62012CC0583
GENERALINIO ADVOKATO
PEDRO CRUZ VILLALÓN IŠVADA,
pateikta 2014 m. sausio 28 d. (
1
)
Byla C‑583/12
Sintax Trading OÜ
prieš
Maksu- ja Tolliamet
(Riigikohus (Estija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Muitinės veiksmai su prekėmis, kaip įtariama, pažeidžiančiomis tam tikras intelektinės nuosavybės teises — Reglamentas (EB) Nr. 1383/2003-13 straipsnio 1 dalis — Institucija, kompetentinga vykdyti procedūrą, skirtą nustatyti, ar pažeistos intelektinės nuosavybės teisės — Muitinės kompetencija pradėti procedūrą, skirtą nustatyti, ar pažeistos intelektinės nuosavybės teisės — Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis“
1.
Ši byla susijusi su priemonėmis, kurias pasienyje Estija taiko prekėms, tariamai pažeidžiančioms dizaino teises. Ji Teisingumo Teismui suteikia galimybę dar kartą išaiškinti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1383/2003 (toliau – reglamentas) (
2
), būtent dėl reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodytos procedūros, kuria siekiama nustatyti, ar intelektinės nuosavybės teisė buvo pažeista.
2.
Estijos Riigikohus (Aukščiausiasis Teismas) Teisingumo Teismui pateikė du klausimus. Jis teiraujasi, pirma, ar reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodytą procedūrą gali vykdyti pačios muitinės ir, antra, ar muitinės tą procedūrą gali inicijuoti.
3.
Šie klausimai iškilo nagrinėjant ieškinį, kurį Sintax Trading OÜ (toliau – Sintax) pateikė Estijos Maksu-ja Tolliamet (Mokesčių ir muitų tarnyba, toliau – MTA), nes ši atmetė Sintax reikalavimą išleisti prekes, kurias buvo sulaikiusi remdamasi motyvu, kad jos pažeidžia registruotą pramoninį dizainą, priklausantį OÜ Acerra (toliau – Acerra).
I – Teisinis pagrindas
A – Europos Sąjungos teisė
4.
Pasienyje taikomos priemonės sudaro svarbią Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės teisių apsaugos dalį. Reglamentas nėra nei pirmoji Europos Sąjungos teisėkūros priemonė šiuo klausimu (
3
), nei paskutinė. Iš tikrųjų 2014 m. sausio 1 d. jis panaikintas Reglamentu Nr. 608/2013 (
4
). Tačiau, atsižvelgiant į atitinkamų veiksmų datas, reglamentas šioje byloje taikytinas.
5.
Reglamento 2 ir 3 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(2)
Suklastotų ir piratinių ir, žinoma, visų pažeidžiančių intelektinės nuosavybės teises prekių prekyba daro didelę žalą įstatymų besilaikantiems gamintojams, prekybininkams bei intelektinės nuosavybės teisių subjektams, taip pat klaidina vartotojus, o kai kuriais atvejais netgi kelia pavojų jų sveikatai ir saugumui. Kiek įmanoma tokių prekių reikėtų neįsileisti į rinką ir priimti priemones, kuriomis galima veiksmingai sustabdyti šią neteisėtą veiklą netrukdant laisvai teisėtai prekybai. Šio tikslo nuosekliai siekiama ir tarptautiniu lygiu.
(3)
Tais atvejais, kai suklastotos, piratinės ir, plačiau, prekės, pagamintos pažeidžiant intelektinės nuosavybės teises, įvežamos iš trečiųjų šalių, jų įvežimas į Bendrijos muitų teritoriją, įskaitant jų perkrovimą, išleidimas į laisvą apyvartą Bendrijoje, sąlyginio neapmokestinimo procedūros joms taikymas ar jų saugojimas laisvojoje zonoje ar laisvajame sandėlyje turėtų būti draudžiamas ir nustatoma procedūra, leidžianti muitinei kuo efektyviau tą draudimą užtikrinti.“
6.
Reglamento 10 straipsnyje nustatyta:
„Sprendžiant, ar intelektinės nuosavybės teisės buvo pažeistos pagal nacionalinę teisę, taikomi valstybėje narėje, kurioje prekės yra 1 straipsnio 1 dalyje minėtoje situacijoje, galiojantys teisės aktai.
Šie teisės aktai taip pat taikomi nedelsiant informuojant muitinės instituciją ar atitinkamą 9 straipsnio 1 dalyje nurodytą muitinės įstaigą apie tai, kad pradėta vykdyti 13 straipsnyje numatyta procedūra, nebent šią procedūrą inicijavo pati muitinės institucija ar įstaiga.“
7.
Kaip nurodyta reglamento 13 straipsnio 1 dalyje:
„Jei per 10 darbo dienų po pranešimo apie prekių neišleidimą ar jų sulaikymą gavimo, 9 straipsnio 1 dalyje minėta muitinės įstaiga nebuvo informuota, kad pradėtas teisminis procesas siekiant nustatyti, ar buvo pažeistos intelektinės nuosavybės teisės pagal nacionalinę teisę, kaip numatyta 10 straipsnyje, arba, jei taikant 11 straipsnį nebuvo gautas to straipsnio 1 dalyje minimas intelektinės nuosavybės teisių subjekto sutikimas, prekės išleidžiamos arba jų sulaikymas nutraukiamas atitinkamai atlikus visus muitinės formalumus.
Atitinkamais atvejais šis laikotarpis gali būti pratęsiamas daugiausia 10 darbo dienų.“
8.
Komisijos reglamentu Nr. 1891/2004 (
5
) nustatytos reglamentui įgyvendinti būtinos priemonės. Jo 1 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„Reglamentas (EB) Nr. 1383/2003 nustatė bendras taisykles, kuriomis siekiama uždrausti suklastotų ir piratinių prekių įvežimą, išleidimą į laisvą apyvartą, išvežimą, eksportavimą, reeksportavimą, taikyti joms sąlyginio neapmokestinimo procedūrą, saugoti jas laisvojoje zonoje ar laisvajame sandėlyje bei veiksmingai kovoti su neteisėta prekyba tokiomis prekėmis nesudarant kliūčių teisėtos prekybos laisvei.“
B – Nacionalinė teisė
9.
