Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (viies koda)
26. veebruar 2026(*)
Apellatsioonkaebus – Konkurents – Keelatud kokkulepped – Lennulastiturg – Euroopa Komisjoni otsus, milles tuvastatakse ELTL artikli 101, Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artikli 53 ja Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise õhutranspordi alase kokkuleppe artikli 8 rikkumine – Lennulastiteenuste hinna elementide (kütuse lisatasu, ohutuse lisatasu, keeldumine lisatasudelt vahendustasusid maksmast) kooskõlastamine – Kaitseõigused – Toimikuga tutvumise õigus – Süüstavad ja õigustavad tõendid – Saabuva lennulasti teenused – Komisjoni territoriaalne pädevus – Kindel mõju – Vastuväiteteatis – Õigus olla ära kuulatud – Üks ja vältav rikkumine – Keelatud kokkuleppe geograafiline ulatus – Riigi sunnil põhinev kaitseväide – Kohaldamise tingimused – Ühes ja vältavas rikkumises osalemise tõend – Trahvi arvutamine – Euroopa Liidu Üldkohtu täielik pädevus – Moonutamine
Kohtuasjas C‑403/22 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 17. juunil 2022 esitatud apellatsioonkaebus,
SAS Cargo Group A/S, asukoht Kastrup (Taani),
Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden, asukoht Stockholm (Rootsi),
SAS AB, asukoht Stockholm,
esindajad: advokater B. Creve ja M. Kofmann ning avocats G. Forwood ja J. Killick,
apellandid,
teine menetlusosaline:
Euroopa Komisjon, esindajad: A. Dawes ja C. Zois, keda abistas B. Doherty, BL,
kostja esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (viies koda),
koosseisus: neljanda koja president I. Jarukaitis (ettekandja) viienda koja presidendi ülesannetes, kohtunikud E. Regan ja D. Gratsias,
kohtujurist: A. Rantos,
kohtusekretär: ametnik R. Stefanova-Kamisheva,
arvestades kirjalikku menetlust ja 19. aprilli 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
olles 5. septembri 2024. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        SAS Cargo Group A/S (edaspidi „SAS Cargo“), Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden (edaspidi „SAS Consortium“) ja SAS AB (edaspidi koos „SAS Cargo jt“) paluvad oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 30. märtsi 2022. aasta otsuse SAS Cargo Group jt vs. komisjon (T‑324/17, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2022:175), millega Üldkohus jättis osaliselt rahuldamata nende hagi, milles paluti esimese võimalusena tühistada täielikult või osaliselt komisjoni 17. märtsi 2017. aasta otsus C(2017) 1742 (final) ELTL artiklis 101, EMP lepingu artiklis 53 ning Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahel sõlmitud õhutranspordikokkuleppe artiklis 8 sätestatud menetluse kohta (juhtum AT.39258 – lennulastiteenused) neid puudutavas osas ning teise võimalusena vähendada neile selle otsusega määratud trahvi summat.
Õiguslik raamistik
EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkulepe
2        21. juunil 1999 Luxembourgis sõlmitud Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vaheline õhutranspordialane kokkulepe, mis kiideti Euroopa Ühenduse nimel heaks nõukogu ja komisjoni 4. aprilli 2002. aasta otsusega 2002/209/EÜ, Euratom, (teadus- ja tehnikakoostöö kokkuleppe osas) seitsme kokkuleppe sõlmimise kohta Šveitsi Konföderatsiooniga (EÜT 2002, L 114, lk 1; ELT eriväljaanne 11/41, lk 89) (edaspidi „EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkulepe“), jõustus 1. juunil 2002. Selle kokkuleppe artiklid 8 ja 9 vastavad mutatis mutandis vastavalt ELTL artiklitele 101 ja 102.
3        Kokkuleppe artiklis 11 on sätestatud:
„1.      Ühenduse institutsioonid kohaldavad artiklite 8 ja 9 sätteid […] kooskõlas käesoleva kokkuleppe lisas toodud ühenduse õigusaktidega, võttes arvesse vajadust tiheda koostöö järele ühenduse institutsioonide ja Šveitsi ametivõimude vahel.
2.      Šveitsi ametivõimud otsustavad kooskõlas artiklite 8 ja 9 sätetega lepingute, otsuste ja kooskõlastatud tegevuse lubatavuse […] üle Šveitsi ja kolmandate riikide vaheliste lennuliinide osas.“
4        Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrust (EÜ) nr 1/2003 [ELTL] artiklites [101] ja [102] sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) hakati sama kokkuleppe raames kohaldama alates 5. detsembrist 2007 vastavalt Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahel 5. detsembril 2007 sõlmitud õhutranspordikokkuleppe alusel loodud ühenduse/Šveitsi õhutranspordi ühiskomitee otsusele nr 1/2007, millega asendatakse Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise õhutranspordilepingu lisa (ELT 2008, L 34, lk 19). Nimetatud kuupäevast alates asendas see nõukogu 14. detsembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3975/87 konkurentsieeskirjade rakendamiskorra kehtestamise kohta õhutranspordi ettevõtjate suhtes (EÜT 1987, L 374, lk 1; ELT eriväljaanne 07/01, lk 262), mis asus EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe lisas alates selle jõustumisest.
EL toimimise leping
5        ELTL artikli 101 lõikes 1 on sätestatud:
„Siseturuga on kokkusobimatud ja keelatud kõik sellised ettevõtjatevahelised kokkulepped, ettevõtjate ühenduste otsused ja kooskõlastatud tegevus, mis võivad mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ning mille eesmärgiks või tagajärjeks on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi siseturu piires, iseäranis need kokkulepped, otsused ja tegevus, millega:
a)      otseselt või kaudselt määratakse kindlaks ostu- või müügihinnad või mis tahes muud tehingutingimused;
b)      piiratakse või kontrollitakse tootmist, turge, tehnilist arengut või investeeringuid;
c)      jagatakse turge või tarneallikaid;
[…]“.
EMP leping
6        2. mai 1992. aasta Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (EÜT 1994, L 1, lk 3; ELT eriväljaanne 11/52, lk 3; edaspidi „EMP leping“) artikkel 53 vastab mutatis mutandis ELTL artiklile 101.
7        Määrus nr 1/2003 (muudetud nõukogu 26. veebruari 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 411/2004
(ELT 2004, L 68, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 1)) inkorporeeriti EMP lepingusse esiteks EMP ühiskomitee 24. septembri 2004. aasta otsusega nr 130/2004, millega muudetakse EMP lepingu XIV lisa (konkurents), protokolli nr 21 (ettevõtjate suhtes kohaldatavate konkurentsieeskirjade rakendamise kohta) ja protokolli nr 23 (järelevalveasutuste koostöö kohta) (ELT 2005, L 64, lk 57), mis jõustus 19. mail 2005, ning teiseks samal kuupäeval jõustunud EMP ühiskomitee 11. märtsi 2005. aasta otsusega nr 40/2005, millega muudetakse EMP lepingu XIII lisa (transport) ja protokolli nr 21 (ettevõtjate suhtes kohaldatavate konkurentsieeskirjade rakendamise kohta) (ELT 2005, L 198, lk 38).
2006. aasta suunised
8        Suuniste määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (ELT 2006, C 210, lk 2; edaspidi „2006. aasta suunised“) punktides 13, 25, 28, 29 ja 37 on ette nähtud:
„13.      Trahvi põhisumma kindlaksmääramisel võetakse aluseks [ettevõtja müüdud] nende kaupade või teenuste väärtus, millega on rikkumine otseselt või kaudselt […] [Euroopa Majanduspiirkonna (EMP)] asjaomasel territooriumil seotud. Üldiselt vaatleb komisjon ettevõtja müüki viimasel rikkumises osalemise täisaastal […].
[…]
25.      Olenemata ettevõtja osalemise kestusest rikkumises, lisab komisjon põhisummale summa, mis moodustab 15–25% […] müügiväärtusest, eesmärgiga hoida ära ettevõtjate igasugust soovi osaleda hindade määramise, turu jagamise ja tootmise piiramise horisontaalkokkulepetes. Komisjon võib sellist lisasummat rakendada ka muude rikkumiste suhtes. Otsustamaks, milline peaks olema konkreetse juhtumi puhul kasutatav osakaal müügiväärtusest, võtab komisjon arvesse teatava hulga tegureid
[…].
[…]
28.      Trahvi põhisummat võidakse suurendada, kui komisjon leiab järgmisi raskendavaid asjaolusid:
–        kui komisjon või pädev riigiasutus on avastanud [ELTL artikli 101 või 102] rikkumise ettevõtja poolt, jätkub samasugune või analoogne rikkumine või pannakse toime uus rikkumine. Iga sellise tuvastatud rikkumise korral suurendatakse põhisummat kuni 100%;
[…]
29.      Trahvi põhisummat võidakse vähendada, kui komisjon leiab järgmisi kergendavaid asjaolusid:
[…]
–        konkurentsivastane tegevus oli lubatud või seda õhutati avaliku sektori poolt või õigusaktidega.
[…]
37.      Kuigi käesolevates suunistes kirjeldatakse trahvide määramise üldmeetodit, võib konkreetse juhtumi eripäradest või teataval tasemel hoiatava mõju tagamisest tingituna olla õigustatud nimetatud meetodist või punktis 21 sätestatud piiridest loobumine.“
Vaidluse taust ja vaidlusalune otsus
9        Vaidluse taust ja vaidlusalune otsus on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–63 ja käesoleva menetluse vajadustest lähtudes võib need kokku võtta järgmiselt.
10      SAS Cargo jt tegutsevad lennulastiteenuste turul. SAS Cargo, kes osutab kaubaveoteenuseid, on SASi kaudses ainuomandis olev tütarettevõtja. Kuni 1. juunini 2001 ei olnud SAS Cargo eraldiseisev juriidiline isik, vaid ta oli SAS Consortiumi üks kaubandusüksus. SAS Consortium kuulub SASile.
11      Lennulastiteenuste sektoris teostavad lennuettevõtjad (edaspidi „vedajad“) kaubavedu lennukitega. Üldjuhul osutavad need vedajad lennulastiteenuseid ekspediitoritele, kes korraldavad kaubasaadetiste vedu saatjate nimel. Vastutasuks maksavad ekspediitorid vedajatele hinna, mis koosneb esiteks kilogrammi alusel arvutatud tariifidest ja teiseks erinevatest lisatasudest.
Haldusmenetlus
12      Komisjon sai 7. detsembril 2005 taotluse trahvide eest kaitse saamiseks, mille esitasid Deutsche Lufthansa (edaspidi „Lufthansa“) ning tema kaks tütarettevõtjat Lufthansa Cargo AG ja Swiss International Air Lines AG; taotlus esitati komisjoni teatise alusel, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul (EÜT 2002, C 45, lk 3; ELT eriväljaanne 08/02, lk 155). Taotluse kohaselt toimusid mitme vedaja vahel intensiivsed konkurentsivastased kontaktid, mis puudutasid lennulastiturul osutatud teenuste hinna elemente, nimelt nn kütuse lisatasu ja ohutuse lisatasu, ning nende vedajate keeldumist lisatasudelt vahendustasu maksmast (edaspidi „keeldumine vahendustasusid maksmast“).
13      14. ja 15. veebruaril 2006 viis komisjon mitme vedaja ruumides läbi etteteatamata kontrollid.
14      Pärast neid kontrolle esitasid paljud vedajad, nende hulgas SAS Cargo ja SAS Consortium, trahvide eest kaitse saamise taotluse vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 12 viidatud teatisele, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul.
15      19. detsembril 2007 esitas komisjon vastuväiteteatise 27 vedajale, sh SAS Cargole jt, kes esitasid seejärel kirjalikud märkused. 30. juunist kuni 4. juulini 2008 toimus ärakuulamine.
Algne otsus
16      Komisjon võttis 9. novembril 2010 vastu otsuse C(2010) 7694 (final) ELTL artiklis 101, EMP lepingu artiklis 53 ning Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelise õhutranspordikokkuleppe artiklis 8 sätestatud menetluse kohta (juhtum COMP.39258 – lennulastiteenused) (edaspidi „algne otsus“).
Selle otsuse adressaadiks oli 21 vedajat, sealhulgas SAS Cargo jt.
17      Otsuse põhjendustes oli märgitud, et süüdistatud vedajad olid kooskõlastanud oma tegevuse lennulastiteenuste hinnakujunduse valdkonnas, leppides kokku kütuse lisatasus, ohutuse lisatasus ja keeldumises vahendustasusid maksmast, ning nii toimides osalesid nad ELTL artikli 101, EMP lepingu artikli 53 ning EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe artikli 8 ühes ja vältavas rikkumises, mis hõlmas EMP ja Šveitsi territooriumi.
16. detsembri 2015. aasta kohtuotsused
18      Üldkohus tühistas 16. detsembri 2015. aasta kohtuotsusega SAS Cargo Group jt vs. komisjon (T‑56/11, EU:T:2015:990) algse otsuse SAS Cargot jt puudutavas osas. Samal päeval tehtud 12 teise kohtuotsusega tühistas Üldkohus otsuse tervikuna või osaliselt samuti osas, mis puudutas 12 teist vedajat või vedajate kontserni.
19      Üldkohus leidis, et selles otsuses on tehtud põhjendamisviga.
Vaidlusalune otsus
20      Komisjon saatis 20. mail 2016 algses otsuses nimetatud vedajatele kirja, milles teavitas neid oma kavatsusest võtta vastu uus otsus, milles tuvastatakse, et nad osalesid ELTL artikli 101, EMP lepingu artikli 53 ja EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe artikli 8 ühes ja vältavas rikkumises kõigil algses otsuses mainitud liinidel. Neile anti märkuste esitamiseks aega üks kuu. Nad kõik kasutasid seda võimalust.
21      Komisjon võttis 17. märtsil 2017 vastu vaidlusaluse otsuse, mille adressaadiks oli 19 vedajat, sealhulgas SAS Cargo jt.
22      Vaidlusaluses otsuses on märgitud, et süüdistatud vedajad kooskõlastasid oma tegevust lennulastiteenuste hinnakujunduse valdkonnas kogu maailmas, kasutades kütuse lisatasu ja ohutuse lisatasu ning keeldumist lisatasudelt vahendustasusid maksmast (edaspidi „vaidlusalune kartell“), pannes nii toime ELTL artikli 101, EMP lepingu artikli 53 ja EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe artikli 8 ühe ja vältava rikkumise.
23      Otsuse 4. jaos „Asjaolude kirjeldus“ märkis komisjon eelkõige, et uurimise käigus tuvastati ülemaailmne kartell, mis põhines konkurentide vahel pikka aega kestnud kahe- ja mitmepoolsete kontaktide võrgustikul, mis puudutas tegevust, mida nad olid otsustanud, ette näinud või kavandanud seoses eelmises punktis mainitud lennulastiteenuste erinevate hinnaelementidega. Ta rõhutas, et selle kontaktide võrgustiku ühiseks eesmärgiks oli kooskõlastada konkurentide tegevust hinnakujunduse alal või vähendada ebakindlust nende hinnapoliitika osas. Seejärel kirjeldas ta kontakte, mis puudutasid vastavalt kütuse lisatasu, ohutuse lisatasu ja keeldumist vahendustasusid maksmast, ning hindas faktilisi tõendeid esiteks vaidlusaluse kartelli kui terviku ja teiseks otsuse iga adressaadi kohta.
24      Vaidlusaluse otsuse 5. jaos „Asjaomaste konkurentsieeskirjade kohaldamine“ kohaldas komisjon ELTL artiklit 101 käesoleva juhtumi asjaoludele, täpsustades samas, et viiteid sellele artiklile tuleb mõista ka viidetena EMP lepingu artiklile 53 ja EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe artiklile 8, kuna neid sätteid kohaldatakse mutatis mutandis, kui ei ole sätestatud teisiti.
25      Oma pädevusega seoses analüüsis komisjon, millised piirid on tema ajalisel ja territoriaalsel pädevusel tuvastada käesolevas asjas konkurentsinormide rikkumist ning karistada selle eest.
26      Ühelt poolt märkis ta vaidlusaluse otsuse alajaotises 5.2 „Komisjoni pädevus“ asuvates põhjendustes 822–832 sisuliselt, et ta ei kohalda kõigepealt ELTL artiklit 101 1. maile 2004 eelnenud kokkulepete ja tegevuse suhtes sellistel liinidel, mis ühendavad liidus asuvaid lennujaamu ja väljaspool EMPd asuvaid lennujaamu (edaspidi „liidu ja kolmandate riikide vahelised liinid“); seejärel märkis ta, et ta ei kohalda EMP lepingu artiklit 53 19. maile 2005 eelnenud kokkulepete ja tegevuse suhtes liidu ja kolmandate riikide vahelistel liinidel ning liinidel, mis
ühendavad riikides, mis on EMP osalisriigid, kuid ei ole Euroopa Liidu liikmesriigid, asuvaid lennujaamu ja kolmandates riikides asuvaid lennujaamu (edaspidi „EMP liinid, mis ei ole liidu ja kolmandate riikide vahelised liinid“), ning lõpuks, et ta ei kohalda EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe artiklit 8 1. juunile 2002 eelnenud kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse suhtes liidus asuvate lennujaamade ja Šveitsi lennujaamade vahelistel liinidel (edaspidi „liidu ja Šveitsi vahelised liinid“). Ta täpsustas otsuse põhjenduses 832, et otsuses ei „väideta sugugi [EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe] artikli 8 rikkumist seoses Šveitsi [ja] kolmandate riikide vaheliste lennulastiteenustega“.
27      Teiselt poolt põhjendas komisjon vaidlusaluse otsuse alajaotises 5.3.8 „[ELTL] artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldatavus saabuvate lennuliinide suhtes“ asuvates põhjendustes 1036–1046, miks ta lükkas tagasi erinevate süüdistatud vedajate argumendid, mille kohaselt ületas ta oma territoriaalse pädevuse piire rahvusvahelise avaliku õiguse normide seisukohast, tuvastades nende kahe sätte rikkumise kolmandatest riikidest EMPsse saabuvatel lennuliinidel (edaspidi „saabuvad liinid“ ja nendel liinidel pakutavate lennulastiteenustega seoses „saabuva lennulasti teenused“) ning karistades selle eest.
28      Täpsemalt märkis komisjon selle otsuse põhjenduses 1045, et saabuva lennulasti teenuseid puudutav konkurentsivastane tegevus võib „avaldada vahetut, märkimisväärset ja ootuspärast mõju liidus ja EMPs, kuna õhutranspordi suurenenud kulud EMPsse ja seega imporditud kauba kõrgemad hinnad võivad oma laadi poolest mõjutada tarbijaid EMPs“. Ta lisas, et käesoleval juhtumil võis see tegevus mõjutada ka lennulasti teenuste osutamist muude vedajate poolt EMPs erinevate EMP sidusplatvormide (hubs) vahel, mida kasutasid kolmandate riikide vedajad, ja nende saadetiste sihtkoha lennujaamade vahel EMPs, mida kolmandate riikide vedajad ei teeninda.
29      Lisaks märkis komisjon otsuse põhjenduses 1046, et vaidlusalust kartelli „rakendati ülemaailmselt“, et saabuvaid lennuliine puudutavad kartellikokkulepped moodustasid lahutamatu osa ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 ühest ja vältavast rikkumisest ning et lisatasude ühetaoline kohaldamine ülemaailmsel tasandil oli kartelli võtmeelement.
30      Vaidlusaluse otsuse alajaotises 5.3, mis puudutas käesoleva juhtumi asjaoludele ELTL artikli 101, EMP lepingu artikli 53 ja EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe artikli 8 kohaldamist, asuvad selle otsuse põhjendused 833–1052. Esiteks tuvastas komisjon oma otsuse põhjenduses 846, et süüdistatud vedajad olid oma tegevust kooskõlastanud või mõjutanud hinnakujundust, „mis lõppkokkuvõttes tähendas hindade kindlaksmääramist seoses“ kütuse lisatasu ja ohutuse lisatasuga ning ekspediitoritele lisatasudelt vahendustasude maksmisega. Otsuse põhjenduses 861 leidis komisjon, et „lennulastiteenuste tariifide kooskõlastamise üldine süsteem“, mille olemasolu tema uurimine tuvastas, tõendas, et esines „mitmeosaline rikkumine, mis koosnes erinevatest tegudest, mida [võis] kvalifitseerida kas kokkuleppeks või kooskõlastatud tegevuseks, mille raames konkurendid teadlikult asendasid konkurentsiriskid omavahelise praktilise koostööga“.
31      Teiseks järeldas komisjon vaidlusaluse otsuse põhjenduses 869, et „kõnealune tegevus kuju[tas] endast ELTL artikli 101 ühte ja vältavat rikkumist“, ja täpsustas otsuse põhjendustes 870–902, et asjaomastel kokkulepetel oli üks konkurentsivastane eesmärk, st takistada konkurentsi EMP lennulastisektoris, need kokkulepped puudutasid lennulastiteenuste osutamist ja nende hinnakujundust ning samu ettevõtjaid, kujutasid endast ühte ja vältavat rikkumist ning hõlmasid kolme osa, nimelt kütuse lisatasu, ohutuse lisatasu ja keeldumist vahendustasusid maksmast. Sellega seoses märkis komisjon otsuse põhjenduses 882 muu hulgas, et SAS Cargo jt olid seotud ühe rikkumise kolmest osast kahega, st kütuse lisatasu ja ohutuse lisatasuga, kuid et „arvestades nende seotust rikkumise muude elementidega, võisid nad mõistlikult ette näha pooltevahelist teabevahetust sellisel seotud teemal nagu lisatasude pealt vahendustasude maksmine ning olid valmis sellega kaasnevat riski aktsepteerima“.
32      Kolmandaks märkis komisjon otsuse põhjenduses 903, et kõnealuse konkurentsivastase tegevuse eesmärk oli piirata konkurentsi vähemalt liidus, EMPs ja Šveitsis. Otsuse põhjenduses 917 lisas ta sisuliselt, et seetõttu ei ole vaja arvesse võtta selle tegevuse tegelikku mõju.
33      Otsuse põhjendustes 922–971 analüüsis komisjon WOW allianssi, mis asjaolude asetleidmise ajal ühendas Lufthansat, SAS Cargot, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd-d ja Japan Airlines International Co. Ltd-d (edaspidi „Japan Airlines“). Ta märkis põhjenduses 971, et „arvestades WOW alliansi kokkuleppe sisu ja selle rakendamist, leiab komisjon, et lisatasude kooskõlastamine WOW [alliansi] liikmete vahel toimus väljaspool alliansi õiguspärast raamistikku, mis seda ei õigusta. Tegelikult olid liikmed sellise kooskõlastamise õigusvastasusest teadlikud. Lisaks olid nad teadlikud sellest, et lisatasude kooskõlastamine hõlmas mitut [vedajat], kes WOW [alliansis] ei osalenud. Seetõttu leiab komisjon, et WOW [alliansi] liikmete vahelisi kontakte puudutavad tõendid on tõendid nende osalemise kohta [ELTL artikli 101] rikkumises, nagu seda on kirjeldatud käesolevas otsuses“.
34      Neljandaks uuris komisjon vaidlusaluse otsuse põhjendustes 972–1021 seitsme kolmanda riigi õigusnorme, mille kohta mitu süüdistatud vedajat väitsid, et need normid kohustasid neid lisatasusid kooskõlastama, takistades nii asjasse puutuvate konkurentsinormide kohaldamist. Komisjon leidis, et need vedajad ei olnud tõendanud, et nad tegutsesid nimetatud kolmandate riikide piirangute tõttu.
35      Viiendaks leidis komisjon otsuse põhjendustes 1024–1035, et üks ja vältav rikkumine võis märkimisväärselt mõjutada kaubandust liikmesriikide, EMP lepingu osalisriikide ning EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe osalisriikide vahel.
36      Vaidlusaluse otsuse 7. jagu „Rikkumise kestus“ sisaldab selle otsuse põhjendusi 1146–1169. Nagu nähtub otsuse põhjendusest 1146, leidis komisjon, et vaidlusalune kartell sai alguse 7. detsembril 1999 ja kestis kuni 14. veebruarini 2006. Selles põhjenduses 1146 täpsustas ta, et see kartell rikkus
–        ELTL artiklit 101 alates 7. detsembrist 1999 kuni 14. veebruarini 2006 liidus asuvate lennujaamade vahelise õhutranspordi osas;
–        ELTL artiklit 101 alates 1. maist 2004 kuni 14. veebruarini 2006 liidu ja kolmandate riikide vaheliste liinide õhutranspordi osas;
–        EMP lepingu artiklit 53 alates 7. detsembrist 1999 kuni 14. veebruarini 2006 EMPs asuvate lennujaamade vahelise õhutranspordi osas;
–        EMP lepingu artiklit 53 alates 19. maist 2005 kuni 14. veebruarini 2006 EMP õhutranspordi osas liinidel, mis ei ole liidu ja kolmandate riikide vahelised liinid;
–        EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe artiklit 8 alates 1. juunist 2002 kuni 14. veebruarini 2006 õhutranspordi osas liidu ja Šveitsi vahelistel liinidel.
37      Otsuse põhjenduses 1169 märkis komisjon, et SAS Cargo jt rikkumine kestis 13. detsembrist 1999 kuni 14. veebruarini 2006.
38      Vaidlusaluse otsuse 8. jaos uuris komisjon parandusmeetmeid, mis tuleb võtta, ja trahve, mis tuleb määrata, viidates 2006. aasta suunistele. Muu hulgas vähendas ta trahvi põhisummasid suuniste punkti 37 alusel 50%, sest osa teenustest, mis puudutasid saabuvaid liine ning EMPst kolmandatesse riikidesse suunduvaid liine, välja arvatud liidu ja Šveitsi vahelised liinid, osutati väljaspool EMP lepinguga hõlmatud territooriumi ning osa kahjust võis seega tekkida väljaspool seda territooriumi. Lisaks vähendas komisjon suuniste punkti 29 alusel süüdistatud vedajate trahvi põhisummat veel 15%, kuna teatavad riigisisesed õiguskorrad õhutasid looma vaidlusalust kartelli.
39      Samuti leidis komisjon vaidlusaluse otsuse põhjendustes 1221, 1223 ja 1227–1229, et 2006. aasta suuniste punkti 25 alusel tuleb müügiväärtusest 16% moodustav lisasumma jagada SAS Cargo jt vahel nii, et see kajastaks iga üksuse ühes ja vältavas rikkumises osalemise kestust; ta suurendas suuniste punkti 28 alusel SAS Cargo ja SAS Consortiumi trahvi põhisummat korduvuse tõttu 50% võrra ning vähendas suuniste punkti 29 alusel SAS Cargo jt trahvi põhisummat 10% nende piiratud osalemise tõttu ühes ja vältavas rikkumises. Lisaks vähendas komisjon nende trahvi 15% võrra, et võtta arvesse nende panust leebema kohtlemise taotluse raames. Nii määrati SASile, SAS Cargole ja SAS Consortiumile trahvi summaks vastavalt 38 250 000 eurot, 64 812 500 eurot ja 14 875 000 eurot.
40      Vaidlusaluse otsuse resolutsiooni artiklid 1, 3 ja 4 on sõnastatud järgmiselt:
„Artikkel 1
Kooskõlastades oma tegevust lennulastiteenuste hinnakujunduse valdkonnas kogu maailmas seoses kütuse lisatasu, ohutuse lisatasu ja lisatasude pealt vahendustasu maksmisega, panid järgmised ettevõtjad toime [ELTL] artikli 101, [EMP lepingu] artikli 53 ja [EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe] artikli 8 ühe ja vältava rikkumise järgmiste liinide ja ajavahemike osas.
1.      Järgmised ettevõtjad rikkusid [ELTL] artiklit 101 ja EMP lepingu artiklit 53 seoses EMPs asuvate lennujaamade vaheliste liinidega järgmistel ajavahemikel:
[…]
o)      [SAS], alates 17. augustist 2001 kuni 14. veebruarini 2006;
p)      [SAS Cargo], alates 1. juunist 2001 kuni 14. veebruarini 2006;
q)      [SAS Consortium], alates 13. detsembrist 1999 kuni 28. detsembrini 2003;
[…]
2.      Järgmised ettevõtjad rikkusid [ELTL] artiklit 101 seoses [liidu ja kolmandate riikide vaheliste liinidega] järgmistel ajavahemikel:
[…]
o)      [SAS], alates 1. maist 2004 kuni 14. veebruarini 2006;
p)      [SAS Cargo],
alates 1. maist 2004 kuni 14. veebruarini 2006;
[…]
3.      Järgmised ettevõtjad rikkusid EMP lepingu artiklit 53 seoses [EMP liinidega, mis ei ole liidu ja kolmandate riikide vahelised liinid,] järgmistel ajavahemikel:
[…]
o)      [SAS], alates 19. maist 2005 kuni 14. veebruarini 2006;
p)      [SAS Cargo], alates 19. maist 2005 kuni 14. veebruarini 2006;
[…]
4.      Järgmised ettevõtjad rikkusid [EÜ-Šveitsi õhutranspordikokkuleppe] artiklit 8 seoses [liidu ja Šveitsi vaheliste liinidega] järgmistel ajavahemikel
[…]
o)      [SAS], alates 1. juunist 2002 kuni 14. veebruarini 2006;
p)      [SAS Cargo], alates 1. juunist 2002 kuni 14. veebruarini 2006;
q)      [SAS Consortium], alates 1. juunist 2002 kuni 28. detsembrini 2003;
[…]
Artikkel 3
Käesoleva otsuse artiklis 1 nimetatud ühe ja vältava rikkumise eest määratakse järgmised trahvid […]:
[…]
n)      [SAS Consortium]: 5 355 000 eurot;
o)      [SAS Cargo ja SAS Consortium] solidaarselt: 4 254 250 [eurot];
p)      [SAS Cargo jt] solidaarselt: 5 265 750 [eurot];
q)      [SAS Cargo ja SAS] solidaarselt: 32 984 250 [eurot];
r)      [SAS Cargo]: 22 308 250 [eurot];
[…]
Artikkel 4
Artiklis 1 nimetatud ettevõtjad lõpetavad juhul, kui nad seda veel teinud ei ole, viivitamata kõnealuses artiklis viidatud ühe ja vältava rikkumise.
Nad hoiduvad tulevikus mis tahes tegevusest või käitumisest, millel on identne või sarnane eesmärk või tagajärg.“
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
41      SAS Cargo jt esitasid 29. mail 2017 Üldkohtu kantseleisse hagiavalduse, milles palusid Üldkohtul võtta menetlust korraldavaid meetmeid või teha menetlustoiminguid, millega kohustatakse komisjoni võimaldama neil tutvuda kogu komisjoni menetletava juhtumi toimikuga, või võtta mis tahes muu meede, mida Üldkohus vajalikuks peab, tühistada vaidlusalune otsus täielikult või osaliselt neid puudutavas osas ning teise võimalusena vähendada neile selles otsuses määratud trahvi.
