Pagaidu versija
TIESAS SPRIEDUMS (septītā palāta)
2026. gada 23. aprīlī (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 86/653/EEK – 15. panta 2. punkts – 19. pants – Pašnodarbināti tirdzniecības pārstāvji – Uzteikuma termiņš – Tirdzniecības pārstāvības līguma termiņa beigu datums
Lietā C‑204/25
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Hof van Cassatie (Kasācijas tiesa, Beļģija) iesniegusi ar 2025. gada 28. februāra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2025. gada 17. martā, tiesvedībā
Kempen Advies Beerse BV,
Compagnie LLC BV,
FP Verzekeringen BV,
OL
pret
Bank Nagelmackers NV,
TIESA (septītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs F. Šalīns [F. Schalin], otrās palātas priekšsēdētāja K. Jirimēe [K. Jürimäe] (referente) un tiesnesis M. Gavalecs [M. Gavalec],
ģenerāladvokāts: M. Špunars [M. Szpunar],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        Kempen Advies Beerse BV, Compagnie LLC BV, FP Verzekeringen BV un OL vārdā – P. Wouters, advocaat,
–        Bank Nagelmackers NV vārdā – S. Deckers un D. Mertens, advocaten,
–        Vācijas valdības vārdā – J. Möller, M. Hellmann, R. Kanitz un A. Sahner, pārstāvji,
–        Eiropas Komisijas vārdā – P.‑J. Loewenthal, M. Mataija un G. Meeßen, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 86/653/EEK (1986. gada 18. decembris) par dalībvalstu tiesību aktu koordinēšanu attiecībā uz pašnodarbinātiem tirdzniecības pārstāvjiem (OV 1986, L 382, 17. lpp.) 15. panta 2. punktu.
2        Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Kempen Advies Beerse BV, Compagnie LLC BV, FP Verzekeringen BV (turpmāk tekstā – “sabiedrības prasītājas pamatlietā”) un OL, no vienas puses, un Bank Nagelmackers NV, no otras puses, par to, vai ir spēkā vienošanās, ko šīs puses noslēdza pēc tam, kad Bank Nagelmackers bija izbeigusi trīs tirdzniecības pārstāvības līgumus, kurus tā bija noslēgusi ar sabiedrībām prasītājām pamatlietā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3        Direktīvas 86/653 otrajā un trešajā apsvērumā noteikts:
“tā kā atšķirības valstu tiesību aktos par pārstāvību tirdzniecībā būtiski ietekmē konkurences nosacījumus un šīs darbības veikšanu Kopienā un kaitē gan tirdzniecības pārstāvju aizsardzībai attiecībās ar viņu pilnvarotājiem, gan arī tirdzniecības darījumu drošībai; tā kā turklāt šīs atšķirības var būtiski kavēt tirdzniecības pārstāvības līgumu noslēgšanu un darbību, ja pilnvarotājs un tirdzniecības pārstāvis darbojas dažādās dalībvalstīs;
tā kā preču tirdzniecībai starp dalībvalstīm būtu jānotiek saskaņā ar nosacījumiem, kas ir līdzīgi vienota tirgus nosacījumiem, un tas rada vajadzību tuvināt dalībvalstu tiesību sistēmas tā, lai kopējais tirgus varētu pareizi darboties; tā kā šajā sakarā noteikumi par tiesību aktu pretrunām attiecībā uz pārstāvību tirdzniecībā nenovērš iepriekš minētās neatbilstības un arī nespētu novērst pat tad, ja tos vienādotu, un tāpēc ieteiktā saskaņošana ir vajadzīga neatkarīgi no šiem noteikumiem”.
4        Minētās direktīvas 1. pantā paredzēts:
“1.      Šajā direktīvā paredzētos saskaņošanas pasākumus piemēro dalībvalstu normatīviem un administratīviem aktiem, kas reglamentē attiecības starp tirdzniecības pārstāvi un pilnvarotāju.
2.      Šajā direktīvā “tirdzniecības pārstāvis” nozīmē pašnodarbinātu starpnieku, kuram ir pastāvīgas pilnvaras apspriest preču pirkšanu vai pārdošanu citas personas vārdā, turpmāk sauktu par “pilnvarotāju”, vai apspriest un slēgt šādus darījumus minētā pilnvarotāja vārdā.
[..]”
5        Direktīvas 86/653 15. panta 1. un 2. punkts formulēts šādi:
“1.      Ja pārstāvja līgums ir noslēgts uz nenoteiktu laiku, jebkura puse var to izbeigt, par to paziņojot.
