62015CC0541
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MACIEJ SZPUNAR
esitatud 24. novembril 2016 (
1
)
Kohtuasi C‑541/15
Mircea Florian Freitag
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Amtsgericht Wuppertal (Wuppertali esimese astme kohus, Saksamaa))
„Eelotsusetaotlus — Euroopa Liidu kodakondsus — Õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil — ELTL artiklid 18 ja 21 — Kahe liikmesriigi (Rumeenia ja Saksamaa Liitvabariigi) kodakondsusega isik, kelle harilik viibimiskoht on Saksamaal — Nime muutmine Rumeenias asjaomase isiku taotlusel ja mis ei ole seotud perekonnaõigusliku staatuse muutmisega — Saksa perekonnaseisuameti keeldumine nime muutmise tunnustamisest — Vastavus liidu õigusele”
Sissejuhatus
1.
Taas kord tuleb Euroopa Kohtul otsustada Euroopa Liidu kodakondsuse küsimus seoses perekonnanimega. Käesoleva eelotsusetaotluse õiguslik raamistik on ELTL artiklid 18 ja 21. Täpsemalt tuleb Amtsgericht Wuppertali (Wuppertali esimese astme kohus, Saksamaa) esitatud küsimuse puhul Euroopa Kohtul arutada, kas Saksa kodaniku puhul, kellel on ka Rumeenia kodakondsus, võib keelduda tunnustamast pädevas Rumeenia ametiasutuses seaduslikult tehtud nime muutmist.
2.
Saksa seadusandja võttis põhikohtuasjas kõne all oleva õigusnormi, nimelt 21. septembri 1994. aasta tsiviilseadustiku rakendamise seaduse (Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch) (
2
) põhikohtuasja faktilistele asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „EGBGB“) artikli 48 teises liikmesriigis omandatud nime valimise kohta, vastu hiljuti. See artikkel lisati pärast kohtuotsuse Grunkin ja Paul (
3
) väljakuulutamist. Selles kohtuotsuses otsustas Euroopa Kohus, et ELTL artikliga 21 „on vastuolus […], kui liikmesriigi pädevad ametiasutused keelduvad tunnustamast lapse sünnijärgset perekonnanime, mis on antud ja registreeritud teises liikmesriigis, kus laps on sündinud ja sünnist alates elanud, ning kui lapsel on samamoodi nagu vanematel ainult esimese liikmesriigi kodakondsus“ (
4
).
3.
Näib aga, et EGBGB artikkel 48 ei vasta täielikult Euroopa Kohtu seatud nõuetele. Selle kohaldamisala on nimelt piiratud seetõttu, et ühelt poolt on õigus valida ja registreerida perekonnanime Saksamaal ainult siis, kui nime reguleerib Saksa õigus, teiselt poolt peab nimi olema omandatud teises liikmesriigis siis, kui tal oli seal harilik viibimiskoht. Seepärast ei leidu paljudes olukordades selle uue õigusnormi raames lahendust.
4.
Saksamaa valitsus väitis siiski, et avalikus õiguses on teisi õigusnorme, millega on põhikohtuasja taotluse esitajal lubatud esitada nime muutmise avaldus teisele ametiasutusele. Käesolevas eelotsusetaotluses tõstatatud küsimusega soovitakse seega välja selgitada, kas Saksa õigusnormid tervikuna, see tähendab võttes arvesse Saksa õiguse kahte menetlust, millega on Saksa kodanikul võimalik muuta oma nime teises liikmesriigis seaduslikult omandatud nimeks, on ELTL artiklitega 18 ja 21 vastavuses.
Õiguslik raamistik
5.
Saksamaal on EGBGB artikli 5 „Isiklik staatus“ lõike 1 esimeses ja teises lauses sätestatud:
„Kui viidatakse selle liikmesriigi õigusele, mille kodakondsus on isikul, ja kui isikul on mitu kodakondsust, kohaldatakse selle riigi õigust, millega on isikul kõige tihedam seos, eelkõige hariliku viibimiskoha või elukäigu kaudu. Kui isikul on ka Saksa kodakondsus, on see õiguslik staatus ülekaalus.“
6.
EGBGB artikli 10 „Nimi“ lõikes 1 on sätestatud:
„Isiku nime reguleerib selle riigi õigus, mille kodanik isik on.“
7.
EGBGB artiklis 48 „Teises Euroopa Liidu liikmesriigis omandatud nime valimine“ on sätestatud:
„Kui isiku nime üle otsustamisel kohaldatakse Saksa õigust, siis võib ta perekonnaseisuasutusele esitatud avaldusega valida teises Euroopa Liidu liikmesriigis alalise elamise ajal omandatud ja seal perekonnaseisuregistrisse kantud nime, kui see nimi ei ole ilmselgelt vastuolus Saksa õiguse aluspõhimõtetega. Nime valik kehtib tagasiulatuvalt alates teise liikmesriigi perekonnaseisuregistrisse kandmisest, välja arvatud juhul, kui isik teatab avalduses sõnaselgelt, et nime valik hakkab kehtima ainult tuleviku suhtes. Avaldus peab olema notariaalselt kinnitatud või tõestatud. […]“ (
5
).
8.
Nagu Saksamaa valitsus oma kirjalikes seisukohtades märkis, reguleerib Saksamaal, tingimusel et nime õigust ei reguleeri tsiviilõigus, nime muutmist avalik õigus, täpsemalt erandlik perekonnanime muutmise menetlus 5. jaanuari 1938. aasta perekonna- ja eesnime muutmise seaduse (Gesetz über die Änderung von Familiennamen und Vornamen (NamÄndG) (RGBl. 1938 I, lk 9) alusel, mida on viimati muudetud 17. detsembri 2008. aasta seaduse (BGBl. 2008 I, lk 2586) (edaspidi „nime muutmise seadus“) §‑ga 54.
9.
Nime muutmise seaduse § 1 alusel võib Saksa kodanik, kelle alaline elukoht või harilik viibimiskoht on Saksamaal, perekonnanime muuta avalduse alusel. Perekonnanime muutmise avaldus tuleb selle seaduse § 5 lõike 1 alusel esitada avaldaja elu- või viibimiskoha piirkonna madalama taseme haldusasutusele (edaspidi „pädev haldusasutus“).
10.
Nime muutmise seaduse § 3 lõike 1 kohaselt võib perekonnanime muuta vaid siis, kui muutmiseks on mõjuv põhjus („ein wichtiger Grund“). Selle seaduse § 3 lõike 2 alusel tuleb otsuse tegemiseks asjassepuutuvaid konkreetse juhtumi asjaolusid hinnata omal algatusel. Sellisel juhul tuleb lisaks otseselt puudutatud isikutele ära kuulata kohalik pädev politseiasutus, nagu ka isikud, kelle õigusi taotletav nime muutmine mõjutab.
11.
Põhimõtteliselt võib nime muutmise põhjust kvalifitseerida mõjuvaks siis, kui taotleja isiklik huvi kaalub üles nime kandmise põhimõtted, mille hulgas on avalik huvi, et säiliks olemasolev nimi, aga ka kolmandate isikute huvid, mis väärivad kaitset.
12.
