Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
ANDREA BIONDI
esitatud 18. detsembril 2025(1)
Kohtuasi C‑545/24
Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeira
versus
Autoridade Tributária ja Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Funchali haldus‑ ja maksukohus, Madeira, Portugal))
Eelotsusetaotlus – Abikava, mida Portugal rakendas Madeira vabatsooni suhtes – III kava – Juriidilistele isikutele kohaldatava tulumaksu vähendamine – Kohene ja tõhus tagasinõudmine – Maksuvõla sundtäitmise menetluse peatamisest keeldumine
I.      Sissejuhatus
1.        Käesoleva eelotsusetaotlusega esitab Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Funchali haldus‑ ja maksukohus, Portugal) Euroopa Kohtule küsimuse määruse 2015/1589(2) artikli 16 lõike 3 tõlgendamise kohta ja selle kohta, milline ulatus on liikmesriikide kohustusel nõuda „kohe ja tõhusalt“ tagasi ebaseaduslik ja siseturuga kokkusobimatu riigiabi pärast Euroopa Komisjoni otsust, mis on vastu võetud selle sätte lõike 1 alusel. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib eelkõige, kas Portugali õiguses maksumaksjale ette nähtud menetluslikud tagatised, mis võimaldavad teatud tingimustel maksuvõla sundtäitmise menetluse peatada, tuleb vajaduse korral jätta kohaldamata, et tagada kõnealuse kohustuse täitmine.(3)
2.        Küsimus on tõstatatud kohtuvaidluses Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira (Madeira autonoomse piirkonna maksuhaldur, Portugal, edaspidi „maksuhaldur“) ja äriühingu Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeira (edaspidi „Utiledulci“) vahel, mis tekkis selle äriühingu suhtes algatatud maksuvõla sundtäitmise menetluses ning milles nõuti ebaseadusliku riigiabi tagastamist.
II.    Õiguslik taust
A.      Liidu õigus
3.        Määruse (EL) 2015/1589 põhjenduses 25 on ette nähtud:
„[e]baseadusliku abi puhul, mis ei sobi siseturuga kokku, tuleks taastada tõhus konkurents; sel eesmärgil on vaja, et abi, sealhulgas ka intressid, tuleb viivitamata tagastada; tagastamine peab toimuma vastavalt riigisiseses õiguses kehtivale korrale; selle korra kohaldamine ei tohiks komisjoni otsuse kohest ja efektiivset täitmist takistades raskendada tõhusa konkurentsi taastamist; selle tulemuse saavutamiseks peaksid liikmesriigid võtma komisjoni otsuse mõjususe tagamiseks kõik vajalikud meetmed“.
4.        Selle määruse artikli 16 „Abi tagastamine“ lõiked 1 ja 3 näevad ette:
„1.      Kui ebaseadusliku abi korral tehakse negatiivne otsus, nõuab komisjon, et kõnealune liikmesriik peab võtma kõik vajalikud meetmed, et abisaajalt abi tagasi saada („tagastamisotsus“). Komisjon ei nõua abi tagastamist, kui see on vastuolus liidu õiguse üldpõhimõttega.
3.      Ilma et see piiraks Euroopa Liidu Kohtu poolt vastavalt ELi toimimise lepingu artiklile 278 tehtud korralduste kohaldamist, toimub tagastamine viivitamata ja vastavalt kõnealuse liikmesriigi riigisiseses õiguses kehtivale korrale, tingimusel et see võimaldab komisjoni otsuse kohest ja tõhusat täitmist. Sel eesmärgil ja juhuks, kui toimub riigisisese kohtu menetlus, peavad kõnealused liikmesriigid võtma kõik vajalikud ja nende vastavas õigussüsteemis kättesaadavad meetmed, sealhulgas ajutised meetmed, ilma et see piiraks liidu õiguse kohaldamist.“
B.      Portugali õigus
5.        Üldise maksuseaduse (Geral Tributaria), mis kiideti heaks 17. detsembri 1998. aasta dekreetseadusega 398/98 (Decreto‑Lei 398/98)(4), artikkel 52 sätestab:
„1      Maksuvõla sissenõudmine sundtäitmise menetluses peatatakse juhul, kui võlg tasutakse osamaksetena või esitatakse niisugune vaie, kaebus või apellatsioon või täitmise vastuväide, mille ese on sissenõutava võla õigusvastasus või mittesissenõutavus, samuti peatatakse sundtäitmine ajaks, mil kestab vaidluse lahendamine 23. juuli 1990. aasta eri liikmesriikide seotud ettevõtjate kasumi korrigeerimisel tekkiva topeltmaksustamise kõrvaldamise vahekohtu konventsiooni nr 90/436/EMÜ(5) alusel.
2      Eelmises lõikes osutatud täitemenetluse peatamise korral tuleb vastavalt maksuõigusele anda piisav tagatis.
3      […]
4      Maksuhaldur võib võlgniku taotlusel vabastada ta tagatise andmisest juhul, kui tagatise andmine põhjustab võlgnikule hüvitamatut kahju või kui tal pole ilmselgelt piisavalt rahalisi vahendeid, mida näitab see, et arestitavast varast ei piisa sissenõutava võla ja sellele võimalikult lisanduvate summade katmiseks, tingimusel, et puuduvad veenvad asjaolud selle kohta, et vara ebapiisavus või puudumine on tingitud huvitatud isiku pahatahtlikust käitumisest.
[…]“.
