null
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)
21. května 2026(*)
„ Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v občanských a obchodních věcech – Nařízení (EU) č. 655/2014 – Řízení o evropském příkazu k obstavení účtů k usnadnění vymáhání přeshraničních pohledávek v občanských a obchodních věcech – Podmínky pro vydání – Článek 7 odst. 1 – Naléhavá potřeba – Skutečné riziko, že bez vydání takového příkazu bude následné vymáhání pohledávky zmařeno nebo podstatně ztíženo – Povaha tohoto rizika – Okolnosti, které mohou prokázat existenci uvedeného rizika – Dřívější jednání dlužníka – Překážky vymáhání v členském státě, v němž má dlužník bydliště – Právní předpisy členského státu, podle nichž je nepřípustná jakákoli žaloba týkající se legality poskytování služeb v oblasti hazardních her z tohoto členského státu, které je podle jeho právních předpisů povoleno, a povinnost soudů uvedeného členského státu odmítnout uznání a výkon jakéhokoli cizího soudního rozhodnutí vydaného na základě takové žaloby“
Ve věci C‑198/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Zemský soud pro občanskoprávní věci ve Vídni, Rakousko) ze dne 8. března 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 12. března 2024, v řízení
TQ
proti
Mr Green Limited,
SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
ve složení: I. Jarukaitis, předseda senátu, F. Biltgen, předseda prvního senátu vykonávající funkci soudce čtvrtého senátu, N. Jääskinen (zpravodaj), R. Frendo a M. Bošnjak, vykonávající funkci soudce čtvrtého senátu, soudci,
generální advokát: N. Emiliou,
za soudní kancelář: E. Sartori, radová,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 19. června 2025,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–        za TQ: S. R. Thorstensen, Rechtsanwalt,
–        za Mr Green Limited: C. Leitgeb, Rechtsanwalt,
–        za belgickou vládu: M. Jacobs a M. Van Regemorter, jako zmocněnkyně, ve spolupráci s: R. Verbeke a Ph. Vlaemminck, advocaten,
–        za maltskou vládu: A. Buhagiar, jako zmocněnkyně, ve spolupráci s: D. Sarmiento Ramírez-Escudero, abogado, D. Inguanez a K. Sammut, avukati,
–        za Evropskou komisi: S. Noë a L. Wildpanner, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 30. října 2025,
vydává tento
Rozsudek
1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 7 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 655/2014 ze dne 15. května 2014, kterým se zavádí řízení o evropském příkazu k obstavení účtů k usnadnění vymáhání přeshraničních pohledávek v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2014, L 189, s. 59).
2        Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi TQ, fyzickou osobou s bydlištěm v Rakousku, a společností Mr Green Limited, která je provozovatelem on-line hazardních her a má sídlo na Maltě, ve věci návrhu na vydání evropského příkazu k obstavení bankovních účtů této společnosti.
Právní rámec
3        Body 5, 11 a 14 odůvodnění nařízení č. 655/2014 uvádějí:
„(5)      Vnitrostátní řízení pro získání zajišťovacích opatření, jakými jsou např. příkazy k obstavení účtů, existují ve všech členských státech, výrazně se však liší podmínky pro použití těchto opatření i účinnost jejich provádění. Navíc přístup k vnitrostátním zajišťovacím opatřením v případech s přeshraničním rozměrem se může ukázat složitý, především pokud věřitel usiluje o obstavení několika účtů vedených v různých členských státech. Zdá se proto nezbytné a vhodné přijmout závazný a přímo použitelný právní nástroj Unie, jenž zavede nové [řízení Evropské unie] umožňující v přeshraničních případech účinně a rychle obstavit peněžní prostředky uložené na bankovních účtech.
[...]
(11)      Řízení o příkazu k obstavení by mělo být k dispozici věřiteli, který si přeje zajistit výkon budoucího rozhodnutí ve věci samé, a to před zahájením řízení ve věci samé nebo kdykoli v průběhu řízení. K dispozici by mělo být také věřiteli, který již získal rozhodnutí, soudní smír nebo veřejnou listinu, jež dlužníkovi ukládá uhrazení pohledávky věřiteli.
[...]
(14)      Podmínky pro vydání příkazu k obstavení by měly odrážet odpovídající rovnováhu mezi zájmy věřitele na získání příkazu a zájmy dlužníka na tom, aby se zabránilo zneužití tohoto příkazu.
[...]
Dále by mělo být od věřitele za všech okolností vyžadováno, a to i pokud již získal rozhodnutí, aby u soudu přesvědčivě prokázal, že jeho pohledávka naléhavě vyžaduje soudní ochranu a že výkon existujícího nebo budoucího rozhodnutí by bez příkazu mohl být zmařen nebo podstatně ztížen, neboť existuje skutečné riziko, že v okamžiku, kdy bude věřitel moci dosáhnout výkonu existujícího nebo budoucího rozhodnutí, dlužník již promrhal, ukryl nebo zničil svůj majetek nebo jej prodal pod jeho hodnotou, a to v neobvyklém rozsahu nebo neobvyklým způsobem.
