62015CJ0562
TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
2017. gada 8. februārī (
1
)
“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Salīdzinošā reklāma — Direktīva 2006/114/EK — 4. pants — Direktīva 2005/29/EK — 7. pants — Objektīva cenu salīdzināšana — Maldinoša noklusēšana — Reklāma, kurā tiek salīdzinātas tādu preču cenas, kas tiek pārdotas atšķirīga izmēra vai veida veikalos — Likumība — Būtiska informācija — Informācijas pakāpe un nesējs”
Lieta C‑562/15
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko cour d’appel de Paris (Francija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2015. gada 29. oktobrī un kas Tiesā reģistrēts 2015. gada 4. novembrī, tiesvedībā
Carrefour Hypermarchés SAS
pret
ITM Alimentaire International SASU .
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Ilešičs [M. Ilešič], tiesneši A. Prehala [A. Prechal], A. Ross [A. Rosas], K. Toadere [C. Toader] un E. Jarašūns [E. Jarašiūnas] (referents),
ģenerāladvokāts H. Saugmandsgors Ēe [H. Saugmandsgaard Øe],
sekretārs V. Turē [V. Tourrès], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2016. gada 6. jūlija tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
—
Carrefour Hypermarchés SAS vārdā – B. Moreau‑Margotin, M. Karsenty‑Ricard, B. L’Homme‑Houzai un F. Guerre, avocates,
—
ITM Alimentaire International SASU vārdā – P. Deprez un J.‑C. André, avocats,
—
Francijas valdības vārdā – D. Colas un J. Traband, pārstāvji,
—
Eiropas Komisijas vārdā – C. Valero un D. Roussanov, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2016. gada 19. oktobra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/114/EK par maldinošu un salīdzinošu reklāmu (OV 2006, L 376, 21. lpp.) 4. panta a) un c) punktu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”) (OV 2005, L 149, 22. lpp.), 7. pantu.
2
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp ITM Alimentaire International SASU (turpmāk tekstā – “ITM”) un Carrefour Hypermarchés SAS (turpmāk tekstā – “Carrefour”) par pēdējās minētās uzsāktu reklāmas kampaņu, kas tiek pārraidīta televīzijā, kurā tika salīdzinātas vispopulārāko preču zīmju izstrādājumu cenas Carrefour veikalu tīkla veikalos un konkurējošu veikalu tīklu veikalos.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
Saskaņā ar Direktīvas 2006/114 2. panta b) punktu “maldinoša reklāma” šajā direktīvā ir “jebkur[a] reklām[a], kas jebkādā veidā, ieskaitot tās noformējumu, maldina vai var maldināt personas, kurām tā ir adresēta vai kuras tā sasniedz, un kas tās maldinošā rakstura dēļ var ietekmēt šo personu saimniecisko rīcību vai kas šo iemeslu dēļ aizskar vai var aizskart konkurentu”.
4
Šīs direktīvas 4. pantā ir noteikts:
“Salīdzinoša reklāma tiktāl, cik tā attiecas uz salīdzinājumu, ir atļauta, ja tā atbilst šādiem nosacījumiem:
a)
tā nav maldinoša atbilstīgi šīs Direktīvas 2. panta b) [..]punktam, 3. pantam un 8. panta 1. punktam vai [..] Direktīvas 2005/29 [..] 6. un 7. pantam;
b)
tā salīdzina preces vai pakalpojumus, kas apmierina vienādas vajadzības vai kas ir paredzēti vienam un tam pašam nolūkam;
c)
tā objektīvi salīdzina vienu vai vairākas šo preču un pakalpojumu būtiskas, attiecīgas, pārbaudāmas un reprezentatīvas pazīmes, pie kā var piederēt cena;
d)
tā nediskreditē vai nenomelno konkurenta preču zīmes, tirdzniecības nosaukumus, citas atšķirības zīmes, preces, pakalpojumus, darbības vai apstākļus;
e)
reklamējot produktus ar izcelsmes vietas norādi, tā katrā konkrētā gadījumā attiecas uz produktiem ar vienādām norādēm;
f)
tā negodīgi neizmanto konkurenta preču zīmes, tirdzniecības nosaukuma vai citu atšķirības zīmju reputāciju vai konkurējošu produktu izcelsmes vietas norādes reputāciju;
g)
tā neuzdod preces vai pakalpojumus par tādu preču vai pakalpojumu imitācijām vai atdarinājumiem, kam ir aizsargāta preču zīme vai tirdzniecības nosaukums;
h)
tā neliek tirgotājiem jaukt reklāmas devējus ar konkurentiem vai reklāmas devēja preču zīmes, tirdzniecības nosaukumus, citas atšķirības zīmes, preces vai pakalpojumus ar konkurenta preču zīmēm, tirdzniecības nosaukumiem, citām atšķirības zīmēm, precēm vai pakalpojumiem.”