11. augusti 1980. aasta üldine haldusmäärus perekonna- ja eesnime muutmise kohta (Allgemeine Verwaltungsvorschrift zum Gesetz über die Änderung von Familiennamen und Vornamen), NamÄndVwV), mida on viimati muudetud 11. veebruari 2014. aasta haldusmäärusega (BAnz. AT, 18.2.2014, B2) (edaspidi „nime muutmise seadust käsitlev määrus“), võeti vastu nime muutmise seaduse rakendamiseks.
13.
Selle määruse punkti 27 lõikes 1 on ette nähtud, et „[i]sikute nime reguleerivad üksikasjalikult ja – põhimõtteliselt – ammendavalt asjaomased tsiviilõigusnormid. Nime muutmine, mis kuulub avalikku haldusõigusesse, toimub selleks, et kõrvaldada kahjustavad tagajärjed konkreetsel juhul. See on erandlik. […]“
14.
Sama määruse punktis 33 ja järgmistes on loetletud kriteeriumid, mille alusel hinnata, kas perekonnanime muutmise põhjus on mõjuv ja mis tüüpi juhtumid praktikas kõige sagedamini esinevad.
15.
Selle määruse punktis 49 on „nime kandmises ebaselguse kõrvaldamise“ juhu kohta sätestatud:
„Kui Saksa kodanikul, kellel on ka teise riigi kodakondsus, on nimetatud teise riigi õiguse kohaselt muu perekonnanimi kui see, mida ta peab kandma õiguse alusel selle õiguse kohaldamise territooriumil, saab selle ebaselguse nime kandmises kõrvaldada, muutes perekonnanime, mida isik peab kandma õiguse kohaldamise territooriumil, perekonnanime vastu, mida isik peab kandma teise riigi õiguse kohaselt. Seevastu, kui isik loobub teisest perekonnanimest, tuleb isikul pöörduda selle teise riigi ametiasutusse, mille kodakondsus tal samuti on.“
16.
Kui liidumaa õiguse alusel pädev haldusasutus peab avaldust põhjendamatuks, keeldub ta nime muutmisest. Niisuguse keelduva otsuse peale on võimalik halduskorras edasi kaevata.
17.
Kui liidumaa õiguse alusel pädev haldusasutus perekonnanime muutmise avalduse rahuldab, tagab ta eeskätt, et nime muutmisega ajakohastatakse sünniregistri kandeid või tehakse sinna vastav märge.
Põhikohtuasja faktilised asjaolud, eelotsuse küsimus ja menetlus Euroopa Kohtus
18.
Mircea Florian Freitag sündis 25. aprillil 1986 Rumeenias perekonnanimega Pavel. Ta on Rumeenia kodanike Angela Freitagi ja Vica Paveli laps.
19.
Pärast põhikohtuasja taotluse esitaja vanemate abielulahutust abiellus tema ema Angela Freitag Saksa kodaniku M. Freitagiga. Nimetatud isik lapendas 21. mail 1997 põhikohtuasja taotluse esitaja, kes sai sel viisil samuti Saksa kodakondsuse ja tema perekonnanimi on sellest ajast alates Freitag.
20.
Brasovi (Rumeenia) maakonna volikogu 9. juuli 2013. aasta otsusega muudeti põhikohtuasja taotluse esitaja perekonnanimi tema palvel uuesti Paveliks. Nime muutmise menetluse ajal Rumeenias oli põhikohtuasja taotluse esitaja alaline viibimiskoht Saksamaal.
21.
Põhikohtuasja taotluse esitaja pöördus seejärel Wuppertali perekonnaseisuametisse, esitades oma uue, Paveli nimele vormistatud Rumeenia passi ja taotles, et nime muutmist tunnustataks ka Saksa õigusega ja et tema kohta sünniregistrisse tehtud kannet vastavalt täiendataks.
22.
Kuna Wuppertali perekonnaseisuamet kahtles, kas on võimalik hilisemat akti sünniregistrisse kanda, esitasid tema ja perekonnaseisuasutuse järelevalveorgan küsimuse hindamiseks Amtsgericht Wuppertalile (Wuppertali esimese astme kohus).
23.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul ei ole kohtuvaidluse lahendamiseks võimalik kohaldada asjaomast Saksa õigusnormi, s.o EGBGB artiklit 48, kuna selle õigusnormiga on teises liidu liikmesriigis omandatud nime valimise õiguse tingimuseks, et kõnealune nimi on omandatud siis, kui isikul oli selles teises liikmesriigis harilik viibimiskoht – tingimus, mis ei ole käesoleval juhul täidetud. Nimelt oli M. F. Freitagi harilik viibimiskoht Saksamaal Rumeenias nime muutmise menetluse ajal.
24.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab, et EGBGB artiklit 48 ei ole võimalik kohaldada analoogia alusel. Seadusandliku menetluse materjalidest tuleneb tema sõnul, et seadusandja soovis nimelt rakendada nõudeid, mis tulenevad kohtuotsusest Grunkin ja Paul (
6
) ning et ta oli teadlik asjaolust, et kõik mõeldavad „lonkava nime“ olukorrad ei kuulu selle õigusnormi alla.
25.
Seepärast tekib eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas ELTL artiklid 18 ja 21 kohustavad tunnustama nime muutmist, mis toimus teises liikmesriigis, kui asjaomase isiku harilik viibimiskoht ei ole selles teises liikmesriigis, kuid tal on selle liikmesriigiga oma topeltkodakondsuse tõttu teine seos.
26.
Nendel tingimustel otsustas Amtsgericht Wuppertal (Wuppertali esimese astme kohus) 24. septembri 2015. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 16. oktoobril 2015, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas ELTL artikleid 18 ja 21 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi ametiasutused on kohustatud tunnustama selle riigi kodaniku nime muutmist, kui asjaomane isik on ühtlasi teise liikmesriigi kodanik ja on viimati nimetatud liikmesriigis nime muutmise teel – mis ei ole seotud perekonnaõigusliku staatuse muutmisega – (taas)omandanud oma esialgse sünnijärgselt saadud perekonnanime, kuigi nime omandamise ajal ei olnud kodaniku harilik viibimiskoht teises liikmesriigis ja nime muutmiseks esitas ta ise avalduse?“
27.
Kirjalikud seisukohad esitasid Saksamaa Liitvabariik, Portugali Vabariik ja Euroopa Komisjon.
28.
Saksamaa Liitvabariik, Rumeenia ja komisjon esitasid suulised seisukohad kohtuistungil, mis peeti 15. septembril 2016.
Õiguslik analüüs
29.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma eelotsuse küsimusega sisuliselt teada saada, kas ELTL artiklitega 18 ja 21 on vastuolus, et ühe liikmesriigi pädev asutus keeldub tunnistamast teises liikmesriigis toimunud nime muutmist, kui asjaomasel isikul, kelle harilik viibimiskoht ei olnud nime muutmise menetluse toimumise ajal küll selles teises liikmesriigis, on oma topeltkodakondsuse tõttu siiski selle teise riigiga seos.
30.
Alustuseks tuleb meelde tuletada, et liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses on Euroopa Kohtu ülesanne anda siseriiklikule kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel poolelioleva kohtuasja lahendada. Seda arvestades tuleb Euroopa Kohtul temale esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastada (
7
).
31.
