62024CJ0116
EUROOPA KOHTU OTSUS (kuues koda)
20. märts 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Ühine põllumajanduspoliitika – Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfond (EAFRD) – Riiklik maaelu arengu programm 2007–2013 – Maaelu arengu meede – Loomade heaolu toetus – Arvutusvead – Toetuse vähendamine riiklike ametiasutuste poolt, ootamata ära Euroopa Komisjoni lõplikku otsust – Programmi muutmise tähtaja möödumise mõju ning komisjoni otsused, millega kiidetakse programm heaks või muudetakse seda – Vastuolu puudumine Euroopa Kohtu otsuse ja Euroopa Liidu Üldkohtu otsuse vahel – Asjaomase liikmesriigi vastutus liidu õiguse rikkumise eest
Kohtuasjas C‑116/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Curtea de Apel Piteşti (Piteşti apellatsioonikohus, Rumeenia) 28. novembri 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 12. veebruaril 2024, menetluses
Porcellino Grasso SRL
versus
Ministerul Agriculturii şi Dezvoltării Rurale,
Agenţia pentru Finanţarea Investiţiilor Rurale,
Agenţia de Plăţi şi Intervenţie în Agricultură,
Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Vâlcea,
EUROOPA KOHUS (kuues koda),
koosseisus: koja president A. Kumin (ettekandja), esimese koja president F. Biltgen ja kohtunik I. Ziemele,
kohtujurist: D. Spielmann,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Porcellino Grasso SRL, esindajad: avocaţi C. S. Strătulă ja O. Strătulă,
–
Ministerul Agriculturii şi Dezvoltării Rurale, esindajad: F. I. Barbu ja A. Popescu,
–
Rumeenia valitsus, esindajad: R. Antonie, E. Gane ja A. Rotăreanu,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: L. Radu Bouyon ja M. Salyková,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada ELTL artikleid 288, 291 ja 297, liidu õiguse põhimõtet, mille kohaselt on Euroopa Komisjoni otsusel õiguslikud tagajärjed kuni selle tühistamiseni, nõukogu 20. septembri 2005. aasta määruse (EÜ) nr 1698/2005 Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta (ELT 2005, L 277, lk 1), muudetud nõukogu 19. jaanuari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 74/2009 (ELT 2009, L 30, lk 100) (edaspidi „määrus nr 1698/2005“), artikleid 18 ja 19 ning komisjoni 15. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1974/2006, milles sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 (Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta) kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad (ELT 2006, L 368, lk 15), muudetud komisjoni 12. aprilli 2013. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 335/2013 (ELT 2013, L 105, lk 1) (edaspidi „määrus nr 1974/2006“), artikli 9 lõiget 3.
2
Taotlus on esitatud ühelt poolt Porcellino Grasso SRLi ning teiselt poolt Ministerul Agriculturii şi Dezvoltării Rurale (põllumajandus- ja maaelu arengu ministeerium, Rumeenia), Agenția pentru Finanțarea Investițiilor Rurale (maaelu rahastamise amet, Rumeenia), Agenția de Plăți și Intervenție în Agricultură (põllumajandusmaksete ja sekkumiste amet, Rumeenia) ja Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură – Centrul Județean Vâlcea (põllumajandusmaksete ja sekkumiste amet – Vâlcea ringkonna keskus, Rumeenia) (edaspidi „APIA Vâlcea“) vahelises kohtuvaidluses loomade heaolu toetuse vähendamise üle.
Õiguslik raamistik
Määrus nr 1698/2005
3
Määruse nr 1698/2005 artiklis 18 „Ettevalmistamine ja heakskiitmine“ oli sätestatud:
„1.   Maaelu arengu programmid kehtestab liikmesriik, tehes tihedat koostööd artiklis 6 nimetatud partneritega.
2.   Liikmesriigid esitavad komisjonile artiklis 16 nimetatud teavet sisaldava ettepaneku iga maaelu arengu programmi kohta.
3.   Komisjon hindab kavandatud programme, võttes aluseks nende vastavuse ühenduse strateegiasuunistele, riiklikule strateegiakavale ja käesolevale määrusele.
Kui komisjon leiab, et maaelu arengu programm ei vasta ühenduse strateegiasuunistele, riiklikule strateegiakavale või käesolevale määrusele, nõuab ta liikmesriigilt kavandatud programmi läbivaatamist.
4.   Iga maaelu arengu programm kiidetakse heaks artikli 90 lõikes 2 nimetatud korras.“
4
Määruse artiklis 19 „Läbivaatamine“ oli ette nähtud:
„1.   Maaelu arengu programmid vaadatakse uuesti läbi ja pärast seirekomisjoni heakskiitu kohandab liikmesriik neid vajaduse korral ülejäänud perioodiks. Läbivaatamistes võetakse arvesse hindamistulemusi ja komisjoni aruandeid, pidades eelkõige silmas ühenduse prioriteetide arvessevõtmise viisi parandamist või kohandamist.
2.   Komisjon võtab maaelu arengu programmide läbivaatamise taotluste osas otsuse vastu pärast sellise taotluse esitamist liikmesriigi poolt vastavalt artikli 90 lõikes 2 nimetatud korrale. Muudatused, mis nõuavad komisjoni heakskiitu, määratletakse vastavalt artikli 90 lõikes 2 nimetatud korrale.“
5
Määruse artiklis 40 „Loomade heaolu toetus“ oli sätestatud:
„1.   Artikli 36 punkti a alapunktis v sätestatud loomade heaolu toetust antakse põllumajandustootjatele, kes täidavad vabatahtlikult loomade heaoluga seotud kohustusi.
2.   Loomade heaolu toetus hõlmab ainult neid kohustusi, mis ületavad [nõukogu 29. septembri 2003. aasta] määruse (EÜ) nr 1782/2003 [millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001 (ELT 2003, L 270, lk 1; ELT eriväljaanne 03/40, lk 269)] artikliga 4 ja III lisaga kehtestatud vastavaid kohustuslikke nõudeid ning muid asjakohaseid siseriiklike õigusaktidega kehtestatud ja programmis kindlaksmääratud kohustuslikke nõudeid.