42      SAS Cargo jt põhjendasid oma hagi viie tühistamisväitega. Esimese väite kohaselt on rikutud nende kaitseõigusi ja poolte võrdsuse põhimõtet, kuna keelduti võimaldamast tutvuda süüstavate ja õigustavate tõenditega. Teise väite kohaselt on rikutud õigust olla ära kuulatud ja komisjonil puudub pädevus ühelt poolt kohaldada ELTL artiklit 101 ja EMP lepingu artiklit 53 saabuva lennulasti teenuste suhtes ning teiselt poolt kohaldada EMP lepingu artiklit 53 lennulastiteenustele, mida osutati Šveitsi ja EMP kolme osalisriigi vahel, mis ei kuulu liitu (edaspidi „EMP liinid, mis ei ole liidu ja Šveitsi liinid“). Kolmandas väites viitasid nad veale selle tegevuse hindamisel, millega nad olid seotud, ja selle asjaolu hindamisel, et see tegevus tõendas nende osalemist ühes ja vältavas rikkumises või seda, et nad olid sellest teadlikud. Neljanda väite kohaselt on rikutud ELTL artiklit 266, ELTL artikli 296 teist lõiku ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklit 17, kuna vaidlusaluses otsuses esineb sisemisi vastuolusid. Viienda väite kohaselt on tehtud vigu neile määratud trahvisumma kindlaksmääramisel.
43      Trahvisumma muutmise nõude põhjendamiseks esitasid nad kõik viienda tühistamisväite põhjendamiseks esitatud argumendid.
44      Üldkohus avas 7. jaanuari 2021. aasta määrusega uuesti menetluse suulise osa, leides, et pooltelt tuleb paluda esitada oma seisukohad argumendi kohta, mille üle pooled ei olnud vaielnud. Sellega seoses esitas Üldkohus komisjonile 12. jaanuaril, 2. märtsil ja 12. aprillil 2021 kirjalikud küsimused. Komisjon vastas küsimustele 22. aprillil 2021 (edaspidi „22. aprilli 2021. aasta vastus“). SAS Cargo jt esitasid oma märkused kõigile neile küsimustele komisjoni antud vastuste kohta 14. mail 2021. Üldkohus lõpetas 26. juulil 2021 uuesti menetluse suulise osa.
45      Vaidlustatud kohtuotsusega Üldkohus:
–        tühistas vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõike 1 punktid o, p ja q, lõike 2 punktid o ja p, lõike 3 punktid o ja p ning lõike 4 punktid o, p ja q osas, milles järeldati, et SAS Cargo jt on osalenud ühe ja vältava rikkumise selles osas, mis seisnes keeldumises vahendustasusid maksmast;
–        tühistas:
–        esiteks selle otsuse artikli 1 lõike 2 punktid o ja p osas, milles tuvastatakse ELTL artikli 101 rikkumine Taist liitu suunduvatel liinidel 20. juulist 2005 kuni 14. veebruarini 2006 seoses kütuse lisatasu puudutava osaga, ning
–        teiseks selle otsuse artikli 1 lõike 3 punktid o ja p osas, milles tuvastatakse EMP lepingu artikli 53 rikkumine Taist EMPsse suunduvatel liinidel 20. juulist 2005 kuni 14. veebruarini 2006 seoses kütuse lisatasu puudutava osaga;
–        tühistas otsuse artikli 3 punktid n–r;
–        määras järgmised trahvisummad:
–        SAS Consortiumile 7 030 618 eurot;
–        SAS Cargo ja SAS Consortiumile solidaarselt 5 937 909 eurot;
–        SAS Cargole jt solidaarselt 6 314 572 eurot;
–        SAS Cargole ja SASile solidaarselt 29 045 427 eurot ning
–        SAS Cargole 21 687 090 eurot;
–        jättis hagi ülejäänud osas rahuldamata ning
–        jättis komisjoni kohtukulud tema enda kanda, mõistis temalt välja kolm neljandikku SAS Cargo jt kohtukuludest ja jättis ühe neljandiku SAS Cargo jt kohtukuludest nende endi kanda.
46      Üldkohus nõustus nimelt osaliselt esimese väitega. Sellega seoses leidis Üldkohus, et komisjon tegi vea, kui ta keeldus võimaldamast SAS Cargol jt tutvuda vastuväiteteatisele esitatud vastuste teatud lõikudega, millele viidati vaidlusaluses otsuses. Ta leidis siiski, et see ei mõjuta komisjoni järeldust ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldatavuse kohta Hongkongis ja Jaapanis toime pandud süüks pandud tegevusele.
47      Mis puudutab teist väidet, siis leidis ta, et vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõikes 3 ei pidanud komisjon SAS Cargot jt vastutavaks EMP lepingu artikli 53 rikkumise eest EMP liinidel, mis ei ole liidu ja Šveitsi vahelised liinid. Ta tuvastas siiski, et komisjon möönis, et ta ei jätnud müügiväärtusest välja 262 084 euro suurust summat selliste lennulastiteenuste müügi eest, mida SAS Cargo jt osutasid 2005. aastal EMP liinidel, mis ei ole liidu ja Šveitsi vahelised liinid. Leides aga, et see asjaolu puudutab üksnes tulu, mida tuleb
arvesse võtta trahvi põhisumma arvutamisel, lükkas ta teise väite tagasi.
48      Kolmanda väite raames, millega Üldkohus osaliselt nõustus, leidis Üldkohus muu hulgas, et asjaolu, et teatavad SAS Cargo jt vastu vaidlusaluses otsuses kasutatud tõendid tuleb tagasi lükata, nagu viimased väitsid, ei võimalda seada kahtluse alla tõendite kogumit, millele komisjon tugines, et tõendada nende osalemist ühe ja vältava rikkumise osas, mis puudutas kütuse lisatasu ja ohutuse lisatasu. Ta tõdes siiski Tais kohaldatavate õigusnormide kohta, et SAS Cargo jt on suutnud tõendada, et alates 20. juulist 2005 olid selle riigi ametiasutused kehtestanud õigusliku raamistiku, mis välistas igasuguse võimaluse vedajate vahel konkureerida seoses sellest riigist väljuvatele lendudele kohaldatava kütuse lisatasu summa kindlaksmääramisega. Ta tuvastas ka, et komisjon tegi vea, kui ta pidas neid vastutavaks ühe ja vältava rikkumise selle osa eest, mis puudutas keeldumist vahendustasusid maksmast.
49      Viiendas väites tõdes Üldkohus muu hulgas, et kuna komisjon omistas vääralt SAS Cargole jt vastutuse ühe ja vältava rikkumise selle osa eest, mis puudutas keeldumist vahendustasusid maksmast, hindas see institutsioon üle nende ühes ja vältavas rikkumises osalemise ulatust. Ta leidis seetõttu, et komisjon oli vaidlusaluses otsuses teinud vea, kuna ta ei vähendanud SAS Cargo jt trahvi põhisummat nende piiratud osalemise eest ühes ja vältavas rikkumises rohkem kui 10%.
50      Nende järelduste tõttu tühistas ta vaidlusaluse otsuse käesoleva kohtuotsuse punktis 45 märgitud ulatuses ja jättis ülejäänud tühistamisnõuded rahuldamata.
51      Mis puudutab trahvisumma muutmise nõuet, siis jättis Üldkohus müügiväärtusest välja tulu, mis saadi EMP liinidel, mis ei ole liidu ja Šveitsi vahelised liinid, kuna need liinid ei kuulunud ühe ja vältava rikkumise alla.
52      Samas leidis Üldkohus – arvestades seda, mida komisjon vastas ühele kirjalikule küsimusele, ja selleks, et tagada vaidlusaluse otsuse peale hagi esitanud süüdistatud vedajate võrdne kohtlemine –, et oluline on arvata SAS Cargo jt puhul arvesse võetava müügiväärtuse hulka käive, mille nad said vastavalt Taanis, Rootsis ja Norras teenindatavatel riigisisestel liinidel (edaspidi „riigisisesed liinid“) ning mis oli 7 991 282 eurot.
53      Lisaks, arvestades, et ta nõustus osaliselt teatavate tühistamisväidetega, vähendas ta rikkumise raskusastme koefitsienti võrreldes sellega, mis oli aluseks võetud vaidlusaluses otsuses, määras veidi väiksema lisasumma kui see, mille määras komisjon, ning kohaldas apellantide piiratud osalemise alusel ühes ja vältavas rikkumises suuremat vähendamise määra kui see, mille komisjon oli kehtestanud. Seevastu leidis ta, et teatud tõendite väljajätmine ei õigustanud trahvi täiendavat vähendamist piiratud osalemise tõttu ühes ja vältavas rikkumises.
54      Arvutades trahvi nende asjaolude alusel, otsustas Üldkohus, et apellantidele määratud trahvid tuleb kindlaks määrata käesoleva kohtuotsuse punktis 45 nimetatud summades.
55      Ülejäänud osas jättis Üldkohus hagi rahuldamata.
Apellatsioonimenetluse poolte nõuded
56      SAS Cargo jt paluvad Euroopa Kohtul:
–        tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles nende tühistamishagi jäeti rahuldamata;
–        tühistada vaidlusalune otsus neid puudutavas osas tervikuna või osaliselt;
–        tühistada neile määratud trahv või vähendada seda oluliselt;
–        teise võimalusena saata asi tagasi Üldkohtusse ja
–        mõista nii apellatsioonimenetluse kui ka Üldkohtu menetluse kulud välja komisjonilt.
57      Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–        jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja apellantidelt;
–        teise võimalusena, kui apellatsioonkaebus rahuldatakse, saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse ja otsustada kohtukulude kandmine edaspidi.
Apellatsioonkaebus
58      SAS Cargo jt põhjendavad oma apellatsioonkaebust viie väitega. Nende esimese väite kohaselt rikkus Üldkohus nende kaitseõiguste ja toimikuga tutvumise õiguse rikkumise hindamisel õigusnorme. Teise väite kohaselt on rikutud õigusnorme seoses nende õigusega olla ära kuulatud selle kriteeriumi kohaldamise küsimuses, mis tugineb konkurentsivastase tegevuse kindlale mõjule liidus (edaspidi „kindla mõju kriteerium“) ja saabuvatele lennuliinidele. Kolmandas väites leiavad nad, et Üldkohus rikkus selle kriteeriumi kohaldamisel õigusnormi. Neljanda väite kohaselt on rikutud õigusnorme ühe ja vältava rikkumise olemasolu hindamisel. Viiendas väites leiavad nad, et Üldkohus rikkus õigusnorme oma täieliku pädevuse teostamisel.
Esimene väide, mis puudutab kaitseõigusi ja õigust tutvuda toimikuga
59      SAS Cargo jt esimene väide koosneb kahest osast. Esimeses osas väidavad nad, et Üldkohus rikkus nende kaitseõigusi ja õigust tutvuda komisjoni haldustoimikuga, sest ta ei karistanud komisjoni selle eest, et ta keeldus võimaldamast neil tutvuda süüstavate tõenditega. Teises väiteosas viitavad nad samadele rikkumistele seoses õigusega tutvuda õigustavate tõenditega.
Esimene väiteosa, mis puudutab süüstavaid tõendeid
–       Poolte argumendid
60      SAS Cargo jt märgivad, et nad väitsid Üldkohtus, et nende kaitseõigusi on rikutud, kuna vaidlusalune otsus põhineb kolmandate riikide õigusliku raamistiku ja halduspraktika kirjeldustel, mis tulenevad eelkõige teiste vedajate vastustest vastuväiteteatisele ning nendele vastustele viitavatest dokumentidest. Neid dokumente neile aga ei edastatud, kuigi tegemist on süüstavate tõenditega. Kuigi vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 104–109, 115 ja 124 nähtub, et Üldkohus nõustus nende argumentidega, mis puudutasid teatud vastuseid vastuväiteteatisele, keeldus ta ekslikult võimaldamast neil tutvuda muud liiki süüstavate dokumentidega.
61      Esimesena rikkus Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 110 õigusnormi, kui ta leidis, et komisjon ei tuginenud Jaapanis ohutuse lisatasu käsitlevatele avalikustamata dokumentidele. Nimelt nähtub vaidlusaluse otsuse põhjendustest 1008 ja 1012 esiteks, et mõned pooled kinnitasid, et kooskõlastamine oli vajalik kütuse lisatasu, mitte ohutuse lisatasu osas, ning teiseks, et teised vedajad esitasid talle tõendeid, mis on aga mitterahuldavad. SAS Cargo jt, kes ise esitasid ohutuse lisatasu kohta märkusi, mis näitasid, et põhjendus 1008 oli vale, oleksid seega pidanud saama tutvuda nende teiste vedajate vastustega vastuväiteteatisele, et kontrollida komisjoni sellekohaseid järeldusi.
62      Teisena rikkus Üldkohus õigusnormi kohtuotsuse punktides 112–114, kui ta leidis, et SAS Cargo jt ei pea tutvuma dokumentidega, mida komisjon kasutas Jaapani ja muude kolmandate riikide regulatsioonide hindamiseks, kuna vaidlusaluses otsuses piirduti kohaldatavate sätete kirjeldamisega ja kuna teave kolmandate riikide õigusliku raamistiku kohta oli põhimõtteliselt avalik ja kättesaadav.
63      Esiteks on riigisisese õiguse sisu faktiküsimus ja seda tuleb tõendada tõenditega. Komisjoni järeldused nende kolmandate riikide õigusliku raamistiku kohta oleksid seega tingimata pidanud põhinema toimikus olevatel dokumentidel, mida ei ole avalikustatud.
Lisaks on tegemist süüstavate tõenditega, kuna neid kasutati SAS Cargo jt vastu. Teiseks ei puuduta selles punktis 114 viidatud Üldkohtu 27. septembri 2006. aasta otsus Jungbunzlauer vs. komisjon (T‑43/02, EU:T:2006:270) mitte riigisisest õigust, vaid liidu kohtu praktikat, ega ole seega asjakohane. Kolmandaks ei nähtu ühestki toimiku dokumendist, et kõnealused õigusnormid on üldsusele kättesaadavad. Neljandaks, nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 558–661, on vaidlusaluses otsuses mainitud ka haldusnõudeid, mida kohaldatakse muudes kolmandates riikides, kelle regulatsioone on selles otsuses käsitletud. Need ei ole aga üldsusele kättesaadavad.
64      Kolmandana ei vastanud Üldkohus SAS Cargo jt argumendile, mille kohaselt oleks komisjon pidanud võimaldama neil tutvuda vastuväiteteatise teiste adressaatide vastustega, mis puudutasid Jaapani õigusnorme. Seega ei vastanud Üldkohus eelkõige nende argumendile vaidlusaluse otsuse põhjenduse 1011 kohta, millele ta ometi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 103 on viidanud. Ta oleks pidanud vähemalt märkima põhjused, miks ta ei võtnud arvesse SAS Cargo jt argumente süüstavate tõendite kohta, mis oleksid võinud viia vaidlusaluse otsuse osalise või täieliku tühistamiseni.
65      Järeldused, mille Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 115 ja 124, on eeltoodust tulenevalt samuti väärad.
66      Komisjon vastab, et see väiteosa ei ole põhjendatud.
–       Euroopa Kohtu hinnang
67      Kaitseõiguste tagamise põhimõttest tulenev õigus tutvuda toimikuga tähendab, et komisjon peab võimaldama asjaomasel ettevõtjal põhjalikult uurida kõiki uurimistoimikus olevaid dokumente, mis võivad omada tähtsust tema kaitse seisukohast. Need hõlmavad nii süüstavaid kui ka õigustavaid dokumente, välja arvatud teiste ettevõtjate ärisaladused, komisjoni sisedokumendid ja muu konfidentsiaalne teave (1. juuli 2010. aasta kohtuotsus Knauf Gips vs. komisjon, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika; vt selle kohta ka 14. mai 2020. aasta kohtuotsus NKT Verwaltung ja NKT vs. komisjon, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, punkt 262).
68      Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast nähtub, et dokumendi edastamata jätmine kujutab endast kaitseõiguste rikkumist vaid siis, kui ettevõtja tõendab esiteks, et rikkumise asetleidmise vastuväite esitamiseks tugines komisjon sellele dokumendile, ja teiseks, et seda vastuväidet sai tõendada vaid viitega nimetatud dokumendile. Kui on muid dokumentaalseid tõendeid, millega asjaomased ettevõtjad haldusmenetluse käigus said tutvuda ja mis konkreetselt toetavad komisjoni järeldusi, siis ei mõjuta isikule edastamata jäetud süüstava dokumentaalse tõendi väljajätmine tõendite hulgast veel vaidlustatud otsuses esitatud vastuväidete põhjendatust. Seega peab asjaomane ettevõtja tõendama, et tulemus, milleni komisjon otsuses jõudis, oleks olnud erinev, kui süüstava tõendina oleks tulnud välistada edastamata dokument, millele komisjon ettevõtjat süüdistades tugines (1. juuli 2010. aasta kohtuotsus Knauf Gips vs. komisjon, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, punkt 13 ja seal viidatud kohtupraktika).
69      Mis puudutab käesolevas asjas esimesena vaidlustatud kohtuotsuse punkti 110 vastu suunatud etteheidet, siis tuleb esiteks märkida, et Üldkohus märkis selles, et vaidlusaluse otsuse põhjenduse 1012 tsiteeritud lõigust, mille kohaselt „ei ole väidetud, et pooltel oli kohustus kooskõlastada ohutuse lisatasu või [keeldumist vahendustasusid maksmast]“, ei nähtu, et komisjon oleks tuginenud süüstavatele tõenditele, mida ei avalikustatud. Sellega seoses märkis ta, et seda järeldust
tehes piirdus komisjon tõdemusega, et vastuses vastuväiteteatisele ei esitatud ühtegi tõendit, mis sellist kohustust kinnitaks.
70      Väites sisuliselt, et komisjon tugines väidetavale väidete puudumisele kohustuse kohta kooskõlastada ohutuse lisatasu kui omaette süüstavale tõendile, piirduvad SAS Cargo jt tegelikult sellega, et seavad kahtluse alla tõlgenduse, mille Üldkohus andis põhjendusele 1012 vaidlustatud kohtuotsuses.
71      ELTL artikli 256 lõike 1 teise lõigu ja Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimese lõigu kohaselt saab edasi kaevata ainult õigusküsimustes.
72      Seega on Üldkohus ainupädev asjakohaseid fakte tuvastama ja hindama ning tõendeid hindama. Nimelt, kui vastavad tõendid on kogutud nõuetekohaselt, kui on järgitud õiguse üldpõhimõtteid ning tõendamiskohustust ja tõendite kogumist puudutavaid menetlusnorme, on üksnes Üldkohus pädev hindama talle esitatud tõendite tõenduslikku väärtust. Välja arvatud juhul, kui kohtule esitatud tõendeid on moonutatud, ei ole nende faktide ja tõendite hindamine seega niisugune õigusküsimus, mis kuuluks Euroopa Kohtu poolt apellatsiooni korras läbivaatamisele (28. mai 1998. aasta kohtuotsus Deere vs. komisjon, C‑7/95 P, EU:C:1998:256, punkt 22, ja 18. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Pometon vs. komisjon, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
73      Järelikult on see etteheide vastuvõetamatu, kuna SAS Cargo jt ei väida, et Üldkohus moonutas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 110 vaidlusalust otsust.
74      Teiseks, mis puudutab SAS Cargo jt väidet, et vaidlusaluse otsuse põhjendus 1008 ei ole õige, siis piisab, kui tõdeda, et need argumendid ei ole suunatud mitte vaidlustatud kohtuotsuse vastu, mille vaidlusalustes lõikudes isegi ei mainita
konkreetselt seda põhjendust, vaid vaidlusaluse otsuse vastu. Seega tuleb see vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata (vt analoogia alusel 29. juuni 2023. aasta kohtuotsus TUIfly vs. komisjon, C‑763/21 P, EU:C:2023:528, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
75      Teisena tuleb märkida, et nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 111, piirdus Üldkohus kohtuotsuse punktides 112–114 sellega, et vastas SAS Cargo jt argumentidele avalikustamata dokumentide kohta, millele komisjon väidetavalt tugines, ilma et need dokumendid pärineksid tingimata teistelt vedajatelt, kes olid vastuväiteteatise adressaadid. Nad viitasid selles osas dokumentidele, mida kasutati selleks, et analüüsida Jaapani õigusnorme ja lennunduslepinguid, mida kohaldatakse muudes kolmandates riikides kui Hongkong ja Jaapan ning mida on mainitud vaidlusaluse otsuse põhjendustes 998–1001, 1009, 1010 ja 1013–1019.
76      Kohtuotsuse punktis 112 tõdes Üldkohus, et põhjendused 998–1001, 1009, 1010 ja 1013–1019 ei viita ühelegi uurimistoimiku dokumendile ning et komisjon piirdus sellega, et kirjeldas kohaldatavaid sätteid Jaapani õigusaktides ja lennunduslepingutes, mille osalised on asjaomased kolmandad riigid, ning tõdes, et ei ole tõendatud, et need sätted nõudsid vedajatelt tariifide kooskõlastamist. Ta märkis ka, et kõnealustele sätetele viitasid teatavad vastuväiteteatise adressaatidest vedajad oma vastuses vastuväiteteatisele, nagu nähtub vaidlusaluse otsuse põhjendustest 1002, 1003 ja 1013.
77      Kohtuotsuse punktis 113 märkis Üldkohus, et SAS Cargo jt ei ole selgitanud, kuidas selle otsuse kõnealused lõigud näitavad ühe või mitme avaldamata süüstava dokumendi olemasolu, millele komisjon tugines.
78      Ta lisas punktis 114, et isegi kui eeldada, et SAS Cargo jt kavatsesid komisjonile ette heita, et viimane ei võimaldanud neil tutvuda kõnealuste õigusnormide tekstiga, ei saa Jaapanis ja muudes asjaomastes kolmandates riikides lisatasude valdkonnas kohaldatav õiguslik raamistik iseenesest olla süüstavaks tõendiks ning et igal juhul on see teave üldjuhul avalik ja kättesaadav. Ta lisas veel, et samuti andis vastuväiteteatis neile haldusmenetluses võimaluse esitada tõhusalt oma seisukoht asjaomaste õigusnormide kohta.
79      Nendest asjaoludest nähtub kõigepealt, et Üldkohus ei tuvastanud punktides 112 ja 113 mitte seda, et SAS Cargol jt ei olnud vaja tutvuda dokumentidega, mida komisjon kasutas Jaapani ja muude kolmandate riikide regulatsioonide hindamiseks, nagu nad väidavad käesolevas etteheites, vaid et vaidlusaluse otsuse lõigud, millele nad viitavad, ei näita, et olid olemas avalikustamata süüstavad dokumendid, millele komisjon selles otsuses tugines. Seega tuleb vaidlustatud kohtuotsuse neid punkte 112 ja 113 puudutav kriitika põhjendamatuse tõttu tagasi lükata osas, milles see tugineb vaidlustatud kohtuotsuse väärale tõlgendusele.
80      Edasi, kuivõrd SAS Cargo jt viitavad vaidlustatud kohtuotsuse punktile 114, väites, et tegemist on tõepoolest süüstavate dokumentidega, et punktis 114 viidatud kohtupraktika ei ole asjakohane ning et viidatud õigusnormide üldsusele kättesaadavus ei ole tõendatud, siis piisab, kui märkida, et need argumendid puudutavad Üldkohtu kaalutlusi, mis on esitatud ammendavuse huvides, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 75–78. Järelikult tuleb need argumendid tulemusetuse tõttu tagasi lükata vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale, mille kohaselt Üldkohtu otsuse ammendavuse huvides esitatud põhjenduste kohta esitatud etteheited ei saa kaasa tuua kohtuotsuse tühistamist ja on seega tulemusetud (15. oktoobri 2002. aasta
kohtuotsus
Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon,
C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P –
C‑252/99 P ja C‑254/99 P, EU:C:2002:582, punkt 537, ning 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus thyssenkrupp vs. komisjon, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, punkt 263 ja seal viidatud kohtupraktika).
81      Lõpuks, mis puudutab seda, et SAS Cargo jt vaidlustavad vaidlustatud kohtuotsuse punktid 558–561, siis piisab, kui märkida, et nendes punktides viitas Üldkohus Tai tsiviillennundusameti juhistele, mis sisaldusid SAS Cargo jt poolt nii haldusmenetluses kui ka Üldkohtus esitatud kirjas. SAS Cargo jt ei esita aga ühtegi õiguslikku argumenti, mis selgitaks, kuidas see järeldus võib näidata, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta hindas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 103–115 SAS Cargo jt argumente väidetavate süüstavate tõendite kohta.
82      ELTL artikli 256 lõike 1 teisest lõigust, Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust ning Euroopa Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punktist d ja artikli 169 lõikest 2 nähtub aga, et apellatsioonkaebuses tuleb täpselt näidata kritiseeritavad osad kohtuotsuses, mille tühistamist nõutakse, ning esitada samuti seda nõuet konkreetselt toetavad õiguslikud argumendid; vastasel korral on apellatsioonkaebus või asjaomane väide vastuvõetamatu. Seetõttu ei vasta apellatsioonkaebuse osad, mis ei sisalda ühtegi argumenti, millega osutataks konkreetselt õigusnormi rikkumisele vaidlustatud kohtuotsuses, niisugusele nõudele ja need tuleb vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Ferriere Nord vs. komisjon, C‑31/23 P, EU:C:2024:851, punktid 51 ja 52 ning seal viidatud kohtupraktika).
83      Järelikult on neid punkte 558–561 puudutav etteheide vastuvõetamatu.
84      Kolmandana tuleb märkida, et põhjendamiskohustus, mis Üldkohtul lasub Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 36 alusel koostoimes artikli 53 esimese lõiguga, paneb talle kohustuse esitada selgelt ja ühemõtteliselt oma arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel mõista tehtud otsuse põhjendusi ja Euroopa Kohtul teostada kohtulikku kontrolli (11. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Mindo vs. komisjon, C‑652/11 P, EU:C:2013:229, punkt 29, ja 26. septembri 2024. aasta kohtuotsus Covestro Deutschland ja Saksamaa vs. komisjon, C‑790/21 P ja C‑791/21 P, EU:C:2024:792, punkt 113 ja seal viidatud kohtupraktika).
85      Põhjendamiskohustuse kohaselt ei ole siiski nõutav, et Üldkohus esitaks ammendava põhjenduse menetluse poolte iga üksiku argumendi kohta. Põhjendus võib seega olla tuletatav, kui see võimaldab huvitatud isikutel mõista põhjendusi, millele Üldkohus tugineb, ning kui Euroopa Kohtul on piisavalt teavet kohtuliku kontrolli teostamiseks apellatsioonimenetluses (7. jaanuari 2004. aasta kohtuotsus Aalborg Portland jt vs. komisjon, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, EU:C:2004:6, punkt 372, ning 26. septembri 2024. aasta kohtuotsus Covestro Deutschland ja Saksamaa vs. komisjon, C‑790/21 P ja C‑791/21 P, EU:C:2024:792, punkt 114 ja seal viidatud kohtupraktika).
86      Vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 103–109 nähtub, et Üldkohus vastas SAS Cargo jt argumentidele, mille kohaselt oleks komisjon pidanud võimaldama neil tutvuda vastuväiteteatise teiste adressaatide vastustega, millele tugineti ja mis puudutavad Jaapani õigusnorme. Nagu on märgitud selles punktis 103, puudutasid need argumendid eelkõige vaidlusaluse otsuse põhjendust 1011, mis käsitleb konkreetselt vastuseid, mille Japan Airlines ja teised lennuettevõtjad esitasid vastuväiteteatisele seoses Jaapanist väljuvate lendude kütuse lisatasuga. Arvestades käesoleva kohtuotsuse punktides 84 ja 85 meenutatud kohtupraktikat, ei ole seega tõendatud, et Üldkohus rikkus põhjendamiskohustust, nagu väidetud.
87      Eeltoodust tuleneb, et apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa tuleb osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine osa, mis puudutab õigustavaid tõendeid
–       Poolte argumendid
88      SAS Cargo jt märgivad, et nad väitsid Üldkohtus, et nende kaitseõigusi on rikutud, kuna komisjon ei esitanud neile potentsiaalselt õigustavaid dokumente, mille viimane sai pärast vastuväiteteatist, eelkõige teistelt vedajatelt saadud vastuseid ega vastuväiteteatise teiste adressaatide märkusi, mis esitati Üldkohtule nende poolt algse otsuse peale esitatud hagide raames. Üldkohus rikkus õigusnormi, kui lükkas need argumendid tagasi.
89      Esimesena leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 123, et tema 29. juuni 1995. aasta kohtuotsusest Solvay vs. komisjon (T‑30/91, EU:T:1995:115) tulenev põhimõte, mille kohaselt ei ole komisjoni ainupädevuses otsustada, kas dokument on kaitse jaoks tarvilik, ei ole kohaldatav vastuväiteteatise esitamisest hilisematele tõenditele. Kohtuotsus, millele ta sellega seoses viitas, nimelt Üldkohtu 16. juuni 2011. aasta otsus Heineken Nederland ja Heineken vs. komisjon (T‑240/07, EU:T:2011:284), ei välista aga tutvumise võimaldamist, kui see on vajalik poolte võrdsuse põhimõtte järgimiseks. Harta artiklites 41 ja 47 sätestatud õigus heale haldusele ja õigus õiglasele kohtulikule arutamisele nõuavad, et uurimisasutused esitaksid kõik nende valduses olevad asjakohased tõendid. Selleks et teha kindlaks, kas tuleb lubada tutvuda tõenditega, ei ole põhiküsimus mitte see, millal need komisjoni toimikusse lisati, vaid üksnes see, kas need oleksid võinud olla kaitse jaoks tarvilikud. Apellandid viitavad sellega seoses asjaolule, et hartaga antud õigustel peab olema sama ulatus kui Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga tagatud õigustel. Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika kohaselt on aga nõutud, et uurimisasutused edastaksid kõik nende valduses olevad asjakohased tõendid, nii süüstavad kui ka õigustavad tõendid, isegi kui nad ei pea neid asjakohaseks.
90      Teisena ei ole asjakohane vaidlustatud kohtuotsuse punktis 117 sisalduv viide Üldkohtu 12. juuli 2011. aasta kohtuotsusele Hitachi jt vs. komisjon (T‑112/07, EU:T:2011:342), kuna see kohtuotsus käsitleb vastuväiteteatise teiste adressaatide esitatud „argumente“, samas kui SAS Cargo jt esitasid taotluse tutvuda teiste vedajate „andmetega“. Ühe vedaja õigustavad
tõendid vabastavad väga tõenäoliselt süüst ka teised vedajad, nagu komisjon möönis, avaldades teatavad tõendid, mis on vastuväiteteatisest hilisemad.
91      Kolmandana moonutas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 118–122 tõendeid ega vastanud nende argumentidele, kui ta leidis, et nad ei olnud esitanud mingeid esialgseid tõendeid selle kohta, et taotletud dokumendid olid menetluse jaoks tarvilikud. Hagiavalduses ja Üldkohtule esitatud repliigis ometi esitati sellised esialgsed tõendid WOW alliansi tegevuse kohta,
tegevuse kohta kolmandates riikides, teiste vedajate sisespekulatsioonide kohta, mis puudutasid SAS Cargot jt, mitmesuguse kohaliku tasandi tegevuse kohta ning vertikaalsete mahtude tarnimise kokkulepete ja nendega seotud nn lugupeetud partnerite
e-kirjade kohta. Üldkohus ei ole neid tõendeid suures osas uurinud.