Kui Euroopa Kohus nõustub minu järeldusega, et M. F. Freitagi olukord kuulub liidu õigusnormide kohaldamisalasse, tuleks käesoleval juhul, arvestades et Saksa õiguses on olenevalt asjaomase isiku olukorrast nime muutmiseks ette nähtud kaks eri menetlust, seega eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimus ümber sõnastada.
32.
Nendel tingimustel olen ma arvamusel, et seda eelotsuse küsimust tuleb mõista nii, et sellega soovitakse sisuliselt teada, kas ELTL artiklitega 18 ja 21 on vastuolus, et liikmesriigi ametiasutus keeldub tunnustamast nime muutmist siseriikliku õigusnormi alusel, mis näeb ette õiguse valida teises liikmesriigis omandatud nimi, tingimusel et see nimi on omandatud siis, kui isiku harilik viibimiskoht oli selles teises liikmesriigis, ja kui teiste liikmesriigi õigusnormidega on taotlejal lubatud esitada nime muutmise avaldus teisele ametiasutusele.
33.
Sellele küsimusele vastamiseks esitan kõigepealt põhikohtuasja konteksti, tuues välja mõne kaalutluse mõlema menetluse kohta, millega on Saksa õiguses Saksa kodanikul võimalik oma nime muuta teises liikmesriigis seaduslikult omandatud nimeks. Seejärel käsitlen küsimust, kas M. F. Freitagi olukord kuulub liidu õiguse esemelisesse kohaldamisalasse. Lõpuks, kui olen meelde tuletanud asjassepuutuvat kohtupraktikat, pakun Euroopa Kohtule välja, mis tarvilikud suunised eelotsusetaotluse esitanud kohtule anda, et see saaks kindlaks määrata, kas põhikohtuasjas kõne all olev Saksa õigusnorm on liidu õigusega vastuolus, mille hindamine on viimati nimetatud kohtu ülesanne.
Saksa õiguse menetlused, mis võimaldavad Saksa kodanikul nime muuta teises liikmesriigis seaduslikult omandatud nimeks
34.
Kõigepealt tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul on põhikohtuasja jaoks määrav Saksa õiguse norm EGBGB artikkel 48.
35.
Kuigi Saksamaa valitsus möönab selles suhtes, et põhikohtuasjas ei saa EGBGB artikli 48 kohaselt M. F. Freitagi avaldusega perekonnaseisuametile talle soovitud nime muutmist võimaldada, väidab ta, et Saksa õiguses on nime muutmiseks siiski ette nähtud kaks eri menetlust: nimelt põhikohtuasjas kõne all olev eraõiguslik menetlus teises liikmesriigis omandatud nime valimise kohta EGBGB artikli 48 alusel ja nime muutmise seadusega ette nähtud avalikku õigusesse kuuluv menetlus.
Teises liikmesriigis omandatud nime valiku menetlus EGBGB artikli 48 alusel
36.
Seletuskirjast föderaalvalitsuse seaduseelnõule, mis puudutab rahvusvahelise eraõiguse eeskirjade kohandamist määrusega (EL) nr 1259/2010 ja teiste rahvusvahelise eraõiguse sätete muutmist (edaspidi „EGBGB artikli 48 seletuskiri“), nähtub, et see õigusnorm võeti vastu tulenevalt Saksamaa valitsuse soovist viia oma õigusaktid vastavusse kohtuotsusega Grunkin ja Paul (
8
), rõhutades seejuures hoolt säilitada sidusus Saksa süsteemis, mis põhineb nime seosel omaniku kodakondsusega (
9
).
37.
Saksa õiguskirjanduse kohaselt nimelt toimus kohtuotsusest Grunkin ja Paul (
10
) tuleneva kohustuse rakendamiseks „Saksamaal arutelu peamiselt kolme variandi üle, mis vastavalt puudutasid haldusõigust ja ‑praktikat, tsiviilõiguse materiaalõiguslikke norme (
11
) ja kollisiooninorme“ (
12
). Saksa seadusandja võttis lõpuks vastu EGBGB artikli 48, mis on tsiviilõiguse materiaalõiguslik norm, aga milles on välismaine element, nimelt harilik viibimiskoht teises liidu liikmesriigis (
13
).
38.
Saksamaa valitsuse kirjalikest seisukohtadest nähtub, et EGBGB artikli 48 seletuskirja kohaselt oli Saksa seadusandja soov pakkuda isikute nimesid reguleerivas Saksa õiguses õiguslik alus, mis võimaldab registreerida teises liidu liikmesriigis omandatud ja seal perekonnaseisuregistrisse kantud nime. See artikkel võimaldaks seega asjaomasel isikul otsustada perekonnaseisuametnikule esitatud avaldusega kanda pigem teises liikmesriigis omandatud nime kui isikute nimesid reguleeriva Saksa õiguse järgi määratud nime. Seda artiklit aga kohaldatakse vaid siis, kui nime on muudetud siis, kui isiku harilik viibimiskoht oli teises liikmesriigis.
39.
Järelikult ei ole selle eesmärk lahendada nime muutmise probleem ammendavalt (
14
). Lisaks käesolevale juhtumine, see tähendab kui Saksa kodanik, kellel on ka teise liikmesriigi kodakondsus, kuid kes ei ole kunagi viimati nimetatud liikmesriigis elanud, ei kuulu nimetatud õigusnormi kohaldamisalasse veel olukorrad, millele ei kohaldata mitte Saksa õigust, vaid teise liikmesriigi õigust (
15
). Nii on see näiteks Saksamaal elava Prantsuse kodaniku puhul, kes on nime muutnud siis, kui tema harilik viibimiskoht oli Hispaanias, ja kes soovib, et Saksamaal seda nime muutmist tunnustataks.
Avalik-õiguslik nime muutmise avalduse menetlus
40.
Saksamaa valitsus selgitab oma seisukohtades, et nime muutmise seadus kui avaliku õiguse norm on kohaldatav Saksa kodanikele, kui nime õigust ei reguleeri tsiviilõigus, mis on tema hinnangul nii M. F. Freitagi puhul, arvestades asjaolu, et isegi kui EGBGB artikkel 48 on talle kohaldatav, ei vasta ta selle artikliga nõutud tingimusele, et tema harilik viibimiskoht on teises liikmesriigis. Seepärast väidab valitsus, et nime muutmise menetlus, mille avaldus tuleb esitada liidumaa õiguse alusel pädevale haldusasutusele, võiks lõpuks võimaldada M. F. Freitagil saada õiguse kanda Rumeenia õiguse alusel saadud nime.
41.
Saksamaa valitsuse sõnul ei olnud seda nime muutmise menetlust arvestades seega vaja lisada EGBGB artiklisse 48 täiendavaid sätteid selleks, et lahendada ebaselgust nime kandmisel isikute puhul, kellel on nii Saksa kui ka teise liikmesriigi kodakondsus. Nime muutmise seaduse § 3 lõike 1 kohaselt võib nimelt perekonnanime muuta ainult mõjuval põhjusel. Nime kandmisel ebaselguse kõrvaldamine on selle valitsuse hinnangul „mõjuv põhjus“ nime muutmise seaduse § 3 tähenduses koostoimes seda seadust käsitleva määruse punktiga 49.
42.