Need kohustused võetakse tavaliselt viieks kuni seitsmeks aastaks. Vajaduse korral ja kui see on põhjendatud, võib konkreetset tüüpi kohustuste jaoks määrata pikema ajavahemiku vastavalt artikli 90 lõikes 2 nimetatud korrale.
3.   Toetust antakse igal aastal ja see hõlmab antud kohustusest tulenevaid lisakulusid ning saamatajäänud tulu. Vajaduse korral võib see hõlmata ka tehingukulusid.
Toetuse maksimumsumma on sätestatud I lisa[s].“
Määrus nr 1974/2006
6
Määruse nr 1974/2006 artikli 6 lõikes 1 oli sätestatud:
„Muudatused maaelu arengu programmides jagunevad järgmiselt:
a)
määruse [nr 1698/2005] artikli 19 lõikes 1 osutatud läbivaatamised;
b)
määruse [nr 1698/2005] artikli 77 lõikes 3 sätestatud rahaliste vahendite kasutamise kooskõlastamise korrast tulenevad läbivaatamised;
ba)
määruse [nr 1698/2005] artikli 70 lõike 4b rakendamisega seotud rahastamiskava muudatused;
c)
muud käesoleva lõike punktides a, b ja ba nimetamata muudatused.“
7
Määruse artikli 9 lõigetes 1–3 oli sätestatud:
„1.   Liikmesriikide tehtavad artikli 6 lõike 1 punktis c osutatud programmimuudatused võivad hõlmata nii teljesiseseid muudatusi meetmete rahalises jaotuses kui ka mitterahalisi muudatusi, mis hõlmavad uute meetmete ja tegevuse liikide juurutamist, kehtivate meetmete ja tegevuse liikide lõpetamist, määruse [nr 1698/2005] artikli 5 lõikes 6 osutatud erandiga seotud muudatusi või teavet programmi kehtivate meetmete kohta ja nende kirjeldust.
2.   Liikmesriikidel on samuti lubatud teha artikli 6 lõike 1 punktis c osutatud muudatusi, paigutades ühe kalendriaasta jooksul telgede vahel ümber kuni 3% EAFRD kogupanusest, mis on programmile ette nähtud kogu programmitöö perioodiks.
3.   Lõigetes 1 ja 2 osutatud programmimuudatusi võib teha hiljemalt enne 31. detsembrit 2015, tingimusel et liikmesriigid annavad kõnealustest muudatustest teada hiljemalt 31. augustiks 2015.“
Määrus (EL) nr 1306/2013
8
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1306/2013 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 352/78, (EÜ) nr 165/94, (EÜ) nr 2799/98, (EÜ) nr 814/2000, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 485/2008 (ELT 2013, L 347, lk 549) artiklis 5 „EAFRD kulud“ on ette nähtud:
„EAFRD-d rakendatakse liikmesriikide ja [Euroopa L]iidu halduskoostöö korras. Sellest rahastatakse liidu rahalist osalust maaelu arengu programmides, mida rakendatakse vastavalt maaelu arengu toetamist käsitlevale liidu õigusele.“
9
Määruse artikli 52 „Vastavuse kontroll“ lõikes 1 on sätestatud:
„Komisjon võtab vastu rakendusaktid, millega määratakse liidu rahastamisest väljajäetavad summad, kui ta leiab, et artikli 4 lõikes 1 ja artiklis 5 osutatud kulusid ei ole kantud kooskõlas liidu õigusega ning EAFRD puhul kooskõlas kohaldatava liidu või siseriikliku õigusega, millele on osutatud [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta] määruse (EL) nr 1303/2013[, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EL) nr 1083/2006 (ELT 2013, L 347, lk 320),] artiklis 85. […]“.
10
Määruse nr 1306/2013 artikli 58 „Liidu finantshuvide kaitse“ lõikes 1 on täpsustatud:
„Liikmesriigid võtavad [ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP)] raames vastu kõik õigus- ja haldusnormid ning kõik muud vajalikud meetmed, et tagada liidu finantshuvide tõhus kaitse ja eelkõige selleks, et:
a)
kontrollida [Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) ja EAFRD] rahastatavate tegevuste seaduslikkust ja korrektsust;
b)
tagada tõhus kaitse pettuste vastu, eelkõige kõrgema riskiga aladel, mis toimib hoiatusena, võttes arvesse meetmete kulusid ja nendest saadavat kasu ning nende proportsionaalsust;
c)
ennetada, tuvastada ja kõrvaldada eeskirjade eiramisi ja pettusi;
d)
kehtestada tõhusaid, hoiatavaid ja proportsionaalseid karistusi vastavalt liidu õigusele või selle puudumise korral vastavalt siseriiklikule õigusele ning algatada vajaduse korral vastavaid kohtumenetlusi;
e)
nõuda tagasi alusetud maksed koos intressiga ning algatada vajaduse korral vastavaid kohtumenetlusi.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
11
Pärast komisjoni 16. juuli 2008. aasta otsuse C(2008) 3831, millega kiidetakse heaks Rumeenia maaelu arengu programm programmitöö perioodiks 2007–2013, vastuvõtmist võttis nimetatud liikmesriik vastu sätted loomade heaolu parandamiseks. Komisjon lisas 25. mai 2012. aasta rakendusotsusega C(2012) 3529 nimetatud liikmesriigi taotlusel riiklikku maaelu arengu programmi 2007–2013 (edaspidi „maaelu arengu programm 2007–2013“) abimeetme toetuse kujul, millega hüvitatakse saamata jäänud tulu ja lisakulud nendel põllumajandustootjatel, kes on vabatahtlikult võtnud kohustuse rakendada loomade heaolu parandamisega seotud norme (edaspidi „meede 215“). Nuumsigade puhul on selle meetme alusel ühe loomühiku kohta ette nähtud 4,90 euro suurune iga-aastane toetus loomade heaolu parandamiseks vedamise ajal (edaspidi „vedamistingimuste parandamise toetus“) ja 16,80 euro suurune iga-aastane toetus häiringute vähendamiseks 30% võrra võrreldes kohustusliku miinimumtasemega (edaspidi „häiringute vähendamise toetus“).