6.        Maksumenetluse ja maksualaste kohtumenetluste seadustik (Codigo de Procedimento e de Processo Tributario)(6) reguleerib konkreetselt juhtumeid, mil maksuvõla sundtäitmise menetlus on peatatud(7). Selle seadustiku artiklis 199 on konkreetselt ette nähtud, et maksuvõla sundtäitmise menetluse peatamiseks pakutav tagatis võib olla muu hulgas panga garantii, veksel, garantiikindlustus või muu vahend, mille arvelt saab sissenõudja võlanõuded katta.
III. Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
7.        Põhikohtuasja võib kokku võtta järgmiselt.
8.        Komisjon võttis 4. detsembril 2020 vastu otsuse 2022/1414(8) (edaspidi „2020. aasta otsus“), millega ta tunnistas ELTL artikli 108 lõike 1 alusel olemasolevate abikavade pideva läbivaatamise raames Madeira vabatsooni abikava (edaspidi „ZFM III kava“) siseturuga kokkusobimatuks niivõrd, kuivõrd Portugal rakendas seda komisjoni 2007. ja 2013. aasta heakskiitvaid otsuseid rikkudes(9). Kõnealune abi seisnes abi saavate äriühingute suhtes kohaldatava tulumaksumäära vähendamises. 2020. aasta otsuse artikkel 5 täpsustas, et selle kava alusel antud siseturuga kokkusobimatu abi nõutakse tagasi „koheselt ja tõhusalt“ ning et Portugal pidi seda otsust rakendama „kaheksa kuu jooksul alates selle teatavakstegemise kuupäevast“. See tähtaeg möödus 5. augustil 2021. Üldkohus(10) jättis Portugali ja Madeira autonoomse piirkonna poolt 2020. aasta otsuse peale esitatud tühistamishagid rahuldamata ning Euroopa Kohus jättis nendes asjades tehtud kohtuotsused apellatsioonimenetluses muutmata(11).
9.        2020. aasta otsuse alusel algatas maksuhaldur 2023. aastal Utiledulci suhtes maksuvõla sundtäitmise menetluse, et nõuda tagasi sellele äriühingule kõnealuse kava alusel antud abi.(12) Eelotsusetaotluse esitanud kohtu edastatud toimikust nähtub, et Utiledulci vaidlustas vaidega akti, millega see menetlus algatati, kuna Portugali õiguses ei olnud ette nähtud võimalust taotleda selle peatamist. Maksuhaldur jättis selle vaide rahuldamata, väites, et liidu õiguse esimuse põhimõttest tulenevate kohustuste tõttu ja võttes arvesse komisjoni teatist ebaseadusliku ja siseturuga kokkusobimatu riigiabi tagasinõudmise kohta(13), on ta kohustatud jätma need sätted pärast 2020. aasta otsuses ette nähtud kaheksakuulise tähtaja möödumist kohaldamata. Utiledulci esitas seetõttu kaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule.
10.      Selles olukorras otsustas Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Funchali haldus‑ ja maksukohus, Madeira, Portugal) menetluse peatada ja esitada järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [2020. aasta] otsuse artiklis 5 kasutatud väljendit „nõutakse tagasi koheselt ja tõhusalt“ ja määruse (EL) 2015/1589 artikli 16 lõikes 3 kasutatud väljendit „tagastamine [toimub] viivitamata ja vastavalt kõnealuse liikmesriigi siseriiklikus õiguses kehtivale korrale, tingimusel et see võimaldab komisjoni otsuse kohest ja tõhusat täitmist“, tuleb tõlgendada nii, et kohaldamata tuleb jätta Portugali õigusnormid, mis käsitlevad maksu sundtäitemenetluses ette nähtud tagatisi, eelkõige maksu sundtäitemenetluse peatamist käsitlevad õigusnormid, või tuleb seda tõlgendada hoopis nii, et Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeiral (Madeira autonoomse piirkonna maksuhaldur, Portugal) on endiselt kohustus järgida kõiki Portugali maksuõiguses sätestatud tagatisi vaatamata sellele, et tegemist on komisjoni otsusega ebaseaduslikuks tunnistatud riigiabi tagasinõudmisega“?
11.      Utiledulci, maksuhaldur, Belgia ja Hispaania valitsus ning komisjon esitasid kirjalikud seisukohad ja nad kuulati ära 1. oktoobri 2025. aasta kohtuistungil.
IV.    Analüüs
12.      Oma eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas riigisisesed õigusnormid, mis annavad maksumaksjale teatavad menetluslikud tagatised, võimaldades teatavatel tingimustel maksuvõla sundtäitmise menetluse peatada, tuleb jätta kohaldamata, kui riigisiseses õiguses vastava erimenetluse puudumise korral algatati sundtäitemenetlus eesmärgiga nõuda tagasi ebaseaduslik ja siseturuga kokkusobimatu riigiabi ning lõppenud on tähtaeg, mis oli ette nähtud komisjoni otsuses, millega nähti ette kohustus riigiabi tagasi nõuda.
