62023CJ0322
TIESAS SPRIEDUMS (septītā palāta)
2024. gada 17. oktobrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Direktīva 1999/70/EK – UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku – 4. klauzula – Publiskais sektors – Pedagogi – Uz noteiktu laiku nodarbinātu darba ņēmēju pieņemšana darbā civildienesta ierēdņa amatā, pamatojoties uz atlases procedūru, kas balstīta uz kvalifikāciju – Darba stāža noteikšana – Saskaņā ar darba līgumiem uz noteiktu laiku nostrādāto laikposmu daļēja ņemšana vērā – Vērā neņemtā darba stāža vēlāka ieskaitīšana – Ietekmes uz diskriminācijas esamības novērtējumu neesamība
Lietā C‑322/23 [Lufoni] (
i
)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Tribunale di Lecce (Lečes tiesa, Itālija) iesniegusi ar 2023. gada 22. maija lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 24. maijā, tiesvedībā
ED
pret
Ministero dell’Istruzione e del Merito,
Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS),
TIESA (septītā palāta)
šādā sastāvā: pirmās palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen], kas pilda septītās palātas priekšsēdētāja pienākumus, piektās palātas priekšsēdētāja M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún] (referente) un tiesnesis J. Pasers [J. Passer],
ģenerāladvokāte: J. Kokote [J. Kokott],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) vārdā – C. D’Aloisio, E. De Rose, E. Sciplino un A. Sgroi, avvocati,
–
Itālijas valdības vārdā – G. Palmieri, pārstāve, kurai palīdz L. Fiandaca un F. Sclafani, avvocati dello Stato,
–
Eiropas Komisijas vārdā – D. Recchia un F. Van Schaik, pārstāves,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku (turpmāk tekstā – “pamatnolīgums”), kas ietverts pielikumā Padomes Direktīvai 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV 1999, L 175, 43. lpp.), 4. klauzulu.
2
Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp ED, no vienas puses, un Ministero dell’Istruzione e del Merito (Izglītības un nopelnu ministrija, Itālija) un Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) (Valsts sociālā nodrošinājuma aģentūra (INPS), Itālija), no otras puses, par to, kā ED pieņemšanas darbā par pedagogu, kurš ir valsts ierēdnis, datumā aprēķināms darba stāžs, ko viņš ieguvis kā pedagogs, kurš nav valsts ierēdnis, noslēdzot virkni darba līgumu uz noteiktu laiku.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
Pamatnolīguma 3. klauzulā ir noteikts:
“Šajā nolīgumā jēdziens:
1.
“noteikta laika darba ņēmējs” ir persona, kurai ir darba līgums vai darba attiecības, ko savā starpā tieši noslēdzis darba devējs un darba ņēmējs, kur darba līguma vai darba attiecību izbeigšanu nosaka tādi objektīvi apstākļi kā noteikta termiņa iestāšanās, konkrēta uzdevuma izpilde vai konkrēta gadījuma iestāšanās;
2.
“salīdzināmais pastāvīgais darba ņēmējs” ir darba ņēmējs, kam tajā pašā uzņēmumā ir darba attiecības vai darba līgums uz nenoteiktu laiku un kas nodarbināts tajā pašā vai līdzīgā profesijā, pienācīgi ņemot vērā kvalifikācijas/iemaņas. Ja tajā pašā uzņēmumā nav salīdzināmā pastāvīgā darba ņēmēja, salīdzināšanu izdara, atsaucoties uz piemērojamo kolektīvo līgumu vai, ja nav piemērojama kolektīvā līguma, saskaņā ar valsts tiesību aktiem, kolektīvajiem līgumiem vai praksi.”
4
Pamatnolīguma 4. klauzulas 1.–4. punkts ir formulēts šādi:
“1.
Darba nosacījumi, ko piemēro noteikta laika darba ņēmējiem, neskatoties uz to, ka ar viņiem slēgts līgums vai darba attiecības uz noteiktu termiņu, nav mazāk izdevīgi par tiem, ko piemēro salīdzināmiem pastāvīgajiem darba ņēmējiem, ja vien atšķirīgiem nosacījumiem nav objektīva pamata.
[..]
4.
Darba stāža kritēriji attiecībā uz īpašiem darba nosacījumiem ir vienādi gan noteikta laika darba ņēmējiem, gan pastāvīgiem darba ņēmējiem, ja vien atšķirīgi darba stāža kritēriji nav objektīvi pamatoti.”