12
Porcellino Grasso taotles 13. augustil 2012 APIA Vâlcealt mitut tagastamatut toetust, sealhulgas vedamistingimuste parandamise toetust ja häiringute vähendamise toetust, vastutasuks kohustuse eest järgida oma ettevõttes vähemalt viie aasta jooksul nuumsigade heaolu parandamise meetmeid.
13
Porcellino Grasso esitas 14. augustil 2015 APIA Vâlceale nende toetuste maksmise taotluse ajavahemiku 16. juulist 2015 kuni 15. juulini 2016 eest, mis vastab tema kohustuse neljandale aastale.
14
APIA Vâlcea teatas 8. märtsil 2016 Porcellino Grassole, et Euroopa Kontrollikoja esindajate poolt tehtud 2015. eelarveaasta auditi põhjal on tuvastatud vead, mis on toonud kaasa ülemäärased maksed seoses vedamistingimuste parandamise ja häiringute vähendamise toetustega, mida maksti meetme 215 alusel.
15
APIA Vâlcea selgitas, et nende vigade tõttu vähendab ta Porcellino Grassole makstava toetuse summat 1,43 euroni loomühiku kohta seoses vedamistingimuste parandamise toetusega ja 14,18 euroni loomühiku kohta seoses häiringute vähendamise toetusega. See vähendamine muutus põllumajandus- ja maaelu arengu ministeeriumi määrusega hiljem lõplikuks.
16
Porcellino Grasso esitas nende tehtud makseotsuste peale halduskaebused, mille menetlemine oli käesoleva eelotsusetaotluse esitamise ajal veel pooleli.
17
Porcellino Grasso nagu mitmed teised esitas 31. jaanuaril 2017 APIA Vâlceale taotluse vedamistingimuste parandamise toetuse ja häiringute vähendamise toetuse väljamaksmiseks ajavahemiku 1. jaanuarist 2017 kuni 31. detsembrini 2017 eest, mis vastab tema kohustuse kuuendale aastale.
18
APIA Vâlcea kiitis 6. veebruari 2018. aasta otsusega taotluse heaks, arvutades nende toetuste raames tehtavad maksed välja siiski käesoleva kohtuotsuse punktis 15 nimetatud vähendatud summade alusel.
19
Porcellino Grasso esitas selle otsuse peale vaide, mis jäeti 8. märtsil 2018 rahuldamata.
20
Seejärel esitas ta eelotsusetaotluse esitanud kohtule Curtea de Apel Piteştile (Piteşti apellatsioonikohus, Rumeenia) kaebuse, milles palus eelkõige tühistada nimetatud otsuse ja tema kaebuse rahuldamata jätmise otsuse ning mõista välja hüvitis summas, mis vastab tema hinnangul talle võlgnetava summa ja talle tegelikult makstud summa vahele.
21
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib kõigepealt, et 17. novembri 2022. aasta kohtuotsuses Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) otsustas Euroopa Kohus sisuliselt, et liidu õigusega ei ole vastuolus see, kui tagastamatu rahalise toetuse meetme rakendamises osalevad liikmesriigi ametiasutused võtavad kontrollikoja tuvastatud arvutusvea tõttu vastu aktid, millega kohustatakse vähendama maaelu arengu programmi 2007–2013 alusel antavat rahalise toetuse summat, mille komisjon on heaks kiitnud, ootamata ära, et komisjon võtab vastu otsuse, millega jäetakse sellest arvutusveast tulenevad summad liidu rahastamisest välja.
22
Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei välista siiski, et Porcellino Grasso viidatud liidu normide ja põhimõtetega, välja arvatud nendega, mida selles kohtuotsuses arvesse võeti, võib olla vastuolus see, kui Rumeenia ametiasutused vähendavad põhikohtuasjas kõne all oleva rahalise toetuse summat. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib nimelt, et see summa määrati kindlaks rakendusotsusega C(2012) 3529, millega muudeti maaelu arengu programmi 2007–2013, ning et seda ei ole kehtetuks tunnistatud ega tühistatud ning samuti ei saanud seda selle kuupäeva seisuga, mil käesoleva kohtuotsuse punktis 14 nimetatud arvutusvead kindlaks tehti, enam muuta.
23
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib seejärel, et Porcellino Grasso väidete kohaselt puudutab Euroopa Liidu Üldkohtu 18. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Rumeenia vs. komisjon (T‑33/21, EU:T:2023:5) sisuliselt faktilisi ja õiguslikke küsimusi, mis on identsed nendega, mida käsitleti kohtuasjas, milles tehti 17. novembri 2022. aasta kohtuotsus Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899). Näib aga, et see Üldkohtu otsus on vastuolus teise nimetatud kohtuotsusega, kuna Üldkohus ja Euroopa Kohus jõudsid erisugustele järeldustele eelkõige õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte osas. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on seega tekkinud küsimus, kas ta võib tema menetluses oleva vaidluse lahendamisel võtta nimetatud Üldkohtu otsust arvesse.
24
Lõpuks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas põhimõte, mille kohaselt liikmesriigid vastutavad liidu õiguse rikkumise eest, kohustab Rumeenia riiki maksma sellisele toetusesaajale nagu Porcellino Grasso vedamistingimuste parandamise ja häiringute vähendamise toetusi selle summa ulatuses, mis oli algul ette nähtud rakendusotsuses C(2012) 3529 nimetatud toetusesaaja võetud kohustuste kogu kestuse jooksul.