92      Mis puudutab konkreetselt neid e-kirju, siis lükkas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 476–487 tagasi SAS Cargo jt usutava selgituse, et Lufthansa saatis
need e-kirjad oma klientidest lennuettevõtjatele omal algatusel ja ühepoolselt, ning käsitas neid e-kirju seetõttu süüstavate tõenditena. Seotud kohtuasjas, milles tehti Üldkohtu 30. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Latam Airlines Group ja Lan Cargo vs. komisjon (T‑344/17, EU:T:2022:185), käsitles Üldkohus kohtuotsuse punktis 512 neid e-kirju siiski õigustavate tõenditena. Nii rikkus ta põhimõtet, mille kohaselt peavad kohtuotsus ja selle põhjendused olema kohaldatavad erga omnes. Identseid tõendeid tuleks hinnata samamoodi, olenemata juhtumist.
93      Neljandana, mis puudutab tõendeid, mille on esitanud vedajad, keda ei süüdistatud, siis rikkus Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 121 õigusnormi või teise võimalusena jättis oma otsuse põhjendamata, kui ta leidis, et SAS Cargo jt argumendid tuginesid „äärmiselt üldist laadi oletustele“. Tegelikult esitasid nad konkreetseid tõendeid selle kohta, et Air Canada ja ühe teise vedaja vastused sisaldasid neid puudutavas osas õigustavaid tõendeid või teisisõnu esialgseid tõendeid selle kohta, et need dokumendid olid nende kaitse jaoks tarvilikud. Üldkohus rikkus seega poolte võrdsuse põhimõtet ja kaitseõigusi. SAS Cargo jt viitavad eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktidele 477 ja 478, milles Üldkohus tugines Lufthansa ja ühe teise vedaja vahel vahetatud e-kirjadele kui süüstavatele tõenditele SAS Cargo jt vastu. Ent Lufthansa ei ole süüdistatud ettevõtja. Lisaks ei olnud SAS Cargol jt võimalik tutvuda tema esitatud kaitseväidete ja tõenditega; see vihjab tugevalt keeldumisele võimaldada tutvuda õigustavate tõenditega. Üldkohus ei selgitanud põhjusi, miks see esialgne tõend oli ebapiisav, ega võtnud seisukohta kõigi esitatud esialgsete tõendite kohta.
94      Viiendana rikkus Üldkohus õigusnormi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 118, kui ta leidis, et tutvumine potentsiaalselt õigustavate tõenditega, mis on vastuväiteteatise esitamisest hilisemad, annaks SAS Cargole jt võimaluse saada kasu eelkõige olenevalt olukorrast teiste vedajate suurematest jõupingutustest ja investeeritud ressurssidest. Isiku ressursid ei tohiks mõjutada tema kaitseõigusi. Kohtupraktika kinnitab ainult seda, et vastuväiteteatisele esitatud teistes vastustes esitatud argumentide puhul ei saa eeldada, et need on õigustavad tõendid.
95      Komisjon väidab, et see väiteosa on osaliselt vastuvõetamatu ja osaliselt põhjendamatu.
–       Euroopa Kohtu hinnang
96      Mis puudutab väidetavalt õigustava dokumendi edastamata jätmist, siis tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et tõendamaks, et asjaomase ettevõtja kaitseõigusi on rikutud, peab ta üksnes tõendama, et dokumendi avalikustamata jätmine võis mõjutada menetluse käiku ja komisjoni otsuse sisu tema kahjuks. Piisab seega, kui ettevõtja tõendab, et ta oleks saanud kasutada neid õigustavaid dokumente enda kaitseks, st et juhul kui ta oleks saanud nendele tugineda haldusmenetluses, oleks ta saanud esitada tõendeid, mis ei olnud kooskõlas komisjoni poolt selles etapis tehtud järeldustega, ning oleks seega saanud mingilgi viisil mõjutada komisjoni võimalikus otsuses antavat hinnangut vähemalt seoses ettevõtjale süüks pandava käitumise raskuse ja kestusega ning järelikult ka seoses trahvi tasemega. Asjaomane ettevõtja peab seega tõendama esiteks, et tal ei olnud võimalik tutvuda teatud õigustavate tõenditega, ja teiseks, et ta oleks saanud neid enda kaitseks kasutada (vt selle kohta 1. juuli 2010. aasta kohtuotsus Knauf Gips vs. komisjon, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, punktid 23 ja 24, ning 14. mai 2020. aasta kohtuotsus NKT Verwaltung ja NKT vs. komisjon, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, punkt 265 ja seal viidatud kohtupraktika).
97      Käesolevas asjas tuleb esimesena märkida, et nagu väidavad SAS Cargo jt, tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 123, et nad tuginesid tulemusetult Üldkohtu 29. juuni 1995. aasta kohtuotsusele Solvay vs. komisjon (T‑30/91, EU:T:1995:115), kuna ta oli juba 16. juuni 2011. aasta kohtuotsuse Heineken Nederland ja Heineken vs. komisjon (T‑240/07, EU:T:2011:284) punktis 254 otsustanud, et kaalutlus, et ettevõtja kaitseks vajalike dokumentide kindlaksmääramine ei saa olla üksnes komisjoni pädevuses, puudutas komisjoni toimikusse kuuluvaid dokumente ning seda ei saa kohaldada vastustele, mille teised asjasse puutuvad isikud on esitanud komisjoni vastuväidetele.
98      Kinnitades, et Üldkohus eksis, kui ta leidis, et komisjonil oli õigus anda esimene hinnang potentsiaalselt õigustavatele tõenditele, mis sisaldusid teiste kartelliosaliste vastustes vastuväiteteatisele, nõuavad SAS Cargo jt sisuliselt aga õigust tutvuda nende vastustega täielikult ja automaatselt. Nagu Euroopa Kohus on juba otsustanud, ei ole sellist õigust aga olemas. Arvestades, et ettevõtja, kes väidab, et tema kaitseõigusi on rikutud, peab esitama esimese kaudse tõendi selle kohta, et komisjoni poolt talle edastamata jäetud dokumendid on tema kaitse jaoks tarvilikud, ei saa asuda seisukohale, et komisjon rikkus ettevõtja kaitseõigusi ainuüksi seetõttu, et ta ei võimaldanud täielikult ja automaatselt tutvuda teiste kartelliosaliste vastustega vastuväiteteatisele (vt selle kohta 28. novembri 2019. aasta kohtuotsus Brugg Kabel ja Kabelwerke Brugg vs. komisjon, C‑591/18 P, EU:C:2019:1026, punkt 40, ning 14. mai 2020. aasta kohtuotsus NKT Verwaltung ja NKT vs. komisjon, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, punktid 259, 260 ja 265).
99      Sellega seoses tuleb märkida, et SAS Cargo jt viidatud Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast ei tulene haldusmenetluses täielikku ja automaatset toimikuga tutvumise õigust. Igal juhul ei selgita SAS Cargo jt, kuidas see kohtupraktika võib kahtluse alla seada komisjoni lähenemisviisi, mis nende dokumentide puhul, mille ta sai pärast vastuväiteteatist, seisneb just nende dokumentidega tutvumise võimaldamises, kui need võivad kujutada endast uusi tõendeid, olgu need siis süüstavad või õigustavad (vt analoogia alusel 14. mai 2020. aasta kohtuotsus NKT Verwaltung ja NKT vs. komisjon, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, punktid 268 ja 269).
100    Käesoleva väiteosa esimene etteheide ei ole seega põhjendatud.
101    Teisena, mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkti 117 käsitlevat etteheidet, siis tuleb märkida, et Üldkohus märkis selles punktis, et SAS Cargo jt piirdusid suures osas tuginemisega asjaolule, et mõned süüdistatud vedajad või vastuväiteteatise adressaadid esitasid oma vastustes vastuväiteteatisele või Üldkohtule esitatud märkustes samad argumendid kui nemad. Ta märkis, et sellised kaalutlused ei ole õigustavate tõendite olemasolu tuvastamiseks sobivad, viidates sellega seoses 12. juuli 2011. aasta kohtuotsuse Hitachi jt vs. komisjon (T‑112/07, EU:T:2011:342) punktidele 43 ja 44.
102    Ent käesoleva kohtuotsuse punktis 96 juba meenutatud kohtupraktikast tuleneb, et õigustava dokumendi edastamata jätmise korral peab asjaomane ettevõtja tõendama, et dokumendi avalikustamata jätmine võis mõjutada menetluse käiku ja komisjoni otsuse sisu tema kahjuks. Järelikult ei saa asuda seisukohale, et SAS Cargo jt Üldkohtus esitatud üldiste kinnitustega, mida on meenutatud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 117, täitis SAS Cargo jt selle nõude.
103    Seetõttu on vaidlustatud kohtuotsuse punkti 117 vastu suunatud etteheide põhjendamatu.
104    Kolmandana, kuivõrd SAS Cargo jt väidavad, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 118–122 moonutas Üldkohus tõendeid ja ei vastanud nende argumentidele, siis tuleb märkida, et SAS Cargo jt ei kritiseeri punktis 118 nimetatud õiguslikku kriteeriumi, mida on sisuliselt meenutatud käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis, vaid seda, kuidas Üldkohus seda kohaldas.
105    Sellega seoses viitas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 119 dokumentidele, mis on aluseks WOW allianssi käsitlevale komisjoni avaldusele, mis sisaldus tema 4. juuli 2005. aasta otsuses juhtumi COMP/M.3770 – Lufthansa/Swiss (ELT 2005, C 204, lk 3) kohta, ja märkis sisuliselt, et komisjon ei tuginenud nendele asjaoludele menetluses, mille tulemusel tehti vaidlusalune otsus. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 120 analüüsis ta ka asjaolusid, mis väidetavalt tõendavad mahukokkulepete olemasolu Lufthansa ja Lufthansa mitme sellise e-kirja adressaatide vahel, mis puudutasid tema kütuse lisatasu taseme kohandamist. Selles kontekstis märkis ta, et SAS Cargo jt esitasid juba oma vastuses vastuväiteteatisele selle kohta argumendi, et uurimistoimikus sisalduvate tõendite abil oli neil juba loetelu Lufthansaga mahtude ostukokkuleppes osalevatest vedajatest ning et komisjon oli nende argumendi juba vaidlusaluse otsuse põhjenduses 797 tagasi lükanud. Ta järeldas sellest, et SAS Cargo jt ei ole tõendanud, et nende asjaolude edastamine oleks võinud olla neile tarvilik nende kaitse jaoks.
106    Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 121 analüüsis Üldkohus veel SAS Cargo jt argumente, mis puudutasid tõendeid, mille olid esitanud vedajad, keda ei süüdistatud, ja mille kohaselt oleks need tõendid võinud nad süüst vabastada, sest vaidlusalused kontaktid, mis esitati SAS Cargo jt vastu vaidlusaluses otsuses, puudutasid vedajaid, keda ei süüdistatud. Ta leidis sellega seoses, et SAS Cargo jt tuginesid „äärmiselt üldist laadi oletustele“ ning et nende sõnastatud oletus, mis oli üldine, ei saanud endast kujutada piisavalt täpset viidet õigustavate asjaolude esinemisele nende vedajate vastustes. Kohtuotsuse punktis 122 lisas ta, et sama kehtib ka nende argumendi kohta, milles nad väitsid, et kuna nende töötajad osalesid vaid „väikeses osas“ kõnealusest tegevusest, on suurem osa seda tegevust puudutavaid tõendeid teiste süüdistatud vedajate valduses.
107    Seega tuleb tõdeda, et oma kriitikaga vaidlustatud kohtuotsuse punktide 119–122 kohta üritavad SAS Cargo jt tegelikult seada kahtluse alla hinnangud, mille Üldkohus nendes punktides faktidele ja tõenditele andis. Nimelt on väidetavate õigustavate tõendite võimalik asjakohasus ja tõenduslik väärtus ilmselgelt faktiküsimus, mistõttu ei allu need sellisena Euroopa Kohtu kontrollile (19. detsembri 2012. aasta kohtuotsus Heineken Nederland ja Heineken vs. komisjon, C‑452/11 P, EU:C:2012:829, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika). Järelikult on see kriitika vastuvõetamatu.
108    Sellega seoses ei saa asuda seisukohale, nagu väidavad ka SAS Cargo jt, et Üldkohus moonutas punktides 119–122 tõendeid ega vastanud nende argumentidele. Esiteks, moonutamisega on tegemist siis, kui uute tõendite abita on ilmne, et olemasolevatele tõenditele antud hinnang on selgelt väär või nende sõnastusega selgelt vastuolus. Siiski peab selline moonutamine ilmselgelt nähtuma toimikus olevatest tõenditest, ilma et oleks vaja asjaolusid ja tõendeid uuesti hinnata. Lisaks, kui apellant väidab, et Üldkohus on tõendeid moonutatud, peab ta täpselt osutama tõenditele, mida kohus on väidetavalt moonutanud, ning tooma välja Üldkohtu analüüsivead, mis tema hinnangul on moonutamise põhjustanud (vt selle kohta 26. septembri 2024. aasta kohtuotsus JCDecaux Street Furniture Belgium vs. komisjon, C‑710/22 P, EU:C:2024:787, punkt 63, ja 22. mai 2025. aasta kohtuotsus Luossavaara-Kiirunavaara vs. komisjon, C‑621/23 P, EU:C:2025:368, punkt 108 ja seal viidatud kohtupraktika).
109    Käesoleva kohtuotsuse punktis 91 esitatud argumendid ei ole aga neid nõudeid arvestades väidetava moonutamise tõendamiseks piisavad, kuna SAS Cargo jt ei ole muu hulgas märkinud, miks on vaidlustatud kohtuotsuses Üldkohtu antud hinnang ilmselgelt väär.
110    Teiseks, võttes arvesse käesoleva kohtuotsuse punktides 84 ja 85 juba meenutatud kohtupraktikat, ei saa asuda seisukohale, et lükates talle esitatud SAS Cargo jt argumendid vaidlustatud kohtuotsuse punktides 119–122 tagasi, rikkus Üldkohus põhjendamiskohustust.
111    Neljandana piisab, kui märkida, et käesoleva kohtuotsuse punktis 93 esitatud argumentidega vaidlustavad SAS Cargo jt uuesti vaidlustatud kohtuotsuse punkti 121, esitades analoogseid argumente nendega, mis on käesoleva kohtuotsuse punktides 104–110 juba tagasi lükatud. Seega tuleb ka need osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
112    Viiendana, kuna käesoleva kohtuotsuse punktis 94 esitatud argumendid puudutavad üksnes vaidlustatud kohtuotsuse punkti 118 teist lauset, mis, nagu nähtub sõnast „lisaks“, kujutab endast ammendavuse huvides esitatud põhjendust, on see vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 80 meenutatud kohtupraktikale tulemusetu.
113    Eeltoodust tuleneb, et apellatsioonkaebuse esimese väite teine osa tuleb tagasi lükata osaliselt vastuvõetamatuse, osaliselt tulemusetuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu ning järelikult tuleb ka esimene väide tervikuna tagasi lükata.
Teine väide, mis puudutab õigust olla ära kuulatud seoses kindla mõju kriteeriumiga
114    SAS Cargo jt teine väide koosneb kolmest osast. Esimeses osas väidavad nad, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta leidis, et asjaolu, et komisjon tugines vaidlusaluses otsuses kindla mõju kriteeriumile, ilma et seda kriteeriumi oleks vastuväiteteatises mainitud, ei too kaasa nende õiguse olla ära kuulatud rikkumist. Teises osas väidavad nad, et Üldkohus eksis, kui ta leidis, et tõendid, millele otsuses selle kriteeriumi kohaldamise põhjendamiseks tugineti, olid vastuväiteteatises juba piisavalt esitatud. Kolmandas osas väidavad nad, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta leidis, et nende vastus vastuväiteteatisele tõendas, et nende kaitseõigused on tagatud.
Esimene väiteosa, mis puudutab vajadust esitada vastuväiteteatises kindla mõju kriteerium
–       Poolte argumendid
115    SAS Cargo jt väidavad, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 140 õigusnormi, kui ta leidis, et komisjon ei esitanud uusi vastuväiteid ega muutnud vastuväiteteatises esitatud vastuväidete sisu, kui ta tugines oma pädevuse kindlakstegemisel kindla mõju kriteeriumile. Kohtupraktika kohaselt peab vastuväiteteatis sisaldama selle adressaadile etteheidetavaid asjaolusid, aga ka nende kvalifikatsiooni. Kuna Üldkohus möönis punktis 140, et vastuväiteteatises ei viidatud kindla mõju kriteeriumile, ei saanud ta viga tegemata järeldada, et asjaolu, et seda kriteeriumi konkreetselt haldusmenetluses ei arutatud, ei oma tähtsust ega toonud kaasa nende kaitseõiguste rikkumist. Komisjon oleks vähemalt pidanud vastu võtma 2007. aasta vastuväiteteatist täiendava vastuväiteteatise ja korraldama uue ärakuulamise, kuna ta oli teinud oma analüüsis olulisi parandusi.
116    Vastupidi sellele, mida väidab komisjon, esitasid SAS Cargo jt Üldkohtule esitatud hagiavalduse punktis 34 argumendi „faktiliste asjaolude kvalifitseerimise“ vea kohta, st argumendi, et vastuväiteteatises ei olnud märgitud, et komisjon kavatses tugineda faktilistele asjaoludele, et tõendada „vahetut, märkimisväärset või ootuspärast mõju“, või kohaldada kindla mõju kriteeriumi. SAS Cargo jt väidavad samuti, et nad ei ole kohustatud esitama oma apellatsioonkaebust hagiavaldusega samas sõnastuses.
117    Komisjon vastab, et käesolev väiteosa on Euroopa Kohtu kodukorra artikli 170 kohaselt vastuvõetamatu. Nimelt ei väitnud SAS Cargo jt Üldkohtus mitte seda, et komisjon oleks pidanud neile esitama vastuväiteteatises kindla mõju kriteeriumi „faktiliste asjaolude kvalifitseerimise teel“, vaid üksnes seda, et komisjoni analüüs põhines faktilistel järeldustel, mida ei olnud neile edastatud, et vastuväiteteatises ei olnud mainitud, et komisjon kavatses tugineda vaidlusaluse otsuse põhjenduses 1045 hiljem täpsustatud faktilistele asjaoludele, ning et neil ei olnud võimalust nendele väidetele vastata. Igal juhul ei ole see väiteosa põhjendatud.
–       Euroopa Kohtu hinnang
118    Euroopa Kohtu kodukorra artikli 170 lõike 1 teise lause kohaselt ei või apellatsioonkaebus muuta Üldkohtu menetluses olnud hagi eset. Euroopa Kohtu pädevus apellatsioonkaebuse läbivaatamisel on seega piiratud Üldkohtus arutatud väidetele antud õigusliku hinnangu kontrollimisega. Pool ei saa seega esitada esimest korda Euroopa Kohtus väidet, mida ta ei ole esitanud Üldkohtus, kuna see võimaldaks tal Üldkohtus arutatud asjaga võrreldes laiendada kohtuasja ulatust Euroopa Kohtus, kellel on apellatsioonimenetluses piiratud pädevus (14. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Deutsche Telekom
vs. komisjon, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, punkt 34, ning 2. veebruari 2023. aasta kohtuotsus Hispaania jt vs. komisjon, C‑649/20 P, C‑658/20 P ja C‑662/20 P, EU:C:2023:60, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
119    Apellant võib apellatsioonkaebuse raames siiski esitada Euroopa Kohtus väited ja argumendid, mis on tekkinud vaidlustatud kohtuotsuse pinnalt ja mille eesmärk on selle kohtuotsuse põhjendatust õiguslikult kritiseerida (29. novembri 2007. aasta kohtuotsus
Stadtwerke
Schwäbisch Hall jt vs. komisjon, C‑176/06 P, EU:C:2007:730, punkt 17, ning 2. veebruari 2023. aasta kohtuotsus Hispaania jt vs. komisjon, C‑649/20 P, C‑658/20 P ja C‑662/20 P, EU:C:2023:60, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
120    Käesolevas asjas ei nähtu vaidlustatud kohtuotsusest, eelkõige selle punktist 133, et SAS Cargo jt oleksid esitanud Üldkohtule etteheite, et vastuväiteteatises ei ole kindla mõju kriteeriumi õiguslikult kvalifitseeritud. Lisaks ei väida nad, et Üldkohus moonutas kohtuotsuses argumente, mille nad olid talle esitanud.
121    Kuid nagu nad käesoleva osa raames väidavad, nähtub nende esimeses kohtuastmes esitatud hagiavalduse punktist 34, et nad väitsid Üldkohtus, et vastuväiteteatises ei olnud märgitud, et komisjon kavatses tugineda nendes sisalduvatele faktilistele järeldustele, mille nad muu hulgas vaidlustasid, et „tuvastada „vahetu, märkimisväärne või ootuspärane mõju““ või „kohaldada mõju kriteeriumi“.
122    On tõsi, et seda tehes ei väitnud nad sõnaselgelt, et komisjon ei kvalifitseerinud õiguslikult oma rahvusvahelise pädevuse alust. Siiski tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 140, et poolte vahel ei ole vaidlust selles, et erinevalt vaidlusalusest otsusest ei viidatud vastuväiteteatises kindla mõju kriteeriumile, ning kohtuotsuse punktis 145, et asjaolu, et selle kriteeriumi üle konkreetselt haldusmenetluses ei vaieldud, ei oma nende kaitseõiguste tagamise hindamisel tähtsust, arvestades asjaolusid, mille Üldkohus tõi välja kohtuotsuse punktides 140–144.
123    Neil asjaoludel ja võttes arvesse käesoleva kohtuotsuse punktis 119 meenutatud kohtupraktikat, tuleb komisjoni esitatud asja läbivaatamist takistav asjaolu tagasi lükata ning analüüsida käesolevat väiteosa sisuliselt.
124    Selles osas tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et kaitseõiguste tagamine mis tahes menetluses, mis võib kaasa tuua karistusi, eelkõige trahve või karistusmakseid, on liidu õiguse aluspõhimõte, mida komisjon peab täielikult järgima (vt selle kohta 13. veebruari 1979. aasta kohtuotsus Hoffmann-La Roche vs. komisjon, 85/76, EU:C:1979:36, punkt 9, ja 16. juuni 2022. aasta kohtuotsus Quanta Storage vs. komisjon, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika).
125    Selle kohta on määruses
nr 1/2003 sätestatud, et pooltele tuleb saata vastuväiteteatis, milles tuleb selgelt nimetada kõik olulised asjaolud, millele komisjon selles menetluse etapis tugineb. Selline vastuväiteteatis on menetluslik tagatis, millega kohaldatakse liidu õiguse aluspõhimõtet, mis nõuab igas menetluses, mis võib viia karistuse määramiseni, kaitseõiguste tagamist. See põhimõte nõuab eelkõige, et vastuväiteteatis, mille komisjon saadab ettevõtjale, kellele ta kavatseb määrata karistuse konkurentsinormide rikkumise eest, sisaldaks selle ettevõtja vastu kasutatavaid peamisi asjaolusid, nagu etteheidetavad faktid, neile antav kvalifikatsioon, oletatava rikkumise raskusaste ja kestus ning tõendid, millele komisjon tugineb, selleks et ettevõtjal oleks ka tegelik võimalus tema suhtes algatatud haldusmenetluses oma argumendid esitada (vt selle kohta 29. juuni 2006. aasta kohtuotsus Showa Denko vs. komisjon, C‑289/04 P, EU:C:2006:431, punkt 69, ja 16. juuni 2022. aasta kohtuotsus Quanta Storage vs. komisjon, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika).
126    Käesolevas asjas leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 141, et komisjon märkis juba vastuväiteteatises, et ta kavatseb tuvastada ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise seoses saabuvate liinidega. Ta märkis selle kohta, et vastuväiteteatise punktis 129 täheldas komisjon, et „rikkumine hõlmas lennulastiteenuseid [liidus]/EMPs ja Šveitsis ning [liidu]/EMP ning kolmandate riikide lennujaamade vahelistel liinidel kogu maailmas mõlemas suunas“. Veel tõdes ta, et komisjon märkis vastuväiteteatise põhjenduses 1430, et „kogu konkurentsivastane tegevus, millega on seotud kõik osalejad, kuulub üldisesse eesmärki, nimelt leppida kokku hinnas või vähemalt kõrvaldada teadmatus hindade osas EMP lennulastiturul, kaasa arvatud EMP ja kolmandate riikide lennujaamade vahelistel liinidel“.
127    Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 142 lisas Üldkohus, et komisjon põhjendas ka oma pädevust tuvastada ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumine saabuvatel liinidel juba vastuväiteteatise etapis. Selles osas tuvastas ta, et vastuväiteteatise põhjenduses 1390 märkis komisjon, et ta „oli pädev [ELTL artiklit 101] kohaldama [liidu] lennujaamade ja kolmandate riikide vahelist õhutransporti puudutavatele kokkulepetele, mis võisid mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust“. Veel täheldas ta, et vastuväiteteatise põhjenduses 1394 lisas komisjon, et ta oli samuti „pädev kohaldama EMP lepingu artiklit 53 [EMP] lennujaamade ja kolmandate riikide vahelist õhutransporti puudutavatele kokkulepetele, mis võivad mõjutada liikmesriikide ja EMP lepingu osalisriikide vahelist kaubandust või EMP lepingu osalisriikide vahelist kaubandust“.
128    Lisaks tõdes Üldkohus kohtuotsuse punktis 147, et kõik faktilised asjaolud, millel põhinevad vaidlusaluse otsuse põhjendused 1045 ja 1046, sisaldusid vastuväiteteatises.
129    Sellest järeldub, et tuvastades vaidlusaluses otsuses, et vaidlusalune kartell hõlmas müügitegevust riikides, mis ei kuulu ei liitu ega EMPsse, ei tuginenud komisjon selles otsuses vastuväidetele, mille kohta SAS Cargo jt ei saanud esitada oma argumente, rikkudes käesoleva kohtuotsuse punktis 125 meenutatud kohustust. Nimelt, arvestades asjaolusid, millele komisjon viitas vastuväiteteatises ja mille Üldkohus esitas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 141, 142 ja 147, millega seoses SAS Cargo jt ei väida, et need vastuväiteteatist moonutavad, ei saanud SAS Cargole jt olla teadmata, et komisjon heidab neile ette ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumist seoses selle tegevusega.
130    Lisaks ei mõjuta selle konkreetse õigusliku kriteeriumi kvalifitseerimine, millele komisjon võib enda hinnangul rajada oma rahvusvahelise pädevuse kohaldada ELTL artiklit 101 ja EMP lepingu artiklit 53 konkurentsivastasele tegevusele väljaspool neid territooriume, nende oluliste asjaolude sisu, millele tal on tema arvates õigus see pädevus rajada ja mida ta kavatseb kasutada ettevõtja vastu, keda ta kavatseb nende sätete rikkumise eest karistada.
131    Järelikult ei saa asuda seisukohale, et komisjon rikub vastuväiteteatise adressaatideks olevate ettevõtjate kaitseõigusi ja eelkõige nende õigust olla ära kuulatud seoses komisjoni rahvusvahelise pädevusega karistada väljaspool liidu või EMP territooriumi toime pandud konkurentsivastase tegevuse eest ainuüksi seetõttu, et ta ei märgi vastuväiteteatises sõnaselgelt, et ta kavatseb sellise tegevuse eest karistamise pädevuse rajada „rakendamise kriteeriumile“ või ka „kindla mõju kriteeriumile“ või lausa mõnele muule õiguslikule kriteeriumile, mida ta võib asjaoludest lähtuvalt pidada sellist pädevust põhjendavaks, kui ta märgib – nagu käesolevas asjas – vastuväiteteatises, et ta kavatseb selle adressaadiks olevaid ettevõtjaid sellise tegevuse tõttu karistada ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise eest ning esitab peamised asjaolud, mida ta kavatseb selleks arvesse võtta.
132    Eeltoodust tuleneb, et Üldkohus ei rikkunud õigusnormi, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 140–142 ja 146, et tuginedes vaidlusaluses otsuses kindla mõju kriteeriumile, et põhjendada oma pädevust tuvastada ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumine saabuvatel liinidel ja selle eest karistada, ei esitanud komisjon SAS Cargole jt uusi vastuväiteid ega muutnud nende vastuväidete sisu, mille ta oli vastuväiteteatises esialgu esitanud. Nimelt oli komisjon juba vastuväiteteatises esiteks märkinud, et ta kavatseb neid selle rikkumise eest nendel liinidel karistada, ja teiseks esitanud peamised asjaolud, mis põhjendavad tema pädevust seda teha.
133    Eeltoodust tuleneb, et apellatsioonkaebuse teise väite esimene osa tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väiteosa, mis puudutab vastuväiteteatise sisu
–       Poolte argumendid
134    SAS Cargo jt väidavad, et Üldkohus eksis, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 141 ja 142, et vastuväiteteatis andis neile piisavalt teavet kindla mõju kriteeriumi kohta ja et seega tagati nende kaitseõigused. Vastuväiteteatise lõigud, millele on viidatud kohtuotsuse punktides 141 ja 142, on pelgad kinnitused, mida ei toeta tõendid. Vastuväiteteatise punktis 5.2, mis käsitleb komisjoni pädevust, ei ole mainitud
ei seda kriteeriumi, selle põhielemente ega tõendeid, et see on käesolevas asjas täidetud.
135    Lisaks järeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 147 vääralt, et tõendid, millele vaidlusaluses otsuses kindla mõju kriteeriumi tõendamiseks tugineti, olid vastuväiteteatises esitatud piisavalt, tegemata muid täpsustusi. Seega nõudis Üldkohtu lähenemine SAS Cargolt jt, et nad arvaksid ära komisjoni kasutatud õigusliku kriteeriumi ja otsiksid kogu vastuväiteteatisest, kas see sisaldab asjaolusid, mis võimaldavad seda kriteeriumi toetada. Selles punktis 147 viidatud vastuväiteteatise lõigud isegi ei sisalda asjasse puutuvaid fakte.
136    Komisjon leiab, et see väiteosa ei ole põhjendatud.
–       Euroopa Kohtu hinnang
137    Esimesena, kuivõrd SAS Cargo jt väidavad sisuliselt, et Üldkohus leidis ekslikult, et vastuväiteteatis sisaldas piisavaid asjaolusid, et võimaldada neil aru saada, et komisjon kavatses tuvastada ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise saabuvatel liinidel, ning et järelikult tagati nende kaitseõigused, siis piisab, kui tõdeda, et need argumendid ei erine sisuliselt argumentidest, mille SAS Cargo jt esitasid juba käesoleva väite esimese osa põhjendamiseks. Järelikult tuleb need põhjendamatuse tõttu tagasi lükata samadel põhjustel, mis on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktides 124–133.