Soud by měl posoudit důkazy předložené věřitelem, které existenci takového rizika dokládají. Tyto důkazy by se mohly týkat například postoje dlužníka k věřitelově pohledávce nebo jeho chování v předchozím sporu mezi stranami, předchozích úvěrů dlužníka, povahy dlužníkova majetku a všech úkonů, které dlužník v souvislosti se svým majetkem v nedávné době provedl. Při posuzování důkazů může soud zohlednit skutečnost, že čerpání z účtů a uskutečňování výdajů dlužníkem na zachování běžné podnikatelské činnosti nebo pravidelné rodinné výdaje nejsou samy o sobě neobvyklé. Pouhé nezaplacení nebo napadení pohledávky ani pouhá skutečnost, že dlužník má více věřitelů, by samy o sobě neměly být považovány za dostatečné důkazy pro odůvodnění vydání příkazu. Ani pouhá skutečnost, že finanční okolnosti dlužníka jsou nepříznivé nebo se zhoršují, není sama o sobě dostatečným důvodem k vydání příkazu. Soud však k těmto okolnostem může přihlédnout při celkovém posouzení existence rizika.“
4        Článek 1 tohoto nařízení, nadepsaný „Předmět“, v odstavci 1 stanoví:
„Toto nařízení zavádí řízení Unie, jež věřiteli umožňuje získat evropský příkaz k obstavení účtů (dále jen ‚příkaz k obstavení‘ nebo ‚příkaz‘), který zabrání tomu, aby následné vymáhání věřitelovy pohledávky bylo ohroženo převodem nebo výběrem peněžních prostředků až do výše uvedené v příkazu, jež jsou uloženy dlužníkem nebo jeho jménem na bankovním účtu vedeném v určitém členském státě.“
5        Článek 7 uvedeného nařízení, nadepsaný „Podmínky pro vydání příkazu k obstavení“, v odstavci 1 stanoví:
„Soud vydá příkaz k obstavení, pokud věřitel předložil dostatečné důkazy, které soud přesvědčí, že existuje naléhavá potřeba zajišťovacího opatření ve formě příkazu k obstavení, protože existuje skutečné riziko, že bez takového opatření bude následné vymáhání pohledávky věřitele vůči dlužníkovi zmařeno nebo podstatně ztíženo.“
6        Článek 8 téhož nařízení, nadepsaný „Návrh na vydání příkazu k obstavení“, stanoví:
„1.      Návrh na vydání příkazu k obstavení se podává na formuláři vyhotoveném v souladu s poradním postupem uvedeným v čl. 52 odst. 2.
2.      Návrh obsahuje tyto informace:
[...]
j)      popis všech relevantních okolností odůvodňujících vydání příkazu k obstavení, jak požaduje čl. 7 odst. 1“.
7        Článek 17 nařízení č. 655/2014, nadepsaný „Rozhodnutí o návrhu na vydání příkazu k obstavení“, v odstavci 1 stanoví:
„Soud, u něhož byl podán návrh na vydání příkazu k obstavení, přezkoumá, zda jsou podmínky a požadavky stanovené v tomto nařízení splněny.“
8        Článek 22 tohoto nařízení, nadepsaný „Uznávání a vykonatelnost“, stanoví:
„Příkaz k obstavení vydaný v určitém členském státě v souladu s tímto nařízením je uznán v ostatních členských státech, aniž je vyžadováno zvláštní řízení, a je vykonatelný v jiném členském státě, aniž je vyžadováno prohlášení vykonatelnosti.“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
9        TQ, který má bydliště v Rakousku, hrál z území tohoto členského státu on-line hazardní hry nabízené společností Mr Green, která má sídlo na Maltě a má maltskou licenci na on-line hazardní hry, avšak nemá příslušnou rakouskou licenci podle Bundesgesetz zur Regelung des Glücksspielwesens (Glücksspielgesetz – GSpG) [spolkový zákon o regulaci hazardních her (zákon o hazardních hrách – GSpG)] ze dne 28. listopadu 1989 (BGBl. I, 620/1989). V období od 3. ledna 2017 do 25. dubna 2019 utrpěl TQ ztráty v celkové výši 62 878 eur.
10      TQ podal k Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Zemský soud pro občanskoprávní věci ve Vídni, Rakousko), který je předkládajícím soudem, žalobu proti společnosti Mr Green znějící na náhradu výše uvedených ztrát a tvrdil, že jelikož společnost Mr Green nedisponuje licencí na základě tohoto spolkového zákona o hazardních hrách, je příslušná smlouva o hazardních hrách od počátku neplatná, z čehož pro tuto společnost vyplývá povinnost vrátit mu prohrané sázky. Rozsudkem ze dne 2. prosince 2021 uvedený soud žalobě TQ vyhověl a uložil společnosti Mr Green, aby TQ uhradila celkovou částku 62 878 eur navýšenou o úroky, náklady a příslušenství.
11      Společnost Mr Green podala proti uvedenému rozsudku odvolání k Oberlandesgericht Wien (Vrchní zemský soud ve Vídni, Rakousko), který jej rozsudkem ze dne 21. února 2022 zamítl. Posledně uvedený rozsudek i rozsudek ze dne 2. prosince 2021 nabyly dne 13. dubna 2022 právní moci a staly se vykonatelnými.