25
Neil asjaoludel otsustas Curtea de Apel Pitești (Pitești apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas ELTL artiklitega 288, 291 ja 297, liidu õiguse põhimõttega, mille kohaselt on [k]omisjoni otsusel õiguslikud tagajärjed kuni selle tühistamiseni – nii, nagu see põhimõte on tunnustatud 8. juuli 1999. aasta kohtuotsuses Chemie Linz vs. komisjon (C‑245/92 P, EU:C:1999:363), 5. oktoobri 2004. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Kreeka (C‑475/01, EU:C:2004:585), 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsuses Schrems (C‑362/14, EU:C:2015:650), 14. juuni 2012. aasta kohtuotsuses CIVAD (C‑533/10, EU:C:2012:347), 22. oktoobri 1987. aasta kohtuotsuses Foto-Frost (314/85, EU:C:1987:452), 3. juuli 2019. aasta kohtuotsuses Eurobolt (C‑644/17, EU:C:2019:555) ja 12. veebruari 2008. aasta kohtuotsuses CELF ja ministre de la Culture et de la Communication (C‑199/06, EU:C:2008:79) –, ja määruse [nr 1974/2006] artikli 9 lõikega 3 ning määruse nr 1698/2005 artiklitega 18 ja 19 on vastuolus Rumeenia riigi asutuste praktika, mis seisneb selliste riigisiseste aktide vastuvõtmises, mis on vastuolus rakendusotsusega [C(2012) 3529] [Rumeenia maaelu arengu programmi] 2007–2013 paranduste kohta, või selle otsuse kohaldamata jätmises, kui viidatud rakendusotsust ei ole muudetud ega tühistatud?
2.
Arvestades liikmesriikide üldist kohustust järgida Euroopa Liidu õigust, on liikmesriigi kohtul juhul, kui ta on olukorras, kus ta peab järgima Euroopa Kohtu tõlgendavat otsust, mis tehti ELTL artikli 267 alusel (nimelt 17. novembri 2022. aasta kohtuotsus Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899)), kui kõnealune kohtuotsus ei sisalda hinnanguid komisjoni rakendusotsuste [rakendusotsus C(2012) 3529 ja komisjoni 13. juuni 2018. aasta rakendusotsus (EL) 2018/873, mille kohaselt Euroopa Liit ei rahasta teatavaid kulusid, mida liikmesriigid on kandnud Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) ja Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi (EAFRD) raames (ELT 2018, L 152, lk 29)] kehtivuse ja tagajärgede kohta, vaid üksnes hinnanguid rahastuse tagasinõudmise kohta komisjoni sellekohase otsuse puudumisel, on kõnealusel liikmesriigi kohtul õigus võtta tema lahendatavas kohtuvaidluses otsuse tegemisel arvesse Üldkohtu niisuguse otsuse tagajärgi ja kaalutlusi (põhjendusi), mis esitati tühistamishagi kohta, mida reguleerib ELTL artikkel 263, ning millega sarnases kohtuasjas (st 18. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Rumeenia vs. komisjon (T‑33/21, EU:T:2023:5)) tühistati komisjoni rakendusotsus?
3.
Kas riigivastutuse põhimõte näeb ette, et niisuguses olukorras, nagu käesolevas kohtuasjas, peab Rumeenia riik tasuma meetmest 215 antava toetuse saajatele toetusmäärad summas, mis on ette nähtud rakendusotsuses [C(2012) 3529], nende kohustuste kogukestuse jooksul?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene ja teine küsimus
26
Esimese ja teise küsimusega, mida tuleb käsitleda koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas, võttes arvesse põhjendusi, mille Üldkohus esitas 18. jaanuari 2023. aasta kohtuotsuses Rumeenia vs. komisjon (T‑33/21, EU:T:2023:5), seavad mitu liidu õigusnormi ja põhimõtet, mida Euroopa Kohus ei võtnud oma 17. novembri 2022. aasta kohtuotsuses Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) arvesse, kahtluse alla viimati nimetatud kohtuotsuse resolutsiooni osas, milles neid norme ja põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui tagastamatu rahalise toetuse meetme rakendamises osalevad liikmesriigi ametiasutused võtavad kontrollikoja tuvastatud arvutusvigadele tuginedes vastu akte, mis kohustavad vähendama maaelu arengu programmi 2007–2013 alusel antavat rahalise toetuse summat, mis on heaks kiidetud ja muudetud komisjoni otsustega, samas kui seda programmi ei saanud nende vigade tuvastamise kuupäeva seisuga enam läbi vaadata ega muuta.
Vastuvõetavus
27
Esiteks väidab põllumajandus- ja maaelu arengu ministeerium, et esimene ja teine küsimus on vastuvõetamatud, kuna esimest küsimust on juba selgitatud 17. novembri 2022. aasta kohtuotsuses Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) ning teine küsimus ei saa olla ELTL artiklis 267 ette nähtud eelotsusetaotluse esemeks.
28
Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohus on pädev täpsustama sellise tõlgendava kohtuotsuse ulatust, mille ta on teinud eelotsusemenetluses seoses liidu õiguse sätetega või kohtupraktikaga, mida selles kohtuotsuses ei ole käsitletud (vt selle kohta 5. detsembri 2017. aasta kohtuotsus M.A.S. ja M.B., C‑42/17, EU:C:2017:936, punkt 28).
29
Esimese ja teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus aga tõlgendada 17. novembri 2022. aasta kohtuotsust Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899), arvestades liidu õiguse sätteid ja Üldkohtu otsust, mida ei ole esimeses kohtuotsuses analüüsitud. Neil asjaoludel on need küsimused vastuvõetavad.
30
Samas tuleb teiseks meelde tuletada, et nagu on sätestatud Euroopa Kohtu kodukorra artikli 94 punktis c, on tingimata vajalik, et eelotsusetaotlus sisaldaks selgitust, millistel põhjustel tõstatas liikmesriigi kohus liidu õigusnormide tõlgendamise või kehtivuse küsimuse ning millist seost ta nende õigusnormide ja põhikohtuasjas kohaldatavate riigisiseste õigusnormide vahel näeb.
