62022CJ0758
EUROOPA KOHTU OTSUS (viies koda)
28. november 2024 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Majandus- ja rahapoliitika – Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise süsteem – Pensionifondide statistikaaruandluse nõuded – Vabade elukutsete eripensioniskeemid – Liikmesus ja kohustuslikud sissemaksed
Liidetud kohtuasjades C‑758/22 ja C‑759/22,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Bundesverwaltungsgerichti (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim halduskohus) 27. septembri 2022. aasta otsustega esitatud eelotsusetaotlused, mis saabusid Euroopa Kohtusse 15. detsembril 2022, menetlustes
Bayerische Ärzteversorgung,
Bayerische Architektenversorgung,
Bayerische Apothekerversorgung,
Bayerische Rechtsanwalts- und Steuerberaterversorgung,
Bayerische Ingenieurversorgung-Bau m. Psychotherapeutenversorgung (C‑758/22),
Sächsische Ärzteversorgung (C‑759/22)
versus
Deutsche Bundesbank,
EUROOPA KOHUS (viies koda),
koosseisus: neljanda koja president I. Jarukaitis viienda koja presidendi ülesannetes, kohtunikud E. Regan ja Z. Csehi (ettekandja),
kohtujurist: M. Campos Sánchez-Bordona,
kohtusekretär: ametnik M. Siekierzyńska,
arvestades kirjalikku menetlust ja 13. detsembri 2023. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Bayerische Ärzteversorgung, Bayerische Architektenversorgung, Bayerische Apothekerversorgung, Bayerische Rechtsanwalts- und Steuerberaterversorgung, Bayerische Ingenieurversorgung-Bau m. Psychotherapeutenversorgung, esindajad: Rechtsanwälte S. Altenschmidt ja P. Müller,
–
Sächsische Ärzteversorgung, esindaja: Rechtsanwalt C. Köhler,
–
Deutsche Bundesbank, esindajad: Rechtsanwälte L. Luyken, M. Mogendorf ja W. Spoerr,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: F. Blanc, S. Delaude ja L. Mantl,
–
Euroopa Keskpank (EKP), esindajad: S. J. Hlásková Murphy, K. Kaiser ja B. van der Eem,
olles 29. veebruari 2024. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlused käsitlevad seda, kuidas tõlgendada Euroopa Keskpanga 26. jaanuari 2018. aasta määrust (EL) 2018/231 pensionifondide statistikaaruandluse nõuete kohta (ELT 2018, L 45, lk 3) koostoimes Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2013. aasta määrusega (EL) nr 549/2013 Euroopa Liidus kasutatava Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise süsteemi kohta (ELT 2013, L 174, lk 1).
2
Taotlused on esitatud kahe kohtuvaidluse raames, mille pooled on ühelt poolt mitu pensioniasutust, nimelt esiteks Bayerische Ärzteversorgung (Baieri arstide pensionikassa), Bayerische Architektenversorgung (Baieri arhitektide pensionikassa), Bayerische Apothekerversorgung (Baieri apteekrite pensionikassa), Bayerische Rechtsanwalts- und Steuerberaterversorgung (Baieri advokaatide ja maksnunõustajate pensionikassa) ja Bayerische Ingenieurversorgung-Bau m. Psychotherapeutenversorgung (Baieri ehitusinseneride ja psühhoterapeutide pensionikassa) kohtuasjas C‑758/22 ja teiseks Sächsische Ärzteversorgung (Saksimaa arstide pensionikassa, Saksamaa) kohtuasjas C‑759/22, ning teiselt poolt Deutsche Bundesbank (Saksamaa keskpank) ning mis puudutab nende pensioniasutuste suhtes kohaldatavat statistikaaruandluse kohustust.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus nr 549/2013
3
Määruse nr 549/2013 põhjendustes 1, 3, 12 ja 14 on märgitud:
„(1)
Liidu poliitika kujundamiseks ja liikmesriikide majanduse ning majandus‑ ja rahaliidu järelevalveks on vaja võrreldavaid, ajakohaseid ja usaldusväärseid andmeid iga liikmesriigi või piirkonna majanduse struktuuri ja arengu kohta.
[…]
(3)
Liidu kodanikud vajavad rahvamajanduse arvepidamist kui liikmesriigi või piirkonna majanduse olukorra hindamise peamist vahendit. Võrreldavuse huvides tuleks selline arvepidamine koostada ühtsete põhimõtete alusel, mis ei ole mitmeti tõlgendatavad. Esitatav teave peaks olema võimalikult täpne, täielik ja õigeaegne, et tagada kõigi sektorite maksimaalne läbipaistvus.
[…]
(12)
Käesoleva määrusega kehtestatav Euroopa arvepidamise muudetud süsteem (ESA 2010) sisaldab metoodikat ja edastamise programmi, milles on kindlaks määratud kontod ja tabelid, mille kõik liikmesriigid peavad kindlateks tähtaegadeks edastama. Komisjon peaks need kontod ja tabelid kasutajatele kättesaadavaks tegema kindlatel kuupäevadel ning, kui see on asjakohane, eelnevalt välja kuulutatud avaldamiskalendri kohaselt, eriti majandusliku lähenemise seire ja liikmesriikide majanduspoliitika tiheda kooskõlastuse eesmärkidel.
[…]
(14)
ESA 2010 peaks järk-järgult asendama kõik muud süsteemid, moodustades ühistest standarditest, määratlustest, klassifikaatoritest ja arvepidamiseeskirjadest koosneva raamistiku liikmesriikide kontode koostamiseks liidu poolt järgitavatel eesmärkidel, et oleks võimalik saada liikmesriikide vahel võrreldavaid tulemusi.“
4
Määruse artikli 1 lõige 2 on sõnastatud järgmiselt:
„2. ESA 2010s on sätestatud:
a)
ühiste standardite, määratluste, klassifikaatorite ja arvepidamiseeskirjade metoodika (A lisa), mida kasutatakse liidus vajalike võrreldavate kontode ja tabelite ning artiklis 3 nõutud tulemuste koostamiseks;
[…]“.
5
Määruse A lisa sisaldab 1. peatükki „Üldtunnused ja aluspõhimõtted“, mille punktid 1.34, 1.35, 1.37 ja 1.57 on sõnastatud järgmiselt:
„1.34
Sektoriaalne arvepidamine luuakse üksuste jaotamisel sektoritesse, mis võimaldab tehingute ja tasakaalustavate kirjete esitamist sektorite kaupa. Esitamine sektorite kaupa toob esile paljud majandus- ja fiskaalpoliitika põhinäitajad. Peamised sektorid on kodumajapidamised, valitsemissektor, ettevõtted (finantsinstitutsioonid ning mittefinantsettevõtted), kodumajapidamisi teenindavad kasumitaotluseta institutsioonid (KTKTId) ning välismaailm.
Oluline on eristada turupõhiseid ja -väliseid tegevusi. Valitsuse kontrollitav üksus, mida näidatakse turuettevõttena, klassifitseeritakse ettevõtete sektorisse, väljapoole valitsemissektorit. Seega ei kuulu ettevõtte eelarvepuudujääk ja võlg valitsemissektori üldise eelarvepuudujäägi ja võla hulka.
1.35
On oluline, et sätestataks selged ja kindlad kriteeriumid üksuste jaotamiseks sektoritesse.
Avalik sektor koosneb kõikidest valitsuse kontrollitavatest institutsionaalsetest üksustest, mis on selle riigi residendiks. Erasektor koosneb kõikidest teistest residentideks olevatest üksustest.
Tabelis 1.1 on välja toodud kriteeriumid, mida kasutatakse avaliku ja erasektori eristamiseks, avalikus sektoris valitsemissektori ja avaliku sektori ettevõtete eristamiseks ning erasektoris KTKTIde sektori ja ettevõtete sektori eristamiseks.
Tabel 1.1
Kriteeriumid
Valitsuse kontrollitav
(avalik sektor)
Eraviisiliselt kontrollitav
(erasektor)
Turuväline toodang
Valitsemissektor
KTKTId
Turutoodang
Avaliku sektori ettevõtted
Eraettevõtted
[…]
1.37
Turu- ja turuväliste üksuste eristamine ning seeläbi avaliku sektori üksuste klassifitseerimine valitsemissektoriks või avaliku sektori ettevõteteks otsustatakse järgmise reegli põhjal.