Itālijas tiesības
Leģislatīvais dekrēts Nr. 297/1994
5
1994. gada 16. aprīļadecreto legislativo n
o 297 – Approvazione del testo unico delle disposizioni legislative vigenti in materia di istruzione, relative alle scuole di ogni ordine e grado (Leģislatīvais dekrēts Nr. 297, ar ko apstiprina vienotu piemērojamo tiesību normu tekstu attiecībā uz pedagoģisko darbību un uz visu veidu un visu līmeņu skolām; 1994. gada 19. maijaGURI Nr. 115, kārtējais pielikums Nr. 79), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Leģislatīvais dekrēts Nr. 297/1994), 485. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Vidusskolu un mākslas skolu pedagoģiskajam personālam minētajās valsts skolās un tām pielīdzinātās skolās, tostarp ārvalstīs, nostrādātais laiks pedagoga, kurš nav ierēdnis, statusā juridiskiem un ekonomiskiem mērķiem tiek atzīts par pedagoga, kurš ir ierēdnis, statusā nostrādātu laiku pilnā apmērā – par pirmajiem četriem gadiem un divu trešdaļu apmērā – par turpmākajiem gadiem, savukārt tikai ekonomiskiem mērķiem – atlikušās trešdaļas apmērā. No šīs atzīšanas izrietošās ekonomiskās tiesības tiek saglabātas un ņemtas vērā visos nākamajos atalgojuma līmeņos pēc tā, kas piešķirts šīs atzīšanas dienā.”
6
Šī leģislatīvā dekrēta 489. panta 1. punktā ir noteikts:
“Iepriekšējos pantos minētās atzīšanas nolūkā pedagoga amatā nostrādātais laiks ir attiecināms uz visu mācību gadu, ja tā ilgums atbilst tam, kāds attiecīgā laikposmā spēkā esošajā izglītības sistēmā paredzēts mācību gada validēšanai.”
Likums Nr. 124/1999
7
Saskaņā ar 1999. gada 3. maijalegge n. 124 – Disposizioni urgenti in materia di personale scolastico (Likums Nr. 124, ar ko pieņem neatliekamus pasākumus skolu darbinieku jomā; 1999. gada 10. maijaGURI Nr. 107), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Likums Nr. 124/1999”), 11. panta 14. punktu:
“[Leģislatīvā dekrēta Nr. 297/1994] 489. panta 1. punkts jāsaprot tādējādi, ka pedagoga, kurš nav ierēdnis, statusā nostrādātais laiks kopš 1974.–1975. gada tiek uzskatīts par viņa nodarbinātību visa mācību gada garumā, ja viņš ir nodarbināts vismaz 180 dienas vai nepārtraukti no 1. februāra līdz skolēnu galīgās novērtēšanas darbību beigām.”
Prezidenta dekrēts Nr. 399/1988
8
1988. gada 23. augustadecreto del Presidente della Repubblica n. 399 – Norme risultanti dalla disciplina prevista dall’accordo per il triennio 1988-1990 del 9 giugno 1988 relativo al personale del comparto scuola (Republikas prezidenta dekrēts Nr. 399 par noteikumiem, kas izriet no 1988. gada 9. jūnija Nolīguma 1988.–1990. gadam par skolu personālu; 1988. gada 10. septembraGURI Nr. 213, kārtējais pielikums Nr. 85; turpmāk tekstā – “prezidenta dekrēts Nr. 399/1988) 4. panta 3. punktā ir noteikts:
“Pēc 16. darba gada vidusskolu augstākā posma skolotājiem, kam ir universitātes diploms, un pēc 18. darba gada administratīviem koordinatoriem, pirmsskolas un pamatskolu skolotājiem, vidusskolu pirmā posma skolotājiem un vidusskolu augstākā posma skolotājiem, kuriem ir augstskolas diploms, pēc 20. darba gada palīgdarbiniekiem un asistentiem, pēc 24. darba gada mūzikas konservatoriju un akadēmiju pasniedzējiem darba stāžs, kas tiek ņemts vērā tikai ekonomiskos nolūkos, pilnībā tiek izmantots vēlākai klasificēšanai atalgojuma skalā.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
9
ED no 1996./1997. līdz 1998./1999., no 2000./2001. līdz 2009./2010. un no 2011./2012. līdz 2014./2015. mācību gadam strādāja par pedagogu vidusskolas augstākajā posmā, pamatojoties uz vairākiem uz noteiktu laiku noslēgtiem līgumiem; vēlāk – no 2015. gada 1. septembra – viņš ieguva pedagoga, kurš ir ierēdnis, statusu uz nenoteiktu laiku, izmantojot tādu darbā pieņemšanas procedūru, kas balstīta uz kvalifikāciju.
10
Šīs iecelšanas ierēdņa amatā laikā juridiskos un ekonomiskos nolūkos saskaņā ar piemērojamo valsts tiesisko regulējumu, pamatojoties uz darba līgumiem uz noteiktu laiku, ED atzītais darba stāžs bija 10 gadi, 5 mēneši un 10 darba dienas.
11
Uzskatot, ka, aprēķinot šo darba stāžu, nav ievērota pamatnolīguma 4. klauzula, jo tajā nav ņemts vērā viss darba stāžs, ko viņš bija nostrādājis pirms iecelšanas ierēdņa amatā, ED 2021. gada 22. aprīlī cēla prasību Tribunale di Lecce (Lečes tiesa, Itālija), kas ir iesniedzējtiesa, lūdzot atzīt, ka saskaņā ar minētajiem darba līgumiem uz noteiktu laiku nostrādātais darba stāžs ir 10 gadi, 10 mēneši un 17 dienas.
