62010CJ0443_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑443/10
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, pamatojoties uz LESD 267. pantu, ko Tribunal administratif de Limoges
(Francija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2010. gada 9. septembrī un kas Tiesā reģistrēts 2010. gada 14. septembrī, tiesvedībā
Philippe Bonnarde
pret
Agence de Services et de Paiement .
TIESA (piektā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs Ž. Ž. Kāzels [ J.‑J. Kasel ], tiesneši E. Borgs Bartets [ A. Borg Barthet ] (referents) un M. Ilešičs [ M. Ilešič ],
ģenerāladvokāts N. Jēskinens [ N. Jääskinen ],
sekretāre A. Impellicēri [ A. Impellizzeri ], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2011. gada 19. maija tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– Francijas valdības vārdā – Ž. de Bergess [ G. de Bergues ] un S. Menē [ S. Menez ], pārstāvji,
– Eiropas Komisijas vārdā – G. Vilmss [ G. Wilms ] un A. Margelis [ A. Marghelis ] kā arī A. Kostova Buržē [ A. Kostova Bourgeix ], pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt LESD 34. un 36. pantu, kā arī Padomes 1999. gada 29. aprīļa Direktīvas 1999/37/EK par transportlīdzekļu reģistrācijas dokumentiem (OV L 138, 57. lpp.), kas ir grozīta ar Komisijas 2003. gada 23. decembra Direktīvu 2003/127/EK (OV L 10, 29. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 1999/37”), 1. pantu.
2. Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp F. Bonāru [ Ph. Bonnarde ] un Centre national pour l’aménagement des structures des exploitations agricoles
[Valsts lauksaimniecības attīstības centra] ( Cnasea ) ģenerāldirektoru par pēdējā atteikumu piešķirt F. Bonāram atbalstu ar nosaukumu “Bonus écologique – Grenelle de l’environnement” (turpmāk tekstā – “ekoloģijas prēmija”) par citas dalībvalsts izcelsmes izmēģinājuma transportlīdzekļa iegādi.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesiskais regulējums
3. Direktīvas 1999/37 1. pantā ir paredzēts:
“Šo direktīvu piemēro dokumentiem, kas izdoti dalībvalstīs, reģistrējot transportlīdzekļus.
Tas neietekmē dalībvalstu tiesības izmantot transportlīdzekļu pagaidu reģistrācijai dokumentus, kas varētu neatbilst visām šīs direktīvas prasībām.”
4. Šīs direktīvas 3. panta 1. punkta pirmajā daļā ir noteikts:
“Dalībvalstis izdod reģistrācijas apliecību transportlīdzekļiem, uz kuriem attiecas reģistrācija saskaņā ar šo valstu tiesību aktiem. Apliecībai ir vai nu tikai viena daļa, saskaņā ar I pielikumu, vai divas daļas, saskaņā ar I un II pielikumu.”
5. Direktīvas 1999/37 I pielikumā iekļautajā II.7. punktā ir paredzēts, ka dalībvalstis var iekļaut reģistrācijas apliecības I daļā citu informāciju.
Valsts tiesiskais regulējums
6. 2007. gada 25. decembra Likuma Nr. 2007‑1824 par grozījumiem finansēs 2007. gadam ( JORF, 28.12.2007., 21482. lpp.) 63. panta 5. punktā ir noteikts:
“Tiek izveidots atbalsta fonds privātpersonu transportlīdzekļu iegādei, kura uzdevums [..] ir piešķirt atbalstu privātpersonām transportlīdzekļu iegādei, kas vajadzības gadījumā var ietvert atbalstu piesārņojošu transportlīdzekļu izņemšanai.
Dekrētā tiek precizēta fondu pārvaldošā iestāde, kā arī nosacījumi, ar kādiem tā nodrošina šo pārvaldi.”