31
Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab oma esimeses küsimuses ELTL artiklitele 288, 291 ja 297 ning liidu õiguse põhimõttele, mille kohaselt tekitab komisjoni otsus õiguslikke tagajärgi kuni selle tühistamiseni, tuleb tõdeda, et ta ei selgita oma eelotsusetaotluses põhjusi, miks tal tekkis nende artiklite ja selle põhimõtte kohta küsimus. Eelkõige ei selgita ta, miks tema arvates võivad need artiklid ja põhimõte eelkõige nende sisu, konteksti või eesmärki arvestades muuta tühiseks 17. novembri 2022. aasta kohtuotsuse Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) resolutsioonis esitatud tõlgenduse. Neil asjaoludel on esimene küsimus vastuvõetamatu osas, milles see puudutab neid samu artikleid ja põhimõtet.
32
Seevastu on esimene küsimus vastuvõetav osas, milles see puudutab määruse nr 1974/2006 artikli 9 lõiget 3 ning määruse nr 1698/2005 artikleid 18 ja 19. Nimelt märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus Üldkohtu 18. jaanuari 2023. aasta kohtuotsuses Rumeenia vs. komisjon (T‑33/21, EU:T:2023:5) esitatud kaalutlustele viidates sisuliselt, et nende sätete kohaselt ei saanud maaelu arengu programmi 2007–2013, mis kiideti heaks otsusega C(2008) 3831 ja mida on muudetud rakendusotsusega C(2012) 3529, enam läbi vaadata ega muuta selle kuupäeva seisuga, mil kontrollikoda tuvastas põhikohtuasjas kõne all olevad arvutusvead. Tal on tekkinud seega sisuliselt küsimus, kas sellistel asjaoludel oli Rumeenia ametiasutustel õigus kohaldada käesoleva kohtuotsuse punktis 15 nimetatud vähendamist. Seda tehes esitab eelotsusetaotluse esitanud kohus piisavalt põhjuseid, miks tal tekkis nende sätete tõlgendamise kohta küsimus.
33
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et esimene küsimus on vastuvõetav osas, milles see puudutab määruse nr 1974/2006 artikli 9 lõiget 3 ning määruse nr 1698/2005 artikleid 18 ja 19, ning et teine küsimus on tervikuna vastuvõetav.
Sisulised küsimused
34
Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses on Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldab viimasel tema menetluses oleva kohtuasja lahendada. Seda arvestades tuleb Euroopa Kohtul talle esitatud küsimus vajaduse korral ümber sõnastada. Selleks võib Euroopa Kohus tuletada liikmesriigi kohtu esitatud materjalide kogumist ja eelkõige eelotsusetaotluse põhjendustest need liidu õiguse normid ja põhimõtted, mida on põhikohtuasja vaidluse eset silmas pidades vaja tõlgendada (21. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy (vale maksumäära korrigeerimise võimalus), C‑606/22, EU:C:2024:255, punktid 19 ja 20 ning seal viidatud kohtupraktika).
35
Käesoleval juhul põhineb esimene küsimus sisuliselt eeldusel, et maaelu arengu programmi 2007–2013, mis on heaks kiidetud otsusega C(2008) 3831 ja mida on muudetud rakendusotsusega C(2012) 3529, ei saanud enam läbi vaadata ega muuta selle kuupäeva seisuga, mil kontrollikoda tuvastas põhikohtuasjas kõne all olevad arvutusvead. Selles kontekstis ei ole määruse nr 1698/2005 artikkel 18 esimesele küsimusele vastamisel asjakohane, kuna vastupidi nimetatud määruse artiklile 19 ja määruse nr 1974/2006 artiklile 9 ei puuduta osutatud artikkel oma pealkirja kohaselt EAFRD maaelu arengu programmide läbivaatamist või muutmist, vaid nende „[ettevalmistami[st] ja heakskiitmi[st]“.
36
Seega tuleb asuda seisukohale, et esimese ja teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas Üldkohtu 18. jaanuari 2023. aasta kohtuotsuses Rumeenia vs. komisjon (T‑33/21, EU:T:2023:5) esitatud põhjendusi arvestades seavad määruse nr 1698/2005 artikkel 19 ja määruse nr 1974/2006 artikli 9 lõige 3 kahtluse alla 17. novembri 2022. aasta kohtuotsuse Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) resolutsiooni osas, milles neid artikleid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui tagastamatu rahalise toetuse meetme rakendamises osalevad liikmesriigi ametiasutused võtavad kontrollikoja tuvastatud arvutusvigade tõttu vastu akte, millega nähakse ette maaelu arengu programmi 2007–2013, mis on heaks kiidetud ja mida on muudetud komisjoni otsustega, alusel antava rahalise toetuse summa vähendamine, samas kui seda programmi ei saanud nende vigade kindlaks tegemise kuupäeva seisuga enam läbi vaadata ega muuta.
37
Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus nentis, märkis Üldkohus 18. jaanuari 2023. aasta kohtuotsuse Rumeenia vs. komisjon (T‑33/21, EU:T:2023:5) punktides 91–95 ja punktis 100, et selle kuupäeva seisuga, mil tuvastati vead meetmega 215 seotud toetuse arvutamisel, mis ei ole põhikohtuasjas kõne all olevad toetused, ei saanud maaelu arengu programmi 2007–2013, mis on heaks kiidetud otsusega C(2008) 3831 ja mida on muudetud rakendusotsusega C(2012) 3529, enam määruse nr 1698/2005 artikli 19 ja määruse nr 1974/2006 artikli 9 lõike 3 alusel läbi vaadata ega muuta. Need järeldused on ratione temporis mutatis mutandis ülekantavad põhikohtuasjale.
38
Asjaolu, et nende sätete kohaselt ei saanud seda programmi enam läbi vaadata ega muuta selle kuupäeva seisuga, mil need arvutusvead kindlaks tehti, ei saa siiski seada kahtluse alla 17. novembri 2022. aasta kohtuotsuse Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) resolutsiooni, mis tehti teistsuguses kontekstis kui see, mida käsitleti kohtuasjas, milles tehti 18. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Rumeenia vs. komisjon (T‑33/21, EU:T:2023:5).