2.      Paziņojuma laiks pirmajā līguma gadā ir viens mēnesis, otrajā gadā – divi mēneši, bet trešajā un turpmākos gados – trīs mēneši. Puses nedrīkst vienoties par īsākiem paziņojuma termiņiem.”
6        Saskaņā ar šīs pašas direktīvas 17. pantu:
“1.      Dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka tirdzniecības pārstāvis pēc pārstāvja līguma izbeigšanas saņem atlīdzību saskaņā ar 2. punktu vai kompensāciju par zaudējumiem saskaņā ar 3. punktu.
2.      a)      Tirdzniecības pārstāvim ir tiesības uz atlīdzību, ja:
–        viņš pilnvarotājam ir atradis jaunus klientus vai ir būtiski palielinājis viņa darījumu apjomu ar esošajiem klientiem, un pilnvarotājs turpina gūt ievērojamus ienākumus no darījumiem ar šādiem klientiem,
un
–        šī atlīdzība jāmaksā, ņemot vērā visus apstākļus un jo īpaši komisijas naudu, ko tirdzniecības pārstāvis zaudējis darījumos ar šiem klientiem. [..]
[..]
[..]”
7        Direktīvas 86/653 18. pantā uzskaitīti gadījumi, kad
nemaksā šīs direktīvas 17. pantā minēto atlīdzību vai kompensāciju,
it īpaši gadījumi, kad pārstāvja līgums ir
izbeigts tirdzniecības pārstāvja pārkāpuma dēļ vai kad šis
pārstāvis ar pilnvarotāja piekrišanu savas šajā
līgumā noteiktās tiesības un pienākumus nodod citai personai.
8        Minētās direktīvas 19. pantā noteikts, ka “pirms pārstāvja līgums beidzas, puses nedrīkst atkāpties no 17. un 18. panta, kaitējot tirdzniecības pārstāvim”.
Beļģijas tiesības
9        Noteikumi par tirdzniecības pārstāvības līgumiem wetboek van economisch recht (Ekonomikas tiesību kodekss) iekļauti ar 2014. gada 2. aprīļa Likuma par X grāmatas “Tirdzniecības pārstāvības līgumi, tirdzniecības sadarbības līgumi un pārdošanas koncesijas” iekļaušanu Ekonomikas tiesību kodeksā un par X grāmatas definīciju iekļaušanu Ekonomikas tiesību kodeksa 1. grāmatā (2014. gada 28. aprīļa Moniteur belge, 35053. lpp.) 3. pantu.
10      Ekonomikas tiesību kodeksa, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar minēto
likumu (turpmāk tekstā – “Ekonomikas tiesību kodekss”), X.16. panta 1. punkta pirmajā un otrajā daļā noteikts:
“Ja tirdzniecības pārstāvības līgums noslēgts uz nenoteiktu laiku vai uz noteiktu laiku ar iespēju to uzteikt pirms termiņa, katra puse var uzteikt līgumu, ievērojot uzteikuma termiņu.
Pirmajā līguma darbības gadā uzteikuma termiņš ir viens mēnesis. Pēc pirmā gada uzteikuma termiņš par katru nākamo iesākto gadu
tiek pagarināts par vienu mēnesi, bet ne ilgāk par sešiem mēnešiem un neskarot trešo daļu. Puses nedrīkst vienoties par īsākiem uzteikuma termiņiem.”
11      Saskaņā ar Ekonomikas tiesību kodeksa X.18. panta pirmo daļu:
“Tirdzniecības pārstāvim ir tiesības uz izstumšanas atlīdzību pēc tirdzniecības pārstāvības līguma izbeigšanas, ja tas ieguvis jaunus klientus pilnvarotājam vai ievērojami paplašinājis darījumu attiecības ar esošajiem klientiem, ciktāl šī darbība joprojām var dot ievērojamu labumu pilnvarotājam.”
12      Šī kodeksa X.19. pantā paredzēts:
“Ja tirdzniecības pārstāvim ir tiesības uz X.18. pantā paredzēto izstumšanas atlīdzību un tā pilnībā nesedz faktiski nodarītos zaudējumus, tirdzniecības pārstāvis papildus šai atlīdzībai var saņemt zaudējumu atlīdzību, kas atbilst starpībai starp faktiski nodarīto zaudējumu apmēru un izstumšanas atlīdzības summu, tomēr ar nosacījumu, ka tirdzniecības pārstāvis
pierāda apgalvoto zaudējumu faktisko apmēru.”