7. 2007. gada 26. decembra Dekrēta Nr. 2007‑1873, ar ko izveido atbalsta fondu privātpersonu transportlīdzekļu iegādei ( JORF, 30.12.2007., 21846. lpp.; turpmāk tekstā – “Dekrēts Nr. 2007‑1873 sākotnējā redakcijā”), kas ir grozīts ar 2009. gada 19. janvāra Dekrētu Nr. 2009‑66 ( JORF, 20.01.2009., 1098. lpp.; turpmāk tekstā – “grozītais Dekrēts Nr. 2007‑1873”), 1. pantā ir noteikts:
“Atbalsta fonds privātpersonu transportlīdzekļu iegādei, kas ir izveidots ar 2007. gada 25. decembra Likuma Nr. 2007‑1824 par grozījumiem finansēs 2007. gadam 63. pantu, piešķir atbalstu ikvienai personai, kas pierāda dzīvesvietu vai reģistrācijas vietu Francijā, izņemot valsts iestādes, kas iegūst vai nomā saskaņā ar nomas līgumu ar izpirkuma tiesībām vai līgumu, kas parakstīts uz vismaz diviem gadiem, sauszemes transportlīdzekli ar motoru, kas rēķina par to izrakstīšanas dienā atbilst šādiem nosacījumiem:
1° Tas ietilpst vieglo transportlīdzekļu vai mazo furgonu kategorijā Code de la route
[Ceļu kodeksa] R. 311‑1. panta izpratnē vai arī jebkurā to transportlīdzekļu kategorijā, uz ko attiecas oglekļa dioksīda emisiju mērījumi saskaņā ar 1980. gada 16. decembra Direktīvas 80/1268/EEK vai 2007. gada 20. jūnija Regulas (EK) Nr. 715/2007 normām;
2° Tas iepriekš nedrīkst būt pirmo reizi reģistrēts Francijā vai ārvalstīs;
3° Tas Francijā ir reģistrēts galīgi;
4° Ieguvējs nav paredzējis to atsavināt kā jaunu transportlīdzekli;
[..].”
8. Dekrēta Nr. 2007‑1873 sākotnējā redakcijā 2. panta otrajā daļā bija paredzēts:
“Koncesionāri un ar preču zīmi apzīmētu transportlīdzekļu tirgotāji nevar saņemt 1. pantā paredzēto atbalstu par jauniem vieglajiem transportlīdzekļiem, ko tie nodod izmēģināšanai. Tomēr, lai piemērotu 1. pantā paredzēto atbalsta režīmu, šie vieglie transportlīdzekļi, kuri ir tikuši nodoti izmēģinājumiem, tiek uzskatīti par jauniem, ja to atsavināšana vai izīrēšana ir notikusi divpadsmit mēnešu laikā, sākot no to pirmās reģistrācijas dienas.”
9. Grozītā Dekrēta Nr. 2007‑1873 2. panta otrajā daļā ir paredzēts:
“Koncesionāri un ar preču zīmi apzīmētu transportlīdzekļu tirgotāji nevar saņemt 1. pantā paredzēto atbalstu par jauniem transportlīdzekļiem, kas ietilpst vienā no šī panta 1. punktā definētajām kategorijām un ko tie nodod izmēģināšanai. Tomēr, lai piemērotu 1. pantā paredzēto atbalsta režīmu, šie transportlīdzekļi, kuri Francijā ir tikuši nodoti izmēģinājumiem, tiek uzskatīti par jauniem, ja to atsavināšana vai izīrēšana ir notikusi divpadsmit mēnešu laikā, sākot no to pirmās reģistrācijas dienas.”
10. 29. pantā 1984. gada 5. novembra rīkojumā, kas ir aizstāts ar 2009. gada 9. februāra rīkojumu par transportlīdzekļu reģistrācijas noteikumiem, kurā šis pants ir pārņemts bez grozījumiem, ir noteikts:
“Izmēģinājuma transportlīdzeklis ir jauns transportlīdzeklis, kura svars ir mazāks par 3,5 tonnām un kurš vismaz trīs mēnešus un ne vairāk kā vienu gadu ir nodots izmēģināšanai, proti, koncesionāri un ar preču zīmi apzīmētu transportlīdzekļu tirgotāji (tajā skaitā ražotāji un importētāji) to ir lietojuši prezentāciju, izmēģinājumu un pārdošanas saviem klientiem ietvaros.