Minu arvates on siiski oluline rõhutada, et nime muutmise seaduse alusel kohaldatavate õigusnormide, nimelt nime muutmise seadust käsitleva määruse punkti 27 lõike 1 sõnastusest tuleneb, et see avalik‑õiguslik menetlus on rangelt erandlik. See säte näeb sisuliselt ette, et perekonna‑ ja eesnime käsitlevaid Saksa õigusakte reguleerivad põhimõtteliselt sellega seonduvad Saksa eraõiguse sätted ja et nime muutmise haldusmenetlus on „erand“ (
16
). Tulen selle aspekti juurde hiljem tagasi (
17
).
43.
Nüüd tuleks analüüsida M. F. Freitagi olukorda liidu õiguse seisukohast.
Liidu õiguse kohaldamisala
44.
Kõigepealt tuleks analüüsida, kas M. F. Freitagi olukord kuulub liidu õiguse ja eelkõige nende normide esemelisesse kohaldamisalasse, mis reguleerivad liidu kodaniku võimalusi teostada oma õigust vabalt liikuda ja olla vaba diskrimineerimisest.
45.
Selles suhtes leiavad menetlusse astujad, kes esitasid kirjalikud ja suulised seisukohad, üksmeelselt, et põhikohtuasja taotluse esitaja olukord kuulub liidu õiguse kohaldamisalasse.
46.
Märgin kohe ära, et ELTL artikliga 20 on antud igale isikule, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus, liidu kodakondsus (
18
). Käesoleval juhul on M. F. Freitagil kahe liikmesriigi kodakondsus ja tal on seega liidu kodaniku staatus.
47.
Nagu Euroopa Kohus on juba korduvalt märkinud, on see liidu kodaniku staatus liikmesriikide kodanike põhistaatus, mis võimaldab, et samas olukorras olevaid liikmesriigi kodanikke koheldakse EL toimimise lepingu esemelisse kohaldamisalasse kuuluvates olukordades seaduse ees võrdselt, sõltumata nende kodakondsusest ja ilma, et see piiraks selles osas sõnaselgelt ette nähtud erandite kohaldamist (
19
).
48.
Euroopa Kohus tuletas ühtlasi meelde, et aluslepinguga tagatud põhivabaduste kasutamisega seotud olukorrad ning eelkõige need, mis puudutavad ELTL artiklis 21 antud vabadust liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil, kuuluvad liidu õiguse esemelisse kohaldamisalasse (
20
).
49.
Selles suhtes tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et kuigi liidu kehtiva õiguse kohaselt kuuluvad isiku perekonna‑ ja eesnime perekonnaseisuaktidesse kandmist reguleerivad õigusnormid liikmesriikide pädevusse, peavad liikmesriigid seda pädevust teostades siiski järgima liidu õigust ja eriti aluslepingu sätteid, mis käsitlevad liidu iga kodaniku vabadust liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil (
21
).
50.
Täheldan, et põhikohtuasjas on M. F. Freitagil Rumeenia kodakondsus ja ta elab Saksamaa Liitvabariigi territooriumil. Järelikult ei ole minu arvates kahtlust, et M. F. Freitagi olukord on seotud liidu õigusega. Niisugune seos on väljakujunenud kohtupraktika kohaselt „isikutel, […] kes on liikmesriigi kodanikud ja elavad seaduslikult teise liikmesriigi territooriumil“ (
22
).
51.
Peale selle, nagu Euroopa Kohus on oma kohtupraktikas kinnitanud, ei takista see, et M. F. Freitagil on ka Saksa kodakondsus, seda, et seos liidu õiguse on olemas. Nimelt on Euroopa Kohus otsustanud, et „[l]iikmesriik ei või piirata teise liikmesriigi kodakondsuse andmise tagajärgi, kehtestades lisatingimusi kodakondsuse tunnustamisele asutamislepinguga ette nähtud põhivabaduste kasutamiseks“ (
23
).
52.
Sellest tuleneb minu arvates, et M. F. Freitagi olukord kuulub liidu õiguse kohaldamisalasse.
53.
Tuleb siiski kindlaks määrata, kas asjaolu, et Saksa ametiasutus keeldus rahuldamast M. F Freitagi avaldust, et tema nime muutmist tunnustataks Saksa õiguses ja see kantaks sünniregistrisse, piirab tema õigust vabalt liikuda, mis on sätestatud ELTL artiklis 21.
54.
Selle küsimuse üle ma nüüd arutlengi, tuletades eelnevalt meelde asjassepuutuvat Euroopa Kohtu praktikat selle kohta.
Liikmesriigi kohustus tunnustada teises liikmesriigis saadud perekonnanime
Euroopa Kohtu senine praktika
55.
Tähelepanu väärivad mitu kohtuasja, mis käsitlevad Euroopa kodakondsust seoses perekonnanimega.
56.
Kohtuasja puhul, milles tehti kohtuotsus Garcia Avello (
24
), tuletan meelde, et Euroopa Kohtul tuli otsustada Belgia haldusasutuse keeldumise üle rahuldada nime muutmise avaldust, mille olid esitanud Belgias elavad lapsed, kellel oli Belgia ja Hispaania topeltkodakondsus ning kes soovisid asendada oma perekonnanime teisega „Hispaania õiguses kinnistunud tava kohaselt“ (
25
). Euroopa Kohus leidis samamoodi nagu kohtujurist Jacobs (
26
), et „on vaieldamatu, et perekonnanimede erinevus võib põhjustada isikutele nii tööalaselt kui ka eraelus tõsiseid ebamugavusi, mis tulenevad muu hulgas raskustest kasutada liikmesriigis, mille kodanikud nad on, niisuguste dokumentide õiguslikke tagajärgi, mis on väljastatud sellises teises liikmesriigis tunnustatud nimele, mille kodanikud nad samuti on“ (
27
).
57.
Analüüsides seejärel põhjuseid, mille esitasid Belgia valitsus ning Taani ja Madalmaade valitsus Belgia haldusasutuste tava põhjenduseks, oli Euroopa Kohus seisukohal, et Belgia ametiasutuse keeldumine oli ebaproportsionaalne, ja otsustas, et „[ELTL artikleid 18 ja 21] tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui […] liikmesriigi ametiasutus [keeldub] rahuldamast taotlust liikmesriigis elavate ja nii selle riigi kui ka mõne teise liikmesriigi topeltkodakondsusega alaealiste laste perekonnanime muutmiseks, kui taotluse eesmärk on see, et lapsed saaksid kanda perekonnanime, mis neil oleks teise liikmesriigi õiguse ja traditsiooni kohaselt“ (
28
).
58.
Seda käsitlusviisi kinnitati hiljem kohtuotsusega Grunkin ja Paul, (
29
) milles Euroopa Kohtul tuli otsustada Saksa ametiasutuse keeldumise üle tunnustada lapse perekonnanime, nagu see oli kindlaks määratud ja registreeritud Taanis, (
30
) kus laps, kes oli Saksa kodanik, oli sündinud ja sünnist saati elanud. Keeldumist põhjendati sellega, et EGBGB artikli 10 alusel reguleerib isiku perekonnanime selle riigi õigus, mille kodakondsus tal on, ja kuna Saksa õiguses ei ole lubatud lapsel kanda kahte perekonnanime, mis koosneb isa ja ema perekonnanimest (
31
).
59.