138    Teisena, mis puudutab SAS Cargo jt etteheidet vaidlustatud kohtuotsuse punkti 147 vastu, siis tuleb märkida, et selles punktis märkis Üldkohus, et apellantidel ei olnud alust väita, et vaidlusaluse otsuse põhjendustes 1045 ja 1046 kindla mõju kriteeriumi kohaldamine põhines asjaoludel, mida komisjon vastuväiteteatises arvesse ei võtnud.
139    Sellega seoses märkis ta, et kõik faktilised asjaolud, millele need põhjendused 1045 ja 1046 tuginevad, sisaldusid vastuväiteteatises. Ta täpsustas seega, et põhjenduses 1045 esitatud põhjendus, mis puudutab vaidlusaluse tegevuse mõju EMP tarbijatele, tugineb kaalutlustele, mis on seotud lennulastiteenuste hinna struktuuriga, ekspediitorite vahendaja rolliga vedajate ja saatjate vahel ning ühe ja vältava rikkumise laadiga ning mis sisaldusid juba vastuväiteteatise punktides 7, 104, 1396–1411 ja 1434–1438. Veel märkis ta, et vaidlustatud otsuse samas põhjenduses 1045 esitatud põhjendus, mis puudutab omavahel seotud teenuste mõju konkurentsile, põhineb lennulastisektori toimimist käsitlevatel kaalutlustel, mis on toodud vastuväiteteatise punktides 7, 9, 102 ja 105. Vaidlusaluse kartellikokkuleppe geograafilise ulatuse ning saabuva lennulasti teenuste lisamise kohta ühe ja vältava rikkumise alla, millele on viidatud vaidlusaluse otsuse põhjenduses 1046, tõdes ta, et neid käsitleti vastuväiteteatise punktides 3, 125, 129, 1045, 1390, 1394 ja 1430.
140    Seega, väites, et Üldkohus eksis, kui ta järeldas, et tõendid, millele on vaidlusaluses otsuses kindla mõju kriteeriumi täitmise tõendamiseks tuginetud, olid vastuväiteteatises piisavalt esitatud ja et vastuväiteteatise viidatud lõigud ei sisaldanud asjakohaseid faktilisi asjaolusid, soovivad SAS Cargo jt, et Euroopa Kohus hindaks uuesti vastuväiteteatise sisu niisugusena, nagu Üldkohus selle vaidlustatud kohtuotsuses esitas, viitamata mis tahes moonutamisele. Selline faktiliste asjaolude uus hindamine ei kuulu aga vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 72 meenutatud kohtupraktikale apellatsioonimenetluses Euroopa Kohtu pädevusse.
141    Järelikult tuleb apellatsioonkaebuse teise väite teine osa osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kolmas väiteosa, mis puudutab SAS Cargo jt vastuseid vastuväiteteatisele
–       Poolte argumendid
142    SAS Cargo jt väidavad, et Üldkohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 143 vääralt, et nende kaitseõiguste tagamist kinnitavad nende vastused vastuväiteteatisele. Nimelt ei saanud need vastused täita vastuväiteteatises kindla mõju kriteeriumi osas esinevaid lünki. Kohtuotsuse punkt 144 on seega ekslik ka osas, milles Üldkohus kinnitab selles, et vaidlusaluse otsuse põhjendustes 1042–1046 vastati üksnes SAS Cargo jt argumentidele, kuna nad ei käsitlenud kordagi viimati nimetatud kriteeriumi. Kuigi on tõsi, et vastuväiteteatises esitatud argumente võidakse muuta või täiendada, ei ole lubatud muuta väidetava rikkumise põhielemente. Järelikult on samuti väärad kohtuotsuse punkt 145, milles Üldkohus leidis, et asjaolu, et kindla mõju kriteeriumi üle ei vaieldud, ei ole oluline, ja kohtuotsuse punkt 146, milles ta leidis, et SAS Cargo jt kaitseõigusi ei ole seega rikutud.
143    Komisjon vastab, et see väiteosa ei ole põhjendatud.
–       Euroopa Kohtu hinnang
144    Piisab, kui märkida, et käesolev väiteosa põhineb eeldusel, et vastuväiteteatis oli lünklik, kuna selles ei märkinud komisjon sõnaselgelt, et ta kavatseb põhjendada oma pädevust tuvastada ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumine ja selle eest karistada seoses saabuvate liinidega kindla mõju kriteeriumi alusel. Ent käesoleva väite esimese osa analüüsist nähtub, et see eeldus on ekslik.
145    Sellest järeldub, et apellatsioonkaebuse teise väite kolmas osa tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata ning seega tuleb apellatsioonkaebuse teine väide osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kolmas väide, mis puudutab kindla mõju kriteeriumi kohaldamist
146    SAS Cargo jt kolmas väide koosneb viiest osast. Esimeses osas väidavad nad, et vaidlustatud kohtuotsuses on vasturääkivusi ja kindla mõju kriteeriumi on kohaldatud vääralt. Teises osas väidavad nad, et Üldkohus asendas õigusvastaselt komisjoni poolt vaidlusaluses otsuses esitatud arutluskäigu enda omaga. Kolmandas osas viitavad nad tõendamiskoormise õigusvastasele ümberpööramisele. Neljandas osas väidavad nad, et Üldkohus kohaldas väära kriteeriumi seoses selle mõju vahetu laadiga, mida ta hindas. Viiendas osas väidavad nad, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta järeldas, et komisjoni pädevuse kohaldada ELTL artiklit 101 ja EMP lepingu artiklit 53 saabuvate liinide suhtes saab tuvastada ühe ja vältava rikkumise alusel.
Esimene väiteosa, mis puudutab vasturääkivusi ja vigu kindla mõju kriteeriumi kohaldamisel
–       Poolte argumendid
147    SAS Cargo jt väidavad, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 167–171, 179–181, 197, 198, 203, 221, 222 ja 226 on vasturääkivusi ning kindla mõju kriteeriumi on kohaldatud valesti. Nagu Üldkohus kohtuotsuse punktides 161 ja 165 märkis, nõuab selle kriteeriumi kohaldamine, et komisjon tõendaks tõenäolist, ootuspärast, vahetut ja märkimisväärset mõju. Üldkohtu viited eesmärgilt rikkumistele ja konkreetse mõju tõendamisele, mis on esitatud selle kohtuotsuse punktides 167,
170 ja 171, ei puuduta küsimust, kas komisjon tõendas, et need neli tingimust olid täidetud. „Eesmärgilt“ konkurentsipiirangu mõistel puudub seos komisjoni rahvusvahelise pädevusega, kui just ei möönda, et sellise pädevuse tõendamiseks ei ole konkurentsivastast mõju vaja kunagi tõendada.
148    Üldkohus oleks pidanud seoses tema poolt kindlaks tehtud mõjuga tarbijatele – st esiteks vaidlustatud kohtuotsuse punktides 179 ja 181 käsitletud EMPs asuvate saatjate ostetud teenuste hinna tõusuga (edaspidi „mõju saatjatele“) ja teiseks lõpptarbijate poolt EMPst ostetud kaupade hinna tõusuga (edaspidi „mõju kaubale“), millele on viidatud selle kohtuotsuse punktides 181 ja 226 – analüüsima, kas iga selline mõju oli tõenäoline, ootuspärane, märkimisväärne ja vahetu, kusjuures tõenäosus ja ootuspärasus on eraldiseisvad kriteeriumid, nagu on märgitud 6. septembri 2017. aasta kohtuotsuse Intel vs. komisjon (C‑413/14 P, EU:C:2017:632) punktis 51. Üldkohtul ei olnud alust muuta oma analüüsi käigus analüüsitava mõju kirjeldust selleks, et kindla mõju kriteerium oleks hõlpsamini täidetud.
149    Üldkohus on aga just nii toiminud. Ta isegi ei maini vaidlustatud kohtuotsuse punktides 166–237 sõna „tõenäoline“, välja arvatud kohtuotsuse punktides 188 ja 189, kus ta paneb SAS Cargo jt kanda tõendamiskoormise. Lisaks ei tuvastanud Üldkohus, et mõju saatjatele ja mõju kaubale vastas kindla mõju kriteeriumi kolmele ülejäänud tingimusele, vaid viitas vaheldumisi ühele või teisele neist mõjudest ja ühele või teisele nendest tingimustest. SAS Cargo jt viitavad selles osas kohtuotsuse punktidele 179, 198, 203, 221 ja 222. See lähenemine vähendas märkimisväärselt komisjonil lasuvat tõendamiskoormist, nagu näitab kohtuotsuse punkt 180.
150    Lisaks on punktis 179 jäetud uurimata kõik asjasse puutuvad faktid või teise võimalusena on esitatud puudulik põhjendus, mis toob kaasa kindla mõju kriteeriumi väära kohaldamise ja süütuse presumptsiooni rikkumise. Üldkohus ei võtnud arvesse SAS Cargo jt vastupidiseid tõendeid mõju kohta EMPs asuvatele saatjatele, kes on saabuvatel liinidel haruldased, ega minimaalset lisakulu, mida kujutas endast lisatasude summa EMPs asuvatele ostjatele, kuigi need tõendid välistasid, et mõju saatjatele oli märkimisväärne. Lisaks on vaidlustatud kohtuotsuse punkt 226 ekslik osas, milles Üldkohus tugines faktilisele väitele kaubale avalduvat mõju kohta, mis on puhthüpoteetiline ja seega sobimatu tõendamaks märkimisväärse ja vahetu mõju olemasolu saatjatele. Kuna Üldkohus tugines pelgale oletusele, et mõju saatjatele on märkimisväärne, oli piisav, kui SAS Cargo jt esitasid selgituse, mis näitab komisjoni esitatud faktilisi asjaolusid teises valguses.
151    Komisjon väidab, et see väiteosa on osaliselt vastuvõetamatu ja osaliselt põhjendamatu.
–       Euroopa Kohtu hinnang
152    Kõigepealt tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 156 tõdes Üldkohus, et vaidlusaluses otsuses tugines komisjon sisuliselt kolmele iseseisvale põhjendusele, kui ta järeldas, et kindla mõju kriteerium oli käesolevas asjas täidetud. Kohtuotsuse punktis 157 märkis ta, et kaks esimest põhjendust on esitatud vaidlusaluse otsuse põhjenduses 1045 ja mõlemad olid eraldivõetuna seotud saabuva lennulasti teenuseid puudutava kooskõlastamise mõjuga. Nii tuvastas ta punktis 157, et esimene põhjendus oli seotud asjaoluga, et „õhutranspordi suurenenud kulud EMPsse ja seega imporditud kauba kõrgemad hinnad võivad oma laadi poolest mõjutada tarbijaid EMPs“ (edaspidi „imporditud kauba hindadele avalduv mõju“), ning teine põhjendus oli seotud saabuva lennulasti teenuseid puudutava kooskõlastamise mõjuga „[lennulasti]teenuste pakkumis[ele] muude vedajate poolt EMP sees erinevate sidusplatvormide (hubs) vahel EMPs, mida kasutasid kolmandate riikide vedajad, ja nende saadetiste sihtkoha lennujaamade vahel EMPs, mida kolmandate riikide vedajad ei teeninda“. Kohtuotsuse punktis 158 märkis ta, et kolmas põhjendus on esitatud vaidlusaluse otsuse põhjenduses 1046 ning puudutas ühe ja vältava rikkumise kui terviku mõju. Kohtuotsuse punktis 159 märkis ta, et otstarbekas on analüüsida nendest põhjendustest esimest ja kolmandat, mida ta tegi vastavalt vaidlustatud kohtuotsuse punktides 160–227 ja 228–236.
153    Sellest tuleneb, et vastupidi SAS Cargo jt väidetule ei kontrollinud Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides, millele nad viitavad, kas kindla mõju olemasolu iseloomustavad tingimused olid täidetud nii väidetava „mõju saatjatele“ kui ka väidetava „mõju kaubale“ puhul. Nimelt viis ta selle kontrolli läbi üksnes seoses imporditud kauba hindadele avalduv mõjuga, mille kohta, nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 162, väitsid SAS Cargo jt, et see ei kuulunud vaidlusaluse tegevuse tekitatud mõju hulka, mida komisjon võis põhjendatult kindla mõju kriteeriumi kohaldamisel arvesse võtta.
154    Seega tuleb kohe tagasi lükata SAS Cargo jt argumendid, mille kohaselt on vaidlustatud kohtuotsus ebajärjekindel, kuna mõju, mille puhul Üldkohus analüüsis, kas see võimaldas tugineda komisjoni rahvusvahelisele pädevusele kindla mõju kriteeriumi seisukohast, muutub
analüüsi käigus, nagu ka argumendid, mis põhinevad eeldusel, et Üldkohus tuvastas vaidlustatud kohtuotsuses kaks mõju, mida ta analüüsis erineval viisil, pannes seega toime õigusnormide rikkumise, pööras tõendamiskoormise õigusvastaselt ümber ja rikkus põhjendamiskohustust, kuna need argumendid põhinevad vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendusel.
155    Lisaks, kuivõrd SAS Cargo jt väidavad selle väiteosaga veel esimesena, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta viitas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 167, 170 ja 171 mõistele „eesmärgilt“ konkurentsipiirang, kuigi see mõiste ei ole seotud komisjoni rahvusvahelise pädevusega, ning seega jättis kontrollimata, kas kindla mõju kriteeriumi tingimused olid käesolevas asjas täidetud, tuleb märkida, et need punktid kuuluvad Üldkohtu analüüsi, mis on esitatud selle kohtuotsuse punktides 163–185 ja mis käsitleb imporditud kauba hindadele avalduva mõju asjakohasuse hindamist, see tähendab – nagu on juba märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 152 – esimene kolmest põhjendusest, millele komisjon tugines vaidlusaluse otsuse põhjendustes 1045 ja 1046, et põhjendada oma järeldust, et kindla mõju kriteerium oli käesolevas asjas täidetud.
156    Sellega seoses on tõsi, et selles kontekstis täpsustas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 167, et kui kõne all on tegevus, mille puhul komisjon leidis –
nagu käesolevas asjas –, et see kahjustab konkurentsi siseturul või EMPs piisavalt, et seda võis lugeda „eesmärgilt“ konkurentsipiiranguks ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 tähenduses, siis ei saa kindla mõju kriteeriumi kohaldamine nõuda sellise konkreetse mõju tõendamist, mida eeldab tegevuse „tagajärjelt“ konkurentsipiiranguks kvalifitseerimine nende sätete tähenduses.
157    Samamoodi nentis ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 170, et nagu komisjon vaidlusaluse otsuse põhjenduses 917 märkis, on vaidlusaluse tegevuse tegeliku mõju arvessevõtmine üleliigne, kuna on tuvastatud selle tegevuse konkurentsivastane eesmärk.
158    Ta järeldas sellest vaidlustatud kohtuotsuse punktis 171, et kui kindla mõju kriteeriumi tõlgendada nii, et see nõuab tõendeid vaidlusaluse tegevuse konkreetse mõju kohta isegi „eesmärgilt“ konkurentsipiirangu korral, tähendaks see, et komisjoni pädevus tuvastada ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumine ning selle eest karistus määrata sõltuks tingimusest, mis ei põhine nende sätete sõnastusel.
159    Siiski ei saa nendest punktidest 167, 170 ja 171 järeldada, et Üldkohus leidis, et kõnealuse rikkumise kvalifitseerimine „eesmärgilt“ konkurentsipiiranguks muutis üleliigseks mis tahes hinnangu võimaliku mõju kohta EMPs, mis võimaldas tõendada komisjoni pädevust kohaldada ELTL artiklit 101 ja EMP lepingu artiklit 53 tegevusele, mis leidis aset väljaspool EMPd.
160    Nimelt nähtub vaidlustatud kohtuotsuse
punktide 163–181 koostoime tõlgendamisest, et vaidlustatud kohtuotsuse vaidlustatud punktides Üldkohus üksnes selgitas, et asjaolu, et vaidlusaluse otsuse põhjenduses 917 märkis komisjon, et ta ei anna mingit hinnangut kõnealuse konkurentsivastase tegevuse konkurentsivastase mõju kohta, ei tähenda, et komisjon ei hinnanud tegevuse laadi tõttu, kas sellel tegevusel oli mõju konkurentsile liidus või EMPs, kusjuures see mõju võimaldas põhjendada komisjoni pädevust kohaldada ELTL artiklit 101 ja EMP lepingu artiklit 53 saabuva lennulasti teenustele, arvestades kindla mõju kriteeriumi.
161    Lisaks, nagu väidavad SAS Cargo jt ning nagu meenutas Üldkohus sisuliselt vaidlustatud kohtuotsuse punktides 161 ja 165, nähtub kohtupraktikast, et kindla mõju kriteerium võimaldab põhjendada liidu või EMP konkurentsiõiguse kohaldamist rahvusvahelise avaliku õiguse seisukohast, kui on ette näha, et tegevus avaldab liidus või EMPs vahetut ja märkimisväärset mõju. Sellega seoses piisab ootuspärasuse nõude täitmiseks, kui võetakse arvesse tegevuse tõenäolist mõju konkurentsile. Lisaks piisab sellest, et kõnealusel tegevusel „võib“ olla vahetu mõju liidus või EMPs, et vahetuse nõue oleks täidetud (vt selle kohta 6. septembri 2017. aasta kohtuotsus Intel vs. komisjon, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, punktid 49, 51 ja 52).
162    Ent nagu ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 182 märkis, kontrollis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 183–227, kas imporditud kauba hindadele avalduv mõju vastas neile tingimustele, kuna kohtuotsuse punktid 183–100 puudutasid selle mõju ootuspärasust, kohtuotsuse punktid 201–216 mõju märkimisväärsust ja kohtuotsuse punktid 217–226 selle mõju vahetust.
163    Nendest asjaoludest tuleneb, et SAS Cargo jt heidavad Üldkohtule sisuliselt ette esiteks seda, et viimane tugines „eesmärgilt“ konkurentsipiirangu mõistele, et tõendada, et kindla mõju kriteerium oli käesolevas asjas täidetud, ning teiseks seda, et Üldkohus jättis kontrollimata, kas oli tõendatud, et imporditud kauba hindadele avalduv mõju vastas tingimustele, mis võimaldavad asuda seisukohale, et see kriteerium on täidetud. Käesoleva kohtuotsuse punktis 147 esitatud sellekohased argumendid on järelikult alusetud.
164    Teisena, kuivõrd SAS Cargo jt heidavad Üldkohtule ette, et viimane ei analüüsinud, kas imporditud kauba hindadele avalduv mõju oli „tõenäoline“, siis tuleb märkida, et vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 161 meenutatud kohtupraktikale piisab ootuspärasuse nõude täitmiseks sellest, kui võtta arvesse tegevuse tõenäolist mõju konkurentsile. Seega ei erine tõenäosuse nõue ootuspärasuse nõudest. Nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 162 on juba tõdetud, uuris Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses imporditud kauba hindadele avalduva mõju ootuspärasust. Järelikult põhinevad need argumendid kohtupraktika vääral tõlgendusel viimaste poolt.
165    Kolmandana, mis puudutab SAS Cargo jt kriitikat vaidlustatud kohtuotsuse punkti 179 kohta, siis tuleb märkida, et selles punktis märkis Üldkohus, et kui ekspediitorid ostavad saabuva lennulasti teenuseid, siis teevad nad seda eelkõige vahendajana, et need konsolideerida teenusepaketti, mille eesmärk on määratluse järgi korraldada saatjate nimel kauba integreeritud vedu EMP territooriumile. Ta lisas, et vaidlusaluse otsuse põhjendusest 70 nähtub, et viimased võivad olla muu hulgas veetava kauba ostjad või omanikud ning seega on vähemalt tõenäoline, et nad asuvad EMPs.
166    Järelikult tuleb tõdeda, et punkt 179 sisaldab üksnes faktilisi hinnanguid, mis vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 72 meenutatud kohtupraktikale ei kuulu moonutamise väite puudumisel Euroopa Kohtu poolt apellatsiooni korras läbivaatamisele. SAS Cargo jt argumendid, millega soovitakse tõendada, et punkt 179 on ekslik, on seega vastuvõetamatud.
167    Lisaks, mis puudutab nende väidet, et nimetatud punktist 179 nähtub Üldkohtu põhjendamiskohustuse rikkumine, siis tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 178 tõdes Üldkohus muu hulgas, et vaidlusaluse otsuse põhjendustest 14, 17 ja 70 ning poolte vastustest tema võetud menetlust korraldavatele meetmetele nähtub, et vedajad müüvad eranditult või peaaegu eranditult oma lennulastiteenuseid ekspediitoritele ja saabuva lennulasti teenuste puhul toimus peaaegu kogu see müük kõnealuste liinide lähtekohas väljaspool EMPd, kus asuvad ekspediitorid. Sellega seoses tuvastas ta, et SAS Cargo jt hagiavaldusest ilmneb, et ajavahemikul 1. maist 2004 kuni 14. veebruarini 2006 müüsid nad EMPs asuvatele klientidele vaid väikese osa oma saabuva lennulasti teenustest. Neid asjaolusid ning käesoleva kohtuotsuse punktides 84 ja 85 juba meenutatud kohtupraktikat arvestades ei saa nõustuda SAS Cargo jt väitega, et Üldkohus ei võtnud arvesse tõendeid, mille nad olid talle esitanud, ja rikkus vaidlustatud kohtuotsuse põhjendamise kohustust.
168    Osas, milles nad vaidlustavad selle etteheitega Üldkohtu hinnangu nendele asjaoludele, siis tuleb meenutada, et põhjendamiskohustus on oluline vorminõue, mida tuleb eristada põhjenduste põhjendatusest, mis on vaidlusaluse akti sisulise õiguspärasuse küsimus (2. aprilli 1998. aasta kohtuotsus komisjon vs.
Sytraval ja Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, punkt 67, ning 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus UPL Europe ja Indofil Industries (Netherlands) vs. komisjon, C‑262/23 P, EU:C:2024:862, punkt 134 ja seal viidatud kohtupraktika). Nad vaidlustavad seega uuesti ja vastuvõetamatult faktilised hinnangud, mille Üldkohus andis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 179, ilma et nad oleksid talle ette heitnud vähimatki moonutamist.
169    Sama kehtib ka süütuse presumptsiooni rikkumise väite kohta. Nimelt soovivad SAS Cargo jt Üldkohtule selle põhimõtte rikkumist ette heites tegelikult saavutada imporditud kauba hinnale avalduva mõju märkimisväärsusega seotud faktiliste asjaolude ja tõendite uut hindamist, väitmata nende moonutamist. See väide on seega vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 72 meenutatud kohtupraktikale samuti vastuvõetamatu.
170    Neljandana nähtub vaidlustatud kohtuotsuse
punktide 217–226 koostoimes tõlgendamisest, et punktis 226 piirdus Üldkohus nende põhjuste esitamisega, miks ta leidis, et teine eeldus, millele tuginesid SAS Cargo jt kohtuistungil esitatud argumendis, mille eesmärk oli tõendada, et imporditud kauba hindadele avalduv mõju ei olnud vahetu, nagu nõutud, ning mille kohaselt selleks, et mõjutada „tarbijaid EMPs“, pidi lisakulu läbima „pika vahendajate ahela“, kuhu kuulusid ka saatjad, ekspediitorid ja importijad. Nii märkis ta nimetatud punktis 226, et teine kõnealune eeldus on see, et isegi kui vaidlusaluse otsuse põhjenduses 1045 sisalduv viide „tarbijatele EMPs“ hõlmab vaid lõpptarbijaid, saavad viimased imporditud kaupa osta ainult pärast „pika vahendajate ahela“ sekkumist. Sellega seoses leidis ta, et lõpptarbijad võivad osta kaupa ka otse saatjalt.
171    Nendest asjaoludest tuleneb, et õigusnormide rikkumise väite katte all püüavad SAS Cargo jt tegelikult saavutada seda, et Euroopa Kohus hindaks faktilisi asjaolusid ja tõendeid uuesti, mis vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 72 juba meenutatud kohtupraktikale ei kuulu apellatsioonimenetluses Euroopa Kohtu kontrolli alla.
172    Kõigest eeltoodust tuleneb, et apellatsioonkaebuse kolmanda väite esimene osa tuleb osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väiteosa, mis puudutab põhjenduste asendamist
–       Poolte argumendid
173    SAS Cargo jt väidavad, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 173, 179–181, 185–188, 191, 193, 195, 198, 199, 204, 205, 208–210, 220, 224–226 ja 233 rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta asendas komisjoni põhjenduskäigu enda omaga. Liidu kohtu praktika kohaselt ei ole tal lubatud täita lünka komisjoni otsuse põhjendustes, moonutada selle otsuse sisu ega võtta arvesse või esitada uusi asjaolusid võrreldes otsuses esitatuga.
174    Ent esiteks ei kajastu vaidlusaluses otsuses mõju saatjatele, mistõttu moonutati seda vaidlustatud kohtuotsuse punktides 173, 179–181, 225 ja 226 osaliselt uute asjaolude esitamisega. Täpsemalt on selles punktis 173 esitatud vaidlusaluse otsuse põhjendus 1045 nii, et see puudutab üksnes mõju saatjatele, samas kui see käsitleb selgelt mõju kaubale. Lisaks sisaldab nimetatud punkt 173 selle otsuse lünkade täitmiseks uut asjaolu, nimelt, et on vähemalt tõenäoline, et saatjad asuvad EMPs. See uus asjaolu võimaldas Üldkohtul jätta välja vahendajate ahela ühe etapi lisatasude ja tarbijate vahel EMPs, mis võimaldas tal kohtuotsuse punktides 180 ja 181 tuvastada, et ekspediitorid kannavad lisakulud otse edasi EMPs asuvale üksusele. Seda uut asjaolu kasutati ka kohtuotsuse punktides 198 ja 225, et tõendada, et ootuspärasuse ja vahetuse tingimused olid täidetud.
175    Teiseks tõi Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 226 esile uue asjaolu mõju kohta kaubale, nimelt et lõpptarbijad võivad tema hinnangul osta kaupa ka otse saatjalt. See on ainus alus, mis võimaldas tal tagasi lükata SAS Cargo jt argumendi, mille kohaselt mõju kaubale ei olnud vahetu, ja seda vaatamata sellele, et Üldkohus ei ole pealegi kunagi järeldanud, et komisjon on seda vahetust tõendanud. Pealegi erineb vaidlustatud kohtuotsuses kaubale avalduva mõju määratlus vaidlusaluses otsuses esitatust, mis kujutab endast põhjenduste uut asendamist.
176    Kolmandaks täitis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 185–187, 193, 196, 204, 205, 209 ja 210 ekslikult
komisjoni põhjenduskäigu lüngad, kombineerides uue põhjenduskäigu väljatöötamiseks tõendeid, mis tulenevad vaidlusaluse otsuse kindla mõju käsitlevast jaost väljaspool olevatest põhjendustest. Lisaks ei analüüsinud ta isegi neid tõendeid kriitiliselt, nagu näitab kohtuotsuse punkt 209, milles viidatakse otsuse põhjendusele 1031, kuigi selles sisalduv järeldus tugineb asjakohatule tõendile.
177    Neljandaks tugines Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 208 tõenditele, mis puudutasid tema analüüsitud mõju märkimisväärsust ja mida vaidlusaluses otsuses ei olnud. Üldkohus ei saa aga tugineda põhjendusele, mida vaidlusaluses otsuses ei ole, isegi kui selle aluseks olevad tõendid sisalduvad hagiavalduses või selle lisades.
178    Komisjon väidab, et see väiteosa on osaliselt vastuvõetamatu ja osaliselt põhjendamatu.
–       Euroopa Kohtu hinnang
179    Kohtupraktikast tuleneb tõepoolest, et ELTL artiklis 263 ette nähtud seaduslikkuse kontrolli ulatus hõlmab ELTL artiklite 101 ja 102 kohaldamise menetlusi käsitlevate komisjoni otsuste kõiki elemente, mille põhjaliku kontrollimise Üldkohus tagab nii õiguslikust kui ka faktilisest aspektist, lähtudes hageja esitatud väidetest ja võttes arvesse kõiki viimase poolt esitatud tõendeid. Selle kontrolli raames ei või liidu kohtud siiski mingil juhul asendada asjaomase akti vastuvõtja põhjendusi enda omadega (4. juuli 2024. aasta kohtuotsus Westfälische Drahtindustrie ja Pampus Industriebeteiligungen vs. komisjon, C‑70/23 P, EU:C:2024:580, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
180    Üldkohus ei saa seega enda põhjendusega täita lünka vaidlusaluse akti põhjenduses selliselt, et tema hinnang ei seondu ühegi aktis sisalduva hinnanguga (18. juuli 2013. aasta kohtuotsus UEFA vs. komisjon, C‑201/11 P, EU:C:2013:519, punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika).
181    Kui aga Üldkohus piirdub talle esitatud argumentidele vastamisega ja seega akti põhjenduste selgitamisega, ei saa siiski asuda seisukohale, et ta asendab akti vastuvõtja põhjendused enda omadega (vt selle kohta 12. juuni 2014. aasta kohtuotsus Deltafina vs. komisjon, C‑578/11 P, EU:C:2014:1742, punkt 56, ja 23. novembri 2023. aasta kohtuotsus Ryanair vs. komisjon, C‑209/21 P, EU:C:2023:905, punkt 49).
182    Käesolevas asjas tuleb esimesena märkida, et käesoleva kohtuotsuse punktis 174 esitatud argumendid põhinevad vähemalt osaliselt eeldusel, et Üldkohus tuvastas vaidlustatud kohtuotsuses kaks erinevat mõju, et kontrollida, kas komisjon on vaidlusaluses otsuses piisavalt tõendanud, et kindla mõju kriteerium on täidetud, sealhulgas väidetav „mõju saatjatele“, mida vaidlusaluses otsuses ei ole. Käesoleva kohtuotsuse punktides 152 ja 153 esitatud põhjendustest nähtub aga, et see eeldus on väär. Järelikult, kuna need argumendid põhinevad vaidlustatud kohtuotsuse ekslikul tõlgendusel, ei ole need põhjendatud.
183    Ülejäänud osas tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 173 tõdes Üldkohus, et komisjon leidis vaidlustatud otsuse põhjenduses 1045 sisuliselt, et saabuvaid liine puudutavas osas võis üks ja vältav rikkumine suurendada lisatasude summat ja järelikult saabuva lennulasti teenuste koguhinda ning et ekspediitorid kandsid selle lisakulu edasi EMPs asuvatele saatjatele, kes pidid maksma ostetud kauba eest kõrgemat hinda kui see, mida nad oleks tasunud, kui rikkumist ei oleks toime pandud.