12      Vzhledem k tomu, že výše uvedené částky nebyly TQ vráceny, podal TQ dne 13. února 2024 k Bezirksgericht Innere Stadt Wien (Okresní soud pro Vídeň – Vnitřní Město, Rakousko) návrh na vydání evropského příkazu k obstavení (dále jen „příkaz k obstavení“) podle nařízení č. 655/2014 ohledně pohledávky, jejíž oprávněnost byla uznána rozsudkem ze dne 2. prosince 2021 a rozsudkem ze dne 21. února 2022; tento návrh se týkal bankovních účtů v Irsku, v Lucembursku, na Maltě a ve Švédsku, jejichž majitelkou byla podle jeho názoru společnost Mr Green.
13      Před uvedeným soudem TQ v podstatě tvrdil, že pro účely vydání tohoto příkazu je třeba zohlednit skutečnost, že poté, co bylo v lednu 2021 vydáno několik rozsudků, jimiž
rakouské soudy povolily nucený výkon v řízeních, která byla
jinými hráči s bydlištěm v Rakousku zahájena proti společnosti Mr Green a jsou podobná řízení, v němž byl vydán rozsudek Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Zemský soud pro občanskoprávní věci ve Vídni) ze dne 2. prosince 2021,
ukončila společnost Mr Green smlouvu, kterou uzavřela s rakouským poskytovatelem platebních služeb Dimoco Europe GmbH (dále jen „Dimoco“), u něhož měla kladný zůstatek a který až do začátku
února 2021 hradil jejím jménem pohledávky jako poddlužník. Podle TQ proto existovalo riziko, že společnost Mr Green bude v členských státech zmíněných v předchozím bodě tohoto rozsudku jednat stejným způsobem, aby svá aktiva uchránila před věřiteli tím, že je převede na Maltu, kde od
června 2023 zákon zakazuje výkon cizích rozhodnutí proti provozovatelům hazardních her, kteří jsou držiteli maltské licence.
14      Rozsudkem ze dne 15. února 2024 zamítl Bezirksgericht Innere Stadt Wien (Okresní soud pro Vídeň – Vnitřní Město) návrh TQ na vydání příkazu k obstavení s odůvodněním, že zaprvé události, ke kterým došlo v roce 2021, neumožňují dospět k závěru, že vymáhání pohledávky TQ bylo v roce 2024 znemožněno nebo podstatně ztíženo, a zadruhé že podle všeho neexistuje naléhavá potřeba, jelikož TQ podal tento návrh až tři roky po získání právního titulu, kterým byla společnosti Mr Green uložena povinnost uhradit předmětnou pohledávku. Pokud jde navíc o argumentaci TQ týkající se maltské právní úpravy, měl uvedený soud za to, že je sice pravda, že maltské soudy prvního stupně odmítají výkon rakouských rozsudků, avšak není prokázáno, že takto rozhodují i vyšší soudy tohoto členského státu.
15      TQ podal k předkládajícímu soudu proti uvedenému rozsudku opravný prostředek, kterým se domáhal změny daného rozsudku tak, aby bylo vyhověno jeho návrhu na vydání příkazu k obstavení dotčených bankovních účtů společnosti Mr Green.
16      V této souvislosti předkládající soud nejprve uvádí, že podle jeho výkladu čl. 7 odst. 1 nařízení č. 655/2014 musí být k vydání příkazu k obstavení splněny dvě podmínky, a sice musí existovat naléhavá potřeba tohoto obstavení a riziko, že bez uvedeného obstavení bude vymáhání dotyčných pohledávek zmařeno nebo podstatně ztíženo. Uvedený soud je toho názoru, že podle bodu 14 odůvodnění tohoto nařízení musí být existence takového rizika prokázána na základě úkonu dlužníka, k němuž dojde krátce před podáním návrhu na obstavení dotčených bankovních účtů. Ačkoli po ukončení smlouvy mezi společnostmi Mr Green a Dimoco byla vykonávací řízení zahájená v Rakousku proti společnosti Mr Green neúspěšná, jelikož posledně uvedená společnost odmítla uhradit dlužné částky na základě rakouských rozhodnutí nařizujících uhrazení předmětných pohledávek, nejedná se v případě tohoto ukončení smlouvy o „nedávný úkon“ ve smyslu tohoto bodu 14 odůvodnění, neboť TQ podal návrh na vydání příkazu k obstavení něco málo přes tři roky po uvedeném ukončení smlouvy a k odůvodnění nezbytnosti takového příkazu se neopíral o jiné úkony společnosti Mr Green. Mimoto ani neuhrazení předmětné pohledávky nemůže podle téhož soudu představovat „nedávný úkon“, který by bylo možné zohlednit ve smyslu uvedeného bodu 14 odůvodnění. Předkládající soud se proto domnívá, že vzhledem k absenci naléhavé potřeby není namístě povolit obstavení bankovních účtů dlužníka na základě úkonů dlužníka, k nimž došlo před třemi nebo více lety.