Ka seal oli Euroopa Kohus seisukohal, et asjaomaste isikute perekonnanimede erinevus tekitas „tõsiseid ebamugavusi“ ja et ELTL artikliga 21 „on vastuolus see, kui liikmesriigi pädevad ametiasutused keelduvad [siseriiklikku õiguse kohaselt] tunnustamast lapse sünnijärgset perekonnanime, mis on antud ja registreeritud teises liikmesriigis, kus laps on sündinud ja sünnist alates elanud, ning kui lapsel on samamoodi nagu vanematel ainult esimese liikmesriigi kodakondsus“ (
32
).
60.
On huvitav märkida, et Euroopa Kohus kohaldas seejärel sama arutluskäiku liidu kodanike liikumis- ja elukohavabaduse õiguse piirangu suhtes kohtuasjades, milles tehti kohtuotsused Sayn-Wittgenstein (
33
) ja Bogendorff von Wolffersdorff (
34
), tunnistades aga, et niisugune piirang võib olla liikmesriikide avaliku korraga seotud põhjustel põhjendatud (
35
).
61.
Seda kohtupraktikat silmas pidades käsitlen nüüd küsimust, kas esineb ELTL artiklis 21 ette nähtud liikumisvabaduse piiramine (
36
).
Liikumisvabaduse piiramise esinemine: ELTL artikkel 21
62.
Märgin kõigepealt, et isiku nimi on osa tema identiteedist ja eraelust, mille kaitse on ette nähtud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 7 ning 4. novembril 1950 Roomas allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklis 8 (
37
).
63.
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et siseriiklik õigusnorm, mis seab teatavad kodanikud ebasoodsamasse olukorda pelgalt seetõttu, et nad on kasutanud oma vabadust liikuda ja elada teises liikmesriigis, piirab igale liidu kodanikule ELTL artikli 21 lõike 1 alusel tagatud vabadusi (
38
). Euroopa Kohus on samuti otsustanud, et asjaolu, et isik, kes on kasutanud oma õigust teise liikmesriigi territooriumil vabalt liikuda ja elada, on kohustatud oma kodakondsusliikmesriigis kandma nime, mis on erinev sellest, mis on talle juba antud ja registreeritud liikmesriigis, kus ta sündis ja kus ta elab, [võib] piirata [selle] õigus[e teostamist] (
39
).
64.
Nagu käesoleva ettepaneku punktis 56 viidatud kohtupraktikast nähtub, „võivad perekonnanimedes tekkivad lahknevused põhjustada asjaosalistele […] tõsiseid ebamugavusi“. Käesoleval juhul võib asjaolu, et isikul on kaks eri nime, nimelt perekonnanimed Pavel ja Freitag, tekitada põhikohtuasja taotluse esitajale probleeme, nimelt „haldus-, töö- ja erasfääris“ (
40
). Kahtlemata on isikul, kellel on kahe liikmesriigi kodakondsus, nagu see on M. F. Freitagi puhul, konkreetne oht, et ta peab hajutama kahtluse oma identiteedi ning tema esitatud dokumentide autentsuse või nendes sisalduvate andmete tõelevastavuse suhtes, mis – nagu Euroopa Kohus on otsustanud – „kujutab […] endast asjaolu, mis võib takistada ELTL artiklist 21 tuleneva õiguse kasutamist“ (
41
).
65.
Seepärast võib asjaolu, et Saksa pädev asutus jättis rahuldamata M. F. Freitagi nime muutmise avalduse, et tunnustataks nime Pavel, nagu see on kindlaks määratud ja registreeritud Rumeenias, s.o liikmesriigis, mille kodakondsus tal samuti on, üksnes EGBGB artikli 48 alusel, mis näeb ette õiguse valida teises liikmesriigis omandatud nime, tingimusel et see nimi on omandatud siis, kui isikul on selles teises liikmesriigis harilik viibimiskoht, kujutada endast ELTL artikliga 21 tunnustatud vabaduste piiramist.
66.
Saksamaa valitsus tunnistab selles suhtes, et selle Saksa õigusnormiga ei püüta lahendada nime muutmise probleemi ammendavalt (
42
). Ta rõhutab siiski, et kuna Saksa õiguses on veel teisi õiguslikke aluseid nime muutmiseks asjaomase isiku taotlusel, nimelt asjassepuutuvad nime muutmise seaduse sätted (
43
), siis ei ole see õigusnorm isikute vaba liikumise takistuseks, mis võiks tekkida ebaselgusest seoses nimega.
67.
Analüüsin alljärgnevalt selle võimaluse asjakohasust.
Nime muutmise seaduse alusel nime muutmise võimaluse asjakohasus
68.
Saksamaa valitsus väidab, et „tunnustamise“ kohustuse Euroopa Kohtu praktika tähenduses (
44
) otsustav element on vastavates liikmesriigi menetlustes tehtud otsuse vastavus liidu õigusele. Järelikult ei tulene tema arvates niisugusest olukorrast nagu põhikohtuasjas ELTL artiklist 21 kohustust tunnustada Saksa õiguses ametlikult ja automaatselt M. F. Freitagi Rumeenia õiguse alusel saadud perekonnanime, ilma et kohaldataks Saksa õiguses, nimelt nime muutmise seadusega ette nähtud menetlust (
45
). See valitsus märgib peale selle, et liikmesriigi õiguses tuleb kehtestada menetlus, millega saab nime muuta, ja määrata kindlaks selleks pädev asutus (
46
).
69.
Jagan Saksamaa valitsuse seisukohta, et mõlemat Saksa õiguses ette nähtud menetlust tuleb analüüsida ELTL artikli 21 seisukohast. Põhikohtuasjale on nimelt iseloomulik asjaolu, et ühelt poolt on EGBGB artikli 48 kohaldamisala piiratud ja teiselt poolt on Saksa õigusnormis muid sätteid, millega on isikul nagu põhikohtuasja taotluse esitajal lubatud esitada nime muutmise avaldus teisele liikmesriigi ametiasutusele.
70.
Nendel tingimustel, nagu märgib õigusega komisjon, ei ole põhimõtteliselt liidu õiguse seisukohast oluline, milline on siseriiklik haldusõigusnorm või ‑menetlus, mille alusel taotluse esitaja saab oma õigused oma nime osas maksma panna. Olen sellegipoolest samal arvamusel nagu komisjon, et selleks, et Saksa õigusnorm tervikuna oleks liidu õigusega kooskõlas, ei või nime muutmise seaduses ette nähtud nime muutmise menetlus muuta ELTL artikliga 21 antud õiguste rakendamist võimatuks või ülemäära raskeks.
71.
Perekonnanime muutmist puudutavate liidu õigusnormide puudumisel tuleb seega iga liikmesriigi sisemises õiguskorras näha ette üksikasjalik menetlus liikmesriigi õiguses ette nähtud ja õigussubjektidele liidu õigusest tulenevate õiguste kaitse tagamiseks, kuid esiteks ei tohi see olla ebasoodsam kui siseriiklikus õiguskorras sätestatud õiguste puhul (võrdväärsuse põhimõte) ega teiseks muuta liidu õiguskorra alusel antud õiguste kasutamist praktikas võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte) (
47
).
72.
Küsimus, mis tekib, on seega järgmine: kas võimalust esitada nime muutmise avaldus nime muutmise seaduse artikli 1 alusel tuleb lugeda tõhususe põhimõttega kooskõlas olevaks?
