62023CJ0464
EUROOPA KOHTU OTSUS (viies koda)
26. juuni 2025 (
*1
)
Apellatsioonkaebus – Konkurents – Määrus (EÜ) nr 139/2004 – Ettevõtjate koondumine – Elektrienergia tootmise ja hulgimüügi turg – RWE AG poolt E.ON SE taastuvenergia ja tuumaenergia tootmise vahendite omandamine – Otsus, millega tunnistatakse koondumine siseturuga ja 2. mai 1992. aasta Euroopa Majanduspiirkonna lepinguga kokkusobivaks
Liidetud kohtuasjades C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P ja C‑470/23 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 21. juulil 2023 esitatud apellatsioonkaebus,
EVH GmbH, asukoht Halle (Saksamaa), esindajad: Rechtsanwälte T. Heymann ja I. Zenke (C‑464/23 P),
Stadtwerke Leipzig GmbH, asukoht Leipzig (Saksamaa), esindajad: Rechtsanwälte T. Heymann ja I. Zenke (C‑465/23 P),
TEAG Thüringer Energie AG, asukoht Erfurt (Saksamaa), esindajad: Rechtsanwälte T. Heymann ja I. Zenke (C‑467/23 P),
EnergieVerbund Dresden GmbH, asukoht Dresden (Saksamaa), esindajad: Rechtsanwälte T. Heymann ja I. Zenke (C‑468/23 P),
GGEW, Gruppen-Gas- und Elektrizitätswerk Bergstraße AG, asukoht Bensheim (Saksamaa), esindajad: Rechtsanwälte T. Heymann ja I. Zenke (C‑470/23 P),
apellandid,
teised menetlusosalised:
Euroopa Komisjon, esindajad: G. Meessen ja I. Zaloguin, keda abistas Rechtsanwalt T. G. Funke,
kostja esimeses kohtuastmes,
Saksamaa Liitvabariik, esindajad: J. Möller ja R. Kanitz,
E.ON SE, asukoht Essen (Saksamaa), esindajad: Rechtsanwälte C. Barth, C. Grave, D.‑J. dos Santos Goncalves ja R. Seifert ning hiljem Rechtsanwälte C. Barth, A. Fuchs, C. Grave ja D.‑J. dos Santos Goncalves,
RWE AG, asukoht Essen, esindajad: Rechtsanwälte U. Scholz, J. Siegmund ja J. Ziebarth ning hiljem Rechtsanwälte U. Scholz, J. Siegmund ja M. von Armansperg,
menetlusse astujad esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (viies koda),
koosseisus: koja president M. L. Arastey Sahún, kohtunikud D. Gratsias, E. Regan, J. Passer (ettekandja) ja B. Smulders,
kohtujurist: L. Medina,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Oma apellatsioonkaebustega paluvad EVH GmbH (C‑464/23 P), Stadtwerke Leipzig GmbH (C‑465/23 P), TEAG Thüringer Energie AG (C‑467/23 P), EnergieVerbund Dresden GmbH (C‑468/23 P) ja GGEW, Gruppen-Gas- und Elektrizitätswerk Bergstraße AG (C‑470/23 P) tühistada vastavalt Euroopa Liidu Üldkohtu 17. mai 2023. aasta kohtuotsused EVH vs. komisjon (T‑312/20, edaspidi „kohtuotsus T‑312/20“, EU:T:2023:252), Stadtwerke Leipzig vs. komisjon (T‑313/20, edaspidi „kohtuotsus T‑313/20“, EU:T:2023:257), TEAG vs. komisjon (T‑315/20, edaspidi „kohtuotsus T‑315/20“, EU:T:2023:259), EnergieVerbund Dresden vs. komisjon (T‑317/20, edaspidi „kohtuotsus T‑317/20“, EU:T:2023:261) ja GGEW vs. komisjon (T‑319/20, edaspidi „kohtuotsus T‑319/20“, EU:T:2023:263) (edaspidi koos „vaidlustatud kohtuotsused“), milles Üldkohus jättis rahuldamata nende hagid nõudega tühistada komisjoni 26. veebruari 2019. aasta otsus C(2019) 1711 (final), millega koondumine tunnistatakse siseturuga ja EMP lepinguga kokkusobivaks (juhtum M.8871 – RWE/E.ON Assets) (ELT 2020, C 111, lk 1; edaspidi „vaidlusalune otsus“).
I. Õiguslik raamistik
A. Määrus (EÜ) nr 139/2004
2
Nõukogu 20. jaanuari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle (EÜ ühinemismäärus) (ELT 2004, L 24, lk 1; ELT eriväljaanne 08/03, lk 40) põhjendused 20 ja 21 on sõnastatud järgmiselt:
„(20)
Kohane on määratleda koondumise mõiste viisil, mis hõlmaks tehinguid, mis muudaksid asjaomaste ettevõtjate struktuuri ning seega ka turu struktuuri jäädavalt. Seepärast on asjakohane kohaldada käesolevat määrust kõikide ühisettevõtete suhtes, mis püsivalt täidavad kõiki autonoomse majandusüksuse ülesandeid. Lisaks sellele on kohane käsitada ühe koondumisena omavahel tihedalt seotud tehinguid, st tehinguid, mille tingimuseks või tunnuseks on rea väärtpaberitehingute toimumine suhteliselt lühikese ajavahemiku jooksul.
(21)
Käesolevat määrust tuleks kohaldada ka juhul, kui asjaomased ettevõtjad nõustuvad koondumise läbiviimisega otseselt seotud ning selleks vajalike piirangutega. Komisjoni otsused, millega kuulutatakse koondumised käesoleva määruse kohaldamisel ühisturuga kokkusobivaks, peaksid selliseid piiranguid automaatselt hõlmama, ilma et komisjon peaks selliseid piiranguid hindama igal üksikjuhul eraldi. Asjaomaste ettevõtjate taotlusel peaks komisjon uudsetest või lahendamata küsimustest tingitud tõelise ebakindluse juhtudel siiski spetsiaalselt hindama, kas mõni piirang on koondumise läbiviimisega otseselt seotud ja selleks vajalik. Asjaga seoses tõusetub tõelist ebakindlust põhjustav uudne või lahendamata küsimus juhul, kui küsimust ei ole käsitletud asjaomases komisjoni teatises või avaldatud komisjoni otsuses.“
3
Määruse artiklis 2 „Koondumiste hindamine“ on sätestatud:
„1.   Käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluvate koondumiste ühisturuga kokkusobivuse väljaselgitamiseks hinnatakse neid kooskõlas käesoleva määruse eesmärkide ja alljärgnevate sätetega.
Hindamisel võtab komisjon arvesse:
a)
ühisturul tõhusa konkurentsi säilitamise ja arendamise vajadust, pidades muu hulgas silmas kõigi asjaomaste turgude struktuuri ning [Euroopa] ühenduses või sellest väljaspool asuvate ettevõtjate pakutavat tegelikku või võimalikku konkurentsi;
b)
asjaomaste ettevõtjate turuseisundit ning nende majanduslikku ja finantsilist võimu, tarnijatele ja kasutajatele kättesaadavaid võimalusi, nende juurdepääsu varudele või turgudele, õiguslikke ja muid turuletuleku tõkkeid, asjaomaste kaupade ja teenuste pakkumise ja nõudluse suundumusi, vahe- ja lõpptarbijate huve ning tehnika ja majanduse arengut, kui see on tarbijate huvides ja ei takista konkurentsi.
2.   Koondumine, mis eelkõige turgu valitseva seisundi tekitamise või tugevdamise kaudu ei takistaks märkimisväärselt konkurentsi ühisturul või selle olulises osas, kuulutatakse ühisturuga kokkusobivaks.
3.   Koondumine, mis eelkõige turgu valitseva seisundi tekitamise või tugevdamise kaudu takistaks märkimisväärselt konkurentsi ühisturul või selle olulises osas, kuulutatakse ühisturuga kokkusobimatuks.
4.   Niivõrd kui ühisettevõtte loomine, mis kujutab endast koondumist vastavalt artiklile 3, seab eesmärgiks sõltumatuks jäävate ettevõtjate konkurentsi mõjutava tegutsemise kooskõlastamise või mõjutab seda, hinnatakse sellist kooskõlastamist vastavalt [ELTL] artikli [101] lõigetele 1 ja 3, pidades silmas selle tegevuse ühisturuga kokkusobivuse kontrolli.
5.   Hindamisel võtab komisjon eelkõige arvesse:
–
kas kaks või rohkem emaettevõtjat jätkavad olulisel määral tegevust samal turul kui ühisettevõte või ühisettevõtte turule eelneval või järgneval või sellega tihedalt seotud naaberturul,
–
kas kooskõlastamine, mis on ühisettevõtte loomise otsene tagajärg, annab asjaomastele ettevõtjatele võimaluse kõrvaldada konkurents kõnealuste toodete või teenuste olulise osa puhul.“
4
Nimetatud määruse artikkel 3 pealkirjaga „Koondumise määratlus“ näeb ette:
„1.   Koondumine on juhtum, kus toimub püsiv kontrolli üleminek tulenevalt:
a)
kahe või enama varem sõltumatu ettevõtja või nende osade ühinemisest, või
b)
juba vähemalt üht ettevõtjat kontrolliva isiku või isikute või ühe või mitme ettevõtja poolsest otsese või kaudse kontrolli omandamisest ühe või enama teise ettevõtja või nende osade üle, mis võib toimuda väärtpaberite või varade ostu kaudu, lepingu alusel või mis tahes muul viisil.
2.   Kontrolli sisuks on õigused, lepingud või muud vahendid, mis kas eraldi või ühiselt ning vastavaid asjaolusid või õigusnorme arvestades annavad võimaluse ettevõtjat otsustavalt mõjutada, eelkõige tulenevalt:
a)
omandiõigusest või õigusest osaliselt või täielikult kasutada ettevõtja vara;
b)
õigustest või lepingutest, mis võimaldavad otsustavalt mõjutada ettevõtja organite koosseisu, hääletamist või otsuseid.
3.   Kontrolli omandavad isikud või ettevõtjad, kes:
a)
on õiguste valdajad või kellel on õigus kõnealustele õigustele asjaomaste lepingute alusel; või
b)
ei ole ise õiguste valdajad ega oma nimetatud lepingute alusel õigust kõnealustele õigustele, kuid omavad õigust kasutada nendest tulenevaid õigusi.
4.   Sellise ühisettevõtte loomist, mis täidab püsivalt kõiki autonoomse majandusüksuse funktsioone, käsitatakse koondumisena lõike 1 punktis b määratletud tähenduses.
[…]“.
5
Määruse artikli 4 lõike 1 esimeses lõigus on sätestatud:
„Käesolevas määruses nimetatud, ühenduse seisukohalt olulistest koondumistest teatatakse komisjonile enne nende läbiviimist ning pärast kokkuleppe sõlmimist, avaliku pakkumise väljakuulutamist või aktsiate kontrollpaki omandamist.“
6
Määruse nr 139/2004 artikkel 5 „Käibe arvutamine“ sätestab:
„1.   Aastakäive käesoleva määruse tähenduses hõlmab summasid, mida asjaomased ettevõtjad on saanud eelmisel majandusaastal oma põhitegevuse raames toodete müügist ja teenuste osutamisest, kui summadest on lahutatud mahahindlused ja käibemaks ning muud otseselt käibega seotud maksud. Asjaomase ettevõtja aastakäive ei hõlma toodete müüki ja teenuste osutamist lõikes 4 nimetatud ettevõtjate vahel.
Käive ühenduses või liikmesriigis hõlmab ühenduse või kõnealuse liikmesriigi ettevõtjatele või tarbijatele müüdud tooteid ja osutatud teenuseid.
2.   Kui koondumine kujutab endast ühe või mitme ettevõtja, kes võivad olla juriidilised isikud, osalist omandamist, võetakse erandina lõikest 1 müüja või müüjate puhul arvesse ainult käivet, mis on seotud sellise tehinguga hõlmatud osadega.
Kaht või enamat esimeses lõigus nimetatud tehingut, mis toimuvad kaheaastase ajavahemiku jooksul samade isikute või ettevõtjate vahel, käsitletakse ühe ja sama koondumisena, mis leiab aset viimase tehingu toimumise kuupäeval.
[…]“.
7
Määruse artiklis 6 „Teatise läbivaatamine ja menetluse algatamine“ on sätestatud:
„1.   Komisjon vaatab teatise läbi niipea, kui on selle kätte saanud.
a)
Kui komisjon leiab, et teatatud koondumine ei kuulu käesoleva määruse reguleerimisalasse, siis võtab ta selle kohta vastu otsuse.
b)
Kui komisjon leiab, et teatatud koondumine kuulub käesoleva määruse reguleerimisalasse, kuid ei tekita tõsiseid kahtlusi kokkusobivuses ühisturuga, teeb ta otsuse loobuda vastuväidete esitamisest ning kuulutab koondumise ühisturuga kokkusobivaks.
Otsus, mis kuulutab koondumise ühisturuga kokkusobivaks, hõlmab ka koondumise läbiviimisega otseselt seotud ja selleks vajalikke piiranguid.
c)
Ilma et see piiraks lõike 2 kohaldamist, otsustab komisjon algatada menetluse, kui ta leiab et teatatud koondumine jääb käesoleva määruse reguleerimisalasse ja tekitab tõsiseid kahtlusi ühisturuga kokkusobivuse osas. Ilma et see piiraks artikli 9 kohaldamist, lõpetatakse menetlus artikli 8 lõigetes 1–4 sätestatud otsusega, kui asjaomased ettevõtjad ei ole komisjonile piisavalt tõendanud, et nad on koondumisest loobunud.
2.   Kui komisjon leiab, et pärast asjaomaste ettevõtjate ümberkujundamist ei tekita teatatud koondumine enam tõsiseid kahtlusi lõike 1 punkti c tähenduses, otsustab ta kuulutada koondumise ühisturuga kokkusobivaks vastavalt lõike 1 punktile b.
Komisjon võib lisada oma otsusele vastavalt lõike 1 punktile b tingimusi ja kohustusi, mis on ette nähtud tagamaks, et asjaomased ettevõtjad täidavad kohustusi, mille nad komisjoni ees võtsid, et muuta koondumine ühisturuga kokkusobivaks.
[…]“.
8
Selle määruse artiklis 8 „Komisjoni otsustusõigus“ on sätestatud:
„1.   Kui komisjon leiab, et teatatud koondumine vastab artikli 2 lõikes 2 sätestatud kriteeriumile ja artikli 2 lõikes 4 nimetatud juhul [ELTL] artikli [101] lõikes 3 ettenähtud kriteeriumidele, teeb ta otsuse, millega kuulutatakse koondumine ühisturuga kokkusobivaks.
Otsus, millega kuulutatakse koondumine kokkusobivaks, hõlmab ka koondumise läbiviimisega otseselt seotud ja selleks vajalikke piiranguid.
2.   Kui komisjon leiab, et pärast asjaomaste ettevõtjate ümberkujundamist vastab teatatud koondumine artikli 2 lõikes 2 sätestatud kriteeriumile ja artikli 2 lõikes 4 nimetatud juhul [ELTL] artikli [101] lõikes 3 ettenähtud kriteeriumidele, teeb ta otsuse, millega kuulutatakse koondumine ühisturuga kokkusobivaks.
Komisjon võib lisada oma otsusele tingimusi ja kohustusi, mille eesmärk on tagada, et asjaomased ettevõtjad täidavad komisjoni ees võetud kohustused, muutmaks koondumine ühisturuga kokkusobivaks.
Otsus, mis kuulutab koondumise ühisturuga kokkusobivaks, hõlmab ka koondumise läbiviimisega otseselt seotud ja selleks vajalikke piiranguid.
3.   Kui komisjon leiab, et koondumine vastab artikli 2 lõikes 3 määratletud kriteeriumidele või artikli 2 lõikes 4 nimetatud juhtudel ei vasta [ELTL] artikli [101] lõikes 3 sätestatud kriteeriumidele, teeb ta otsuse, millega kuulutatakse koondumine ühisturuga kokkusobimatuks.
4.   Kui komisjon leiab, et koondumine:
a)
on juba ellu viidud ning kõnealune koondumine on kuulutatud ühisturuga kokkusobimatuks, või
b)
on ellu viidud rikkudes tingimust, mida sisaldab lõike 2 alusel tehtud otsus, milles on leitud, et tingimuse puudumisel vastaks koondumine artikli 2 lõikes 3 sätestatud kriteeriumile või, artikli 2 lõikes 4 nimetatud juhtudel, ei vastaks [ELTL] artikli [101] lõikes 3 sätestatud kriteeriumidele,
võib komisjon:
–
nõuda asjaomastelt ettevõtjatelt koondumise lõpetamist, eelkõige ühinemise tühistamist või kõikide omandatud aktsiate või varade võõrandamist, et taastada enne koondumise elluviimist valitsenud olukord; juhul, kui enne koondumise elluviimist valitsenud olukorda ei ole võimalik koondumise lõpetamise kaudu taastada, võib komisjon võtta mis tahes muu meetme, et saavutada olukorra taastamine võimalikult suures ulatuses,
–
anda käsu võtta mis tahes muu asjakohane meede, et tagada koondumise lõpetamine asjaomaste ettevõtjate poolt või võtta muid olukorra taastamise meetmeid, mis on otsuses sätestatud.
[…]“.
9
Määruse artikli 21 „Määruse kohaldamine ja jurisdiktsioon“ lõikes 1 on sätestatud:
„Artiklis 3 määratletud koondumiste suhtes kohaldatakse ainult käesolevat määrust ja [nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrust (EÜ) nr 1/2003 [ELTL] artiklites [101 ja 102] sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 1)], [nõukogu 19. juuli 1968. aasta määrust] (EMÜ) nr 1017/68 [konkurentsieeskirjade rakendamiskorra kohta raudtee-, maantee- ja siseveetranspordis (EÜT 1968, L 175, lk 1; ELT eriväljaanne 07/01, lk 1)], [nõukogu 22. detsembri 1986. aasta määrust] (EMÜ) nr 4056/86[, millega nähakse ette üksikasjalikud eeskirjad [EMÜ] artiklite 85 ja 86 rakendamiseks meretranspordis (EÜT 1986, L 378, lk 4; ELT eriväljaanne 07/01, lk 241),] ja [nõukogu 14. detsembri 1987. aasta määrust] (EMÜ) nr 3975/87 [konkurentsieeskirjade rakendamiskorra kehtestamise kohta õhutranspordi ettevõtjate suhtes (EÜT 1987, L 374, lk 1; ELT eriväljaanne 07/01, lk 262),] ei kohaldata, välja arvatud ühisettevõtete puhul, mis pole ühenduse seisukohalt olulised ja mille eesmärk või mõju on sõltumatuks jäänud ettevõtjate konkurentsikäitumise kooskõlastamine.“
B. Horisontaalsete ühinemiste suunised
10
Horisontaalsete ühinemiste hindamise suunised vastavalt nõukogu määrusele kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle (ELT 2004, C 31, lk 5; ELT eriväljaanne 08/03, lk 10; edaspidi „horisontaalsete ühinemiste suunised“) sätestavad:
„[…]
13.