Izmēģināšanai var tikt nodots ikviens reģistrēts transportlīdzeklis, ievērojot iepriekš minētos nosacījumus, neatkarīgi no tā veida un virsbūves (vieglā automašīna, motocikls, neliels furgons, piekabe utt.).
Iepriekš minētais termiņš sākas no reģistrācijas apliecībā norādītā pirmās reģistrācijas datuma.
Piemērojot Vispārējo nodokļu kodeksa 1635.a panta H (II) punktu, šiem transportlīdzekļiem reģistrācijas apliecības [ carte grise ] tiek izsniegtas bez maksas. Šajās reģistrācijas apliecībās ir norāde “izmēģinājuma transportlīdzeklis.”
Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
11. 2009. gada janvārī F. Bonārs no automobiļu koncesionāra, kas atrodas Beļģijā, iegādājās PSA ‑ Belgique
piederošu automobili. Tā pirmā reģistrācija ir notikusi šajā dalībvalstī, pirms F. Bonārs to ieveda Francijā, kur tas 2009. gada 4. februārī tika reģistrēts.
12. F. Bonārs lūdza piešķirt ekoloģijas prēmiju, jo viņš šo transportlīdzekli, kurš rada mazu piesārņojumu, kura pirmā reģistrācija notikusi tikai astoņus mēnešus pirms tā iegādes un kura nobraukums ir apmēram 6000 kilometru, ir iegādājies kā izmēģinājuma transportlīdzekli.
13. Ar 2009. gada 23. februāra lēmumu Cnasea ģenerāldirektors noraidīja pieteikumu, pamatojot ar to, ka minētais transportlīdzeklis jau 2008. gada 20. maijā ir ticis pirmo reizi reģistrēts ārvalstīs, proti, Beļģijā, un ka, lai gan F. Bonārs ir iesniedzis atbilstošu pieteikumu, viņš nav iesniedzis reģistrācijas apliecību, kurā būtu ietverta norāde “izmēģinājuma transportlīdzeklis”.
14. 2009. gada 28. februāri prasītājs pamata lietā cēla prasību Tribunal administratif de Limoges [Limožas administratīvajā tiesā] par šī lēmuma atcelšanu.
15. Šajā tiesā F. Bonārs apgalvoja, ka Beļģijas tiesiskajā regulējumā neesot paredzēts izsniegt dokumentu ar norādi “izmēģinājuma transportlīdzeklis”. Lai gan Beļģijas iestādes izsniedzot reģistrācijas apliecības visiem izmēģinājuma transportlīdzekļiem, tajās neesot paredzēta īpaša norāde “izmēģinājuma transportlīdzeklis”. F. Bonārs uzskata, ka viņa transportlīdzeklis nepiesārņo vairāk nekā Francijas “izmēģinājuma transportlīdzeklis”, tādējādi prasība iesniegt reģistrācijas apliecību ar šādu norādi esot diskriminējoša.
16. Nav apstrīdēts, ka prasītāja pamata prāvā transportlīdzekļa CO 2 izplūdes līmeņa dēļ viņš var saņemt ekoloģijas prēmiju. Tāpat arī nav apstrīdēti šī prasītāja apgalvojumi gan par šī transportlīdzekļa vecumu, gan stāvokli, gan par neiespējamību iesniegt reģistrācijas apliecību ar norādi “izmēģinājuma transportlīdzeklis”, ko būtu izdevušas Beļģijas Karalistes kompetentās iestādes.
