114). Zo znenia napadnutého rozsudku ako celku (najmä z bodov body 107 až 114) však vyplýva, že dvojfázový prístup, ktorý odporučil Všeobecný súd a ktorý bol opísaný v bodoch 54 a 55 vyššie, napokon vedie k tomu, že v prípade „zložitých“ montážnych činností musia inštitúcie Únie dokázať pôvod príslušných dielov v colnom zmysle.
(
34
)	Pozri bod 50 a poznámku pod čiarou 32 vyššie.
(
35
)	Pozri článok 1 nariadenia Rady (EHS) č. 1761/87 z 22. júna 1987, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie Rady (EHS) č. 2176/84 z 23. júla 1984 o ochrane pred dovozom, ktorý je predmetom dumpingu alebo subvencií a pochádza z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho hospodárskeho spoločenstva [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 167, 1987, s. 9), ktorým boli do práva Únie zavedené pravidlá smerujúce proti obchádzaniu. Pozri v tejto súvislosti tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Bot vo veci Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, bod 9 a nasl.).
(
36
)	Nariadenie Rady z 22. decembra 1994 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 349, 1994, s. 1).
(
37
)	Taký výklad zámeru normotvorcu potvrdzuje pracovný dokument Komisie [KOM(94) 414 v konečnom znení z 5. októbra 1994, s. 164 a 165], podľa ktorého „sa ukázalo, že pravidlá o pôvode sú čoraz nevhodnejšie na riešenie zjavných prípadov obchádzania“.
(
38
)	Pozri v tom istom zmysle bod 83 rozsudku Starway.
(
39
)	Tento záver podľa môjho názoru nemožno spochybniť skutočnosťou, že – ako vyplýva z bodu 67 vyššie – v niektorých jazykových verziách článku 13 ods. 2 písm. a) základného nariadenia zostala zmienka o pojme „pôvod“. Po prvé totiž tieto verzie jednoznačne tvoria menšinu medzi všetkými jazykovými verziami základného nariadenia a po druhé výklad predmetného ustanovenia, z ktorého by Komisii vyplývala povinnosť preukázať pri určovaní proveniencie v zmysle tohto ustanovenia pôvod dielov v colnom zmysle, by odporoval cieľu právnej úpravy zameranej proti obchádzaniu, ktorým je zabezpečiť účinnosť antidumpingových opatrení, spomenutému v bodoch 39, 40 a 72 vyššie. V rozpore s tým, čo uviedla Kolachi, navyše taká povinnosť vôbec nemôže byť založená na článku 13 ods. 5 základného nariadenia.
(
40
)	Pozri poznámku pod čiarou 32 vyššie.
(
41
)	Toto kritérium na určenie úrovne dôkazu, ktorý musia inštitúcie Únie poskytnúť na preukázanie existencie obchádzania, je rovnaké ako kritérium, ktoré uznala judikatúra v situácii, keď inštitúcie Únie v prípade odmietnutia spolupráce všetkých alebo aspoň významnej časti zainteresovaných strán rozhodujú na základe dostupných údajov. Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, body 35 až 37); z 26. januára 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P a C‑259/15 P, EU:C:2017:61, body 63 až 66), a Maxcom/City Cycle Industries (C‑248/15 P, C‑254/15 P a C‑260/15 P, EU:C:2017:62, body 65 až 68).
(
42
)	Keďže viacnásobné nesprávne posúdenie, ktorého sa dopustil Všeobecný súd, týkajúce sa výkladu pojmov „pochádzajú z“ a následné nesprávne určenie pravidiel upravujúcich preukázanie praktík obchádzania prostredníctvom montáže spochybňujú úvahy Všeobecného súdu ako celok, návrh na nahradenie odôvodnenia, ktorý podala Kolachi, spomenutý v bode 34 vyššie nemôže v nijakom prípade uspieť.
(
43
)	Pozri odôvodnenie 98 sporného nariadenia. Táto analýza bola potvrdená Všeobecným súdom a nebola predmetom odvolania (pozri bod 21 vyššie).