73.
Ma kahtlen selles.
74.
Nagu ma käesoleva ettepaneku punktis 42 märkisin, tuleneb nime muutmise seadust käsitleva määruse punkti 27 lõike 1 sõnastusest, et nime muutmise menetlus, mis kuulub avaliku haldusõiguse alla, on erandlik. Nime muutmise seaduse § 3 lõikest 1 tuleneb, et nime on võimalik muuta ainult siis, kui see on põhjendatud mõjuva põhjusega. Seega, isegi kui Saksamaa valitsus rõhutab, et nime kandmises ebaselguse kõrvaldamine on tema hinnangul selle õigusnormi tähenduses mõjuv põhjus, tuleneb nime muutmise seadust käsitleva määruse punktist 31, et see mõjuv põhjus, kui seda võetakse arvesse, ei anna õigust nime muuta, sest pädeval asutusel on alati kaalutlusõigus avaldus rahuldamata jätta.
75.
Kohtuistungil väitis Saksamaa valitsus siiski, et asjaolu, et Saksa pädevatel asutustel on nende õigusnormide alusel kaalutlusõigus nime muutmise avaldus rahuldamata jätta, ei sea kahtluse alla taotleja õiguste teostamist ELTL artiklite 18 ja 21 alusel. Saksa haldusõiguse kohaselt nimelt peab riigiasutus alati kaalutlusõiguse teostamisel täitma oma hoolsuskohustust ega või eirata talle nimelt liidu õigusega seatud seaduslikke piire. Iga liikmesriigi ametiasutus peab oma kaalutlusõiguse hoolikalt teostamisel võtma alati arvesse liidu õigust. Järelikult, kui ametiasutus keeldub ELTL artiklite 18 ja 21 nõuete vastaselt nime muutmast, saab Saksamaal tema suhtes teostada täieliku pädevusega kontrolli. Seega tuleb selle valitsuse sõnul mõiste „mõjuv põhjus“ nime muutmise seaduse raames tõlgendamisel järgida ELTL artikleid 18 ja 21.
76.
Seda arvestades, kui – nagu väitis Saksamaa valitsus – Saksa pädevate asutuste kaalutlusõigus on ELTL artiklitega 18 ja 21 muudetud olematuks, ja sellest tulenevalt ei muuda nime muutmise seadusega ette nähtud haldusmenetlus nende artiklitega antud õiguste teostamist võimatuks või ülemäära raskeks, vastab see seega tõhususe põhimõttele, mille kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu kohus.
77.
Teen seega ettepaneku vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtule, et ELTL artikliga 21 ei ole vastuolus, et liikmesriigi ametiasutused keelduvad tunnustamast nime muutmist siseriikliku õigusnormi alusel, mis näeb ette õiguse valida teises liikmesriigis omandatud nime, tingimusel et see nimi on omandatud siis, kui isiku harilik viibimiskoht oli selles teises liikmesriigis, kui ühelt poolt teiste liikmesriigi õigusnormidega on avaldajal lubatud esitada nime muutmise avaldus teisele ametiasutusele ja teiselt poolt need õigusnormid ei muuda ELTL artikliga 21 antud õiguste teostamist võimatuks või ülemäära raskeks.
Ettepanek
78.
Kõiki esitatud põhjendusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Amtsgericht Wuppertali (Wuppertali esimese astme kohus, Saksamaa) eelotsuse küsimusele järgmiselt:
ELTL artikliga 21 ei ole vastuolus, et liikmesriigi ametiasutused keelduvad tunnustamast nime muutmist siseriikliku õigusnormi alusel, mis näeb ette õiguse valida teises liikmesriigis omandatud nime, tingimusel et see nimi on omandatud siis, kui isiku harilik viibimiskoht oli selles teises liikmesriigis, kui ühelt poolt teiste liikmesriigi õigusnormidega on avaldajal lubatud esitada nime muutmise avaldus teisele ametiasutusele ja teiselt poolt need õigusnormid ei muuda ELTL artikliga 21 antud õiguste teostamist võimatuks või ülemäära raskeks.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	BGBl. 1994 I, lk 2494, ja parandus BGBl. 1997 I, lk 1061.
(
3
)	Kohtuotsus, 14.10.2008 (C‑353/06, EU:C:2008:559).
(
4
)	Kohtuotsus, 14.10.2008, Grunkin ja Paul (C‑353/06, EU:C:2008:559, punkt 39).
(
5
)	EGBGB artikkel 48 kehtestati 23. jaanuari 2013. aasta seadusega rahvusvahelise eraõiguse eeskirjade kohandamise kohta määrusega (EL) nr 1259/2010 ja teiste rahvusvahelise eraõiguse sätete muutmise kohta (Gesetz zur Anpassung der Vorschriften des Internationalen Privatrechts an die Verordnung (EU) Nr. 1259/2010 und zur Änderung anderer Vorschriften des Internationalen Privatrechts) (BGBl. 2013 I, lk 101), mis jõustus 29. jaanuaril 2013.
(
6
)	Kohtuotsus, 14.10.2008 (C‑353/06, EU:C:2008:559).
(
7
)	Vt eelkõige kohtuotsus, 19.9.2013, Betriu Montull (C‑5/12, EU:C:2013:571, punkt 40).
(
8
)	Kohtuotsus, 14.10.2008 (C‑353/06, EU:C:2008:559).
(
9
)	Saksamaa valitsus rõhutab oma kirjalikes seisukohtades, et EGBGB artikkel 48 on kohaldatav EGBGB artikli 10 lõike 1 alusel koostoimes EGBGB artikli 5 lõikega 1, kuna ühelt poolt asjaomasel isikul on ka Saksa kodakondsus ja kuna teiselt poolt on tal kõige tihedam seos Saksamaa Liitvabariigiga, kuna tema harilik viibimiskoht on selles liikmesriigis. Vt käesoleva ettepaneku punkt 5. Peale selle tuleneb Euroopa Kohtu käsutuses olevast kohtutoimikust, et EGBGB artikli 10 lõigete 2 ja 3 kohaselt on võimalik valida nime kindlaksmääramiseks Saksa õigus nimelt siis, kui asjaomase isiku harilik viibimiskoht on Saksamaa Liitvabariigi territooriumil.
(
10
)	Kohtuotsus, 14.10.2008 (C‑353/06, EU:C:2008:559).
(
11
)	Esimene, „liikmesriigi õiguse suhtes kõige vähem sekkuv variant oli võimaldada nime muutmist [nime muutmise seadusega] ette nähtud haldusmenetluse raames“, samas kui teine variant „nägi ette materiaalõigusliku normi kehtestamise, mis võimaldaks saavutada kohustusliku tulemuse“. Vt Kohler, C., „Towards the Recognition of Civil Status in the European Union“, Yearbook of Private International Law, kd 15, 2013/2014, Sellier European Law Publishers, lk 13–30, eriti lk 21.