13      Minētā kodeksa X.21. pantā noteikts:
“Pirms tirdzniecības pārstāvības līguma beigām puses nedrīkst atkāpties no X.18., X.19. un X.20. panta, ja tas kaitē tirdzniecības pārstāvim.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
14      Bank Nagelmackers noslēdza trīs tirdzniecības pārstāvības līgumus ar Kempen Advies Beerse, Compagnie LLC un FP Verzekeringen attiecīgi 2003. gada 22. maijā, 2006. gada 22. decembrī un 2006. gada 31. janvārī.
15      Ar 2016. gada 8. jūlija ierakstīto vēstuli Bank Nagelmackers šos pārstāvības līgumus uzteica ar dažādiem uzteikuma termiņiem no viena līdz sešiem mēnešiem un diviem no šiem līgumiem paredzēja uzteikuma kompensāciju.
16      2016. gada 27. oktobrī Bank Nagelmackers un sabiedrības prasītājas pamatlietā noslēdza vispārēju vienošanos, kurā reglamentēta uzteikuma kompensācija, izstumšanas atlīdzība un papildu atlīdzība, kas minētajām sabiedrībām pienākas pārstāvības līgumu uzteikuma gadījumā (turpmāk tekstā – “vispārējā vienošanās”).
17      Pēc tam sabiedrības prasītājas pamatlietā un OL, uzskatīdami, ka vispārējā vienošanās tika noslēgta Bank Nagelmackers izdarītā spiediena dēļ, cēla prasību Nederlandstalige ondernemingsrechtbank Brussel (Briseles Uzņēmumu tiesa, kurā tiesvedība noris holandiešu valodā, Beļģija) pret Bank Nagelmackers un lūdza atzīt vispārējo vienošanos par spēkā neesošu, it īpaši, pamatojoties uz Ekonomikas tiesību kodeksa X grāmatas imperatīvajām tiesību normām.
18      Ar 2020. gada 12. marta spriedumu minētā tiesa šo prasību noraidīja, pamatojoties uz to, ka sabiedrības prasītājas pamatlietā līgumslēgšanas brīvību
bija atguvušas
savu
tirdzniecības pārstāvības līgumu uzteikšanas brīdī, proti, brīdī, kad katra no minētajām sabiedrībām uzzināja par sava līguma izbeigšanu, un tā tas esot pat tad, ja šis līgums jāturpina pildīt līdz uzteikuma termiņa beigām. Minētā tiesa uzskata – līdzko šīs sabiedrības ar vispārējo vienošanos bija noteikušas uzteikuma kompensācijas, izstumšanas atlīdzības un papildu atlīdzības apmēru, tās varēja brīvi izmantot savas tiesības.
19      Sabiedrības prasītājas pamatlietā un OL par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību hof van beroep te Brussel (Briseles apelācijas tiesa, Beļģija), kura ar 2023. gada 19. jūnija spriedumu sūdzību atzina par pieņemamu, taču nepamatotu.
20      Sabiedrības prasītājas pamatlietā un OL šo spriedumu pārsūdzēja Hof van Cassatie (Kasācijas tiesa, Beļģija), kas ir iesniedzējtiesa. Sūdzības pamatojumam šīs sabiedrības un OL apgalvo, ka vispārējā vienošanas ir pretrunā Ekonomikas tiesību kodeksa imperatīvajām tiesību normām. Šo normu imperatīvā rakstura sekas esot tādas, ka tirdzniecības pārstāvis pirms pārstāvības līguma beigām nevar piekrist tādam uzteikuma termiņam, kas ir īsāks par šajās normās noteikto, vai tādai izstumšanas atlīdzībai, kas ir mazāka par šajās normās noteikto. Tirdzniecības pārstāvis pirms sadarbības beigām nevarot nedz atteikties no aizsardzības, kas tam piešķirta ar šīm normām, nedz arī vienoties par mazāku aizsardzību. Tirdzniecības pārstāvības līgums izbeidzoties vienīgi pilnvarotāja noteiktā uzteikuma termiņa beigās, nevis līguma uzteikšanas brīdī.
21      Iesniedzējtiesa uzskata – no Tiesas judikatūras izriet, ka Direktīvas 86/653 17. un 19. panta mērķis ir aizsargāt tirdzniecības pārstāvi pēc pārstāvības līguma
izbeigšanās un šīs abas tiesību normas ir imperatīvas. Pēc šīs tiesas domām, tajā izskatāmo strīdu var atrisināt, tikai atbildot uz jautājumu, kurā brīdī var uzskatīt, ka tirdzniecības pārstāvības līgums ir izbeidzies Direktīvas 86/653 15. panta 2. punkta un 19. panta izpratnē.