Estijos muitų įstatymo (Tolliseadus, toliau – TS) 39 straipsnio 4 ir 6 dalyse nustatyta:
„(4)   Per dešimt darbo dienų po pranešimo apie prekių sulaikymą gavimo teisių subjektas, remdamasis prekių mėginių tyrimu, pateikia raštišką prekių, kurios, kaip įtariama, pažeidžia intelektinės nuosavybės teises, kaip tai suprantama pagal Reglamentą (EB) Nr. 1383/2003 <…> dėl muitinės veiksmų, atliekamų su prekėmis, kurios, kaip įtariama, pažeidžia tam tikras intelektinės nuosavybės teises, ir priemonių, kurių turi būti imamasi dėl prekių nustačius, kad jos pažeidžia tokias teises, įvertinimą. Teisių subjektui už įvertinimo atlikimą atlygis nemokamas. <…>
(6)   Muitinė nedelsdama pateikia iš teisių subjekto gauto įvertinimo kopiją atitinkamam asmeniui, kuris per dešimt dienų nuo jos gavimo gali pateikti muitinėms raštišką protestą dėl įvertinimo su esminiais įrodymais.“
10.
TS 45 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Muitinė konfiskuoja Bendrijų muitinės kodekso 53, 57 ir 75 straipsniuose nurodytas prekes, jas parduoda, prižiūri sunaikinimą arba atiduoda neatlygintinai 97 ir 98 straipsniuose nurodytais būdais.“
11.
Administracinio proceso įstatymo (Haldusmenetluse seadus, toliau – HS) 6 straipsnyje nustatyta:
„Administracinė institucija privalo išnagrinėti aplinkybes, kurios turi esminę reikšmę nagrinėjamai bylai, ir prireikus ex officio surinkti įrodymus.“
II – Faktinės aplinkybės ir pagrindinė byla
12.
Acerra priklauso buteliuko pramoninis dizainas, 2010 m. vasario 15 d. Estijoje įregistruotas numeriu 01563, „Pudel“ (estų k. „buteliukas“).
13.
2010 m. gruodžio 6 d.Acerra informavo MTA apie Sintax ketinimą Estijoje tiekti gaminį, išpilstytą į buteliukus, kurių dizainas buvo toks pat kaip minėtas registruotas dizainas.
14.
2010 m. gruodžio 23 d. MTA atliko papildomą 63700 buteliukų siuntos, kurią Sintax gavo iš Ukrainos bendrovės, patikrą. MTA nustatė, kad buteliukai buvo gana panašūs į registruoto dizaino buteliukus, kad būtų galima įtarti intelektinės nuosavybės teisių pažeidimą. 2010 m. gruodžio 27 d. sprendimu MTA sulaikė įtarimą keliančias prekes ir sukrovė jas į muitinės sandėlį.
15.
Tą pačią dieną MTA informavo Acerra ir paprašė jos įvertinti sulaikytas prekes. 2011 m. sausio 6 d.Acerra pateikė MTA prašomą įvertinimą, kuriame tvirtino, kad importuoti buteliukai pažeidė jos intelektinės nuosavybės teisės.
16.
Sintax sureagavo dviem būdais. Pirmiausia, 2011 m. sausio 18 d. ji paprašė išleisti MTA prekes. Vėliau, 2011 m. vasario 7 d., Harju Maakohus (Harju pirmosios instancijos bendrosios kompetencijos teismas) Sintax pateikė ieškinį bendrovei Acerra, siekdama užginčyti jos pramoninio dizaino teisėtumą.
17.
Dėl prašymo išleisti prekes MTA 2011 m. vasario 11 d. raštu informavo Sintax, kad Acerra įvertino į Estiją įvežamus buteliukus ir konstatavo, kad jų dizainas identiškas registruotam dizainui. Pagal Reglamentą Nr. 1383/2003 MTA negalėjo išleisti prekių dėl MTA nurodyto intelektinės nuosavybės teisių pažeidimo. MTA neturėjo kompetencijos nustatyti, ar ši intelektinės nuosavybės teisė buvo teisėta. Tą pačią dieną Sintax antrą kartą pareikalavo išleisti prekes. 2011 m. vasario 17 d. MTA dar kartą atsisakė išleisti prekes, pateikusi panašų paaiškinimą (
6
).
18.
2011 m. kovo 10 d.Sintax, siekdama, kad prekės būtų išleistos, pateikė ieškinį Tallinna Halduskohus (Talino administracinis teismas). 2011 m. birželio 3 d. teismas nurodė MTA priimti sprendimą išleisti prekes. MTA pateikė apeliacinį skundą Tallinna Ringkonnakohus (Talino apygardos teismas), o šis 2012 m. sausio 19 d. sprendimu apeliacinį skundą atmetė, tiesa, sprendimą pagrindė kitais motyvais. MTA sprendimą teisiniu klausimu apskundė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
19.
Sintax skundas dėl pramoninio dizaino tariamo neteisėtumo buvo atmestas 2011 m. gruodžio 21 d., t. y. tuo metu, kai pirmesniame punkte nurodytas apeliacinis skundas dar nebuvo išnagrinėtas. Minėtas sprendimas įsiteisėjo, taigi dizaino registracija yra galiojanti.
III – Prejudiciniai klausimai ir procedūra Teisingumo Teisme
20.
2012 m. gruodžio 5 d. nutartimi Riigikohus nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Reglamento Nr. 1383/2003 13 straipsnio 1 dalyje nurodytas „procesas <...> nustatyti, ar buvo pažeistos intelektinės nuosavybės teisės“, gali būti vykdomas ir muitinės institucijoje, ar turi būti daromas skirtumas tarp reglamento III skyriuje nagrinėjamos „turinčios teisę priimti sprendimą kompetentingos institucijos“ ir muitinės?