Tegevust käsitatakse turupõhise tegevusena, kui vastavate kaupade ja teenustega kaubeldakse järgmistel tingimustel:
1)
müüjad tegutsevad, et maksimeerida oma kasumit pikas perspektiivis, ning teevad seda turul vabalt kaupu müües ja teenuseid pakkudes kõigile, kes on valmis küsitud hinda maksma;
2)
ostjad tegutsevad oma piiratud ressursse silmas pidades kasu maksimeerimiseks, ostes ainult lähtuvalt sellest, millised tooted vastavad küsitud hinna juures kõige paremini nende vajadustele;
3)
toimiv turg eksisteerib siis, kui müüjatel ja ostjatel on juurdepääs turule ja teave turu kohta. Turg võib olla toimiv isegi siis, kui need tingimused ei ole täielikult täidetud.
[…]
1.57
Institutsionaalsed üksused on majandusüksused, kes saavad iseseisvalt omada kaupu ja vara, võtta kohustusi ning teostada majandustegevust ja tehinguid teiste üksustega. ESA 2010 süsteemi tarvis rühmitatakse institutsionaalsed üksused viieks eraldiseisvaks, üksteist välistavaks omamaiseks institutsionaalseks sektoriks:
a)
mittefinantsettevõtted;
b)
finantsinstitutsioonid;
c)
valitsemissektor;
d)
kodumajapidamised,
e)
kodumajapidamisi teenindavad kasumitaotluseta institutsioonid.
Need viis sektorit koos moodustavad riigi kogumajanduse. Lisaks on iga sektor jaotatud allsektoriteks. ESA 2010 süsteem võimaldab koostada iga sektori ja allsektori ning majanduse kui terviku kohta kõik voogude kontod ja seisud. Mitteresidendist üksused võivad toimida koos nende viie omamaise sektoriga ning seda näidatakse tehingutena omamaiste sektorite ja kuuenda sektori – välismaailma sektori – vahel.“
6
Määruse nr 549/2013 A lisa 2. peatükk „Üksused ja üksuste rühmad“ sisaldab punkte 2.32–2.35, 2.38, 2.40, 2.43, 2.105–2.110 ja 2.117, mis sätestavad järgmist:
„2.32
Iga sektor ja allsektor koondab samalaadse majanduskäitumisega institutsionaalseid üksusi.
Diagramm 2.1 – Üksuste liigitamine sektoritesse
2.33
Institutsionaalsed üksused rühmitatakse sektoritesse vastavalt sellele, mis liiki tootjatega on tegemist, ning sõltuvalt nende põhitegevusest ja ‑funktsioonist, mida peetakse nende majanduskäitumise puhul representatiivseks.
2.34
Diagrammil 2.1 on näidatud, kuidas üksused peamistesse sektoritesse jaotatakse. Selleks et määrata kindlaks sellise residendist üksuse sektor, mis ei ole kodumajapidamine, tuleb diagrammi kohaselt kindlaks määrata, kas seda üksust kontrollib valitsemissektor ning kas tegemist on turutootjaga või turuvälise tootjaga.
2.35
Kontrolli finantsinstitutsiooni ning mittefinantsettevõtte üle määratletakse kui võimet määrata kindlaks üldine ettevõttepoliitika, näiteks valides vajaduse korral sobivad juhatuse liikmed.
[…]
2.38
Valitsemissektor saab omada kontrolli ettevõtte üle tulenevalt eriõigusaktidest või eriõigusnormidest, mis annavad valitsusele õiguse kujundada ettevõttepoliitikat. Allpool esitatud kaheksa näitajat on peamised tegurid, mida kaaluda, otsustamaks, kas ettevõtet kontrollib valitsemissektor:
[…]
b)
valitsemissektori kontroll juhatuse või nõukogu üle;
c)
valitsemissektori kontroll võtmeisikute ametisse nimetamise või ametist vabastamise üle;
[…]
f)
eriõigusnormid;
[…]
Kontrolli kindlakstegemiseks võib mõnel juhul piisata ühest näitajast, kuid muudel juhtudel võivad kontrolli olemasolu näidata mitu näitajat üheskoos.
[…]
2.40
Turuettevõtete ja turuväliste ettevõtete eristamine ja seeläbi avaliku sektori ettevõtete puhul nende klassifitseerimine kas valitsemissektorisse või ettevõtete sektorisse sõltub punktis 1.37 esitatud kriteeriumidest.
[…]
2.43
Tabel 2.2 näitab tootja liiki ning igale sektorile iseloomulikke põhitegevusi ja ‑funktsioone.
Tabel 2.2 – Tootja liik ning põhitegevused ja ‑funktsioonid sektorite kaupa
Tootja liik
Põhitegevus ja ‑funktsioon
Sektor
Turutootja
Turukaupade tootmine ja mittefinantsteenuste osutamine
Mittefinantsettevõtted (S.11)
Turutootja
Finantsvahendus, sealhulgas kindlustus
Finantsabiteenused
Finantsinstitutsioonid (S.12)
Avaliku sektori turuväline tootja
Turuvälise toodangu tootmine ja pakkumine kollektiivseks ja individuaalseks tarbimiseks ning selliste tehingute tegemine, mis on seotud rahvatulu ja ‑rikkuse ümberjaotamisega
Valitsemissektor (S.13)
Turutootja või eratootja, kes toodab enda lõpptarbeks
Tarbimine
Turutoodangu ja enda lõpptarbeks toodangu tootmine
Kodumajapidamised (S.14)
kui tarbijad
kui ettevõtjad
Turuväline eratootja
Turuvälise toodangu tootmine ja pakkumine individuaalseks tarbimiseks
Kodumajapidamisi teenindavad kasumitaotluseta institutsioonid (S.15)
[…]
Pensionifondid (S.129)
2.105
Määratlus: pensionifondide allsektor (S.129) koosneb kõigist finantsinstitutsioonidest ja kvaasikorporatiivsetest finantsinstitutsioonidest, mille peamine tegevusala on finantsvahendus, mis tuleneb kindlustatud isikute sotsiaalsete riskide ja vajaduste koondamisest (sotsiaalkindlustus). Pensionifondid kui sotsiaalkindlustusskeemid pakuvad sissetulekut pensionile jäämisel ning sageli hüvitisi surma ja puude korral.
2.106
Allsektor S.129 koosneb ainult neist sotsiaalkindlustussüsteemi pensionifondidest, mis on neid loonud üksustest eraldi seisvad institutsionaalsed üksused. Sellised iseseisvad fondid on sõltumatud otsuste vastuvõtmisel ja omavad täielikku raamatupidamisarvestust. Mitteiseseisvad pensionifondid ei ole institutsionaalsed üksused ja jäävad neid loonud institutsionaalsete üksuste osaks.
2.107
Sellistes pensionifondides osalejateks on näiteks ühe ettevõtte või ettevõtete grupi töötajad, teatava tegevusharu või -ala töötajad või sama erialaga inimesed. Kindlustuslepinguga pakutavad hüvitised võivad olla järgmised:
a)
hüvitis, mis makstakse pärast kindlustatud isiku surma tema lesele ja lastele;
b)
hüvitis, mis makstakse pärast pensionile jäämist
c)
või hüvitis, mis makstakse pärast kindlustatud isiku invaliidistumist.
2.108
Mõnes riigis saab kõiki selliseid riske kindlustada nii elukindlustusseltside kui ka pensionifondide kaudu. Teistes riikides nõutakse, et osa sellistest riskidest kindlustatakse vaid läbi elukindlustusseltside. Vastupidi elukindlustusseltsidele on pensionifondide kasutamine seaduse järgi piiratud töötajate ja mittepalgaliste töötajate konkreetsete rühmadega.
2.109
Pensionifonde võivad luua tööandjad või valitsemissektor; samuti võivad neid luua kindlustusseltsid töötajate nimel; võidakse luua ka eraldiseisvad institutsionaalsed üksused eesmärgiga hoida ja hallata varasid, mida kasutatakse pensioniõiguste tagamiseks ja pensionite jaotamiseks.