184    Ent põhjenduses 1045 märkis komisjon, et konkurentsivastane tegevus võib kolmandates riikides seoses lennulastiveoga liitu ja EMPsse avaldada vahetut, märkimisväärset ja ootuspärast mõju liidus ja EMPs, kuna õhutranspordi suurenenud kulud EMPsse ning seega imporditud kauba kõrgemad hinnad võivad oma laadi poolest mõjutada tarbijaid EMPs. Lisaks nähtub kohtuotsuse punktidest 178–180 ja 196, milles viidatakse muu hulgas vaidlusaluse otsuse põhjendustele 14, 17, 70 ja 1031, et Üldkohus kontrollis otsuses sisalduvate asjaolude alusel saatjate rolli kauba lõpphinna kindlaksmääramisel EMPs, mida on mainitud vaidlusaluse otsuse põhjenduses 1045.
185    Teisena, mis puudutab väidet, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 226 on põhjendused asendatud, siis see põhineb väidetaval „mõjul kaubale“, mida Üldkohus arvesse võttis. Käesoleva kohtuotsuse punktidest 152 ja 153 tuleneb aga, et sarnaselt väidetava „mõjuga saatjatele“ ei ole ka sellel eeldusel vaidlustatud kohtuotsuses alust.
186    Kolmandana, osas, milles SAS Cargo jt heidavad Üldkohtule ette, et viimane kombineeris vaidlustatud kohtuotsuse punktides 185–187, 193, 196, 204, 205, 209 ja 210 asjaolusid, mis tulenevad vaidlusaluse otsuse komisjoni rahvusvahelist pädevust käsitlevast jaost väljaspool asuvatest põhjendustest, tuleb märkida, et asjaolu, et komisjon ei viidanud nendes punktides esitatud asjaoludele sõnaselgelt otsuse selles osas, mis käsitleb tema territoriaalset pädevust, ei saa tõendada õigusvastast põhjenduste asendamist, võttes esiteks arvesse käesoleva kohtuotsuse punktis 180 meenutatud kohtupraktikat, mis nõuab üksnes seda, et Üldkohtu analüüs oleks seotud talle kontrollimiseks esitatud aktis sisalduvate hinnangutega, ja teiseks asjaolu, et nagu nähtub nendest vaidlustatud kohtuotsuse punktidest, sisaldas vaidlusaluse otsuse põhjenduse 1045 esimene lause kas või lühidalt asjaolusid, mis võimaldasid Üldkohtul kontrollida, kas komisjon põhjendas oma eksterritoriaalset pädevust kindla mõju kriteeriumi seisukohast. Nimelt võimaldasid just need asjaolud koostoimes otsuse teiste põhjendustega, millele on viidatud vaidlustatud kohtuotsuse samades punktides, Üldkohtul kontrollida, kas komisjon on sellise mõju olemasolu tõendanud.
187    Lisaks, mis puudutab SAS Cargo jt väidet, et Üldkohus ei analüüsinud neid tõendeid kriitiliselt, siis soovivad nad, et Euroopa Kohus hindaks neid uuesti, ilma et nad väidaksid, et tõendeid on moonutatud. Need argumendid on seega vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 72 meenutatud kohtupraktikale vastuvõetamatud.
188    Neljandana, mis puudutab kriitikat vaidlustatud kohtuotsuse punkti 208 kohta, siis piisab, kui märkida, et nagu on märgitud kohtuotsuse punktis 207, on punkt 208, mis sisaldab muide üksnes faktilisi järeldusi, esitatud ammendavuse huvides. Järelikult tuleb seda punkti 208 puudutav etteheide vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 80 meenutatud kohtupraktikale igal juhul tulemusetuse tõttu tagasi lükata.
189    Eeltoodust tuleneb, et apellatsioonkaebuse kolmanda väite teine osa tuleb osaliselt vastuvõetamatuse, osaliselt tulemusetuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kolmas väiteosa, mis puudutab tõendamiskoormise õigusvastast ümberpööramist
–       Poolte argumendid
190    SAS Cargo jt väidavad, et vaidlustatud kohtuotsuse
punktides 180, 181, 188–190, 194–199 ja 221 pööras Üldkohus õigusvastaselt tõendamiskoormise ümber, kui ta nõudis SAS Cargolt jt, et nad lükkaksid kindla mõju olemasolu ümber, püüdmata kõigepealt kontrollida, kas komisjon on sellist mõju vaidlusaluses otsuses tõendanud. Kindla mõju kriteeriumi kohaldatakse üksnes tõenäolise mõju suhtes. Vaidlusaluse otsuse põhjenduses 1045 ei ole aga esitatud ühtegi tõendit mõju olemasolu kohta ning see tugineb tõendamata väidetele. Seega rikkus Üldkohus õigusnorme kõigepealt kohtuotsuse punktides 180 ja 181, nõustudes nende hüpoteesidega, seejärel kohtuotsuse punktides 188–191, heites SAS Cargole jt ette, et nad ei lükanud ümber mõju, kuigi ta ei kontrollinud, kas komisjon oli esitanud piisavalt olulisi tõendeid, ning lõpuks kohtuotsuse punktides 180, 196, 197, 199 ja 219, mööndes, et komisjon piirdus sellega, et eeldas lisatasude edasikandmise olemasolu, nõudes kohtuotsuse punktides 194 ja 221, et SAS Cargo jt lükkaksid selle olemasolu ümber. Kulude edasikandmist ei saa aga kunagi eeldada. Lisaks, vastupidi sellele, mida väidab komisjon, on käesolev väiteosa vastuvõetav, kuna selles on välja toodud Üldkohtu toime pandud õigusnormi rikkumised.
191    Komisjon väidab vastu, et SAS Cargo jt piirduvad vaidlustatud kohtuotsuses faktilistele asjaoludele antud hinnangute vaidlustamisega. Igal juhul on see väiteosa põhjendamatu.
–       Euroopa Kohtu hinnang
192    Osas, milles käesolev väiteosa põhineb üldisel eeldusel, et Üldkohus nõudis SAS Cargolt jt, et nad lükkaksid ümber kindla mõju olemasolu, püüdmata kõigepealt kontrollida, kas komisjon tõendas vaidlusaluses otsuses sellise mõju olemasolu, tuleb esiteks meenutada, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 183–227 kontrollis Üldkohus, kas komisjon tõendas piisavalt, et
imporditud kauba hindadele avalduv mõju – mis, nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 152 juba tõdetud, oli esimene kolmest põhjendusest, millele komisjon tugines vaidlusaluse otsuse põhjendustes 1045 ja 1046 selleks, et põhjendada oma pädevust tuvastada ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumine saabuva lennulasti teenuste osas ja selle eest karistada – vastas ootuspärasuse, märkimisväärsuse ja vahetuse tingimustele, mis on nõutavad selleks, et saaks järeldada, et kindla mõju kriteerium on täidetud.
193    Teiseks nähtub käesoleva väite teise osa analüüsist, et SAS Cargo jt väitsid sellega seoses tulemusetult, et vaidlustatud kohtuotsuse nendes punktides asendas Üldkohus komisjoni poolt vaidlusaluses otsuses esitatud põhjendused enda omadega, et põhjendada tema pädevust tuvastada ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumine ja määrata selle eest karistus seoses saabuva lennulasti teenustega.
194    Sellest järeldub, et SAS Cargo jt üldine väide, et Üldkohus pööras tõendamiskoormise õigusvastaselt ümber, pidades piisavaks hüpoteese või eeldusi ning nõudes, et nad lükkaksid ümber kindla mõju olemasolu, tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata, ilma et kõigepealt oleks vaja kontrollida, kas komisjon on seda vaidlusaluses otsuses tõendanud.
195    Ülejäänud osas, kuivõrd SAS Cargo jt väidavad käesolevas osas esimesena, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 180, 181, 191, 196, 197, 199 ja 219 on tõendamiskoormis õigusvastaselt ümber pööratud, siis piisab, kui tõdeda, et nendes punktides piirdus Üldkohus faktiliste asjaolude tuvastamisega,
ilma et ta oleks nendega seoses SAS Cargole jt pannud mis tahes tõendamiskohustust. Seda väidet vaidlustatud kohtuotsus seega ei toeta.
196    Teisena, mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 188–190, siis tuleb tõdeda, et Üldkohus tõepoolest märkis kohtuotsuse punktis 189, et SAS Cargo jt ei ole tõendanud, et ühendatud anumate efekt oli nii tõenäoline, et selle tagajärjel ei oleks imporditud kaubale avalduv mõju ootuspärane. Sellele järeldusele eelneb aga kohtuotsuse punktides 187 ja 188 analüüs, mille tulemusel järeldas Üldkohus vaidlusaluses otsuses sisalduvate asjaolude põhjal, et süüdistatud vedajatele oli ootuspärane, et kütuse lisatasu ja ohutuse lisatasu horisontaalne kindlaksmääramine ning keeldumine vahendustasusid maksmast toob kaasa saabuva lennulasti teenuste koguhinna tõusu.
197    Seega sedastas Üldkohus kõigepealt, et komisjon oli vaidlusaluses otsuses piisavalt tõendanud sellise tõusu ootuspärasust, ning analüüsis seejärel, kas SAS Cargo jt oli esitanud tõendeid, mis võimaldasid selle järelduse ümber lükata. Kuna SAS Cargo jt väitsid sellega seoses, et esines „ühendatud anumate efekt“, tõdes ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 190, et nad piirdusid ebamäärase viitega „majandusteooriale“ ja viitega komisjonis toimunud ärakuulamisel ühe eksperdi tehtud suulisele avaldusele, millele ei olnud lisatud uuringut ega andmeid, mis selle aluseks olid, ning mis põhines meetodil, mis ei olnud kooskõlas ühe ja vältava rikkumise ulatusega, nagu see on määratletud vaidlusaluses otsuses, põhjustel, mida ta selles punktis üksikasjalikult kirjeldas. Ta märkis samuti sisuliselt, et see avaldus puudutas teisi vedajaid, kelle tariifide kohaldamise meetodid olid paindlikumad kui need, mida SAS Cargo jt väitsid kasutavat.
198    Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab aga komisjon esitama tõendid, mille alusel saab õiguslikult piisavalt tuvastada konkurentsiõiguse rikkumise moodustavate asjaolude asetleidmist. Seevastu peab ettevõtja, kes väidab vastu sellise rikkumise tuvastamisele, tõendama, et selle vastuväitega tuleb nõustuda. Siiski, isegi kui tõendamiskoormis lasub nende põhimõtete kohaselt kas komisjonil või asjaomasel ettevõtjal, võivad ühe poole esitatud faktilised asjaolud kohustada teist poolt esitama selgitust või põhjendust, mille puudumisel võib järeldada, et tõendamiskoormist käsitlevad normid on täidetud (vt selle kohta 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Royal Antwerp Football Club, C‑680/21, EU:C:2023:1010, punkt 120 ja seal viidatud kohtupraktika).
199    See kohtupraktika, mis põhineb üldistel tõendite kogumise eeskirjadel, on ülekantav olukorrale, kus komisjon peab tõendama oma territoriaalset pädevust väljaspool liidu või EMP territooriumi aset leidnud tegevuse suhtes.
200    Sellest järeldub, et kuna Üldkohus oli eelnevalt tuvastanud, et komisjon on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 187 ja 188 esile toodud asjaolusid piisavalt tõendanud, siis ei saa asuda seisukohale, et Üldkohus pööras vaidlustatud kohtuotsuse punktides 189 ja 190 tehtud järeldusega tõendamiskoormise õigusvastaselt ümber. Seda punkti 189 puudutav etteheide ei ole seega põhjendatud.
201    Kolmandana, mis puudutab SAS Cargo jt väidet, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 194 ja 221 pööras Üldkohus tõendamiskoormise õigusvastaselt ümber, nõudes, et nad lükkaksid ümber täiendavate lisatasude edasikandmise järgnevas etapis, kuigi komisjon ei ole seda asjaolu tõendanud, siis tuleb märkida, et Üldkohus tõdes punktis 194 tõepoolest, et SAS Cargo jt ei esitanud ühtegi tõendit, mis näitaks, et käesoleva juhtumi asjaolud ei olnud soodsad selleks, et ühest ja vältavast rikkumisest tingitud lisakulu saabuvatel liinidel kantaks järgnevas
etapis edasi saatjatele. Samamoodi tõdes Üldkohus punktis 221, et SAS Cargo jt ei tõendanud ega isegi väitnud, et lisakulu ootuspärane mõju EMPs asuvatele saatjatele on alusetu või ei olnud seotud turu tavapärase toimimisega.
202    Ent esiteks eelneb vaidlustatud kohtuotsuse punktile 194, mis käsitleb ootuspärasuse tingimust, punktis 193 järeldus, et vaidlusaluse otsuse põhjendustest 14 ja 70 nähtub, et lennulastiteenuste hind oli ekspediitorite jaoks muutuv kulu, mille tõusu tagajärjel tõuseb üldjuhul piirkulu, millest lähtuvalt ekspediitorid määravad kindlaks oma hinnad.
203    Teiseks eelneb vaidlustatud kohtuotsuse punktile 221 punktides 217, 218 ja 220 nende põhimõtete meeldetuletus, mis Üldkohtu hinnangul reguleerivad vahetuse tingimuse hindamist, mis on nõutav tuvastamaks, et kindla mõju kriteerium on konkreetsel juhul täidetud. Samuti eelneb selles punktis 219 järeldus, et käesoleval juhul ei katkesta selliste ekspediitorite sekkumine, kelle puhul võis ette näha, et nad kannavad lisakulu, mida nad pidid tasuma, saatjatele täiesti iseseisvalt
edasi – isegi kui see sekkumine võis aidata kaasa mõju tekkimisele imporditud kauba hindadele –, iseenesest vaidlusaluse tegevuse ja selle mõju vahelist põhjuslikkuse ahelat ega jäta seda seega ilma vahetusest. Lisaks tuleb meenutada, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 192–195 leidis Üldkohus eelkõige vaidlusaluse otsuse põhjendustes 14 ja 70 sisalduvaid asjaolusid arvestades, et lisakulu edasikandmine ekspediitorite poolt on tõendatud.
204    Seega, alles pärast seda, kui Üldkohus oli eelnevalt sisuliselt tuvastanud, et komisjon oli seda edasikandmist piisavalt tõendanud, tuvastas ta, et SAS Cargo jt ei olnud esitanud tõendeid, mis võimaldaksid seda ümber lükata, ei hinnangus selle mõju kohta imporditud kauba hindadele avalduva mõju ootuspärasusele ega ka selle mõju vahetule laadile antud hinnangus.
205    Seega, võttes arvesse käesoleva kohtuotsuse punktis 198 meenutatud kohtupraktikat, ei saa ka asuda seisukohale, et Üldkohus pööras nimetatud punktides 194 ja 221 tõendamiskoormise õigusvastaselt ümber.
206    Eeltoodust tuleneb, et apellatsioonkaebuse kolmanda väite kolmas osa tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Neljas väiteosa, mis puudutab imporditud kauba hindadele avalduva mõju vahetust
–       Poolte argumendid
207    SAS Cargo jt väidavad, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 222 kohaldas Üldkohus väära kriteeriumi, et teha kindlaks, kas analüüsitav mõju on vahetu, jättes kontrollimata, kas kahjustava tegevuse ja väidetava kahju vahel on piisavalt otsene põhjuslik seos, nagu on nõutud eelkõige 18. märtsi 2010. aasta kohtuotsuse Trubowest Handel ja Makarov vs. nõukogu ja komisjon (C‑419/08 P, EU:C:2010:147) punktis 53. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 219 ja 221 piirdus Üldkohus järeldusega, et mõju oli vahetu, kuna see oli ootuspärane. Ent ootuspärasuse tingimus on eritingimus, mis tuleb täita kindla mõju kriteeriumi kohaldamisel ja mis erineb vahetuse kriteeriumist.
208    Lisaks on kohtuotsuse punktis 220 tõendamiskoormis õigusvastaselt ümber pööratud, kuna Üldkohus väidab, et kolmanda isiku sekkumine katkestab põhjusliku seose ahela üksnes siis, kui see sekkumine on alusetu ega ole seotud turu tavapärase toimimisega, mis paneb SAS Cargole jt kohustuse see vahetuse tingimus ümber lükata. Kuna ekspediitorite turul oli kartell, oleks saanud tuvastada „alusetu“ sekkumise. Üldkohus ei võtnud seda siiski arvesse. Kohtuotsuse punktides 224 ja 225 tugines Üldkohus lisakulude edasikandmise vahetu laadi tõendamiseks ka mõjule saatjatele, kuigi miski ei viidanud sellele, et üldine mõju EMP tarbijatele oli piisavalt vahetu.
209    Komisjon väidab, et see väiteosa on vastuvõetamatu.
–       Euroopa Kohtu hinnang
210    Esimesena tuleb märkida, et 18. märtsi 2010. aasta kohtuotsuse Trubowest Handel ja Makarov vs. nõukogu ja komisjon (C‑419/08 P, EU:C:2010:147) punktis 53, millele SAS Cargo jt käesoleva väiteosa põhjendamiseks tuginevad, meenutas Euroopa Kohus oma praktikat, mille kohaselt liikmesriikide õiguse ühistele põhimõtetele, millele viitab ELTL artikli 340 teine lõik, ei saa tugineda selle põhjendamiseks, et liidul on kohustus heastada oma organite tegevuse kõik, isegi kaudsed kahjulikud tagajärjed, kuna selles sättes ette nähtud põhjusliku seose tingimus puudutab piisavalt otsese põhjusliku seose olemasolu institutsioonide tegevuse ja kahju vahel.
211    Lisaks, vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 161 meenutatud kohtupraktikale piisab sellest, kui kõnealusel konkurentsivastasel tegevusel võib olla vahetu mõju liidus või EMPs, selleks, et oleks täidetud vahetuse nõue, mis võimaldab koos ootuspärasuse ja märkimisväärsuse nõudega tuvastada kindla mõju olemasolu, mis võib olla aluseks komisjoni pädevusele tuvastada väljaspool liidu või EMP territooriumi toime pandud konkurentsivastane tegevus ja selle eest karistada.
212    Seega tuleb tõdeda, et punktil 53, mis käsitleb liidu lepinguvälise vastutuse tekkimise tingimusi, ei ole vahetuse tingimusega seost. SAS Cargo jt tuginevad seega asjatult nimetatud punktile 53, et tõendada, et Üldkohus rikkus selle tingimuse analüüsimisel õigusnormi.
213    Samuti tuleb meenutada, et küsimust, kas imporditud kauba hindadele avalduv mõju vastas kõigile käesoleva kohtuotsuse punktis 211 meenutatud kolmele tingimusele, analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 183–227 iga tingimuse puhul eraldi. Seega väidavad SAS Cargo jt jällegi tulemusetult sisuliselt, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta ajas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 219 ja 221 omavahel segamini ootuspärasuse ja vahetuse tingimused. Täpsemalt analüüsis Üldkohus
kohtuotsuse punktis 219 õigesti, kas on ootuspärane, et ekspediitorid kannavad lisakulu, mida nad pidid tasuma, edasi saatjatele, kuna – nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 211 – vahetuse nõude täitmiseks piisab sellest, kui kõnealusel konkurentsivastasel tegevusel võib olla vahetu mõju liidus või EMPs.
214    Teisena, osas, milles SAS Cargo jt kritiseerivad vaidlustatud kohtuotsuse punkti 220 seetõttu, et vahetuse tingimuse tõendamise koormis on ümber pööratud, ei erine need argumendid sisuliselt argumentidest, mida on juba analüüsitud käesoleva kohtuotsuse punktides 201 ja 203–205. Seetõttu tuleb need samadel põhjustel tagasi lükata.
215    Kolmandana, kuivõrd SAS Cargo jt väidavad, et Üldkohus jättis arvesse võtmata asjaolu, et ekspediitorite turul oli kartell ja et miski ei viidanud sellele, et üldine mõju EMP tarbijatele oli piisavalt vahetu, soovivad nad tegelikult, et Euroopa Kohus hindaks faktilisi asjaolusid ja tõendeid uuesti, väitmata isegi, et Üldkohus neid moonutas. Need argumendid on seega vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 72 meenutatud kohtupraktikale vastuvõetamatud.
216    Apellatsioonkaebuse kolmanda väite neljas osa tuleb seega osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Viies väiteosa, mis puudutab võimalust rajada komisjoni rahvusvaheline pädevus ühe ja vältava rikkumise olemasolule
–       Poolte argumendid
217    SAS Cargo jt väidavad, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 236 õigusnormi, kui ta leidis, et komisjon võis asuda seisukohale, et kindla mõju kriteerium oli täidetud, võttes arvesse ühte ja vältavat rikkumist kui tervikut. Mõistel „üks ja vältav rikkumine“ on üksnes menetluslik mõõde ning see ei saa seega laiendada aluslepingute ulatust ega muuta rahvusvahelist õigust.
218    Kõigepealt, Üldkohus tõlgendas vääralt vaidlusaluse otsuse põhjendust 1046, milles ei ole mainitud mõistet „mõju“ ega viidatud vahetule, märkimisväärsele ja ootuspärasele mõjule. See põhjendus ei ole seega iseseisev alus, millel põhineb komisjoni pädevus.
219    Edasi, kohtuotsuse punkt 235 on ekslik, kuna nagu juba märgitud, ei saa komisjoni pädevuse tõendamiseks tugineda asjaolule, et kõnealuse tegevuse eesmärk oli konkurentsi piirata. Kohtuotsuse punktides 230 ja 236 rikkus Üldkohus samuti õigusnormi, kui ta tugines komisjoni pädevuse tõendamiseks ühe ja vältava rikkumise olemasolule. Nimelt nähtub vaidlusaluse otsuse põhjendusest 872, et üks ja vältav rikkumine puudutas üksnes lennulastisektorit „EMPs“. Ent üks ja vältav rikkumine ei saa samal ajal sisaldada „EMP-väliseid“ elemente, et tõendada komisjoni pädevust, ja olla „piiratud“ EMPga.
220    Lõpuks, kohtuotsuse punktid 228 ja 234 on ekslikud osas, milles Üldkohus leidis, et komisjon oli pädev karistama saabuvatel liinidel toimuva tegevuse eest, mis pealegi ei vastanud kindla mõju kriteeriumile. Sel eesmärgil „ühe ja vältava rikkumise doktriini“ kasutamine laiendaks üleliia Euroopa Kohtu põhjenduskäiku 6. septembri 2017. aasta kohtuotsuses Intel vs. komisjon (C‑413/14 P, EU:C:2017:632).
221    Komisjon väidab, et see väiteosa tuleb tagasi lükata.
–       Euroopa Kohtu hinnang
222    Piisab, kui märkida, et Üldkohtule esitatud teise väite esimeses osas, mida Üldkohus analüüsis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 128–237, piirdusid SAS Cargo jt sellega, et vaidlustasid komisjoni pädevuse kohaldada ELTL artiklit 101 ja EMP lepingu artiklit 53 vaidlusalusele tegevusele osas, milles see puudutas saabuva lennulasti teenuseid. Sellega seoses järeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 227, et komisjonil oli õigus asuda seisukohale, et kindla mõju kriteerium oli täidetud saabuva lennulasti teenuseid puudutava kooskõlastamise puhul eraldi, mistõttu oli tõendatud komisjoni pädevus kohaldada vaidlusalusele tegevusele ELTL artiklit 101 ja EMP lepingu artiklit 53 –
osas, milles sellele vastu vaieldakse. Järelikult analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 228–236 ammendavuse huvides seda, kas komisjon võis selleks, et tõendada oma pädevust kohaldada vaidlusalusele tegevusele ELTL artiklit 101 ja EMP lepingu artiklit 53, asuda vaidlusaluse otsuse põhjenduses 1046 samuti põhjendatult seisukohale, et kindla mõju kriteerium oli täidetud, arvestades ühe ja vältava rikkumise kui terviku mõju.
223    Lisaks, nagu nähtub käesoleva väite esimese kuni neljanda osa analüüsist, ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 227 sellise järelduse.
224    Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et käesoleva väite käesolev osa puudutab vaidlustatud kohtuotsuse ammendavuse huvides esitatud põhjendusi ja on seega vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 80 meenutatud kohtupraktikale tulemusetu.
225    Kõigest eeltoodust tuleneb, et apellatsioonkaebuse kolmas väide tuleb osaliselt vastuvõetamatuse, osaliselt tulemusetuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Neljas väide, mis puudutab ühte ja vältavat rikkumist
226    SAS Cargo jt neljas väide koosneb kolmest osast. Esimeses väiteosas viitavad nad kõnealuse tegevuse geograafilist ulatust puudutavale vastuolule vaidlusaluse otsuse põhjenduste ja resolutsiooni vahel. Teise väiteosa kohaselt on riigi sunnil põhineva kaitseväite hindamisel rikutud õigusnorme. Kolmandas osas väidavad nad, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta kinnitas komisjoni järeldust, mille kohaselt kvalifitseerus kõnealune tegevus üheks ja vältavaks rikkumiseks.
Esimene väiteosa, mis puudutab vaidlusaluse otsuse vastuolu kõnealuse tegevuse geograafilise ulatuse osas
–       Poolte argumendid
227    SAS Cargo jt väidavad, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta lükkas tagasi nende argumendid, milles nad väitsid, et komisjon tegi vea, kui ta kvalifitseeris kõnealuse konkurentsivastase tegevuse ulatuse „ülemaailmseks“. Eelkõige on vastuolu vaidlusaluse otsuse resolutsiooni, milles on selline ulatus tuvastatud, ja selle otsuse põhjenduste vahel, milles on mööndud, et Dubaisse suunduvad ja sealt väljuvad lennuliinid ei kuulunud vaidlusaluse kartelli alla. SAS Cargo jt rõhutavad samuti, et nad väitsid, et otsus ei sisalda ühtegi tõendit õigusvastase käitumise kohta enamikus kolmandates riikides ning et ülemaailmse kartelli olemasolu ei saa ekstrapoleerida tõendite põhjal, mis puudutavad vaid mõnda konkreetset liini.
228    Sellega seoses rikkus Üldkohus esiteks õigusnormi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 268 ja 269, kui ta leidis, et otsuse resolutsiooni artiklis 1 sisalduv viide kooskõlastamisele „kogu maailmas“ on üksnes „faktiliste asjaolude tuvastamine“ ja et järelikult see resolutsioon „ei tekita kahtlust“. Nimelt on viide „ülemaailmsele ulatusele“ oluline, et mõista artiklit 1 tervikuna, kuna selle artikli teistes lõigetes määratletud lennuliinid ei viita konkreetsetele riikidele. Viite tõttu „ülemaailmsele ulatusele“ on vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõigetes 2 ja 3 tingimata silmas peetud kõiki liine EMP lennujaamade ja kõikide selles nimetatud kolmandate riikide vahel. Järelikult esineb vastuolu ka ühelt poolt selle resolutsiooni, mis ei võimalda kinnitada, et Dubai ja Tai ei kuulu vaidlusaluse otsuse kohaldamisalasse, ja teiselt poolt selle otsuse põhjenduste, eelkõige põhjenduse 1375 vahel, milles on märgitud, et Dubais toimunud tegevus ei olnud osa kartellist. Komisjon ei saanud seda vastuolu kõrvaldada, teatades hagejale ühes teises kohtuasjas, nimelt kohtuasjas, milles tehti 30. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Cathay Pacific Airways vs. komisjon (T‑343/17, EU:T:2022:184), et Dubai on sellest kohaldamisalast tegelikult välja jäetud.
229    Teiseks on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 276 ja 277, milles Üldkohtu hinnangul „ei lähe vaidlusaluse kartelli ülemaailmse laadiga vastuollu, kui selle kohaldamisalast jäetakse kõrvale üks kohaliku tasandi tegevus“, asendatud põhjendused, tehtud loogikaviga ja nendes esinevad sisemised vastuolud, kuna sõna „ülemaailmne“ tähendab „kogu maailmas“. Sellest punktist 277 ilmneb ka vastuolu ühelt poolt vaidlusaluse otsuse põhjendustes 889 ja 890 esitatud põhjenduste ja teiselt poolt selle otsuse põhjenduse 1375 vahel. Nimelt ei saa kõnealune tegevus olla samal ajal kohaldatav „kõigil liinidel“ ja mitte puudutada Dubaist väljuvaid liine või osaliselt mitte hõlmata Taid. Üritades seda vastuolu kõrvaldada, asendas Üldkohus põhjendused õigusvastaselt, kuigi ta oleks pidanud selle vastuolu välja tooma ja nimetatud otsuse seetõttu tühistama.
230    Kolmandaks tähendab vaidlustatud kohtuotsuse punkt 270, milles Üldkohus märkis, et viide ülemaailmsele rikkumisele vaidlusaluse otsuse põhjenduses 1210 on „lihtne näpuviga“, sõna otseses mõttes otsuse ümberkirjutamist. Nimelt on otsuse resolutsiooni ainus usutav tõlgendus see, et otsuses tuvastati ülemaailmne rikkumine või vähemalt üks rikkumine kõikidel ülemaailmsetel liinidel, mis kuuluvad liidu pädevusse.
231    Neljandaks rikub vaidlustatud kohtuotsuse punkt 286 süütuse presumptsiooni ja selles on tõendamiskoormis ümber pööratud, sest Üldkohus leidis selles punktis, et tõend kooskõlastamise kohta seitsmes riigis on piisav üldise kooskõlastamise tuvastamiseks. Vaidlusaluse otsuse resolutsioon tähendab, et vedajad vastutavad EMP ja kõikide kolmandate riikide vaheliste liinide puhul. Kuigi komisjon ei suutnud seda tõendada, nõudis Üldkohus siiski vedajatelt, et nad lükkaksid ümber selle, et teatavad lennuliinid kuulusid vaidlusaluse kartelli alla.
232    Viiendaks rikkus Üldkohus süütuse presumptsiooni põhimõtet vaidlustatud kohtuotsuse punktides 276–278, kui ta leidis, et Dubai kuulus vaidlusaluse kartelli alla, kuigi talle ei saanud olla teadmata, et see nii ei olnud, arvestades väiteid, mille komisjon talle esitas kohtuasjas, milles tehti 30. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Cathay Pacific Airways vs. komisjon (T‑343/17, EU:T:2022:184).
233    Kuuendaks on vigane vaidlustatud kohtuotsuse punktis 313 esitatud järeldus ühe rikkumise laadi kohta, kuna see tugineb kohtuotsuse punktis 311 esitatud väärale eeldusele, et kõnealune tegevus oli ülemaailmne.
234    Komisjon märgib, et see väiteosa on osaliselt vastuvõetamatu ja osaliselt põhjendamatu.
–       Euroopa Kohtu hinnang
235    Esimesena tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 268 tõdes Üldkohus, et vastupidi SAS Cargo jt väidetule ei järeldanud komisjon käesolevas asjas vaidlusaluse otsuse resolutsioonis, et tegemist on ülemaailmse rikkumisega. Ta märkis selle kohta, et otsuse artikli 1 sissejuhatavas lõigus tehtud viide süüdistatud vedajate tegevuse kooskõlastamisele „[lennulastiteenuste] hinnakujunduse valdkonnas kogu maailmas“ kujutab endast üksnes nende faktide põhjal tehtud järeldust, mille komisjon selle artikli lõigetes 1–4 määratles kohaldatavate konkurentsinormide rikkumiseks liinidel, mis komisjoni hinnangul kuulusid kõnealusel perioodil tema pädevusse, st EMP-sisesed liinid ajavahemikul 7. detsembrist 1999 kuni 14. veebruarini 2006, liidu ja kolmandate riikide vahelised liinid ajavahemikul 1. maist 2004 kuni 14. veebruarini 2006, EMP liinid, mis ei ole liidu ja kolmandate riikide vahelised liinid, ajavahemikus 19. maist 2005 kuni 14. veebruarini 2006 ning liidu ja Šveitsi vahelised liinid ajavahemikul 1. juunist 2002 kuni 14. veebruarini 2006.