39
Viimati nimetatud kohtuotsuse punktides 74, 86, 91, 92, 100, 102 ja 113 leidis Üldkohus sisuliselt, et kuigi arvutusvea tõttu oleks meetmega 215 hõlmatud toetuse summa olnud vastuolus määruse nr 1698/2005 artikli 40 lõikega 3, oli komisjon tekitanud Rumeenia ametiasutustes õiguspärase ootuse, et selle summa maksmine on liidu vahenditega kaetud. Nimelt tõdes Üldkohus, et komisjonil oli pärast Rumeenia ametiasutustega peetud eriläbirääkimisi asjaomase toetuse ja sellega seotud arvutusmeetodi heakskiitmisel kogu teave, mis võimaldas tal seda viga tuvastada ja toetuse kooskõla selle sättega hinnata. Üldkohus järeldas sellest, et asjaomast summat saab korrigeerida üksnes maaelu arengu programmi 2007–2013 muudatusega ja selle muudatuse heakskiitmise otsusega, mitte rakendusotsusega, mis jätab asjaomase toetuse vigu sisaldava osa rahastamisest välja, nagu komisjon seda tegi. Seetõttu tühistas Üldkohus neil põhjustel rakendusotsuse osaliselt.
40
Kohtuasjas, milles tehti 17. novembri 2022. aasta kohtuotsus Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899), oli seoses muude meetmega 215 hõlmatud toetustega tõepoolest küsimus ka summades, mis arvutusvigade tõttu ei olnud kooskõlas määruse nr 1698/2005 artikli 40 lõikega 3 ja mida oli komisjoni rakendusotsusega 2018/873 parandatud.
41
Selle kohtuasja toimikust nähtub siiski, et nende summade arvutamisel ei olnud Rumeenia ja komisjoni vahelistes suhetes nende summade osas õiguspärast ootust tunnustatud. Nimelt, kuigi on tõsi, et Rumeenia palus oma hagis kohtuasjas, milles tehti 30. aprilli 2019. aasta kohtumäärus Rumeenia vs. komisjon (T‑530/18, EU:T:2019:269), selle rakendusotsuse tühistamist ja ta väitis, et arvutusmeetodid, mille komisjon nende summade puhul heaks kiitis, oleksid pidanud olema õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte alusel kaitstud, jättis Üldkohus selle hagi kohtumäärusega – mis jäeti apellatsiooniastmes 10. septembri 2020. aasta kohtuotsusega Rumeenia vs. komisjon (C‑498/19 P, EU:C:2020:686) muutmata – vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, kuna see esitati hilinenult.
42
Euroopa Kohus asus 17. novembri 2022. aasta kohtuotsuse Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) punktides 33–36 seega seisukohale, et asjaomaseid summasid, mis ei ole määruse nr 1698/2005 artikli 40 lõikega 3 kooskõlas ning mida ei ole Rumeenia ja komisjoni vahelistes suhetes õiguspärase ootusega kaitstuna tunnustatud, peavad korrigeerima nii komisjon määruse nr 1306/2013 artikli 52 lõike 1 alusel, võttes vastu rakendusotsuse, millega jäetakse liidu rahastamisest välja asjaomase toetuse see osa, mis on ebaõige, kui ka liikmesriigi ametiasutused määruse nr 1306/2013 artikli 58 lõike 1 alusel, kusjuures need ametiasutused ei ole kohustatud ootama, kuni komisjon võtab sellise rakendusotsuse vastu.
43
Euroopa Kohus täpsustas kõnealuse kohtuotsuse punktis 44, et Rumeenia ametiasutuste ja toetusesaajatest põllumajandustootjate vahelistes suhetes ei mõjuta õiguspärase ootuse kaitse põhimõte seda hinnangut. Ta leidis nimelt, et kuna need summad olid kindlaks määratud vastuolus määruse nr 1698/2005 artikli 40 lõikega 3, ei saanud Rumeenia ametiasutused tekitada nende põllumajandustootjate seas õiguspärast ootust, et nad saavad kasu kohtlemisest, mis on ELi õigusega vastuolus.
44
Põhikohtuasjas nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgitustest, et kõnealuste arvutusvigade tõttu – seoses toetustega, mis kuuluvad samuti meetme 215 kohaldamisalasse, kuigi need erinevad nendest, mida Euroopa Kohus ja Üldkohus analüüsisid oma 17. novembri 2022. aasta kohtuotsuses Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) ja 18. jaanuari 2023. aasta kohtuotsuses Rumeenia vs. komisjon (T‑33/21, EU:T:2023:5) – määrati kindlaks summad, mis ei ole määruse nr 1698/2005 artikli 40 lõikega 3 kooskõlas. Lisaks ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus märkinud, et komisjon või teised liidu institutsioonid, organid või asutused oleksid tunnistanud, et neid summasid kaitseb Rumeenia ja komisjoni vahelistes suhetes õiguspärane ootus. Sellest järeldub, et põhikohtuasjas kõne all olev olukord vastab sisuliselt olukorrale, mida käsitleti kohtuasjas, milles tehti 17. novembri 2022. aasta kohtuotsus Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899).
45
Siiski märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks Porcellino Grasso väidetele viidates, et Üldkohtu põhjendus 18. jaanuari 2023. aasta kohtuotsuses Rumeenia vs. komisjon (T‑33/21, EU:T:2023:5) on põhikohtuasjale ülekantav, kuna õiguspärase ootuse kaitse põhimõte kuulub Rumeenia ja komisjoni vahelistes suhetes nende summade suhtes kohaldamisele, kuivõrd siis, kui komisjon kiitis maaelu arengu programmi 2007–2013 muudatuse heaks, oli tal teave, mis võimaldas tal põhikohtuasjas kõne all oleva toetuse ja sellega seotud arvutusmeetodite kooskõla määruse nr 1698/2005 artikli 40 lõikega 3 hinnata. Kuna need summad on selle põhimõtte alusel kaitstud, saab neid vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 39 esitatud Üldkohtu kaalutlustele parandada üksnes maaelu arengu programmi 2007–2013 muudatusega ja selle muudatuse heakskiitmise otsusega.