[…] komisjon [otsustab] [määruse nr 139/2004] artikli 2 kohaselt, kas ühinemine takistaks märkimisväärselt tõhusat konkurentsi, eelkõige turgu valitseva seisundi tekitamise või tugevdamise kaudu, ja kas see tuleks seetõttu kuulutada ühisturuga kokkusobimatuks. Tuleks rõhutada, et need tegurid ei moodusta „kontrollnimekirja“, mida tuleb igal juhul automaatselt kohaldada. Pigem põhineb konkreetse juhtumi konkurentsialane analüüs üldisel hinnangul ühinemise eeldatavale mõjule, võttes arvesse asjaomaseid tegureid ja tingimusi. Mitte kõik nimetatud komponendid ei ole iga horisontaalse ühinemise puhul alati asjakohased, mistõttu ei ole kõiki juhtumi komponente vaja ühesuguse põhjalikkusega analüüsida.
[…]
26.
Mitmed tegurid, mis eraldivõetuna ei ole tingimata otsustavad, võivad mõjutada seda, kas ühinemine võib kaasa tuua olulise kooskõlastamata mõju. Et selline mõju oleks tõenäoline, ei ole vaja kõikide tegurite ilmnemist. Samuti ei tohiks järgnevat pidada täielikuks nimekirjaks.
Ühinevatel äriühingutel on suured turuosad
27.
Mida suurem turuosa, seda tõenäolisem on äriühingu turuvõim. Mida suuremaks turuosa kasvab, seda tõenäolisem on, et ühinemine toob kaasa turuvõimu olulise suurenemise. Mida suurem on müügimahu kasv, mille põhjal pärast hinnatõusu marginaale suurendada, seda tõenäolisem on, et ühinevad äriühingud peavad hinnatõusu tulusaks, sõltumata sellega kaasnevast toodangu vähenemisest.
Kuigi turuosad ja nende kasv annavad turuvõimu ja selle suurenemise kohta üksnes esmast aimu, on nad tavaliselt hindamisel oluliseks teguriks […]
Ühinevad äriühingud on vahetud konkurendid
28.
Tooteid võib asjaomasel turul diferentseerida […] nii, et teatavad tooted asendavad üksteist paremini kui teised […]. Mida suurem on ühinevate äriühingute toodete asendatavus, seda tõenäolisem on, et ühinevad äriühingud märkimisväärselt hindu tõstavad […]. Näiteks võib ühinemine kahe tootja vahel, kes pakuvad tooteid, mida oluline hulk tarbijaid peab oma esmaseks ja teiseseks valikuks, tekitada märkimisväärse hinnatõusu. Seega võib asjaolu, et osapooltevaheline rivaliteet on olnud turul valitseva konkurentsi oluliseks allikaks, olla analüüsi keskseks teguriks […]. Samuti võivad kõrged ühinemiseelsed marginaalid […] muuta märkimisväärse hinnatõusu tõenäolisemaks. On tõenäolisem, et ühinevate äriühingute hinna tõstmise ajend kahaneb juhul, kui konkurendid valmistavad tooteid, mis sobivad hästi ühinevate äriühingute toodete asendamiseks, mitte olukorras, kus nad pakuvad vähemsobivaid asendajaid […]. Seepärast on vähem tõenäoline, et ühinemine takistaks märkimisväärselt tõhusat konkurentsi, eelkõige turgu valitseva seisundi loomise või tugevdamise kaudu, kui ühinevate äriühingute ja konkurentide pakutavate toodete omavahelise asendatavuse tase on kõrge.
[…]
Ühinemisel tekkinud üksus suudab konkurentide laienemist takistada
36.
Mõned kavandatavad ühinemised takistaksid juhul, kui nende elluviimine oleks lubatud, oluliselt tõhusat konkurentsi, luues ühinenud äriühingu jaoks olukorra, kus sel oleks võimalus ja ajend väikeste äriühingute ja potentsiaalsete konkurentide laienemist raskendada või muul viisil konkurentide konkureerimisvõimalusi piirata. Sellisel juhul ei või konkurendid ei üksi ega ühiselt piirata ühinemisel tekkinud üksust sel määral, et see ei tõstaks hindu ega võtaks muid konkurentsi kahjustavaid meetmeid. Näiteks võib ühinemisel tekkinud üksus omada tarnimise […] või turustamisvõimaluste […] üle nii palju kontrolli või mõju, et konkurentide laienemine või turuletulek võib minna kulukamaks. Sarnaselt võib ühinemisel tekkinud üksuse kontroll patentide […] või muude intellektuaalomandi liikide (nt kaubamärkide […]) üle muuta konkurentide laienemise või turuletuleku raskemaks. Turgudel, kus eri infrastruktuuride või platvormide koostalitlusvõime on oluline […], võib ühinemine anda ühinemisel tekkinud üksusele võimaluse ja ajendi suurendada oma konkurentide kulusid või vähendada nende teenuste kvaliteeti […]. Seda hinnates võib komisjon muu hulgas arvesse võtta ühinemisel tekkinud üksuse majanduslikku tugevust võrreldes tema konkurentidega […]
Ühinemine kõrvaldab olulise konkurentsijõu
37.
Mõnedel äriühingutel on konkurentsile suurem mõju, kui nende turuosade või samalaadsete meetmete põhjal võiks eeldada. Sellist äriühingut hõlmav ühinemine võib konkurentsi dünaamikat oluliselt ja konkurentsivastasel viisil muuta, eriti kui turg on juba kontsentreeritud […]. Näiteks võib äriühing olla alles hiljuti turule tulnu, kellelt eeldatakse tulevikus olulise konkurentsisurve avaldamist teistele turul tegutsevatele äriühingutele.
38.
Turgudel, kus innovatsioon on oluline konkurentsijõud, võib ühinemine suurendada äriühingu võimalust ja ajendit tuua turule uuendusi ja avaldada seeläbi konkurentidele survet samuti uuendusi teha. Teise võimalusena võib tõhusat konkurentsi oluliselt takistada ühinemine kahe olulise innovaatori vahel, näiteks kahe äriühingu vahel, kes arendavad tooteid konkreetsele turule. Samamoodi võib suhteliselt väikese turuosaga äriühing olla oluliseks konkurentsijõuks, kui tema arendatavad tooted on paljulubavad […]“.
C. Konsolideeritud pädevuseteatis
11
Komisjoni konsolideeritud pädevuseteatis, mis käsitleb nõukogu määrust (EÜ) nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle (ELT 2008, C 95, lk 1; edaspidi „konsolideeritud pädevuseteatis“), näeb ette:
„[…]
(38)
[Määruse nr 139/2004] [a]rtikli 3 lõikes 1 sätestatud üldine ja lõpptulemusele keskendunud koondumise mõiste – mille tulemusel omandatakse kontroll ühe või mitme ettevõtja üle – viitab sellele, et kui lõpptulemuseks on üks koondumine, ei ole oluline, kas kontroll omandatakse ühe või mitme õigusliku tehinguga. Kaks või mitu tehingut moodustavad ühe koondumise artikli 3 tähenduses, kui neil on üks ja sama eesmärk. Seega tuleks kindlaks teha, kas tehingutega antakse ühele või mitmele ettevõtjale otsene või kaudne majanduslik kontroll ühe või mitme teise ettevõtja tegevuse üle. Selleks tuleb kindlaks teha, milline on tehingute aluseks olev tegelik majanduslik olukord ja millist majanduslikku eesmärki pooled soovivad saavutada. Teisisõnu, selleks et teha kindlaks, kas asjaomastel tehingutel on üks ja sama eesmärk, tuleb igal üksikul juhul kindlaks teha, kas tehingud on omavahel seotud selliselt, et ühte tehingut ei oleks tehtud teiseta […]
(39)
Ühinemismääruse põhjenduses 20 selgitatakse, et ühe koondumisena on kohane käsitada omavahel tihedalt seotud tehinguid, st tehinguid, millel on ühine tingimus. […]
[…]
(41)
Mitut tehingut, isegi kui neid seob ühine tingimus, saab ühe koondumisena käsitada üksnes siis, kui lõpuks omandab kontrolli üks ja sama ettevõtja (ühed ja samad ettevõtjad). […]
[…]
(44)
Põhimõte, et mitut tehingut saab […] käsitada ühe koondumisena, kehtib üksnes siis, kui kõnealuste tehingute tulemusel omandab (omandavad) ühe või enama ettevõtja üle kontrolli üks ja sama(d) isik(ud) või ettevõtja(d).“
D. Üldkohtu kodukord
12
Üldkohtu kodukorra artiklites 91 ja 92 on kehtestatud vastavalt menetlustoimingute ese ja nende toimingutega seotud menetlus.
13
Kodukorra artiklites 93–95 on sätestatud tunnistajatega seotud menetluseeskirjad.
14
Kodukorra artiklis 96 käsitletakse ekspertiisi.
II. Vaidluse taust ja vaidlusalune otsus
15
Vaidluse taust on esitatud kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktides 2–18 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktides 2–16. Käesoleva menetluse jaoks võib need kokku võtta järgmiselt.
A. Koondumise taust
16
RWE AG on Saksa õiguse alusel asutatud äriühing, kes tegutses kavandatavast koondumisest teatamise hetkel kogu elektrienergia tarneahelas, sealhulgas elektrienergia tootmise, hulgimüügi, ülekandmise, jaotamise ja jaemüügi valdkonnas ning tarbijatele energiateenuste pakkumise valdkonnas (nagu mõõtmine, elektromobiilsus jne) (edaspidi „elektriturg“). RWE ja tema tütarettevõtjad, sh innogy SE, tegutsevad mitmes liikmesriigis.
17
E.ON SE on Saksa õiguse alusel asutatud äriühing, kes tegutses kogu elektrienergia tarneahelas, olgu siis tegu elektrienergia tootmise, hulgimüügi, jaotamise või jaemüügiga. E.ON-ile kuuluvad elektritootmisvahendid mitmes liikmesriigis, kus ta neid ka käitab.
18
Apellandid on Saksa õiguse alusel asutatud avaliku sektori ettevõtjad, kes toodavad elektrienergiat nii tavapärastest energiaallikatest (edaspidi „tavaenergia“) kui ka taastuvatest energiaallikatest (edaspidi „taastuvenergia“) ning kelle tootmisvahendid asuvad Saksamaal.
19
Käesolevas asjas käsitletud koondumine on osa varade keerulisest vahetamisest RWE ja E.ON-i vahel, millest need kaks ettevõtjat teatasid 11. ja 12. märtsil 2018 (edaspidi „terviktehing“). See vahetamine toimus esimese tehinguga, nimelt käesolevas asjas käsitletud koondumisega, millega RWE soovis omandada ainu- või ühiskontrolli E.ON-i teatud tootmisvahendite üle. Koondumise teine tehing seisneb selles, et E.ON omandab ainukontrolli innogy – keda kontrollib RWE – jaotamis- ja jaemüügitegevuse üle ning teatud tootmisvahendite üle. Lõpuks seisneb kolmas tehing selles, et RWE omandab 16,67% osaluse E.ON-is.
20
Apellandid saatsid 17. aprillil, 24. aprillil, 25. aprillil, 16. juulil ja 13. novembril 2018 komisjonile kirja, milles teatasid soovist osaleda esimest ja teist koondumistehingut puudutavas menetluses.
21
26. juunil 2018 toimus kohtuasjade C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P ja C‑470/23 P apellantide esindajate ja komisjoni vahel kohtumine, kus esindajad väljendasid komisjonile oma klientide muret seoses esimese ja teise koondumistehinguga ning oma soovi osaleda nendega seotud menetlustes. 28. augustil 2018 toimusid komisjoni ja nelja apellandi vahel individuaalsed kohtumised, mille käigus apellandid esitasid oma seisukohad kõnealuste koondumistehingute kohta.
22
Teine koondumistehing (edaspidi „koondumine M.8870“) tehti komisjonile teatavaks 31. jaanuaril 2019. Selle tehingu kohta võttis komisjon vastu 17. septembri 2019. aasta otsuse C(2019) 6530 (final), millega tunnistatakse koondumine siseturuga ja EMP lepinguga kokkusobivaks (juhtum M.8870 – E.ON/Innogy) (ELT 2020, C 379, lk 16).
23
Kolmas koondumine tehti teatavaks Bundeskartellamtile (föderaalne konkurentsiamet, Saksamaa), kes andis selleks loa 26. veebruari 2019. aasta otsusega (juhtum B8‑28/19, edaspidi „koondumine B8‑28/19“).
B. Haldusmenetlus
24
22. jaanuaril 2019 teatati komisjonile määruse (EÜ) nr 139/2004 artikli 4 alusel kavandatavast koondumisest, millega RWE soovis nimetatud määruse artikli 3 lõike 1 punkti b tähenduses omandada ainu- või ühiskontrolli E.ON-i teatud tootmisvahendite üle.
25
Komisjon avaldas 31. jaanuaril 2019Euroopa Liidu Teatajas selle koondumise eelteatise (juhtum M.8871 – RWE/E.ON Assets) (ELT 2019, C 38, lk 22; edaspidi „koondumine M.8871“) vastavalt määruse nr 139/2004 artikli 4 lõikele 3.
26
E.ON-i tootmisvahendid, mida RWE koondumise M.8871 raames omandama peab, hõlmavad esiteks järgmistes taastuvenergia sektoris tegutsevates üksustes asuvaid üksusi ja üksuste osasid:
–
E.ON Climate & Renewables GmbH (Saksamaa);
–
Amrum Offshore West GmbH (Saksamaa);
–
E.ON Climate & Renewables UK Limited (Ühendkuningriik);
–
E.ON Climate & Renewables North America, LLC (Ameerika Ühendriigid);
–
E.ON Wind Sweden AB (Rootsi);
–
E.ON Climate & Renewables Italia Srl (Itaalia);
–
Arkona (Saksamaa) ja
–
Delta Nordsee (Saksamaa).
27
Lisaks omandab RWE 60,08% osadest äriühingus Rampion NewCo (Ühendkuningriik), kellele omakorda kuulub 50% osadest äriühingus Rampion Offshore Wind Limited (Ühendkuningriik), omandades seega 30,1% suuruse kaudse osaluse äriühingus Rampion Offshore Wind.
28
E.ON-i tootmisvahendid, mis on osa koondumisest M.8871, hõlmavad teiseks osalusi ja seotud ooteõigusi järgmistes tuumarajatistes:
–
12,5% vähemusosalus Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH-s (Saksamaa);
–
25% vähemusosalus Kernkraftwerk Gundremmingen GmbH-s (Saksamaa), samuti 25% kaasomandist tuumkütuse ja tuumajäätmete valdkonnas ning selle tuumaelektrijaamaga seotud kinnisvaras.
29
Tehingu M.8871 uurimise raames viis komisjon läbi turu-uuringu ja edastas seega teatavatele ettevõtjatele, sealhulgas apellantidele, küsimustiku, millele nad vastasid 30. jaanuaril 2019.
30
Apellandid kordasid 31. jaanuari 2019. aasta kirjades oma soovi osaleda komisjoni läbiviidavas menetluses ja sellega seoses seda, et komisjon kuulaks nad ära juhul, kui ta otsustab algatada määruse nr 139/2004 artikli 6 lõike 1 punkti c kohase põhjaliku uurimismenetluse.
C. Vaidlusalune otsus
31
Komisjon võttis 26. veebruaril 2019 vastu vaidlusaluse otsuse, millega koondumine M.8871 tunnistati määruse nr 139/2004 artikli 6 lõike 1 punktis b ja 2. mai 1992. aasta Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu (EÜT 1994, L 1, lk 3; ELT eriväljaanne 11/52, lk 3) artiklis 57 ette nähtud uurimisetapis siseturuga kokkusobivaks.
III. Menetlused Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsused
32
Apellandid esitasid vaidlusaluse otsuse tühistamiseks viis hagiavaldust, mis saabusid Üldkohtu kantseleisse 27. mail 2020.
33
Apellandid esitasid oma hagides sisuliselt kuus identset väidet, millest esimese kohaselt on terviktehingu analüüsi ekslikult jagatud, teise kohaselt on rikutud põhjendamiskohustust, kolmanda kohaselt on rikutud õigust olla ära kuulatud, neljanda kohaselt on rikutud õigust tõhusale kohtulikule kaitsele, viienda kohaselt on tehtud ilmsed hindamisvead ja kuuenda kohaselt on rikutud hoolsuskohustust.
34
Vaidlustatud kohtuotsusega jättis Üldkohus hagid rahuldamata.
IV. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded
35
Apellandid esitasid kõnesolevad apellatsioonkaebused, mis saabusid Euroopa Kohtu kantseleisse 21. juulil 2023.
36
Samal päeval palusid need apellandid – kes olid muu hulgas esitanud 2021. aastal viis tühistamishagi käesoleva kohtuotsuse punktis 22 mainitud otsuse tühistamiseks (kohtuasjad T‑53/21, T‑55/21, T‑56/21, T‑61/21 ja T‑62/21), mille menetlus oli 21. juulil 2023 Üldkohtus veel pooleli – peatada käesolevate apellatsioonkaebuste läbivaatamise, kuni Üldkohtu lahendi tegemiseni nendes kohtuasjades.
37
Pärast poolte ärakuulamist nende peatamistaotluste ja käesolevate apellatsioonkaebuste võimaliku liitmise küsimuses jättis Euroopa Kohtu president 19. septembri 2023. aasta otsusega need taotlused rahuldamata ja määras kohtuasjade liitmise.
38
Apellatsioonkaebustes paluvad apellandid Euroopa Kohtul identses sõnastuses igaüks neid puudutavas osas:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsused ja vaidlusalune otsus;
–
teise võimalusena ja igal juhul saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse ning
–
mõista kohtukulud, sealhulgas Üldkohtu menetluses tekkinud advokaadi- ja reisikulud, välja komisjonilt.
39
Komisjon ja teised menetlusosalised paluvad Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebused rahuldamata ja
–
mõista kohtukulud välja apellantidelt.
V. Apellatsioonkaebused
40
Apellandid põhjendavad oma apellatsioonkaebusi identses sõnastuses nelja väitega, mille kohaselt on rikutud ELTL artiklit 101 ja apellantide menetlusõigusi (esimene väide), vääralt kohaldatud määruse nr 139/2004 artiklit 3 (teine väide), vääralt kohaldatud selle määruse artiklit 2 (kolmas väide) ja rikutud tõendamiskoormise jaotuse põhimõtteid (neljas väide).