236    Ta täpsustas kohtuotsuse punktis 269, et kuna vaidlusaluse otsuse resolutsioon ei tekita kahtlust, lisas ta üksnes ammendavuse huvides, et vaidlusaluse otsuse põhjendused kinnitavad seda järeldust, nagu ta märkis kohtuotsuse selles punktis 269 tagapool ning punktides 270 ja 271. Nendest põhjendustest järeldas ta viimati nimetatud punktis, et järeldus, et lennulastiteenuste osutamiseks kogu maailmas kooskõlastati hindu, kajastab seisukohta, mida komisjon väljendas vaidlusaluse kartelli geograafilise ulatuse kohta vaidlusaluses otsuses läbivalt.
237    Sellega seoses tuleb eristada mõistet „tegevus“, mis viitab faktiliste asjaolude kogumile, ja mõistet „rikkumine“, mis viitab sellele tegevusele antud õiguslikule kvalifikatsioonile (vt selle kohta 16. juuni 2022. aasta kohtuotsus Quanta Storage vs. komisjon, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, punkt 70).
238    Ent käesolevas asjas nähtub selgelt vaidlusaluse otsuse artikli 1 sõnastusest, mille kohta SAS Cargo jt ei väida, et Üldkohus seda moonutas, et komisjon ei pannud SAS Cargole jt süüks vastutust „ülemaailmse rikkumise eest“, kuna viide asjaolule, et otsuse adressaadid „kooskõlasta[sid] oma tegevust [lennulastiteenuste] hinnakujunduse valdkonnas kogu maailmas seoses kütuse lisatasu, [ohutuse lisatasu] ja lisatasudelt vahendustasu maksmisega“, kujutas endast tegelikult üksnes kõnealuse konkurentsivastase tegevuse faktilist kirjeldust, mis iseenesest ei sisalda õiguslikku hinnangut, mis võiks tõendada vastuolu vaidlusaluse otsuse resolutsioonis.
239    Lisaks tuleneb nendest asjaoludest, et kuna Üldkohus leidis õigesti, et komisjon ei järeldanud vaidlusaluse otsuse resolutsioonis ülemaailmse ulatusega rikkumise olemasolu, ei saa asuda seisukohale, et sellise rikkumise tuvastamise ja vaidlusaluse otsuse põhjenduste vahel on vastuolu.
240    Lisaks, mis puudutab SAS Cargo jt väidet, et esineb vastuolu ühelt poolt asjaolu, et selle artikli 1 teistes lõikudes kindlaks tehtud lennuliinid ei viita konkreetsetele riikidele, mistõttu tuleb asuda seisukohale, et silmas on peetud kõiki liine EMP lennujaamade ja kõigi kolmandate riikide vahel, kuna resolutsioon viitab „ülemaailmsele kartellile“, ning teiselt poolt otsuse põhjenduste vahel, millest nähtub, et Dubai ja Tai ei ole kartelliga hõlmatud, siis piisab, kui märkida, et käesoleva kohtuotsuse punktides 235–239 märgitust tuleneb, et need argumendid põhinevad resolutsiooni ulatuse vääral tõlgendusel.
241    Eeltoodut arvestades ei ole käesoleva kohtuotsuse punktis 228 esitatud argumendid põhjendatud.
242    Teisena, mis puudutab käesoleva kohtuotsuse punktis 229 esitatud argumente, siis tuleb esiteks märkida, et need on kohtuotsuse punktis 82 meenutatud kohtupraktika kohaselt vastuvõetamatud, kuna SAS Cargo jt piirduvad väitega, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 276 ja 277 on „põhjendused asendatud, tehtud loogikaviga ja need sisaldavad
sisemisi vastuolusid“, sest mõiste „ülemaailmne“ tähendab „kogu maailmas“, kusjuures need väited on liiga ebamäärased ja üldised, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 276 ja 277 saaks tuvastada õigusnormi rikkumise. Sama kehtib käesoleva kohtuotsuse punktis 232 esitatud väite kohta osas, milles see puudutab sisuliselt vaidlustatud kohtuotsuse samu punkte ja milles SAS Cargo jt piirduvad väitega, et on rikutud süütuse presumptsiooni.
243    Teiseks, osas, milles SAS Cargo jt väidavad punktis 229 esitatud argumentidega sisuliselt, et selles punktis 277 rikkus Üldkohus õigusnormi, jättes viitamata vastuolule põhjenduses, millest see selgelt nähtus, siis tuleb märkida, et nimetatud punktis 277 tuvastas Üldkohus, et komisjon märkis vaidlusaluse otsuse põhjenduses 889, et lisatasud on „üldkohaldatavad meetmed“, mida „tuli kohaldada kõikidel liinidel terves maailmas“, ning sama kehtis ka keeldumise kohta vahendustasusid maksmast, mis oli samuti „üldine“. Ta märkis veel, et komisjon täpsustas, et lisatasude rakendamine toimus mitmetasemelise süsteemi raames (kesk- ja kohalikul tasandil), mida kirjeldati vaidlusaluse otsuse põhjendustes 107, 1046 ja 1300. Ta järeldas sellest, et neil asjaoludel ei olnud kohaliku tasandi tegevuse väljajätmine vaidlusaluse kartelli kohaldamisalast vastuolus selle ülemaailmse eesmärgiga.
244    Seega tuleb tõdeda, et esiteks ei märkinud Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 277, nagu väidavad SAS Cargo jt, et vaidlusalust tegevust kohaldati samal ajal „kõikidel liinidel“ ja mitte Dubais või osaliselt Tais, ning teiseks ei too see punkt 277 esile mingit vastuolu vaidlusaluse otsuse põhjendustes. Nimelt piirdub ta sellega, et toob välja erinevuse ühelt poolt kõnealuste lisatasude üldise ulatuse ja teiselt poolt struktuuri vahel, mille alusel nende kehtestamist arutati ja rakendati. SAS Cargo jt argument, mis on kokku võetud käesoleva kohtuotsuse punktis 243, põhineb seega vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendusel.
245    Kolmandana piisab, kui märkida, et nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 269 täpsustas, on kohtuotsuse punkt 270 esitatud ammendavuse huvides. Järelikult on käesoleva kohtuotsuse punktis 230 esitatud argumendid käesoleva kohtuotsuse punktis 80 viidatud kohtupraktika kohaselt igal juhul tulemusetud.
246    Neljandana, mis puudutab käesoleva kohtuotsuse punktis 231 esitatud argumente, siis SAS Cargo jt tõlgendavad vaidlustatud kohtuotsuse punkti 286 ilmselgelt valesti, kui nad väidavad, et Üldkohus leidis, et kooskõlastamine seitsmes riigis oli ülemaailmse kooskõlastamise tuvastamiseks piisav. Nimelt piirdus Üldkohus selles punktis 286 märkimisega, et komisjon oli esitanud tõendeid selle kohta, et vahendustasude maksmisest keeldumise kooskõlastamine toimus paljudes riikides üle maailma, „sealhulgas“ Hongkongis, Šveitsis, Itaalias, Prantsusmaal, Hispaanias, Indias ja Ameerika Ühendriikides. Ülejäänud osas, milles SAS Cargo jt soovivad seda hinnangut kahtluse alla seada, vaidlevad nad tegelikult vastu hinnangule, mille Üldkohus andis faktilistele asjaoludele ja tõenditele. Seega on see väide selles osas vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 72 meenutatud kohtupraktikale vastuvõetamatu.
247    Viienda ja viimasena piisab, kui märkida, et SAS Cargo jt käesoleva väiteosa põhjendamiseks esitatud kuues etteheide põhineb eeldusel, et nad on suutnud tõendada, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et komisjon järeldas põhjendatult, et lisatasud olid üldkohaldatavad meetmed, mida kohaldati „kõikidel liinidel üle maailma“, ning et keeldumine vahendustasusid maksmast „oli samuti üldine“. Eelnevast analüüsist tuleneb aga, et SAS Cargo jt ei ole selle eelduse põhjendatust suutnud tõendada.
248    Kõigest eeltoodust tuleneb, et apellatsioonkaebuse neljanda väite esimene osa tuleb osaliselt vastuvõetamatuse, osaliselt tulemusetuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väiteosa, mis puudutab riigi sunnil põhinevat kaitseväidet
–       Poolte argumendid
249    SAS Cargo jt väidavad, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta hindas nende kaitseväidet riigi sunni kohta. Õigusnorme rikuti vaidlustatud kohtuotsuse punktides 500, 501, 509–514, 532, 549, 562 ja 564. Üldkohus nõudis SAS Cargolt jt, et nad tõendaksid, et kolmandate riikide õigusnormid kohustavad neid kõnealust tegevust rakendama. Kohtupraktika, millele Üldkohus kohtuotsuse punktides 509–512 sellega seoses viitas, on aga asjakohane üksnes liikmesriikide otsuste kontekstis. Nimelt annab mittesekkumise põhimõte, mis tuleneb riikide suveräänse võrdsuse põhimõttest, kolmandatele riikidele õiguse ajada oma asju ilma välise sekkumiseta.
250    Käesolevas asjas julgustasid lennunduslepingud või kohalikud õigusnormid kindlatele liinidele määratud vedajate vahelisi arutelusid tariifide üle, mistõttu oli komisjonil vastavalt kohaldatavatele rahvusvahelise õiguse põhimõtetele kohustus olla oma pädevuse teostamisel mõõdukas ja vaoshoitud. Järelikult rikkus Üldkohus riigi sunnil põhineva kaitseväite hindamisel õigusnormi. Nimelt ei ole selle kaitseväite kohaldatavus piiratud olukordadega, kus liikmesriigi õigusnormid ja praktika nõuavad vedajatelt, et nad arutaksid tariife, vaid laieneb tegevusele, mida reguleerivad ja julgustavad konkreetselt riigisisesed õigusnormid ja praktika. See õigusnormi rikkumine ei puuduta mitte ainult vaidlustatud kohtuotsuse punkte 509–514, vaid ka hinnanguid mitmes kolmandas riigis toimuva tegevuse kohta.
251    Järelikult
ei saa esimesena nõustuda Üldkohtu hinnangutega Hongkongi kohta. Nimelt tuleneb vaidlustatud kohtuotsuse punktist 531, et liikmesriigi ametiasutused ei soovinud saada individuaalseid taotlusi kütuse lisatasu kehtestamiseks. Seega oleks õigesti tõlgendatuna riigi sunnil põhineva kaitseväitega nõustutud, kuna need ametiasutused julgustasid Hongkongis igasugust kollektiivset tegevust, milles lepiti kokku klientidega, ning seega ei kujutanud see endast konkurentsivastast kokkulepet. Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 515–532 apellantide vastutuse kohta Hongkongis on seega ekslikud.
252    Teisena ei saa nõustuda ka vaidlustatud kohtuotsuse punktides 537–540 esitatud Üldkohtu hinnangutega Jaapani kohta ega järeldustega, mille ta tegi kohtuotsuse punktides 549 ja 550. Esiteks nägid Jaapaniga sõlmitud lennunduslepingud ette kohustuse kooskõlastada tariife, sealhulgas lisatasusid. Kinnitades kohtuotsuse punktis 537 vastupidist, moonutas Üldkohus talle esitatud hagiavalduse punktis 140 esitatud kõnealuse tariifiklausli selget tähendust. Vähemalt julgustasid need Jaapaniga sõlmitud lepingud kooskõlastamist. Kohtuotsuse punktis 538 moonutas Üldkohus ka SAS Cargo jt argumente. Apellantide Üldkohtule esitatud menetlusdokumentidest nähtub, et nad märkisid, et lennunduslepingute tariifisätted lubavad üldisi arutelusid tariifide üle mitme vedaja vahel, kes teenindasid eri sihtriike EMPs, selgitades eelkõige, et Jaapani tsiviillennunduse büroo kiitis heaks lisatasu sama taseme kõigi EMP riikide jaoks. Üldkohus moonutas kohtuotsuse punktis 545 ka nende argumente kütuse lisatasu kohta. Nimelt märkis ta, et initsiatiiv esitada kollektiivseid taotlusi selle lisatasu kohta oli omistatav vedajatele, mitte sellele Jaapani asutusele, kuigi Jaapanis ei ole kunagi esitatud kollektiivseid taotlusi, vaid ainult individuaalseid taotlusi pärast kooskõlastamist, nagu seda tõendavad nende menetlusdokumentide lisas esitatud tõendid.
253    Teiseks on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 543 moonutatud tõendeid osas, milles Üldkohus tuvastas, et kõne all on dokumendid, mille SAS Cargo jt „on ise koostanud“, ehkki see nii ei ole. Täpsemalt esitasid nad esiteks International Air Transport Associationi (edaspidi „IATA“) 2000. aasta mai otsuse, millega määrati kindlaks kütuse lisatasu ühtne tase kõigil rahvusvahelistel liinidel, ja teiseks Japan Airlinesi talitustevahelise teatise, millest nähtus, et Jaapani tsiviillennunduse büroo oli vastu võtnud kütuse lisatasu mehhanismi, ning selle äriühingu kirja, mis kinnitas, et kliendid olid seda mehhanismi taotlenud. Vaidlusaluse otsuse põhjenduses 1002 on mainitud ka Japan Airlinesi esitatud dokumenti, mis toetab nende seisukohta, kuid SAS Cargol jt ei võimaldatud selle tõendiga tutvuda. Viimased viitasid komisjonis toimunud ärakuulamisel ka ühe teise vedaja advokaadi avaldusele, mis rääkis vastu sellele vedajale vaidlusaluses otsuses omistatud avaldusele. Kuna Üldkohus jättis neile tõenditele vastamata ja keelas SAS Cargol jt tutvuda pärast vastuväiteteatist esitatud tõenditega, mis on ometi selgelt määratletud, rikkus Üldkohus ka võrdsuse põhimõtet.
254    Kolmandana, mis puudutab muid kolmandaid riike, kelle regulatsiooni on vaidlusaluses otsuses käsitletud, nimelt India Vabariiki, Tai Kuningriiki, Singapuri Vabariiki, Korea Vabariiki ja Brasiilia Liitvabariiki, siis vaidlusaluse otsuse põhjenduses 506 on mainitud ainult ühte intsidenti, milles SAS Cargo jt osalesid pärast 1. maid 2004. See tõend Tai kohta on aga ilmselgelt ebapiisav, et tuvastada rikkumine seoses nende teiste riikidega, seda enam, et tegemist on õigustava tõendiga. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 558–562 nõustub Üldkohus isegi sellega, et ainus intsident, mis SAS Cargot jt väidetava Tai kartelliga seostas, ei olnud konkurentsiõigusega vastuolus, kuna SAS Cargo jt esitatud tõendist nähtub, et Tai ametiasutused kehtestasid kütuse lisatasu tasemed, mida vedajad pidid järgima, mis kõrvaldas igasuguse konkurentsi võimaluse alates 20. juulist 2005. Üldkohus rikkus siiski õigusnormi, kui järeldas, et SAS Cargo jt ei ole tõendanud, et igasugune konkurentsi võimalus kõrvaldati enne seda kuupäeva.
255    Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et Üldkohus ei oleks pidanud analüüsima mitte seda, kas kõnealune tegevus oli kohustuslik, vaid seda, kas seda julgustati. Teiseks puudutas ainus tõend, mis seob SAS Cargo jt Tais toime pandud rikkumisega ja mida on kirjeldatud vaidlusaluse otsuse põhjenduses 506, Tai tsiviillennundusameti juhise järgimist. Vaidlustatud kohtuotsuse
punktis 562 on seega sisemine vastuolu. Kolmandaks esitasid SAS Cargo jt tõendeid, mis kinnitavad, et alates 2003. aastast kehtestati kohustuslikud ja identsed lisatasude tasemed Taist EMPsse suunduvatel liinidel, ja mida komisjon ei ole kunagi vaidlustanud. Üldkohus rikkus seega õigusnormi, kui ta lähtus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 562 vastupidisest eeldusest, käsitlemata SAS Cargo jt esitatud tõendeid.
Neljandaks tõendab asjaolu, et Tai vedajat ei tunnistatud rikkumises süüdi, et tõendid, mille see vedaja esitas pärast vastuväiteteatist, sisaldasid täiendavaid õigustavaid tõendeid, millega apellandid oleksid pidanud saama tutvuda.
256    Mis puudutab komisjoni hinnangut käesoleva kohtuotsuse punktis 254 viidatud regulatsioonidele, mis on esitatud vaidlusaluse otsuse põhjenduses 1019, siis see põhineb pelgal viitel oma arutluskäigule Hongkongi ja Jaapani regulatsioonide kohta, nagu on märgitud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 552. Järelikult, kui Euroopa Kohus peaks jätma kõrvale Üldkohtu kaalutlused nende kahe viimase riigi kohta, peaks ta samuti jätma kõrvale punktides 555–557, 562 ja 563 esitatud kaalutlused, mis puudutavad neid teisi kolmandaid riike. Lisaks, kuna Tai ja Dubai ei kuulunud vaidlusaluse kartelli alla, oleks Üldkohus pidanud kahtlust tõlgendama SAS Cargo jt kasuks ja järeldama, et ülemaailmset kartelli ei saa eeldada, kui ei ole tõendeid. Seega rikkus ta süütuse presumptsiooni. Samadel põhjustel on ekslikud ka vaidlustatud kohtuotsuse punktid 623 ja 624.
257    Komisjon vastab, et see väiteosa on osaliselt vastuvõetamatu ja osaliselt põhjendamatu.
–       Euroopa Kohtu hinnang
258    Kõigepealt tuleb rõhutada, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 500 ja 501 märkis Üldkohus esiteks, et rahvusvaheline tavaõigus tunnustab mittesekkumise põhimõtet, ja teiseks, et isegi kui eeldada, et SAS Cargo jt võivad sellele tugineda, ei rikkunud komisjon seda põhimõtet, kui ta kohaldas kindla mõju kriteeriumi, et karistada tegevuse eest, mis leidis aset ja mida rakendati kolmandates riikides, mis on poliitilistel põhjustel otsustanud seda tegevust lubada. Sellega seoses märkis ta, et ELTL artikli 101 lõike 1 kohaldamine tegevusele, mille puhul on ootuspärane, et see avaldab EMPs vahetut ja märkimisväärset mõju, on rahvusvahelise avaliku õiguse ja seega eelkõige mittesekkumise põhimõtte seisukohast põhjendatud.
259    Seega tuleb tõdeda, et need punktid 500 ja 501, milles Üldkohus analüüsis talle esitatud kolmanda väite kuuenda osa esimest etteheidet, mille kohaselt on rikutud suveräänsuse ja mittesekkumise põhimõtteid, ei puuduta Üldkohtu analüüsi riigi sunnil põhineva kaitseväite kohta, mida Üldkohus analüüsis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 504–564 ja mida apellatsioonkaebuse neljanda väite käesolev osa ainsana puudutab.
260    SAS Cargo jt ei esita aga ühtegi argumenti, mis selgitaks, milles seisnevad vaidlustatud kohtuotsuse punktides 500 ja 501 sisalduvad ekslikud hinnangud seoses riigi sunnil põhineva kaitseväitega, mis ei ole nende punktide ese. Neid punkte puudutav kriitika on seega vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 82 viidatud kohtupraktikale vastuvõetamatu.
261    Lisaks, mis puudutab esimesena SAS Cargo jt väidet, et Üldkohus kohaldas riigi sunnil põhinevat kaitseväidet hinnates väära õiguslikku kriteeriumi, siis tuleb meenutada, et ELTL artiklid 101 ja 102 käsitlevad üksnes konkurentsivastast tegevust, mille viisid läbi ettevõtjad omal algatusel. Kui ettevõtjatele on konkurentsivastane tegevus riigisiseste õigusnormide alusel kohustuslik või kui need õigusnormid moodustavad õigusliku raamistiku, mis välistab igasuguse ettevõtjatevahelise konkureerimise võimaluse, ei ole need artiklid kohaldatavad. Sellises olukorras ei ole nimelt konkurentsipiirangu põhjuseks ettevõtjate sõltumatu tegevus, mis on nende sätete eeldus. Need artiklid võivad seevastu olla kohaldatavad, kui nii nagu praegusel juhul ilmneb, et riigisisesed õigusnormid jätavad võimaluse konkurentsiks, mida ettevõtjate sõltumatu tegevus võib takistada, piirata või kahjustada (vt selle kohta 11. novembri 1997. aasta kohtuotsus komisjon ja Prantsusmaa vs.
Ladbroke Racing, C‑359/95 P ja C‑379/95 P, EU:C:1997:531, punktid 33 ja 34, ning 14. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Deutsche Telekom vs. komisjon, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, punkt 80).
262    Euroopa Kohus on üksnes piiratud ulatuses nõustunud võimalusega teatav konkurentsivastane tegevus ELTL artiklite 101 ja 102 kohaldamisalast välja jätta põhjusel, et see on kõnealustele ettevõtjatele kehtivate riigisiseste õigusnormide alusel kohustuslik või et need õigusnormid välistavad seega igasuguse ettevõtjatevahelise konkureerimise võimaluse (14. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Deutsche Telekom vs. komisjon, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, punkt 81 ja seal viidatud kohtupraktika).
263    Nii on Euroopa Kohus otsustanud, et kui riigisisene seadus piirdub sellega, et õhutab ettevõtjaid autonoomsele konkurentsivastasele tegevusele või lihtsustab sellist tegevust, siis on ELTL artiklid 101 ja 102 kõnealuste ettevõtjate suhtes kohaldatavad (14. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Deutsche Telekom vs. komisjon, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, punkt 82 ja seal viidatud kohtupraktika).
264    Vastupidi sellele, mida väidavad SAS Cargo jt, ei tee see kohtupraktika vahet liikmesriikide ja kolmandate riikide õigusaktide vahel.
265    Lisaks tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktis 198 meenutatud kohtupraktikast, et kuigi ametiasutus, kes väidab, et konkurentsinorme on rikutud, peab seda tõendama, tuleb
ettevõtjal, kes esitab kaitseväite nende normide rikkumise tuvastamise vastu, tõendada, et selle normi kohaldamise tingimused, millest see kaitseväide tuletatakse, on täidetud, mistõttu peab nimetatud asutus kasutama muid tõendeid.
266    Nendest asjaoludest tuleneb, et SAS Cargo jt väidavad põhjendamatult, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 509–512 õigusnormi, kui ta meenutas seal sisuliselt käesoleva kohtuotsuse punktides 258–263 ja 265 esitatud kohtupraktikast tulenevaid juhiseid ning leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 513, et need on ühtemoodi kohaldatavad liikmesriigi või EMP lepingu osalisriigi seadustele ja tegevusele ning kolmanda riigi seadustele ja tegevusele, ning seega, et nende ülesanne on tõendada, et asjaomaste kolmandate riikide õigusaktid mitte ei julgustanud neid, vaid sundisid neid sel viisil käituma.
267    Kui nõustuda SAS Cargo jt esitatud riigi sunnil põhineva kaitseväite tõlgendusega, siis läheks see vastuollu selle tingimata range kohaldamisega, mis on ainus, mis ei räägi vastu ettevõtjate tegevust käsitlevate ELTL artiklite 101 ja 102 ühemõttelisele sõnastusele.
268    Järelikult, kuna käesolev väiteosa põhineb eeldusel, et kolmanda riigi riiklikust sunnist tuleneva kaitseväitega nõustumiseks piisab sellest, et riigi õigusnormid julgustavad konkurentsivastast tegevust, tuleb see põhjendamatuse tõttu tagasi lükata, kuna see eeldus on ekslik.
269    Teisena, mis puudutab SAS Cargo jt argumente Jaapanit puudutavate Üldkohtu hinnangute kohta, siis tuleb seoses nende esimese väitega moonutamise kohta rõhutada, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 537 märkis Üldkohus, et mis puudutab SAS Cargo jt väidet, et komisjon jättis vaidlusaluses otsuses viitamata Jaapani sõlmitud lennunduslepingute tüüptingimuse lõikele 1, siis selles lõikes on loetletud tegurid, mida tuleb arvesse võtta tariifide kindlaksmääramisel, ja ette nähtud, et need määratakse kindlaks vastavalt selle artikli järgmistele sätetele, milles see sisaldub. Ta järeldas sellest, et ei niisugusest sättest ega vaidlusaluses otsuses korratud sättest ei nähtu, et need lennunduslepingud kehtestavad vedajatele kohustuse kooskõlastada lisatasude kindlaksmääramist. Ta lisas, et SAS Cargo jt ei ole esitanud ühtegi põhjendatud argumenti, mis võiks tõendada vastupidist.
270    Üldkohtule esitatud hagiavalduse punktis 140 märkisid SAS Cargo jt aga, et see lõige 1, mis sisaldub SAS Cargo suhtes kohaldatavas lennunduslepingus, oli sõnastatud järgmiselt:
„Iga kokkulepitud teenuse tariifid määratakse kindlaks mõistlikul tasemel, võttes nõuetekohaselt arvesse kõiki asjakohaseid tegureid, sealhulgas tegevuskulusid, mõistlikku kasumit, teenuse tunnuseid (nt kiiruse ja rajatistega seotud standardid) ning teiste lennuettevõtjate tariife kindlaksmääratud lennuliini mis tahes osas. Need tariifid kehtestatakse kooskõlas käesoleva artikli järgnevate sätetega.“
271    Seega tuleb tõdeda, et arvestades käesoleva kohtuotsuse punktis 108 meenutatud kohtupraktikat, ei ole väidetav moonutamine tõendatud, kuna vaidlustatud kohtuotsuse punktis 537 on lõike 1 sisu täpselt esitatud.
272    Mis puudutab väidet moonutamise kohta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 538, siis tuleb nentida, et selles punktis märkis Üldkohus, et SAS Cargo jt ei vaidle vastu sellele, et lennunduslepingute sätted konkreetsetele liinidele määratud vedajate vaheliste tariifide arutelude kohta ei saa lubada üldisi arutelusid tariifide üle mitme vedaja vahel, kes teenindavad erinevaid sihtriike kui need, millele viidatakse vaidlusaluses otsuses.
273    Üldkohtule esitatud hagiavalduse punktis 128, mida on punktis 538 väidetavalt moonutatud, väitsid nad aga järgmist:
„[…] Hongkongi, Jaapani ja Tai kohalikud lennuametid ei kohaldanud tariifiklausleid lennuliinide kaupa. Pigem määrasid nad lisatasude tasemed kindlaks olenevalt sellest, kas lennuliinid on rahvusvahelised või riigisisesed (nt Jaapan), või IATA hinnakonverentsi tsooni (nt Hongkong, Tai) alusel. Kuna kõik EMP riigid kuuluvad rahvusvaheliste liinide kategooriasse ja IATA hinnakonverentsi samasse tsooni
[…], kiideti kõigi EMPsse suunduvate liinide puhul heaks sama lisatasu tase. Selle lähenemisviisi eesmärk on piirata kohalike riiklike vedajate ning kohalike ekspediitorite ja saatjate tehingukulusid […]. Seega tulenes kehtivate lennunduslepingute rakendamise halduskorrast otseselt, et Aasia ametiasutused kohustasid kõiki vedajaid, kes vedasid kaupa Euroopasse, kohaldama lisatasu samal tasemel, ehkki erinevate meetodite abil, nagu on selgitatud tagapool. See olukord oli täielikult kooskõlas lennunduslepingute tariifiklauslitega, sest sama(d) lennuettevõtja(d) on igas kehtivas lennunduslepingus määratud vedaja(d). Seda selgitasid komisjonile Hongkongi ametiasutused ja Araabia Ühendemiraadid (Dubai) […]“.
274    Kuigi SAS Cargo jt seega väitsid, et „Aasia ametivõimud kohustasid kõiki vedajaid, kes vedasid kaupa Euroopasse, kohaldama samal tasemel lisatasu“, ei nähtu sellest punktist 128, et nad väitsid, et Jaapani sõlmitud lennunduslepingud lubasid üldisi arutelusid tariifide üle mitme vedaja vahel, kes teenindasid eri sihtriike EMPs, näiteks arutelusid, mille eest määrati vaidlusaluses otsuses karistus. Käesoleva kohtuotsuse punktis 108 meenutatud kohtupraktikat arvestades ei ole seega ka teine väide moonutamise kohta tõendatud.
275    Mis puudutab kolmandat väidet moonutamise kohta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 545, siis märkis Üldkohus selles punktis, et kuna nad ei ole tõendanud, et vedajatel oli kohustus kütuse lisatasu tase kooskõlastada, siis ei saa ükski SAS Cargo jt esitatud tõend ümber lükata vaidlusaluse otsuse põhjendustes 198, 244, 256, 391, 392, 488 ja 491 sisalduvat teavet, millest nähtub, et algatus esitada kollektiivseid taotlusi kütuse lisatasu kohta oli omistatav vedajatele, mitte Jaapani tsiviillennundusametile. Seega tuleb tõdeda, et SAS Cargo jt kritiseerivad seda punkti puudutavate argumentidega, mis on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktis 252, tegelikult vaidlusaluse otsuse nende põhjenduste tõlgendust, millele Üldkohus selles punktis 545 viitas. Seega ei saanud ta selle tõlgendusega moonutada nende argumente kütuse lisatasu kohta. Järelikult on see kolmas väide põhjendamatu.
276    Seoses vaidlustatud kohtuotsuse punkti 543 puudutavate argumentidega, mis käsitlevad esiteks käesoleva kohtuotsuse punktis 253 esitatud tõendite väidetavat moonutamist, piisab, kui märkida, et pärast seda, kui Üldkohus oli hinnanud tõendeid, mille SAS Cargo jt oma väidete põhjendamiseks esitasid, järeldas ta punktis 543, et ükski esitatud tõend ei tõenda sellise riikliku sunni olemasolu, mis õigustaks ELTL artikli 101 lõike 1 kohaldamata jätmist. Seega taotlevad SAS Cargo jt tõendite moonutamise väite katte all tegelikult seda, et Euroopa Kohus hindaks neid tõendeid uuesti. Järelikult on need argumendid käesoleva kohtuotsuse punktis 72 meenutatud kohtupraktika kohaselt selles osas vastuvõetamatud.