46
Sellega seoses tuleb märkida, et kuigi 18. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Rumeenia vs. komisjon (T‑33/21, EU:T:2023:5) puudutas – nagu käesoleval juhul – tõepoolest meetmel 215 põhinevat toetust, erines see põhikohtuasjas kõne all olevatest toetustest. Neil asjaoludel ei saanud Üldkohus selles kohtuotsuses analüüsida küsimust, kas komisjonil oli maaelu arengu programmi 2007–2013 muudatuse heakskiitmise ajal teave, mis võimaldas tal viimati nimetatud toetuste ja sellega seotud arvutusmeetodite kooskõla määruse nr 1698/2005 artikli 40 lõikega 3 hinnata, mistõttu ei saa tema arutluskäiku mutatis mutandis põhikohtuasjale üle kanda. Lisaks tuleb märkida, et Rumeenia valitsus ei väida oma kirjalikes seisukohtades, et ta tugineb oma suhetes komisjoniga seoses põhikohtuasjas kõne all olevate toetustega õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele.
47
Teiseks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Porcellino Grasso väidete kohaselt on Üldkohtu 18. jaanuari 2023. aasta kohtuotsuse Rumeenia vs. komisjon (T‑33/21, EU:T:2023:5) punktis 113 esitatud põhjendused vastuolus 17. novembri 2022. aasta kohtuotsuse Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) punktidega 42 ja 44. Seetõttu soovib ta teada, kas ta peaks neid põhjendusi arvesse võtma.
48
Nagu nähtub selgesti sellest punktist 113, on Üldkohtu kaalutlused kooskõlas 18. jaanuari 2023. aasta kohtuotsuse Rumeenia vs. komisjon (T‑33/21, EU:T:2023:5) punktides 75–86 esitatud arutluskäiguga, mille kohaselt olid asjaomased arvutusmeetodid ja nende alusel kindlaks määratud summad Rumeenia ja komisjoni vahelistes suhetes õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte alusel kaitstud, kuna nende meetodite ja summade üle oli peetud „Rumeenia ametiasutustega eriläbirääkimisi“ ja kuna komisjonil oli nende läbirääkimiste raames teada kõik asjaolud, mis võimaldasid tal nende vastavust määruse nr 1698/2005 artikli 40 lõikele 3 hinnata.
49
Käesoleva kohtuotsuse punktist 42 nähtub aga, et kohtuasi, milles tehti 17. novembri 2022. aasta kohtuotsus Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899), puudutas toetussummasid, mida õiguspärane ootus Rumeenia ja komisjoni vahelistes suhetes ei kaitse. Kuna see kohtuotsus tehti täiesti teistsuguses kontekstis kui see, mida käsitleti kohtuasjas, milles tehti 18. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Rumeenia vs. komisjon (T‑33/21, EU:T:2023:5), ei saa viimati nimetatud kohtuotsuse punktis 113 esitatud põhjendused olla 17. novembri 2022. aasta kohtuotsuse Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) tõlgendamisel asjakohased.
50
Sellest järeldub, et põhikohtuasjas kõne all olevaid toetussummasid, mille kindlaks määramisel on tehtud arvutusviga, ei saa 18. jaanuari 2023. aasta kohtuotsuse Rumeenia vs. komisjon (T‑33/21, EU:T:2023:5) alusel ja Euroopa Kohtu käsutuses olevas toimikus sisalduvate vastupidiste andmete puudumisel käsitada nii, et neid kaitseb Rumeenia ja komisjoni vahelistes suhetes õiguspärane ootus, mistõttu arvestades käesoleva kohtuotsuse punktis 44 esitatud kaalutlusi, on põhikohtuasjas kõne all olev olukord sisuliselt sama, mis oli kõne all kohtuasjas, milles tehti 17. novembri 2022. aasta kohtuotsus Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899).
51
Seega olukorras, kus summad on arvutusvea tõttu kindlaks määratud viisil, mis ei ole liidu õigusega kooskõlas ja ilma et need oleks komisjoni ja asjaomase liikmesriigi vahelistes suhetes õiguspärase ootusega kaitstud, on nii see institutsioon kui ka asjaomane liikmesriik, nagu nähtub 17. novembri 2022. aasta kohtuotsuse Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) punktidest 33 ja 34, vastavalt ELTL artikli 310 lõikele 5 ning määruse nr 1306/2013 artikli 52 lõikele 1 ja artikli 58 lõikele 1 kohustatud arvutusveaga seotud summad liidu rahastamisest välja jätma.
52
Selline väljajätmine ei tähenda mingil juhul vajadust asjaomane maaelu arengu programm läbi vaadata või seda muuta.
53
Liidu õigusega vastuolus oleva arvutusvea ning sellest tulenevate määrade ja maksete parandamine ei too nimelt kaasa asjaomase maaelu arengu programmi läbivaatamist või muutmist, vaid kujutab endast – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktis 51 viidatud sätetest – lihtsalt selle olukorra taastamist, mis oleks algusest peale pidanud sellest programmist tulenema, kui seda viga ei oleks tehtud, nii et liidu eelarvele ei tekitata kahju.
54
Seega ei takista asjaolu, et määruse nr 1698/2005 artikli 19 ja määruse nr 1974/2006 artikli 9 lõike 3 kohaselt ei saanud maaelu arengu programmi 2007–2013 enam läbi vaadata ega muuta selle kuupäeva seisuga, mil kontrollikoda põhikohtuasjas kõne all olevad arvutusvead tuvastas, seda, et nii komisjon kui ka liikmesriigi ametiasutused võtavad vajalikke meetmeid, et nõuetele vastavuse kontrollimise ja heakskiitmise raames nende vigadega seotud summasid ja makseid korrigeerida.