17. Uzskatot, ka strīda atrisinājums ir atkarīgs no attiecīgo Savienības tiesību interpretācijas, Tribunal administratif de Limoges nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1) Vai Eiropas Savienības [..] tiesību normas, it īpaši tās, kuras ir ietvertas Līgumā par Eiropas Savienības darbību, lai nodrošinātu brīvu pārvietošanos, kā arī iepriekš minēto direktīvu normas attiecībā uz transportlīdzekļu reģistrācijas dokumentiem ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, ar kuru transportlīdzekļu reģistrācijai tiek prasīts īpašs dokuments, proti, reģistrācijas apliecība, kurā ir jābūt norādei “izmēģinājuma transportlīdzeklis” un attiecībā uz kuru var uzskatīt, ka tā nav izdota par pagaidu reģistrāciju [..] Direktīvas [1999/37] 1. panta izpratnē, un ka tādējādi šīs tiesību normas nepieļauj, lai kādas priekšrocības iegūšana varētu būt atkarīga no šāda dokumenta uzrādīšanas?
2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša, vai šīs tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka tajās ir paredzēts, ka tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā atbalsts iepriekš reģistrēta privāta transportlīdzekļa iegādei ir atkarīgs no nosacījuma, ka šīs reģistrācijas apliecībā atbilstoši dalībvalsts tiesiskajam regulējumam ir norāde “izmēģinājuma transportlīdzeklis”, nav jāpiemēro gadījumā, kad transportlīdzeklis ir iegādāts citā dalībvalstī, ja transportlīdzekļa pārdevējs pats nav varējis saņemt šo atbalstu un ja:
– pircējs iesniedz citā dalībvalstī izdotu un īpaši izmēģinājuma transportlīdzekļiem paredzētu reģistrācijas apliecību,
– vai transportlīdzeklim ir tādas īpašības, kādas tā pirmās laišanas apgrozībā laikā ir prasītas valsts tiesiskajā regulējumā, lai to kvalificētu par izmēģinājuma transportlīdzekli?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
18. Ar šiem jautājumiem, kas ir jāpārbauda kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīva 1999/37 vai – vajadzības gadījumā – LESD 34. un 36. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir pamata lietā, kurā ir paredzēts, ka priekšrocības var tikt piešķirtas tikai tad, ja izmēģinājuma transportlīdzekļa reģistrācijas apliecībai ir pievienota norāde “izmēģinājuma transportlīdzeklis”.
Ievada apsvērumi
19. Vispirms, kā to ir norādījusi Francijas valdība un Eiropas Komisija, ir jānorāda, ka Dekrēta Nr. 2007‑1873 sākotnējā redakcijā 2. panta otrajā daļā bija paredzēts, ka “šie vieglie transportlīdzekļi, kuri ir tikuši nodoti izmēģinājumiem, tiek uzskatīti par jauniem, ja to atsavināšana vai izīrēšana ir notikusi divpadsmit mēnešu laikā, sākot no to pirmās reģistrācijas dienas”, bet grozītā Dekrēta Nr. 2007‑1873 tajā pašā pantā ir paredzēts, ka “šie transportlīdzekļi, kuri Francijā ir tikuši nodoti izmēģinājumiem, tiek uzskatīti par jauniem, ja to atsavināšana vai izīrēšana ir notikusi divpadsmit mēnešu laikā, sākot no to pirmās reģistrācijas dienas”.
20. Ir jāprecizē, ka iesniedzējtiesa jautā Tiesai par Dekrēta Nr. 2007‑1873 sākotnējā redakcijā 2. panta otrās daļas redakciju. Tomēr atbilde uz jautājumu, vai Direktīva 1999/37 vai LESD 34. un 36. pants nepieļauj, ka dalībvalsts prasa, lai ekoloģijas prēmijas saņemšanai šo transportlīdzekļu reģistrācijas apliecībā tiktu ietverta norāde “izmēģinājuma transportlīdzeklis”, attiecībā uz Dekrētu 2007‑1873 sākotnējā redakcijā ir analizējams tāpat kā attiecībā uz grozīto Dekrētu Nr. 2007‑1873. Līdz ar to iesniedzējtiesas kompetencē ir noteikt, kuras valsts tiesības ir piemērojamas ratione temporis .