2.110
Allsektorisse S.129 ei kuulu:
a)
institutsionaalsed üksused, mis vastavad mõlemale punktis 2.117 loetletud kriteeriumile. Need klassifitseeritakse allsektorisse S.1314;
[…]
Riiklikud sotsiaalkindlustusfondid (S.1314)
2.117
Määratlus: sotsiaalkindlustusfondide (S.1314) allsektor hõlmab kesktasandi, osariigi/liidumaa ja kohalikke institutsionaalseid üksusi, mis tegelevad peamiselt sotsiaaltoetuste pakkumisega ja vastavad järgmisele kahele kriteeriumile:
a)
seaduse või muu õigusnormi kohaselt on teatavatel rahvastiku rühmadel kohustus osaleda sotsiaalkindlustuse skeemis või maksta osamakseid ning
b)
valitsemissektor vastutab institutsiooni juhtimise eest, kehtestades või heaks kiites osamaksed ja sotsiaaltoetused sõltumatult oma rollist järelevalvet teostava organi või tööandjana.
Tavaliselt ei ole otsest seost üksikisiku poolt makstava osamakse suuruse ja temale langeva riski vahel.“
7
Määruse A lisas asub 3. peatükk „Tehingud toodetega ja mittetoodetud varadega“, mille punktid 3.17–3.19, 3.24 ja 3.26–3.28 on sõnastatud järgmiselt:
„3.17
Määratlus: turutoodangu moodustab toodang, mis realiseeritakse turul või kavatsetakse realiseerida turul.
3.18
Turutoodang hõlmab:
a)
tooteid, mida müüakse majanduslikult olulise hinnaga;
[…]
3.19
Määratlus: majanduslikult olulised hinnad on hinnad, millel on oluline mõju toodete kogusele, mida tootjad on valmis pakkuma ja mida ostjad soovivad omandada. Majanduslikult olulised hinnad tõusevad siis, kui kehtivad mõlemad alljärgnevad tingimused:
a)
tootja on motiveeritud kohandama pakkumist kas selleks, et teenida kasumit pikas plaanis, või vähemalt selleks, et katta kapitali- ja muud kulud, ning
b)
tarbijatel on vabadus nii osta kui ka ostmata jätta ning teha otsus küsitud hindade alusel.
Majanduslikult mitteolulised hinnad kehtestatakse tõenäoliselt selleks, et teenida mõningast tulu või mõningal määral vähendada ülemäärast nõudlust, mis võib tekkida siis, kui teenuseid osutatakse täiesti tasuta.
Toote majanduslikult olulise hinna määratlemisel lähtutakse toodangu tootnud institutsionaalsest ja kohalikust tegevusalaüksusest. Näiteks müüakse kogu kodumajapidamiste omanduses olevate juriidilise isiku õigusteta üksuste toodang muudele institutsionaalsetele üksustele majanduslikult oluliste hindadega, mistõttu tuleb seda käsitada turutoodanguna. Muude institutsionaalsete üksuste toodangu puhul kontrollitakse nende üksuste suutlikkust tegeleda turupõhise tegevusega majanduslikult oluliste hindadega kvantitatiivse kriteeriumi (50% kriteeriumi) abil, kasutades müügitulude suhet tootmiskuludesse. Et olla turutootja, peab üksus mitme aasta jooksul katma vähemalt 50% oma kuludest müügitulude arvelt.
[…]
3.24
Määratlus: turutootjad on kohalikud tegevusalaüksused või institutsionaalsed üksused, mille toodangu põhiosa on turutoodang.
Kui kohalik tegevusalaüksus või institutsionaalne üksus on turutootja, siis tema põhitoodang on määratluse kohaselt turutoodang, kuna turutoodangu mõiste määratletakse pärast seda, kui selle toodangu tootnud kohaliku tegevusalaüksuse ja institutsionaalse üksuse puhul on eristatud turutoodang, enda lõpptarbeks mõeldud toodang ja turuväline toodang.
[…]
3.26
Määratlus: turuvälised tootjad on kohalikud tegevusalaüksused või institutsionaalsed üksused, mille toodangu põhiosa pakutakse tasuta või majanduslikult mitteolulise hinnaga.
Institutsionaalsed üksused: turutootjate, enda lõpptarbeks tootjate ja turuväliste tootjate eristamine.
3.27
Institutsionaalsete üksuste kui tootjate puhul turutootjate, enda lõpptarbeks tootjate ja turuväliste tootjate eristamine on esitatud kokkuvõtlikult tabelis 3.1. Samuti on esitatud sektoritesse klassifitseerimine.
Tabel 3.1 – Turutootjate, enda lõpptarbeks tootjate ja turuväliste tootjate eristamine institutsionaalsete üksuste puhul
Institutsionaalne üksus
Klassifikatsioon
Era‑ või avaliku sektori tootjad?
KTI või mitte?
Turu-tootja?
Tootja liik
Sektor(id)
1. Era-tootjad
1.1 Kodumaja-pidamiste omanduses olevad juriidilise isiku õigusteta üksused (v.a kodumaja-pidamiste omanduses olevad kvaasikorpora-tiivsed ettevõtted)
1.1 = turutoo tja või enda lõpptarbeks tootja
Kodumaja-pidamised
1.2 Teised eratootjad (k.a kodumaja-pidamiste omanduses olevad kvaasikorpora-tiivsed ettevõtted)
1.2.1. Era-KTId
1.2.1.1. Jah
1.2.1.1 = turu-tootja
Ettevõtted
1.2.1.2. Ei
1.2.1.2 = turuväline tootja
KTKTId
1.2.2. Teised eratootjad, kes ei ole KTId
1.2.2 = turutootja
Ettevõtted
2. Avaliku sektori tootjad
2.1. Jah
2.1 = turutootja
Ettevõtted
2.2. Ei
2.2 = turuväline tootja
Valitsemis-sektor
3.28
Tabel 3.1 näitab, et institutsionaalse üksuse klassifitseerimisel turutootjaks, enda lõpptarbeks tootjaks või turuväliseks tootjaks tehakse järjestikku mitu eristust. Kõigepealt eristatakse erasektori tootjaid ja avaliku sektori tootjaid. Avaliku sektori tootja on tootja, mida kontrollib valitsemissektor, kusjuures kontroll vastab punktis 2.38 määratletule.“
8
Määruse A lisa sisaldab 17. peatükki, mille punktis 17.43 on sätestatud:
„Määratlus: riikliku sotsiaalkindlustuse pensioniskeemid on lepingulised kindlustusskeemid, mille puhul on hüvitise saajal sotsiaalkindlustusskeemis osalejana valitsemissektori kehtestatud kohustus kindlustada end vanaduse ja muude vanusega seotud ohtude, näiteks invaliidsuse, terviseriski jms vastu. Riiklikke sotsiaalkindlustuspensione maksab hüvitise saajatele valitsemissektor.“
9
Selle A lisa 20. peatükk „Valitsemissektori arvepidamine“ sisaldab muu hulgas punkte 20.05, 20.15, 20.32–20.34, 20.38, 20.39, 20.306, 20.309 ja 20.310, mis näevad ette:
„VALITSEMISSEKTORI MÄÄRATLUS
20.05
Valitsemissektor (S.13) koosneb kõigist valitsusüksustest ja valitsusüksuste kontrollitavatest turuvälistest kasumitaotluseta institutsioonidest. Samuti kuuluvad sinna muud turuvälised tootjad, kes on määratletud punktides 20.18–20.39.
[…]
Valitsemissektorisse klassifitseeritavad kasumitaotluseta institutsioonid
[…]
20.15
Kasumitaotluseta institutsioonide kontrollimine on võime otsustada kasumitaotluseta institutsiooni üldise poliitika või programmi üle. Avalik sekkumine üldiste eeskirjade vormis, mis on kohaldatavad kõigi samas valdkonnas tegutsevate üksuste suhtes, ei ole asjakohane selle otsustamisel, kas valitsemissektor kontrollib mõnda konkreetset üksust. Et teha kindlaks, kas kasumitaotluseta institutsioon on valitsemissektori kontrolli all, peaks arvesse võtma järgmist viit kontrollinäitajat:
[…]
b)
volitava dokumendi muud sätted, näiteks kasumitaotluseta institutsiooni põhikirjas sisalduvad kohustused;
[…]
e)
avatus riskidele.