13.      Kõnealused riigisisesed õigusnormid näevad ette võimaluse taotleda sellist peatamist ja see saavutada, vaidlustades maksuvõla või esitades vastuväite täitedokumendi suhtes või ka osamaksetena tasumise korral, tingimusel et antakse piisav tagatis või muu vahend maksunõude tagamiseks, või isegi sellise tagatise puudumisel, kui maksumaksja tõendab, et tal ei ole võimalik seda anda. Põhikohtuasja poolte kirjalikest seisukohtadest nähtub, et Portugali kõrgeim halduskohus on teinud mitu otsust kohtuvaidlustes, mis on tulenenud maksuhalduri keeldumisest peatada maksu sissenõudmine nende sätete alusel, tühistades keeldumisotsuse ja välistades maksuhalduri pädevuse kohandada maksuvõla sundtäitmise õiguslikku korda, jättes kohaldamata selles ette nähtud menetluslikud tagatised.(14)
14.      Küsimuse analüüsimiseks tuleb kõigepealt meenutada Euroopa Kohtu praktikat, mis käsitleb liikmesriikidele määruse 2015/1589 artiklist 16 tuleneva selle kohustuse ulatust, mille kohaselt tuleb tagasi saada abi, mille kohta on tehtud negatiivne otsus. Selles kohtupraktikas on rõhutatud vajadust tagada, et tagasinõudmine oleks tõhus ja kiire ning oleks kooskõlas tagasinõudmisega taotletavate eesmärkidega.
15.      Euroopa Kohus on selgitanud, et sellise abi kaotamise eesmärk, mida komisjon peab siseturuga kokkusobimatuks, nagu on ette nähtud ELTL artikli 108 lõikes 2, on taastada abi andmisele eelnenud olukord.(15) See taastamine, mis on vajalik aluslepingute riigiabi käsitlevate sätete soovitava toime säilitamiseks(16), saavutatakse, kui abisaaja maksab abi koos viivisega tagasi(17) ja ta jäetakse ilma eelisest, mis tal turul konkurentide ees oli(18). Ebaseadusliku abi tagasinõudmine ei ole seega karistus(19), samuti ei ole selle eesmärk võimaldada rahuldada nõue abi andja vastu, vaid see on abi ebaseaduslikkuse tuvastamise loogiline tagajärg(20) ning ebaseaduslikult selle saajale antud konkurentsieelisest johtuva konkurentsi moonutamise kõrvaldamine(21). Kooskõlas nende eesmärkidega on Euroopa Kohus täpsustanud, et asjaomane liikmesriik peab võlgnetavad summad reaalselt tagasi saama.(22)
16.      Seoses ajaliste aspektidega on Euroopa Kohus selgitanud, et asjaomane liikmesriik peab abi tagasi saama õigel ajal, st komisjoni otsuses määratud tähtaja jooksul või tema poolt hiljem määratud tähtaja jooksul(23) ning et hilinenud tagasinõudmine pärast ettenähtud tähtaja möödumist ei ole kooskõlas asutamislepingu nõuetega(24). Samuti on ta selgitanud, et ebaseadusliku abi tagasinõudmiseks meetmete võtmine, sealhulgas asjakohase menetluse algatamine, ilma et abi oleks komisjoni otsuses sätestatud tähtaja jooksul siiski reaalselt tagasi saadud, ei ole piisav(25). Viimasena on Euroopa Kohus täpsustanud, et kui liikmesriigil on raskused, mis takistavad tagasinõudmist, võib ta komisjonilt taotleda tähtaja pikendamist, põhjendades taotluse esitamist.(26)
17.      Kokkuvõttes tuleneb käesoleva ettepaneku punktides 15 ja 16 kirjeldatud kohtupraktikast, et määruse 2015/1589 artikli 16 lõike 1 kohase tagastamisotsuse adressaadiks oleva liikmesriigi kohustus võtta kõik vajalikud meetmed, et abisaajalt abi tagasi saada, kujutab endast tulemuse saavutamise kohustust(27), mis tuleb saavutada komisjoni määratud tähtaja jooksul.
18.      ZFM III kava alusel ebaseaduslikult antud abi puhul kehtestati 2020. aasta otsuses kaheksakuuline tähtaeg alates selle kättetoimetamisest. Järelikult tuli abi määruse 2015/1589 artikli 16 lõiget 3 ja seal viidatud kohtupraktikat arvestades tagasi nõuda nimetatud tähtaja jooksul. Eespool viidatud kohtupraktikat arvestades ei ole veenev tõlgendus, mille Belgia valitsus pakkus Euroopa Kohtule esitatud seisukohtades ja mille kohaselt tuleb seda tähtaega mõista nii, et see viitab üksnes otsuse täitmiseks menetluste algatamisele.(28) Selline tõlgendus, mis pikendaks kõnealuse abi saajate põhjendamatut konkurentsieelist, oleks vastuolus Portugalile kehtestatud tagasinõudmiskohustuse eesmärgiga ning eiraks selgelt 2020. aasta otsuse tingimusi ja kohaldamisala.(29)
19.      Mis puutub tagasinõudmise korda, siis määruse 2015/1589 artikli 16 lõike 3 kohaselt toimub see vastavalt kõnealuse liikmesriigi siseriiklikus õiguses kehtivale korrale. Kuna liidu õiguses puuduvad sellekohased õigusnormid, annab liidu õigus liikmesriikidele vabaduse valida vahendid, mille abil nad täidavad tagasinõudmiskohustust(30), mis peab toimuma selleks kehtestatud eri menetluste eripärasid arvesse võttes(31).