12
Attiecībā uz valsts tiesiskajā regulējumā paredzēto darba stāža aprēķināšanas sistēmu šī tiesa norāda, pirmkārt, ka Likuma Nr. 124/1999 11. panta 14. punktā paredzēts, ka tad, ja attiecīgajā mācību gadā pedagoga, kurš nav ierēdnis, statusā nostrādātais laiks, ir vismaz 180 dienas vai arī viņš nodarbināts no 1. februāra līdz skolēnu galīgās novērtēšanas darbību beigām, uzskata, ka viņš ir nostrādājis veselu mācību gadu. Savukārt, ja nostrādātais laiks neatbilst nevienam no šiem diviem nosacījumiem, tas netiek ņemts vērā.
13
Tādējādi no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka attiecībā uz ED 2000./2001., 2011./2012. un 2012./2013. mācību gads netika ņemts vērā, jo šajos mācību gados viņa nodarbinātības ilgums neatbilda Likuma Nr. 124/1999 11. panta 14. punktā paredzētajiem nosacījumiem.
14
Otrkārt, pēc tam, kad nostrādātais darba laiks aprēķināts atbilstoši šī sprieduma 12. punktā minētajiem noteikumiem, šis ilgums saskaņā ar Leģislatīvā dekrēta Nr. 297/1994 485. pantu tiekot pilnībā ņemts vērā par pirmajiem četriem gadiem, savukārt attiecībā uz nākamajiem gadiem tas tiekot ņemts vērā divu trešdaļu apmērā juridiskos un ekonomiskos nolūkos. It īpaši pēc 16. darba gada vidusskolas augstākā posma pedagogiem, kuriem ir universitātes diploms, atlikusī trešdaļa tiekot ņemta vērā ekonomiskos nolūkos, proti, vēlākai klasificēšanai atalgojuma līmenī, atbilstoši Prezidenta dekrēta Nr. 399/1988 4. panta 3. punktā paredzētajai atalgojuma skalai.
15
Iesniedzējtiesa piebilst, ka Prezidenta dekrēta Nr. 399/1988 4. panta 3. punktam ir īpaša nozīme pamatlietas atrisināšanā, jo saskaņā ar šo tiesību normu ekonomiskos nolūkos, proti, nolūkos, saistībā ar kuriem ir šis strīds, esot iespējams ieskaitīt to darba stāža daļu, kas nav ņemta vērā, ieceļot attiecīgo personu ierēdņa amatā. Personām, kas ir tādā pašā situācijā kā ED, visa nostrādātā laika par pedagogu, kurš nav ierēdnis, atzīšana tādējādi tiekot nevis izslēgta, bet tikai pārcelta uz 16. darba gadu.
16
Iesniedzējtiesa norāda, ka 2018. gada 20. septembra spriedumā Motter (C‑466/17, turpmāk tekstā – “spriedums Motter, EU:C:2018:758), kas attiecās uz pamatlietā aplūkoto darba stāža aprēķināšanas sistēmu, Tiesa nav ņēmusi vērā it īpaši Prezidenta dekrēta Nr. 399/1988 4. panta 3. punktu, jo iesniedzējtiesas nolēmumā lietā, kurā pasludināts šis spriedums, šī tiesību norma nav minēta. Iesniedzējtiesa uzskata, ka tādēļ šajā gadījumā nepieciešams uzdot Tiesai jaunus prejudiciālus jautājumus, pilnīgāk izklāstot tiesisko regulējumu.
17
Tā arī precizē, ka elementi, uz kuriem Tiesa atsaucās tajā pašā spriedumā attiecībā uz konkrēto situāciju salīdzināmību un Itālijas valdības izvirzīto objektīvo pamatojumu, ir attiecināmi uz šo lietu.
18
Turklāt Corte suprema di cassazione (Augstākā kasācijas tiesa, Itālija) 2019. gada 28. novembra spriedumā Nr. 31149, kas pasludināts, pamatojoties uz spriedumu Motter, esot nospriedusi, ka Leģislatīvā dekrēta Nr. 297/1994 485. pants ir pretrunā pamatnolīguma 4. klauzulai un ka līdz ar to 485. panta piemērošana būtu jāizslēdz, kad uz noteiktu laiku darbā pieņemto pedagogu, kuri pēc tam tiek iecelti ierēdņa amatā, darba stāžs, kas aprēķināts saskaņā ar šī leģislatīvā dekrēta, kurš papildināts ar Likuma Nr. 124/1999 11. panta 14. punktu, 485. pantā, kā arī 489. pantā paredzētajiem kritērijiem, ir mazāks par darba stāžu, kāds tiktu atzīts pedagogam, kurš atrodas salīdzināmā situācijā un kurš kopš pieņemšanas darbā ir nodarbināts uz nenoteiktu laiku.
19
Corte suprema di cassazione (Augstākā kasācijas tiesa) tādējādi esot nospriedusi, ka diskriminācijas esamība jāizvērtē, ieinteresētās personas iecelšanas ierēdņa amatā datumā salīdzinot darba stāžu, kas izriet no aprēķina, kāds paredzēts katrā no abām iepriekšējā punktā minētajām aprēķina sistēmām, lai izvēlētos visizdevīgāko sistēmu.