17      Předkládající soud se dále zamýšlí nad tím, zda je v rámci posouzení podmínek stanovených v čl. 7 odst. 1 nařízení č. 655/2014 relevantní změna maltského zákona o hazardních hrách, k níž došlo dne 12. června 2023 (dále jen „změna maltského zákona o hazardních hrách“) a kterou byl zaveden článek 56A (dále jen „článek 56A“), podle něhož je jakákoli žaloba proti provozovatelům hazardních her s maltskou licencí zakázána, neboť to odporuje veřejnému pořádku, a maltské soudy musí v tomto členském státě odmítnout uznání nebo výkon jakéhokoli cizího rozsudku anebo cizího rozhodnutí vydaných na základě takové žaloby.
18      V této souvislosti se předkládající soud domnívá, že čl. 7 odst. 1 nařízení č. 655/2014 by s ohledem na své znění mohl být chápán v tom smyslu, že „skutečné riziko“, že bez obstavení bude vymáhání pohledávek zmařeno nebo podstatně ztíženo, nezávisí pouze na úkonech dlužníka, ale může rovněž vyplývat z jednání třetích osob. Změna maltského zákona o hazardních hrách proto může mít podle jeho názoru dopad na věc v původním řízení, jelikož je svým zněním v rozporu s článkem 22 tohoto nařízení, a musí
být tudíž zohledněna jako překážka
bránící výkonu pohledávky TQ na Maltě.
19      Dále má předkládající soud za to, že bod 14 odůvodnění nařízení č. 655/2014 přiznává rozhodující význam vyvážení zájmů věřitele a dlužníka a pro účely dotčeného rizika odkazuje na jednání, které lze přičíst dlužníkovi, přičemž jednání třetích osob není zmíněno. Vzhledem k tomu, že věřitel ani dlužník neměli vliv na přijetí změny maltského zákona o hazardních hrách, má předkládající soud pochybnosti o možnosti zohlednit jednání maltského zákonodárce v rámci sporu v původním řízení.
20      Konečně podle předkládajícího soudu se rakouští žalobci pokusili ve srovnatelných situacích domoci toho, aby byly na Maltě vykonány rozsudky vydané v jejich prospěch ve věcech týkajících se hazardních her, a Prim’Awla tal-Qorti Ċivili (první senát občanskoprávního soudu, Malta) odmítl položit Soudnímu dvoru předběžnou otázku, zda je změna maltského zákona o hazardních hrách v rozporu s unijním právem. Předkládající soud nicméně uvádí, že není možné určit, zda takto vydaná rozhodnutí nabyla právní moci, ani zda byl výkon rakouských rozsudků ve věcech týkajících se hazardních her na Maltě odmítnut pravomocnými rozhodnutími.
21      Za těchto podmínek se Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Zemský soud pro občanskoprávní věci ve Vídni) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být ustanovení čl. 7 odst. 1 nařízení [č. 655/2014] vykládáno v tom smyslu, že jednání dlužníka, k němuž došlo před třemi nebo více lety, anebo překážky bránící výkonu rozhodnutí v členském státě dlužníka se nemají zohledňovat?“
K návrhům na znovuotevření ústní části řízení
22      Maltská vláda podáním došlým soudní kanceláři Soudního dvora dne 21. listopadu
2025 a společnost Mr Green
podáním došlým soudní kanceláři Soudního dvora dne 24. listopadu 2025 navrhly, aby bylo na základě článku 83 jednacího řádu Soudního dvora nařízeno znovuotevření ústní části řízení.
23      Na podporu svého návrhu společnost Mr Green v podstatě uvádí, že generální advokát v bodě 66 svého stanoviska nesprávně interpretoval její postoj, pokud jde o její údajný úmysl dovolávat se článku 56A, aby zabránila výkonu dotčených rozhodnutí na Maltě.
24      Maltská vláda na podporu svého návrhu uvádí, že stanovisko generálního advokáta obsahuje řadu nepřesností, pokud jde o použití článku 56A maltskými soudy a o skutečnost, že toto ustanovení údajně umožňuje „ukrýt“ finanční prostředky dlužníka před věřitelem.
25      V této souvislosti je třeba připomenout, že podle čl. 252 druhého pododstavce SFEU předkládá generální advokát veřejně, zcela nestranně a nezávisle odůvodněná stanoviska ve věcech, které podle statutu Soudního dvora Evropské unie vyžadují jeho účast. Soudní dvůr není vázán tímto stanoviskem ani důvody, na základě kterých k němu generální advokát dospěl (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. prosince 2025, Storstockholms Lokaltrafik, C‑422/24, EU:C:2025:980, bod 21, a rozsudek ze dne 29. ledna 2026, Keladis I a Keladis II, C‑72/24 a C‑73/24, EU:C:2026:51, bod 63 a citovaná judikatura).
26      Dále je třeba uvést, že statut Soudního dvora Evropské unie ani jednací řád neumožňují účastníkům řízení nebo zúčastněným uvedeným v článku 23 tohoto statutu předložit vyjádření v reakci na stanovisko přednesené generálním advokátem. Nesouhlas účastníka řízení nebo zúčastněného se stanoviskem generálního advokáta tedy nemůže sám o sobě představovat důvod ke znovuotevření ústní části řízení, a to bez ohledu na otázky, kterými se generální advokát ve stanovisku zabýval (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. prosince 2025, Storstockholms Lokaltrafik, C‑422/24, EU:C:2025:980, bod 22, a rozsudek ze dne 29. ledna 2026, Keladis I a Keladis II, C‑72/24 a C‑73/24, EU:C:2026:51, bod 64 a citovaná judikatura).