A. Esimene väide, et on rikutud ELTL artiklit 101 ja apellantide menetlusõigusi
1.
Vastuvõetavus
a)
Poolte argumendid
41
Komisjon väidab, et apellatsioonkaebustes ei ole välja toodud, millistes vaidlustatud kohtuotsuste punktides on rikutud õigusnorme, mistõttu ei vasta need apellatsioonkaebused Euroopa Kohtu kodukorra artikli 169 lõikes 2 ette nähtud nõuetele.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
42
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt nähtub ELTL artikli 256 lõikest 1, Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punktist d tuleneb, et apellatsioonkaebuses tuleb näidata täpselt selle kohtuotsuse kritiseeritavad osad, mille tühistamist nõutakse, samuti seda nõuet konkreetselt põhjendavad õiguslikud argumendid, kuna vastasel juhul on apellatsioonkaebus või asjasse puutuv väide vastuvõetamatu (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus thyssenkrupp vs. komisjon, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
43
Nendele nõuetele ei vasta ja vastuvõetamatuks tuleb tunnistada muu hulgas väide, mille raames esitatud argumendid ei ole piisavalt selged ja täpsed, et võimaldada Euroopa Kohtul teha õiguspärasuse kontrolli, eelkõige seetõttu, et põhilised asjaolud, millele väide tugineb, ei nähtu piisavalt sidusalt ja arusaadavalt apellatsioonkaebuse tekstist, mis on selles osas sõnastatud ebaselgelt ja mitmeti mõistetavalt. Euroopa Kohus on samuti otsustanud, et ilmselge vastuvõetamatuse tõttu tuleb jätta läbi vaatamata apellatsioonkaebus, millel ei ole sidusat struktuuri, mis piirdub üldiste kinnitustega ning mis ei sisalda täpset teavet vaidlustatud otsuse nende punktide kohta, mis võivad sisaldada õigusnormi rikkumist (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus thyssenkrupp vs. komisjon, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, punkt 58 ja seal viidatud kohtupraktika).
44
Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et apellandid on täpselt tuvastanud vaidlustatud kohtuotsuste need punktid, mida nad oma esimeses väites kritiseerivad, ja toonud täpselt ja konkreetselt esile, milliseid õigusnormi rikkumisi Üldkohus nendes punktides väidetavalt toime pani.
45
Seega on esimene väide vastuvõetav.
2.
Sisulised küsimused
a)
Esimene väiteosa
1) Poolte argumendid
46
Apellandid vaidlevad vastu sellele, et Üldkohus välistas kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 393 ja 394 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 392 ja 393 ELTL artikli 101 kohaldatavuse. Sellel „tervikuna“ välistamisel puuduvad igasugused täpsed põhjendused ja see on ekslik. Kõigepealt ei saa määruses nr 139/2004 sätestatud menetlusnõuded kahjustada ELTL artiklis 101 sätestatud keelatud kokkulepete keelu tõhusust, mistõttu ei saanud Üldkohus selle sätte kohaldamata jätmisel tugineda sellele määrusele. Lisaks ei tulene 7. septembri 2017. aasta kohtuotsusest Austria Asphalt (C‑248/16, edaspidi kohtuotsus Austria Asphalt, EU:C:2017:643, punktid 33 ja 34), millele Üldkohus viitas, et koondumine ei saa sisuliselt rikkuda ELTL artiklit 101 määruse nr 139/2004 alusel. Nimelt käsitleb see kohtuotsus tegelikult ühelt poolt selles määruses ja teiselt poolt määruses nr 1/2003 ette nähtud menetlusnõuete eristamist. Seega kohaldatakse esmast õigust koondumistele, kui koondumise pooled lepivad sarnaselt käesoleva asjaga kokku konkurentsi piiramises, mis nähtub nii määruse nr 139/2004 tekkeloost kui ka selle sõnastusest ja kohtupraktikast.
47
Ka kohtupraktika kohaselt ei välista määruse nr 139/2004 kohaldamine esmase materiaalõiguse kohaldamist. 16. märtsi 2023. aasta kohtuotsuses Towercast (C‑449/21 P, EU:C:2023:207, punkt 33 jj) leidis Euroopa Kohus, et kuigi määruse nr 139/2004 artikkel 21 välistab määruse nr 1/2003 kohaldamise määruse nr 139/2004 artiklis 3 määratletud koondumiste suhtes, puudutab see blokeeriv mõju juba oma sõnastuse kohaselt üksnes teisese õiguse akte. Lõppkokkuvõttes on need põhimõtted vajalikud selleks, et vältida lahknevaid hinnanguid koondumiste kontrolli valdkonnas.
48
Komisjon, RWE ja E.ON vaidlevad apellantide argumentidele vastu.
2) Euroopa Kohtu hinnang
49
Mis puudutab apellantide kriitikat Üldkohtu põhjenduste kohta, siis tuleb alustuseks märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab ELTL artikli 296 teise lõiguga nõutav põhjendus vastama asjaomase akti olemusele ning sellest peab selgelt ja üheselt selguma akti andnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel mõista võetud meetme põhjuseid ja pädeval kohtul teha kontrolli. Põhjendamise nõude hindamisel tuleb arvesse võtta juhtumi asjaolusid, eelkõige akti sisu, põhjenduste olemust ning huvi selgituste saamiseks, mis võib olla akti adressaatidel või teistel isikutel, keda akt otseselt ja isiklikult puudutab. Ei ole nõutav, et põhjenduses oleks toodud kõik asjasse puutuvad faktilised ja õiguslikud asjaolud, kuna kontrollides akti põhjenduse vastavust ELTL artikli 296 teise lõigu nõuetele, tuleb lisaks akti sõnastusele arvestada akti konteksti ja kõiki asjaomast valdkonda reguleerivaid õigusnorme (29. juuli 2024. aasta kohtuotsus Ryanair ja Laudamotion vs. komisjon, C‑591/21 P, EU:C:2024:635, punkt 166 ja seal viidatud kohtupraktika).
50
Üldkohus selgitas käesolevas asjas kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 392 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 391, et apellandid väidavad, et terviktehinguga jagasid RWE ja E.ON ära Saksamaa elektrituru väärtusahela etapid ning see kujutab endast ELTL artikliga 101 vastuolus olevat konkurentsipiirangut, ning märkis seejärel kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 393 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 392, et määruse nr 139/2004 artikli 21 lõikest 1 tuleneb, et see määrus on kohaldatav ainult selle artiklis 3 määratletud koondumiste suhtes, mille suhtes määrust nr 1/2003 põhimõtteliselt ei kohaldata. Üldkohus viitas kohtuotsusele Austria Asphalt ja lisas, et seevastu jääb viimati nimetatud määrus kohaldatavaks ettevõtjate niisuguse tegevuse suhtes, mis ei kujuta endast küll koondumist määruse nr 139/2004 tähenduses, kuid mis viib siiski ettevõtjate vahel tegevuse kooskõlastamiseni, mis on vastuolus ELTL artikliga 101, ning mis sel põhjusel on allutatud komisjoni või liikmesriigi konkurentsiasutuste kontrollile.
51
Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 394 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 393 lisas Üldkohus, et selle üle ei ole vaidlust, et vaidlusaluse otsuse ese puudutas koondumist. Samuti järeldas ta selles punktis, et arvestades tema hinnangut kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 393 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 392, on apellantide argument ELTL artikli 101 rikkumise kohta tulemusetu.
52
Vastupidi sellele, mida väidavad apellandid, järgis Üldkohus nii toimides ELTL artiklist 296 tulenevat põhjendamiskohustust. Nagu nähtub apellantide apellatsioonkaebustest, said nad esitada sisulisi etteheiteid vaidlustatud kohtuotsuste nendes punktides sisalduvate hinnangute kohta, ning käesoleva kohtuotsuse punktides 54–58 asuvad Euroopa Kohtu hinnangud näitavad, et Euroopa Kohus sai teostada oma kontrolli.
53
Mis puudutab apellantide sisulist kriitikat selle hinnangu kohta, siis tuleb märkida, et need põhinevad vaidlustatud kohtuotsuste vääral tõlgendusel.
54
Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 394 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 393 ei välistanud Üldkohus ELTL artikli 101 kohaldatavuse kokkulepete suhtes, mis RWE ja E.ON tehingu M.8871 tarvis sõlmisid.
55
Nendes punktides tõdes Üldkohus sisuliselt, et kuna vaidlusaluse otsuse ese oli komisjonile teatatud koondumise analüüs, siis tuli ELTL artikli 101 täitmist kontrollida ja seda tehtigi määruse nr 139/2004 alusel, mille ese on koondumiste ennetav kontroll ELTL artiklite 101 ja 102 seisukohast (vt selle kohta kohtuotsus Austria Asphalt, punktid 30 ja 31), mitte aga määruse nr 1/2003 alusel, mille eesmärk on kontrollida aluslepingu samades sätetes viidatud kokkuleppeid, otsuseid, kooskõlastatud tegevust ja turgu valitseva seisundi olukordi.
56
Nii toimides ei eiranud Üldkohus aga kohaldatavaid õigusnorme ja viitas kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 393 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 392 õigesti neid õigusnorme käsitlevale kohtupraktikale, mis on esitatud kohtuotsuse Austria Asphalt punktides 32 ja 33.
57
Seda Üldkohtu hinnangut ei sea kahtluse alla ka 16. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Towercast (C‑449/21 P, EU:C:2023:207), millele apellandid viitavad. Selles kohtuasjas ei olnud teatatud asjaomasest koondumisest, mis ei ületanud määruse nr 139/2004 artiklis 1 määratletud künniseid, mistõttu määrust nr 139/2004 ei rakendatud – erinevalt käesolevas asjas kõne all olevast koondumisest – ning selle artikli 21 lõikes 1 ette nähtud blokeeriv mõju ei olnud kohaldatav.
58
Kuivõrd apellandid väidavad, et RWE ja E.ON leppisid kokku konkurentsi piiramises keeruka tehinguga, mis kinnitas „vaherahu“„endiste veendunud konkurentide“ vahel, ning et komisjon ja Üldkohus ei saanud neid asjaolusid tähelepanuta jätta, siis tuleb märkida, et kuigi komisjon oleks võinud või võiks määruse nr 1/2003 alusel selliseid asjaolusid uurida, olenevalt olukorrast kaebuse tagajärjel, siis ei saanud need kuuluda struktuurilise uurimise alla, mille komisjon viis läbi koondumise kohta määruse nr 139/2004 alusel, ega seega Üldkohtu kontrolli alla selle otsuse õiguspärasuse üle.
59
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et esimese väite esimene osa ei ole põhjendatud.
b)
Teine väiteosa
1) Poolte argumendid
60
Apellandid märgivad, et arvestades Üldkohtu seisukohta ELTL artikli 101 kohta, siis ei kontrollinud see kohus, kas nende esitatud tõendid kujutavad endast selle artikliga 101 keelatud konkurentsipiirangut. Toimikust nähtub aga, et RWE ja E.ON leppisid kokku elektrituru jagamises. Üldkohus oleks võinud ja oleks pidanud kvalifitseerima selle turu jagamise ELTL artikli 101 lõike 1 alusel keelatuks. Lisaks ei ole vaidlust selles, et komisjon ei kontrollinud tehingut M.8871 ELTL artikli 101 alusel ja et selle tehingu pooled ei ole esitanud ka vähimatki tõendit selle kohta, et see tehing tekitab soodsaid tagajärgi ELTL artikli 101 lõike 3 alusel.
61
Komisjon, RWE ja E.ON vaidlevad apellantide argumentidele vastu.
2) Euroopa Kohtu hinnang
62
Käesolevas väiteosas heidavad apellandid Üldkohtule sisuliselt ette seda, et ta ei kontrollinud, kas tõendid, mille nad esitasid esimeses kohtuastmes toimunud menetlustes, tõendasid ELTL artikliga 101 vastuolus oleva keelatud kokkuleppe olemasolu.
63
Käesoleva väite esimese osa analüüsist nähtub, et Üldkohus ei rikkunud õigusnormi, kui ta leidis, et komisjon analüüsis kõnealust koondumist õigesti määruses nr 139/2004 ette nähtud ennetava kontrolli raames, ja seega, et iga asjaolu, mis puudutab konkurentsivastase kokkuleppe olemasolu ELTL artikli 101 tähenduses, oleks võinud või võib vajaduse korral olla määruse nr 1/2003 alusel kaebuse esemeks.
64
Üldkohtu ülesanne ei ole aga anda hinnanguid, millel puudub seos talle esitatud tühistamishagi esemeks oleva otsuse õiguspärasuse kontrolliga.
65
Neil asjaoludel tuleb esimese väite teine osa tulemusetuse tõttu tagasi lükata.
c)
Kolmas väiteosa
1) Poolte argumendid
66
Apellandid väidavad sisuliselt, et Üldkohus rikkus nende õigust olla ära kuulatud, kuna ühest küljest, kui ta leidis, et ELTL artikli 101 rikkumist käsitlev argument on tulemusetu, eiras ta puhtformaalsetel põhjustel kõiki nende poolt selle sätte rikkumise tõendamiseks esitatud faktilisi asjaolusid. Teisest küljest jättis Üldkohus kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 406–411 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 405–410 rahuldamata apellantide esitatud taotluse isiklikult kohale ilmumiseks või tunnistajate ärakuulamiseks, rikkudes apellantide õigust olla ära kuulatud.
67
Komisjon, RWE ja E.ON vaidlevad apellantide argumentidele vastu.
2) Euroopa Kohtu hinnang
68
Käesolevas väiteosas heidavad apellandid Üldkohtule ette, et ta rikkus nende õigust olla ära kuulatud, jättes tähelepanuta nende esitatud faktilised asjaolud ja jättes korraldamata kohtuistungile kohale kutsumise või teatavate tunnistajate ärakuulamise seoses RWE ja E.ON-i tegevusega, mis võib olla vastuolus ELTL artikliga 101.
69
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte liidu õiguse üldpõhimõte, mis on nüüd sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 47 (10. juuli 2014. aasta kohtuotsus Telefónica ja Telefónica de España vs. komisjon, C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika). See põhimõte hõlmab õigust olla ära kuulatud (vt selle kohta 26. septembri 2024. aasta kohtuotsus Energotehnica, C‑792/22, EU:C:2024:788, punkt 54).
70
Õigus olla ära kuulatud eeldab, et huvitatud isikule antakse võimalus teha tõhusalt teatavaks oma seisukoht asjaolude kohta, millest pädev ametiasutus kavatseb oma otsuse tegemisel lähtuda. Lisaks ei tähenda õigus olla kohtumenetluses ära kuulatud mitte seda, et kohus peab oma otsuses käsitlema kõigi poolte kõiki väiteid tervikuna, vaid et pärast poolte väidete ärakuulamist ja tõendite uurimist peab kohus tegema otsuse hagi kohta ja oma otsust põhjendama (vt selle kohta 9. novembri 2023. aasta kohtuotsus Global Silicones Council jt vs. ECHA, C‑559/21 P, EU:C:2023:842, punkt 76 ja seal viidatud kohtupraktika).
71
Seevastu ei hõlma see õigus Üldkohtu kohustust määrata menetlustoiminguid. Nimelt nähtub Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et seoses kohtuasja poole esitatud menetlust korraldavate meetmete või menetlustoimingute taotluste hindamisega esimese astme kohtuniku poolt on üksnes Üldkohtu pädevuses otsustada, kas tal tema lahendamisel oleva kohtuasja kohta olemasolevat teavet võib olla vaja täiendada. Seega on üksnes Üldkohtu pädevuses hinnata menetlust korraldava meetme taotluse asjakohasust seoses vaidluse eseme ja meetme võtmise vajalikkusega (12. novembri 2020. aasta kohtuotsus Fleig vs. Euroopa välisteenistus, C‑446/19 P, EU:C:2020:918, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
72
Sellest järeldub, et Euroopa Kohtu poolt apellatsioonimenetluses läbiviidava kontrolli käigus tuleb kontrollida, kas pooltel oli tegelikult võimalik kirjalikus menetluses esitada oma väited ja põhjendused, millele nad tuginesid, ning vajaduse korral suulises menetluses oma väidete üksikasjad ja vastused teiste menetlusosaliste väidetele. Üldkohus ei ole siiski kohustatud esimeses kohtuastmes tehtud otsuses ära tooma kõiki poolte kirjalikke või suulisi väiteid ega ole ka kohustatud nende suhtes seisukohta võtma (14. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Viega vs. komisjon, C‑276/11 P, EU:C:2013:163, punktid 35 ja 36).
73
Käesolevas asjas nähtub esiteks Euroopa Kohtule esitatud toimikust, et apellantidel oli võimalus esitada Üldkohtu menetluses kõik oma argumendid RWE ja E.ON-i vahelise keelatud kokkuleppe olemasolu kohta, mis on vastuolus ELTL artikliga 101. Asjaolu, et etteheidet peetakse tulemusetuks, ei tähenda sugugi, et hagejaid ei kuulatud ära.
74
Teiseks ei olnud Üldkohus kohustatud neid argumente oma põhjenduskäiku lisama ega rahuldama isikliku kohtusse kutsumise või tunnistajate ärakuulamise taotlust, isegi kui eeldada, et see oleks olnud ajaliselt vastuvõetav, kuna need argumendid ja taotlus puudutasid etteheidet – et esineb ELTL artikliga 101 vastuolus olev keelatud kokkulepe –, mida Üldkohus luges õigesti tulemusetuks kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 392–394 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 391–393.
75
Seega tuleb esimese väite kolmas osa tagasi lükata.
76
Nendel tingimustel tuleb esimene väide tagasi lükata.
B. Teine väide, et määruse nr 139/2004 artiklit 3 on vääralt kohaldatud
77
Selles väites leiavad apellandid, et tehingud M.8871, M.8870 ja B8‑28/19 on ühe koondumise lahutamatud osad ning et seega, vastupidi sellele, mida otsustas Üldkohus, oleks neid tulnud analüüsida koondumiste ühtses kontrollimenetluses, mis on ette nähtud määruses nr 139/2004.
1.
Esimene väiteosa
a)
Poolte argumendid
78
Apellandid väidavad esiteks, et Üldkohus jättis ekslikult võtmata seisukoha oma pädevuse kohta vaadata läbi tehing B8‑28/19 ja tugines ekslikult eeldusele, et komisjon ei olnud kohustatud tehingut M.8871 puudutavasse menetlusse ametlikult lisama asjaolu, et RWE omandas 16,67% suuruse osaluse E.ON-i kapitalis (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktid 61–72 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktid 60–71), järeldamaks sellest, et kui nad leidsid, et tehing B8‑28/19 võib olla ühenduse seisukohalt oluline, pidid nad esitama komisjonile kaebuse, et paluda tal seda uurida.