20.      Riigisiseste menetluste kohaldamine sõltub siiski tingimusest, et need võimaldavad komisjoni otsuse kohest ja tõhusat täitmist(32), st tingimusest, mis, nagu Euroopa Kohus on selgitanud, „peegeldab […] tõhususe põhimõtte nõudeid“(33). Vabadust valida vahendid, millega abi tagasisaamine tuleb saavutada, ei saa seega pidada absoluutseks. Valitud meetmed ei tohi olla vastuolus liidu õiguse ulatuse ja tõhususega(34) ega tohi muuta liidu õiguses sätestatud tagasinõudmist praktiliselt võimatuks(35). Euroopa Kohtul on sellega seoses juba olnud võimalus täpsustada, et riigisisesed õigusnormid, mis ei võimalda tagastamisotsuse kohest ja tõhusat täitmist, tuleb põhimõtteliselt jätta kohaldamata.(36) Viimasena on Euroopa Kohus täpsustanud, et tagasinõudmist reguleerivate erinormide puudumine riigisiseses õiguses „ei saa takistada [liidu] õiguse täielikku kohaldamist ega saa seega mõjutada kõnealuse abi tagasinõudmise kohustust“.(37)
21.      Sellest järeldub, et riigiabi valdkonnas on liikmesriikidele tagasinõudmise valdkonnas antud menetlusautonoomia rangelt piiratud vajadusega tagada tagasinõudmise eest vastutavate haldusasutuste tegevuse tõhusus. See tähendab nende ametiasutuste kaalutlusõiguse piiramist mitte ainult seoses tagasinõudmisega(38), vaid ka seoses tagasinõudmise rakendamise vahenditega(39). Need ametiasutused, nagu ka riigisisesed kohtud, on kohustatud saavutama tulemuse, mis on kooskõlas tagastamisotsuse(40) eesmärgiga, milleks on vältida turu toimimise rikkumist konkurentsi kahjustava riigiabiga. Riigisisese õiguse kohaldamisel tuleb igal juhul austada põhiõigusi, eelkõige õigust õiglasele kohtulikule arutamisele, sealhulgas kaitseõigusi.(41)
22.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud küsimusele tuleb vastata nendest põhimõtetest lähtudes.
23.      Kõigepealt märgin, et Portugali õiguses ei ole ebaseadusliku riigiabi tagasinõudmiseks ette nähtud ühtegi erimenetlust.
24.      Põhikohtuasjas käsitletavas vaidluses algatas maksuhaldur Utiledulci suhtes maksuvõla sundtäitmise menetluse. Nagu nägime, on seda menetlust reguleerivates sätetes ette nähtud maksumaksja võimalus saavutada menetluse peatamine vaide või kohtule kaebuse esitamise või osamaksetena tasumise korral, tingimusel et esitatakse „piisav tagatis“. Need sätted erinevad Prantsuse õiguse normidest, mida käsitleti kohtuasjas, milles tehti 5. oktoobri 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa(42), millele viidati Euroopa Kohtule esitatud seisukohtades ja mille kohaselt peatub täitemenetlus automaatselt juhul, kui riigisiseste ametiasutuste väljastatud sissenõudekorralduste peale esitatakse kaebus. Nagu ilmnes aga kohtuistungil, ei ole maksuhalduril mingit kaalutlusõigust täitemenetluse peatamise suhtes, kui on täidetud piisava tagatise andmise tingimus, ega sellest tagatisest vabastamise suhtes, kui võlgnik tõendab, et tagatise andmine võib talle põhjustada hüvitamatut kahju või et tal pole ilmselgelt piisavalt rahalisi vahendeid. Peatamine tuleneb seega otseselt Portugali õigusnormidest, mis reguleerivad maksuvõla sundtäitmise menetlust, ning kujutab endast menetluslikku tagatist, mis on kättesaadav igale maksumaksjale, kui ta esitab taotluse ja täidab selle tingimusi. Ka Portugali süsteemi, nagu Prantsuse süsteemi eespool viidatud kohtuasjas, iseloomustavad järelikult süsteemsed ja automaatselt kohalduvad elemendid.
25.      Nagu nähtub käesoleva ettepaneku punktis 15 viidatud Euroopa Kohtu praktikast, tuleb selleks, et hinnata, kas see kava on 2020. aasta otsusega kehtestatud tagasinõudmiskohustuse täitmisega kooskõlas, küsida, kas see ohustab selle kohustuse kehtestamisega taotletava eesmärgi – milleks on kõnealuse abi andmisele eelnenud olukorra viivitamatu taastamine – saavutamist, võimaldades pikendada sellest abi saajate põhjendamatut konkurentsieelist.
26.      Selline kahjustamine on minu arvates vältimatu, kui peatamine toimub kolmanda isiku antava garantiikindlustuse või veksli eest või hüpoteegi seadmisega, nagu on ette nähtud Portugali õigusnormides, kuna tegemist on vahenditega, mille tulemusel ei eemaldata abi abisaaja varast, jättes ta ilma asjakohasest eelisest. Vastupidi sellele, mida väitis kohtuistungil Belgia valitsuse esindaja(43), näib mulle, et see tulemus puudub ka pangagarantii(44) esitamise korral, kuna sellega kaasnevad raamatupidamisega seotud tagajärjed ja kulud ei ole minu arvates abisaaja majanduslikule olukorrale avalduva mõju poolest võrreldavad abi tagasimaksmisega(45). Seevastu on kõigi nende vahendite sõnaselge eesmärk tagada sissenõudja nõue täitemenetluse peatamise ajaks ja see erineb põhimõtteliselt ebaseadusliku abi tagasinõudmisega taotletavast eesmärgist. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on aga hinnata, kas need sätted võimaldavad osas, milles need seavad tagasinõudmismenetluse peatamise sõltuvusse tagatise, eelkõige pangagarantii esitamisest, vältida seda, et kõnealuse abi tegelik tagasisaamine lükkuks täiendavalt edasi, jättes abisaaja ilma sellega seotud konkurentsieelisest.