27      Z toho plyne, že jelikož se maltská vláda a společnost Mr Green svými návrhy na znovuotevření ústní části řízení snaží reagovat na postoj, který generální advokát zaujal ve svém stanovisku, a upřesnit některé skutkové okolnosti, je třeba tyto návrhy zamítnout.
28      Je pravda, že podle článku 83 jednacího řádu může Soudní dvůr kdykoli po vyslechnutí generálního advokáta nařídit znovuotevření ústní části řízení, zejména má-li za to, že věc není dostatečně objasněna, nebo předložil-li některý z účastníků řízení po ukončení této části řízení novou skutečnost, která může mít rozhodující vliv na rozhodnutí Soudního dvora, anebo má-li být věc rozhodnuta na základě argumentu, který nebyl mezi účastníky řízení nebo zúčastněnými uvedenými v článku 23 statutu Soudního dvora Evropské unie projednán.
29      V projednávané věci má však Soudní dvůr za to, že po ukončení písemné části řízení a jednání, které se před ním konalo, má k dispozici všechny informace nezbytné pro vydání rozhodnutí o žádosti o předběžné otázce. Kromě toho skutečnosti, kterých se maltská vláda a společnost Mr Green dovolávají na podporu svých návrhů na znovuotevření ústní části řízení, nepředstavují nové skutečnosti, které by mohly mít rozhodující vliv na rozhodnutí, jež má Soudní dvůr v projednávané věci vydat.
30      Pokud jde konkrétně o skutkové okolnosti uvedené v bodech 23 a 24 tohoto rozsudku, je třeba připomenout, že Soudnímu dvoru nepřísluší určit, zda jsou tvrzené skutečnosti prokázány, ale přísluší mu pouze poskytnout výklad relevantních ustanovení unijního práva. Podle ustálené judikatury totiž platí, že otázky týkající se výkladu unijního práva jsou položeny vnitrostátním soudem v právním a skutkovém rámci, který tento soud vymezí v rámci své odpovědnosti a jehož správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. října 2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokus o přístup k osobním údajům uloženým v mobilním telefonu), C‑548/21, EU:C:2024:830, bod 41 a citovaná judikatura].
31      Za těchto podmínek má Soudní dvůr po vyslechnutí generálního advokáta za to, že není důvodné nařídit znovuotevření ústní části řízení.
K předběžné otázce
32      Podstatou jediné otázky, kterou předkládající soud položil Soudnímu dvoru, je, zda čl. 7 odst. 1 nařízení č. 655/2014 musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud, k němuž byl podán návrh na vydání příkazu k obstavení, může za účelem určení, zda existuje naléhavá potřeba tento příkaz vydat, zohlednit zaprvé jednání dlužníka, k němuž došlo několik let před podáním tohoto návrhu, a zadruhé skutečnost, že v členském státě, v němž je dlužník usazen, existuje zákon, který může bránit vymáhání předmětné pohledávky.
33      Nařízení č. 655/2014 zavádí podle svého článku 1 řízení Unie, jež věřiteli umožňuje získat příkaz k obstavení účtů, který zabrání tomu, aby následné vymáhání věřitelovy pohledávky bylo ohroženo převodem nebo výběrem peněžních prostředků až do výše uvedené v tomto příkazu, jež jsou uloženy dlužníkem nebo jeho jménem na bankovním účtu vedeném v určitém členském státě. Uvedený příkaz je věřiteli k dispozici jako alternativa k zajišťovacím opatřením podle vnitrostátního práva.
34      Podle čl. 17 odst. 1 tohoto nařízení platí, že soud, u něhož byl podán návrh na vydání příkazu k obstavení, přezkoumá, zda jsou splněny podmínky a požadavky stanovené v uvedeném nařízení.
35      Podmínky pro vydání příkazu k obstavení jsou uvedeny v článku 7 nařízení č. 655/2014.
36      Podle čl. 7 odst. 1 nařízení č. 655/2014 vydá soud příkaz k obstavení, pokud věřitel předložil dostatečné důkazy, které soud přesvědčí, že existuje naléhavá potřeba zajišťovacího opatření ve formě příkazu k obstavení, protože existuje skutečné riziko, že bez takového opatření bude následné vymáhání pohledávky věřitele vůči dlužníkovi zmařeno nebo podstatně ztíženo.
37      Jak Soudní dvůr konstatoval, čl. 7 odst. 1 nařízení č. 655/2014 stanoví, že aby věřitel dosáhl vydání příkazu k obstavení podle tohoto ustanovení, musí pouze prokázat naléhavost tohoto opatření z důvodu existence bezprostředního ohrožení následného vymáhání jeho pohledávky [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 7. listopadu 2019, K. H. K. (Obstavení bankovních účtů), C‑555/18, EU:C:2019:937, bod 40, a rozsudek ze dne 20. dubna 2023, Starkinvest, C‑291/21, EU:C:2023:299, bod 50].