20
Šajā gadījumā ED, piemērojot Corte suprema di cassazione (Augstākā kasācijas tiesa) izstrādātos principus, lūdza, lai viņam atzītais darba stāžs būtu 10 gadi, 10 mēneši un 17 dienas, proti, par 5 mēnešiem un 7 dienām ilgāks darba stāžs nekā tas, kas viņam atzīts.
21
Iesniedzējtiesa norāda, ka saskaņā ar aprēķina sistēmu, uz kuru atsaucas ED, viņš tostarp zaudējot Prezidenta dekrēta Nr. 399/1988 4. panta 3. punktā paredzētās tiesības uz to, ka pēc 16. darba gada beigām viņam tikai ekonomiskiem mērķiem piešķirtais darba stāžs tiktu palielināts par 3 gadiem, 2 mēnešiem un 20 dienām.
22
Tādējādi apstākļa – ka saskaņā ar Corte suprema di cassazione (Augstākā kasācijas tiesa) judikatūru noteicošais brīdis, lai izvērtētu, vai pastāv diskriminācija atbilstoši pamatnolīguma 4. klauzulai, ir iecelšanas ierēdņa amatā brīdis – sekas praktiski ir tādas, ka ED tiek piešķirts aptuveni 5 mēnešu darba stāža palielinājums, bet tiek liegta iepriekšējā punktā minētā papildu darba stāža atzīšana.
23
Līdz ar to iesniedzējtiesa uzskata, ka no Corte suprema di cassazione (Augstākā kasācijas tiesa) judikatūras izrietošā darba stāža aprēķināšanas sistēma rada lielāku atšķirīgu attieksmi starp noteikta laika darba ņēmējiem un pastāvīgajiem darba ņēmējiem, kuri atrodas salīdzināmās situācijās, nekā Leģislatīvā dekrēta Nr. 297/1994 485. pantā paredzētā darba stāža aprēķināšanas sistēma, uz kuras diskriminējošo raksturu ir norādījusi šī pēdējā minētā tiesa, un tas varētu būt pretrunā principiem, kurus Tiesa ir izstrādājusi 2012. gada 18. oktobra spriedumā Valenza u.c. (no C‑302/11 līdz C‑305/11, EU:C:2012:646).
24
Tāpēc iesniedzējtiesa jautā, vai Prezidenta dekrēta Nr. 399/1988 4. panta 3. punktā paredzētā darba stāža ieskaitīšana var būt objektīvs pamatojums atšķirīgajai attieksmei, kas tiek uzskatīta par pretēju pamatnolīguma 4. klauzulai.
25
Tomēr šī tiesa būtībā šajā ziņā uzsver, ka šī darba stāža ieskaitīšana saskaņā ar minēto 4. panta 3. punktu var tikt uzskatīta par nenoteiktu nākotnes faktu, kas saistīts ar katras personas konkrētajiem faktiskajiem apsvērumiem.
26
Šādos apstākļos Tribunale di Lecce (Lečes tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [pamatnolīguma] 4. klauzula pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā Leģislatīvā dekrēta Nr. 297/1994 485. un 489. pants, Likuma Nr. 124/1999 11. panta 14. punkts un Prezidenta dekrēta Nr. 399/1988 4. panta 3. punkts, kuros, ņemot vērā minēto 11. panta 14. punktu, pirms pieņemšanas pastāvīgā darbā pastāvošā darba stāža ņemšana vērā pilnā apmērā ir paredzēta tikai par pirmajiem četriem gadiem un par turpmākajiem gadiem – divu trešdaļu apmērā juridiskiem un ekonomiskiem mērķiem, savukārt atlikušās trešdaļas apmērā tikai ekonomiskiem mērķiem un pēc tam, kad ir sasniegts noteikts darba stāžs, kas paredzēts Prezidenta dekrēta Nr. 399/1988 4. panta 3. punktā?
2)
Vai, izvērtējot diskriminācijas esamību saskaņā ar [pamatnolīguma] 4. klauzulu, valsts tiesai katrā ziņā ir jāņem vērā tikai pirms pieņemšanas pastāvīgā darbā pastāvošais darba stāžs, kas tika atzīts darbā pieņemšanas brīdī, vai arī, gluži pretēji, ir jāņem vērā visu tiesību aktu kopums, kas attiecas uz šī darba stāža noteikšanu, un tātad arī noteikumi, ar kuriem laikposmā pēc pieņemšanas pastāvīgā darbā darba stāža ņemšana vērā pilnā apmērā ir paredzēta tikai ekonomiskiem mērķiem?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pieņemamību
27
Itālijas valdība apgalvo, ka prejudiciālie jautājumi ir nepieņemami, jo atbilde uz tiem nerada nekādas šaubas, it īpaši, ņemot vērā spriedumu lietā Motter. Turklāt pirmais jautājums esot hipotētisks, jo tas atspoguļojot iesniedzējtiesas nepiekrišanu Corte suprema di cassazione (Augstākā kasācijas tiesa) judikatūrai un valsts tiesību sistēmā esot paredzēti līdzekļi šādu nesaskaņu novēršanai.