Kontrolli olemasolu kindlakstegemiseks võib piisata ka vaid ühest näitajast. Kui kasumitaotluseta institutsioon, mida peamiselt rahastab valitsemissektor, saab siiski suurel määral ise kindlaks määrata oma poliitika või programmi kooskõlas teistes näitajates nimetatud suunistega, siis ei käsitata seda valitsemissektori poolt kontrollitava institutsioonina. Enamikul juhtudel näitavad kontrolli olemasolu mitmed erinevad näitajad koos vaadelduna. Neil näitajatel põhinev otsus on oma laadilt hinnanguline.
[…]
Finantsvahenduse ja valitsemissektori vaheline piirjoon
20.32
Finantstegevusega tegelevad üksused vajavad eraldi käsitlemist. Finantsvahendus on tegevus, mille käigus üksus soetab finantsvara ja samal ajal võtab iseseisvalt kohustusi, sõlmides finantstehinguid.
20.33
Finantsvahendusettevõtted võtavad iseseisvalt kohustusi võttes riski. Näiteks kui avaliku sektori finantsüksus haldab varasid, kuid ei võta iseseisvalt kohustusi võttes riski, ei ole ta finantsvahendusettevõte ning üksus klassifitseeritakse valitsemissektorisse, mitte finantsinstitutsioonide sektorisse.
20.34
Tavaliselt ei ole turupõhisuse või ‑välisuse kontrolli kvantitatiivse kriteeriumi kohaldamine finantsvahenduse või varade haldamisega tegelevate avaliku sektori ettevõtete puhul asjakohane, sest nende tulud pärinevad nii omanditulust kui ka kapitalikasumist.
[…]
Pensionifondid
20.38
Tööandjate pensioniskeemid on loodud eesmärgiga korraldada nendes osalejate pensionihüvitiste saamist ning need põhinevad tööandja ja töövõtja lepingulisel suhtel. Nende hulka kuuluvad kogumispensioni, jooksvalt finantseeritavad ja osaliselt finantseeritavad skeemid.
20.39
Valitsusüksuse loodud määratud sissemaksega kogumispensioni skeemi, millest välja makstavate pensionide suurusele ei ole valitsemissektor andnud tagatist ja mille puhul pensionide suurus on ebakindel, sõltudes varade tootlusest, ei käsitata riikliku sotsiaalkindlustusskeemina. Seetõttu loetakse skeemi haldavat üksust ja ka fondi ennast, juhul kui see on eraldi institutsionaalne üksus, finantsinstitutsiooniks, mis klassifitseeritakse kindlustusseltside ja pensionifondide allsektorisse.
[…]
AVALIK SEKTOR
[…]
20.306
Kõik avalikku sektorisse kuuluvad institutsionaalsed üksused on residendist üksused, mida valitsemissektor kontrollib kas otseselt või teevad seda kaudselt avaliku sektori üksused koos. Üksuse kontrollimist määratletakse võimena määrata üksuse üldist poliitikat. Seda on täpsemalt käsitletud allpool.
[…]
Avaliku sektori kontrollimine
20.309
Residendist avaliku sektori üksuse kontrollimine on võime otsustada üksuse üldise poliitika üle. See võib toimuda üksiku avaliku sektori üksuse otseste õiguste või paljude avaliku sektori üksuste ühiste õiguste alusel. Silmas tuleb pidada järgmisi kontrollinäitajaid.
[…]
h)
Liigsest reguleerimisest tulenev kontroll. Kui regulatsioon on nii tugev, et see tegelikult dikteerib ettevõtte üldise poliitika, on see kontrollimise vorm. Mõnel juhul võivad ametiasutused sekkuda tugeva regulatsiooni teel, eelkõige avalikke teenuseid sisaldavate monopolide ja erastatud kommunaalteenuste ettevõtete puhul. Reguleerimise teel võidakse sekkuda olulistes valdkondades, näiteks hindade kehtestamisel, kusjuures üksus ei loovuta kontrolli oma üldise poliitika üle. Kui üksus otsustab siseneda tugevalt reguleeritud keskkonda või selles tegutseda, näitab see samuti, et ta ei ole kontrolli all.
i)
Muud näitajad. Kontroll võidakse saavutada ka põhikirjajärgsete volituste või üksuse asutamisest tulenevate õiguste alusel, millega piiratakse näiteks tegevust, eesmärke ja tegevusega seotud aspekte, võetakse vastu eelarve või takistatakse üksusel oma vormi muutmist, enda tegevuse lõpetamist, dividendide heakskiitmist või oma suhte lõpetamist avaliku sektoriga. Üksust, mida täielikult või peaaegu täielikult rahastab avalik sektor, loetakse kontrolli all olevaks, kui sellise rahastamisallika kontrollimine on piisavalt range selleks, et dikteerida asjaomase valdkonna üldist poliitikat.
20.310
Iga klassifitseerimisjuhtumit tuleb hinnata eraldi ja mõned näitajad ei pruugi iga üksikjuhtumi puhul sobida. Mõned näitajad, näiteks punktis 20.309 nimetatud a, c ja d, on iseenesest piisavad kontrolli kindlakstegemiseks. Teiste näitajate puhul võib kontrollile viidata mitu eraldi näitajat koos.“
Määrus 2018/231
10
Määruse 2018/231 põhjendus 2 on sõnastatud järgmiselt:
„[Pensionifondide (PFd)] statistikaaruandluse kohustuse eesmärk on anda [Euroopa Keskpangale (EKP)] piisav statistika PFde allsektori finantstegevuse kohta ühtse majandusterritooriumina käsitletavates liikmesriikides, mille rahaühik on euro […]. PFde kohta statistilise teabe kogumine on vajalik EKP regulaarsete ja ühekordsete analüüside puhul, et toetada EKP monetaar- ja finantsanalüüsi ja EKPSi panust finantssüsteemi stabiilsuses.“
11
Määruse artiklis 1 on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
1) „pensionifond (PF)“ (pension fund) (ESA 2010 allsektor S.129) – finantsinstitutsioonid ja kvaasikorporatiivsed finantsinstitutsioonid, mille peamine tegevusala on finantsvahendus, mis tuleneb kindlustatud isikute sotsiaalsete riskide ja vajaduste koondamisest (sotsiaalkindlustus). Pensionifondid kui sotsiaalkindlustusskeemid pakuvad sissetulekut pensionile jäämisel ja sageli muid hüvitisi surma ja puude korral.
Mõiste ei hõlma järgmist:
[…]
f)
ESA 2010 punktis 2.117 määratletud sotsiaalkindlustusfondid (social security funds);
[…]“.
Saksa õigus
VersoG
12
Baieri liidumaal reguleerib pensioniasutusi eelkõige 16. juuni 2008. aasta riiklike pensionide seaduse (Gesetz über das öffentliche Versorgungswesen) (BayGVBl. lk 182) põhikohtuasja asjaoludele kohtuasjas C‑758/22 kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „VersoG“) artikkel 1 „Õiguslik vorm, asukoht, kohaldamisala, reguleerimispädevus“.
13
VersoG artikli 9 „Äritegevuse põhimõtted“ lõigetes 1–3 on sätestatud:
„(1)   Pensioniasutused tegutsevad vastastikkuse alusel ja üksnes avalikes huvides. Nad peavad majandama majanduslikult ja säästlikult. Pensioniasutuste varad peavad olema eraldatud.
(2)   Pensioniasutused katavad oma halduskulud, sealhulgas ametnike, töötajate ja tööliste töötasud ning õigustatud isikutele makstud hüvitised, oma vahenditest. Jaotamine erinevate pensioniasutuste vahel toimub tegelikult kantud kulude alusel.
(3)   Pensioniasutuste vahendeid ja vara võib kasutada ainult pensionide maksmise ülesande täitmiseks. Asutuse lõpetamise korral jäävad allesjäänud vahendid vastavalt põhikirja sätetele liikmetele, kindlustatud isikutele ja soodustatud isikutele.“
14
VersoG artikli 10 „Põhikiri“ lõigetes 1–3 on ette nähtud:
„(1)   Pensioniasutuste tegevus on reguleeritud põhikirjaga vastavalt käesolevale seadusele.