38      Jak rovněž zdůraznil generální advokát v bodě 49 svého stanoviska, ze znění tohoto čl. 7 odst. 1 totiž jednoznačně vyplývá, že toto ustanovení stanoví povinnost věřitele prokázat, že existuje „naléhavá potřeba“ vydat příkaz k obstavení, přičemž taková naléhavá potřeba se vyznačuje existencí „skutečného rizika“, že bez takového opatření bude následné vymáhání pohledávky zmařeno nebo podstatně ztíženo. Naléhavá potřeba vydat takový příkaz a toto „skutečné riziko“ tedy představují dva neoddělitelné aspekty jedné a téže podmínky, a nikoli dvě samostatné podmínky.
39      Článek
7 odst. 1 nařízení č. 655/2014 proto musí být vykládán v tom smyslu, že vydání příkazu k obstavení je naléhavé, pokud existuje skutečné riziko, že bez takového příkazu by v okamžiku, kdy bude věřitel moci dosáhnout výkonu existujícího nebo budoucího rozhodnutí, bylo vymáhání pohledávky zmařeno nebo podstatně ztíženo.
40      Z výše uvedeného vyplývá, že relevance okolností uvedených předkládajícím soudem v předběžné otázce musí být posouzena ve vztahu k podmínce naléhavé potřeby vydat příkaz k obstavení, která se vyznačuje existencí takového skutečného rizika. V této souvislosti je třeba vymezit pojem „skutečné riziko“ ve smyslu čl. 7 odst. 1 nařízení č. 655/2014 a zejména posoudit, které okolnosti může soud, u něhož byl podán návrh na vydání příkazu k obstavení, zohlednit při posuzování, zda je tato podmínka splněna.
41      Podle ustálené judikatury je třeba při výkladu ustanovení unijního práva vzít v úvahu jak jeho znění, tak jeho kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 17. listopadu 1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, bod 12; rozsudek ze dne 18. prosince 2025, E. (Započtení pohledávek), C‑481/24, EU:C:2025:996, bod 29, a rozsudek ze dne 22. ledna 2026, NOVIS, C‑18/24, EU:C:2026:33, bod 49].
42      Pokud jde v této souvislosti zaprvé o pojem „skutečné riziko“ ve smyslu čl. 7 odst. 1 nařízení č. 655/2014, a zejména o znění tohoto ustanovení, je třeba konstatovat, že z tohoto znění, a zejména z použití přídavného jména „skutečné“, jasně vyplývá, že je třeba tento pojem vykládat tak, že se vztahuje na konkrétní a aktuální riziko v okamžiku podání návrhu na obstavení, a tedy nikoli pouze na potenciální nebo případné riziko.
43      Pokud jde o kontext tohoto čl. 7 odst. 1, je třeba uvést, že bod 14 odůvodnění nařízení č. 655/2014 upřesňuje rozsah uvedeného pojmu.
44      V této souvislosti z třetího pododstavce tohoto bodu 14 odůvodnění v podstatě vyplývá, že k tomu, aby věřitel přesvědčil soud, kterému byla věc předložena, že jeho pohledávka naléhavě vyžaduje soudní ochranu, musí prokázat, že existuje skutečné riziko, že před tím, než bude věřitel moci dosáhnout výkonu existujícího nebo budoucího rozhodnutí, již dlužník promrhá, ukryje nebo zničí svůj majetek nebo jej prodá pod jeho hodnotou, a to v neobvyklém rozsahu nebo neobvyklým způsobem. Ve čtvrtém pododstavci uvedeného bodu 14 odůvodnění se dodává, že pouhá skutečnost, že dlužník má více věřitelů, nebo že finanční okolnosti dlužníka jsou nepříznivé či se zhoršují, by sama o sobě neměla být považována za dostatečný důkaz pro odůvodnění vydání příkazu k obstavení.
45      Na základě výkladu třetího a čtvrtého pododstavce téhož bodu 14 odůvodnění ve vzájemném spojení musí být „skutečné riziko“ ve smyslu čl. 7 odst. 1 nařízení č. 655/2014 chápáno jako riziko, které má původ v úmyslném jednání dlužníka, a zejména v tom, že dlužník přijal opatření s cílem vyhnout se zaplacení svého dluhu, například promrhal, ukryl nebo zničil majetek nebo jej prodal pod jeho hodnotou, a nikoli v jakémkoli jiném ohrožení vymáhání dotyčné pohledávky, které by nebylo výsledkem takového jednání dlužníka.
46      Tento výklad je potvrzen přípravnými pracemi na nařízení č. 655/2014 a zejména návrhem nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí evropský příkaz k obstavení účtů k usnadnění vymáhání přeshraničních pohledávek v občanských a obchodních věcech [COM(2011) 445 v konečném znění]. Z těchto přípravných prací totiž vyplývá, že unijní normotvůrce v souvislosti s rizikem spojeným s obtížemi při vymáhání předmětné pohledávky nezvolil širší formulaci podmínky zvané periculum in mora, která by se vztahovala na všechny případy, kdy existuje riziko pouhého zmenšení majetku dlužníka.