22      Šādos apstākļos Hof van Cassatie (Kasācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai tirdzniecības pārstāvības līgums ir uzskatāms par izbeigtu Direktīvas [86/653] 15. panta 2. punkta un 19. panta izpratnē brīdī, kad līgums faktiski ir izbeigts, tas ir, uzteikuma termiņa beigās, vai brīdī, kad tirdzniecības pārstāvis uzzina vai varēja saprātīgi uzzināt par pārstāvības līguma uzteikšanu?”
Par prejudiciālo jautājumu
23      Ar uzdoto
jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 86/653 15. panta 2. punkts un 19. pants jāinterpretē tādējādi, ka tirdzniecības pārstāvības līgums izbeidzas brīdī, kad tirdzniecības pārstāvis uzzina vai varēja saprātīgi uzzināt par šī līguma uzteikšanu, vai vienīgi uzteikuma termiņa beigās.
24      Direktīvas 86/653 15. panta 2. punktā noteikts minimālais uzteikuma termiņš, kurā jāpaziņo par tāda tirdzniecības pārstāvības līguma
izbeigšanu, kas noslēgts uz nenoteiktu laiku. Minētās direktīvas 19. pants liedz šāda līguma pusēm, pirms tas izbeidzas, atkāpties no šīs direktīvas 17. un 18. panta, ja tas kaitē tirdzniecības pārstāvim. Taču ne minētajā 15. panta 2. punktā, ne 19. pantā nav noteikts, no kura brīža šī līguma puses atgūst brīvību atkāpties no tirdzniecības pārstāvja obligātās aizsardzības.
25      Tādējādi, lai noteiktu šo Savienības tiesību normu tvērumu, jāņem vērā ne tikai to teksts, bet arī konteksts, kādā tās iekļaujas, un to mērķi.
26      Pirmkārt, runājot par Direktīvas 86/653 mērķiem, no tās otrā un trešā apsvēruma izriet, ka šīs direktīvas mērķis ir it īpaši aizsargāt tirdzniecības pārstāvjus to attiecībās ar pilnvarotājiem (spriedumi, 2006. gada 23. marts, Honyvem Informazioni Commerciali, C‑465/04, EU:C:2006:199, 19. punkts; 2009. gada 26. marts, Semen, C‑348/07, EU:C:2009:195, 14. punkts, un 2018. gada 19. aprīlis, CMR, C‑645/16, EU:C:2018:262, 33. punkts).
27      It īpaši Direktīvas 86/653 17.–19. panta mērķis ir aizsargāt tirdzniecības pārstāvi pēc
pārstāvības līguma
izbeigšanās. Šim nolūkam ar minēto direktīvu iedibinātā sistēma ir obligāta, to apstiprina apstāklis, ka saskaņā ar šīs direktīvas 19. pantu puses nedrīkst no tās atkāpties pirms līgums beidzas, ja tas kaitē tirdzniecības pārstāvim (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2000. gada 9. novembris, Ingmar, C‑381/98, EU:C:2000:605, 21. un 22. punkts; 2006. gada 23. marts, Honyvem Informazioni Commerciali, C‑465/04, EU:C:2006:199, 22. punkts, kā arī 2018. gada 19. aprīlis, CMR, C‑645/16, EU:C:2018:262, 34. punkts).
28      Tā kā minētās direktīvas 17.–19. pants jāinterpretē, ņemot vērā šo mērķi un sistēmu (spriedums, 2006. gada 23. marts, Honyvem Informazioni Commerciali, C‑465/04, EU:C:2006:199, 17. punkts), ir izslēgta jebkāda šo pantu interpretācija, kas tirdzniecības pārstāvim varētu izrādīties nelabvēlīga (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2009. gada 26. marts, Semen, C‑348/07, EU:C:2009:195, 21. punkts, un 2018. gada 19. aprīlis, CMR, C‑645/16, EU:C:2018:262, 35. punkts). Līdz ar to minētie panti jāinterpretē tā, lai veicinātu tirdzniecības pārstāvja aizsardzību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 7. aprīlis, Marchon Germany, C‑315/14, EU:C:2016:211, 33. punkts).