Par Direktīvas 1999/37 interpretāciju
21. Valsts tiesību normas, kas nosaka, ka norādei “izmēģin ājuma transportlīdzeklis” ir jābūt šo transportlīdzekļu reģistrācijas apliecībā, un kuras piemērošanas kopā ar citām valsts tiesību normām sekas ir tādas, ka tikai tiem transportlīdzekļiem, kuriem ir reģistrācijas apliecība, kas apliecina, ka tas ir izmēģinājuma transportlīdzeklis, var tikt piešķirta ekoloģijas prēmija, atbilstība Savienības tiesībām vispirms ir jāpārbauda dalībvalstu pienākumu, kas izriet no Direktīvas 1999/37, aspektā.
22. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ikviens valsts pasākums tādā jomā, kurā ir veikta izsmeļoša saskaņošana Savienības līmenī, ir jāizvērtē, ņemot vērā šī saskaņošanas pasākuma normas, nevis primāro tiesību aktu normas (skat. 2003. gada 11. decembra spriedumu lietā C‑322/01 Deutscher Apothekerverband, Recueil, I‑14887. lpp., 64. punkts, kā arī 2008. gada 16. decembra spriedumu lietā C‑205/07 Gysbrechts un Santurel Inter, Krājums, I‑9947. lpp., 33. punkts).
23. Tomēr šajā gadījumā jāsecina, ka ar Direktīvu 1999/37 izsmeļoša saskaņošana nav veikta. Šajā ziņā, kā tas skaidri noteikts arī minētās direktīvas I pielikuma II.7. punktā, dalībvalstis var reģistrācijas apliecības I daļā iekļaut citu informāciju, kas nav tur obligāti jāiekļauj atbilstoši minētajam I pielikumam.
24. Tādējādi saskaņā ar minēto II.7. punktu Direktīva 1999/37 pieļauj tādas valsts tiesību normas, ar kurām reģistrācijas apliecības I daļā tiek iekļauta informācija papildus tai informācijai, kas tajā ir obligāti jānorāda, ja vien ar šīm tiesību normām netiek pārkāptas ESL normas.
25. Līdz ar to ir svarīgi pārbaudīt, vai LESD 34. un 36. pants nepieļauj tādas valsts tiesību normas, kādas ir pamata lietā.
Par LESD 34. un 36. panta interpretāciju
26. Ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pasākumu ar kvantitatīviem importa ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību aizliegums, kas paredzēts LESD 34. pantā, attiecas uz visiem dalībvalstu pasākumiem, kas var tieši vai netieši, aktuāli vai potenciāli ietekmēt tirdzniecību Kopienā (it īpaši skat. 2000. gada 16. novembra spriedumu lietā C‑217/99 Komisija/Beļģija, Recueil, I‑10251. lpp., 16. punkts; 2006. gada 26. oktobra spriedumu lietā C‑65/05 Komisija/Grieķija, Krājums, I‑10341. lpp., 27. punkts; 2007. gada 15. marta spriedumu lietā C‑54/05 Komisija/Somija, Krājums, I‑2473. lpp., 30. punkts, un 2008. gada 24. aprīļa spriedumu lietā C‑286/07 Komisija/Luksemburga, Krājums, I‑63. lpp., 27. punkts). Tādējādi tikai tas, ka importētāji tiek atturēti no ražojumu ievešanas vai tirgošanas attiecīgajā dalībvalstī, attiecībā uz tiem ir brīvas preču aprites ierobežojums (iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Luksemburga, 27. punkts).
27. Ir jāatgādina, ka par “pasākumiem ar importa kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību” LESD 34. panta izpratnē ir uzskatāmi dalībvalsts pasākumi, kuru mērķis ir vai kuru rezultātā rodas nelabvēlīgāka attieksme pret precēm no citām dalībvalstīm, kā arī šķēršļi preču brīvai apritei, kas valsts likumdošanas saskaņošanas neesamības dēļ rodas precēm no citām dalībvalstīm, kur tās ir likumīgi ražotas vai tirgotas, piemērojot noteikumus par prasībām, kurām šīm precēm jāatbilst, pat ja šie noteikumi vienādi attiecas uz visām precēm (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Deutscher Apothekerverband, 67. punkts).