27.      Seoses võimalusega vabastada võlgnik tagatise andmisest tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei mõjuta tagasinõudmiskohustust abisaaja majanduslik olukord. Asjaomane liikmesriik on olenevalt olukorrast kohustatud algatama abi saanud ettevõtja likvideerimise, laskma oma nõude kanda selle ettevõtja pankrotimenetluse nõuete hulka või võtma mis tahes muu meetme, mis võimaldab abi tagasi saada, sealhulgas ettevõtja tegevuse täielik lõpetamine, kui maksejõuetusmenetluses on selline tagasinõudmine võimatu.(46) Seega ei saa tagasinõudmismenetluse venimist õigustada abi tagastamisest tuleneva majandusliku kahju kaalutlustega.
28.      Lõpuks, mis puudutab võimalust peatada maksuvõla sundtäitmise menetlus tasumisele kuuluvate summade osamaksetena tasumise korral, siis märgin, et nagu komisjon tagastamisteatises(47) märkis, on selline makseviis, kui osamakseid lubatakse teha pärast sissenõudmistähtaja möödumist, vastuolus nõudega, et abi tuleb tagasi saada õigel ajal olenemata asjaolust, kas on antud tagatis.
29.      Tuginedes käesoleva ettepaneku punktis 13 viidatud Portugali kõrgeima halduskohtu otsustele, väidab Utiledulci, et tema suhtes tuleb kohaldada kõnealuseid menetluslikke tagatisi, kuna Portugali õiguses erinormide puudumisel ei saa maksuhaldur seadusjärgset maksude sundtäitmise korda „kohandada“ nii, et seda saaks kohaldada ebaseadusliku riigiabi tagasisaamise nõuetele, eelkõige juhul, kui tuleb tugineda komisjoni teatisele, mis ei ole siduv.
30.      Sellega seoses tuletan meelde, et liikmesriikide kohustus lõpetada ebaseadusliku abi andmine on sätestatud ELTL artikli 108 lõikes 2 ning kohustus tagada selle abi kohene ja tõhus abisaajalt tagasisaamine on sätestatud määrusega 2015/1589 ja komisjoni otsusega, millega see abi tunnistatakse siseturuga kokkusobimatuks. Mis puudutab tagastamisteatist, siis kuigi on tõsi, et see ei ole liikmesriikide kohtutele siduv, on Euroopa Kohus siiski selgitanud, et lojaalse koostöö põhimõtte kohaselt peavad liikmesriikide kohtud seda oma menetluses olevas kohtuvaidluses hindamiselemendina arvesse võtma.(48) Sama kehtib tagasinõudmise eest vastutavate riiklike ametiasutuste kohta.
31.      Nii kõnealused ametiasutused kui ka liikmesriigi kohus on kohustatud tagama abi tagasinõudmise kohustust ette nägeva komisjoni otsuse täieliku tõhususe(49), olenemata selle rakendamiseks kasutatud menetlusest. Nagu kirjeldati, ei tohi liikmesriigi otsus jätta talle antud menetlusautonoomiat kasutades kehtestamata erinormid ebaseadusliku abi tagasinõudmiseks takistada liidu õiguse eesmärkide saavutamist ega kahjustada riigiabi käsitlevate sätete tõhusust.
32.      Utiledulci ja Belgia valitsus väidavad samuti, et maksuvõla sundtäitmise menetluses ette nähtud menetluslike tagatiste kohaldamata jätmine tooks kaasa maksumaksjate lubamatu erineva kohtlemise ja rikuks võrdväärsuse põhimõtet. Sellega seoses piisab, kui märkida, et riigiabi tagasinõudmise menetlusel on oma eesmärgid ja eripärad ning et ettevõtjad, kes saavad maksualast abi, mille suhtes seda menetlust kohaldatakse, ei ole samas olukorras mis tahes maksumaksjaga, kelle vastu maksuhaldur maksuvõla sissenõudmiseks tegutseb. Selles kontekstis ei tundu mulle asjakohane Belgia valitsuse viide võrdväärsuse põhimõttele. See põhimõte – mille kohaselt ei tohi menetlusnormid, mille eesmärk on tagada igas liikmesriigis isikutele liidu õigusega antud õiguste kaitse, olla ebasoodsamad kui riigisisesel õiguskorral põhinevate õiguste puhul(50) – ei ole asjakohane sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kus vaieldakse selle üle, kas menetluslikud tagatised, mis on tavaliselt ette nähtud riigisiseses õiguses, takistavad liidu õiguse täielikku kohaldamist, kui neid tagatisi kohaldatakse liidu õigusest tuleneva kohustuse täitmise menetluses. Sama asjassepuutumatu on minu arvates samuti Belgia valitsuse viide kohtupraktikale, mille kohaselt võivad maksualase abi saajad tugineda riigisiseses õiguses ette nähtud mahaarvamistele ja vähendamistele, kui konkreetselt sooritatud tehinguid arvestades ilmneb, et neil oli tegelikult õigus neid saada.(51) See kohtupraktika käsitleb abisaaja suhtes ebaseadusliku abi puudumise korral kohaldatava maksustamiskorra taastamist, et määrata kindlaks tagasinõutav summa ja taastada varasem olukord.(52) See ei mõjuta mitte kuidagi tagasinõudmise viiside kindlakstegemist ega võimalda järeldada, et tagasinõudmine peab tingimata toimuma maksuvõla sissenõudmise teel ja tooma kaasa samade menetluslike tagatiste kohaldamise, mis on maksukohustuslasel, kelle suhtes seda menetlust kohaldatakse, kui need ei võimalda saavutada eespool kirjeldatud eesmärke.