2.
Reglamento Nr. 1383/2003 2 konstatuojamojoje dalyje kaip reglamento tikslas nurodyta vartotojų apsauga, o pagal 3 konstatuojamąją dalį turi būti nustatoma procedūra, leidžianti muitinei kuo efektyviau užtikrinti draudimą į Bendrijos muitų teritoriją įvežti prekes, pagamintas pažeidžiant intelektinės nuosavybės teises, bet netrukdant šio reglamento antroje konstatuojamojoje dalyje ir Įgyvendinimo reglamento Nr. 1891/2004 pirmoje konstatuojamojoje dalyje nurodytai laisvai teisėtai prekybai.
Ar su šiais tikslais suderinama tai, kad Reglamento Nr. 1383/2003 17 straipsnyje nustatytos priemonės gali būti taikomos tik tuomet, kai teisių subjektas inicijuoja reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodytą procesą dėl intelektinės teisės pažeidimo nustatymo, ar siekdama kuo geriau įgyvendinti šiuos tikslus muitinė taip pat gali pradėti atitinkamą procesą?“
21.
Čekijos Respublika, Estijos Respublika ir Komisija pateikė rašytines pastabas. Nebuvo prašoma surengti teismo posėdžio, todėl jis nebuvo surengtas.
IV – Vertinimas
22.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo užduotų klausimų negalima nagrinėti neatsižvelgiant į reglamentu nustatytą pasienyje taikytinų priemonių sistemą ir tai, kaip Estijos teismai aiškino su minėta sistema susijusias faktines aplinkybes. Todėl šiuos du aspektus išnagrinėsiu prieš imdamasis pačių prejudicinių klausimų.
A – Reglamento dalykas ir sistema
23.
Siekiant apsaugoti teisių subjektus, įstatymų besilaikančius gamintojus, prekybininkus ir vartotojus (
7
) reglamentu visų pirma nustatyta muitinės veiksmų, atliekamų su prekėmis, kurios, kaip įtariama, pažeidžia intelektinės nuosavybės teises (
8
), sistema, taip pat tam tikros priemonės, kurių imamasi dėl prekių, nustačius, kad jos pažeidžia tokias teises.
24.
Dėl prekių (
9
), kurios, kaip įtariama, pažeidžia intelektinės nuosavybės teises, pasienio priemonių iš esmės galima imtis pagal teisių subjekto prašymą (
10
), kurį patenkina muitinė (
11
). Muitinė neišleidžia prekių, kaip įtariama, pažeidžiančių intelektinės nuosavybės teises, dėl kurių prašymas tenkinamas, arba jas sulaiko, jei reikia, pasikonsultavusi su pareiškėju (
12
). Jei joks prašymas nepateiktas arba netenkinamas, bet muitinės institucija turi pakankamą pagrindą įtarti, kad prekės pažeidžia intelektinės nuosavybės teises, ji gali ex officio neišleisti tokių prekių arba jas sulaikyti trims darbo dienoms, suteikdama teisių subjektui galimybę pateikti prašymą (
13
).
25.
Tačiau šios priemonės yra laikino pobūdžio. Reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad tuo atveju, jei per 10 darbo dienų po pranešimo apie prekių neišleidimą ar jų sulaikymą gavimo, muitinė neinformuojama, kad pradėtas teisminis procesas siekiant nustatyti, ar buvo pažeistos intelektinės nuosavybės teisės (
14
), prekės išleidžiamos arba jų sulaikymas nutraukiamas. Prekėms, pripažintoms pažeidžiančiomis intelektinės nuosavybės teises, taikytinos reglamento IV skyriuje numatytos priemonės, tarp jų ir tokių prekių sunaikinimas (
15
).
26.
Kai nustatoma, kad prekės pažeidžia intelektinės nuosavybės teises, taikomos reglamento IV skyriuje išvardytos priemonės: prekėms neleidžiama patekti į Sąjungos muitų teritoriją arba su jomis atlikti kitus 16 straipsnyje išvardytus veiksmus, ir valstybės narės turi patvirtinti priemones, kad kompetentingos institucijos galėtų imtis priemonių pagal 17 straipsnį, įskaitant ir prekių sunaikinimą.
27.
Iš išdėstytų faktinių aplinkybių nepaaiškėja, ar laikytasi reglamente nustatytos procedūros, konkrečiai kalbant, ar teisių subjektas pateikė prašymą dėl muitinės veiksmų. Šių reikalavimų laikymąsi turi įvertinti nacionaliniai teismai.
B – Nacionalinių teismų atliktas bylos faktinių aplinkybių išaiškinimas dėl reglamente nustatytos sistemos (
16
)
28.
Skųsdama prekių sulaikymą Talino administraciniame teisme, Sintax, be kita ko, teigė, kad reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodyta procedūra, skirta intelektinės nuosavybės teisių pažeidimui nustatyti, nebuvo pradėta laiku. Tačiau MTA teigė, kad ji nustatė, jog prekės pažeidžia intelektinės nuosavybės teisę.
29.
Talino administracinis teismas konstatavo, kad MTA pranešimas Acerra gali būti laikomas pirmu MTA administracinės procedūros, skirtos nustatyti, ar pažeistos intelektinės nuosavybės teisės, veiksmu, numatytu reglamento 9 ir 10 straipsniuose. Taigi atrodo, kad teismas laikėsi nuomonės, kad reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodytą procedūrą MTA pradėjo 2010 m. gruodžio 27 d. Tačiau vėlesniuose veiksmuose MTA sprendimo teismas neįžvelgė. Tai, kad MTA sprendimo nepriėmė, taip pat tai, kaip teismas išaiškino reglamento 14 straipsnį, lėmė Sintax naudingą teismo sprendimą.
30.
MTA apskundė sprendimą, tvirtindama, kad ji negalėjo priimti sprendimo dėl pažeidimo todėl, kad Sintax užginčijo intelektinės nuosavybės teisės galiojimą, taip pat todėl, kad reglamento 14 straipsnis netaikytinas, jei nepateikta garantija.