79
Nimelt ei kohusta ei 25. septembri 2003. aasta kohtuotsus Schlüsselverlag J.S. Moser jt vs. komisjon (C‑170/02 P, EU:C:2003:501, punktid 27–30), millele on viidatud kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktis 68 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktis 67, ega ükski muu põhjendus apellante esitama eraldi kaebusi ja vajaduse korral esitama eraldi hagisid. Komisjonil on kohustus kontrollida koondumise olemasolu ja ulatust.
80
Teiseks, viidates tõendite puudumisele kontrolli omandamise kohta (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punkt 70 ning kohtuotsuse T‑317/20 punkt 69), moonutas Üldkohus faktilisi asjaolusid. Apellandid esitasid nimelt täielikud selgitused RWE mõju ja kontrolli kohta E.ON-is. Peale selle ei esitatud Üldkohus apellantidele Investor Relationship Agreement’i (investoritevaheliste suhete kokkulepe, edaspidi „IRA“), mida ta kasutas nendele argumentidele tagasi lükkamiseks. Lõpuks ei takistanud IRA RWE-l sellest kokkuleppest oma hääleõiguse teostamisel kõrvale kalduda. See kokkulepe on igal juhul tühine, kuna see rikub Saksamaa aktsiaseltside seaduse (Aktiengesetz) § 134 lõike 1 teist lauset, nagu selgitati üksikasjalikult kohtuistungil, kuid mida ei ole vaidlustatud kohtuotsustes mainitud.
81
Kolmandaks ja sõltumata eeltoodust pidid komisjon ja Üldkohus analüüsima RWE poolt 16,67% osaluse omandamist E.ON-i kapitalis, isegi kui see asjaolu eraldi võetuna ei kujutanud endast koondumist määruse nr 139/2004 tähenduses, kuna selle määruse põhjenduse 21 kohaselt võib komisjon analüüsida koondumise elluviimisega seotud kokkuleppeid.
82
Komisjon, RWE ja E.ON vaidlevad apellantide argumentidele vastu.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
83
Käesolevas väiteosas, mis puudutab kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punkte 61–72 ning kohtuotsuse T‑317/20 punkte 60–71, heidavad apellandid Üldkohtule sisuliselt ette, et viimane ei tuvastanud, et komisjon oleks pidanud vaidlusaluses otsuses võtma seisukoha oma pädevuse kohta ning seejärel ametlikult lisama tehinguga M.8871 seotud menetlusse asjaolu, et RWE omandas vähemusosaluse E.ON-i kapitalis, ehk tehingu B8‑28/19. Nad heidavad Üldkohtule ette ka seda, et viimane moonutas toimiku teatud faktilisi asjaolusid.
84
Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktis 61 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktis 60 märkis Üldkohus, et komisjon meenutas vaidlusaluses otsuses, et hinnates igasuguse kontrolli omandamise konkurentsimõju, on tal kohustus arvesse võtta ka omandaja vähemusosalusi võimalikes seotud äriühingutes, ning et komisjon kontrollis seega, kas RWE osaluse omandamine E.ON-is, mis oli tehingu B8‑28/19 ese, võis vähendada nende poolte huvi konkureerida või anda neile suutlikkuse ja huvi tõrjuda välja konkurendid.
85
Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktides 62 ja 63 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktides 61 ja 62 järeldas Üldkohus, et komisjon võttis tehingu M.8871 mõju hindamisel arvesse RWE poolt E.ON-is omandatud osalust, kuid ei analüüsinud tehingu B8‑28/19 kokkusobivust siseturuga määruse nr 139/2004 seisukohast, ning märkis, et selle koondumise kokkusobivust analüüsis pädev Saksamaa asutus Saksa õiguse alusel.
86
Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktides 64–66 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktides 63–65 tuletas Üldkohus meelde – vastuseks apellantide argumentidele, et komisjon oleks pidanud analüüsima koondumist B8‑28/19, kuna RWE vähemusosalus E.ON-is võimaldas RWE-l avaldada E.ON-ile otsustavat mõju – mõiste „koondumine“ määratlust määruse nr 139/2004 artikli 3 tähenduses ning märkis, et hagejad leidsid, et tehing B8‑28/19 kujutab endast sellist koondumist, ning heitsid seega komisjonile ette, et viimane seda ei analüüsinud.
87
Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktis 67 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktis 66 märkis Üldkohus, et talle esitatud hagi ese on formaalselt vaidlusalune otsus, millega tunnistati tehing M.8871 siseturuga kokkusobivaks, ning et isegi kui see otsus sisaldas andmeid RWE osaluse kohta E.ON-is, mis võimaldavad mõista põhjuseid, miks komisjon ei lugenud tehingut B8‑28/19 määruse nr 139/2004 artikli 3 tähenduses koondumiseks, ei võtnud see otsus sõnaselget seisukohta selles küsimuses ja seega ka küsimuses, kas komisjonil on pädevus analüüsida nimetatud koondumise kokkusobivust siseturuga. Üldkohus leidis seega, et apellandid ei saa kasutada väidet, et terviktehing on valesti jagatud, et paluda Üldkohtul lahendada pädevusküsimus, mida komisjon tegelikult ei käsitlenud selles otsuses, mis on Üldkohtus vaidlustatud.
88
Üldkohus rõhutas samuti, et kui apellandid leidsid, et tehing B8‑28/19 võis olla ühenduse seisukohalt oluline, oleksid nad pidanud esitama komisjonile kaebuse, ning sellel juhul oleks komisjon pidanud tegema otsuse põhimõttelises küsimuses tema kui järelevalveasutuse pädevuse kohta (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punkt 68 ning kohtuotsuse T‑317/20 punkt 67).
89
Üldkohus märkis, et igal juhul saab vähemusosaluse omandamine viia kontrolli omandamiseni üksnes siis, kui kõnealuse vähemusosalusega kaasnevad eriõigused, mis annavad õiguslikul alusel omandatud ainukontrolli, või kui vähemusaktsionär saab eriliste asjaolude tõttu faktilisel alusel ainukontrolli (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punkt 69 ning kohtuotsuse T‑317/20 punkt 68). Ent esiteks ei väitnud apellandid, et RWE omandatud osalusega kaasnevad sellised õigused (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punkt 70 ning kohtuotsuse T‑317/20 punkt 69), ja teiseks ei saanud RWE IRA-d arvestades saavutada häälteenamust E.ON-i üldkoosolekutel, isegi juhul, kui sellel osaleb väike arv aktsionäre. Üldkohus märkis, et apellant ei ole esitanud kaudseid tõendeid, mis kinnitaksid, et on usutav, et [konfidentsiaalne] (
1
) ja RWE vahel toimus E.ON-i üldkoosolekutel mingisugunegi kooskõlastamine, mis võiks anda RWE-le nendel üldkoosolekutel stabiilse häälteenamuse. Seetõttu leidis Üldkohus, et ei saa asuda seisukohale, et RWE omandas ainukontrolli faktilisel alusel E.ON-i üle (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punkt 71 ning kohtuotsuse T‑317/20 punkt 70), ning apellantidel ei olnud alust väita, et tehing B8‑28/19 kujutas endast koondumist määruse nr 139/2004 artikli 3 tähenduses (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punkt 72 ning kohtuotsuse T‑317/20 punkt 71).
90
Esimesena, mis puudutab etteheidet, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta ei tuvastanud, et komisjon oleks pidanud vaidlusaluses otsuses võtma seisukoha oma pädevuse kohta kontrollida tehingut B8‑28/19, siis tuleb meenutada, et määrusega nr 139/2004 loodud koondumiste kontrolli süsteem sisaldab ettevõtjate kohustust teatada komisjonile oma koondumistest ning keeldu viia need ellu enne, kui komisjon on tuvastanud, et need on ühisturuga kokkusobivad. Selle raames vaatab komisjon teatise läbi niipea, kui ta on selle kätte saanud, et võtta vastu otsus, et teatatud koondumine ei kuulu selle määruse kohaldamisalasse või et see ei tekita tõsiseid kahtlusi kokkusobivuses ühisturuga või et see tekitab selliseid kahtlusi (nimetatud määruse artikli 6 lõige 1), mille tagajärg on viimasel juhul ametliku uurimismenetluse algatamine, mille tulemusel tehakse otsus kokkusobivuse kohta (sama määruse artikli 8 lõiked 1 ja 2) või selle kohta, et teatatud koondumine on kokkusobimatu (määruse nr 139/2004 artikli 8 lõige 3), või juhul, kui koondumine on juba ellu viidud ja kokkusobimatu või rikub mõnda tingimust, selle koondumise lõpetamise otsus (selle määruse artikli 8 lõige 4).
91
Eelmises punktis meenutatud sätetest tuleneb, et komisjon ei saa koondumise võimaliku ühisturuga kokkusobivaks tunnistamise eesmärgil uurida koondumist, millest talle ei teatatud nimetatud määruse artiklis 4 ette nähtud kohustust rikkudes. Siiski juhul, kui komisjonile esitatakse kaebus, milles väidetakse, et need asjaolud kujutavad endast määruses nr 139/2004 osutatud ühenduse seisukohalt olulist koondumist, peab komisjon võtma seisukoha oma kontrollipädevuse kohta nende asjaolude üle, et vajaduse korral kindlaks teha, kas need kujutavad endast sellist koondumist, mis on õigusvastane, kuna sellest ei ole teatatud, ja kas sellisel juhul tuleb määrata trahvid määruse nr 139/2004 artikli 14 lõike 2 punkti a alusel.
92
Käesoleval juhul tuvastas Üldkohus, et komisjonile ei teatatud tehingust B8‑28/19, mida kontrollis föderaalne konkurentsiamet. Seega, kuigi komisjon võttis nõuetekohaselt arvesse asjaolu, et RWE omandas vähemusosaluse E.ON-is, hindamaks konkurentsisuhteid, mis võivad sellest tuleneda talle teatatud tehingu M.8871 poolte vahel, ei pidanud ta omal algatusel kindlaks tegema oma pädevust tehingu B8‑28/19 suhtes, kui selle kohta ei olnud kaebust esitatud.
93
Ilma et oleks vaja hinnata Üldkohtu tõlgendust 25. septembri 2003. aasta kohtuasjas Schlüsselverlag J.S. Moser jt vs. komisjon (C‑170/02 P, EU:C:2003:501, punktid 27–30), tuleneb sellest, et Üldkohus ei rikkunud õigusnormi, lükates tagasi apellantide etteheite, et komisjon oleks pidanud võtma vaidlusaluses otsuses seisukoha tehingu B8‑28/19 kohta.
94
Lisaks tuleb märkida, et vastupidi sellele, mida väidavad apellandid oma apellatsioonkaebustes, mainis ja kontrollis Üldkohus komisjoni hinnanguid RWE vähemusosaluse omandamise kohta E.ON-is (vt kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktid 61–71 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktid 60–70; vt ka kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 punktid 269, 308, punkti 364 viimased laused ja punkt 370 jj ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktid 268, 307, punkti 363 viimased laused ja punkt 369 jj).
95
Teisena, mis puudutab etteheidet, et Üldkohus moonutas faktilisi asjaolusid, kuna vastupidi Üldkohtu kinnitustele kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktides 70 ja 71 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktides 69 ja 70 esitasid apellandid kõigepealt selgitusi, et põhjendada oma väiteid RWE mõju ja kontrolli kohta E.ON-is, seejärel ei olnud IRA-d neile kunagi edastatud ja lõpuks ei takistanud see kokkulepe RWE-l sellest kõrvale kalduda, kui ta kasutas oma hääleõigust, siis nähtub Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et Üldkohtu otsuse täiendavate põhjenduste kohta esitatud etteheited ei saa kaasa tuua selle otsuse tühistamist ja on seega tulemusetud (28. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Vialto Consulting vs. komisjon, C‑650/19 P, EU:C:2021:879, punkt 86).
96
Põhjendused, mille Üldkohus esitas vastavalt kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktides 65–68 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktides 64–67, on aga piisavad, et põhjendada seda, et Üldkohus lükkas nendes kohtuotsustes tagasi esimese väite esimese osa, milles apellandid heitsid komisjonile ette, et viimane ei kontrollinud koondumist B8‑28/19. Asjaolu, et nii kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punkt 69 kui ka kohtuotsuse T‑317/20 punkt 68 algavad sõnadega „igal juhul“, kinnitab seda hinnangut.
97
Kuna apellandid ei suutnud apellatsiooniastmes teise väite käesoleva osa põhjendamiseks esitatud etteheites tõendada, et vaidlustatud kohtuotsuste nendes punktides on rikutud õigusnormi, tuleb käesolev etteheide tagasi lükata.
98
Kolmandana, mis puudutab apellantide argumenti, et komisjon ja Üldkohus oleksid pidanud analüüsima RWE 16,67% suurust osalust E.ON-i kapitalis, isegi kui see eraldi ei kujuta endast koondumist määruse nr 139/2004 tähenduses, siis on käesoleva kohtuotsuse punktis 94 juba märgitud, et komisjon hindas seda vähemusosaluse omandamist, mida Üldkohus vaidlustatud kohtuotsustes nõuetekohaselt mainis ja kontrollis.
99
Neil tingimustel tuleb teise väite esimene osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
2.
Teine väiteosa
a)
Poolte argumendid
100
Apellandid märgivad, et kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktides 74–119 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktides 73–118 lükkas Üldkohus tagasi nende argumendid, mille kohaselt moodustavad tehingud M.8871, M.8870 ja B8‑28/19 ühe koondumise. Nende sõnul eirab see, kuidas Üldkohus tõlgendas mõistet „koondumine“ määruse nr 139/2004 tähenduses, EL toimimise lepingu eesmärke ja selle määruse põhjenduse 20 tähtsust ning konsolideeritud pädevuseteatise sõnastust. Kuigi seda põhjendust 20 ei ole nimetatud määruse põhiosas üle võetud, kinnitab liidu seadusandja selles, et ta kasutab mõiste „koondumine“ laia tõlgendust, välistamata, et tihedalt seotud vahetustehingud võivad samuti moodustada ühe koondumise. Pealegi võimaldab määruse nr 139/2004 artikli 3 sama lai sõnastus käsitada ühe koondumisena mitut tehingut, millega eri ettevõtjad omandavad kontrolli erinevate „muude“ ettevõtjate üle, mida määruse nr 139/2004 artikli 5 lõike 2 teine lõik lõppkokkuvõttes kahtluse alla ei sea. Üldkohus kinnitas seda oma 23. veebruari 2009. aasta kohtuotsuses Cementbouw Handel & Industrie vs. komisjon (T‑282/02, EU:T:2006:64, punkt 111 jj).
101
Vastupidi sellele, mida Üldkohus otsustas kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktides 84 ja 85 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktides 83 ja 84, ei välistanud seadusandja teadlik valik vahetustehingute ühist analüüsi ning seadusandja ei otsustanud ka, et otsustava tähtsusega on üksnes konsolideeritud pädevuseteatis. Rohelises raamatus nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määruse (EMÜ) nr 4064/89 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle läbivaatamise kohta (KOM(2001) 745 (lõplik) (edaspidi „roheline raamat“) nõudis komisjon, et vahetustehinguid tuleb käsitleda ühe koondumisena. Seadusandliku menetluse käigus oleks kavandatud läbivaatamist käsitlev arutelu siiski viinud selleni, et põhjenduse 20 abil oleks tagatud koondumise mõiste kohaldamine mitme üksuse omandamise korral.
102
Pealegi on konsolideeritud pädevuseteatis üksnes sisemine haldusmeede, mis ei ole Üldkohtule siduv. Ka kohtujurist Kokott täpsustas oma ettepanekus kohtuasjas Austria Asphalt (C‑248/16, EU:C:2017:322), et see teatis ei kuulu asjasse puutuvasse õiguslikku raamistikku. Järelikult rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta tugines vahetustehingute hindamisel selle teatise punktidele 41 ja 44, et keelduda käsitamast tehinguid M.8871, M.8870 ja B8‑28/19 ühe koondumisena.
103
Komisjon, RWE ja E.ON ning Saksamaa valitsus vaidlevad apellantide argumentidele vastu.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
104
Teise väite teises osas, mis puudutab sisuliselt Üldkohtu arutluskäiku kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktides 74–86 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktides 73–85, heidavad apellandid Üldkohtule ette, kuidas ta tõlgendas mõistet „üks koondumine“. Nende sõnul võib üks koondumine hõlmata mitut tehingut, millega erinevad ettevõtjad omandavad kontrolli erinevate teiste ettevõtjate üle. Nende sõnul eirab see, kuidas Üldkohus tõlgendas mõistet „koondumine“ määruse nr 139/2004 tähenduses, EL toimimise lepingu eesmärke ja selle määruse põhjenduse 20 tähtsust ning konsolideeritud pädevuseteatise sõnastust.
105
Pärast seda, kui Üldkohus oli kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktides 74–77 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktides 73–76 märkinud, et mõiste „üks koondumine“ esineb üksnes määruse nr 139/2004 põhjenduses 20, märkis ta ühest küljest, et see põhjendus ei määratle ammendavalt tingimusi, mille esinemisel moodustavad kaks või enam tehingut ühe koondumise, ja teisest küljest meenutas ta, et kuigi määruse põhjendus võib anda selgitusi õigusnormile antava tõlgenduse kohta, ei saa põhjenduse enda puhul olla tegemist sellise normiga ning see ei saa viia määratluseni, mis ei ole kooskõlas määrusega, mille preambulis see asub.
106
Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktis 78 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktis 77 järeldas Üldkohus sellest, et mõistet „üks koondumine“ tuleb tõlgendada kooskõlas määruse nr 139/2004 artikli 3 lõikes 1 määratletud mõistega „koondumine“, laiendamata selle sätte ulatust.
107
Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktides 79 ja 80 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktides 78 ja 79 järeldas Üldkohus määruse nr 139/2004 artikli 3 lõikest 1, et selleks, et kahte või enamat tehingut saaks pidada üheks koondumiseks selle määruse tähenduses, on lisaks nende tehingute vastastikusele seotusele eelkõige vaja, et nende tehingute tulemusel antakse ühele või mitmele ettevõtjale majanduslik kontroll ühe või mitme muu ettevõtja tegevuse üle.
108
Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktides 81–86 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktides 80–85 vastas Üldkohus apellantide argumendile, et määruse nr 139/2004 põhjendus 20 täpsustas komisjoni rohelises raamatus väljendatud tahet käsitada varade vahetamist väga üldiselt kui ühte koondumist, et tagada kogu tehingu ühtne hindamine, märkides, et liidu seadusandja ei järginud seda tahet määruses nr 139/2004, ning järeldas, et võttes arvesse kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktis 80 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktis 79 meenutatud tingimusi, ei ole mõiste „üks koondumine“ kohaldatav, kui sõltumatute ettevõtjate omandatava kontrolli ese on erinev, nagu see on varade vahetamise korral.