(2)   Põhikiri peab lisaks käesolevas seaduses konkreetselt nimetatud elementidele sisaldama sätteid järgmise kohta:
1.
juhatuse ja komisjonide koosseis, ametiaeg ja kokkukutsumine;
2.
juhatuse liikmete ja nende asendusliikmete nimetamine ja ametist lahkumine […];
3.
liikmesus‑, kindlustus‑ ja pensionisuhete algus ja lõpp;
4.
sissemaksete suurus ja nende tasumise tähtaeg või ümberjaotatud summade kindlaksmääramise põhimõtted;
5.
liikmete, kindlustatute ja hüvitisesaajate nõuete tingimused, laad ja suurus ning nende nõuete lõppemine;
6.
pensionimenetlus.
(3)   Põhikirja ja selle muudatused koostab juhatuse esimees pärast järelevalveasutuse heakskiidu saamist ning need avaldatakse Bayerischer Staatsanzeigeris. Need jõustuvad avaldamisele järgneval päeval, kui ei ole kindlaks määratud muud kuupäeva.“
15
VersoG teine osa „Baieri arstide pensionikassa, Baieri apteekrite pensionikassa, Baieri arhitektide pensionikassa, Baieri ehitusinseneride ja psühhoterapeutide pensionikassa ning Baieri advokaatide ja maksunõustajate pensionikassa“ sisaldab 1. peatükki „Üldsätted“, milles asub artikkel 28 „Ülesanded“. Selle artikli kolmandas lauses on ette nähtud, et „pensioniasutused peavad vastama tingimustele, mille kohaselt on nende liikmed vabastatud kohustusest kindlustada end riikliku pensionikindlustusega“.
16
VersoG artikli 30 „Liikmesus“ lõigetes 1–3 on sätestatud:
„(1)   Liikmesus pensioniasutustes on kohustuslik.
(2)   Põhikirjas võib ette näha erandeid ja vabastusi kohustuslikust liikmesusest, eelkõige juhul, kui kutsealal töötaja:
1.
tegutseb oma kutsealal üksnes ajutiselt või väikeses ulatuses;
2.
alustab oma kutsetegevust või ühineb kutseorganisatsiooniga kõrges eas;
3.
on kindlustatud mõnes muus tööandjapensioni skeemis.
[…]
(3)   Kohutuslikud liikmed, kelle liikmesus on lõppenud, võivad jääda vabatahtlikeks liikmeteks vastavalt põhikirja sätetele.“
17
VersoG artikli 31 „Sissemaksed, üleminek“ lõigetes 1–4 on ette nähtud:
„(1)   Liikmed on kohustatud tasuma sissemakseid vastavalt põhikirja sätetele. Põhikirjas võib sätestada sissetulekust sõltumatud miinimummaksed. Põhikirjas võib ette näha, et pensionikaitse säilitamiseks tuleb teha sobivaid sissemakseid perioodide eest, mil ei töötata või ei teenita tulu. Kohustuslik sissemakse ei tohi ületada piiri, mis on määrav pensioniasutuse vabastamiseks äriühingu tulumaksust.
[…]
(4)   Põhikiri võib lubada täiendavaid vabatahtlikke makseid pensioniõiguste suurendamiseks. Need ei tohi koos kohustusliku sissemaksega ületada lõike 1 neljandas lauses sätestatud piirmäära.“
18
VersoG artiklid 33–36 ja 38 reguleerivad kohustuslikku liikmesust konkreetsetes pensioniasutustes.
Saksimaa arstide koja seadus
19
24. mai 1994. aasta Saksimaa arstide koja seaduse (Sächsisches Heilberufekammergesetz) (SächsGVBl., lk 935) põhikohtuasja asjaoludele kohtuasjas C‑759/22 kohaldatavas redaktsioonis § 6 „Pensioniasutused“ nägi ette:
„(1)   Kojad võivad põhikirjaga asutada pensioniasutuse, et tagada oma liikmete ja nende pereliikmete pensionikindlustus. […] Koja liikmed on pensioniasutuse liikmed vastavalt põhikirjale.
[…]
(3)   Põhikirjas on sätestatud eeskirjad järgmise kohta:
1.
pensioniskeemi organite ülesanded, koolitus, koosseis, valimine ja ametiaeg ning pensioniskeemi kohtulik ja kohtuväline esindamine, kui seda ei ole seadustes juba reguleeritud,
2.
kohustusliku liikmesuse algus ja lõpp ning tingimused, mille korral on lubatud erandid ja vabastused kohustuslikust liikmesusest;
3.
tingimused, mille korral vabatahtlik kindlustus on lubatud, eelkõige pärast kojas liikmesuse lõppemist,
4.
tingimused, mille alusel võib pensioniõigusi suurendada pärast abielulahutuse otsustamist,
5.
täiendava kindlustuse tingimused,
6.
liikmete osalemise kohustus, sissemaksete tegemise kohustuse algus ja lõpp, sissemaksete kindlaksmääramise menetlus ning sissemaksete tasumise tähtaeg ja üksikasjad sissemaksete suuruse kohta, mis arvutatakse tulu alusel, mis on saadud
a)
kutsetegevusest füüsilisest isikust ettevõtjana või töötajana,
b)
kapitalist, kui tulu pärineb kapitaliühingutelt, mille eesmärk on samuti osutada meditsiini‑, hambaravi‑, veterinaar‑ või apteegiteenuseid, ja
c)
äritegevusest, kui see hõlmab ka meditsiini‑, hambaravi‑, veterinaar‑ või apteegiteenuste osutamist, ning mis ei tohi ületada summat, mis tuleneb [asjakohasest seadusest] kehtivas redaktsioonis,
7.
eriolukordades võimaldatavate sissemaksete vähenduste ja neist vabastuste suurus,
8.
tasumisele kuuluvate sissemaksete tasumisega viivitamise korral võimalikult tasutava viivise tingimused ja summa,
9.
tingimused, millal võib sissemakseid või viivist ajatada, neid vähendada või nende maksmisest vabastada,
10.
hüvitiste, vanaduspensioni, töövõimetuspensioni ja toitjakaotuspensioni andmise tingimused ja suurus,
[…]
Põhikirjas võib sätestada tingimused, mille korral liige võib kanda pensioniasutusele tasutud sissemaksed üle teisele avalik-õiguslikule kindlustusasutusele või oma kutseala teisele pensioniasutusele (kutsealane pensioniasutus), samuti tasutud sissemaksete hüvitamise tingimused ja suurus liikmesuse lõppemise korral.
(4)   Pensionifondi varad on eriotstarbelised varad, mida saab kasutada üksnes pensionifondi kohustuste täitmiseks. Neid tuleb hallata koja muudest varadest eraldi. Neid võib kasutada üksnes seadusega lubatud eesmärkidel, sealhulgas vajalike halduskulude hüvitamiseks.“
Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused
20
Põhikohtuasja kaebajad said 2018. ja 2019. aastal Saksamaa keskpangalt teated, milles neile teatati, et määruse 2018/231 artiklite 1 ja 2 järgi kehtib neile pensionifondidena statistikaaruandluse kohustus, mille kohaselt peavad nad alates 30. septembrist 2019 esitama talle täpsustatud andmed oma finantsseisundi kohta kord kvartalis teatavate kaebajate puhul ja teiste puhul kord aastas.
21
Põhikohtuasja kaebajad esitasid Verwaltungsgericht Frankfurt am Mainile (Frankfurdi halduskohus, Saksamaa) kaebused, milles palusid esimese võimalusena need teated tühistada ja teise võimalusena tuvastada, et eespool nimetatud statistikaaruandluse kohustus neile ei laiene.