31.
Talino apygardos teismas patvirtino administracinio teismo sprendimą, nors ir remdamasis kitais pagrindais. Remiantis apygardos teismo pateiktu faktinių aplinkybių išaiškinimu, reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodyta procedūra nebuvo pradėta, nes ne muitinė, o civilinis teismas turi nustatyti, ar pažeistos intelektinės nuosavybės teisės.
32.
MTA apskundė šį sprendimą, tvirtindama, kad muitinės kompetencijos spręsti dėl pažeidimo klausimas buvo iškeltas pirmą kartą ir kad muitinė tokios kompetencijos atsisakė.
33.
Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Estijos Aukščiausiasis Teismas paskelbė, kad „iš esmės įmanoma“ Estijos teisę (
17
) išaiškinti taip, kad muitinė būtų kompetentinga spręsti, ar nagrinėjamos prekės yra piratinės (
18
). Tačiau prejudicinius klausimus pateikęs teismas abejoja, ar toks nacionalinės teisės išaiškinimas būtų suderinamas su ES teise, ir mano, kad atsakymas į du pateiktus klausimus būtinas, norint priimti sprendimą dėl nurodymų, kuriuos teismas turėtų pateikti MTA, turinio.
C – Prejudiciniai klausimai
34.
Kaip jau minėjau, Estijos Aukščiausiasis Teismas iš esmės klausia dviejų dalykų: ar reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodytą procedūrą gali vykdyti pati muitinė (1 klausimas) ir ar muitinė taip pat gali atitinkamą procedūrą inicijuoti (2 klausimas).
1. Dėl pirmojo klausimo
35.
Pirmuoju klausimu Estijos Aukščiausiasis Teismas siekia išsiaiškinti, ar pati muitinė gali atlikti reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodytą procedūrą. Tačiau, prieš analizuodamas šią nuostatą, pirmiausia trumpai apibendrinsiu šalių ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo požiūrius.
a) Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
36.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar reglamente muitinėms leidžiama pačiomis vykdyti reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodytą procedūrą. Reglamento III skyriaus antraštėje minimos „muitinės ir kitos turinčios teisę priimti sprendimą kompetentingos institucijos“, taigi aiškiai daromas skirtumas tarp dviejų institucijų tipų. Tačiau teismas mano, kad teismų praktika šiuo klausimu aiškių išvadų nepateikia.
37.
Visos šios bylos šalys į pirmąjį klausimą atsakytų teigiamai.
38.
Pasak Estijos Respublikos, reglamentu tik suderinamos pasienyje taikytinos priemonės. Kaip paaiškinta reglamento 8 konstatuojamojoje dalyje ir 10 straipsnyje, pažeidimas, minimas 13 straipsnio 1 dalyje, nustatomas pagal nacionalinę teisę, o kompetentingos institucijos nustatymas, remiantis valstybių narių procesinės autonomijos principu, patenka į valstybių narių kompetencijos sritį. Šiam argumentui pagrįsti Estija remiasi Sutarties dėl intelektinės nuosavybės teisių aspektų, susijusių su prekyba (TRIPS), 49 ir 55 straipsniais. 49 straipsnyje aiškiai nurodytos administracinės procedūros. Kaip teigia Estija, III skyriaus antraštės formuluotė tik parodo, kad šios institucijos gali, bet neprivalo būti skirtingos. Be to, reglamento 10 straipsnyje nurodyta, kad 13 straipsnio 1 dalyje minimą procedūrą gali inicijuoti muitinės institucija, ir, atsižvelgiant į tai, kad administracinės institucijos retai inicijuoja teismo procesus asmenų interesams apsaugoti, 10 straipsnyje netiesiogiai reikalaujama, kad būtų nustatyta administracinė procedūra. Administracinė procedūra padėtų siekti ir reglamento tikslų, būtent sustiprinti intelektinės nuosavybės teisių apsaugą nuo pažeidimų. Estija teigia, kad jos požiūris patvirtintas teismų praktikoje.
39.
Čekijos Respublika iš esmės pritaria Estijai. Ji priduria, kad kitoks išaiškinimas būtų įmanomas tik tokiu atveju, jei skirtumas, daromas tarp muitinės ir institucijos, priimančios sprendimą pagal reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodytą procedūrą, būtų reikalingas reglamente nurodytiems tikslams pasiekti.
40.
Pasak Komisijos, reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodyta procedūra yra procedūra pagal nacionalinę teisę, kuria siekiama iš esmės nustatyti, ar intelektinės nuosavybės teisės faktiškai pažeistos. Šią procedūrą reikia atskirti nuo prekių sulaikymo procedūros (muitinės veiksmai). Komisija tvirtina, kad TRIPS susitarimo 41–49 straipsniuose nustatytos procedūros dėl esmės sąlygos, tačiau tik valstybės narės turi nustatyti, be kita ko, ar kompetentinga institucija turi būti teisminio, ar administracinio pobūdžio, nors pagal 41 straipsnio 4 dalį turi būti numatyta administracinių sprendimų teisminė kontrolė.
b) Ar muitinė gali būti „institucija, kompetentinga priimti sprendimą“, apie kurią kalbama reglamento III skyriuje
41.
Neginčytina, kad administracinė institucija taip pat gali būti institucija, kompetentinga nustatyti, ar pagal nacionalinę teisę intelektinės nuosavybės tesės buvo pažeistos, kaip Teisingumo Teismas jau yra pažymėjęs, kalbėdamas apie „teism[ą] ar kit[ą] instituciją, kompetenting[ą] spręsti bylą iš esmės“ pažeidimo klausimu (
19
). Vien neutrali reglamento III skyriaus antraštės formuluotė, t. y. nuoroda į instituciją, kompetentingą priimti sprendimą, ir faktas, kad reglamente nenurodyta, kur vykdoma 13 straipsnio 1 dalyje minima procedūra, liudija, kad reglamentu siekta pačioms valstybėms narėms palikti teisę nustatyti kompetentingą instituciją (
20
).