109
Vastupidi apellantide argumentidele ei riku need Üldkohtu hinnangud ei EL toimimise lepingu eesmärke, määruse nr 139/2004 põhjenduse 20 tähtsust ega konsolideeritud pädevuseteatise sõnastust.
110
Kõigepealt tõdes Üldkohus õigesti, et määruse nr 139/2004 põhjendus 20 ei ole siduv ega saa viia mõiste „üks koondumine“ sellise määratluseni, mis ei ole kooskõlas selle määruse artikliga 3.
111
Seejärel märkis Üldkohus samuti sisuliselt õigesti, et määruse nr 139/2004 artikli 3 lõike 1 punktist b tuleneb, et kaks või enam tehingut võivad koondumiste kontrolli seisukohast moodustada ühe koondumise üksnes juhul, kui nende tulemuseks on lisaks omavahelisele seotusele ainukontrolli andmine ühele ettevõtjale või ühiskontrolli andmine kahele või enamale ettevõtjale ühe või mitme teise ettevõtja üle.
112
Samuti ei teinud Üldkohus viga, kui ta leidis, et rohelise raamatu eesmärk oli algatada konsultatsiooniprotsess, sellega ei loodud komisjonile kohustusi ning lõpuks ei konkretiseerinud liidu seadusandja seda määruses nr 139/2004 seoses rohelise raamatu ettepanekutega, mis puudutasid varade vahetustehinguid.
113
Mis puudutab apellantide viidet määruse nr 139/2004 artikli 5 lõike 2 teisele lõigule, siis tuleb märkida, et selles sättes on üksnes kindlaks määratud hetk, millest alates tuleb mitut omandamistehingut lugeda käibe arvutamise eesmärgil üheks koondumiseks. Seevastu ei määratle see säte mõistet „koondumine“.
114
Lõpuks, mis puudutab konsolideeritud pädevuseteatist, siis tuleb märkida, et vastupidi sellele, mida väidavad apellandid, ei otsustanud Üldkohus kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktides 84 ja 85 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktides 83 ja 84, et mõiste „üks koondumine“ määratlemisel oli määrav ainult see teatis. Ta märkis nimelt, et kuna liidu seadusandja ei lisanud rohelise raamatu ettepanekuid varade vahetustehingute kohta määruse nr 139/2004 lõplikku versiooni, ei olnud need ettepanekud käesolevas asjas asjakohased, mistõttu olid selles osas asjakohased üksnes see määrus ja teatis. Lisaks ei saa pelk asjaolu, et konsolideeritud pädevuseteatisel ei ole siduvat jõudu, iseenesest kaasa tuua seda, et selle arvesse võtmine Üldkohtu poolt tähendab, et vaidlustatud kohtuotsustes on rikutud õigusnormi, seda enam, et apellandid ei tõenda, et tõlgendus, mille komisjon selles teatises valis, ei saa põhineda määrusel nr 139/2004.
115
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et Üldkohus järeldas kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ja T‑319/20 punktis 86 ning kohtuotsuse T‑317/20 punktis 85 õigesti, et mõiste „üks koondumine“ ei ole kohaldatav, kui sõltumatute ettevõtjate omandatava kontrolli ese on erinev, nagu see on sarnaselt siinse asjaga varade vahetamise korral.
116
Teise väite teine osa tuleb seega tagasi lükata.
117
Seega tuleb apellatsioonkaebuste teine väide tagasi lükata.
C. Kolmas väide, et Üldkohus on tõlgendanud määruse nr 139/2004 artiklit 2 vääralt
1.
Esimene väiteosa
a)
Poolte argumendid
118
Hagejad väidavad, et kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 205–228 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 204–227 on rikutud õigusnormi, kuna need kinnitavad, et komisjon on asjaomase turu hindamisel teinud ilmse hindamisvea.
119
Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 220 ja 221 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 219 ja 220 leidis Üldkohus, et „olenemata […] lõpuks aluseks võetud […] turu määratlustest, ei tekitanud koondumine konkurentsiprobleeme“, ja et apellandid ei esitanud „ühtegi konkreetset argumenti“ ega „[selgitanud] konkreetselt, miks oleks komisjon pidanud lähtuma […] [turgude] erinevast määratlusest“. Selline kirjeldus moonutab faktilisi asjaolusid ja eirab tõendamisnõudeid, mida võib apellantidele kehtestada. Nimelt esitasid apellandid oma hagiavaldustes ja uuringus, mille majandusnõustamisega tegelev ettevõtja nende palvel koostas ja mis edastati komisjonile (edaspidi „Oxera uuring“), täpselt oma turu määratluse ja järeldused, mille nad sellest tegid, et heita komisjonile ette ebapiisavat uurimist ja/või ilmset hindamisviga, kuna ta jättis turu piiritlemise lahtiseks. Üldkohtu käsutuses olid seega kõik tõendid, et ta saaks teha otsuse.
120
Üldkohus ja komisjon ei saanud olla teadmatuses turu määratlusest. Vaidlusaluses otsuses ei ole märgitud, miks komisjon leidis, et vaatamata eespool nimetatud tõenditele ei tekitanud RWE kasvav turujõud elektrienergia esmamüügi turul mingeid probleeme, olenemata võimalikest turumääratlustest.
121
Komisjon, RWE ja E.ON ning Saksamaa valitsus vaidlevad apellantide argumentidele vastu.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
122
Kolmanda väite esimeses osas väidavad apellandid, et kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 205–228 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 204–227 on rikutud õigusnormi, kuna Üldkohus ei kritiseerinud ilmset viga vaidlusaluse turu hindamisel, mille komisjon vaidlusaluses otsuses väidetavalt tegi.
123
Mis puudutab Euroopa Kohtu kontrolli apellatsioonimenetluses, siis olgu meenutatud, et ELTL artikli 256 ja Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimese lõigu kohaselt võib otsuseid edasi kaevata üksnes õigusküsimustes. Seega on ainult Üldkohtul pädevus tuvastada ja hinnata asjakohaseid fakte ning hinnata tõendeid. Välja arvatud juhul, kui esitatud tõendeid või fakte on moonutatud, ei ole kõnealuste faktide ja tõendite hindamine seega niisugune õigusküsimus, mis kuuluks Euroopa Kohtu poolt apellatsiooni korras läbivaatamisele (16. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. United Parcel Service, C‑265/17 P, EU:C:2019:23, punkt 11 ja seal viidatud kohtupraktika).
124
Lisaks peab apellant, kes väidab, et Üldkohus on tõendeid moonutanud, täpselt viitama tõenditele, mida Üldkohus on moonutanud, ning tooma välja analüüsivead, mis tema hinnangul on moonutamise põhjustanud (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus thyssenkrupp vs. komisjon, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, punkt 102). See eeldab, et Üldkohus ilmselgelt ületas tõendite mõistliku hindamise piire (4. juuli 2024. aasta kohtuotsus Portugal vs. komisjon (Madeira vabatsoon), C‑736/22 P, EU:C:2024:579, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika). Seega ei piisa, kui tõendada, et mingit dokumenti saab tõlgendada teisiti, kui tõlgendas Üldkohus. Lisaks peab moonutamine ilmselgelt nähtuma toimiku materjalidest, ilma et faktilisi asjaolusid ja tõendeid oleks vaja uuesti hinnata (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, punkt 142 ja seal viidatud kohtupraktika).
125
Ühtlasi ei ole Euroopa Kohus pädev uurima ka tõendeid, millele Üldkohus on tema poolt tuvastatud faktide tuvastamisel tuginenud, kuna üksnes Üldkohus on pädev hindama talle esitatud tõendite väärtust (vt selle kohta 24. jaanuari 2002. aasta kohtuotsus Conserve Italia vs. komisjon, C‑500/99 P, EU:C:2002:45, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika). Samuti on Üldkohus ainsana pädev otsustama, kas need tõendid on piisavad või tuleb neid täiendada (vt selle kohta 22. novembri 2007. aasta kohtuotsus Sniace vs. komisjon, C‑260/05 P, EU:C:2007:700, punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika).
126
Mis puudutab Üldkohtu poolt vaidlusaluse otsuse üle teostatava kontrolli kriteeriumi, siis tuleb meenutada, et sarnaselt sellega, mida Euroopa Kohus otsustas nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määruse (EMÜ) nr 4064/89 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle (EÜT 1989, L 395, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 31) kontekstis (15. veebruari 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Tetra Laval, C‑12/03 P, EU:C:2005:87, punkt 38), annavad määruse nr 139/2004 materiaalõigusnormid komisjonile teatava kaalutlusõiguse, eelkõige keeruliste majanduslike hinnangute puhul. Järelikult, kui liidu kohus teostab kohtulikku kontrolli selle kaalutlusõiguse üle, mis on keskse tähtsusega koondumise valdkonna õigusnormide tõlgendamisel, tuleb arvestada kaalutlusruumi, mis koondumist reguleerivate majandusliku sisuga õigusnormidega on antud.
127
Tuleb lisada, et Üldkohus ei saa komisjoni antud keeruliste majanduslike hinnangute kontrollimise raames riigiabi valdkonnas asendada komisjoni majanduslikku hinnangut enda omaga (vt selle kohta 2. septembri 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Scott, C‑290/07 P, EU:C:2010:480, punktid 64 ja 66, ning 24. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus Frucona Košice vs. komisjon, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, punkt 75). Sellest tuleneb, et Üldkohtu kontroll keeruliste majanduslike hinnangute üle, mille komisjon teeb talle määrusega nr 139/2004 antud kaalutlusõiguse teostamisel, puudutab menetlusnormide ja põhjendamiskohustuse järgimist ning faktiliste asjaolude sisulist õigsust ja ilmselge hindamisvea puudumist (13. juuli 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, punkt 84).
128
Eeltoodut arvestades tuleb käesolevas asjas märkida, et Üldkohus ei rikkunud õigusnormi, kui ta tuletas kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 210 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 209 meelde, et kui asjaomase turu määratlus hõlmab komisjoni keerukaid majandushinnanguid, kuulub see liidu kohtu poolt kontrollimisele ainult piiratud ulatuses.
129
Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 219–228 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 218–227 analüüsis Üldkohus vaidlusaluse otsuse põhjendusi ja apellantide argumente ning tõdes, et apellandid ei ole tõendanud, et komisjon tegi asjaomase turu määratlemisel ilmse hindamisvea.
130
Tagasi tuleb lükata hagejate etteheide, et kuna Üldkohus märkis, et nad ei esitanud ühtegi konkreetset argumenti, et seada kahtluse alla komisjoni hinnang, mille kohaselt ei tekita koondumine konkurentsiprobleeme, olenemata sellest, milliseid turu määratlusi lõpuks kasutati, siis moonutas see kohus faktilisi asjaolusid ja eiras tõendamisnõudeid, mida võib kehtestada. Arvestades komisjoni keeruliste majanduslike hinnangute suhtes teostatava Üldkohtu kontrolli piire, nähtub nende punktide kogumist, et Üldkohus ei kinnitanud nendes punktides, et talle esitatud hagides puuduvad argumendid, millega vaidlustataks komisjoni hinnang asjaomase turu määratluse kohta. Sellega seoses viitas Üldkohus ka konkreetselt apellantide argumentidele, mille kohaselt taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia turg, mille suhtes kohaldatakse 21. juuli 2014. aasta taastuvenergiaseadust (Gesetz für den Ausbau erneuerbarer Energien (Erneuerbare-Energien-Gesetz – (EEG 2017)) (BGBl. 2014 I, lk 1066; edaspidi „EEG seadus“), on iseseisev turg. Üldkohus tuvastas siiski sisuliselt, et ei esitatud ühtegi asjaolu, mis puudutaks erinevatele energiaallikatele omaseid tunnuseid, asendatavuse puudumist, konkurentsitingimusi ning nõudluse ja pakkumise struktuuri nendel turgudel, mis õigustaksid tema piiratud kontrolli raames järeldust, et komisjon on teinud asjaomase turu hindamisel ilmse vea. Vastupidi sellele, mida väidavad apellandid, ei muuda Üldkohus tõendamisnõudeid, mis lasuvad kõigil menetlusosalistel, kes tuginevad mingile faktile, vaid märkis vaidlustatud kohtuotsuste nendes punktides üksnes, et nende esitatud tõendid ei sea kahtluse alla komisjoni hinnanguid asjaomase tooteturu kohta.
131
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et oma etteheitega soovivad apellandid tegelikult Euroopa Kohtus vaidlustada hinnangu, mille Üldkohus andis tema käsutuses olevatele tõenditele, ja saavutada selle, et Euroopa Kohus hindaks faktilisi asjaolusid uuesti. Ent nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 123, ei kujuta faktiliste asjaolude ja tõendite hindamine – välja arvatud juhul, kui tegemist on moonutamisega, mida ei ole aga käesoleval juhul tõendatud – endast Euroopa Kohtu kontrollile alluvat õigusküsimust.
132
Kolmanda väite esimene osa tuleb seega tagasi lükata.
2.
Teine väiteosa
a)
Poolte argumendid
133
Apellandid väidavad, et Üldkohus rikkus kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 229–259 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 228–258 õigusnormi, kui ta nõustus koondumise mõju ebapiisava prognoosiga, kuna see oli ajaliselt liiga lühike.
134
Nimelt leidis Üldkohus esimesena kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 233 ja 234 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 232 ja 233 ekslikult, et turuosade analüüs on piisav, samas kui apellantide esitatud tõendid kujutavad endast „hüpoteetilis[i] asjaolu[sid] […], mille majanduslikku ulatust ei saa hinnata“„mõistlikku veamäära arvestades“.
135
Teisena eksis Üldkohus, kui ta kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 235–239 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 234–238 ei kritiseerinud komisjoni seetõttu, et ta ei võtnud piisavalt arvesse energiapöörde arengut ja tuumaenergiast loobumist 31. detsembril 2022, eristades üldiselt 2022. aastale eelnenud perioodi ja sellele järgnevat perioodi seoses koondumise mõjuga RWE turuosadele. Esiteks tuvastas Üldkohus ise, et need kaalutlused piirduvad RWE turuosadega, mis ei võta arvesse elektrienergia esmamüügi turu eripära. Teiseks ei analüüsinud komisjon vaidlusaluse otsuse põhjendustes 30, 35, 62 ja 65 piisavalt koondumise mõju pärast 2022. aastat, vaid piirdus tõdemusega, et E.ON-i poolt üle antud tuumavõimsused kaovad tuumaenergiast loobumise tõttu 2022. aastal ja et selline mõju on seega piiratud. See ei ole aga kooskõlas määruse nr 139/2004 artikliga 2, mis nõuab, et prognoos viidaks läbi eriti hoolikalt, kuna terviktehing ja E.ON-i potentsiaalse konkurentsi püsiv kadumine mõjutaksid konkurentsi elektrienergia esmamüügi turul, isegi rohkem kui tuumaelektrijaamade tootmisvõimsuse kasutamise peatamine 2022. aastal. Kolmandaks ei saa olla tegemist hoolsusega prognoosi koostamisel, kuna komisjon ise möönab vaidlustatud kohtuotsustes viidatud vaidlusaluse otsuse põhjenduses 62 (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punkt 236 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punkt 235), et ta ei viinud selles küsimuses läbi ammendavat uurimist. Faktiliste asjaolude esitamine vaidlustatud kohtuotsustes, mis on vastuolus vaidlusaluse otsuse sisuga, moonutab seda otsust apellantide kahjuks.
136
Kolmandana, märkides kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 240 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 239, et „on mõistlik asuda seisukohale, et [komisjon] tugines oma analüüsi läbiviimiseks 3–5 aasta pikkusele ajavahemikule alates koondumisest teatamisest 2019. aastal“, omistas Üldkohus faktilisi asjaolusid moonutades komisjonile prognoosid, mis ei nähtu kuidagi vaidlusalusest otsusest.
137
Samas ei saa see oletatav 3–5 aasta pikkune perspektiiv kujutada endast ka ettevaatlikku prognoosi, kuna see periood on selgelt liiga lühike, et analüüsida koondumise mõju elektrienergia esmamüügi turule. Lisaks leidis Üldkohus, et komisjoni poolt teistes menetlustes aluseks võetud 10–15 aasta pikkused ajavahemikud ei ole asjakohased, ehkki need juhtumid puudutasid sarnaselt käesoleva asjaga prognoose elektritootmise turgude kohta. Samuti ei vasta tõele, et komisjonil ei olnud tõendeid, mis oleksid tal võimaldanud „teha ajaliselt kaugemat prognoosi“ (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punkt 246 jj ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punkt 245 jj). Lõpuks on ekslik ka see, et Üldkohus eitas kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 257 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 256 apellantide väidetud konkurentsimoonutusi, mis olid tingitud sellest, et Saksamaa valitsus rahastas RWE söest loobumist, põhjendusega, et rahastamine oli tunnistatud juhtumis SA.58181 riigiabi reguleerivate eeskirjadega kooskõlas olevaks.
138
Komisjon, RWE ja E.ON ning Saksamaa valitsus vaidlevad apellantide argumentidele vastu.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
139
Kolmanda väite teises osas, mis puudutab kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punkte 229–259 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punkte 228–258, väidavad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta kiitis heaks nende sõnul ebapiisava prognoosi koondumise mõju kohta, kuna see prognoos oli ajaliselt liiga lühike.
140
Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 231–235 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 230–234 meenutas Üldkohus viitega määruse nr 139/2004 artikli 2 lõigetele 2 ja 3, et koondumiste kontrollimisel nõutakse komisjonilt, et ta esitaks prognoosi turu edasise arengu kohta. Üldkohus märkis, et selline prognoos tuleb koostada eriti hoolikalt, kuna tegemist ei ole minevikusündmuste uurimisega, mille kohta on sageli olemas mitmeid sündmuste põhjusi mõista võimaldavaid tõendeid, vaid siin ennustatakse sündmusi, mis leiavad suurema või väiksema tõenäosusega aset tulevikus, kui ei võeta vastu otsust kavandatava koondumise keelamise või selle tingimuste täpsustamise kohta. Üldkohus täpsustas, et prognoos, mis koosneb uuringust, kuidas koondumine võib muuta kõnealusel turul konkurentsiolukorda kujundavaid tegureid, eeldab erinevate põhjuste ja tagajärgede vaheliste seoste ettekujutamist, et arvesse võtta neid, mille tõenäosus on kõige suurem. Lõpuks meenutas Üldkohus, et koondumistehingut hinnatakse üksnes koondumisest teatamise hetkel esinenud faktiliste ja õiguslike asjaolude alusel, mitte aga hüpoteetiliste asjaolude põhjal, mille majanduslikku ulatust ei saa hinnata loa andmise otsuse tegemise hetkel. Sellest tuleneb, et komisjonilt oodatakse, et ta hindaks koondumise mõju perioodil, mille maksimaalne kestus ei ületa teatud sündmuste piisava kindlusega asetleidmise ulatust. Selles mõttes ei saa komisjonilt nõuda, et ta teeks prognoosi asjaolude põhjal, mille mõju ei ole tal võimalik pikas perspektiivis mõistlikku veamäära arvestades ette näha.