5
Direktīvas 2005/29 6. pantā “Maldinošas darbības” ir noteikts:
“1.   Komercpraksi uzskata par maldinošu, ja tajā sniedz nepareizu informāciju un tādēļ tā ir nepatiesa vai ja tā jebkādā veidā, tostarp vispārējā sniegumā, maldina vai var maldināt vidusmēra patērētāju, pat ja informācija ir faktiski pareiza, attiecībā uz vienu vai vairākiem šeit turpmāk uzskaitītajiem elementiem un jebkādā gadījumā liek vai var likt patērētājam pieņemt lēmumu veikt darījumu, kādu viņš citādi nebūtu pieņēmis:
[..]
d)
cena vai cenas aprēķināšanas veids vai konkrēta cenas atvieglojuma esamība;
[..].”
6
Direktīvas 2005/29 7. pantā “Maldinoša noklusēšana” ir noteikts:
“1.   Komercpraksi uzskata par maldinošu, ja attiecībā uz tās faktiem, ņemot vērā visas īpašības un apstākļus un saziņas līdzekļa nepilnības, tā noklusē būtisku informāciju, kas vidusmēra patērētājam ir vajadzīga, lai varētu pieņemt uz informāciju balstītu lēmumu, un tādējādi vidusmēra patērētājam liek vai var likt pieņemt lēmumu veikt darījumu, ko viņš citādi nebūtu pieņēmis.
2.   Par maldinošu noklusēšanu arī uzskata gadījumus, ja tirgotājs, ņemot vērā 1. punktā aprakstīto, tajā minēto būtisko informāciju slēpj vai sniedz neskaidri, nesaprotami, divdomīgi vai nepiemērotā laikā vai nenorāda uz komercprakses komercnolūku, ja tas jau no konteksta nav skaidrs, un ja tas jebkurā no minētajiem gadījumiem liek vai var likt vidusmēra patērētājam pieņemt tādu lēmumu par darījuma veikšanu, kādu viņš citādi nebūtu pieņēmis.
3.   Ja komercpraksē izmantotā saziņas līdzekļa dēļ rodas vietas vai laika ierobežojum[i], tad, konstatējot to, vai informācija ir noklusēta, ņem vērā tādus ierobežojumus un jebkurus tirgotāja veiktus pasākumus, lai informētu patērētājus ar citiem līdzekļiem.
[..]”
Francijas tiesības
7
Patērētāju kodeksa [code de la consommation], redakcijā, kas bija spēkā pamatlietā aplūkoto faktu rašanās laikā, L. 121‑8. pantā ir paredzēts:
“Ikviena reklāma, kurā tiek salīdzinātas preces vai pakalpojumi, tieši vai netieši norādot uz konkurentu vai konkurenta piedāvātajām precēm vai pakalpojumiem, ir atļauta tikai tad, ja:
1°
tā nav maldinoša vai nevar radīt pārpratumu;
2°
tā attiecas uz precēm vai pakalpojumiem, kas apmierina vienādas vajadzības vai ir paredzēti vienam un tam pašam nolūkam;
3°
tajā objektīvi tiek salīdzinātas šo preču vai pakalpojumu viena vai vairākas būtiskas, attiecīgas, pārbaudāmas un reprezentatīvas pazīmes, kuras var iekļaut cenu.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
8
2012. gada decembrī Carrefour uzsāka plaša mēroga reklāmas kampaņu, kas tika raidīta televīzijā, ar nosaukumu “Viszemākās cenas garantija Carrefour”, kurā tika salīdzinātas 500 izplatītāko preču zīmju izstrādājumu cenas Carrefour veikalu tīkla veikalos un konkurentu veikalu tīklu veikalos, kuru vidū bija arī Intermarché veikali, un tika piedāvāts patērētājiem divkārši atlīdzināt cenas starpību, ja citur viņi šos izstrādājumus atrastu lētāk.