33.      Lisaks väidab Utiledulci oma seisukohtades, et maksuhalduri keeldumine nende riigisiseste õigusnormide kohaldamisest, mis käsitlevad maksuvõla sundtäitmise menetluse peatamist selle menetluse käigus vastu võetud aktide peale esitatud kaebuse korral, rikub tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet.(53)
34.      Sellega seoses tuletan meelde, et Euroopa Kohus on täpsustanud, et sissenõudmiskorralduste täitmise peatamine riigisiseste kohtute poolt on võimalik, kui on täidetud tingimused, mis on ette nähtud eelkõige 21. veebruari 1991. aasta kohtuotsuses Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest(54) ning 9. novembri 1995. aasta kohtuotsuses Atlanta Fruchthandelsgesellschaft jt (I)(55). Peatamine peab eelkõige olema põhjendatud argumentidega, mille eesmärk on tõendada vaidlusaluse otsuse õigusvastasust(56) ning see ei saa põhimõtteliselt põhineda üksnes abisaajale majandusliku kahju tekkimise ohul(57).
35.      Kuigi ma ei välista a priori, et liikmesriigi kohus võib – erandlikel asjaoludel ning võttes arvesse liidu huve ja konkurentide õigust konkurentsimoonutuse kõrvaldamisele – teha otsuse liikmesriigi tagasinõudmiskorralduse peatamise kohta, ka juhul kui äriühing, kelle suhtes see korraldus on tehtud, ei vaidlusta otseselt ega kaudselt komisjoni otsuse õiguspärasust(58), ei õigusta see siiski liikmesriigi ametiasutuse poolt tagasinõudmismenetluse süstemaatilist peatamist väljaspool komisjoni määratud tähtaegu, nagu seda võimaldatakse käesolevas asjas kõne all olevate riigisiseste õigusnormidega.
36.      Kui tagastamisotsuse suhtes kohaldatakse õiguskaitsevahendeid, võib asjaomane liikmesriik nõustuda ajutise tagasinõudmisega, mis tagab konkurentsimoonutuste täieliku kõrvaldamise, näiteks kandes abisumma ja vastavad intressid tinghoiukontole(59). Tänu sellisele tinghoiukontole lõpetab abisaaja põhimõtteliselt abile vastava summa käsutamise ning see summa jääb – isegi kui üksnes ajutiselt – tema vara hulgast välja.
37.      Lõpuks, mis puudutab Utiledulci argumenti, mille kohaselt viivitus, millega maksuhaldur tagasinõudmismenetluse algatas, tekitas temas veendumuse, et ta ei kuulu tagasinõudmiskorralduse adressaatide hulka, siis meenutan, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei saa liidu õiguse kohaldamise eest vastutava liikmesriigi asutuse tegevus, mis on liidu õiguse konkreetse sättega vastuolus, luua õiguspärast ootust.(60) Kuigi Euroopa Kohus tunnustab ebaseaduslikult abi saanud abisaaja võimalust tugineda erandlikele asjaoludele, mille alusel ta on õiguspäraselt eeldanud, et abi on seaduslik, ja sellest tulenevalt vaidlustada abi tagasinõudmise(61), ei nähtu Euroopa Kohtu toimikust ega Utiledulci seisukohtadest siiski, et Utiledulci oleks sellistele asjaoludele tuginenud.
38.      Kõigist eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et sellised riigisisesed õigusnormid, nagu need, mis on kõne all põhikohtuasjas, on – juhul kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist – vastuolus siseturuga kokkusobimatuks tunnistatud ebaseadusliku abi kaotamise eesmärkidega ja vajadusega tagada abi tagastamisotsuste kohene ja tõhus täitmine.
V.      Ettepanek
39.      Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchali (Funchali haldus‑ ja maksukohus, Madeira, Portugal) eelotsuse küsimusele järgmiselt:
13. juuli 2015. aasta määruse (EL) 2015/1589, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 kohaldamiseks, artikli 16 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et
juhul kui liikmesriik nõuab ebaseadusliku ja siseturuga kokkusobimatu riigiabi tagasi maksuvõla sundtäitmise menetluses, on sellega vastuolus selliste riigisiseste õigusnormide kohaldamine, mis annavad maksumaksjale, kelle suhtes seda menetlust läbi viiakse, õiguse saavutada teatavatel tingimustel täitmise peatamine, kui nende normide kohaldamine ei võimalda komisjoni tagastamisotsuse kohest ja tõhusat täitmist, jättes abisaaja ilma abiga seotud konkurentsieelisest selles otsuses ette nähtud tähtaja jooksul või komisjoni poolt hiljem kindlaks määratud tähtaja jooksul, või kui need tähtajad on möödunud, siis viivitamata. Juhul kui selline täitmine on takistatud, siis on nii riigisisestel kohtutel kui ka pädevatel riigisisestel ametiasutustel, kelle tegevust kontrollivad riigisisesed kohtud, kohustus jätta kõnealused riigisisesed sätted kohaldamata.