42.
Pažymėtina, jog tai, kad reglamente administracinei institucijai neuždrausta atlikti 13 straipsnio 1 dalyje nurodytos procedūros, ir tai, kad muitinė neabejotinai yra administracinė institucija, savaime nelemia išvados, kad muitinė gali būti įgaliota atlikti atitinkamas procedūras.
43.
Tiesą sakant, prieš darant tokią išvadą, reikėtų ypač išsamiai aptarti porą aplinkybių. Pirmiausia verta prisiminti, kad paties reglamento III skyriaus antraštėje sugretinamos ir taip tarsi atskiriamos „muitinė“ ir „kitos turinčios teisę priimti sprendimą kompetentingos institucijos“, t. y. institucijos, kurios nustato, ar intelektinės nuosavybės teisės pažeistos.
44.
Be to, reglamento 10 straipsnio formuluotė, prie kurios dar sugrįšiu savo pastabose dėl antrojo klausimo, parodo, kad šioje nuostatoje daroma prielaida, jog institucija, nustatanti, ar intelektinės nuosavybės teisė buvo pažeista, ir muitinės institucija ar įstaiga, kuri galėjo inicijuoti procedūrą, yra skirtingi subjektai (
21
).
45.
Dabar laikas atsakyti į klausimą, ar nurodytomis sąlygomis, atsižvelgdamas į Komisijos požiūrį, Teisingumo Teismas turėtų be papildomų svarstymų konstatuoti, kad reglamente nedraudžiama muitinės laikyti institucija, kompetentinga nustatyti, ar buvo pažeidimas.
46.
Iš tikrųjų Komisija siūlo Teisingumo Teismui paskelbti, kad pačios valstybės narės yra kompetentingos nustatyti kompetentingą instituciją ir išsamiai išdėstyti galimo intelektinės nuosavybės teisių pažeidimo nustatymo procedūrą. Vis dėlto Komisija perspėja, kad nacionalinėje teisėje už šią procedūrą atsakinga institucija turi būti aiškiai nurodyta. Ji taip pat tvirtina, kad procedūra dėl pažeidimo esmės negali būti tapati procedūroms, skirtoms nuspręsti, ar prekės turi būti neišleistos ir sulaikytos, kai įtariama, kad jos pažeidžia intelektinės nuosavybės teises. Tačiau dar reikia įsitikinti, ar šios apsaugos priemonės yra pakankamos.
47.
Nemanau, kad taip yra šioje byloje.
48.
Tai, kad pagal nacionalinę teisę administracinei institucijai gali būti suteikti įgaliojimai pagal reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodytą procedūrą nustatyti intelektinės teisės pažeidimą, nepakeičia sprendimo, kurį minėta institucija turi priimti, pobūdžio ar turinio. Akivaizdu, kad tokioje procedūroje administracinė institucija priimtų sprendimą dėl asmenų, kurie reglamente konkrečiai įvardyti kaip „deklarantas, prekes laikantis asmuo ar prekių savininkas“ (
22
), teisių ir teisėtų interesų. Šiame kontekste reikia vėl pabrėžti, kad dėl tokio sprendimo prekėms gali būti pritaikytos reglamento IV skyriuje numatytos priemonės.
49.
Sprendime Sopropé, kur buvo nagrinėjamas muitinės sprendimas dėl muitų, Teisingumo Teismas konstatavo, kad pagal bendrąjį Europos Sąjungos teisės principą „sprendimo, kuriuo labai paveikiami asmens interesai, adresatui turi būti suteikta galimybė naudingai pateikti savo nuomonę dėl pagrindų, kuriais administracija grindžia savo sprendimą“ (
23
). Žinoma, ši analizė mutatis mutandis taip pat taikytina įsigaliojus Europos Sąjungos pagrindinių laisvių chartijai (toliau – Chartija) ir Lisabonos sutarčiai (
24
).
50.
Be abejo, kaip teisingai pažymėjo Komisija, reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodytos procedūros reglamentavimas paprastai patenka į valstybių narių, įgyvendinančių savo procesinę autonomiją (
25
), kompetencijos sritį. Vis dėlto valstybių narių veiksmai šiuo atžvilgiu laikytini Sąjungos teisės įgyvendinimu, kaip nurodyta Chartijos 51 straipsnio 1 dalyje (
26
).
51.
Todėl kitame reikalingos analizės etape reikėtų nustatyti, kaip arba tiksliau kur įsigaliojus Lisabonos sutarčiai aptikti menamas procesines garantijas, kurios kartu būtų užtikrinamos kaip bendrieji Europos Sąjungos teisės principai.
52.
Mano nuomone – ir tai mano pagrindinis argumentas šiuo klausimu, – vykdomos funkcijos pobūdis yra svarbiau už tai, kokia valdžios institucija ją vykdo. Teisingumo Teismas išties konstatavo, kad Europos žmogaus teisių konvencijos (EŽTK) 6 straipsnio 1 dalis, kuria paremta Chartijos 47 straipsnio 2 dalis (
27
), iš esmės susijusi su teisminiu, o ne administraciniu procesu (
28
). Vis dėlto reikia pabrėžti, kad nagrinėjamos bylos aplinkybės išties ypatingos. Šiuo atveju administracinė institucija įgyvendintų funkciją, kurios struktūra ir veikimo metodas lyg ir būtų tapatūs tiems, kurie būdingi teisminėms institucijoms. Būtent taip reikėtų suprasti mano išvadoje byloje Philips pateiktą teiginį, kad kompetentinga institucija „paprastai“ yra teismas (
29
). Šiuo požiūriu, manau, Chartijos 47 straipsnis turėtų būti laikomas minėtų procesinių garantijų pagrindu.
53.