141
Üldkohus märkis, et vaidlusaluses otsuses eristas komisjon kahte perioodi, millest esimene hakkas kulgema koondumise läbiviimisest kuni 31. detsembrini 2022 (Saksa seadusandja otsustatud kuupäev tuumaenergiast loobumiseks) ja teine pärast seda kuupäeva, kusjuures Üldkohus märkis, et komisjon ei olnud siiski täpsustanud teise perioodi maksimaalset ajavahemikku, ning pidas mõistlikuks asuda seisukohale, et see institutsioon tugines oma analüüsi läbiviimiseks 3–5 aasta pikkusele ajavahemikule alates sellest koondumisest teatamisest 2019. aastal (kohtuotsused T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktid 236–240 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktid 235–239).
142
Apellantide etteheitele, mille kohaselt oleks komisjon oma varasema otsustuspraktika kohaselt pidanud pigem kaaluma 15–20 aasta pikkust prognoosiperioodi, võttes nende sõnul arvesse elektriturule omaste investeerimistsüklite kestust ja häireid, mis sellel turul tekivad energiasüsteemi ümberkujundamise ja tuumaenergiast loobumise tõttu, vastas Üldkohus, et nendes varasemates juhtumites oli komisjonil andmeid, mis võimaldasid tal mõistliku kindlusega kaaluda turu arengut selle aja jooksul (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punkt 245 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punkt 244).
143
Üldkohus analüüsis, kas komisjoni käsutuses olid käesolevas asjas andmed, mis oleksid tal võimaldanud teha ajaliselt kaugema prognoosi kui see, mis tehti vaidlusaluses otsuses (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktid 246–258 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktid 245–257). Ta märkis selle kohta, et apellandid viitasid üksnes oma investeerimisprojektidele, mainimata projekte, mida RWE võib pärast koondumist ellu viia, ning et vastupidi, apellandid märkisid, et RWE ja E.ON võivad pärast koondumist hoiduda suurte investeeringute tegemisest. Üldkohus järeldas sellest, et isegi kui investeerimistsüklid kestsid 15–20 aastat, nagu väidavad apellandid, ei saanud komisjon pelgalt sel põhjusel sellele perioodile oma prognoosis tugineda (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punkt 249 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punkt 248). Mis puudutab söest loobumise võimalikku mõju, siis märkis Üldkohus, et 8. augusti 2020. aasta seadus söe vähendamise ja sellest loobumise kohta elektri tootmisel (Gesetz zur Reduzierung und zur Beendigung der Kohleverstromung) (BGBl. 2020 I, lk 1818; edaspidi „söest loobumise seadus“) on vaidlusaluse otsuse vastuvõtmist hilisem, kuid see võeti vastu pärast selle vastuvõtmisele eelnenud aruannet, milles kavandati söest loobumine 2038. aastaks (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktid 250 ja 251 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktid 249 ja 250). Üldkohus märkis, et selles aruandes ei võetud seisukohta Uniper SE – äriühing, mille kadumisele apellandid viitasid, väitmaks, et turustruktuur muutub RWE kasuks – söeelektrijaamade sulgemise täpse kuupäeva kohta, vaid selles oli märgitud, et Uniperi varustava söekaevanduse käitaja kavandas tegevust kuni 2030. aastate keskpaigani (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktid 252 ja 253 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktid 251 ja 252). Olles viidanud Saksamaa valitsuse 15. jaanuari 2020. aasta pressiteatele, milles teatati liidumaadega sõlmitud kokkuleppest söest loobumiseks, Uniperi 30. jaanuari 2020. aasta pressiteatele, milles teatati tema soovist loobuda söest ja mainiti teatavaid väljavaateid seoses Datteln 4 söeelektrijaama käivitamata jätmisega, märkis Üldkohus, et just selles kontekstis võeti vastu söest loobumise seadus, mille § 4 nähakse küll ette söeelektrijaamade heitkoguste vähendamise ja kõrvaldamise ajakava, kuid ei ole erinevalt tuumaenergiast loobumise seadusest nimetatud asjaomaste söeelektrijaamade nimesid (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktid 253 ja 254 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktid 252 ja 253).
144
Üldkohus järeldas sellest, et isegi kui komisjon oli teadlik, et söest loobumise seadus oli ettevalmistamisel ja et Uniper lõpetab oma söeelektrijaamade käitamise, ei olnud tal siiski võimalik teada selle seaduse rakendamise täpseid üksikasju, mis täpsustati alles 2020. aasta jaanuaris. Ta märkis samuti, et apellandid tunnevad huvi ainult Uniperi vastu, võtmata arvesse selle seaduse tõenäolist mõju RWE olukorrale, kellele kuuluvad samuti söeelektrijaamad. Lõpuks sedastas ta, et kuna E.ON-i tavaenergia tootmise vahendid, mida koondumine puudutab, olid tuumarajatised, mitte aga söeelektrijaamad, siis ei pidanud komisjon arvesse võtma muudatusi, mille see seadus tõi kaasa elektrienergia tootmise ja hulgimüügi turul, et mõistlikult ette näha koondumise mõju sel viisil kindlaks määratud turule. Üldkohus lisas, et see oli põhjendatud seda enam, et kuna söest loobumine pidi kestma kuni 2038. aastani, oleks selline tegevus nõudnud komisjonilt prognoosi väga kauge tuleviku kohta, mida võivad iseloomustada ka sellised muutused, mis ei ole veel ootuspärased, kuid mis võivad siiski turu struktuuri veelgi muuta (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punkt 255 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punkt 254).
145
Mis puudutab apellantide argumenti, et söest loobumise seadus tekitab konkurentsimoonutuse, kuna Saksamaa valitsus annab RWE‑le märkimisväärseid rahalisi vahendeid, siis järeldas Üldkohus, et komisjon ei kvalifitseerinud Saksamaa Liitvabariigi hankemenetluse mehhanismi konkurentsi moonutamiseks, vaid järeldas, et nende rahaliste vahendite näol antav abi on siseturuga kokkusobiv (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punkt 257 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punkt 256).
146
Üldkohus järeldas, et komisjonil ei olnud teavet, mis oleks võimaldanud tal teha prognoosi, mis põhineks pikemal perioodil kui see, mille ta aluseks võttis (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punkt 258 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punkt 257).
147
Kõigepealt tuleb märkida, et kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 231–233 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 230–232 meenutatud komisjoni kohustused seoses asjaomase turu tulevase arengu prognoosiga, mille see institutsioon peab läbi viima, kattuvad Euroopa Kohtu hinnangutega, mida on korratud 13. juuli 2023. aasta kohtuotsuse komisjon vs. CK Telecoms UK Investments (C‑376/20 P, EU:C:2023:561) punktides 80–85 ja et apellandid ei väida ega ammugi tõenda, et Üldkohus rikkus kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20, T‑317/20 ja T‑319/20 nendes punktides õigusnormi. Seevastu väidavad nad, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta kiitis heaks koondumise mõju prognoosi, mis oli nende arvates ebapiisav, kuna see oli ajaliselt liiga lühike.
148
Sellega seoses tuleneb apellantide esimene etteheide – et Üldkohus leidis, et turuosade uurimine on piisav, mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 134 – vaidlustatud kohtuotsuste väärast tõlgendamisest. Nimelt ei andnud Üldkohus kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 233 ja 234 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 232 ja 233 mõista, et turuosade analüüsist piisab, ega kommenteerinud apellantide esitatud tõendite kvaliteeti, vaid üksnes tuletas meelde komisjoni hindamiskohustuse ulatust.
149
Mis puudutab apellantide teist etteheidet, et komisjon ei võtnud piisavalt arvesse energiapöörde arengut ja tuumaenergiast loobumist, siis tuleb märkida, et see etteheide puudutab komisjoni hinnanguid vaidlusaluses otsuses, mitte aga Üldkohtu järeldusi. Mis puudutab Üldkohtu järeldusi, siis piirdub see etteheide üldiste kinnitustega, mille kohaselt ühest küljest ei võtnud Üldkohus arvesse elektrienergia esmamüügi turu eripära ja teisest küljest moonutas asjaolude esitamine viisil, milles see on vastuolus vaidlusaluse otsuse sisuga, seda otsust apellantide kahjuks. Peale selle, et käesoleva kohtuotsuse punktis 124 viidatud kohtupraktika kohaselt peab väide moonutamise kohta sisaldama täpset viidet moonutatud tõenditele ja selliste analüüsivigade tõendamist, mis viisid Üldkohtu selle moonutamiseni – mida käesoleval juhul aga ei tehtud –, tuleb sellega seoses märkida, et tegelikult heidavad apellandid Üldkohtule ette mitte õigusnormi rikkumist, vaid seda, kuidas ta tõendeid hindas. Nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 125, on aga üksnes Üldkohus pädev hindama talle esitatud tõendite väärtust.
150
Mis puudutab apellantide kolmandat etteheidet, et Üldkohus moonutas faktilisi asjaolusid, kui ta kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 240 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 239 omistas komisjonile prognoosi, mis ei nähtu vaidlusalusest otsusest, siis tuleb märkida, et väidetavalt moonutatud asjaolud ei ole selgelt tuvastatud.
151
Mis puudutab hagejate kinnitust, et kolme kuni viie aastat pikkune prognoosi ajavahemik ei saanud kujutada endast piisavat ajavahemikku, kuna see periood oli hagejate sõnul liiga lühike elektrienergia esmamüügi turu jaoks, millel olid kõrged kulud ja mida iseloomustavad selgelt pikemad investeerimistsüklid, siis tuleb märkida, et ei määruse nr 139/2004 artiklis 2 ega hagejate viidatud kohtupraktikas ei ole määratletud konkreetset ajavahemikku, et komisjon saaks prognoosida teatatud koondumise tulevast mõju. Lisaks soovivad apellandid selle etteheitega ja oma argumentidega, mille kohaselt oli komisjoni valduses teave, mis oleks tal võimaldanud teha ajaliselt pikema prognoosi, lõppkokkuvõttes esitada Euroopa Kohtule hindamiseks komisjoni hinnangu faktilistele asjaoludele, mille Üldkohus vaidlusaluse otsuse õiguspärasuse kontrolli raames heaks kiitis, tõendamata siiski, et Üldkohus on asjaolusid moonutanud või rikkunud õigusnormi.
152
Neil asjaoludel tuleb kolmanda väite teine osa tagasi lükata.
3.
Kolmas väiteosa
a)
Poolte argumendid
153
Hagejad väidavad, et Üldkohus rikkus kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 260–336 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 259–335 RWE turuvõimu hindamisel õigusnorme.
154
Kõigepealt kvalifitseeris Üldkohus nimelt vääralt RWE omandatud E.ON-i varade omistamise ja tähtsuse. Esiteks näitavad kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punkt 286 jj ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punkt 285 jj, et Üldkohus kompenseeris ekslikult Innogy väikestest elektrijaamadest E.ON-ile üle kantud võimsused RWE omandatud võimsusega, tunnistades seega tõendatuks, et RWE tegevus väheneb (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punkti 291 lõpuosa ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punkti 290 lõpuosa). See viga on tingitud asjaolust, et komisjon, keda Üldkohus selles küsimuses ei kritiseerinud, ei ole turgu piiritlenud. Nende väikeste elektrijaamade võimsused oleks tulnud lisada mitte elektrienergia esmamüügiturule, millel RWE oma valitsevat seisundit tugevdab, vaid jaemüügitegevusele, millest RWE oma partneri E.ON-i kasuks loobus. Teiseks ei saa RWE turuosa nominaalset suurenemist – mis ilmselgelt on väike tuumaenergiast ja söest loobumise tõttu ja taastuvatest energiaallikatest elektrienergia tootmise samaaegse arendamise tõttu – samuti lugeda määruse nr 139/2004 artiklit 2 arvestades „mittekriitiliseks“. Komisjon võttis endale kohustuse hinnata „igal juhul […] turuosasid, arvestades prognoositavaid turutingimusi“. Seega oleks ta ise pidanud oma uurimist jätkama, mida ta aga ei teinud.
155
Seejärel leiavad Saksamaa ametiasutused Residual Supply Index’i (jääktarnevõimsuse indeks, edaspidi „RSI“) analüüsis, et tarnijal on turuvõim, kui tal on keskne roll, st ilma tema rajatisteta ei saa nõudlust rahuldada enam kui 5%-l aasta tundidest (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punkt 303 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punkt 302). Käesoleval juhul on see aga just nii, nagu nähtub Oxera uuringust, millele on viidatud kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 310 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 309. Üldkohus leidis siiski, et see variatsioon ei ole määruse nr 139/2004 artikli 2 lõigete 2 ja 3 kohaldamisel asjakohane, sest tema arvates ei erine RWE keskse rolli suurenemine 1,5 (2019) või 1,3 (2022) protsendipunkti võrra radikaalselt kolmandate isikute esitatud muudes uuringutes tuvastatud variatsioonidest. See ei muuda aga kehtetuks seda, et RWE puhul tuvastati turgu valitseva seisundi taseme ületamine, vaid üksnes kinnitab Oxera uuringu kehtivust. Üldkohus jättis samuti märkimata, et vaidlust ei ole selles, et komisjon ise ei teinud ühtegi prognoosi RSI põhjal ja et föderaalne konkurentsiamet, kes teeb temaga tihedat koostööd, hindas RSI-d üksnes ajaloolisest vaatenurgast, mitte aga selle tulevasest arengust lähtudes, see ei kujuta endast aga hoolikat prognoosi. Lisaks jättis Üldkohus kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 300–311 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 299–310 tähelepanuta asjaolu, et föderaalne konkurentsiamet kinnitas suures osas Oxera uuringu prognooside asjakohasust.
156
Lõpuks, mis puudutab RWE kasvavat potentsiaali kasutada strateegiliselt oma suurenevat elektrijaamade parki, siis ei käsitlenud Üldkohus piisavalt apellantide vastuargumente ja kinnitas määruse nr 139/2004 artikli 2 väära tõlgendamisega komisjoni argumente (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktid 312–329 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktid 311–328). Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 316–322 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 315–321 kordas Üldkohus komisjoni ebatäpset väidet, mille kohaselt on taastuvenergia allikatest toodetud elektri rajatisi üldiselt „kõige kulukam kinni pidada“, kuna nende piirkulud on väikesed, ning et rajatised, mille suhtes kohaldatakse EEG seadust, saavad märkimisväärselt kasu hinnatõusust elektrienergia esmamüügi turul. Kuid selle kinnituse eeldused ise ei kajasta aga suurenenud tervikportfelli strateegilist kasulikkust.
157
Komisjon, RWE ja E.ON ning Saksamaa valitsus vaidlevad apellantide argumentidele vastu.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
158
Kolmanda väite kolmandas osas, mis puudutab kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punkte 260–336 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punkte 259–335, väidavad apellandid, et Üldkohus rikkus RWE turuvõimu hindamisel õigusnorme.
159
Mis puudutab esimesena käesoleva kohtuotsuse punktis 154 mainitud apellantide argumente, mille kohaselt kvalifitseeris Üldkohus vääralt RWE omandatud E.ON-i vara omistamise ja tähtsuse, siis tuleb märkida, et apellandid vaidlevad tegelikult vastu hinnangule, mille komisjon ja seejärel Üldkohus andsid faktilistele asjaoludele ja tõenditele, näitamata siiski, et Üldkohus on õigusnormi rikkunud. Mis puudutab lisaks argumente, et innogy väikeste elektrijaamade võimsus ei kuulu elektrienergia tootmise ja esmamüügi turu alla, siis tuleb meenutada, et apellantide kriitika selle kohta, kuidas Üldkohus kontrollis komisjoni hinnanguid turu määratlemise kohta, on käesoleva kohtuotsuse punktides 122–132 tagasi lükatud.
160
Teisena, mis puudutab küsimust RWE keskse rolli tähtsusest elektrienergia tootmise ja hulgimüügi turul – teisisõnu seda, mis ulatuses on RWE tootmisvõimsus hädavajalik, et rahuldada nõudlust elektriturul –, siis viitavad apellandid Oxera uuringule, mis nende sõnul tõendab selle keskse rolli suurenemist rohkem kui 5%-le aasta tundidest. Nad heidavad Üldkohtule sisuliselt ette, et ta ei järeldanud sellest asjaolust, et komisjon oleks pidanud tuvastama RWE turgu valitseva seisundi tugevnemise teatatud koondumise tõttu.
161
Tuleb märkida, et kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 300 jj ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 299 jj analüüsis Üldkohus komisjoni hinnangut RWE keskse rolli ulatusele elektrienergia tootmise ja hulgimüügi turul. Üldkohus märkis sisuliselt, et RSI analüüsis määratakse kindlaks, kas äriühingul on keskne roll, st kas ta on nõudluse rahuldamiseks hädavajalik. Praktikas on selle analüüsi eesmärk mõõta kindla aasta kõigi tundide osas, kas uuritava üksuse konkurentide tootmisvõimsus on piisav, et vastata nõudlusele, sõltumata uuritava üksuse tootmisvõimsusest (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punkt 302 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punkt 301). Olles viidanud vaidlusaluses otsuses sisalduvatele järeldustele, mille kohaselt näitab 5% keskne roll Saksa konkurentsiasutuste sõnul uuritava üksuse turuvõimu ning RSI indeksil on piirid, mis vähendavad selle kasulikkust koondumiste kontrollimisel, tõdes Üldkohus, et komisjon võttis RSI analüüse siiski oma hinnangu andmisel arvesse (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktid 304 ja 305 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktid 303 ja 304).
162
Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 306–310 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 305–309 analüüsis Üldkohus vaidlusaluses otsuses toodud komisjoni järeldusi nende analüüside ja eelkõige apellantide esitatud Oxera uuringust tuleneva analüüsi kohta. Üldkohus luges põhjendatuks komisjoni järelduse, mille kohaselt oletused, millel see uuring põhines, nimelt see, et RWE peab kinni tuuleenergia tootmisvõimsust ja kontrollib E.ON-i tootmisvõimsust, ei peegelda tegelikkust (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktid 308 ja 309 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktid 307 ja 308, milles on viidatud vastavalt kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktidele 322 ja 391 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktidele 321 ja 390).