9
Pārraidītajos reklāmas klipos parādījās cenu starpība par labu Carrefour, un it īpaši Intermarché veikalu tīkla veikalos pārdotās preces tajos tika parādītas kā tādas, kas sistemātiski ir dārgākas nekā Carrefour preces. Sākot ar otro televīzijā raidīto reklāmas klipu, visi salīdzinājuma veikšanai atlasītie Intermarché veikali bija lielveikali un visi Carrefour veikali bija hiperveikali. Šī informācija parādījās tikai Carrefour interneta vietnē norādē ar maziem burtiem, ka garantija ir “derīga tikai Carrefour un Carrefour Planet veikalos” un ka tā tātad “nav derīga Carrefour Market, Carrefour Contact un Carrefour City veikalos”. Televīzijā raidītajās reklāmās norāde “super [lielveikals]” zem Intermarché nosaukuma tika attēlota mazākiem burtiem.
10
2013. gada 2. oktobrī pēc Carrefour brīdinājuma pārtraukt šīs reklāmas izplatīšanu ITM – sabiedrība, kura ir atbildīga par “groupe des Mousquetaires” pārtikas veikalu tīkla, kas it īpaši ietver Intermarché Hyper un Intermarché Super, stratēģiju un tirdzniecības politiku, – cēla pret Carrefour prasību tribunal de commerce de Paris [Parīzes Komerctiesā] (Francija), prasot, lai pēdējai minētajai tiktu piespriests samaksāt summu EUR 3 miljoni kā zaudējumu atlīdzību, aizliegt attiecīgās reklāmas pārraidīšanu, kā arī jebkādu uz līdzīgiem salīdzināšanas modeļiem balstītu salīdzinošo reklāmu praktizēšanu, izbeigt pārraidīt internetā un televīzijā astoņus reklāmas klipus, pretējā gadījumā samaksājot naudas sodu, izbeigt jebkādu atšķirīgu veikalu tīklu vidējo cenu starpības salīdzinošu demonstrēšanu, pamatojoties uz neobjektīvu salīdzināšanas metodi, pretējā gadījumā samaksājot naudas sodu, kā arī publicēt spriedumu, kas tiks taisīts.
11
Ar 2014. gada 31. decembra spriedumu tribunal de commerce de Paris piesprieda Carrefour samaksāt ITM summu EUR 800000 apmērā kā atlīdzību par nodarīto kaitējumu, apmierināja prasījumus saistībā ar attiecīgās reklāmas pārraidīšanas aizliegumu un izdeva rīkojumu publicēt šo spriedumu.
12
Šī tiesa tostarp uzskatīja, ka Carrefour ir izvēlējusies maldinošu tirdzniecības punktu atlases modeli, kropļojot cenu salīdzināšanas reprezentativitāti, nav ievērojusi objektivitātes prasības, kas izriet no Patērētāju kodeksa L. 121‑8. panta, un ka šie salīdzinošās reklāmas kampaņas neitralitātes un objektivitātes pārkāpumi ir negodīgas konkurences darbības. Tā arī ir norādījusi, ka Carrefour interneta vietnē sniegtā informācija neļauj patērētājam skaidri uzzināt, ka ir salīdzināti atšķirīga izmēra veikali.
13
Carrefour iesniedza apelācijas sūdzību par minēto spriedumu cour d’appel de Paris [Parīzes Apelācijas instances tiesā] (Francija) un lūdza, sagatavojot lietu iztiesāšanai, uzdot Tiesai prejudiciālus jautājumus.
14
Šajā tiesā Carrefour apgalvoja, ka Direktīvas 2006/114, kura ir transponēta Patērētāju kodeksa L. 121‑8. pantā, interpretācija esot nepieciešama, lai atrisinātu strīdu pamatlietā, proti, jautājumā par to, vai atlasītu preču cenas salīdzināšana ir atļauta tikai tad, ja preces tiek pārdotas vienāda izmēra vai veida veikalos.