22
See kohus jättis need kaebused rahuldamata põhjendusega, et põhikohtuasja kaebajad on pensionifondid määruse 2018/231 artikli 1 punkti 1 tähenduses ja seega on neil selle määruse artikli 2 lõike 1 alusel aruandluskohustus. Nimetatud kohtu sõnul kuuluvad sellised pensioniasutused nagu põhikohtuasja kaebajad turutootjatena finantsinstitutsioonide hulka ja seega ESA 2010 pensionifondide allsektorisse S.129, mis on ette nähtud määruses nr 549/2013. Nende institutsioonide põhitegevus on pensionihüvitiste maksmine. Selleks määravad nad kindlaks hinnad, mis on majanduslikust seisukohast olulised. Sama kehtib kohustuslike hüvitiste kohta. Kuna pensioniasutused ei saa riigilt abi, siis on nad kohustatud reguleerima sissemakseid ja hüvitisi nii, et tagatud oleks nende maksevõime. Igal juhul tuleneb kohustuslike hüvitiste liigitamine turutoodanguks määruse nr 549/2013 A lisa punktist 3.19, sest põhikohtuasja kaebajad on katnud aastate jooksul vähemalt 50% oma kuludest enda toodete müügituludest. Kõnealune kohus selgitas, et selline kvalifikatsioon ei ole vastuolus nimetatud määruse A lisa punktiga 1.37, sest see säte on kohaldatav üksnes avaliku sektori üksuste suhtes, mille hulka põhikohtuasja hagejad ei kuulu, sest nad ei ole riigi kontrolli all. Järelikult on välistatud ka klassifitseerimine ESA 2010 riiklike sotsiaalkindlustusfondide allsektorisse S.1314, mille puhul aruandluskohustus ei kehti. Nimetatud määruse A lisa punkt 20.39 kinnitab põhikohtuasja kaebajate kvalifitseerimist pensionifondina. Selle sätte kohaselt ei käsitata riikliku sotsiaalkindlustusskeemina avaliku sektori üksuse hallatavat määratud sissemaksega kogumispensioni skeemi, millest välja makstavate pensionide suurusele ei ole riik – nagu põhikohtuasja kaebajate puhul – andnud tagatist ja mille puhul pensionide suurus on ebakindel, sõltudes varade tootlusest.
23
Põhikohtuasja kaebajad esitasid selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse Bundesverwaltungsgerichtile (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim halduskohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus. Nad väidavad, et nad ei ole turutootjad. Nende kohustuslikke hüvitisi, mis moodustavad peamise osa nende toodangust, ei müüda majanduslikult olulise hinnaga. Sellega seoses ei saa liitumiskohustusega liikmed vabalt otsustada, kas osta pensionihüvitisi küsitud sissemaksete eest, mistõttu ei ole täidetud üks neist tingimustest, mis iseloomustab selliste hindade esinemist, nimelt määruse nr 549/2013 A lisa punkti 3.19 esimese lõigu punktis b nimetatud tingimus, mille kohaselt „tarbijatel on vabadus nii osta kui ka ostmata jätta ning teha otsus küsitud hindade alusel“. Selle määruse A lisa punkti 3.19 kolmandas lõigus ette nähtud 50% reegel, mis võimaldab liigitada turutootjaks institutsionaalse üksuse, kes katab püsivalt ja jätkuvalt vähemalt 50% oma tootmiskuludest müügitulude arvelt, ei ole asjakohane, sest seda kasutatakse üksnes tootmisväärtuse kindlaksmääramiseks. Igal juhul kuuluvad pensioniasutused, nagu ka kohustuslik pensionikindlustus, sotsiaalkindlustuse alla.
24
Saksamaa keskpank väidab, et Verwaltungsgericht Frankfurt am Maini (Frankfurdi halduskohus) kohtuotsus ei sisalda väidetud õigusnormide rikkumisi.
25
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on eelkõige määruse 2018/231 artikli 1 punkti 1 alapunkti f ja määruse nr 549/2013 A lisa punkte 1.37, 2.107, 2.117, 3.17–3.19, 3.24, 3.26, 17.43, 20.10, 20.12 ja 20.39 arvestades kahtlused, kuidas põhikohtuasja kaebajaid kvalifitseerida. Tal on tekkinud küsimus, kas neid tuleb liigitada pensionifondideks või riiklikeks sotsiaalkindlustusfondideks või tuleks neile anda teistsugune kvalifikatsioon.
26
Nimetatud kohus rõhutab, et põhikohtuasja kaebajad on juriidilise isiku staatusega avalik-õiguslikud asutused. Nad võivad tegutseda üksnes avalikes huvides ning nad võivad kasutada oma ressursse ja vara üksnes avalikes huvides ülesande täitmiseks. Nad peavad kandma oma halduskulud, sealhulgas maksma nende töötajate töötasud ja hüvitised õigustatud isikutele, enda vahenditest.
27
Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitab, et Saksa õiguse kohaselt on valdav enamik põhikohtuasja kaebajate skeemides kindlustatud isikuid kohustuslikult kindlustatud, kuna nad töötavad oma kutsealal Baieris või Saksimaal. Kui selline kohustuslik liikmesus lõpeb, on võimalik jääda vabatahtlikuks liikmeks, et jätkata pensioniõiguste omandamist. Põhikohtuasja kaebajad reguleerivad oma põhikirjaga sissemaksete kogumist oma ülesannete rahastamiseks, samuti pensioniõiguste tingimusi, laadi, suurust ja tühistamist. Võimalikud on ka vabatahtlikud lisamaksed, kuid need piirduvad lubatud maksimumiga. Põhikohtuasja kaebajad osutavad rohkem kui 50% oma teenustest oma liikmetele, kes on kohustuslikult kindlustatud.
28
Neil asjaoludel otsustas Bundesverwaltungsgericht (kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused, mis on kohtuasjades C‑758/22 ja C‑759/22 sõnastatud identselt:
„1.
a)
Kas määruse nr 549/2013 A lisa punkti 3.19 esimese lõigu punkt b nõuab, et kõigil tootja pakutavate toodete tarbijatel on vabadus neid nii osta kui need ka ostmata jätta ning teha otsus küsitud hindade alusel?
Juhul kui vastus sellele küsimusele on eitav, siis:
b)
kas selles sättes esitatud nõuetele vastab – juhul kui suur osa neist tarbijatest, kellel ei ole sellist otsustamisvabadust, saab tootjalt selle tõttu, et on temaga seaduse alusel kohustuslikus korras liitunud, tooteid, mis moodustavad rohkem kui 50% tootja toodangu väärtusest, ja peab maksma kohustuslikke sissemakseid suuruses, mille on kindlaks määranud tootja – see, et väikesel osal tarbijatest oli võimalik tootjaga vabatahtlikult liituda ja ta kasutas seda võimalust, et saada tooteid samade sissemaksete eest nagu kohustuslikus korras kindlustatud isikud?
2.
Kas turutoodanguga, mida müüakse majanduslikult olulise hinnaga määruse nr 549/2013 A lisa punktide 3.17–3.19 tähenduses, on alati tegemist juba siis, kui on täidetud selle määruse A lisa punkti 3.19 kolmanda lõigu kolmandas ja neljandas lauses määratletud kriteerium, mille kohaselt peab üksus mitme aasta jooksul katma vähemalt 50% oma kuludest müügitulude arvelt, või tuleb seda kriteeriumi käsitada ebapiisava (iseenesest piisava), kuid vajaliku tingimusena, mis lisandub mõlemale määruse A lisa punkti 3.19 esimese lõigu teise lause punktides a ja b sätestatud tingimusele?
3.
Kas selleks, et teha kindlaks, kas institutsionaalsed üksused on turutootjad määruse nr 549/2013 A lisa punkti 3.24 tähenduses, tuleb lisaks selle lisa punktidele 3.17, 3.19 ja 3.26 võtta arvesse ka lisa punkti 1.37 teises lõigus kehtestatud lisanõudeid?
4.
a)
Kas määruse nr 549/2013 A lisa punkti 2.107 kohaselt on selleks, et klassifitseerida institutsionaalne üksus allsektorisse S.129, tingimata nõutav, et kõiki teenuseid osutataks kõikidele osalejatele lepingu alusel?
Juhul kui see on nii, siis:
b)
kas nõue, et teenust osutataks lepingu alusel selles tähenduses, on täidetud juba siis, kui kohustuslik liikmesus, kohustuslikud sissemaksed ja kohustuslikud hüvitised, mida institutsionaalne üksus maksab, on valitsemissektori poolt kindlaks määratud põhikirjaga, kuid kohustuslikus korras kindlustatud isikud võivad ka vabatahtlike lisamaksete tegemisega omandada õigusi lisahüvitistele?
5.