Mano argumentus sustiprina Europos Žmogaus Teisių Teismo pateiktas EŽTK 6 straipsnio 1 dalies išaiškinimas. Kaip nurodo minėtas teismas, EŽTK 6 straipsnio 1 dalies sąvoka „pilietinių teisių nustatymas“ apima ginčus dėl intelektinės nuosavybės teisių pažeidimo buvimo, kad ir koks būtų juos nagrinėjančios institucijos teisinis statusas pagal nacionalinę teisę (
30
). Taigi EŽTK 6 straipsniu suteikta apsauga taikytina tokiais atvejais kaip šis, kai nagrinėjamas toks ginčas ir jo išsprendimo rezultatas lemtingas atitinkamoms teisėms. Tačiau tokiu atveju valstybės narės neprivalo kiekvienu proceso etapu ginčo pateikti teisminei institucijai, atitinkančiai visus EŽTK 6 straipsniu nustatytus kriterijus. „Lankstumo ir veiksmingumo poreikiais <...> gali būti pateisintas ankstesnis administracinių <...> institucijų <...>, kurios neatitinka minėtų kriterijų visais požiūriais, įsikišimas“ (
31
). Šis teiginys leidžia suprasti, kad iš principo EŽTK 6 straipsnyje nustatyti esminiai reikalavimai taikytini ir administraciniame procese, nors galbūt ir ne taip griežtai. Tokie patys principai, remiantis Chartijos 52 straipsnio 3 dalimi, taikytini ir Chartijos 47 straipsniui.
54.
Remiantis pateikta analize, nesunku nustatyti pagrindines garantijas, taikytinas vykdant reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodytą procedūrą.
55.
Taigi, kaip pažymi Komisija, nacionalinėje teisėje muitinei turi būti aiškiai suteikti įgaliojimai priimti atitinkamus sprendimus. Akivaizdu, kad nepakanka muitinės įgaliojimų grįsti tuo, kas „paprastai“ patenka į jos kompetencijos ribas. Be to, muitinės, įgaliotos priimti minėtus sprendimus, turi veikti taip, kad būtų užtikrintas jų savarankiškumas ir nešališkumas. Reikia pridurti, kad tais atvejais, kai sprendimai turi didelį poveikį adresatų interesams, užtikrinant gynybos teisę, jiems turi būti suteikta galimybė išreikšti savo nuomonę dėl informacijos, kuria institucijos ketina pagrįsti savo sprendimus (
32
). Taigi paveiktiems asmenims turi būti suteikta teisė būti išklausytiems. Be to, akivaizdu, kad turi būti užtikrinta muitinės priimamų sprendimų teisminė kontrolė.
56.
Todėl siūlau atsakyti, jog reglamento 13 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama kaip nedraudžianti valstybėms narėms įgalioti muitinę atlikti minėtoje nuostatoje nurodytą procedūrą su sąlyga, kad toks įgaliojimas aiškiai numatytas nacionalinėje teisėje, muitinės veiklos metodai garantuoja jos savarankiškumą ir nešališkumą ir suteikiama teisė būti išklausytam ir galimybė apskųsti muitinės sprendimą teismams.
2. Dėl antrojo klausimo
57.
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, ar valstybės narės gali nustatyti, kad reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodytą procedūrą gali pradėti muitinė.
58.
Visos bylos šalys tvirtina, kad gali. Jos pabrėžia, kad reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodyta procedūra, remiantis 10 straipsnio pirma pastraipa, reglamentuojama pagal nacionalinę teisę. Estija ir Čekijos Respublika tvirtina, kad 14 straipsnio 2 dalyje ir 10 straipsnio antroje pastraipoje nurodyta, jog procedūrą gali inicijuoti asmenys, kurie nėra teisių subjektai, ir, žinoma, pati muitinė, ir kad toks aiškinamas suderinamas su reglamento tikslais, t. y. kovoti su intelektinės teisės pažeidimais ir apsaugoti vartotojus nuo tas teises pažeidžiančių prekių.
59.
Iš faktinių aplinkybių nematyti, ar nacionalinės valdžios institucijos inicijavo procedūrą pagal reglamento 13 straipsnio 1 dalį. Tokias aplinkybes išnagrinėti turi nacionaliniai teismai.
60.
Teisingumo Teismas išties yra konstatavęs, kad reglamente esminis vaidmuo suteikiamas teisių subjektui: būtent teisių subjektas turi kreiptis dėl muitinių veiksmų pagal reglamento 5 straipsnį, o muitinių veiksmai ex officio pagal 4 straipsnio 1 dalį leistini tik siekiant sudaryti „teisių subjektui galimybę pateikti 5 straipsnyje numatytą prašymą taikyti muitinės priežiūros priemones [prašymą dėl muitinės veiksmų]“. Kaip šiuo atžvilgiu yra pareiškęs Teisingumo Teismas, „tam, kad nacionalinė institucija, kompetentinga spręsti bylą iš esmės, galėtų priimti galutinį prieš tokią praktiką nukreiptą sprendimą, pirmiausia į ją turi kreiptis teisių subjektas. Jei teisių subjektas dėl to nesikreipia, prekių neišleidimo arba sulaikymo priemonė iškart netenka galios <...>“ (
33
) Nors šis teiginys buvo pagrįstas Reglamentu Nr. 3295/94, jis tinkamas ir klostantis šiai bylai svarbiems įvykiams galiojusiam reglamentui.
61.
Visgi Teisingumo Teismas neketino aprašyti visų įmanomų variantų, kaip gali būti pradėta reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodyta procedūra, o tik kalbėjo apie labiausiai paplitusį atvejį.
62.
Iš tikrųjų reglamento 14 straipsnio 2 dalies trečioje pastraipoje aiškiai kalbama apie atvejus, kai „procedūrą, kuria siekiama nustatyti, ar pagal nacionalinę teisę buvo pažeistos intelektinės nuosavybės teisės, inicijavo ne dizaino <…> teisės turėtojas <…>“. 10 straipsnio 2 pastraipoje nurodyta, kad atitinkamoje valstybėje galiojantys teisės aktai „taip pat taikomi nedelsiant informuojant muitinės instituciją ar atitinkamą 9 straipsnio 1 dalyje nurodytą muitinės įstaigą apie tai, kad pradėta vykdyti 13 straipsnyje numatyta procedūra, nebent šią procedūrą inicijavo pati muitinės institucija ar įstaiga.“ Šioje nuostatoje aiškiai daroma prielaida, kad 13 straipsnyje numatytą procedūrą gali inicijuoti 9 straipsnio 1 dalyje nurodyta muitinės institucija ar įstaiga. Taigi klausimas išspręstas. Kiek vartotojų apsaugai būtina ar naudinga, kad reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodytą procedūrą inicijuotų muitinė, kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nagrinėti nereikia.