15
ITM iebilst pret lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, apgalvojot, ka uzdotais jautājums neesot vajadzīgs, lai atrisinātu strīdu pamatlietā, jo tajā neesot runa par aizliegumu salīdzināt atšķirīga izmēra vai veida veikalos pārdotu preču cenas, bet par reklāmas maldinošā rakstura novērtēšanu, jo patērētājs neesot ticis skaidri un objektīvi informēts par salīdzināto veikalu veida vai izmēra atšķirībām.
16
Tiesnesis, kas sagatavoja lietu izskatīšanai, norādīja, ka pats tādas reklāmas princips, kurā tiek salīdzinātas cenas atšķirīga veida veikalos, esot bijis pamatā pirmās instances tiesas nolēmumam, un uzskatīja, ka cour d’appel de Paris, kas izskata lietu kopumā, ir jālemj par šo jautājumu. Turklāt viņš norādīja, ka, ja tādas reklāmas princips, kurā tiek salīdzinātas cenas starp atšķirīga veida veikaliem, tiktu uzskatīts par saderīgu ar Direktīvu 2006/114, apelācijas tiesai arī būtu jānoskaidro, vai fakts, ka veikali, kuru cenas tika salīdzinātas, ir atšķirīga veida un izmēra, ir būtiska informācija Direktīvas 2005/29 izpratnē, kura obligāti ir jādara zināma patērētājam, un, ja atbilde ir apstiprinoša, kādai ir jābūt šīs informācijas izplatīšanas pakāpei vai nesējam.
17
Šādos apstākļos cour d’appel de Paris nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Direktīvas [2006/114] 4. panta a) un c) punkts, saskaņā ar kuriem “salīdzinoša reklāma [..], ir atļauta, ja [..] tā nav maldinoša [..];tā objektīvi salīdzina vienu vai vairākas šo preču un pakalpojumu būtiskas, attiecīgas, pārbaudāmas un reprezentatīvas pazīmes”, ir jāinterpretē tādējādi, ka veikalu tīklu pārdotu preču cenu salīdzinājums ir atļauts tikai tad, ja izstrādājumi tiek pārdoti vienāda veida vai izmēra veikalos?
2)
Vai fakts, ka veikali, kuros cenas tiek salīdzinātas, ir atšķirīga izmēra un veida, ir būtiska informācija Direktīvas [2005/29] izpratnē, kura obligāti ir jādara zināma patērētājiem?
3)
Ja atbilde ir apstiprinoša, [..] kādai ir jābūt šīs informācijas izplatīšanas pakāpei un/vai nesējam attiecībā uz patērētāju?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
18
Uzdodot trīs jautājumus, kas ir jāpārbauda kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 2006/114 4. panta a) un c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda reklāma, kāda tiek aplūkota pamatlietā, kurā tiek salīdzinātas atšķirīga izmēra un veida veikalos pārdotu preču cenas, ir nelikumīga. Turklāt tā šaubās, vai tas, ka veikali, kuru cenas tiek salīdzinātas, ir atšķirīga izmēra un veida, ir būtiska informācija Direktīvas 2005/29 7. panta 1. un 2. punkta izpratnē, uz kuru ir atsauce Direktīvas 2006/114 4. panta a) punktā, un vajadzības gadījumā, kādai ir jābūt šīs informācijas izplatīšanas pakāpei un nesējam.
19
Jānorāda, ka ar Direktīvu 2006/114 ir turpināta kodifikācija, kas tika veikta ar Padomes 1984. gada 10. septembra Direktīvu 84/450/EEK par maldinošu un salīdzinošu reklāmu (OV 1984, L 250, 17. lpp.), kura pēc tam, kad tā vairākas reizes bija grozīta, tika atcelta un aizstāta ar Direktīvu 2006/114, līdz ar to Tiesas judikatūra par Direktīvas 84/450 interpretāciju pilnībā ir piemērojama situācijām, uz kurām attiecas Direktīva 2006/114.
20
Tāpat arī ir jāatgādina, ka ar Direktīvu 2006/114 dalībvalstīs pilnībā ir tikuši saskaņoti salīdzinošās reklāmas likumības nosacījumi un ka šāda saskaņošana parasti nozīmē, ka salīdzinošās reklāmas likumība ir jāvērtē, ņemot vērā tikai Savienības likumdevēja noteiktos kritērijus (spriedumi, 2003. gada 8. aprīlis, Pippig Augenoptik, C‑44/01, EU:C:2003:205, 44. punkts, un 2010. gada 18. novembris, Lidl, C‑159/09, EU:C:2010:696, 22. punkts).