28. Pamata lietā ir skaidrs, ka visās dalībvalstīs nav paredzēts, ka automobiļu reģistrācijas apliecības ietver īpašu norādi “izmēģinājuma transportlīdzeklis”. Tā kā no citām dalībvalstīm ievesti izmēģinājuma automobiļi, lai gan tie atbilst Francijas tiesiskajā regulējumā noteiktajiem nosacījumiem ekoloģiskās prēmijas saņemšanai, proti, tiem, kas saistīti ar transportlīdzekļa vecumu un stāvokli, kā arī tā CO 2
emisiju līmeni, tomēr nevar saņemt šo prēmiju tādēļ, ka to reģistrācijas apliecībā nav šīs īpašās norādes, ir jāuzskata, ka šī norāde ir ekoloģijas prēmijas piešķiršanas nosacījums, kas var atturēt atsevišķas Francijā dzīvojošās ieinteresētās personas ievest šajā dalībvalstī izmēģinājuma transportlīdzekļus, kuri iepriekš reģistrēti citās dalībvalstīs (pēc analoģijas skat. 2007. gada 20. septembra spriedumu lietā C‑297/05 Komisija/Nīderlande, Krājums, I‑7467. lpp., 73. punkts, un 2008. gada 5. jūnija spriedumu lietā C‑170/07 Komisija/Polija, Krājums, I‑87. lpp., 44. punkts).
29. Šajā ziņā ir jānorāda, ka, lai gan pamata prāvā aplūkotajā valsts tiesiskajā regulējumā ir noteikts, ka attiecībā uz visiem izmēģinājuma transportlīdzekļiem – neatkarīgi no to izcelsmes – ekoloģijas prēmijas saņemšanai ir jāiesniedz reģistrācijas apliecība ar norādi “izmēģinājuma transportlīdzeklis”, šī prasība atšķirīgi ietekmē attiecīgos transportlīdzekļus atkarībā no to izcelsmes no dalībvalsts, kurā ir vai nav paredzēta šāda norāde reģistrācijas apliecībā (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Luksemburga, 28. punkts).
30. Pat tad, ja attiecīgajā valsts tiesiskajā regulējumā attieksme pret citu dalībvalstu izcelsmes ražojumiem nav mazāk labvēlīga, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, apstāklis, ka izmēģinājuma transportlīdzekļu reģistrācijas apliecībā, lai rastos tiesības uz ekoloģijas prēmiju, ir jābūt norādei “izmēģinājuma transportlīdzeklis”, var ietekmēt pircēju uzvedību un tādējādi ietekmēt šo transportlīdzekļu piekļuvi šīs dalībvalsts tirgum (šajā ziņā skat. 2009. gada 10. februāra spriedumu lietā C‑110/05 Komisija/Itālija, Krājums, I‑519. lpp., 56. punkts).
31. Tātad norādes importētu izmēģinājuma transportlīdzekļu reģistrācijas apliecībā prasība attiecīgās ekoloģijas prēmijas saņemšanai ir brīvas preču aprites ierobežojums, kas aizliegts LESD 34. pantā.
32. Tomēr no pastāvīgās judikatūras izriet, ka valsts tiesisko regulējumu, kas ir pasākums ar kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību, var attaisnot, pamatojot to ar kādu no LESD 34. pantā uzskaitītajiem vispārējo interešu apsvērumiem vai ar imperatīvām prasībām. Abos gadījumos valsts tiesību normai ir jābūt atbilstošai, lai nodrošinātu izvirzītā mērķa sasniegšanu, un tā nedrīkst pārsniegt šī mērķa sasniegšanai nepieciešamo (it īpaši skat. iepriekš minētos spriedumus lietā Komisija/Nīderlande, 75. punkts, un lietā Komisija/Polija, 46. punkts, kā arī 2010. gada 9. decembra spriedumu lietā C‑421/09 Humanplasma, Krājums, I‑12869. lpp., 34. punkts).