1      Algkeel: itaalia.
2      13. juuli 2015. aasta määrus (EL) 2015/1589, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 kohaldamiseks (kodifitseeritud tekst) (ELT 2015, L 248, lk 9).
3      Sarnased küsimused on eelotsusetaotluse esitanud kohus esitanud kohtuasjas C‑792/24.
4      Diário da República, seeria I‑A, nr 290, 17.12.1998.
5      EÜT 1990, L 225, lk 10.
6      Heaks kiidetud 26. oktoobri 1999. aasta dekreetseadusega nr 433/99 (Decreto‑Lei n. 433/99) ja jõustunud 1. jaanuaril 2000 (Diário da República, seeria I‑A, nr 250, 26.10.1999).
7      Täielikkuse huvides märgin, et Euroopa Kohtu toimikust nähtub, et 26. veebruari 2021. aasta seadusega nr 7 tunnistati kehtetuks maksumenetluse ja maksualaste kohtumenetluste seadustiku (Código de Procedimento e de Processo Tributário) artikli 169 lõige 11, milles oli ette nähtud, et seda artiklit ei kohaldata liidu omavahenditega tekkinud võlgade suhtes.
8      4. detsembri 2020. aasta otsus abikava SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) kohta, mida Portugal on rakendanud Madeira vabatsooni (ZFM) puhul – III kava (ELT 2022, L 217, lk 49).
9      Komisjoni 27. juuni 2007. aasta otsus abikava N 421/2006 kohta (EÜT 2007, C 240, lk 1) ja 2. juuli 2013. aasta otsus abikava SA.34160 (2011/N) kohta (ELT 2013, C 220, lk 1).
10      Vt Üldkohtu 21. septembri 2022. aasta otsus Portugal vs. komisjon (Madeira vabatsoon) (T‑95/21, EU:T:2022:567) ja Üldkohtu 21. juuni 2023. aasta otsus Região Autónoma da Madeira vs. komisjon (T‑131/21, EU:T:2023:348).
11      Vt 4. juuli 2024. aasta kohtuotsus Portugal vs. komisjon (Madeira vabatsoon) (C‑736/22 P, EU:C:2024:579) ja 16. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Região Autónoma da Madeira vs. komisjon (Madeira vabatsoon) (C‑547/23 P, EU:C:2025:22). 2020. aasta otsuse peale esitasid tühistamishagi ka mitu ettevõtjat, mille tõttu tekkisid ulatuslikud kohtuvaidlused, mis osaliselt on veel pooleli kas Üldkohtus või Euroopa Kohtus; vt viimati 13. novembri 2025. aasta kohtuotsus AFG vs. komisjon (C‑13/24 P, EU:C:2025:884) ja 13. novembri 2025. aasta kohtuotsus Sonasurf Internacional jt vs. komisjon (C‑9/24 P, EU:C:2025:883), milles Euroopa Kohus jättis rahuldamata apellatsioonkaebused kohtumääruste peale, millega Üldkohus tunnistas mõned neist hagidest ilmselgelt põhjendamatuks.
12      Utiledulci seisukohtadest nähtub, et 2023. aastal sai Utiledulci neli erinevat maksuteadet äriühingu tulumaksu sissenõudmise kohta aastatel 2012–2015 ja vastava intressi kohta.
13      ELT 2019, C 247, lk 1 (edaspidi „tagasinõudmisteatis“).
14      Vt eelkõige Portugali kõrgeima halduskohtu 7. märtsi 2024. aasta kohtuotsus 033/24.1BEFUN. Käesoleva kohtuasja toimikus leiduvast teabest nähtub, et pärast eelotsusetaotluse esitamist peatas Portugali kõrgeim halduskohus pooleliolevad menetlused.
15      Vt muu hulgas 14. septembri 1994. aasta kohtuotsus Hispaania vs. komisjon (C‑278/92–C‑280/92, EU:C:1994:325, punkt 75), 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus Koiviston Auto Helsinki vs. komisjon (C‑697/22 P, EU:C:2024:641, punktid 79 ja 80) ning 9. oktoobri 2025. aasta kohtuotsus On Air Media Professionals ja Different Media (C‑416/24 ja C‑417/24, EU:C:2025:765, punkt 56).
16      Vt 19. oktoobri 2023. aasta kohtuotsus Ministar na zemedelieto, hranite i gorite (C‑325/22, EU:C:2023:793, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
17      Vt 4. aprilli 1995. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (C‑350/93, EU:C:1995:96, punkt 22).
18      Vt paljude hulgas 4. aprilli 1995. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (C‑350/93, EU:C:1995:96, punkt 22), 11. detsembri 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (C‑610/10, EU:C:2012:781, punkt 105 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus Koiviston Auto Helsinki vs. komisjon (C‑697/22 P, EU:C:2024:641, punkt 79).
19      Vt 17. juuni 1999. aasta kohtuotsus Belgia vs. komisjon (C‑75/97, EU:C:1999:311, punkt 65).
20      Vt paljude hulgas 21. märtsi 1990. aasta kohtuotsus Belgia vs. komisjon (C‑142/87, EU:C:1990:125, punkt 66 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 12. veebruari 2015. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑37/14, EU:C:2015:90, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
21      Vt 30. aprilli 2020. aasta kohtuotsus Nelson Antunes da Cunha (C‑627/18, EU:C:2020:321, punkt 42) ja 19. oktoobri 2023. aasta kohtuotsus Ministar na zemedelieto, hranite i gorite (C‑325/22, EU:C:2023:793, punkt 47).