Kas määruse 2018/231 artikli 1 punkti 1 [teise lõigu] punkti f tuleb tõlgendada nii, et selle sätte [esimeses lõigus] sisalduva mõiste „pensionifond“ alt on välja jäetud ainult need institutsionaalsed üksused, mis vastavad mõlemale määruse nr 549/2013 A lisa punktis 2.117 sätestatud kriteeriumile, või hõlmab see erand ka muid institutsionaalseid üksusi, mida tuleb selle lisa punkti 17.43 kohaselt käsitada riikliku sotsiaalkindlustuse pensioniskeemidena, ilma et need vastaksid kõigile nimetatud lisa punktis 2.117 sätestatud nõuetele?
6.
a)
Kas mõiste „valitsemissektor“ määruse nr 549/2013 A lisa punkti 2.117 alapunktis b ja punktis 17.43 viitab ainult vastavale põhiüksusele või hõlmab see ka seaduse alusel asutatud, juriidiliselt iseseisvaid pensioniasutusi, millega liitumine on kohustuslik ja mida rahastatakse sissemaksetest ning millel on õigus iseseisvale haldusele ja oma arvepidamisele?
Kui see on nii, siis:
b)
kas sissemaksete ja hüvitiste kehtestamine määruse nr 549/2013 A lisa punkti 2.117 alapunkti b kohaselt tähendab nende suuruse heakskiitmist või on piisav, kui seadusega nähakse ette minimaalsed kindlustatavad riskid ja minimaalne kindlustuskaitse tase ning määratakse kindlaks sissemaksete kogumise põhimõtted ja piirmäärad, kuid jäetakse sissemaksete ja hüvitiste kindlaksmääramine selles raamistikus pensioniasutuse otsustada?
c)
Kas mõiste „valitsusüksus“ määruse nr 549/2013 A lisa punkti 20.39 tähenduses hõlmab ainult institutsionaalseid üksusi, mis vastavad kõigile selle lisa punktides 20.10 ja 20.12 sätestatud nõuetele?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
29
Oma küsimustega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 549/2013 A lisa sätteid tuleb tõlgendada nii, et pensioniasutused, kes pakuvad vanaduspensioni-, surma- ja invaliidsusriski katvaid hüvitisi liikmetele, kellest enamus on kohustatud liituma teatud kutsealal tegutsemise tõttu, on hõlmatud mõistega „pensionifondid“ selle lisa punkti 2.105 tähenduses ja seega on neil määruses 2018/231 ette nähtud statistikaaruandluse kohustus.
30
Määruse nr 549/2013 põhjendusest 14 nähtub, et ESA 2010 kehtestab liidu poolt järgitavatel eesmärkidel ning eelkõige liidu majandus- ja sotsiaalpoliitika määratlemise ja järelevalve jaoks raamistiku liikmesriikide kontode koostamiseks. Selles osas on nimetatud määruse põhjenduses 3 märgitud, et võrreldavuse huvides tuleks selline arvepidamine koostada ühtsete põhimõtete alusel, mis ei ole mitmeti tõlgendatavad (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Ferrovienord, C‑363/21 ja C‑364/21, EU:C:2023:563, punkt 64 ning seal viidatud kohtupraktika).
31
Nagu nähtub sama määruse artikli 1 lõike 2 punktist a, näeb ESA 2010 ette metoodika, mis on toodud A lisas ja käsitleb ühiseid standardeid, määratlusi, klassifikaatoreid ja arvepidamiseeskirju ning mille eesmärk on võimaldada liidus vajalike võrreldavate kontode ja tabelite koostamist.
32
Selle lisa punkti 1.01 kohaselt on ESA 2010 „rahvusvaheliselt ühilduv arvepidamise raamistik, mille abil kirjeldatakse süstemaatiliselt ja detailselt kogumajandust (regiooni, riiki või riikide rühma), selle komponente ja seoseid teiste kogumajandustega“.
33
Nimetatud lisa, mis on välja töötatud käsiraamatuna, koosneb 24 peatükist, mida on lühidalt esitletud selle punktides 1.03 ja 1.04. 1. peatükis on esitatud ESA kontseptuaalsed põhitunnused ning põhimõtted. Selles peatükis kirjeldatakse peamisi statistilisi üksusi ja nende rühmi ning antakse ülevaade kontode kogumist. Sama lisa 2. peatükis kirjeldatakse majanduse hindamisel kasutatavaid institutsionaalseid üksusi ning üksuste klassifitseerimist sektoriteks ja muudeks rühmadeks analüüsi eesmärgil. 20. peatükis kirjeldatakse valitsemissektori arvepidamist.
34
Määruse nr 549/2013 A lisa punktides 1.34 ja 1.57 on ette nähtud, et iga institutsionaalne üksus, kes on määratletud kui majandusüksus, kes saab omada kaupu ja vara, võtta kohustusi, tegeleda majandustegevusega ja teha enda nimel tehinguid teiste üksustega, kuulub ühte kuuest ESA 2010s määratletud peamisest sektorist, milleks on mittefinantsettevõtted, finantsinstitutsioonid, valitsemissektor, kodumajapidamised, kodumajapidamisi teenindavad kasumitaotluseta institutsioonid ja välismaailma sektor (vt selle kohta 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Ferrovienord, C‑363/21 ja C‑364/21, EU:C:2023:563, punkt 66 ning seal viidatud kohtupraktika).
35
Nendest sätetest ja lisa punktist 2.41 tuleneb, et need sektorid on teineteist välistavad, mistõttu institutsionaalne üksus võib kuuluda ainult ühte sektorisse või allsektorisse. Sama lisa punkti 2.32 kohaselt koondab iga sektor ja allsektor samalaadse majanduskäitumisega institutsionaalseid üksusi.
36
Pensionifondide allsektor kuulub finantsinstitutsioonide sektorisse, nagu on täpsustatud määruse nr 549/2013 A lisa punktis 2.66. Järelikult liigitatakse pensionifondid nagu kõik selle sektori institutsionaalsed üksused „turutootjateks“ vastavalt selle lisa punktis 2.55 esitatud mõiste „finantsinstitutsioonid“ määratlusele.
37
Mis puudutab pensionifondide liigitamist „turutootjateks“, siis tuleb rõhutada nende fondide tegevuse eripära, mida on üksikasjalikult kirjeldatud nimetatud lisa punktides 2.105–2.110. Nimelt ilmneb sama lisa punktist 2.108, et vastupidi elukindlustusseltsidele „on pensionifondide kasutamine seaduse järgi piiratud töötajate ja mittepalgaliste töötajate konkreetsete rühmadega“. Nõnda koondab pensionifondide allsektor finantsinstitutsioone, kellel ei ole vabadust pakkuda oma teenuseid avalikkusele.
38
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlustest, et põhikohtuasjas kõne all olevad pensioniasutused, kes tegutsevad Baieri liidumaal (kohtuasi C‑758/22) ja Saksimaal (kohtuasi C‑759/22), tagavad oma liikmetele hüvitised pensioni, surma ja invaliidsuse korral ning on korraldatud sektoripõhiselt selles mõttes, et enamikul liitunutel on teatud kutsealal, näiteks arsti, proviisori, advokaadi või arhitektina töötamise tõttu seadusest tulenev liitumiskohustus.
39
Pealegi tekitasid just pensioniasutuste sektoripõhine korraldus ja nende liikmete vastav liitumiskohustus eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimuse, kas nende asutuste tegevus võib kuuluda mõistete „turutoodang“ või „turupõhine tegevus“ alla määruse nr 549/2013 A lisa tähenduses.
40
Tuleb siiski märkida, et selline pensionifondide sektoripõhine korraldus on sõnaselgelt ette nähtud määruse nr 549/2013 A lisa punktides 2.107 ja 2.108, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 37. Hoolimata sellest eripärast otsustas liidu seadusandja liigitada pensionifondid finantsinstitutsioonideks ja seega turutootjateks. Seega ei ole käesoleval juhul vaja uurida mitte mõiste „turutoodang“ või mõiste „turupõhine tegevus“ tõlgendamist, vaid kindlaks teha, kas sellised pensioniasutused, nagu on kõne all põhikohtuasjas, võib kvalifitseerida „pensionifondideks“, võttes arvesse selle lisa punktides 2.105–2.110 kehtestatud kriteeriume.
41
Sellega seoses võib määruse nr 549/2013 A lisa punktide 2.105–2.110 sõnastusest järeldada, et pensionifondide tegevus vastab järgmistele kriteeriumidele.