28
Šajā ziņā no pastāvīgās judikatūras izriet, ka saistībā ar LESD 267. pantā noteikto procedūru tikai valsts tiesa, kura iztiesā lietu un kurai jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, ir tā, kas, ņemot vērā lietas īpatnības, var noteikt, vai prejudiciālais nolēmums ir vajadzīgs, lai šī tiesa varētu pieņemt nolēmumu, un vai Tiesai uzdotie jautājumi ir atbilstīgi. Tāpēc, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir jālemj (spriedums, 2023. gada 9. marts, Vapo Atlantic, C‑604/21, EU:C:2023:175, 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
29
Šajā gadījumā, pirmkārt, jāatgādina, ka katrā ziņā valsts tiesai nekādi nav aizliegts uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu, uz kuru, vienas no pamatlietas pusēm ieskatā, atbilde nerada nekādas pamatotas šaubas. Tādējādi, pat pieņemot, ka tas tā būtu, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kurā ietverti šie jautājumi, tomēr nekļūst nepieņemams (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 9. marts, Vapo Atlantic, C‑604/21, EU:C:2023:175, 33. punkts un tajā minētā judikatūra).
30
Otrkārt, iesniedzējtiesa norāda iemeslus, kuru dēļ tās ieskatā atbilde uz uzdotajiem jautājumiem ir nepieciešama pamatlietas atrisināšanai. Šajā ziņā tā apgalvo, ka tai ir šaubas, vai secinājumi, kurus Corte suprema di cassazione (Augstākā kasācijas tiesa) izdarījusi no sprieduma Motter, atbilst Tiesas judikatūrai. Tā piebilst, ka šajā spriedumā Tiesa nav ņēmusi vērā visus pamatlietā aplūkotā valsts tiesiskā regulējuma aspektus un ka pastāv šaubas par pamatnolīguma 4. klauzulas interpretāciju tādās situācijās kā ED situācija. Tādējādi pirmajā jautājumā izvirzītā problēma nav hipotētiska.
31
Tātad prejudiciālie jautājumi ir pieņemami.
Par lietas būtību
32
Ar prejudiciālajiem jautājumiem, kuri jāizvērtē kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai pamatnolīguma 4. klauzula jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā darba ņēmēja darba stāža atzīšanas mērķiem brīdī, kad viņš tiek iecelts ierēdņa amatā, nostrādātā laika, kas pārsniedz četrus gadus, ņemšana vērā ir ierobežota līdz divām trešdaļām uz noteiktu laiku nostrādā laika, tostarp tad, ja pēc noteikta skaita nostrādāto gadu atlikusī trešdaļa nostrādātā laika tiek ieskaitīta tikai ekonomiskos nolūkos.
33
Šajā ziņā jāatgādina, ka pamatnolīguma – kuram ir tieša iedarbība – 4. klauzulas 1. punktā noteikts aizliegums darba ņēmējiem uz noteiktu laiku paredzēt mazāk labvēlīgus darba nosacījumus nekā salīdzināmiem darba ņēmējiem uz nenoteiktu laiku tikai tādēļ vien, ka tie strādā uz noteiktu laiku, ja vien atšķirīgajai attieksmei nav objektīva pamata. 4. klauzulas 4. punktā noteikts tas pats aizliegums attiecībā uz darba stāža kritērijiem, kas attiecas uz īpašiem darba nosacījumiem (spriedums, 2023. gada 30. novembris, Ministero dell’Istruzione un INPS, C‑270/22; turpmāk tekstā – “spriedums Ministero dell’Istruzione un INPS, EU:C:2023:933, 52. un 53. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
34
Turklāt Tiesa jau ir nospriedusi, ka tādi noteikumi kā pamatlietā par dienesta laikposmiem, kas jānostrādā, lai [darba ņēmēju] varētu klasificēt atalgojuma kategorijā, ietilpst jēdzienā “darba nosacījumi” tās pašas 4. klauzulas izpratnē (spriedums Ministero dell’Istruzione un INPS, 55. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
35
Līdz ar to, lai atbildētu uz uzdotajiem jautājumiem, jāpārbauda, vai tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā rada atšķirīgu attieksmi pamatnolīguma 4. klauzulas izpratnē, un pēc tam vajadzības gadījumā jānosaka, vai šādu atšķirīgu attieksmi var attaisnot objektīvs pamats šīs klauzulas izpratnē.
36
Pirmām kārtām, attiecībā uz jautājumu, vai pamatlietā aplūkotais valsts tiesiskais regulējums rada atšķirīgu attieksmi pamatnolīguma 4. klauzulas izpratnē, jānorāda, ka iesniedzējtiesas nolēmumā ir atsauce uz Leģislatīvā dekrēta Nr. 297/1994 485. panta 1. punktu un 489. panta 1. punktu, Likuma Nr. 124/1999 11. panta 14. punktu, kā arī Prezidenta dekrēta Nr. 399/1988 4. panta 3. punktu.
37
Leģislatīvā dekrēta Nr. 297/1994 485. panta 1. punkts tika aplūkots lietā, kurā pasludināts spriedums Motter.
38
Iesniedzējtiesa apgalvo, ka šajā lietā Tiesas rīcībā nebija pilnīgs tiesiskais regulējums, tāpēc tā nolēma iesniegt šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu. Šajā kontekstā tā atsaucas uz citām šī sprieduma 36. punktā minētajām tiesību normām.