63.
Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus ir į išties nelabai aiškias bylos aplinkybes, svarbu dar kartą prisiminti, kad reglamento 13 straipsnio 1 dalimi muitinė įpareigota išleisti prekes ar nutraukti jų sulaikymą, jei joje nurodytos sąlygos patenkintos. Šis įpareigojimas kyla iš reglamento tikslo nevaržyti teisėtos prekybos laisvės, kartu užkertant kelią prekybai reglamento 2 konstatuojamojoje dalyje minimomis intelektinės nuosavybės teises pažeidžiančiomis prekėmis. Taigi, jei teisių subjektas procedūros per nustatytą laikotarpį neinicijuoja, vietoj jo tai gali padaryti tik muitinė, priimdama oficialų sprendimą inicijuoti procedūrą ir taip užkirsdama kelią prekių išleidimui. Pažymėtina, jog paprasto teisių subjekto pareiškimo, kad atitinkamų prekių importas pažeidžia jo intelektinės nuosavybės teises, nepakanka, kad būtų galima pateisinti atsisakymą išleisti prekes. Žinoma, atitinkamas aplinkybes turi nustatyti nacionaliniai teismai.
64.
Todėl į antrąjį klausimą siūlau atsakyti: reglamento 13 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama kaip nedraudžianti valstybėms narėms numatyti, kad ir pati muitinė gali oficialiai inicijuoti minėtoje nuostatoje nurodytą procedūrą.
V – Išvada
65.
Atsižvengdamas į pirmiau pateiktus svarstymus, siūlau Teisingumo Teismui į Riigikohus pateiktus klausimus atsakyti taip:
—
2003 m. liepos 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1383/2003 dėl muitinės veiksmų, atliekamų su prekėmis, kurios, kaip įtariama, pagamintos pažeidžiant tam tikras intelektinės nuosavybės teises, ir priemonių, kurių turi būti imamasi prekių atžvilgiu nustačius, kad jos pagamintos pažeidžiant tokias teises, 13 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama kaip nedraudžianti valstybėms narėms įgalioti muitinę atlikti minėtoje nuostatoje nurodytą procedūrą su sąlyga, kad toks įgaliojimas aiškiai numatytas nacionalinėje teisėje, muitinės veiklos metodai garantuoja jos savarankiškumą ir nešališkumą ir suteikiama teisė būti išklausytam ir galimybė apskųsti muitinės sprendimą teismams.
—
Reglamento 13 straipsnio 1 dalis aiškintina kaip nedraudžianti valstybėms narėms numatyti, kad ir pati muitinė gali oficialiai inicijuoti minėtoje nuostatoje nurodytą procedūrą.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	2003 m. liepos 22 d. Reglamentas dėl muitinės veiksmų, atliekamų su prekėmis, kurios, kaip įtariama, pagamintos pažeidžiant tam tikras intelektinės nuosavybės teises, ir priemonių, kurių turi būti imamasi prekių atžvilgiu nustačius, kad jos pagamintos pažeidžiant tokias teises (OL L 196, p. 7; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 13 t., p. 469). Šis reglamentas išaiškintas 2009 m. vasario 12 d. Sprendime Schenker (C-93/08, Rink. p. I-903), 2009 m. liepos 2 d. Sprendime Zino Davidoff (C-302/08, Rink. p. I-5671), 2011 m. gruodžio 1 d. Sprendime Philips (sujungtos bylos C-446/09 ir C-495/09, Rink. p. I-12435). Ankstesni teisės aktai išnagrinėti kituose teismo sprendimuose.
(
3
)	Juo panaikintas (24 straipsnis) 1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 3295/94, nustatantis priemones, skirtas uždrausti suklastotas ir piratines prekes išleisti į laisvą apyvartą, jas eksportuoti, reeksportuoti ar taikyti sąlyginio neapmokestinimo procedūrą (OL L 341, p. 8; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 5 t., p. 318), kuriuo panaikintas (16 straipsnis) 1986 m. gruodžio 1 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 3842/86, nustatantis priemones, kuriomis draudžiama suklastotas prekes išleisti į laisvą apyvartą (OL L 357, p. 1).
(
4
)	2013 m. birželio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl muitinės atliekamo intelektinės nuosavybės teisių vykdymo užtikrinimo, kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1383/2003 (OL L 181, p. 15). Žr. 38 straipsnį.
(
5
)	2004 m. spalio 21 d. Reglamentas, nustatantis Tarybos reglamento (EB) Nr. 1383/2003 dėl muitinės priežiūros priemonių, taikomų prekėms, kurios, kaip įtariama, pagamintos pažeidžiant tam tikras intelektinės nuosavybės teises, ir priemonių, kurių turi būti imamasi prekių atžvilgiu nustačius, kad jos pagamintos pažeidžiant tokias teises, įgyvendinimo nuostatas (OL L 328, 2009, p. 16). Žr. reglamento 20 straipsnį.
(
6
)	Kaip nurodo Estija, MTA, atsižvelgdama į tai, kad ieškinys dėl dizaino teisės galiojimo dar nebuvo išnagrinėtas, nusprendė nepriimti administracinio sprendimo dėl intelektinės nuosavybės teisių pažeidimo pagal reglamento 2 straipsnio 1 dalies b punktą, nes toks sprendimas būtų reiškęs, kad prekės bus konfiskuotos ir sunaikintos.
(
7
)	Reglamento 2 konstatuojamoji dalis.