21
Turklāt saskaņā ar pastāvīgo Tiesas judikatūru, tā kā salīdzinoša reklāma objektīvi izceļ dažādu salīdzināmo preču priekšrocības un tādējādi veicina konkurenci starp preču piegādātājiem un pakalpojumu sniedzējiem par labu patērētājiem, šādai reklāmai noteiktās prasības ir jāinterpretē tai vislabvēlīgākajā veidā, nodrošinot to, ka salīdzinošā reklāma netiek izmantota pret konkurenci vērstā veidā un negodīgi vai veidā, kas aizskartu patērētāju intereses (skat. spriedumus, 2001. gada 25. oktobris, Toshiba Europe, C‑112/99, EU:C:2001:566, 36. un 37. punkts, 2006. gada 19. septembris, Lidl Belgium, C‑356/04, EU:C:2006:585, 22. punkts, un 2010. gada 18. novembris, Lidl, C‑159/09, EU:C:2010:696, 20. un 21. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
22
Pirmkārt, Direktīvas 2006/114 4. pantā netiek prasīts, lai līdzīgs būtu to veikalu veids vai izmērs, kuros tiek pārdotas preces, kuru cenas tiek salīdzinātas, un, otrkārt, atšķirīga izmēra vai veida veikalos pārdotu salīdzināmu preču cenu pats salīdzinājums var veicināt salīdzinošās reklāmas mērķu īstenošanu, kas ir atgādināti šī sprieduma iepriekšējā punktā, un neietekmē nedz godīgas konkurences prasību, nedz patērētāju intereses.
23
Ja tas tā ir, reklāma, kurā tiek salīdzinātas atšķirīga izmēra vai veida veikalos pārdotu preču cenas, var tikt uzskatīta par nelikumīgu Direktīvas 2006/114 4. panta izpratnē tikai tad, ja ir izpildīti visi šajā pantā norādītie nosacījumi.
24
It īpaši šādā reklāmā objektīvi ir jāsalīdzina cenas, un tā nedrīkst būt maldinoša.
25
Pirmkārt, no Direktīvas 2006/114 4. panta c) punkta izriet, ka cenas ir jāsalīdzina objektīvi (šajā ziņā skat. spriedumu, 2006. gada 19. septembris, Lidl Belgium, C‑356/04, EU:C:2006:585, 45. punkts).
26
Noteiktos apstākļos veikalu, no kuriem ir ņemtas reklāmdevēja salīdzinātās cenas, izmēra un veida atšķirības var izkropļot salīdzinājuma objektivitāti. Tas tā var būt, ja reklāmdevējs un konkurenti, no kuriem ir ņemtas cenas, pieder pie veikalu tīkla, no kuriem katram ir atšķirīga izmēra un veida veikalu klāsts, un ja reklāmdevējs salīdzina cenas, kas tiek piemērotas tā veikalu tīkla izmēra vai veida ziņā lielākos veikalos, ar cenām, kas tiek piemērotas tā konkurentu veikalu tīklu izmēra vai veida ziņā mazākos veikalos, kas netiek atspoguļots reklāmā.
27
Kā ģenerāladvokāts norādījis savu secinājumu 43. un 57. punktā, parastu ikdienas patēriņa preču cenas var mainīties atkarībā no veikala veida un izmēra, līdz ar to šī asimetriskā salīdzinājuma sekas var būt reklāmdevēja un konkurenta cenu starpības mākslīga radīšana vai palielināšana, ņemot vērā salīdzinājuma veikšanai izmantoto veikalu atlasi.
28
Otrkārt, Direktīvas 2006/114 4. panta a) punktā tiek prasīts, lai salīdzinošā reklāma nebūtu maldinoša šīs direktīvas 2. panta b) punkta vai Direktīvas 2005/29 6. un 7. panta izpratnē.