39
Šajā ziņā jānorāda, ka iesniedzējtiesas minētie iemesli šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatojumam būtībā ir tie paši, kas Tribunale ordinario di Ravenna (Ravennas tiesa, Itālija) mudināja iesniegt lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, kura rezultātā tika pasludināts spriedums Ministero dell’Istruzione un INPS, kā izriet no minētā sprieduma 41. punkta. Šis spriedums tika pasludināts 2023. gada 30. novembrī, proti, pēc lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegšanas šajā lietā.
40
Minētajā spriedumā Tiesa norādīja, ka saskaņā ar pamatlietā aplūkoto valsts tiesisko regulējumu pedagogu, kuri konkursa kārtībā pieņemti darbā uz nenoteiktu laiku, klasificēšanas kādā atalgojuma kategorijā mērķiem darba stāžs var tikt ņemts vērā pilnā apmērā (šajā nozīmē skat. spriedumu Ministero dell’Istruzione un INPS, 57. punkts).
41
Savukārt pedagogu, kuri pieņemti darbā uz noteiktu laiku un kuri par civildienesta ierēdņiem kļuvuši konkursa kārtībā, balstoties uz kvalifikāciju, darba stāža atzīšanas nolūkā netiek ņemts vērā mācību gada laikā nostrādātie periodi uz noteiktu laiku, kas nesasniedz Leģislatīvā dekrēta Nr. 297/1994, kurš papildināts ar Likuma Nr. 124/1999 11. panta 14. punktu, 489. pantā noteiktos sliekšņus. Turklāt laikposmi, kas sasniedz šos sliekšņus, tiek ņemti vērā pilnā apmērā tikai par četriem gadiem, jo saskaņā ar leģislatīvā dekrēta Nr. 297/1994 485. pantu šī ņemšana vērā attiecībā uz turpmākajiem gadiem ir ierobežota divu trešdaļu apmērā (šajā nozīmē skat. spriedumu Ministero dell’Istruzione un INPS, 58. punkts). Kā minēts šī sprieduma 13. punktā, attiecībā uz ED ir piemērotas visas šīs tiesību normas.
42
Turklāt sprieduma Ministero dell’Istruzione un INPS 59. punktā Tiesa ir tieši ņēmusi vērā Prezidenta dekrēta Nr. 399/1988 4. panta 3. punktā paredzēto ieskaitīšanas mehānismu, saskaņā ar kuru trešā daļa no darba stāža, kas nav ņemts vērā, ieceļot ierēdņa amatā, vajadzības gadījumā pēc noteikta laika var tikt ņemts vērā attiecīgo pedagogu vēlākas klasificēšanas atalgojuma skalā mērķiem. Šajā ziņā Tiesa uzsvēra, ka šāda ieskaitīšana var notikt tikai pēc īpaši ilga laikposma, proti, no 16. līdz 24. darba gadam. Tā arī būtībā norādīja, ka šī ieskaitīšana ir spēkā tikai tad, ja attiecīgais pedagogs šī laikposma beigās joprojām ir Izglītības un nopelnu ministrijas nodarbināts darbinieks.
43
Tieši ņemot vērā visas abos iepriekšējos punktos minētās tiesību normas, Tiesa ir nospriedusi, ka tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā rada atšķirīgu attieksmi par sliktu pedagogiem, kuri ir pieņemti darbā uz noteiktu laiku, salīdzinājumā ar pedagogiem, kas pieņemti darbā uz nenoteiktu laiku, rīkojot atklātus konkursus, attiecībā uz kuriem iepriekšējā punktā minētie ierobežojumi netiek piemēroti (spriedums Ministero dell’Istruzione un INPS, 60. punkts).
44
Tādējādi no sprieduma Ministero dell’Istruzione un INPS izriet, ka tāds tiesiskais regulējums kā pamatlietā rada atšķirīgu attieksmi pamatnolīguma 4. klauzulas izpratnē un ka Prezidenta dekrēta Nr. 399/1988 4. panta 3. punktā paredzētais ieskaitīšanas mehānisms, kuram iesniedzējtiesa piešķir īpašu nozīmi, ietilpst noteikumos, kas paredz šādu atšķirīgu attieksmi.
45
Jāpiebilst, kā to uzsver iesniedzējtiesa pati, ka, lai gan divas trešdaļas no darba stāža, kas ņemts vērā, pedagogu ieceļot ierēdņa amatā, tiek ņemtas vērā juridiskos un ekonomiskos nolūkos, atlikušās trešdaļas darba stāža iespējamā ieskaitīšana saskaņā ar Prezidenta dekrēta Nr. 399/1988 4. panta 3. punktu tiek veikta tikai ekonomiskos nolūkos.
46
No tā izriet, ka minēto ieskaitīšanas mehānismu raksturo ne tikai šī sprieduma 42. punktā minētais fakts, ka tā iespējamā piemērošana – kas pakļauta nosacījumam, ka attiecīgā persona vienmēr pilda pedagoga, kas ir ierēdnis, pienākumus, – tiek atlikta uz vairākiem gadiem, proti, ED gadījumā pēc 16. darba gada beigām, un tādējādi šī piemērošana notiks nākotnē un ir nenoteikta, bet arī fakts, ka pat tad, ja šis mehānisms tiek piemērots, tā sekas ir ierobežotas.