(
8
)	Ši sąvoka apibrėžta reglamento 2 straipsnio 1 dalyje.
(
9
)	Prekėms turi būti taikomas atitinkamas muitų režimas. Žr. reglamento 1 straipsnio 1 dalį.
(
10
)	Reglamento 5–6 straipsniai.
(
11
)	Reglamento 8 straipsnis. Reglamente skirtingoms institucijoms nurodyti vartojamos skirtingi žodžiai. Institucija, priimanti prašymą ir sprendimą dėl jo, vadinama „muitinės institucija“ (5 straipsnio 1 ir 2 dalys), o institucija, priimanti patenkintą prašymą ir vykdanti atitinkamus veiksmus, vadinama „muitinės įstaiga“ (9 straipsnio 1 dalis). Žodis „muitinė“ vartojamas (pavyzdžiui, 1 straipsnio 1 dalyje) kaip bendra sąvoka, kai kalbama apie bet kurias konkrečias muitinės organizacijos institucijas. Šį žodį vartosiu visoje išvadoje.
(
12
)	Žr. reglamento 9 straipsnio 1 dalį.
(
13
)	Reglamento 4 straipsnis.
(
14
)	Kai galima, kaip alternatyva gali būti taikoma vadinamoji supaprastinta procedūra, numatyta 11 straipsnio 1 dalyje. Taip pat žr. Sprendimo Schenker 26 punktą.
(
15
)	Reglamento 17 straipsnis.
(
16
)	Aprašymas pagrįstas nutartimi dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą.
(
17
)	TS 39 straipsnio 4 ir 6 dalys ir 45 straipsnio 1 dalis, HMS 6, 38 ir 39 straipsniai, siejami su TS 1 straipsnio 4 dalimi.
(
18
)	Kaip nurodo Estija, teisių subjektas taip pat gali iškelti bylą civiliniame teisme, bet administracinė procedūra yra alternatyvi galimybė.
(
19
)	Sprendimo Philips 69 punktas. Savo išvados byloje Philips 96 punkte („priimti galutinį sprendimą dėl to, ar buvo pažeistos intelektinės nuosavybės teisės, turi ne muitinė“) siekiau parodyti skirtumą tarp procedūros, susijusios su muitinės veiksmais su prekėmis, kurios, kaip įtariama, pažeidė intelektinės nuosavybės teises, ir procedūros, susijusios su prekėmis, kurios pripažintos pažeidusiomis tokias teises. Šio teiginio jokiu būdu negalima aiškinti, kaip paneigiančio čia nagrinėjamą galimybę.
(
20
)	O. Vrins ir M. Schneider „Enforcement of Intellectual Property Rights through Border Measures“, 2-asis leidimas, Oksfordas, OUP, 2012, 5.495.
(
21
)	Iš reglamento 10 straipsnio formuluočių vokiečių ir danų kalbomis, atrodo, galima spręsti, jog muitinė gali vykdyti procedūrą („sofern dieses nicht von dieser Dienststelle oder Zollstelle durchgeführt wird“; „medmindre denne gennemføres af nævnte afdeling eller toldsted“). Tačiau iš formuluočių anglų, olandų, prancūzų ir italų kalbomis paaiškėja, kad nuostatoje kalbama apie institucijas, kurios inicijuoja procedūrą („unless the procedure was initiated by that department or office“, „tenzij dat kantoor of die dienst de procedure zelf heeft ingeleid“, „à moins que celle-ci n’ait été engage par ce service ou ce bureau“, „sempre che la medesima non sia stata avviata da tale servizio o ufficio doganale“).
(
22
)	Žr. reglamento 11 straipsnio 1 dalį.
(
23
)	2008 m. gruodžio 18 d. Spendimo Sopropé (C-349/07, Rink. p. I-10369) 36 ir 37 punktai.
(
24
)	Vėliau šis bendrasis principas pritaikytas 2013 m. spalio 22 d. Sprendime Sabou (C‑276/12), 38 punktas, tačiau ten jis buvo susijęs su mokesčių institucijų vykdomais tyrimais.
(
25
)	Dėl procesinės autonomijos principo žr. 1971 m. vasario 11 d. Sprendimo Norddeutsches Vieh- und Fleischkontor (39/70, Rink. p. 49) 4 punktą.
(
26
)	2013 m. vasario 26 d. Sprendimo Åkerberg Fransson (C‑617/10) 19 punktas; generalinės advokatės J. Kokott išvados byloje Sabou 38–46 punktai.
(
27
)	Chartijos 47 straipsnio išaiškinimas.
(
28
)	2004 m. sausio 7 d. Sprendimas Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją (sujungtos bylos C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ir C-219/00 P, Rink. p. I-123); generalinės advokatės J. Kokott išvados byloje Sabou 54 punktas; 1997 m. kovo 18 d. EŽTT Sprendimo Mantovanelli prieš Prancūziją (Reports of Judgments and Decisions, 1997-II) 33 punktas.
(
29
)	Išvados Philips 41 punktas.
(
30
)	Žr. 2013 m. gegužės 2 d. EŽTT Sprendimo Nr. 25498/08 Kristiansen ir Tyvik AS prieš
Norvegiją 51 punktą, 2005 m. rugsėjo 13 d. EŽTT Sprendimo Nr. 65291/01 Vrábel ir Ďurica prieš Čekijos Respubliką 5 ir 38–40 punktus ir 1978 m. birželio 28 d. EŽTT Sprendimo Nr. 27 König prieš Vokietiją (A serija) 88 punktą.
(
31
)	1981 m. birželio 23 d. EŽTT Sprendimo Nr. 43 Le Compte, Van Leuven ir de Meyere prieš Belgiją (A serija) 51 punktas ir EŽTT Sprendimo Janosevic prieš Švediją ( ECHR, 2002‑VII) 81 punktas.
(
32
)	Sprendimo Sopropé 37 punktas.
(
33
)	1999 m. spalio 14 d. Sprendimo Adidas (C-223/98, Rink. p. I-7081) 26 punktas.