33. Francijas valdība uzskata, ka pamata prāvā aplūkojamo valsts tiesību normu attaisno mērķis aizsargāt vidi, kā arī mērķis apkarot krāpšanu. Ar šo tiesību normu Francijas Republika īpaši vēlas veicināt transportlīdzekļu, kas rada mazu piesārņojumu, iegādi, un, ciktāl izmēģinājuma transportlīdzekļi nav paredzēti lietošanai vai lietošanai mazā apjomā, ekoloģijas prēmija var tikt maksāta arī par šādu transportlīdzekļu iegādi. Tomēr pretēji jauniem automobiļiem izmēģinājuma transportlīdzekļi ir jau pirmo reizi reģistrēti. Tādēļ šī transportlīdzekļa ieguvējam, lai pierādītu, ka nav runa par lietotu transportlīdzekli, bet gan par transportlīdzekli, kas ir paredzēts izmēģinājumiem, ir jāiesniedz reģistrācijas apliecība ar norādi “izmēģinājuma transportlīdzeklis”.
34. Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai vides aizsardzības mērķi var pamatot valsts pasākumus, kuri var ietekmēt tirdzniecību Kopienā, ja vien šie pasākumi ir samērīgi ar sasniedzamo mērķi (it īpaši skat. 2008. gada 10. aprīļa spriedumu lietā C‑265/06 Komisija/Portugāle, Krājums, I‑2245. lpp., 38. punkts; iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Luksemburga, 38. punkts, kā arī 2009. gada 4. jūnija spriedumu lietā C‑142/05 Mickelsson un Roos, Krājums, I‑4273. lpp., 32. punkts).
35. Lai arī varētu šķist, ka prasība pēc norādes “izmēģinājuma transportlīdzeklis” šo transportlīdzekļu reģistrācijas apliecībās patiešām var atvieglot to izmēģinājuma transportlīdzekļu identifikāciju, par kuriem var saņemt ekoloģijas prēmiju, un kas līdz ar to atbilst vides aizsardzības un krāpšanas apkarošanas mērķiem, tomēr ir jāpārbauda, vai tas ir nepieciešams šo mērķu sasniegšanai un vai nepastāv citi, mazāk ierobežojoši pasākumi, lai tos sasniegtu.
36. Pamata lietā nav pierādīts, ka attiecīgais pasākums ir nepieciešams, jo Francijas valdība rakstveida apsvērumos un tiesas sēdē ir pieļāvusi, ka ekoloģijas prēmija var tikt piešķirta izmēģinājuma transportlīdzeklim, kas iegūts citā dalībvalstī, ja tiek iesniegta šai transportlīdzekļu kategorijai specifiska apliecība vai jebkādā citā veidā tiek pierādīts, ka šis transportlīdzeklis atbilst tiem pašiem nosacījumiem, kas paredzēti valsts izmēģinājuma transportlīdzekļiem.
37. Tādējādi prasība, ka izmēģinājuma transportlīdzekļu reģistrācijas apliecībā ir jābūt norādei “izmēģinājuma transportlīdzeklis”, ir tikai viens no līdzekļiem, ko kompetentās iestādes var izmantot krāpšanas apkarošanā un vides aizsardzībā.
38. No iepriekš minētā izriet, ka šis aizliegums ir jāuzskata par pārmērīgu un līdz ar to par nesamērīgu ar vēlamajiem mērķiem.
39. Ņemot vērā iepriekšminētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka LESD 34. un 36. pants nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā tiek prasīts, ka, lai saņemtu ekoloģijas prēmiju, reģistrējot ievestus izmēģinājuma automobiļus šajā dalībvalstī, pirmās reģistrācijas apliecībā ir jābūt norādei “izmēģinājuma transportlīdzeklis”.
Par tiesāšanās izdevumiem
40. Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:
LESD 34. un 36. pants nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā tiek prasīts, ka, lai saņemtu atbalstu ar nosaukumu “Bonus écologique – Grenelle de l’environnement”, reģistrējot ievestus izmēģinājuma automobiļus šajā dalībvalstī, pirmās reģistrācijas apliecībā ir jābūt norādei “izmēģinājuma transportlīdzeklis”.