47
Līdz ar to apstāklis, ka noteiktos gadījumos šī mehānisma piemērošana, iespējams, var būt labvēlīga attiecīgajiem pedagogiem, konkrētajā gadījumā var tikai daļēji kompensēt atšķirīgo attieksmi, kas viņu iecelšanas ierēdņa amatā brīdī ir radusies, piemērojot tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā.
48
Katrā ziņā tam, vai pastāv mazāk labvēlīga attieksme pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkta izpratnē, jābūt objektīvi izvērtētam (spriedums, 2024. gada 20. februāris, X (Līguma uzteikšanas iemeslu neesamība), C‑715/20, EU:C:2024:139, 51. punkts). Līdz ar to atšķirīgas attieksmes esamība jāizvērtē, ņemot vērā faktiskos un tiesiskos apstākļus, kas var tikt konstatēti brīdī, kad uz to atsaucas persona, kura uzskata, ka to skar šī atšķirīgā attieksme, un nevar tikt ņemti vērā iespējamie apstākļi nākotnē, kuru esamība un precīzais tvērums šajā brīdī nav skaidri.
49
Līdz ar to, lai šāda atšķirīga attieksme būtu uzskatāma par diskrimināciju, kas aizliegta ar pamatnolīguma 4. klauzulu, vēl ir vajadzīgs, lai tā attiektos uz salīdzināmām situācijām un lai tā nebūtu pamatota ar objektīviem iemesliem (spriedums Ministero dell’Istruzione un INPS, 61. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
50
Tātad, otrām kārtām, attiecībā uz konkrēto situāciju salīdzināmību, lai izvērtētu, vai darba ņēmēji veic identisku vai līdzīgu darbu pamatnolīguma izpratnē, saskaņā ar tā 3. klauzulas 2. punktu un 4. klauzulas 1. punktu jānoskaidro, vai, ņemot vērā visus faktorus, piemēram, darba raksturu, mācību nosacījumus un darba nosacījumus, var uzskatīt, ka šie darba ņēmēji ir salīdzināmā situācijā. Ja konstatē, ka nodarbinātības laikposmā darba ņēmēji uz noteiktu laiku veic tādas pašas funkcijas kā tā paša darba devēja nodarbinātie darba ņēmēji uz nenoteiktu laiku vai ieņem tādu pašu amatu kā viņi, principā abu šo kategoriju darba ņēmēju situācijas jāuzskata par salīdzināmām (spriedums Ministero dell’Istruzione un INPS, 62. un 63. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
51
Šajā ziņā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka pamatlietā nav strīda par to, ka attiecīgās situācijas ir salīdzināmas, it īpaši attiecībā uz pienākumiem, ko veic pedagogi, kuri pieņemti darbā uz noteiktu laiku, un pedagogi, kas pieņemti darbā uz nenoteiktu laiku.
52
Turklāt Tiesa jau ir nospriedusi, ka pedagogi, kas nav ierēdņi, kā, piemēram, ED, principā jāuzskata par salīdzināmiem ar pedagogiem, kuri pieņemti darbā uz nenoteiktu laiku (šajā nozīmē skat. spriedumu Ministero dell’Istruzione un INPS, 67. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
53
Visbeidzot – trešām kārtām, attiecībā uz jautājumu, vai tāda atšķirīga attieksme kā pamatlietā aplūkotā var tikt attaisnota ar “objektīvu pamatu” pamatnolīguma 4. klauzulas izpratnē, jāatgādina, ka šis jēdziens jāsaprot kā tāds, kas atšķirīgu attieksmi pret noteikta laika darba ņēmējiem un pastāvīgajiem darba ņēmējiem neļauj pamatot tikai ar to vien, ka tā ir paredzēta vispārējā un abstraktā valsts tiesību normā. Minētais jēdziens liek konstatēto nevienlīdzīgo attieksmi pamatot ar precīziem un konkrētiem apstākļiem, kas raksturo attiecīgo darba nosacījumu īpašajā kontekstā, kurā tas ietilpst (spriedums Ministero dell’Istruzione un INPS, 69. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
54
Pamatojoties uz objektīviem un pārskatāmiem kritērijiem, jābūt iespējai pārbaudīt, vai šī nevienlīdzība atbilst patiesai vajadzībai, vai tā ir piemērota izvirzītā mērķa sasniegšanai un ir tālab nepieciešama. Minētie apstākļi var izrietēt it īpaši no uzdevumu, kuru izpildei ir noslēgti līgumi uz noteiktu laiku, īpašā rakstura un tiem raksturīgajām pazīmēm vai attiecīgos gadījumos no dalībvalsts sociālās politikas jomā sasniedzamā likumīgā mērķa (spriedums Ministero dell’Istruzione un INPS, 70. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
55
Šajā gadījumā iesniedzējtiesa apgalvo, ka Itālijas valdības norādītais objektīvais pamats lietā, kurā pasludināts spriedums Motter, ir attiecināms uz šo lietu. No pēdējā minētā sprieduma 42. punkta izriet, ka šī valdība norādīja mērķus, kuri būtībā ir vērsti uz to, lai, pirmkārt, atspoguļotu atšķirības profesionālās darbības veikšanā starp ierēdņa amatā nodarbinātiem pedagogiem, kas jau no paša sākuma ir pieņemti darbā, rīkojot atklātus konkursus, un tiem skolotājiem, kuri par ierēdņiem kļuvuši pēc tam, kad ieguvuši profesionālo pieredzi saskaņā ar darba līgumiem uz noteiktu laiku, un, otrkārt, novērstu atgriezeniskās diskriminācijas rašanos, kaitējot pirmajiem minētajiem. Tāpat jāprecizē, ka minētā valdība rakstveida apsvērumos atsaucas arī uz mērķiem, kurus Tiesa izvērtējusi spriedumā Motter.