29
No šīm tiesību normām izriet, ka salīdzinoša reklāma ir maldinoša, ja tā jebkādā veidā, ar darbības vai noklusēšanas palīdzību, var maldināt patērētājus, kuriem tā ir adresēta, un ietekmēt to saimniecisko rīcību vai šo iemeslu dēļ radīt zaudējumus konkurentam. Tādējādi maldinoša it īpaši atbilstoši Direktīvas 2006/114 4. panta a) punktam, skatītam kopā ar Direktīvas 2005/29 7. panta 1. un 2. punktu, ir reklāma, kurā tiek noklusēta būtiska informācija, kas vidusmēra patērētājam ir vajadzīga, ņemot vērā apstākļus, lai apzināti pieņemtu lēmumu par darījuma veikšanu, vai kurā tiek slēpta šāda informācija vai tā sniegta neskaidri, nesaprotami, divdomīgi vai nepiemērotā laikā, un kas līdz ar to var likt vidusmēra patērētājam pieņemt tādu lēmumu par darījuma veikšanu, kādu viņš citādi nebūtu pieņēmis.
30
Kaut arī Direktīvā 2005/29 nav definēts jēdziens “būtiska informācija”, tomēr no tās 7. panta 1. un 2. punkta izriet, ka šāda īpašība ir informācijai, kas, ņemot vērā apstākļus, ir vajadzīga vidusmēra patērētājam, lai pieņemtu apzinātu lēmumu par darījuma veikšanu, un kuras noklusēšana līdz ar to var likt tam pieņemt tādu lēmumu par darījuma veikšanu, kādu viņš citādi nebūtu pieņēmis.
31
Valsts tiesām, ievērojot katras lietas apstākļus, ir jāpārbauda, vai šādai reklāmai var būt maldinošs raksturs attiecībā uz patērētājiem, kam tā ir adresēta (šajā ziņā skat. spriedumus, 2010. gada 18. novembris, Lidl, C‑159/09, EU:C:2010:696, 46. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2011. gada 12. maijs, Ving Sverige, C‑122/10, EU:C:2011:299, 51. punkts). Lai to izdarītu, valsts tiesām ir, pirmkārt, jāņem vērā tas, kā preces vai pakalpojumus, kas ir aplūkotās reklāmas priekšmets, uztver vidusmēra patērētājs, kurš ir samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs, un, otrkārt, jāņem vērā visi atbilstošie lietas elementi, pievēršot uzmanību, kā izriet no Direktīvas 2006/114 3. panta, visām šajā reklāmā ietvertajām norādēm un, vispārīgāk, visiem tās elementiem (šajā ziņā skat. spriedumu, 2010. gada 18. novembris, Lidl, C‑159/09, EU:C:2010:696, 47. un 48. punkts un tajos minētā judikatūra).
32
Šajā gadījumā reklāma, kurā reklāmdevējs, lai salīdzinātu tā veikalos pārdoto preču cenas ar konkurentu veikalos pārdoto preču cenām, izmanto, no vienas puses, cenas, kas tiek piemērotas izmēra vai veida ziņā lielākos tā veikalos, un, no otras puses, cenas, kas tiek piemērotas konkurentu veikalu tīklu izmēra vai veida ziņā mazākos veikalos, lai gan katram no šiem veikalu tīkliem ir atšķirīgu izmēru un veidu veikalu klāsts, var maldināt vidusmēra patērētāju, radot viņam iespaidu, ka, lai izdarītu salīdzinājumu, ir ņemti vērā visi veikali, kas ietilpst šajā veikalu tīklā, un ka norādītā cenu starpība ir spēkā katra veikalu tīkla visos veikalos neatkarīgi no to izmēra vai to veida, lai gan šī sprieduma 27. punktā norādīto iemeslu dēļ tas ne vienmēr tā ir.
33
Šī reklāma var ietekmēt patērētāja saimniecisko rīcību, liekot viņam pieņemt lēmumu kļūdainā pārliecībā, ka viņš gūst labumu no reklāmā izlielītās cenu starpības, attiecīgās preces pērkot drīzāk visos reklāmdevēja veikalu tīkla veikalos nekā konkurentu veikalu tīklu veikalos.
34
No minētā izriet, ka šāda reklāma var būt maldinoša Direktīvas 2006/114 4. panta a) punkta izpratnē.