277    Teiseks, osas, milles nad väidavad nende argumentidega, et Üldkohus jättis vastamata nende teatud argumentidele, viitavad nad Üldkohtu põhjendamiskohustuse rikkumisele. Nimelt tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et väide, et Üldkohus ei ole vastanud esimeses kohtuastmes esitatud argumentidele, tähendab sisuliselt viidet, et on rikutud põhjendamiskohustust, mis tuleneb Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklist 36, mis on selle põhikirja artikli 53 esimese lõigu alusel kohaldatav ka Üldkohtus, ja Üldkohtu kodukorra artiklist 117 (28. septembri 2023. aasta kohtuotsus Changmao Biochemical Engineering vs. komisjon, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, punkt 185 ja seal viidatud kohtupraktika). Võttes aga arvesse käesoleva kohtuotsuse punktis 85 meenutatud kohtupraktikat ja seda, mida Üldkohus märkis mitte ainult vaidlustatud kohtuotsuse punktis 543, vaid ka punktides 542 ja 544, milles on esitatud ka SAS Cargo jt Üldkohtule esitatud tõendid ja Üldkohtu hinnang neile, ei ole selline rikkumine tõendatud.
278    Mis puudutab väidet, et Üldkohus rikkus „võrdsuse põhimõtet“, kui ta ei võimaldanud neil tutvuda vastuväiteteatisest hilisemate tõenditega, siis piisab, kui märkida, et isegi kui eeldada, et see väide on vastuvõetav, ei erine see apellatsioonkaebuse esimeses väites esitatust ning tuleb seega igal juhul samadel põhjustel tagasi lükata.
279    Kolmandana, mis puudutab käesoleva kohtuotsuse punktides 254–256 esitatud argumente, siis tuleb esiteks tõdeda, et need on kohtuotsuse punktis 72 esitatud kohtupraktika kohaselt vastuvõetamatud, kuna SAS Cargo jt soovivad Tais valitseva olukorra osas õigusnormide rikkumist puudutavate väidete katte all saavutada faktiliste asjaolude ja tõendite uut hindamist.
280    Teiseks, osas, milles SAS Cargo jt vaidlevad nende argumentidega vastu vaidlusaluse otsuse sisemisele sidususele, on need argumendid vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 74 meenutatud kohtupraktikale vastuvõetamatud.
281    Kolmandaks, osas, milles nad väidavad nende argumentidega, et Üldkohus jättis käsitlemata kõik nende esitatud tõendid, piisab, kui märkida, et Üldkohus analüüsis Tai ametiasutuste tegevust vaidlustatud kohtuotsuse punktides 556–561 ja et kohtuotsuse punktis 562 järeldas Üldkohus, et Tais kohaldatavate õigusnormide osas suutsid SAS Cargo jt tõendada, ilma et komisjon oleks sellele tulemuslikult vastu vaielnud, et alates 20. juulist 2005 olid selle riigi ametiasutused kehtestanud õigusliku raamistiku, mis välistas igasuguse konkureerimise võimaluse vedajate vahel Taist väljuvatel lendudel kohaldatava kütuse lisatasu summa kindlaksmääramisel. Ta märkis veel, et seevastu ei ole nad tõendanud, et Tai õigusnormid kõrvaldasid igasuguse konkurentsivõimaluse seoses ohutuse lisatasuga või et kütuse lisatasu osas oli igasugune konkurentsivõimalus kõrvaldatud 20. juulist 2005 varasemal ajavahemikul.
282    Seega tuleb tõdeda, et väites, et Üldkohus on rikkunud põhjendamiskohustust, soovivad nad käesoleva kohtuotsuse punktis 255 esitatud kolmanda argumendiga, et Euroopa Kohus hindaks faktilisi asjaolusid ja tõendeid uuesti. Need argumendid on seega vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 72 meenutatud kohtupraktikale vastuvõetamatud.
283    Neljandaks ei erine need argumendid selles, et neil oleks pidanud olema võimalus tutvuda täiendavate õigustavate tõenditega, käesoleva kohtuotsuse punkti 253 lõpus esitatud argumentidest ning need tuleb tagasi lükata samadel põhjustel, mis on juba esitatud kohtuotsuse punktis 278.
284    Viiendaks, mis puudutab käesoleva kohtuotsuse punktis 256 esitatud argumente, siis piisab, kui märkida, et ei ole alust tuvastada õigusnormi rikkumisi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 555–557, 562 ja 563, kuna SAS Cargo jt sellekohased väited põhinevad eeldusel, et nad suutsid tõendada, et Üldkohtu kaalutlused Hongkongi ja Jaapani regulatsiooni kohta olid ekslikud. Nagu nähtub eespool esitatud analüüsist, ei ole see eeldus aga põhjendatud.
285    Mis puudutab süütuse presumptsiooni rikkumise väidet, siis see põhineb samuti sellel, et Tai Kuningriik ei ole arvatud riikide hulka, mille puhul saab SAS Cargole jt ette heita ELTL artikli 101 lõike 1 rikkumist. Kuigi Üldkohus leidis, et nende puhul ei saa sellist rikkumist tuvastada seoses sellest kolmandast riigist väljuvate lendudega kütuse lisatasu osas alates 20. juulist 2005, ei välistanud ta sellise rikkumise esinemist kõigi sellest riigist väljuvate lendude osas kogu rikkumisperioodil, mistõttu ei ole ka nende argumentide aluseks olev eeldus faktiliselt õige.
286    Mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punktides 623 ja 624 kriitikat kolmandate riikide hõlmamise kohta ühe ja vältava rikkumise alla, siis piisab, kui märkida, et see põhineb samadel argumentidel kui need, mis on käesoleva kohtuotsuse kahes eelmises punktis juba tagasi lükatud.
287    Kõigest eeltoodust tuleneb, et apellatsioonkaebuse neljanda väite teine osa tuleb osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kolmas väiteosa, mis puudutab kõnealuse tegevuse kvalifitseerimist üheks ja vältavaks rikkumiseks
–       Poolte argumendid
288    SAS Cargo jt väidavad, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta lükkas tagasi nende argumendid, millega vaidlustati komisjoni järeldus, et vaidlusaluses otsuses kirjeldatud tegevus kujutas endast ühte ja vältavat rikkumist. Tegelikult oli kõnealune tegevus niivõrd erinev, et seda ei saanud mõistlikult võrdsustada „üheainsa“ rikkumisega. Üldkohtu hinnang selles küsimuses on mitmes aspektis väär.
289    Esimesena jättis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 302–304 tähelepanuta SAS Cargo jt tõstatatud põhiküsimuse, nimelt selle, et vaidlusaluse otsuse 4. jaos mainitud tegevus toimus eri kontekstides ja sellel olid mitmesugused eesmärgid. On tõsi, et punktis 302 viitab Üldkohus kõigile tegevusliikidele. Ta ei käsitlenud aga keskset küsimust, mille kohaselt ei olnud nendel eri liiki tegevustel ühiseid tunnuseid. Nii toimides rikkus Üldkohus põhjendamiskohustust.
290    Teisena tegi Üldkohus vigu seoses Šveitsis toimunud tegevusega. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 612–618 kinnitas ta, et ainus SAS Cargoga jt seotud kontakt, mis toimus pärast 1. juunit 2002, ei olnud õigusvastane. Siiski moonutas Üldkohus kohtuotsuse punktis 604 tõendeid, viidates tegeliku kaalu kriteeriumi kasutamisel mõistele „jätkumine“. Samuti jättis ta kohtuotsuse punktides 604 ja 605 vastamata esimeses kohtuastmes esitatud hagiavalduse punktis 161 esitatud argumentidele ja tõenditele, millega nad sisuliselt ei vaidlustanud mitte konkreetse koosoleku toimumist, vaid sellel osalemist. Lisaks tuleneb sellest punktist 605, et puudus kokkulepe kütuse lisatasu arvutamiseks pigem tegeliku kaalu kui „maksustatava kaalu“ kasutamise kohta, samas kui Üldkohus nõustus kohtuotsuse punktis 606 komisjoni järeldusega, et nad osalesid sellises kokkuleppes, kuid otsustasid seda mitte täita. Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 610 on ekslik ka osas, milles on märgitud, et apellantide töötaja teatis kütuse lisatasu kaotamise kohta rikkus ELTL artikli 101 lõiget 1, kuigi see teatis oli avalik. Üldkohus oleks pidanud uurima, kas teatis tõi kaasa hindade suurema läbipaistvuse või lihtsustas kartellist kinnipidamist. Kuna ta seda ei teinud, rikkus ta põhjendamiskohustust. Lisaks ei olnud 2001. aasta detsembri kohaliku tasandi tegevuse suhtes, mis puudutas lisatasusid Šveitsist väljuvatel liinidel, kohaldatav ei ELTL artikkel 101 ega EÜ-Šveitsi õhutranspordilepingu artikkel 8, mistõttu on kohtuotsuse punkt 611 õiguslikult väär.
291    Kolmandana tegi Üldkohus vigu, kui ta hindas teiste vedajate kinnitusi SAS Cargo jt tegevuse kohta. Ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 625–650 õigesti, et vaidlusaluse otsuse mitmes põhjenduses esitatud e-kirjade kaudu saadud tõendid ei tõenda õigusvastaste kontaktide olemasolu nende ja teiste vedajate vahel.
Ta eksis siiski, kui ta ei lükanud ümber ka selle ettevõttesisese e-kirja asjakohasust, mille saatis 17. veebruaril 2003 ühe teise Ühendkuningriigis asuva vedaja töötaja ja millele on viidatud vaidlusaluse otsuse põhjenduses 273. Kohtuotsuse punktides 634 ja 635 leidis ta, et SAS Cargo jt ei ole oma seisukoha põhjendamiseks tõendeid esitanud. Ta tegi siiski vea, kui ta jättis käsitlemata tegeliku küsimuse, mille nad tõstatasid. Nii ei võtnud Üldkohus esiteks arvesse teatavaid nende esitatud argumente. Teiseks, vastupidi punktis 635 sisalduvale kinnitusele ei tuginenud nad üksnes asjaolule, et ekspediitor sai teavet teistelt vedajatelt. Nendest vigadest tuleneb, et ka seda tõendit ei saa nende vastu kasutada.
292    Neljandana, Üldkohus möönis tõepoolest eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 407–411, et teatav tegevus oli WOW alliansi arvestades põhjendatud. Ta leidis siiski ekslikult, et teatud tegevus selles alliansis „läks liiga kaugele“ olukorras, kus puudus ühine integreeritud hinnapoliitika. Igal juhul, isegi kui sellised kontaktid alliansi raames oleksid kujutanud endast ELTL artikli 101 lõike 1 rikkumist, oleksid need kontaktid olnud ühe ja vältava rikkumise osa vaid siis, kui nende kontaktide ning selle ühe ja vältava rikkumise vahel oleks olnud objektiivne seos või kui SAS Cargo jt oleksid kavatsenud osaleda ülemaailmses kartellis, mitte selle alliansiga seotud tegevuses. Üldkohus ei ole aga tõendanud sellise objektiivse seose olemasolu WOW alliansi raames toimunud kontaktide ning ühe ja vältava rikkumise vahel. Kohtuotsuse punkt 430 sisaldab pelgalt sellekohast kinnitust, mistõttu on kohtuotsus ebapiisavalt põhjendatud. Sellest järeldub, et kohtuotsuse punktid 428–432 tuleb kõrvale jätta ning järelikult tuleb WOW alliansi raames toimunud kontaktid jätta välja tõendite hulgast SAS Cargo jt osalemise kohta ühes ja vältavas rikkumises.
293    Viiendana, mis puudutab vertikaalseid tarnekokkuleppeid, siis lükati vaidlustatud kohtuotsuse punktides 475–487 ekslikult tagasi SAS Cargo jt selgitus selle kohta, et nad said nn lugupeetud partnerite e-kirju. Esiteks on kohtuotsuse punktid 477–479, 484 ja 485 ebapiisavalt põhjendatud ning rikuvad isikliku vastutuse ja süütuse presumptsiooni põhimõtteid, kuna nendes on viidatud üksnes teiste vedajate töötajate kontaktidele või tegevusele, käsitlemata SAS Cargo jt seotust nende kontaktidega või nende teadlikkust kõnealustest kontaktidest. Need ei saa seega tõendada, et SAS Cargo jt panid toime rikkumise.
Teiseks on kohtuotsuse punktis 479 korratud komisjoni seisukohta, mille ta esitas Üldkohtule esitatud kostja vastuses, käsitlemata SAS Cargo jt esitatud argumenti ja tõendeid. Kolmandaks jättis Üldkohus kohtuotsuse punktides 480 ja 481 analüüsimata, kas tõendid, millele komisjon tugines, võimaldasid tal õigesti järeldada, et SAS Cargo jt poolt nende e-kirjade saamisel ei olnud muud usutavat selgitust. Neljandaks ei toeta Üldkohtu vaidlustatud kohtuotsuse punktides 482 ja 483 tehtud järeldusi ei vastuväiteteatis ega vaidlusalune otsus. Seega on tegemist põhjenduste õigusvastase asendamisega, mistõttu tuleb need punktid 482 ja 483 kõrvale jätta.
294    Kuuendana tegi Üldkohus vigu seoses sellega, et SAS Cargo jt olid teadlikud ühest ja vältavast rikkumisest. Ta tunnistas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 669, et komisjon ei tõendanud SAS Cargo jt otsest osalemist kogu konkurentsivastases tegevuses. Sellest tuleneb, et komisjon oli kohustatud tõendama, et nad olid teadlikud teiste vedajate tegevusest või et nad võisid seda mõistlikult ette näha. Sellega seoses märkis Üldkohus kohtuotsuse punktis 670, et vaidlusaluses otsuses on viidatud kaheksale kontaktile. Kõigepealt märkisid SAS Cargo jt, ilma et sellele argumendile oleks vastatud, et need ei näita midagi kõnealuse kooskõlastamise kohta. Seejärel, kuna neli neist on nn lugupeetud partnerite e-kirjad, ei saa neile tugineda, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse eelmisest punktist. Üldkohus moonutas nelja ülejäänud e-kirja ning pealegi ei põhjendanud ta piisavalt oma seisukohta. Lisaks asendas Üldkohus õigusvastaselt vaidlustatud kohtuotsuse punktides 671, 672, 677 ja 678 põhjendused. Ka moonutas ta kohtuotsuse punktides 678 ja 679
17. veebruari 2003. aasta teise e-kirja selget tähendust ega võtnud arvesse õigustavaid tõendeid. Kohtuotsuse punktid 681 ja 683 tuleb samuti kõrvale jätta, kuna Üldkohus ei selgitanud põhjusi, miks viidatud e-kirjad võimaldasid SASil teada saada tegevusest, milles ta ei osalenud. Kohtuotsuse punkt 685 on samuti ekslik, kuna selles on puudulikult esitatud SAS Cargo jt argument, millele Üldkohus selles punktis vastas. Üldkohus ei saanud heastada vaidlusaluse otsuse põhjenduses 791 komisjoni viidatud kaheksa e-kirja ebapiisavust, piirdudes viitega muudele põhjendustele, selgitamata, kuidas need kontaktid võimaldasid SAS Cargol jt teada saada tegevusest, milles nad ei osalenud. Seega tuleb tagasi lükata vaidlustatud kohtuotsuse punktides 660–694 esitatud Üldkohtu analüüs selle kohta, et SAS Cargo jt olid teadlikud teiste vedajate tegevusest, nagu ka Üldkohtu järeldused kohtuotsuse punktides 713–728 nende rikkumises osalemise ulatuse kohta.
295    Komisjon väidab, et see väiteosa on vastuvõetamatu osas, milles see puudutab Üldkohtu hinnanguid faktilistele asjaoludele, ning ülejäänud osas põhjendamatu.
–       Euroopa Kohtu hinnang
296    Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei pea ELTL artikli 101 lõike 1 rikkumine seisnema tingimata üksikus teos, vaid võib seisneda ka mitmes teos või koguni vältavas tegevuses, isegi kui nende tegude või vältava tegevuse üks või mitu osa võivad ka iseenesest ja iseseisvalt endast selle sätte rikkumist kujutada. Seega, kui erinevad teod kuuluvad „tervikplaani“ nende identse eesmärgi tõttu, mis rikub konkurentsitingimusi siseturul, siis on komisjonil õigus omistada nende tegude eest vastutus sõltuvalt osalemisest rikkumises kui tervikus (vt selle kohta 6. detsembri 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs.
Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 27. juuni 2024. aasta kohtuotsus Servier jt vs. komisjon, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, punkt 240).
297    Ettevõtja, kes osales oma käitumisega ühes ja vältavas rikkumises, mis vastab ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses mõistele „kokkulepe“ või „kooskõlastatud tegevus“, millel on konkurentsivastane eesmärk,
ning millega
sooviti aidata kaasa rikkumise toimepanemisele tervikuna, võib olla ühtlasi vastutav sama rikkumise raames teiste ettevõtjate poolt toime pandud tegude eest kogu selle aja jooksul, mil ta selles rikkumises osales (vt selle kohta 6. detsembri 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs.
Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 27. juuni 2024. aasta kohtuotsus Servier jt vs. komisjon, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, punkt 241).
298    Sellega seoses olgu meenutatud, et selleks, et kvalifitseerida eri teod üheks ja vältavaks rikkumiseks, ei ole vaja kontrollida, kas need on üksteist täiendavad, mis tähendab, et igaüks neist on suunatud lahendama üht või mitut tavapärasest konkurentsist tulenevat tagajärge, ning kas need aitavad vastastikuse toime kaudu kaasa kõikide konkurentsivastaste tagajärgede saavutamisele, mida nende tegude elluviijad on ühe eesmärgiga tervikplaani raames kavandanud. Mõistet „üks eesmärk“ puudutav tingimus seevastu eeldab, et tuleb kontrollida, ega ei esine asjaolusid, mis iseloomustavad rikkumise osadeks olevaid tegusid, mis võivad osundada sellele, et tegevusel, mille on sisuliselt toime pannud teised osalevad ettevõtjad, ei ole sama konkurentsivastane eesmärk või mõju ning see ei kuulu seetõttu ühte „tervikplaani“ oma identse eesmärgi poolest, mis moonutab konkurentsi siseturul (26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Villeroy & Boch vs. komisjon, C‑644/13 P, EU:C:2017:59, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 27. juuni 2024. aasta kohtuotsus Servier jt vs. komisjon, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, punkt 242).
299    Mis puudutab käesolevas asjas esimesena seda, et SAS Cargo jt väidavad, et Üldkohus jättis vaidlustatud kohtuotsuse põhjendamata, kuna ta ei vastanud nende argumentidele, et kõnealune tegevus toimus eri kontekstides ja sellel olid mitmesugused eesmärgid, mistõttu ei saanud neid kvalifitseerida üheks rikkumiseks, siis piisab, kui märkida, et Üldkohus ei analüüsinud SAS Cargo jt etteheidet, mis puudutas väärasid järeldusi ühe rikkumise laadi kohta, mitte ainult vaidlustatud kohtuotsuse punktides 302–304, vaid kõigis punktides 296–325. Sellega seoses märkis Üldkohus lisaks nendes punktides 302–304 esitatud analüüsile SAS Cargo jt argumentide kohta, milles vaieldakse vastu ühe konkurentsivastase eesmärgi olemasolule, muu hulgas kohtuotsuse punktis 317, et viimased heitsid komisjonile ette, et ta jättis ühe ja vältava rikkumise laadi osas tähelepanuta sellise kooskõlastamise eripärad, mis osutus vajalikuks kohaliku õigusliku raamistiku tõttu või mis toimus õiguspäraste alliansside raames, ja lükkas need argumendid tagasi põhjendusel, et SAS Cargo jt piirdusid selliselt nende argumentide kordamisega, mille nad esitasid juba selleks, et põhjendada oma kriitikat ühe konkurentsivastase eesmärgi olemasolu kohta, mistõttu tuleb need samadel põhjustel tagasi lükata.
300    Lisaks analüüsis Üldkohus kohtuotsuse punktides 318–321 argumente, milles SAS Cargo jt väitsid, et keeldumine vahendustasusid maksmast erines ühe rikkumise muudest osadest selle poolest, et see keeldumine tulenes vedajate ja ekspediitorite vahelisest lahkarvamusest tüüptingimuste tõlgendamise küsimuses, erinevalt „[kütuse lisatasu ja ohutuse lisatasu] salajasest kooskõlastamisest väheste vedajate vahel“. Ta lükkas need argumendid tagasi, leides sisuliselt, et vaidlusalusest otsusest nähtub, et peale selle, et vahendustasude maksmisest keeldumise eesmärk
oli SAS Cargo jt viidatud avalikust õiguslikust vaidlusest eraldiseisev, tugevdas see ka lisatasudega seotud kooskõlastamist.
301    Üldkohus esitas seega põhjused, miks SAS Cargo jt ei olnud suutnud tõendada, et väidetavate eri kontekstide ja mitmesuguste eesmärkide tõttu
ei tõendanud komisjon vaidlusaluses otsuses ühe rikkumise laadi piisavalt. Seega, arvestades käesoleva kohtuotsuse punktides 84 ja 85 meenutatud kohtupraktikat, ei ole põhjendamiskohustuse väidetav rikkumine tõendatud.
302    Teisena, mis puudutab käesoleva kohtuotsuse punktis 290 esitatud argumente, siis tuleb kõigepealt märkida, et SAS Cargo jt viitavad moonutamisele, mille Üldkohus pani toime vaidlustatud kohtuotsuse punktis 604, kuna ta osutas tegeliku kaalu kriteeriumi kasutamisel mõistele „jätkumine“ („nad pooldasid“), siis piisab, kui märkida, et see argument ei vasta käesoleva kohtuotsuse punktis 108 meenutatud kohtupraktikast tulenevatele täpsuse nõuetele, sest SAS Cargo jt ei esita näiteks e-kirja sisu, mida väidetavalt moonutati. Järelikult on see argument vastuvõetamatu.
303    Edasi, mis puudutab SAS Cargo jt väidet, et Üldkohus rikkus põhjendamiskohustust, jättes vastamata nende esimeses kohtuastmes esitatud hagiavalduse punktis 161 esitatud argumentidele, siis piisab, kui meenutada, et nagu on juba märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 85, ei nõua põhjendamiskohustus, et Üldkohus esitaks ammendava ja üksikasjaliku ülevaate menetluse poolte kõikidest arutluskäikudest, tingimusel et vaidlustatud kohtuotsuse põhjendused võimaldavad huvitatud isikutel mõista põhjendusi, millele Üldkohus tugineb, ning et Euroopa Kohtul on piisavalt teavet kontrolli teostamiseks apellatsioonimenetluses. Üldkohus hindas aga SAS Cargo jt argumente Šveitsis toimunud tegevuse kohta, mida käsitleti hagiavalduse punktides 158–164, vaidlustatud kohtuotsuse punktides 597–618. Lisaks ei väida SAS Cargo jt isegi, et neil ei olnud võimalik mõista põhjusi, miks Üldkohus nende esimeses kohtuastmes esitatud argumentidega vaid osaliselt nõustus. Neil asjaoludel ei ole põhjendamiskohustuse väidetav rikkumine tõendatud.
304    Lõpuks, osas, milles SAS Cargo jt kritiseerivad vaidlustatud kohtuotsuse punkte 605, 606 ja 610, piisab, kui märkida, et nende eesmärk on tegelikult see, et Euroopa Kohus asendaks Üldkohtu poolt faktilistele asjaoludele ja tõenditele antud hinnangu enda hinnanguga, ilma et Üldkohtule oleks ette heidetud mingitki moonutamist. Sellest järeldub, et käesoleva kohtuotsuse punktis 72 esitatud kohtupraktika kohaselt on see kriitika vastuvõetamatu.
305    Kolmandana tuleb tõdeda, et käesoleva kohtuotsuse punktis 291 esitatud argumentidega püüavad SAS Cargo jt uuesti saavutada seda, et Euroopa Kohus hindaks uuesti faktilisi asjaolusid ja tõendeid, mis puudutavad teiste vedajate väiteid nende tegevuse kohta ja mida Üldkohus hindas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 629–650, ning täpsemalt tema hinnanguid, millega ta rahuldas vaid osaliselt nende nõude jätta teatavad kontaktid vaidlusaluses otsuses nende vastu kasutatud kaudsete tõendite kogumist välja. Need argumendid, milles ei heideta Üldkohtule ette mingit moonutamist, on vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 72 esitatud kohtupraktikale seega samuti vastuvõetamatud.
306    Neljandana kehtib see põhimõtteliselt ka käesoleva kohtuotsuse punktis 292 esitatud argumentide kohta, millega SAS Cargo jt soovivad, et Euroopa Kohus hindaks uuesti WOW alliansi raames toimunud kontaktide ulatust puudutavaid faktilisi asjaolusid ja tõendeid.
307    Ülejäänud osas, mis puudutab SAS Cargo jt väidet, et Üldkohus ei näidanud, et nende kontaktide ning ühe ja vältava rikkumise vahel on objektiivne seos, tuleb tõdeda, et SAS Cargo jt etteheidet, et WOW alliansi raames toimunud kontaktid arvati ühe ja vältava rikkumise alla, ei analüüsinud Üldkohus mitte ainult vaidlustatud kohtuotsuse punktis 430, vaid
kohtuotsuse punktides 429–431, milles Üldkohus esitas üksikasjalikult põhjused, miks SAS Cargo jt poolt esile toodud tegurid, et tõendada WOW alliansi liikmete kontaktide ning ühe ja vältava rikkumise objektiivse seose puudumist, ei olnud sisuliselt sellised, et need oleksid võinud kahtluse alla seada vaidlusaluses otsuses tuvastatud tervikplaani olemasolu. Põhjendamiskohustuse väidetav rikkumine ei ole seega tõendatud.
308    Viiendana, mis puudutab käesoleva kohtuotsuse punktis 293 esitatud argumente, siis tuleb esiteks tõdeda, et osas, milles SAS Cargo jt väidavad, et Üldkohus hindas valesti nn lugupeetud partnerite e-kirjade ulatust, püüavad nad taas saavutada selle, et Euroopa Kohus asendaks hinnangu, mille Üldkohus andis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 477–485, oma hinnanguga faktilistele asjaoludele ja tõenditele, ilma et nad oleks Üldkohtule ette heitnud vähimatki moonutamist. Seega on ka need argumendid käesoleva kohtuotsuse punktis 72 viidatud kohtupraktika kohaselt vastuvõetamatud.
309    Teiseks, mis puudutab SAS Cargo jt väidet, et rikutud on isikliku vastutuse ja süütuse presumptsiooni põhimõtteid, siis piisab, kui tõdeda, et see väide põhineb eeldusel, et nn lugupeetud partnerite e-kirjad, mis on vaidlustatud kohtuotsuse punktist 468 nähtuvalt Lufthansa Cargo saadetud kollektiivsed e-kirjad, ei võimalda tuvastada, et nad panid rikkumise toime, kuna need viitavad üksnes teiste vedajate töötajate kontaktidele või tegevusele, käsitlemata SAS Cargo jt seotust nende kontaktidega või nende teadlikkust nendest kontaktidest. Tegelikult palutakse selle väitega Euroopa Kohtul uuesti hinnata faktilisi asjaolusid ja tõendeid, mida Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 475–488 juba hinnanud, ilma et talle oleks ette heidetud vähimatki moonutamist. Järelikult on see väide vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 72 viidatud kohtupraktikale vastuvõetamatu.
310    Kolmandaks ei saa nõustuda ka väitega, et Üldkohus on rikkunud põhjendamiskohustust. Nimelt, kuigi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 480 ja 481 on piirdutud nende põhjenduste esitamisega, miks Üldkohus leidis, et SAS Cargo jt tuginesid tulemusetult vaidlusaluse otsuse põhjendustes 446, 450, 482 ja 495 kirjeldatud e-kirjade raames levitatud teabe avalikkusele, on kohtuotsuse punktides 475–479 ja 482–488 analüüsitud muid argumente ja tõendeid, mille SAS Cargo jt talle esitasid ja mille eesmärk oli muu hulgas tõendada, et need e-kirjad ei puudutanud mitte ühte ja vältavat rikkumist, vaid Lufthansa ja teiste vedajate vaheliste mahtude broneerimise kokkulepete raames kütuse lisatasu kohaldamist.
311    Sellega seoses tõdes ta vaidlustatud kohtuotsuse punktides 476–483 esitatud põhjustel, et vastupidi SAS Cargo jt väidetele ei saa asuda seisukohale, et nende e-kirjade ainus eesmärk oli tagada mahtude broneerimise kokkulepete nõuetekohane täitmine. Ta tõdes seevastu, et nende eesmärk oli teavitada nende adressaate, sealhulgas SAS Cargot, kollektiivselt Lufthansa kavatsusest tõsta oma kütuse lisatasu alates konkreetsest tulevasest kuupäevast. Neid asjaolusid arvestades ja võttes arvesse käesoleva kohtuotsuse punktides 84 ja 85 meenutatud kohtupraktikat, ei saa asuda seisukohale, et Üldkohus jättis analüüsimata, kas tõendid, millele komisjon tugines, võimaldasid tal õigesti järeldada, et sellel, et SAS Cargo jt said need e-kirjad, ei olnud muud usutavat selgitust.
312    Neljandaks, mis puudutab väidet põhjenduste asendamise kohta, siis tuleb märkida, et esiteks tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 482 viitega vaidlusaluse otsuse põhjendustes 446, 450, 482 ja 495 ning selle otsuse põhjenduses 797 kirjeldatud e-kirjadele, et Lufthansa ei piirdunud hüpoteetiliste mahtude broneerimise kokkulepete pooltele avalikult kättesaadava teabe edastamisega, vaid vastupidi, ta saatis neile kollektiivseid e-kirju, paljastades kõigile adressaatidele asjaomaste vedajate nimed ning kütuse lisatasu summa, mida nad pidid nende hüpoteetiliste kokkulepete alusel tasuma, ja vastava ajakava. Teiseks leidis Üldkohus kohtuotsuse punktis 483, viidates vaidlusaluse otsuse põhjendustele 453 ja 450 ning esimeses kohtuastmes esitatud hagiavalduse lisadele A.59–A.61, et SAS Cargo jt isegi ei väitnud, et niisugused kollektiivsed kirjad olid nende hüpoteetiliste kokkulepete täitmiseks
vajalikud, ning et toimiku materjalidest nähtub, et see ei olnud nii. Põhjenduste väidetav asendamine ei ole seega tõendatud, kuna nendes punktides 482 ja 483 esitatud Üldkohtu kaalutlused on vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktides 180 ja 181 meenutatud kohtupraktikale seotud vaidlusaluses otsuses sisalduvate hinnangutega ja vastavad argumentidele, mille SAS Cargo jt talle esitasid.
313    Kuuendana, mis puudutab käesoleva kohtuotsuse punktis 294 esitatud argumente, siis tuleb esiteks märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 669 tuvastas Üldkohus tõepoolest, et komisjon järeldas, et SAS Cargo jt olid seotud ühe ja vältava rikkumise kolmest osast kahega, nimelt kütuse lisatasu ja ohutuse lisatasuga, aga mitte seda, et neil oli lihtsalt tõendatud või eeldatav teadmine nendest, kuid komisjon ei asunud siiski seisukohale, et nad osalesid otseselt kõigis konkurentsivastastes tegevustes, mis kuulusid nende osade alla.