163
Lisaks märkis Üldkohus, et RWE keskse rolli suurenemine Oxera uuringu kohaselt ei olnud radikaalselt erinev sellest, mis tuvastati muudes kolmandate isikute esitatud uuringutes, ning et 2024. aasta kohta arvutatud RSI väärtused olid identsed nii ilma koondumiseta kui ka selle tagajärjel esineva olukorra puhul, mis tõendab, et pärast tuumaenergiast loobumist 2022. aasta lõpus RWE keskne roll koondumise tagajärjel ei suurene (kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punkt 310 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punkt 309).
164
Üldkohus järeldas sellest, et apellandid ei tõendanud, et komisjon tegi RWE keskse rolli analüüsimisel ilmse hindamisvea.
165
Tuleb tõdeda, et Üldkohus ei ole selles kontrollis komisjoni hinnangute üle ühtegi õigusnormi rikkunud ning et oma etteheidetega soovivad apellandid sisuliselt, et Euroopa Kohus vaataks uuesti läbi Üldkohtule esitatud faktilised asjaolud ja tõendid. Ent nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktis 123 toodud kohtupraktikast, ei kujuta faktiliste asjaolude ja tõendite hindamine – välja arvatud juhul, kui tegemist on moonutamisega, mida ei ole aga käesoleval juhul tõendatud – endast Euroopa Kohtu kontrollile alluvat õigusküsimust.
166
Kolmandana väidavad apellandid, et Üldkohus ei käsitlenud kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 312–329 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 311–328 piisavalt nende esitatud vastuargumente, mis puudutasid RWE kasvavat potentsiaali strateegiliselt kasutada oma kasvavat elektrijaamade parki, ning kinnitas ekslikult komisjoni sellekohaseid argumente.
167
Olgu märgitud, et nendes punktides analüüsis Üldkohus RWE stiimuleid kasutada võimsuse kinnipidamise strateegiaid ja kasutada oma tootmisportfelli muul strateegilisel viisil.
168
Üldkohus meenutas kõigepealt, et komisjoni ülesanne on hinnata tervikuna selle tõendite kogumi tulemust, mida kasutati konkurentsiolukorra hindamiseks, et komisjon võib eelistada teatud asjaolusid ja jätta teised asjaolud kõrvale ning et Üldkohus peab kontrollima selle analüüsi õiguspärasust ja selle põhjendusi.
169
Seejärel analüüsis Üldkohus kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 316–319 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 315–318 võimsuse kinnipidamise võimaliku strateegia eri aspekte, mida komisjon vaidlusaluse otsuse põhjendustes 49–65 hindas, eelkõige asjaolu, et taastuvenergia allikatest toodetud elektri rajatistel on kõige madalamad piirkulud paindlike tootmistehnoloogiate hulgas ja seetõttu kõige kõrgemad kinnipidamiskulud. Üldkohus rõhutas, et elektritootjad kinnitasid, et neid rajatisi kasutatakse tavaliselt täisvõimsusel ja et nende tegevuse peatamisel on mõtet vaid negatiivsete müügihindade korral. Üldkohus tõi esile komisjoni hinnangu, mille kohaselt ei suurendanud RWE poolt tuuleparkide omandamine teatatud tehingu raames tema kinnipidamisvõimet mis tahes otsustaval määral ning et tuuleenergia suhtes kohaldatav „otsemüügi“ kord vähendas märkimisväärselt teatava tuuleelektrijaama huvi selle vastu, et hulgimüügiturul hinnad tõuseks. Üldkohus viitas ka komisjoni järeldusele, et RWE kinnipidamisvõimsuse suurendamine tuumavõimsuse omandamise tõttu oli ühtaegu ajutine ja piiratud ning seega ei saanud sellel olla märgatavat mõju RWE huvile kasutada võimsuse kinnipidamise strateegiat. Üldkohus viitas sellele, et komisjon võttis arvesse apellantide esitatud Oxera uuringut, ja tema hinnangule, et see uuring ei muutnud tema järeldust.
170
Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 320–324 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 319–323 kontrollis Üldkohus, kas komisjon oli teinud ilmse hindamisvea oma analüüsis RWE võimsuse kinnipidamise ohu kohta, ning välistas sellise vea esinemise. Eelkõige tuletas ta meelde oma järeldust, et komisjon ei teinud ilmset viga, kui ta leidis, et RWE turuosa suurenemine ei olnud märkimisväärne ja oli igal juhul ajutine. Ta järeldas sellest, et alates tuumaenergiast loobumisest, mis oli ette nähtud 2022. aasta lõpuks, ei saa koondumisest tuleneda mingit täiendavat kinnipidamisvõimet, nagu kinnitas ka Oxera uuring. Mis puudutab RWE võimalikke stiimuleid lühiajaliseks võimsuse kinnipidamiseks, see tähendab enne tuumaenergiast loobumist, siis tõi Üldkohus esile komisjoni järelduse, et taastuvenergial põhinevaid rajatisi ei saa kasutada võimsuse kinnipidamisel, arvestades nende väikseid piirkulusid. Taastumatutel energiaallikatel põhinevate rajatiste osas viitas Üldkohus komisjoni hinnangule, mille kohaselt tähendab võimalik hinnatõus, mis on tingitud võimsuse kinnipidamisest nendes rajatistes, et EEG seadusega taastuvenergia rajatistele makstav tasu väheneb. Üldkohus leidis lisaks, et RWE poolt vähemusosaluse omandamisel Emslandi ja Gundremmingen C tuumaelektrijaamade kapitalis on võimsuse kinnipidamise stiimulile vaid piiratud ja ajutine mõju. Üldkohus märkis, et Oxera uuring ei tõendanud, et oluliselt oleks kasvanud tulevased stiimulid. Üldkohus järeldas, et komisjon ei teinud ilmset hindamisviga, kui ta analüüsis RWE võimalust ja stiimuleid pärast koondumist tootmisvõimsust kinni pidada.
171
Eeltoodust nähtub, et Üldkohus kontrollis üksikasjalikult seda, kuidas komisjon hindas riski, et RWE peab oma tootmisvõimsust pärast koondumist kinni, ning jõudis järeldusele, et toimiku materjalide ja eelkõige apellantide esitatud tõendite alusel ei teinud komisjon sellega seoses ühtegi ilmset hindamisviga. Apellantide argumendid Euroopa Kohtus, mis on ära toodud käesoleva kohtuotsuse punktides 154–156, ei tõenda ühtegi õigusnormi rikkumist Üldkohtu poolt komisjoni hinnangute kontrollimisel, vaid nendega soovitakse lõppkokkuvõttes, et Euroopa Kohus hindaks uuesti faktilisi asjaolusid, mis aga ei kuulu apellatsioonimenetluses Euroopa Kohtu pädevusse.
172
Neil asjaoludel tuleb kolmanda väite kolmas osa tagasi lükata.
4.
Neljas väiteosa
173
Kolmanda väite neljandas osas, mis puudutab kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punkte 337–395 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punkte 336–394 ning jaguneb sisuliselt kolmeks etteheiteks, väidavad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnormi RWE ja E.ON-i vahelise konkurentsisuhte hindamisel.
a)
Esimene etteheide
1) Poolte argumendid
174
Apellandid väidavad, et kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 339–346 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 338–345 oletas Üldkohus, et komisjon analüüsis piisavalt kõiki nende ettevõtjate kontsernide ristosalusi, kuhu RWE ja E.ON kuuluvad, ning eelkõige, et ta võttis arvesse nende tütarettevõtjate tootmisvõimsust. Vaidlust ei ole aga selles, et komisjon ei analüüsinud nende ristosaluste mõju koondumise poolte või nende konkurentide tegevusele investeeringute ja turu laienemise valdkonnas, eirates horisontaalsete ühinemiste suuniste punkti 36. Asjaolu, et nii RWE kui ka E.ON-i asukoht on Essenis (Saksamaa), mis on „Saksamaa energiapealinn“, on strateegiline eelis. Ometi pidas Üldkohus seda asjaolu asjakohatuks, samas kui komisjoni otsustuspraktika kohaselt tuleb ettevõtja ühise asukoha olemasolu analüüsida lähtuvalt konkurentsieelistest, mida koondumise pooled loodavad saada.
175
Komisjon, RWE ja E.ON vaidlevad apellantide argumentidele vastu.
2) Euroopa Kohtu hinnang
176
Mis puudutab seda, et Üldkohus on väidetavalt eiranud horisontaalsete ühinemiste suuniste punkti 36, kuna ta ei tuvastanud, et komisjon tegi vea, jättes analüüsimata nende kontsernide, kuhu RWE ja E.ON kuuluvad, vastastikuse sõltuvuse mõju koondumise poolte või nende konkurentide tegevusele, siis tuleb meenutada – nagu märkis Üldkohus kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 349 ja 350 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 348 ja 349 –, et ehkki komisjon on seotud teatistega, mille ta võtab vastu koondumiste kontrolli valdkonnas, ei nõua horisontaalsete ühinemiste suunised kõigi nendes suunistes mainitud tegurite uurimist. Sellega seoses nähtub horisontaalsete ühinemiste suuniste punktist 13, et komisjoni poolt läbiviidav konkurentsianalüüs ei tohi põhineda komisjoni poolt kindlaks määratud tegurite mehaanilisel ja igal juhul kohaldamisel, vaid üldisel hinnangul ühinemise eeldatavale mõjule, ning et kõik neis kindlaks määratud elemendid ei ole horisontaalsete ühinemiste puhul asjakohased.
177
Kuigi Üldkohus peab analüüsima, mil määral võivad komisjoni võimalikud tegematajätmised seada kahtluse alla tema järelduse, et koondumine ei tekita tõsiseid kahtlusi kokkusobivuses siseturuga, tuleb selle analüüsi käigus arvesse võtta komisjoni kaalutlusruumi, kuna ta viib määruse nr 139/2004 materiaalõigusnormide ja eelkõige selle artikli 2 kohaldamisel läbi tulevikku suunatud majandusanalüüse, mis on enamasti keerukad. Sellest tuleneb, et liidu kohtu kontroll komisjoni otsuse üle, mis on vastu võetud koondumiste valdkonnas, peab puudutama faktiliste asjaolude õigsuse ja ilmse hindamisvea puudumise kontrollimist (vt selle kohta 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, punktid 82–84).
178
Käesolevas asjas märkis Üldkohus kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 341 ja 342 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 340 ja 341, et apellandid ei selgitanud, milline mõju on RWE ja E.ON-i osalustel energiasektoris koondumisega seotud konkurentsipiirangute analüüsile, vaid viitasid üksnes RWE ja E.ON-i osaluste arvule teistes ettevõtjates, selgitamata, kas need ettevõtjad tegutsevad asjaomastel turgudel, ning märkis, et komisjon võttis oma hinnangus tegelikult arvesse nende tütarettevõtjate ja ettevõtjate tootmisvõimsust, mille kapitalis RWE‑l ja E.ON‑il on osalus. Nii toimides võttis komisjon arvesse RWE ja E.ON-i otseseid või kaudseid osalusi, nagu Üldkohus ka põhjendatult järeldas.
179
Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 343–346 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 342–345 märkis Üldkohus seoses apellantide argumendiga – mille kohaselt E.ON-il ja RWE-l on väga sarnane struktuur ja seisund –, et apellandid ei selgitanud, kuidas mõjutab nende ettevõtjate nende kahe väärtuse börsikursside arengu paralleelsus või ka asjaolu, et nad asuvad samas linnas, koondumise valdkonna õiguse kohaldamist ja eriti seda, kuidas need asjaolud võivad mõjutada RWE turgu valitseva seisundi tekkimist või tugevnemist. Üldkohus leidis, et need asjaolud olid pelgalt kõrvalise tähtsusega, et see, et nende asukoht on samas linnas, ei oma tähtsust koondumise mõju hindamisel elektrienergia tootmise ja hulgimüügi turule ning et börsiväärtuse ja tulemuste paralleelset arengut võib selgitada kahe samas sektoris tegutseva ettevõtja tavapärase arenguga. Üldkohus lisas, et apellandid ei selgita, kuidas pelgalt RWE ja E.ON-i töötajate geograafiline lähedus võib viia kahe ettevõtja vahelise kooskõlastatud tegevuseni, mis on vastuolus liidu õigusega. Üldkohus järeldas, et komisjon ei teinud ilmset hindamisviga seoses RWE ja E.ON-i vastastikuse sõltuvuse seoste ja lähedusega.
180
Tuleb märkida, et apellantide argumendid ei võimalda tõendada, et nende hinnangutega on rikutud õigusnormi. Viide sellele, et väidetavalt jäeti analüüsimata E.ON-i ja RWE kontsernide vastastikuse sõltuvuse mõju, ei kontrollitud koondumise mõju koondumise poolte või nende konkurentide tegevusele investeeringute ja turu laienemise valdkonnas, ei ole piisav, et asuda seisukohale, et Üldkohus rikkus õigusnormi, võttes arvesse seda, et Üldkohus kontrollis vaidlusaluses otsuses komisjoni poolt läbi viidud analüüsi samal ajal üksikasjalikult ja käesoleva kohtuotsuse punktis 177 meenutatud piirides. Lisaks on apellantide argumentide eesmärk tegelikult paluda Euroopa Kohtul faktilisi asjaolusid uuesti analüüsida, mis aga ei kuulu Euroopa Kohtu pädevusse apellatsioonimenetluses.
181
Sellest järeldub, et esimene etteheide tuleb tagasi lükata.
b)
Teine etteheide
1) Poolte argumendid
182
Hagejad väidavad, et Üldkohus rikkus kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 351–355 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 350–354 hindamisel õigusnorme. Esiteks seisneb selline viga – põhjustel, mida on juba mainitud käesolevate apellatsioonkaebuste kolmanda väite kolmandas osas – asjaolus, et Üldkohus leidis, et komisjonil oli õigus jätta uurimata RWE ja E.ON-i vaheline konkurentsisuhe, kuna RWE turuosade kasv oli piiratud.
183
Teiseks ei toeta ükski põhjendus Üldkohtu kinnitust kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 358 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 357, mille kohaselt pelk konkurentsisurve vähenemine, mis tuleneb eelkõige sellise ettevõtja kadumisest, kellel on suurem roll kui tema turuosadest nähtub, ei ole iseenesest piisav, et tõendada tõhusa konkurentsi märkimisväärset takistamist.
184
Kolmandaks ei saa nõustuda kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 359–363 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 358–362 esitatud kinnitusega, et E.ON-i taandumine tootmissektorist ei ole üksnes koondumise tagajärg, kuna E.ON oli juba enne tehingut M.8871 tootmistegevuse loovutanud ja loovutas selle koondumise raames vaid selle tegevuse osad. Kõigepealt, märkides kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 357 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 356, et tehing M.8871 ei puuduta E.ON-i omandamist ennast, vaid üksnes seda, et RWE võttis üle mõned tema varad, kasutas Üldkohus formaalset arutluskäiku, võtmata arvesse koondumist tervikuna. Seejärel märkis Üldkohus kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 362 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 361, et E.ON säilitab pärast koondumist tootmistegevuse, võtmata arvesse asjaolu, et tegemist on üksnes tootmistegevusega, mis omistati ainult E.ON-ile lahutamatu osana jaetegevuse raames klientidele pakutavatest lahendustest, mida komisjon ja Üldkohus oleksid pidanud tuvastama, kui turg oleks hoolikalt piiritletud.
185
Komisjon, RWE ja E.ON vaidlevad apellantide argumentidele vastu.
2) Euroopa Kohtu hinnang
186
Apellandid väidavad, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta nõustus komisjoni hinnanguga, et E.ON-i lahkumine tootmisturult ei olnud põhjus koondumist keelata.
187
Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 349–351 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 348–350 tuletas Üldkohus sisuliselt meelde – võttes arvesse apellantide argumenti, et komisjon eiras horisontaalsete ühinemiste suuniste punkti 27 – esiteks, et kuigi komisjon on seotud teatistega, mille ta võtab vastu koondumiste kontrolli valdkonnas, siis need teatised ei nõua kõigi neis mainitud tegurite uurimist, mistõttu on komisjonil kaalutlusõigus, mis võimaldab tal teatavaid tegureid arvesse võtta või arvesse võtmata jätta, ning teiseks, et Üldkohtu kohtulik kontroll vaidlustatud otsuse üle ei tohi piirduda üksnes uurimisega, kas komisjon võttis arvesse teatud asjaolusid või mitte, vaid et Üldkohus peab selle kontrolli raames samuti kaaluma, kas komisjoni võimalikud vead võivad kõigutada tema järeldust, mille kohaselt teatatud koondumine ei tekita selle siseturuga kokkusobivuse suhtes tõsiseid kahtlusi.
188
See, kuidas Üldkohus tuletas meelde komisjoni teatiste ulatust ja kontrolli, mida ta komisjoni hinnangute üle teostab, ei riku ühtegi õigusnormi.
189
Lisaks tuvastas Üldkohus kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 352 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 351, et RWE turuosad olid enne koondumist piiratud ja nende suurenemine pärast koondumist oli samuti piiratud, seda enam, et mõned innogy tootmisvahendid kanti püsivalt üle E.ON-ile. Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 353 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 352 tõi Üldkohus esile komisjoni järelduse, et taastuvatest energiaallikatest elektri tootmine oli mitme tootja vahel fragmenteeritud, et RWE turuosa oli piiratud ja et E.ON-i turuosa oli veelgi piiratum. Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 354 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 353 tuletas Üldkohus meelde oma järeldust, et komisjon ei teinud ilmset hindamisviga, kui ta järeldas, et RWE turuosa kasv koondumise tõttu oli piiratud ja ajutine.
190
Neid kaalutlusi arvestades otsustas Üldkohus kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 355 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 354, et isegi kui komisjon jättis analüüsimata teatud asjaolud, mida horisontaalsete ühinemiste suuniste punkt 27 nõuab, ei saa sellised puudused kahtluse alla seada komisjoni järeldust, mille kohaselt koondumine ei tekita tõsiseid kahtlusi kokkusobivuses siseturuga.
191
Tuleb märkida, et Üldkohus ei rikkunud ühtegi õigusnormi oma hinnangus, mille ta võis põhjendatult tuletada komisjoni järeldustest, mille ilmset viga apellandid ei tõendanud ja mille kohaselt võimaldas nii turuosade ja nende suurenemise piiratud laad teatatud koondumise tagajärjel kui ka asjaolu, et need suurenemised olid ajutised, järeldada, et koondumine ei tekitanud tõsiseid kahtlusi kokkusobivuses siseturuga. Lisaks tuleb märkida, nagu tegi ka Üldkohus kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 364 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 363, et komisjon ei piirdunud koondumise poolte turuosade ja nende arengu analüüsimisega koondumise tõttu, vaid võttis vaidlusaluse otsuse punktis 48 ja järgmistes punktides arvesse muid hindamiskriteeriume, mis puudutavad elektrienergia tootmise turu eripära.