47      Výklad čl. 7 odst. 1 nařízení č. 655/2014, který je uveden v bodě 45 tohoto rozsudku, je rovněž podpořen cíli tohoto nařízení, které usiluje nejen o zavedení řízení Unie, které má věřitel k dispozici jako alternativu k zajišťovacím opatřením podle vnitrostátního práva a umožňuje prostřednictvím závazných a přímo použitelných ustanovení účinně a rychle obstavit peněžní prostředky na dotčených bankovních účtech, ale také o zajištění přiměřené rovnováhy mezi zájmy věřitele a dlužníka [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 7. listopadu 2019, K. H. K. (Obstavení bankovních účtů), C‑555/18, EU:C:2019:937, body 31 a 32, a rozsudek ze dne 20. dubna 2023, Starkinvest, C‑291/21, EU:C:2023:299, body 49 a 50].
48      S ohledem na potenciálně negativní dopad příkazu k obstavení na majetek dlužníka, a zejména na jeho možnost s ním volně nakládat, by totiž výklad čl. 7 odst. 1 nařízení č. 655/2014, podle něhož by každé ohrožení vymáhání pohledávky představovalo „skutečné riziko“ ve smyslu tohoto ustanovení, mohl narušit rovnováhu zmíněnou v předchozím bodě tohoto rozsudku.
49      Pokud jde o okolnosti, které mohou prokázat existenci „skutečného rizika“, jak je definováno v bodech 42 a 45 tohoto rozsudku, je třeba nejprve připomenout, že článek 8 nařízení č. 655/2014, který upravuje návrh na vydání příkazu k obstavení, v odstavci
2 písm. j) stanoví, že je na věřiteli, aby poskytl soudu, kterému byla věc předložena, popis všech relevantních okolností odůvodňujících vydání takového příkazu.
50      V této souvislosti obsahuje bod 14 odůvodnění nařízení č. 655/2014 ve čtvrtém pododstavci výčet okolností, kterých se může věřitel dovolávat za účelem odůvodnění vydání příkazu k obstavení a které může soud, kterému byla věc předložena, zohlednit při posuzování existence „skutečného rizika“ ve smyslu čl. 7 odst. 1 tohoto nařízení.
51      V tomto výčtu figurují postoje dlužníka k věřitelově pohledávce nebo jeho chování v předchozím sporu mezi stranami, předchozí úvěry dlužníka, povaha dlužníkova majetku a všechny úkony, které dlužník v souvislosti se svým majetkem v nedávné době provedl. Kromě toho je v tomto bodě 14 odůvodnění uvedena řada dalších okolností, jež
může soud, kterému byla věc předložena, rovněž zohlednit, ačkoli by samy o sobě neměly být považovány za dostatečné k odůvodnění vydání příkazu k obstavení.
52      S ohledem na cíle sledované nařízením č. 655/2014, jak jsou připomenuty v bodě 47 tohoto rozsudku, je třeba mimoto konstatovat, že za účelem zajištění přiměřené rovnováhy mezi zájmy věřitele a dlužníka, jakož i užitečného účinku čl. 7 odst. 1 tohoto nařízení nelze požadovanou míru důkazu považovat za natolik vysokou, že by byl věřitel povinen prokázat úmysl dlužníka vyhnout se úhradě pohledávky, jelikož takový požadavek by byl v praxi často obtížně splnitelný.
53      Dále je třeba konstatovat, že návrh věřitele na vydání takového příkazu musí vycházet z konkrétních indicií, které mohou prokázat, že je pravděpodobné, že kdyby tento příkaz vydán nebyl, mohl by dlužník v době přijetí případných opatření k nucenému výkonu svůj majetek promrhat, ukrýt nebo zničit nebo jej prodat pod jeho hodnotou.
54      Ze znění i kontextu čl. 7 odst. 1 nařízení č. 655/2014 a z cíle sledovaného tímto nařízením tedy vyplývá, že soud, k němuž byl podán návrh na vydání příkazu k obstavení, může provést celkové posouzení okolností uplatněných věřitelem, případně včetně faktorů uvedených v bodě 51 tohoto rozsudku, aby zjistil, zda na základě těchto okolností existuje „skutečné riziko“, že by dlužník bez příkazu k obstavení mohl
učinit taková opatření, jako je promrhání, ukrytí nebo zničení majetku nebo jeho prodej pod jeho hodnotou, která by v okamžiku, kdy by věřitel mohl dosáhnout výkonu existujícího nebo budoucího soudního rozhodnutí, zmařila nebo alespoň podstatně ztížila vymáhání pohledávky.
55      S ohledem na výše uvedené by předkládajícímu soudu, který je jediný příslušný k rozhodnutí o skutkových okolnostech, příslušelo provést celkové posouzení okolností, na nichž TQ zakládá svůj návrh na vydání příkazu k obstavení, a určit, zda tyto okolnosti představují dostatečné indicie o existenci takového „skutečného rizika“.
56      V projednávaném případě se uvedený soud zamýšlí nad tím, zda je jednání dlužníka, k němuž došlo několik let před podáním návrhu na vydání příkazu k obstavení, relevantní a zejména zda je relevantní skutečnost, že tento dlužník ukončil obchodní vztah s poskytovatelem platebních služeb, který jednal jeho jménem jako poddlužník v členském státě, v němž má věřitel bydliště, a dále se zamýšlí nad změnou zákona členského státu, v němž je dlužník usazen, která by mohla bránit vymáhání pohledávky.