29      Tādējādi no Direktīvas 86/653 19. panta izriet, ka atkāpe no tās 17. panta noteikumiem pieļaujama tikai tad, ja jau iepriekš ir skaidrs, ka šī atkāpe līguma darbības laika beigās neizrādīsies kaitējoša tirdzniecības pārstāvim (spriedums, 2006. gada 23. marts, Honyvem Informazioni Commerciali, C‑465/04, EU:C:2006:199, 27. punkts).
30      Otrkārt, jānorāda, ka līdz minētās direktīvas 15. panta 1. un 2. punktā noteiktajām uzteikuma termiņa beigām tirdzniecības pārstāvim jāturpina pildīt līgums un ka minētais pārstāvis šajā ziņā ir atkarīgs no Direktīvas 86/653 II un III nodaļā paredzēto pilnvarotāja pienākumu izpildes, it īpaši attiecībā uz atlīdzību.
31      No tā izriet, ka pārstāvības līguma uzteikšana neizbeidz tirdzniecības pārstāvja ekonomisko atkarību no pilnvarotāja un attiecīgi pušu nevienlīdzību.
Tirdzniecības pārstāvis vairs nav atkarīgs no viņa pārstāvētā pilnvarotāja ienākumiem no profesionālās darbības tikai pēc tam, kad pēc uzteikuma termiņam
beigšanās faktiski beidzas šajā līgumā noteiktās saistības.
32      Turklāt Direktīvas 86/653 17. panta 2. punkta a) apakšpunktā tirdzniecības pārstāvim ir nodrošināta atlīdzības piešķiršana, ja šī atlīdzība jāmaksā, ņemot vērā visus apstākļus un it
īpaši komisijas naudu, ko tirdzniecības pārstāvis zaudējis darījumos ar jaunajiem klientiem, kurus viņš atradis pilnvarotājam, vai esošajiem klientiem, ar kuriem viņš būtiski palielinājis darījumu apjomu.
33      Tomēr, kā rakstveida apsvērumos norāda Eiropas Komisija, nevar izslēgt, ka pilnvarotājs maksājamās atlīdzības ierobežošanas nolūkā izbeidz pārstāvības līgumu, tiklīdz ir izveidojušās tirdzniecības attiecības starp pilnvarotāju un klientiem, kurus atradis attiecīgais tirdzniecības pārstāvis. Ir iespējams, ka, jo ātrāk šis līgums tiks izbeigts, jo vairāk samazināsies šīs atlīdzības apmērs.
34      Treškārt, jākonstatē, ka saskaņā ar Direktīvas 86/653 15. panta 2. punktu puses nedrīkst vienoties par tādiem uzteikuma paziņojuma termiņiem, kas ir īsāki par šajā normā noteiktajiem, un tas pierāda Savienības likumdevēja gribu aizsargāt tirdzniecības pārstāvi visā uzteikuma termiņa laikā.
35      No tā izriet – ja būtu jāuzskata, ka atbilstoši Direktīvas 86/653 15. pantam izbeigts pārstāvības līgums šīs direktīvas 19. panta izpratnē ir beidzies brīdī, kad tirdzniecības pārstāvis uzzina vai varēja saprātīgi uzzināt par šī līguma uzteikšanu, tirdzniecības pārstāvja aizsardzība attiecībā pret pilnvarotāju tiktu samazināta un tas
būtu pretrunā minētās direktīvas mērķiem. Tā kā šīs aizsardzības nepieciešamība zūd tikai uzteikuma termiņa beigās, minētais līgums izbeidzas tieši šajā brīdī.
36      Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 86/653 15. panta 2. punkts un 19. pants jāinterpretē tādējādi, ka tirdzniecības pārstāvības līgums izbeidzas nevis brīdī, kad tirdzniecības pārstāvis uzzina vai varēja saprātīgi uzzināt par šī līguma uzteikšanu, bet vienīgi uzteikuma termiņa beigās.
Par tiesāšanās izdevumiem
37      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:
Padomes Direktīvas 86/653/EEK (1986. gada 18. decembris) par dalībvalstu tiesību aktu koordinēšanu attiecībā uz pašnodarbinātiem tirdzniecības pārstāvjiem 15. panta 2. punkts un 19. pants
jāinterpretē tādējādi, ka
tirdzniecības pārstāvības līgums izbeidzas nevis brīdī, kad tirdzniecības pārstāvis uzzina vai varēja saprātīgi uzzināt par šī līguma uzteikšanu, bet vienīgi uzteikuma termiņa beigās.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – holandiešu.