(
12
)	Kolmas variant „seisnes nime käsitleva kollisiooninormi, nimelt EGBGB artikli 10 muutmises nii, et võimaldada asjaomase lapse vanemal määrata lapse nime kindlaksmääramise suhtes kohaldatavaks õiguseks ühe lapsevanema hariliku viibimiskoha riigi õigus. Selle saavutamiseks oleks piisanud sellest, et muuta selle õigusnormi lõike 3 punkt 2 „kahepoolseks“, mis praeguses redaktsioonis võimaldab valida Saksa õiguse, kui ühe lapsevanema harilik viibimiskoht on Saksamaal“ (vt Kohler, C., loc. cit., lk 22). Nagu aga nähtub EGBGB artikli 48 seletuskirjast, ei näinud Saksa seadusandja ette nime reguleeriva õiguse valimiseks juba ette nähtud võimaluste laiendamist, kusjuures võimalus muuta juhul, kui nime kandja harilik viibimiskoht on Saksamaal, Saksa õiguse valimine „kahepoolseks“, oli ametlikult tagasi lükatud.
(
13
)	See õigusnorm „lisati mitte [EGBGB] peatükki „Rahvusvaheline eraõigus“, vaid järgmisesse peatükki pealkirjaga „Kohandamine“, kus see lisati EGBGB artiklile 47, mis käsitleb isiku nime muutmist, mis on omandatud välisriigi õiguse alusel, kuid mida nüüdsest reguleerib Saksa õigus“. EGBGBL artikli 47 eesmärk on „võimaldada, kui asjaomane isik seda taotleb, kohandada võõrkeeles või välisriigi õiguse või traditsiooni järgi moodustatud nime sisu või grammatilist vormi Saksa keelele või traditsioonile“. Vt Kohler, C., loc. cit., lk 22.
(
14
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 66.
(
15
)	Õiguskirjanduses rõhutatakse, et „on tõsi, et EGBGB artikli 10 lõikega 3 pakutavad võimalused valida lapse nime suhtes kohaldatavat õigust võimaldavad niisugust olukorda paljudel juhtudel vältida. Siiski ei ole mingit lahendust, kui lapsel ei ole Saksa kodakondsust ja hariliku viibimiskoha liikmesriigis omandatud nimi erineb Saksa õiguses ette nähtud nimest. Järelikult, kuna Saksa seadusandja reaktsioon poolel teel peatub, ei järgi see olulisel arvul juhtudel Euroopa Kohtu praktikat […]“. Vt Kohler, C., loc. cit., lk 22.
(
16
)	Vt selle kohta ka Saksa diplomaatiliste ja konsulaaresinduste teavitav noot Prantsusmaal nime muutmise haldusmenetluse kohta.
(
17
)	Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punktid 8 ja 13.
(
18
)	Kohtuotsused, 11.7.2002, D’Hoop (C‑224/98, EU:C:2002:432, punkt 27); 12.5.2011, Runevič-Vardyn ja Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, punkt 59) ja 2.6.2016, Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, punkt 28).
(
19
)	Kohtuotsused, 20.9.2001, Grzelczyk (C‑184/99, EU:C:2001:458, punkt 31); 12.5.2011, Runevič-Vardyn ja Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, punktid 60 ja 61) ja 2.6.2016, Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, punktid 29 ja 30).
(
20
)	Kohtuotsused, 20.9.2001, Grzelczyk (C‑184/99, EU:C:2001:458, punkt 33); 12.5.2011, Runevič-Vardyn ja Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, punkt 62) ja 2.6.2016, Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, punkt 31).
(
21
)	Kohtuotsused, 2.10.2003, Garcia Avello (C‑148/02, EU:C:2003:539, punkt 25); 14.10.2008, Grunkin ja Paul (C‑353/06, EU:C:2008:559, punkt 16); 22.12.2010, Sayn-Wittgenstein (C‑208/09, EU:C:2010:806, punktid 38 ja 39); 12.5.2011, Runevič-Vardyn ja Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, punkt 63) ja 2.6.2016, Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, punkt 32).
(
22
)	Kohtuotsus, 2.10.2003, Garcia Avello (C‑148/02, EU:C:2003:539, punkt 27).
(
23
)	Kohtuotsused, 7.7.1992, Micheletti jt (C‑369/90, EU:C:1992:295, punkt 10) ja 2.10.2003, Garcia Avello (C‑148/02, EU:C:2003:539, punkt 28).
(
24
)	Kohtuotsus, 2.10.2003 (C‑148/02, EU:C:2003:539).
(
25
)	Kohtuotsus, 2.10.2003, Garcia Avello (C‑148/02, EU:C:2003:539, punkt 15). Faktiliste asjaolude toimumise ajal moodustati „abielupaari laste nimi nende isa esimesest perekonnanimest ja ema esimesest perekonnanimest“.
(
26
)	Vt kohtujuristi ettepanek, Jacobs, kohtuasi Garcia Avello (C‑148/02, EU:C:2003:311), punkt 56.
(
27
)	Kohtuotsus, 2.10.2003, Garcia Avello (C‑148/02, EU:C:2003:539, punkt 36).
(
28
)	Kohtuotsus, 2.10.2003, Garcia Avello (C‑148/02, EU:C:2003:539, punkt 45).
(
29
)	Kohtuotsus, 14.10.2008 (C‑353/06, EU:C:2008:559).
(
30
)	Laps oli saanud Taani õiguse alusel kaks nime „Grunkin-Paul“, mis oli moodustatud isa ja ema perekonnanimedest ja mis oli kantud ka tema Taani sünniakti.
(
31
)	Kohtuotsus, 14.10.2008, Grunkin ja Paul (C‑353/06, EU:C:2008:559, punkt 7).
(
32
)	Kohtuotsus, 14.10.2008, Grunkin ja Paul (C‑353/06, EU:C:2008:559, punkt 39). Seevastu kohtuasjas, milles tehti 12. mai 2011. aasta kohtuotsus Runevič-Vardyn ja Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291), piiritles Euroopa Kohus mõiste „tõsised ebamugavused“ ja otsustas, et „liikmesriigi pädevate asutuste poolne, siseriiklikel normidel põhinev keeldumine muuta muu liikmesriigi kodanikust liidu kodaniku abielutunnistust, et selle kodaniku eesnimed oleks sellel tunnistusel transkribeeritud niisuguste diakriitiliste märkidega, nagu tema päritoluriigi väljastatud perekonnaseisuaktides ning kujul, mis järgib viimati nimetatud riigi riigikeele õigekirjareegleid, ei kujuta endast niisuguses olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ELTL artikliga 21 kõigile liidu kodanikele tagatud vabaduste piiramist“ (punkt 82).
(
33
)	Kohtuotsus, 22.12.2010 (C‑208/09, EU:C:2010:806). See kohtuasi puudutas juhtumit, kus keelduti tunnustamast Austria kodaniku perekonnanime, nagu see oli kindlaks määratud Saksamaal, tema elukohaliikmesriigis, tema lapsendamisel Saksa kodaniku poolt, kellel oli aadlitiitel, mis ei olnud Austrias põhiseadusliku õiguse alusel lubatud.
(
34
)	Kohtuotsus, 2.6.2016 (C‑438/14, EU:C:2016:401). See kohtuasi puudutas juhtumit, kus Saksa ametiasutus keeldus tunnustamast Saksa ja Inglise topeltkodakondsusega kodaniku nime, mille see isik oli omandanud Ühendkuningriigis vabal valikul ja mis sisaldas mitut aadlitiitli elementi, mis ei olnud Saksa õiguses lubatud.