192
Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 356–358 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 355–357 märkis Üldkohus sisuliselt samuti, et apellandid eksisid horisontaalsete ühinemiste suuniste ulatuse osas. Olles meenutanud, et nendes suunistes mainitakse konkurentsielementidena, mida tuleb uurida kooskõlastamata mõjude raames, esiteks seda, kas koondumise pooled on vahetud konkurendid, teiseks seda, kas koondumisel tekkiv üksus suudab konkurentide laienemist takistada, ja kolmandaks seda, kas koondumine kõrvaldab olulise konkurentsijõu, märkis Üldkohus sisuliselt, et apellandid eksivad kõnealuse tehingu ulatuse osas, mis puudutas üksnes E.ON-i varasid, mitte aga E.ON-i ennast. Nii rõhutas Üldkohus esiteks, et E.ON ei kao koondumise tõttu. Teiseks märkis ta, et küsimus oli seega selles, kas ühelt poolt RWE omandatud E.ON‑i vara ja teiselt poolt RWE on vahetud konkurendid, ja teiselt poolt selles, kas see vara ja RWE võivad takistada konkurentide laienemist. Apellandid lähtuvad aga valest eeldusest, et RWE omandas oma vähemusosaluse teel E.ON-i tervikuna, mis ei ole õige, nagu Üldkohus tuvastas. Kolmandaks otsustas ta seoses konkurentsisurve kadumisega RWE-le, et pelk konkurentsisurve vähenemine, mis tuleneb eelkõige sellise ettevõtja kadumisest, kellel on suurem roll kui tema turuosadest nähtub, ei ole iseenesest piisav, et tõendada tõhusa konkurentsi märkimisväärset takistamist.
193
Tuleb tõdeda, et ka siin ei teinud Üldkohus viga ega – nagu väidavad apellandid – põhjendanud formaalselt, et koondumise M.8871 raames ei omandanud RWE mitte E.ON-i, vaid üksnes selle ettevõtja vara. Mis puudutab kinnitust, et pelk konkurentsisurve langus, mis võib tuleneda sellise ettevõtja kadumisest, kellel on suurem roll kui tema turuosadest nähtub, ei ole iseenesest piisav, et tõendada tõhusa konkurentsi märkimisväärset takistamist, siis ei ole sellega rikutud ühtegi õigusnormi, eriti veel sellises olukorras nagu käesolevas asjas, kus koondumine puudutab piiratud turuosasid.
194
Kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 359–361 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 358–360 märkis Üldkohus, et E.ON-i tootmisvõimsuse vähenemine ei olnud üksnes koondumise tagajärg. Üldkohus leidis ühest küljest, et E.ON oli juba otsustanud loovutada kesksed osad oma tavaenergia tootmisest (välja arvatud peamiselt tuumaelektrijaamade võimsused) oma endisele tütarettevõtjale Uniper ja müüa oma osalus Uniperi kapitalis Fortum Oyj-ile. Teisest küljest oli E.ON-i tuumaelektrijaamade sulgemise – mis pidi toimuma hiljemalt 2022. aasta lõpus – otsustanud Saksa seadusandja, mistõttu isegi, kui E.ON oleks selle vara säilitanud, ei oleks ta saanud seda alates nimetatud kuupäevast enam kasutada. Üldkohus leidis seega, et E.ON-i elektrienergia tootmine oli juba enne koondumist oluliselt vähenenud ja võis veelgi väheneda.
195
Apellandid ei ole aga tõendanud, kuidas rikkus Üldkohus selles kontekstis õigusnormi, kui ta viitas algatustele, mille E.ON tegelikult iseseisvalt tegi, et vähendada oma elektritootmistegevust, ning tuumaenergiast elektritootmise peatsele lõpule, mis ei tulene mitte teatatud koondumisest, vaid Saksa seadusandja otsusest.
196
Lisaks leidis Üldkohus kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 362 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 361 õigesti, et vaidlusalusest otsusest ja eelkõige selle otsuse põhjendustes 27–29 sisalduvatest tabelitest võib järeldada, et E.ON kui konkurent ei kao koondumise tõttu. Nimelt nähtub sellest otsusest, et koondumise tagajärjel omandab RWE vaid umbes […] (
2
) E.ON-i 2017. aasta kogutoodangust, et tavaenergiat arvestades omandab RWE E.ON-i 2017. aasta kogutoodangust vaid umbes […] (
3
) ning et taastuvenergia osas omandab RWE E.ON-i toodangust […] (
4
).
197
Sellega seoses põhineb apellantide märkus – et komisjon ja Üldkohus oleks saanud turu üksikasjaliku piiritlemise korral tuvastada, et E.ON-i alles jäetud tootmistegevus oli lahutamatu osa lahendustest, mida pakuti klientidele jaetegevuses, mitte aga elektrienergia hulgimüügitegevuses – kaudselt, kuid tingimata eeldusel, et komisjon tegi ilmse hindamisvea, jättes turu määratluse lahtiseks, ning et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta seda viga kinnitas. Piisab aga märkimisest, et see eeldus lükati käesoleva kohtuotsuse punktides 122–132 kolmanda väite esimese osa analüüsimisel tagasi.
198
Sellest tuleneb, et käesolev etteheide ei ole põhjendatud.
c)
Kolmas etteheide
1) Poolte argumendid
199
Hagejad väidavad, et Üldkohus tugines kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 366–391 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 365–390 ebapiisavale analüüsile selle kohta, millise otsustava mõju omandab RWE oma vähemusosaluse tõttu E.ON-is. On aga ekslik väita, et IRA piirab tõhusalt seda mõju, kas või seetõttu, et nimetatud kokkulepe on tühine ja see ei takista RWE-l sellest seaduslikult kõrvale kalduda, kui ta kasutab oma hääleõigust. Igal juhul oleks RWE ristosaluse omandamist tema konkurendis E.ON pidanud arvesse võtma isegi siis, kui ta ei omanda kontrolli määruse nr 139/2004 artikli 3 tähenduses, kuna tegemist on ELTL artikliga 101 vastuolus oleva konkurentsipiiranguga. Samuti tuleb märkida, et ükski pool ei vaielnud vastu sellele, et koondumise raames spetsialiseerusid RWE ja E.ON ühisel kokkuleppel elektrituru eri tasanditele. Kohtuistungil selgitas E.ON, et need kaks ettevõtjate kontserni olid selles turu jagamises kokku leppinud selleks, et neil oleks olnud vajalikud rahalised vahendid oma tegevuse arendamiseks energiapöörde kontekstis, ning et neil ei oleks olnud võimalik neid vahendeid koguda, kui nende konkurentsisuhe oleks püsinud muutumatuna.
2) Euroopa Kohtu hinnang
200
Tuleb märkida, et käesolevas etteheites kordavad apellandid sisuliselt teatavaid teise väite esimeses osas esitatud argumente otsustava mõju kohta, mida RWE nende arvates E.ON-ile avaldas. Selle kohta piisab märkimisest, et need argumendid lükati käesoleva kohtuotsuse punktides 95–97 tulemusetuna tagasi.
201
Lisaks, mis puudutab apellantide argumente asjaolu kohta, et RWE vähemusosaluse omandamist E.ON-is oleks tulnud arvesse võtta, kuna see kujutas endast ELTL artikliga 101 vastuolus olevat konkurentsipiirangut, või ka asjaolu, et E.ON ja RWE jagasid omavahel turud, siis on käesoleva kohtuotsuse punktides 55 ja 56 juba märgitud, et Üldkohus ei rikkunud õigusnorme, kui ta otsustas, et komisjon pidi ELTL artikli 101 järgimist hindama ning hindaski põhjendatult just määruse nr 139/2004 alusel, mille eesmärk on koondumiste ennetav kontroll, mitte aga määruse nr 1/2003 alusel, mille eesmärk on kontrollida kokkuleppeid, otsuseid, kooskõlastatud tegevust ja turgu valitseva seisundi olukordi.
202
Seega toimis Üldkohus õigesti, kui ta kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 394 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 393 märkis, et vaidlusaluse otsuse ese on koondumine, ning lükkas tulemusetuse tõttu tagasi apellantide argumendid ELTL artikli 101 rikkumise kohta.
203
Sellest järeldub, et kolmas etteheide ja järelikult kolmanda väite neljas osa ei ole põhjendatud.
204
Kuna kolmanda väite ükski osa ei ole põhjendatud, tuleb neil asjaoludel see väide tagasi lükata.
D. Neljas väide, et rikutud on tõendamiskoormise jaotumise põhimõtteid
1.
Poolte argumendid
205
Apellandid väidavad, et kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 273, 278 jj, 328, 341, 344 ja 382 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 272, 277 jj, 327, 340, 343 ja 381 nõuab Üldkohus üksikasjalikumat teavet konkreetsete tulemuste kohta, milleni komisjon oleks pidanud jõudma, kui tema kontroll oleks olnud nõuetekohane. Seevastu lükkas Üldkohus kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 406–411 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 405–410 kohe tagasi talle esitatud tõendid, eelkõige taotluse, et kutsutaks isiklikult kohale või kuulataks ära kontsernide endised juhid turgude jagamise teemal. Need otsused on vastuolus Üldkohtu kodukorra artiklites 91–96 määratletud tõendamiskoormise jaotuse põhimõtetega.
206
Üldkohtu määratud tõendatuse tase on liiga kõrge. Apellantidel ei olnud võimalik tutvuda nende esitatud andmetest üksikasjalikumate andmetega ning neil ei olnud ka komisjoni uurimisvolitusi, näiteks elektritootjate turuosade kohta, et arvutada Herfindahl-Hirschmani indeksit (edaspidi „HHI“). Need nõuded on igal juhul liialdatud, kuna apellantidel palutakse tõendada ilmset hindamisviga ja esitada omal kulul nende uurimiste või analüüside tulemus, mida komisjon ei ole läbi viinud, seda enam, et Üldkohus piirab samal ajal nende menetlusdokumentide pikkust, mida apellandid võivad esitada. Esitades vaidluse käigus Oxera uuringu, mida kinnitasid föderaalse konkurentsiameti analüüsid ja väljaanne Changing Energy, esitasid apellandid veenvad tõendid, et koondumise poolte turuvõim suureneb ja turg jagatakse konkurentsivastaselt. Nagu Euroopa Kohus on täpsustanud, on tõendamisnõuded otsuste puhul, millega antakse luba koondumiseks, samad kui otsuste puhul, mis reguleerivad nende keelamist. Tõendamiskoormis lasub igal juhul komisjonil. Ehkki seda kohustust võib erandkorras asjaomastele isikutele üle kanda, puudutab see juhtumeid, kus nende positiivsed asjaolud räägivad vastu komisjoni uurimise tulemustele ja kus neil isikutel on juurdepääs tõenditele, mida käesoleval juhul aga ei olnud.
207
Komisjon, RWE ja E.ON vaidlevad apellantide argumentidele vastu.
2.
Euroopa Kohtu hinnang
208
Käesolevas väites leiavad apellandid, et Üldkohus on rikkunud tõendamiskoormise jaotamise põhimõtteid, mis tulenevad Üldkohtu kodukorra artiklitest 91–96.
209
Kõigepealt tuleb märkida, et nendest sätetest, mille rikkumist väidetakse käesoleva väite alusel, ei tulene ühtegi tõendamiskoormise jaotust puudutavat eeskirja ei komisjoni haldusmenetluses ega liidu kohtus toimuvas menetluses. Nendega kehtestatakse menetlustoimingute kord ning Üldkohtu poolt määrata võidavate tunnistajate ja ekspertide ärakuulamise kord.
210
Käesolev väide on seega põhjendamatu osas, milles väidetakse, et Üldkohus on rikkunud kodukorra artikleid 91–96.
211
Lisaks tuleb meenutada, et komisjon ei ole koondumiste kontrolli valdkonnas kohustatud ilma põhjendatud kahtluseta tõendama, et kavandatav koondumine ei tekita siseturuga kokkusobivuse probleeme. Ta peab hindama tõenäosust ja tegema otsuse kavandatava tehingu poolt või vastu, lähtudes oma hinnangust kõige tõenäolisema majandusliku arengu kohta, mis on tehingule omistatav. Selles kontekstis on tal ulatuslik kaalutlusruum keeruliste majanduslike asjaolude hindamisel, mis allub eelkõige Üldkohtu kontrollile ilmse vea ja faktiliste asjaolude sisulise õigsuse kohta (vt selle kohta 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, punkt 84). Siiski omandab juhtudel, kus liidu institutsioonil on ulatuslik kaalutlusõigus, menetluslike tagatiste – nende tagatiste hulka kuulub institutsiooni kohustus uurida hoolsalt ja erapooletult kõiki konkreetses olukorras tähtsust omavaid asjaolusid – järgimine põhimõttelise tähtsuse (4. mai 2023. aasta kohtuotsus EKB vs. Crédit Lyonnais, C‑389/21 P, EU:C:2023:368, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
212
Kuna komisjon esitas oma otsuses üksikasjalikult oma seisukoha, peab hageja esitama sama üksikasjalikud tõendid selle seisukoha ümberlükkamiseks. See tõendamisnõue ei kujuta endast tõendamiskoormise alusetut ümberpööramist apellantide kahjuks, nagu need väidavad, vaid kujutab endast iga poole kohustust kinnitada oma seisukohta Üldkohtu ees (vt selle kohta 21. septembri 2006. aasta kohtuotsus Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied vs. komisjon, C‑105/04 P, EU:C:2006:592, punkt 181).
213
Käesolevas asjas piirdus Üldkohus aga sisuliselt tõdemusega, et apellandid ei olnud piisavalt põhjendanud oma vastuväiteid komisjoni hinnangutele, mille ta vaidlusaluses otsuses andis.
214
Seega, mis puudutab asjaolu, et kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 273 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 272 märkis Üldkohus, et apellandid ei esitanud omaenda arvutusi HHI kohta, et tõendada, et kui komisjon oleks seda arvesse võtnud, oleks ta jõudnud teistsugusele järeldusele, siis tuleb sarnaselt Üldkohtuga märkida, et komisjon ei olnud kohustatud oma hinnangus arvesse võtma HHI-d ja kuna apellandid heidavad talle ette seda arvesse võtmata jätmist, pidid nad selgitama, kuidas selle indeksi kasutamine oleks tema hinnangut muutnud. Sellest tuleneb, et pelk argument, et HHI-d ei võetud arvesse, ei ole piisav, et tõendada komisjoni viga, ja et Üldkohus ei rikkunud õigusnormi, kui ta leidis, et apellandid ei ole oma sellekohaseid argumente põhjendanud.
215
Lisaks ei rikkunud Üldkohus kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 278–280 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 277–279 õigusnormi, kui ta leidis, et apellantide jaoks ei piisa sellest, kui nad kasutavad komisjoni ilmse hindamisvea tõendamiseks erinevaid andmeid kui need, mida kasutas komisjon, esitamata konkreetseid tõendeid selle kohta, et neid andmeid vaidlusaluses otsuses arvesse võttes on komisjon teinud ilmse hindamisvea.
216
Sama kehtib kaalutluste kohta, mis puudutavad RWE võimsuse suurendamise mõju, RWE ja E.ON-i osaluste mõju kolmandates ettevõtjates, börsikursside arengu ning E.ON-i ja RWE kasumi paralleelsust ning asjaolu, et nende asukoht on samas linnas, ning RWE vähemusosaluse mõju E.ON-is, mis on ära toodud vastavalt kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktides 328, 341, 344 ja 382 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktides 327, 340, 343 ja 381, milles Üldkohus sisuliselt tuvastas, et kuigi apellandid väidavad, et komisjon on teinud ilmseid hindamisvigu, ei esitanud nad talle ühtegi konkreetset tõendit ega veenvat selgitust selliste ilmsete vigade esinemise kohta.
217
Mis puudutab asjaolu, et Üldkohus ei pidanud vajalikuks ära kuulata tunnistajaid, keda apellandid pakkusid, siis nähtub kohtuotsuste T‑312/20, T‑313/20 ja T‑315/20 punktis 410 ning kohtuotsuste T‑317/20 ja T‑319/20 punktis 409 esitatud menetluslikest kaalutlustest, mida ei ole Euroopa Kohtus õiguspäraselt kahtluse alla seatud, ning asjaolust, et Üldkohus on vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 71 viidatud kohtupraktikale igal juhul ainsana pädev otsustama, kas isiklikult kohale kutsumine või ärakuulamine on vajalik, et Üldkohus ei rikkunud nii toimides õigusnormi.
218
Neljas väide tuleb seega tagasi lükata.
E. Järeldus
219
Kuna kõik käesolevate apellatsioonkaebuste põhjendamiseks esitatud väited on tagasi lükatud, tuleb need apellatsioonkaebused tervikuna rahuldamata jätta.
VI. Kohtukulud
220
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõige 2 näeb ette, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõigetele 1 ja 2, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste lahendamisel, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon, RWE ja E.ON on nõudnud kohtukulude väljamõistmist apellantidelt ja apellandid on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb komisjoni, RWE ja E.ON-i kohtukulud välja mõista apellantidelt, kes ühtlasi kannavad ise oma kohtukulud.
221
Kodukorra artikli 140 lõike 1 esimese lõigu alusel, mida kohaldatakse ka apellatsioonkaebuste suhtes, kannavad kohtuvaidluses menetlusse astunud liikmesriigid ise oma kohtukulud. Järelikult jäetakse Saksamaa Liitvabariigi kohtukulud tema enda kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:
1.
Jätta apellatsioonkaebused rahuldamata.
2.
Jätta EVH GmbH kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni, E.ON SE ja RWE AG kohtukulud kohtuasjas C‑464/23 P.
3.
Jätta Stadtwerke Leipzig GmbH kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni, E.ON SE ja RWE AG kohtukulud kohtuasjas C‑465/23 P.
4.
Jätta TEAG Thüringer Energie AG kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni, E.ON SE ja RWE AG kohtukulud kohtuasjas C‑467/23 P.
5.
Jätta EnergieVerbund Dresden GmbH kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni, E.ON SE ja RWE AG kohtukulud kohtuasjas C‑468/23 P.
6.
Jätta GGEW, Gruppen-Gas- und Elektrizitätswerk Bergstraße AG kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni, E.ON SE ja RWE AG kohtukulud kohtuasjas C‑470/23 P.
7.
Jätta Saksamaa Liitvabariigi kohtukulud kohtuasjades C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P ja C‑470/23 P tema enda kanda.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.
(
1
)	Konfidentsiaalsed andmed kustutatud.
(
2
)	Konfidentsiaalsed andmed kustutatud.
(
3
)	Konfidentsiaalsed andmed kustutatud.
(
4
)	Konfidentsiaalsed andmed kustutatud.