56
Saskaņā ar Tiesas judikatūru ikviens no šiem mērķiem var būt “objektīvs pamats” pamatnolīguma 4. klauzulas 1. un/vai 4. punkta izpratnē (spriedums Ministero dell’Istruzione un INPS, 73. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
57
Tiesa ir arī atzinusi, ka minētie mērķi principā var tikt uzskatīti par patiesai vajadzībai atbilstošiem – tas jāpārbauda iesniedzējtiesai – un ka pamatlietā aplūkotais valsts tiesiskais regulējums principā var tikt uzskatīts par piemērotu šo pašu mērķu sasniegšanai (šajā nozīmē skat. spriedumu Ministero dell’Istruzione un INPS, 75. un 76. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
58
Tomēr Tiesa ir nospriedusi, ka tāds tiesiskais regulējums kā pamatlietā pārsniedz to, kas nepieciešams, lai sasniegtu abus šī sprieduma 55. punktā minētos mērķus, ciktāl tajā paredzēts, ka pedagoga nodarbinātība, kas nesasniedz 180 dienas gadā vai kas nav notikusi nepārtraukti laikposmā no 1. februāra līdz skolēnu galīgās novērtēšanas darbību beigām, netiek ņemta vērā, pat ne ierobežotā veidā, un ka šo neņemšanu vērā papildina ierobežojums darba stāžu pēc vairāk nekā četriem gadiem, kas iegūts saskaņā ar darba līgumiem uz noteiktu laiku, ņemt vērā tikai divu trešdaļu apmērā (šajā nozīmē skat. spriedumu Ministero dell'Istruzione un INPS, 81. punkts).
59
Tātad – Tiesa sprieduma Ministero dell’Istruzione un INPS 84. punktā ir nospriedusi, ka pamatnolīguma 4. klauzula nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā, vienlaikus šīs interpretācijas nolūkā ņemot vērā to, ka ar šo tiesisko regulējumu pēc noteikta skaita nostrādāto gadu ekonomiskos nolūkos ir atļauts ieskaitīt vienu trešdaļu no darba stāža, kas netika ņemts vērā, attiecīgo personu ieceļot ierēdņa amatā.
60
Visbeidzot – iesniedzējtiesa izvirza iespēju, ka pamatlietā aplūkotās atšķirīgās attieksmes objektīvais pamats ir Prezidenta dekrēta Nr. 399/1988 4. panta 3. punktā paredzētais ieskaitīšanas mehānisms.
61
Šajā ziņā – papildus tam, ka šī mehānisma piemērošana notiks nākotnē un ir nenoteikta un ka pat ja tas tiek piemērots, tam ir tikai ierobežota piemērojamība, – jākonstatē, ka, ciktāl, kā izriet no šī sprieduma 44. punkta, minētais mehānisms ietilpst noteikumos, ar kuriem tiek ieviesta šāda atšķirīga attieksme, uz to nevar atsaukties kā uz “objektīvu pamatu” pamatnolīguma 4. klauzulas izpratnē, lai attaisnotu šo atšķirīgo attieksmi.
62
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem jāatbild, ka pamatnolīguma 4. klauzula jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram darba ņēmēja darba stāža atzīšanas mērķiem brīdī, kad viņš tiek iecelts ierēdņa amatā, nostrādātā laika, kas pārsniedz četrus gadus, ņemšana vērā ir ierobežota līdz divām trešdaļām no laika, kas nostrādāts saskaņā ar darba līgumiem uz noteiktu laiku, tostarp tad, ja pēc noteikta nostrādāto gadu skaita viena trešdaļa no atlikušā darba stāža tiek ieskaitīta ekonomiskos nolūkos.
Par tiesāšanās izdevumiem
63
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:
1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ietverts Padomes Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā, 4. klauzula
jāinterpretē tādējādi, ka
tai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram darba ņēmēja darba stāža atzīšanas mērķiem brīdī, kad viņš tiek iecelts ierēdņa amatā, nostrādātā laika, kas pārsniedz četrus gadus, ņemšana vērā ir ierobežota līdz divām trešdaļām no laika, kas nostrādāts saskaņā ar darba līgumiem uz noteiktu laiku, tostarp tad, ja pēc noteikta nostrādāto gadu skaita viena trešdaļa no atlikušā darba stāža tiek ieskaitīta ekonomiskos nolūkos.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.