55
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et määruse nr 1698/2005 artiklit 19 ja määruse nr 1974/2006 artikli 9 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, kui tagastamatu rahalise toetuse meetme rakendamises osalevad liikmesriigi ametiasutused võtavad kontrollikoja tuvastatud arvutusvigade tõttu vastu akte, millega nähakse ette maaelu arengu programmi 2007–2013, mis on heaks kiidetud ja mida on muudetud komisjoni otsustega, alusel antava rahalise toetuse summa vähendamine, samas kui seda programmi ei saanud nende vigade kindlaks tegemise kuupäeva seisuga enam läbi vaadata ega muuta. Põhjendused, mille Üldkohus esitas 18. jaanuari 2023. aasta kohtuotsuses Rumeenia vs. komisjon (T‑33/21, EU:T:2023:5), ei ole siinkohal asjakohased.
Kolmas küsimus
56
Kolmanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas põhimõte, mille kohaselt vastutavad liikmesriigid liidu õiguse rikkumise eest, kohustab Rumeenia riiki maksma vedamistingimuste parandamise ja häiringute vähendamise toetuste saajatele nende kohustuste kogu kestuse jooksul selle toetusena maksmisele kuuluvad summad rakendusotsuses C(2012) 3529 ette nähtud summade ulatuses.
57
Olgu meelde tuletatud, et liidu õiguses on kehtestatud põhimõte, mille kohaselt on liikmesriik kohustatud talle omistatava liidu õiguse rikkumisega üksikisikutele tekitatud kahju hüvitama (5. märtsi 1996. aasta kohtuotsus Brasserie du pêcheur ja Factortame, C‑46/93 ja C‑48/93, EU:C:1996:79, punkt 17 ja seal viidatud kohtupraktika).
58
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu järeldustest, et põhikohtuasjas kõne all olevate arvutusvigade tõttu ei olnud rakendusotsuses C(2012) 3529 vedamistingimuste parandamise ja häiringute vähendamise toetuste puhul ette nähtud toetusemäärad määruse nr 1698/2005 artikli 40 lõikega 3 kooskõlas. Nendest järeldustest nähtub samuti, et Rumeenia ametiasutused võtsid vajalikud meetmed nimetatud määrade korrigeerimiseks nii, et need oleksid selle sättega kooskõlas, ning et seda tehes lõpetasid nad neile omistatava liidu õiguse rikkumise.
59
Neil asjaoludel ei saa selline toetusesaaja nagu Porcellino Grasso tugineda põhimõttele, mille kohaselt vastutavad liikmesriigid liidu õiguse rikkumise eest, et nõuda vahet toetussumma, mida ta oleks pidanud algselt saama, ja asjaomaste maksete korrigeeritud summa vahel, isegi kui viimati nimetatud summa on selle õigusega kooskõlas ja toetusesaajal ei ole õigust seda vahet saada.
60
Nimelt, esiteks tähendaks arvutusvigadega seotud summa selle osa väljamaksmine niisugusele toetusesaajale nagu Porcellino Grasso tema alusetut rikastumist, mis on liidu õigusega keelatud, kuna vastava makse tagajärjel rikastuks toetusesaaja ilma kehtiva õigusliku aluseta ja selle rikastumisega kaasneks liidu vaesumine (vt selle kohta 10. aprilli 2008. aasta kohtuotsus Marks & Spencer, C‑309/06, EU:C:2008:211, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 28. juuli 2011. aasta kohtuotsus Agrana Zucker, C‑309/10, EU:C:2011:531, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
61
Teiseks, isegi kui eeldada, et Porcellino Grasso soovib oma vastutuse tuvastamise hagi raames tugineda eelotsusetaotluse esitanud kohtus oma suhetes Rumeenia ametiasutustega õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele, tuleb meelde tuletada, et nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 43, ei saa see põhimõte tekitada õigussubjektis õiguspärast ootust olla koheldud viisil, mis on liidu õigusega vastuolus (17. novembri 2022. aasta kohtuotsus Avicarvil Farms, C‑443/21, EU:C:2022:899, punkt 41).
62
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et põhimõte, mille kohaselt vastutavad liikmesriigid liidu õiguse rikkumise eest, ei ole kohaldatav, kui EAFRD maaelu arengu programmi alusel makstava rahalise toetuse määrad on kindlaks määratud viisil, mis ei ole liidu õigusega kooskõlas, ning kui selle toetuse saajad on saanud selle alusel makseid, mis on arvutatud liidu õigusega kooskõlas olevate parandatud määrade alusel.
Kohtukulud
63
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kuues koda) otsustab:
1.
Nõukogu 20. septembri 2005. aasta määruse (EÜ) nr 1698/2005 Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta, muudetud nõukogu 19. jaanuari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 74/2009, artiklit 19 ning komisjoni 15. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1974/2006, milles sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 (Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta) kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad, muudetud komisjoni 12. aprilli 2013. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 335/2013, artikli 9 lõiget 3
tuleb tõlgendada nii, et
nendega ei ole vastuolus see, kui tagastamatu rahalise toetuse meetme rakendamises osalevad liikmesriigi ametiasutused võtavad kontrollikoja tuvastatud arvutusvigade tõttu vastu akte, millega nähakse ette maaelu arengu programmi 2007–2013, mis on heaks kiidetud ja mida on muudetud komisjoni otsustega, alusel antava rahalise toetuse summa vähendamine, samas kui seda programmi ei saanud nende vigade kindlaks tegemise kuupäeva seisuga enam läbi vaadata ega muuta. Põhjendused, mille Üldkohus esitas 18. jaanuari 2023. aasta kohtuotsuses Rumeenia vs. komisjon (T‑33/21, EU:T:2023:5), ei ole siinkohal asjakohased.
2.
Põhimõte, mille kohaselt vastutavad liikmesriigid liidu õiguse rikkumise eest, ei ole kohaldatav, kui Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi (EAFRD) maaelu arengu programmi alusel makstava rahalise toetuse määrad on kindlaks määratud viisil, mis ei ole liidu õigusega kooskõlas, ning kui selle toetuse saajad on saanud selle alusel makseid, mis on arvutatud liidu õigusega kooskõlas olevate parandatud määrade alusel.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: rumeenia.