35
Tomēr ir citādi, ja patērētājs ir informēts par to, ka attiecīgajā reklāmā tiek salīdzinātas cenas reklāmdevēja veikalu tīkla izmēra vai veida ziņā lielākos veikalos ar cenām konkurentu veikalu tīklu izmēra vai veida ziņā mazākos veikalos, jo patērētājs tātad zina, ka viņš var gūt labumu no reklāmā izlielītās cenu starpības tikai, pērkot attiecīgās preces reklāmdevēja veikalu tīkla izmēra un veida ziņā lielākos veikalos. Līdz ar to šī informācija saistībā ar šādu reklāmu, kurā tiek salīdzinātas cenas atšķirīgos veikalos, kas pieder veikalu tīkliem, no kuriem katram ir atšķirīga izmēra un veida veikalu klāsts, ir vajadzīga patērētājam, lai viņš pieņemtu apzinātu lēmumu pirkt attiecīgās preces drīzāk reklāmdevēja veikalos nekā konkurentu veikalos un lai viņš nepieņemtu lēmumu par pirkumu, kādu citādi nebūtu pieņēmis. Tātad šādos apstākļos runa ir par būtisku informāciju Direktīvas 2005/29 7. panta 1. un 2. punkta izpratnē.
36
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka tāda reklāma, kāda ir aplūkota pamatlietā, kurā tiek salīdzinātas cenas precēm, kas tiek pārdotas atšķirīga izmēra vai veida veikalos, tad, ja šie veikali pieder veikalu tīkliem, no kuriem katram ir atšķirīga izmēra un veida veikalu klāsts, un ja reklāmdevējs salīdzina cenas, kas tiek piemērotas tā veikalu tīkla izmēra vai veida ziņā lielākos veikalos, ar cenām, kas tiek piemērotas tā konkurentu veikalu tīklu izmēra vai veida ziņā mazākos veikalos, var neatbilst salīdzinājuma objektivitātes prasībai, kas izriet no Direktīvas 2006/114 4. panta c) punkta, un var būt maldinoša šīs direktīvas 4. panta a) punkta izpratnē, ja vien patērētāji netiek informēti par to, ka tika salīdzinātas cenas, kas tiek piemērotas reklāmdevēja veikalu tīkla izmēra vai veida ziņā lielākos veikalos, ar cenām, kas tiek piemērotas tā konkurentu veikalu tīklu izmēra vai veida ziņā mazākos veikalos.
37
Attiecībā uz to, kādai ir jābūt būtiskās informācijas pakāpei un nesējam, jānorāda, ka Direktīvā 2005/29 nav ietverts neviens precīzs norādījums šajā ziņā. Tomēr, pirmkārt, no šīs direktīvas 7. panta 2. punkta izriet, ka būtiska informācija nevar tikt noslēpta vai sniegta neskaidri, nesaprotami, divdomīgi vai nepiemērotā laikā, un, otrkārt, no minētās direktīvas 7. panta 1. un 3. punkta izriet, ka, lai novērtētu, vai informācija ir tikusi noklusēta, jāņem vērā izmantotā saziņas līdzekļa iespējas un, ja šis līdzeklis ir ierobežots telpā vai laikā, visi komersanta veiktie pasākumi, lai nodotu informāciju patērētāju rīcībā ar citiem līdzekļiem.
38
Attiecībā uz tādu reklāmu, par kādu ir runa pamatlietā, no iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka informācija par to, ka cenas, kas tiek piemērotas reklāmdevēja veikalu tīkla izmēra vai veida ziņā lielākos veikalos, ir salīdzinātas ar cenām, kas tiek piemērotas tā konkurentu veikalu tīklu izmēra vai veida ziņā mazākos veikalos, ir elements, bez kura ir ļoti iespējams, ka reklāma neatbilst objektīva salīdzinājuma prasībai un ir maldinoša. Tādējādi šī informācija ir jāsniedz ne tikai skaidri, bet, kā ģenerāladvokāts norādījis savu secinājumu 75.–79. punktā, tai ir jāparādās pašā reklāmas vēstījumā.