42
Esiteks tuleneb selle lisa punktidest 2.105 ja 2.107, et pensionifondid, kelle peamine tegevusala on finantsvahendus, mis tuleneb kindlustatud isikute sotsiaalsete riskide ja vajaduste koondamisest, tagavad kindlustatule pensionile jäämisel hüvitiste maksmise. Need fondid võivad samuti tagada kindlustatud isikule hüvitiste maksmise invaliidsuse korral ning kindlustatu abikaasale ja lastele kindlustatu surma korral.
43
Teiseks on sama lisa punktis 2.106 sätestatud, et pensionifondid, mis on neid loonud üksustest eraldiseisvad üksused, on sõltumatud otsuste vastuvõtmisel ja omavad täielikku raamatupidamisarvestust.
44
Kolmandaks, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 37, on määruse nr 549/2013 A lisa punktides 2.107 ja 2.108 täpsustatud, et erinevalt elukindlustusseltsidest on pensionifondide kasutamine seaduse järgi piiratud töötajate ja mittepalgaliste töötajate konkreetsete rühmadega, näiteks eelkõige sama erialaga isikutega.
45
Neljandaks on selle lisa punktis 2.110 jäetud mõistest „pensionifond“ välja nimetatud lisa punktis 2.117 nimetatud riiklikud sotsiaalkindlustusfondid. Viimati nimetatud punkti kohaselt iseloomustab sotsiaalkindlustusfonde, kes tegelevad peamiselt sotsiaaltoetuste pakkumisega, esiteks asjaolu, et teatavatel rahvastiku rühmadel on kohustus osaleda sotsiaalkindlustuse skeemis või teha sissemakseid, ja teiseks asjaolu, et valitsemissektor kehtestab või kiidab heaks sissemaksed ja sotsiaaltoetused, kusjuures tavaliselt ei ole otsest seost üksikisiku poolt makstava sissemakse suuruse ja temale langeva riski vahel.
46
Viimati nimetatud küsimuses tuleneb määruse nr 549/2013 A lisa punktist 20.39, mis kuulub selle lisa 20. peatükki „Valitsemissektori arvepidamine“, et pensioniskeemi, isegi kui see on loodud valitsusüksuse poolt, ei käsitata riikliku sotsiaalkindlustusskeemina ja see tuleb klassifitseerida pensionifondide allsektorisse, kui valitsemissektor ei ole andnud pensionide suurusele tagatist ja pensionide suurus on ebakindel, sest see sõltub varade tootlusest.
47
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole Euroopa Kohus ELTL artiklis 267 ette nähtud menetluses, mis põhineb liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete selgel lahususel, pädev tõlgendama riigisisest õigust ning üksnes liikmesriigi kohus on pädev tuvastama ja hindama põhikohtuasja faktilisi asjaolusid ning määrama kindlaks riigisiseste õigus‑ ja haldusnormide täpse ulatuse (28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus SeGEC jt, C‑277/21, EU:C:2022:318, punkt 21 ning seal viidatud kohtupraktika).
48
Siiski on Euroopa Kohus, kelle ülesanne on anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilik vastus, pädev andma põhikohtuasja toimiku ning talle esitatud kirjalike seisukohtade alusel juhiseid, mis võimaldavad sellel kohtul asja lahendada (28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus SeGEC jt, C‑277/21, EU:C:2022:318, punkt 22 ning seal viidatud kohtupraktika).
49
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgitustest, et põhikohtuasjades kõne all olevate pensioniasutuste tegevusel on järgmised tunnused.
50
Esiteks ei ole vaidlust selles, et need pensioniasutused tagavad oma liikmetele hüvitise pensioni, surma ja invaliidsuse korral.
51
Teiseks nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgitustest, et kohtuasjas C‑758/22 kõne all olevatel pensioniasutustel, kes on juriidilised isikud, on õigus sõltumatule haldusele ja neil on enda raamatupidamisarvestus. Samadest andmetest nähtub, et kuigi kohtuasjas C‑759/22 kõne all olev pensioniasutus on arstide koja osalise õigusvõimega asutus, on ta organisatsiooniliselt ja majanduslikult sõltumatu, tal on lai autonoomia, oma vara ja täielik raamatupidamisarvestus. Sellised pensioniasutused, kes on enda haldamisel sõltumatud ja kellel on enda raamatupidamisarvestus, vastavad käesoleva kohtuotsuse punktis 43 nimetatud kriteeriumile.
52
Kolmandaks ilmneb ka eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teabest, mida on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktis 38, et enamikul põhikohtuasjas kõne all olevatest pensioniasutuste liikmetest on teatud kutsealal töötamise tõttu seadusest tulenev liitumiskohustus, kuna neil pensioniasutustel ei ole üldjuhul õigust osutada oma teenuseid teistele isikutele. Järelikult näivad need asutused vastavat käesoleva kohtuotsuse punktis 44 nimetatud kriteeriumile.
53
Neljandaks nähtub eelotsusetaotlustest, et liikmetele pakutavate hüvitiste tase, mida valitsemissektor ei taga, sõltub tehtud sissemaksete suurusest ja konkreetse pensioniasutuse edukusest varade haldamisel. Lisaks märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus, et põhikohtuasjas kõne all olevad pensioniasutused määravad õigusnormidega kehtestatud raamistikus kindlaks saadavate sissemaksete ja nende pakutavate hüvitiste suuruse. Seega vastavad sellised pensioniasutused käesoleva kohtuotsuse punktides 45 ja 46 nimetatud kriteeriumidele, mis välistavad kvalifitseerimise riiklikuks sotsiaalkindlustusskeemiks ja räägivad pensionifondiks kvalifitseerimise kasuks.
54
Sellest järeldub, et kui põhikohtuasjades kõne all olevate pensioniasutuste tegevusel on tõepoolest käesoleva kohtuotsuse punktides 50–53 loetletud tunnused – mille peab tuvastama eelotsusetaotluse esitanud kohus –, võib need asutused liigitada „pensionifondide“ allsektorisse määruse nr 549/2013 A lisa punkti 2.105 tähenduses.
55
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et määruse nr 549/2013 A lisa sätteid tuleb tõlgendada nii, et mõistega „pensionifondid“ selle lisa punkti 2.105 tähenduses on hõlmatud ja seega põhimõtteliselt määruses 2018/231 ette nähtud statistikaaruandluse kohustusega on pensioniasutused, mille tegevusel on kõik järgmised tunnused:
–
need pensioniasutused pakuvad hüvitisi, mis katavad pensioni-, surma- ja invaliidsusriski;
–
nad on enda haldamisel sõltumatud ja peavad täielikku raamatupidamisarvestust;
–
suuremal osal liikmetest on teatud kutsealal töötamise tõttu seadusest tulenev liitumiskohustus, arvestades, et nimetatud pensioniasutustel ei ole üldjuhul õigust osutada oma teenuseid teistele isikutele;
–
liikmetele pakutavate hüvitiste tase, mida valitsemissektor ei taga, sõltub tehtud sissemaksete suurusest ja konkreetse pensioniasutuse edukusest varade haldamisel.
Kohtukulud
56
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2013. aasta määruse (EL) nr 549/2013 (Euroopa Liidus kasutatava Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise süsteemi kohta) lisa A sätteid
tuleb tõlgendada nii, et
mõistega „pensionifondid“ selle lisa punkti 2.105 tähenduses on hõlmatud ja seega põhimõtteliselt Euroopa Keskpanga 26. jaanuari 2018. aasta määruses (EL) 2018/231 (pensionifondide statistikaaruandluse nõuete kohta) ette nähtud statistikaaruandluse kohustusega on pensioniasutused, mille tegevusel on kõik järgmised tunnused:
–
need pensioniasutused pakuvad hüvitisi, mis katavad pensioni-, surma- ja invaliidsusriski;
–
nad on enda haldamisel sõltumatud ja peavad täielikku raamatupidamisarvestust;
–
suuremal osal liikmetest on teatud kutsealal töötamise tõttu seadusest tulenev liitumiskohustus, arvestades, et nimetatud pensioniasutustel ei ole üldjuhul õigust osutada oma teenuseid teistele isikutele;
–
liikmetele pakutavate hüvitiste tase, mida valitsemissektor ei taga, sõltub tehtud sissemaksete suurusest ja konkreetse pensioniasutuse edukusest varade haldamisel.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.