314    Seejärel esitas Üldkohus ühelt poolt vaidlustatud kohtuotsuse punktides 670–676 siiski põhjused, miks – võttes arvesse seal kirjeldatud kontakte ning asjaolu, et SAS Cargo jt ei tõendanud, et vaidlusaluse otsuse põhjendustes 274, 279, 346, 411, 446, 450, 482 ja 495 kirjeldatud e-kirjadel võis olla muu usutav selgitus kui kütuse lisatasu kooskõlastamine – võis komisjon järeldada, et need e-kirjad võisid anda neile piisavalt teavet Lufthansa ja teiste süüdistatud vedajate vahelisest kooskõlastamisest. Sellega seoses esitas ta veel täiendavad kaalutlused vaidlustatud kohtuotsuse punktides 677–679. Lisaks esitas ta kohtuotsuse punktides 681 ja 682 põhjused, miks komisjon leidis õigesti, et SAS Cargo jt olid piisavalt teadlikud kütuse lisatasuga seotud tegevusest kolmandates riikides, kus nad ei tegutsenud.
315    Teiselt poolt esitas ta vaidlustatud kohtuotsuse punktides 684–693 põhjused, miks vaidlusaluses otsuses sisalduvaid asjaolusid ning talle SAS Cargo jt esitatud argumente arvestades ei olnud neil alust komisjonile ette heita,
et viimane järeldas, et nad olid piisavalt teadlikud ühe ja vältava rikkumise ohutuse lisatasu puudutavast osast, milles nad otseselt ei osalenud.
316    Seega väidavad SAS Cargo jt käesoleva väiteosa kuuendas etteheites sisuliselt, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta ei kontrollinud, kas komisjon tõendas, et nad olid teadlikud teiste vedajate konkurentsivastasest tegevusest, milles nad otseselt ei osalenud. Lisaks, mis puudutab nende argumente, milles nad väidavad, et Üldkohus ei hinnanud õigesti teatavate kontaktide või e-kirjade ulatust, millele ta viitas, omistas teatud e-kirjadele või vaidlusaluse otsuse põhjendustele, mis ei ole piisavalt veenvad, teistega võrreldes väära kaalu või ei võtnud arvesse teatavaid väidetavalt õigustavaid tõendeid, siis vaidlustavad nad tegelikult hinnangu, mille Üldkohus andis faktilistele asjaoludele ja tõenditele vaidlustatud kohtuotsuse punktides 669–693. Järelikult on need argumendid vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 72 meenutatud kohtupraktikale selles osas vastuvõetamatud.
317    Teiseks ei vasta vaidlustatud kohtuotsuse punktides 670, 678 ja 679 Üldkohtule ette heidetud moonutamise väited käesoleva kohtuotsuse punktis 108 viidatud kohtupraktikast tulenevatele täpsuse nõuetele. Seega on need vastuvõetamatud.
318    Kolmandaks, arvestades käesoleva kohtuotsuse punktides 313–315 esitatud asjaolusid ja punktides 84 ja 85 meenutatud kohtupraktikat, ei ole käesoleva kohtuotsuse punktis 294 esitatud väide põhjendamiskohustuse rikkumise kohta põhjendatud.
319    Neljandaks on käesoleva kohtuotsuse punktis 180 meenutatud kohtupraktikat arvestades põhjendamatu ka väide, et Üldkohus asendas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 671, 672, 677 ja 678 põhjendused, kuna nendes punktides on piirdutud vaidlusaluses otsuses sisalduvate asjaolude esitamisega.
320    Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et apellatsioonkaebuse neljanda väite kolmas osa tuleb osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
321    Järelikult tuleb apellatsioonkaebuse neljas väide osaliselt vastuvõetamatuse, osaliselt tulemusetuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Viies väide, et Üldkohus rikkus oma täieliku pädevuse teostamisel õigusnorme
Poolte argumendid
322    SAS Cargo jt väidavad, et Üldkohus rikkus oma täieliku pädevuse teostamisel õigusnorme, mille tagajärjel peaks Euroopa Kohus juhul, kui ta ei tühista trahvi nelja esimese väite tõttu täielikult, trahvi summat vähendama.
323    Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 940 leidis Üldkohus, et süüdistatud vedajate võrdse kohtlemise tagamiseks tuleb müügiväärtuse hulka „uuesti arvata“ SAS Cargo jt käive, mille ta sai üksnes riigisisestel liinidel. Sellega seoses tunnistab ta kohtuotsuse punktis 934, et ei apellandid ega komisjon ei taotlenud trahvi sellist muutmist. Kohtuotsuse punktis 932 tõdes ta siiski, et vastavalt komisjoni vastusele ühele küsimusele, mille ta talle esitas, oli „võimalik“, et teised vedajad ei arvanud maha oma käivet, mis saadi ühe riigi sisestel liinidel. Seejärel leidis ta kohtuotsuse punktides 935–937 ja 939, ilma et seda oleks tema menetluses tõstatatud, et vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõike 1 sõnastus ja vedajatele saadetud teabenõue näitasid, et ühe riigi siseste liinidega seotud käive oleks tulnud müügiväärtuse hulka arvata. Seejärel näib Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 938 ja 939 eeldavat, et vedajad arvasid selle käibe müügiväärtuse hulka, ning järeldas seetõttu kohtuotsuse punktis 940, et SAS Cargole jt määratud trahv on diskrimineeriv.
324    Esimesena, kohandades trahvi viisil, mis läheb kaugemale talle esitatud hagiavalduse nõuetest, rikkus Üldkohus ne ultra petita põhimõtet, mille ulatust Üldkohtu täielik pädevus ei muuda. Üldkohtus esitatud nõuetes ja viiendas väites palusid SAS Cargo jt trahvisummat vähendada. Lisaks märkisid nad oma seisukohtades 22. aprilli 2021. aasta vastuse kohta sõnaselgelt, et riigisiseste liinidega seotud käivet ei tule lisada müügiväärtuse hulka, et arvutada mis tahes uus trahv, mille Üldkohus võib oma täieliku pädevuse alusel määrata. Samuti märkis komisjon vastuseks Üldkohtu küsimusele ühemõtteliselt, et Üldkohus ei pea arvesse võtma SAS Cargo jt müüki ühes ja samas EMP riigis, kui ta otsustab teostada oma täielikku pädevust. Neil asjaoludel ei olnud Üldkohus pädev seda küsimust omal algatusel tõstatama, kuna tegemist ei ole avalikul huvil põhineva küsimusega.
325    Teisena rikkus Üldkohus SAS Cargo jt õigust olla ära kuulatud ning võistlevuse põhimõtet. Viimastel ei olnud kunagi võimalik vaidlustada tema järeldust, et trahv on diskrimineeriv, kuna ükski menetlusosaline ei olnud seda küsimust tõstatanud. Isegi kui eeldada, et Üldkohus võib omal algatusel trahvisummat suurendada, peaks asjaomasel ettevõtjal olema vähemalt sama õigus olla ära kuulatud kui see, millele tal on õigus, kui komisjon soovib haldus- või kohtumenetluse käigus trahvi kohandada, eelkõige selleks, et tagada poolte täielik võrdsus.
326    Sellega seoses täpsustavad SAS Cargo jt, et on tõsi, et 28. aprillil 2021 palus Üldkohtu kantselei neil kommenteerida komisjoni vastuseid mitmele Üldkohtu küsimusele, sealhulgas 22. aprilli 2021. aasta vastusele. Samas oli selles vastuses üheselt mõistetavalt märgitud, et riigisiseste liinide müügist saadud käivet ei tule müügiväärtuse hulka arvata. Neil endil ei palutud kunagi vastata Üldkohtu sellekohasele küsimusele ning Üldkohus ei teavitanud neid ühelgi hetkel oma kavatsusest võrdse kohtlemise põhimõttele tuginedes suurendada trahvi, et võtta arvesse ka riigisiseste liinide müüki. Igal juhul, isegi kui komisjonile esitatud küsimus oleks saadetud ka neile, oleks selline küsimus olnud liiga ebatäpne, et asuda seisukohale, et nende õigust olla ära kuulatud on järgitud.
327    Kolmandana rikkus Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 932 ja 939 SAS Cargo jt puhul süütuse presumptsiooni ja võrdse kohtlemise põhimõtet. Komisjon märkis oma 22. aprilli 2021. aasta vastuses selgelt, et ta ei tea, kas teised vedajad võtsid riigisiseste liinide käivet arvesse. Lisaks ei teenindanud mõned vedajad selliseid liine, mistõttu ei saanud neid asetada ebasoodsasse olukorda. Punktis 932 möönab Üldkohus ise, et komisjon tunnistas, et on „võimalik“, et teised vedajad jätsid riigisisestel liinidel saadud käibe välja.
328    Nii toimides rikkus ta õigusnormi ka hüpoteetilisele tõendile tuginedes. Võttes arvesse kahtlust, kas teised vedajad võtsid arvesse oma riigi siseseid liine, oleks Üldkohus liidu kohtu praktika kohaselt pidanud tegema otsuse SAS Cargo jt kasuks. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 935 ja 937 Üldkohtu välja toodud asjaolud ei ole selles osas asjakohased, kuna need ei tõenda, kas teised vedajad arvasid riigisisestel liinidel saadud käibe komisjonile edastatud käibe hulka või jätsid selle välja. Üldkohus ei ole nende andmeid kunagi analüüsinud ja komisjon ei ole kunagi arvesse võtmist kinnitanud. Seega ei võimalda need asjaolud tuvastada diskrimineerimise olemasolu ega tagada, et vaidlustatud kohtuotsus ise ei ole diskrimineeriv. Lisaks on kohtuotsuse punkt 938 ebaloogiline, kuna SAS Cargo jt taotlus, millele seal viidatakse, tuleneb asjaolust, et komisjoni teabenõue oli mitmeti mõistetav. Mis puudutab kohtuotsuse punkti 939, siis see ei põhine ühelgi faktilisel alusel ja moonutab 22. aprilli 2021. aasta vastust.
329    Neljandana rikkus Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 934 ja 940 põhjendamiskohustust, kuna ta ei vastanud SAS Cargo jt seisukohtadele, mille kohaselt esiteks ei olnud nad teiste vedajatega sarnases olukorras, kuna ainult nemad palusid komisjonil riigisisesed liinid välja jätta, ja teiseks ei esinenud riigisisestel liinidel õigusvastast tegevust, kuna nende tegevust Skandinaavia kabotaažiturgudel mõjutas üksnes nende seaduslik kooskõlastamine Lufthansaga.
330    Seetõttu peaks Euroopa Kohus tühistama apellantide trahvi arvutamisel Üldkohtu poolt riigisiseseid liine puudutava müügi käibe hulka arvamise ning trahvi vastavalt vähendama.
331    Komisjon märgib, et ta palus SAS Cargol jt haldusmenetluses edastada talle oma käibed ning et viimased palusid tal välja jätta üheainsa liikmesriigi riigisiseste liinidega seotud käibe; ta oli sellega nõus, nagu ta märkis oma 22. aprilli 2021. aasta vastuses Üldkohtule. Ta rõhutab, et selgitas Üldkohtule, et vastavalt Euroopa Kohtu praktikale, nagu see on välja kujunenud pärast algse otsuse vastuvõtmist, oleks ta pidanud selle käibe müügiväärtuse hulka arvama. Ta lisab, et täpsustas, et on raske kindlaks teha, kas teised vedajad arvasid seda liiki käibe talle esitatud andmete hulka, ning et seetõttu tegi ta õigluse huvides Üldkohtule ettepaneku jätta see apellantide trahvi arvutamisel arvesse võtmata. Üldkohus seda ettepanekut ei järginud. Siiski ei ole viies väide põhjendatud.
332    Esimesena on Üldkohtul täieliku pädevuse teostamise raames õigus asendada komisjoni hinnang enda omaga ja järelikult määratud trahv tühistada, seda vähendada või suurendada. Lisaks võib liidu kohus vaidlustatud akti ka seda tühistamata muuta, et määratud trahv tühistada, seda vähendada või suurendada, võttes arvesse kõiki tähtsust omavaid asjaolusid. Asjaolu, et komisjon jättis SAS Cargo jt müügiväärtusest välja ühe liikmesriigi sisestel liinidel saadud käibe, kujutas endast sellist asjaolu. Kui nõustuda SAS Cargo jt seisukohaga, muudaks see trahvi suurendamise võimatuks, kuna hageja ei taotleks kunagi sellist suurendamist ja tal oleks seega trahvi suhtes vetoõigus. Seega, kuna Üldkohtu täielik pädevus ei piirdu hageja argumentidega, on see ülimuslik ne ultra petita põhimõtte suhtes.
333    Teisena ei ole rikutud ka SAS Cargo jt õigust olla ära kuulatud. Üldkohus andis neile võimaluse esitada oma seisukohad käibe arvutamise selle konkreetse aspekti kohta, kusjuures komisjon käsitles seda küsimust sõnaselgelt oma 22. aprilli 2021. aasta vastuses. Asjaolu, et neil ei palutud konkreetselt Üldkohtu küsimusele vastata, ei oma tähtsust.
334    Kolmandana analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse põhjenduste selles staadiumis juba põhjalikult käesoleva juhtumi asjaolusid ning tuvastas SAS Cargo jt vastutuse konkurentsiõiguse rikkumise eest. Järelikult ei saa nende suhtes trahvisumma arvutamise staadiumis enam süütuse presumptsiooni kohaldada.
335    Neljandana tuvastas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 936, et müügiväärtuse hulka tuleb arvata kogu käive, mis on ühe ja vältava rikkumisega otseselt või kaudselt seotud, isegi kui see puudutas riigisiseseid liine. Võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisega oleks tegemist vaid siis, kui teisi isikuid, kes on SAS Cargoga jt samas olukorras, koheldaks erinevalt. Viimati nimetatud peavad seda tõendama, mida nad aga ei teinud, kuna SAS Cargo jt piirdusid eeldusega, et see võis nii olla.
336    Viienda ja viimasena vastas Üldkohus oma põhjendamiskohustuse ulatust käsitlevat kohtupraktikat arvestades piisavalt SAS Cargo jt argumentidele nende olukorra sarnasuse kohta teiste vedajate omaga, kusjuures komisjon viitab selles osas vaidlustatud kohtuotsuse punktidele 765, 766 ja 936.
Euroopa Kohtu hinnang
337    Kuna SAS Cargo jt kritiseerivad käesolevas väites sisuliselt vaidlustatud kohtuotsuse punkte 931–940, siis tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 931 tõdes Üldkohus, et komisjoni vastustest kirjalikule küsimusele, mille ta talle saatis, nähtub, et müügi koguväärtusest, mida ta SAS Cargole jt määratud trahvi arvutamisel kasutas, jäeti välja üksnes riigisisestel liinidel SAS Cargo jt saadud käive.
338    Kohtuotsuse punktis 932 nentis ta, et kui komisjonilt küsiti, kas selline väljajätmine on kooskõlas võrdse kohtlemise põhimõttega ja 2006. aasta suuniste punktiga 13, märkis ta esiteks, et algsest otsusest hilisema kohtupraktika kohaselt kuulub välja jäetud tulu tõesti rikkumisega otseselt või kaudselt seotud müügi alla selle punkti 13 tähenduses, ja teiseks, et „oli võimalik, et sellist „riigisisest müüki“ ei arvatud maha teiste süüdistatud vedajate puhul kohaldatud müügiväärtusest, kuna ta ei palunud neil seda teha, kui ta haldusmenetluses neilt trahvisumma arvutamiseks nende käibe kohta küsis, ja kuna need vedajad, välja arvatud [SAS Cargo jt], ei olnud oma vastustes märkinud, et nad otsustasid nimetatud „riigisisese müügi“ välja jätta“.
339    Ta lisas kohtuotsuse punktis 933, et komisjon leidis siiski, et Üldkohtul ei tule võtta arvesse SAS Cargo jt käivet riigisisestel liinidel, kui see kohus teostab olenevalt vajadusest oma täielikku pädevust, kuna neile määratud trahv on endiselt sobiv ja proportsionaalne, ka seda käivet arvestamata. Ta lisas, et komisjoni hinnangul ei saa teised süüdistatud vedajad, kes võisid sellise riigisisese müügi arvata käibe hulka, millest komisjonile haldusmenetluse käigus teatati, tugineda õigusrikkumisele, mis on pandud toime mõne teise isiku kasuks.
340    Kohtuotsuse punktis 934 märkis Üldkohus, et SAS Cargo jt, kellel paluti vastata komisjoni vastustele, väitsid samuti, et käivet, mille nad said riigisisestel liinidel, ei tule uuesti nende müügiväärtuse hulka arvata.
341    Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 935 leidis Üldkohus siiski, et vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõike 1 sõnastusest võib järeldada, et see puudutab tegevust nii liikmesriikide või EMP lepingu osalisriikide vahelistel liinidel kui ka liinidel, mida teenindatakse üheainsa liikmesriigi või ühe lepinguosalise siseselt.
342    Ta asus kohtuotsuse punktis 936 seisukohale, et neil asjaoludel kuulus süüdistatud vedajate käive liinidel, mida teenindatakse vaid ühes liikmesriigis või ühe lepinguosalise territooriumil, ilmselgelt ühe ja vältava rikkumise alla ning selle rikkumise majanduslikule tähtsusele ja iga süüdistatud vedaja rollile selles rikkumises ei antaks õiglast hinnangut, kui trahvi arvutamisel ei tuleks seda käivet arvesse võtta.
343    Üldkohus lisas kohtuotsuse punktis 937, et teabenõuded, mille komisjon haldusmenetluses süüdistatud vedajatele esitas ja millega ta soovis muu hulgas saada nende käibe EMP-sisestel liinidel, puudutasid pealegi „liine, mille lähte- ja sihtkoha lennujaamad asusid EMPs“, täpsustamata, et need lennuliinid olid tingimata piiriülesed. Veel täheldas ta, et vaidlusaluse otsuse põhjenduses 1197 on komisjon seoses müügiväärtusega märkinud, et „[EMP-sisene] käive saadi sel ajal EMP lepingu osaliseks olnud [18] riigist [28] hulgast“ ning et „[liidu ja Šveitsi
vaheliste liinide] käive saadi tollastest [25] liikmesriigist [15] riigi ja Šveitsi vahelistel liinidel“. Ta leidis seetõttu, et sõna „sisene“ ja teisel juhul „vaheline“ kasutamisest nähtub komisjoni kavatsus esimesel juhul mitte eristada riigisiseseid liine ja piiriüleseid liine, sest vastasel juhul oleks ta märkinud, et EMP-sisene käive saadi osalisriikide „vahelistel“ liinidel.
344    Kohtuotsuse punktis 938 leidis ta, et see tõlgendus kajastab komisjoni kavatsust, nagu seda mõistsid süüdistatud vedajad. Ta lisas, et seda kinnitab asjaolu, et SAS Cargo jt väitsid haldusmenetluses sõnaselgelt, et müük riigisisestel liinidel tuleb nende EMP-sisestel liinidel saadud müügiväärtusest välja jätta, kuna sellel riigisiseste liinide väljajätmise taotlusel oli mõtet vaid siis, kui põhimõtteliselt nõustutakse, et need olid EMP-siseste liinidega hõlmatud.
345    Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 939 leidis ta, et sellest tuleneb, et süüdistatud vedajate käivet EMP-sisestel liinidel ühe ja sama lepinguosalise piires „ei arvatud müügiväärtuse hulka kogemata, nagu komisjon väidab“, vaid see käive oli tõendite hulgas, mida komisjon haldusmenetluses nõudis, see oli hõlmatud müügiväärtusega, mida komisjon kasutas vaidlusaluses otsuses tema järgitava meetodi alusel, ning see kajastas ühe ja vältava rikkumise geograafilist ulatust, nagu nähtub selle otsuse artikli 1 lõikest 1.
346    Lõpuks lisas ta kohtuotsuse punktis 940, et ka selleks, et tagada vaidlusaluse otsuse peale hagi esitanud süüdistatud vedajate võrdne kohtlemine, pidi Üldkohus SAS Cargole jt määratud trahvi arvutamise aluseks oleva müügiväärtuse hulka uuesti arvama nende riigisisestel liinidel saadud käibe, mis oli 7 991 282 eurot.
347    Nii otsustades rikkus Üldkohus SAS Cargo jt väitel vaidlustatud kohtuotsuses mitut õigusnormi. Nimelt, esiteks ei rääkinud ta punktis 939 vastu mitte ainult omaenda ülevaatele 22. aprilli 2021. aasta vastusest, mille ta esitas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 932, vaid ka moonutas seda vastust, leides, et selles vastuses piirdus komisjon märkimisega, et süüdistatud vedajate käivet EMP-sisestel liinidel ühe ja sama lepinguosalise piires ei arvatud müügiväärtuse hulka kogemata, kuigi selle vastuse sisust nähtub selgelt, et SAS Cargo jt lisasid oma apellatsioonkaebusele, et komisjoni seisukoht oli nüansirikkam ega saanud mõistlikult toetada tõlgendust, mille Üldkohus sellele punktis 939 andis.
348    Nimelt esitles komisjon selle vastuse punktis 4 kõigepealt seda, et vaidlusaluse otsuse teiste adressaatide käivet ühe liikmesriigi või ühe lepinguosalise piires teenindatavatel liinidel ei ole võib-olla arvesse võetud, mitte kui kindlat asjaolu, vaid lihtsalt võimalust
(„the Commission may inadvertently not have deducted sales within one and the same EEA country when calculating the fines of certain other addresse[e]s of the 2017 Decision“).
349    Lisaks märkis ta, et võimalik arvesse võtmata jätmine, isegi kui see tulenes eksimusest, on seletatav kahe põhjusega. Ühelt poolt oli tegemist asjaoluga, et 26. jaanuari 2009. aasta teabenõudes ei märkinud ta konkreetselt, kas süüdistatud vedajad pidid arvama lennulastiteenuste müügi liinidel, mida teenindatakse üheainsa liikmesriigi või ühe lepinguosalise piires, oma 2005. aasta käibe hulka, mille nad said olenevalt ajavahemikust EMP 18 või 28 riigi lennujaama vahelistel liinidel, või sellest välja jätma. Teiselt poolt oli tegemist asjaoluga, et oma vastustes teabenõudele ei olnud vedajad, kes märkisid, et neil oli 2005. aastal käive seoses –
olenevalt ajavahemikust –
18 või 28 EMP riigi lennujaama vaheliste liinidega, välja arvatud SAS Cargo jt, märkinud, kas nad arvasid oma käibe hulka või jätsid sellest välja lennulastiteenuste müügi, mida osutati üheainsa EMP riigi piires teenindatavatel liinidel.
350    Ta järeldas sellest 22. aprilli 2021. aasta vastuse punktis 5, et seaduslikkuse ja võrdse kohtlemise põhimõtete ühitamiseks ei pea Üldkohus juhul, kui ta otsustab kasutada oma täielikku pädevust, arvesse võtma SAS Cargo jt käivet nendel riigisisestel liinidel, selgitades sellega seoses ühest küljest, et vaatamata sellele arvesse võtmata jätmisele oli SAS Cargole jt määratud trahv endiselt sobiv ja proportsionaalne, ning teisest küljest, et isegi kui teised vedajad on võib-olla müüki ühe EMP riigi teenindatavatel liinidel arvesse võtnud, ei saa nad enda kasuks tugineda veale, mille komisjon tegi SAS Cargo jt trahvi arvutamisel.
351    Teiseks, kuna Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 938 veel, et ta võis tugineda „komisjoni kavatsus[ele], nii nagu seda mõistsid süüdistatud vedajad“, ning et tema seisukohta kinnitab asjaolu, et SAS Cargo jt väitsid, et müük riigisisestel liinidel tuleb EMP-sisestel liinidel müügi väärtusest välja jätta, siis ületas ta selles punktis ka ilmselgelt talle esitatud tõendite mõistliku hindamise piire. Nimelt, ühelt poolt on komisjoni eeldatav kavatsus, mille Üldkohus pidas võimalikuks tuletada sellest, et komisjon kasutas vaidlusaluse otsuse põhjenduses 1197 sõnu „siseselt“ ja „vahel“, mis on vähemalt mitmeti
mõistetavad küsimuses, kas riigisisestel liinidel saadud müügiväärtus tuleb EMP-sisestel liinidel saadud müügiväärtusest välja jätta, otseselt vastuolus seisukohaga, mida see institutsioon väljendas oma 21. aprilli 2021. aasta vastuses. Teiselt poolt, nagu väitsid SAS Cargo jt, võis nende seisukoht, et see müük jäeti asjaomasest käibest välja, tuleneda asjaolust, et komisjoni teabenõue oli mitmeti mõistetav. Komisjon möönis aga ise seda asjaolu oma 21. aprilli 2021. aasta vastuses.
352    Nendest asjaoludest tuleneb, et kolmandaks, ja nagu väidavad SAS Cargo jt, rikkus Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 940 samuti õigusnormi, kui ta tugines oletatavatele tõenditele, mis kinnitavad tema otsust arvata SAS Cargole jt määratud trahvi arvutamisel aluseks võetud müügiväärtuse hulka uuesti käive, mille nad said riigisisestel liinidel, et tagada vaidlusaluse otsuse tühistamise nõude esitanud vedajate võrdne kohtlemine. Nimelt, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 347–351, ei tõenda talle esitatud tõendid kuidagi, et kõigi süüdistatud vedajate puhul, kes vaidlustasid vaidlusaluse otsuse, arvati erinevalt SAS Cargost jt nende võimalik käive liinidel, mida teenindati üheainsa EMPsse kuuluva riigi piires, nende müügi väärtuse hulka, mis oli nende trahvide arvutamise aluseks. Üldkohtul ei olnud seega teavet, mis oleks võimaldanud tal kindlalt tuvastada võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumise, mida ta oleks pidanud heastama.
353    Kõigest eeltoodust tuleneb, et käesoleva kohtuotsuse punktides 327 ja 328 esitatud argumendid on põhjendatud. Seetõttu tuleb apellatsioonkaebuse viienda väitega nõustuda ja vaidlustatud kohtuotsus tühistada osas, milles selle resolutsiooni punktis 4 määratakse SAS Cargole jt määratud trahvi summa kindlaks käibe alusel, mille hulka on arvatud lennulastiteenuste müük 2005. aastal üksnes riigisisestel liinidel, ilma et oleks vaja analüüsida selle väite põhjendamiseks esitatud muid argumente.
Menetlus Üldkohtus
354    Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt tühistab Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse, kui apellatsioonkaebus on põhjendatud. Ta võib ise teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab, või suunata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks.
355    Arvestades eelkõige asjaolu, et SAS Cargo jt Üldkohtule esitatud hagi põhineb väidetel, mida on Üldkohtus võistlevas menetluses arutatud ja mille analüüsimiseks ei ole vaja võtta ühtegi täiendavat menetlust korraldavat meedet või teha menetlustoimingut, leiab Euroopa Kohus käesolevas asjas, et menetlusstaadium lubab teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse ning et selle kohta tuleb teha lõplik otsus tema menetluses oleva vaidluse piires (vt analoogia alusel 4. märtsi 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs.
Fútbol Club Barcelona, C‑362/19 P, EU:C:2021:169, punkt 108 ja seal viidatud kohtupraktika).
356    Nimelt, arvestades seda, et Euroopa Kohus jättis rahuldamata SAS Cargo jt apellatsioonkaebuse osas, milles nad vaidlustasid vaidlustatud kohtuotsuse seoses sellega, et nende nõuded vaidlusaluse otsuse tühistamiseks jäeti rahuldamata, tuleb hagi kohtuasjas T‑324/17 läbi vaadata üksnes osas, milles see puudutab Üldkohtu täieliku pädevuse teostamist. Lisaks, võttes arvesse vaidlustatud kohtuotsuse osalist tühistamist selles osas ja asjaolu, et SAS Cargo jt seadsid oma apellatsioonkaebuses kahtluse alla täieliku pädevuse teostamise Üldkohtu poolt üksnes seoses
riigisisestel liinidel osutatud lennulastiteenuste väärtuse arvamisega nende trahvi arvutamisel aluseks võetud käibe hulka, tuleb analüüsida vaid SAS Cargo jt argumenti, mille kohaselt ei tule sellist käivet trahvi arvutamise aluseks oleva käibe hulka arvata.
357    Käesoleva kohtuotsuse punktides 347–352 esitatud põhjendustest tuleneb aga, et selline sissearvamine ei ole vajalik.
358    Neil asjaoludel leiab Euroopa Kohus, et tühistada tuleb üksnes Üldkohtu tehtud
sissearvamine. Võttes sellega seoses arvesse esiteks Üldkohtu valikut kasutada vaidlusaluses otsuses komisjoni kohaldatud trahvide arvutamise meetodit, mis järgib 2006. aasta suunistes esitatud meetodit, ilma et seda apellatsioonimenetluses oleks vaidlustatud, ning teiseks vajadust tagada selle otsusega karistatud vedajate võrdne kohtlemine ning parandada Üldkohtu arvutustes tehtud sisulised vead, tuleb SAS Consortiumile määratud trahvi summaks määrata 4 744 224 eurot, SAS Cargole ja SAS Consortiumile solidaarselt määratud trahvi summaks 4 069 120 eurot, SAS Cargole jt solidaarselt määratud trahvi summaks 4 365 056 eurot, SAS Cargole ja SASile solidaarselt määratud trahvi summaks 27 730 944 eurot ning SAS Cargole määratud trahvi summaks 21 974 880 eurot.
Kohtukulud
359    Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõikes 2 on sätestatud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab ta kohtukulude jaotamise.
360    Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste lahendamisel, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
361    Kodukorra artikli 138 lõikes 3, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste lahendamisel, on sätestatud, et kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks, jäävad kummagi poole kohtukulud tema enda kanda.
362    Kuna SAS Cargo jt ja komisjon on kumbki kohtuvaidluse kaotanud ühe või mitme nõude osas ning on nõudnud kohtukulude väljamõistmist teiselt poolelt, kannavad nii SAS Cargo jt kui ka komisjon oma esimeses kohtuastme ja apellatsioonimenetlusega seotud kohtukulud ise.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:
1.      Tühistada Üldkohtu 30. märtsi 2022. aasta kohtuotsuse SAS Cargo Group jt vs. komisjon (T‑324/17, EU:T:2022:175) resolutsiooni punktid 4, 6 ja 7.
2.      Jätta apellatsioonkaebus ülejäänud osas rahuldamata.
3.      Määrata Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Swedeni trahvisummaks 4 744 224 eurot; määrata solidaarselt SAS Cargo Group A/Sile ja Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Swedenile trahvisummaks 4 069 120 eurot; määrata solidaarselt SAS Cargo Groupile, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Swedenile ja SAS AB-le trahvisummaks 4 365 056 eurot; määrata solidaarselt SAS Cargo Groupile ja SASile trahvisummaks 27 730 944 eurot ning määrata SAS Cargo Groupile trahvisummaks 21 974 880 eurot.
4.      Jätta SAS Cargo Group A/Si, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Swedeni, SAS AB ja Euroopa Komisjoni esimese astme menetluse ja apellatsioonimenetlusega seotud kohtukulud nende endi kanda.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: inglise.