39
Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai, ievērojot lietas apstākļus, pamatlietā aplūkotā reklāma neatbilst objektīva salīdzinājuma prasībai un ir maldinoša, ņemot vērā šī sprieduma 31. punktā atgādinātos elementus, it īpaši pašā reklāmā sniegtās norādes attiecībā uz reklāmdevēja veikalu tīkla veikaliem un konkurentu veikalu tīklu veikaliem, kuru cenas ir tikušas salīdzinātas, jo šie elementi ir nozīmīgi, lai novērtētu gan salīdzinājuma objektivitāti, gan minētās reklāmas maldinošo raksturu.
40
Ņemot vērā visus iepriekš norādītos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild šādi:
—
Direktīvas 2006/114 4. panta a) un c) punkts, skatīti kopā ar Direktīvas 2005/29 7. panta 1.–3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka var būt nelikumīga tāda reklāma, kāda ir aplūkota pamatlietā, kurā tiek salīdzinātas cenas precēm, kas tiek pārdotas atšķirīga izmēra vai veida veikalos, tad, ja šie veikali pieder veikalu tīkliem, no kuriem katram ir atšķirīga izmēra un veida veikalu klāsts, un ja reklāmdevējs salīdzina cenas, kas tiek piemērotas tā veikalu tīkla izmēra vai veida ziņā lielākos veikalos, ar cenām, kas tiek piemērotas tā konkurentu veikalu tīklu izmēra vai veida ziņā mazākos veikalos, ja vien patērētāji skaidri un pašā reklāmā netiek informēti par to, ka ir salīdzinātas cenas, kas tiek piemērotas reklāmdevēja veikalu tīkla izmēra vai veida ziņā lielākos veikalos, ar cenām, kas tiek piemērotas tā konkurentu veikalu tīklu izmēra vai veida ziņā mazākos veikalos.
—
Iesniedzējtiesai, lai novērtētu šādas reklāmas likumību, ir jāpārbauda, vai, ņemot vērā lietas apstākļus, pamatlietā aplūkotā reklāma neatbilst objektīva salīdzinājuma prasībai un/vai ir maldinoša, pirmkārt, ņemot vērā to, kā samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs vidusmēra patērētājs uztver attiecīgās preces, un, otrkārt, ņemot vērā norādes minētajā reklāmā, it īpaši tās, kas attiecas uz reklāmdevēja veikalu tīklu veikaliem un uz konkurentu veikalu tīklu veikaliem, kuru cenas tiek salīdzinātas, un, vispārīgāk, visus tās elementus.
Tiesāšanās izdevumi
41
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/114/EK par maldinošu un salīdzinošu reklāmu 4. panta a) un c) punkts, skatīti kopā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”), 7. panta 1.–3. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka pirmās no šīm tiesību normām izpratnē nelikumīga var būt tāda reklāma, kāda ir aplūkota pamatlietā, kurā tiek salīdzinātas cenas precēm, kas tiek pārdotas atšķirīga izmēra vai veida veikalos, tad, ja šie veikali pieder veikalu tīkliem, no kuriem katram ir atšķirīga izmēra un veida veikalu klāsts, un ja reklāmdevējs salīdzina cenas, kas tiek piemērotas tā veikalu tīkla izmēra vai veida ziņā lielākos veikalos, ar cenām, kas tiek piemērotas tā konkurentu veikalu tīklu izmēra vai veida ziņā mazākos veikalos, ja vien patērētāji skaidri un pašā reklāmā netiek informēti par to, ka ir salīdzinātas cenas, kas tiek piemērotas reklāmdevēja veikalu tīkla izmēra vai veida ziņā lielākos veikalos, ar cenām, kas tiek piemērotas tā konkurentu veikalu tīklu izmēra vai veida ziņā mazākos veikalos.
Iesniedzējtiesai, lai novērtētu šādas reklāmas likumību, ir jāpārbauda, vai, ņemot vērā lietas apstākļus, pamatlietā aplūkotā reklāma neatbilst objektīva salīdzinājuma prasībai un/vai ir maldinoša, pirmkārt, ņemot vērā to, kā samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs vidusmēra patērētājs uztver attiecīgās preces un, otrkārt, ņemot vērā norādes minētajā reklāmā, it īpaši tās, kas attiecas uz reklāmdevēja veikalu tīklu veikaliem un uz konkurentu veikalu tīklu veikaliem, kuru cenas tiek salīdzinātas, un, vispārīgāk, visus tās elementus.
[Paraksti]
(
1
)	* Tiesvedības valoda – franču.