(
35
)	Tuleb märkida, et kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus, 2.6.2016, Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401), kõne all olnud Saksa õigusnorm erines Austria õigusnormidest, mida analüüsiti kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus, 22.12.2010, Sayn-Wittgenstein (C‑208/09, EU:C:2010:806), selle poolest, et Saksa õigusnormis ei olnud ette nähtud ranget aadlitiitlite kasutamise ja edasiandmise keeldu, nii et neid võis kasutada nime lahutamatu osana. Euroopa Kohus oli siiski seisukohal, et esimeses kohtuasjas tuli teisalt möönda, et Saksamaal tehtud põhiseadusliku valiku kontekstis võis Saksa õigusnormi kui ELL artikli 4 lõikes 2 mainitud rahvusliku identiteedi elementi arvesse võtta isikutele liidu õigusega tagatud õigust vabalt liikuda põhjendava tegurina (kohtuotsus, 2.6.2016, Bogendorff von Wolffersdorff, C‑438/14, EU:C:2016:401, punkt 64).
(
36
)	Tuletan meelde, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et kuna ELTL artikkel 21 ei näe ette üksnes õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil, vaid ka igasuguse kodakondsusel põhineva diskrimineerimise keeldu, tuleb põhikohtuasja taotluse esitaja olukorda käsitleda üksnes seda sätet arvestades. Vt analoogia alusel kohtuotsused, 12.5.2011, Runevič‑Vardyn ja Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, punkt 65) ja 2.6.2016, Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, punkt 34).
(
37
)	Vt kohtuotsused, 22.12.2010, Sayn-Wittgenstein (C‑208/09, EU:C:2010:806, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika); 12.5.2011, Runevič-Vardyn ja Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, punkt 66) ja 2.6.2016, Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, punkt 35).
(
38
)	Kohtuotsused, 14.10.2008, Grunkin ja Paul (C‑353/06, EU:C:2008:559, punkt 21); 22.12.2010, Sayn-Wittgenstein (C‑208/09, EU:C:2010:806, punkt 53); 12.5.2011, Runevič-Vardyn ja Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, punkt 68) ja 2.6.2016, Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, punkt 36).
(
39
)	Kohtuotsused, 14.10.2008, Grunkin ja Paul (C‑353/06, EU:C:2008:559, punkt 22) ja 22.12.2010, Sayn-Wittgenstein (C‑208/09, EU:C:2010:806, punkt 54).
(
40
)	Vt selle kohta kohtuotsused, 12.5.2011, Runevič-Vardyn ja Wardyn (C 391/09, EU:C:2011:291, punkt 76) ja 2.6.2016, Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, punkt 38).
(
41
)	Vt kohtuotsus, 22.12.2010, Sayn-Wittgenstein (C‑208/09, EU:C:2010:806, punkt 70). Vt samuti kohtuotsus, 2.6.2016, Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, punkt 40).
(
42
)	Vt ka käesoleva ettepaneku punkt 39. Selles suhtes tuleb märkida, et Saksa õiguskirjanduse kohaselt on EGBGB artikkel 48 Saksa seadusandja „minimalistlik vastus“ Euroopa Kohtu praktikast tulenevatele nõuetele. Selle teooria kohaselt tuleneb selle õigusnormi ettevalmistavatest materjalidest, et Bundesrat (liidunõukogu, Saksamaa) oli oma seisukohavõtus märkinud, et ta ei nõustu föderaalvalitsuse ettepanekuga, rõhutades, et Euroopa Kohtu praktika nõuab reageerimist mitte materiaalõiguse, vaid rahvusvahelise eraõiguse tasandil. Nimelt tuleks huvist vältida „lonkavaid“ olukordi ja jõuda õigusnormini, mida perekonnaseisuametid saavad õigesti rakendada, lahendust otsida EGBGB artikli 10 kontekstis. Lisaks koostab liidunõukogu selle kohaselt nimekirja küsimustest, mis jäid föderaalvalitsuse poolt välja pakutud lahendusega lahtiseks. Vt selle kohta, Kohler, C., „La reconnaissance de situations juridiques dans l’Union européenne: le cas du nom patronymique“, La reconnaissance des situations en droit international privé, Paul Lagarde’i juhtimisel, Actes du colloque international de la Haye, 18. jaanuar 2013, Éditions Pedone, 2013, lk 75.
(
43
)	Selle kohta paluti M. F. Freitagil teatada Euroopa Kohtule, kas ta oli esitanud nime muutmise avalduse nime muutmise seaduse alusel ja kui see nii oli, siis mis vastus sellele avaldusele anti. M. F. Freitag vastas sellele küsimusele eitavalt ja selgitas, et ühel vestlusel Wuppertali perekonnaseisuametis oli talle selgitatud, et tema puhul ei ole nime muutmise menetlus võimalik põhjusel, et ta oli saanud nime Freitag Rumeenia kohtuotsusega (vt 21. mail 1997 Brașovi piirkonnakohtus tsiviilasjas tehtud kohtuotsus nr 458/s). Nii ei saa kohtuotsust haldusotsusega tühistada. Kohtuistungil avaldas Saksamaa valitsus kahtlust M. F. Freitagilt saadud teabe asjakohasuses. Selle valitsuse hinnangul ei ole asjaolu, kas nimi, mis on isikul teises liikmesriigis, on saadud perekonnaõiguse alusel esitatud avalduse alusel, haldusmenetluses, kohtuotsusega või riigi aktiga, oluline selleks, et avaldus nime muutmise seaduse alusel vastu võtta.
(
44
)	Õigusteoorias on meelde tuletatud, et terminit „tunnustamine“, nagu see tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, ei tule mõista nii, et see tähendab näiteks kohtuotsuste tunnustamist. Selle termini all peetakse seevastu silmas „menetlust, millega vastuvõttev liikmesriik aktsepteerib perekonnanime sellisena, nagu see on teises [päritolu]liikmesriigis, ja loobub ise selle õiguspärasuse suhtes seisukoha võtmisest. Sestap on tunnustamise esemeks isiku nimega teises liikmesriigis seonduv õiguslik olukord“. Vt Kohler, C., loc. cit., lk 71. Vt selle kohta ka Mayer, P., „La reconnaissance: notions et méthodes“, La reconnaissance des situations en droit international privé, op. cit., lk 27–33.
(
45
)	Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punkt 41.
(
46
)	Tuletan siinkohal meelde, et EGBGB artiklis 48 on sätestatud, et „[…] [n]ime valik kehtib tagasiulatuvalt alates teise liikmesriigi perekonnaseisuregistrisse kandmisest, välja arvatud juhul, kui isik teatab avalduses sõnaselgelt, et nime valik hakkab kehtima ainult tuleviku suhtes. Avaldus peab olema notariaalselt kinnitatud või tõestatud. […]“ Seevastu, nagu Saksamaa valitsus kohtuistungil kinnitas, ei ole nime muutmise seaduses ette nähtud nime muutmise menetlus tagasiulatuv, mis – nagu komisjon kohtuistungil samuti meelde tuletas – ei ole liidu õigusega vastuolus, kuna sellest ei tulene tagasiulatuva jõu kohustust.
(
47
)	Vt eelkõige analoogia alusel kohtuotsus, 12.9.2006, Eman ja Sevinger (C‑300/04, EU:C:2006:545, punkt 67).