57      Pokud jde o první z těchto okolností, je třeba uvést, že jak vyplývá z bodů 51 a 54 tohoto rozsudku, může soud, kterému byla věc předložena, v rámci celkového posouzení, které by měl provést za účelem posouzení, zda existuje
naléhavá potřeba
vydat příkaz k obstavení,
zohlednit dřívější chování dlužníka.
Kromě toho nic v nařízení č. 655/2014 nenaznačuje, že relevance tohoto jednání nutně závisí na okamžiku, kdy k němu došlo. Navíc, jak zdůraznil generální advokát v bodě 70 svého stanoviska, toto nařízení nestanoví, že aby věřitel dosáhl vydání takového příkazu, musí návrh podat přesně v okamžiku, kdy vznikne údajné riziko pro vymáhání jeho pohledávky. Za tímto účelem je totiž relevantní skutečnost, zda toto riziko přetrvává v okamžiku podání tohoto návrhu.
58      Dále je třeba poznamenat, jak uvedl generální advokát v bodě 68 svého stanoviska, že u společností působících on-line, které mají mimo členský stát, v němž jsou usazeny, omezený, nebo dokonce žádný hmotný majetek, může být kladný zůstatek, který mají u poskytovatele platebních služeb, jedním z mála aktiv, z nichž by věřitel mohl uspokojit svou pohledávku. Ukončení smlouvy s takovým poskytovatelem tedy může být známkou širší strategie dotyčného dlužníka, jejímž cílem je vyhnout se úhradě svých dluhů v dotyčném členském státě nebo přinejmenším ztížit jejich vymáhání.
59      Pokud jde zadruhé o změnu maltského zákona o hazardních hrách, která by podle věřitele mohla bránit vymáhání jeho pohledávky, a to zejména proto, že soudům členského státu, v němž je dlužník usazen, ukládá, aby na území tohoto členského státu odmítaly uznat vykonatelnost takových cizích soudních rozhodnutí, jako je rozhodnutí požadující úhradu dotčené pohledávky dlužníkem, je třeba připomenout, že jak vyplývá z bodu 45 tohoto rozsudku, čl. 7 odst. 1 nařízení č. 655/2014 se netýká existence jakéhokoli ohrožení vymáhání pohledávky, ale existence skutečného rizika souvisejícího s úmyslem dlužníka vyhnout se úhradě této pohledávky. Toto riziko musí být v každém případě konkrétní a aktuální v okamžiku podání návrhu na vydání příkazu k obstavení.
60      Z toho plyne, jak v podstatě uvádí generální advokát v bodě 65 svého stanoviska, že pouhá skutečnost, že se věřitel dovolává takových vnitrostátních právních
předpisů, jako jsou právní předpisy popsané v předchozím bodě tohoto rozsudku, nemůže stačit k prokázání existence „skutečného rizika“ ve smyslu tohoto čl. 7 odst. 1. Toto zjištění platí tím spíše pro
posouzení nezbytnosti vydání příkazu k obstavení
bankovních účtů dlužníka v jiných členských státech, než je ten, který tyto právní předpisy přijal.
61      Soud, k němuž byl podán návrh na vydání příkazu k obstavení podle čl. 7 odst. 1 nařízení č. 655/2014, však může při celkovém posouzení relevantních okolností uplatněných věřitelem zohlednit takové vnitrostátní právní předpisy, jako jsou právní předpisy uvedené v bodě 59 tohoto rozsudku, jako kontextuální prvek umožňující posoudit rozsah jednání dlužníka za účelem určení, zda má v úmyslu vyhnout se zaplacení dotyčné pohledávky.
62      Z výše uvedeného vyplývá, že čl. 7 odst. 1 nařízení č. 655/2014 musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud, k němuž byl podán návrh na vydání evropského příkazu k obstavení, může za účelem určení, zda existuje naléhavá potřeba tento příkaz vydat, zohlednit zaprvé jednání dlužníka, k němuž došlo několik let před podáním tohoto návrhu, a zadruhé skutečnost, že v členském státě, v němž je dlužník usazen, existuje zákon, který může bránit vymáhání předmětné pohledávky.
K nákladům řízení
63      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
Článek 7 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 655/2014 ze dne 15. května 2014, kterým se zavádí řízení o evropském příkazu k obstavení účtů k usnadnění vymáhání přeshraničních pohledávek v občanských a obchodních věcech,
musí být vykládán v tomto smyslu, že
vnitrostátní soud, k němuž byl podán návrh na vydání evropského příkazu k obstavení, může za účelem určení, zda existuje naléhavá potřeba tento příkaz vydat, zohlednit zaprvé jednání dlužníka, k němuž došlo několik let před podáním tohoto návrhu, a zadruhé skutečnost, že v členském státě, v němž je dlužník usazen, existuje zákon, který může bránit vymáhání předmětné pohledávky.
Podpisy
*      Jednací jazyk: němčina.