22      Vt 16. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Scai (C‑588/23, EU:C:2025:23, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika).
23      Vt 12. veebruari 2015. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑37/14, EU:C:2015:90, punktid 55 ja 56) ja 29. aprilli 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (TNT Castilla‑La Manchas) (C‑704/19, EU:C:2021:342, punkt 50).
24      Vt paljude hulgas 13. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (C‑454/09, EU:C:2011:650, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika) ja 13. novembri 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Bulgaaria (metsamaa vahetamine II) (C‑632/23, EU:C:2025:890, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
25      Vt selle kohta 22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Slovakkia (C‑507/08, EU:C:2010:802, punkt 47), 12. veebruari 2015. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑37/14, EU:C:2015:90, punktid 55–60), 17. septembri 2015. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (C‑367/14, EU:C:2015:611, punktid 40 ja 42) ning 13. novembri 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Bulgaaria (metsamaa vahetamine II) (C‑632/23, EU:C:2025:890, punkt 64). Vt ka 14. veebruari 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑419/06, EU:C:2008:89, punktid 38 ja 61), milles Euroopa Kohus tuvastas, et Kreeka Vabariik on rikkunud oma kohustusi vaatamata asjaolule, et see liikmesriik oli tagastamisotsuses ette nähtud tähtaja lõpuks algatanud tagasinõudmismenetluse.
26      Vt selle kohta muu hulgas 17. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑363/16, EU:C:2018:12, punktid 46–48).
27      Vt 13. novembri 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Bulgaaria (metsamaa vahetamine II) (C‑632/23, EU:C:2025:890, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
28      Sama tõlgenduse, mille esitas Prantsusmaa valitsus kohtuasjas, milles tehti 5. oktoobri 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑232/05, EU:C:2006:651, edaspidi „kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa“, punkt 40), lükkas Euroopa Kohus tagasi.
29      Vt analoogia alusel 22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Slovakkia (C‑507/08, EU:C:2010:802, punkt 48).
30      Vt selle kohta 14. aprilli 2011. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (C‑331/09, EU:C:2011:250, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
31      Vt selle kohta 22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Slovakkia (C‑507/08, EU:C:2010:802, punkt 52).
32      Vt paljude hulgas 14. aprilli 2011. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (C‑331/09, EU:C:2011:250, punktid 58 ja 59), 24. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (C‑529/09, EU:C:2013:31, punktid 91 ja 92), 11. septembri 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (C‑527/12, EU:C:2014:2193, punktid 40 ja 41 ning seal viidatud kohtupraktika) ning 17. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑363/16, EU:C:2018:12, punktid 34 ja 35).
33      Vt kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika.
34      Vt 20. mai 2010. aasta kohtuotsus Scott ja Kimberly Clark (C‑210/09, EU:C:2010:294, punkt 21).
35      Vt selle kohta 13. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Mediaset (C‑69/13, EU:C:2014:71, punkt 34).
36      Vt 5. oktoobri 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑232/05, EU:C:2006:651, punktid 51–53), 30. aprilli 2020. aasta kohtuotsus Nelson Antunes da Cunha (C‑627/18, EU:C:2020:321, punkt 52) ja hiljutine ning ZFM III kava alusel antud abi tagasinõudmisega seotud 31. oktoobri 2025. aasta kohtumäärus Mission – Trading (C‑24/25, EU:C:2025:862, punkt 25). Vt ka 11. septembri 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (C‑527/12, EU:C:2014:2193, punkt 55) ja 20. märtsi 1997. aasta kohtuotsus Alcan Deutschland (C‑24/95, EU:C:1997:163, punktid 30–38).
37      Vt 21. märtsi 1991. aasta kohtuotsus Itaalia vs. komisjon (C‑303/88, EU:C:1991:136, punkt 60).
38      Vt selle kohta 20. märtsi 1997. aasta kohtuotsus Alcan Deutschland (C‑24/95, EU:C:1997:163, punkt 34).
39      Vt 11. septembri 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (C‑527/12, EU:C:2014:2193, punktid 53 ja 55).
40      Vt 20. mai 2010. aasta kohtuotsus Scott ja Kimberly Clark (C‑210/09, EU:C:2010:294, punkt 29).
41      Vt 11. septembri 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (C‑527/12, EU:C:2014:2193, punkt 39) ja 16. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Scai (C‑588/23, EU:C:2025:23, punkt 55).
42      C‑232/05, EU:C:2006:651.
43      Belgia valitsuse sõnul võib pangagarantii neutraliseerida abist saadud eelise, kuna pangagarantii summa kajastatakse abisaaja bilansis kohustusena, muutes selle kasutamiskõlbmatuks. Lisaks kaasnevad pangagarantii andmise ja säilitamisega kulud, mis mõjutavad abisaaja majanduslikku olukorda.
44      Vt selle kohta ka tagastamisteatise punkt 119.
45      Lisaks selgitas maksuhaldur kohtuistungil, et Portugali õiguse kohaselt kehtib garantiide suhtes aegumistähtaeg. See tähendab, et teatava aja möödudes kaotab garantii automaatselt kehtivuse.
46      Vt 6. detsembri 2007. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (C‑280/05, EU:C:2007:753, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika), 17. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑363/16, EU:C:2018:12, punktid 36 ja 37 ning seal viidatud kohtupraktika) ning 12. märtsi 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (Sardiinia majutussektoris õigusvastaselt antud abi) (C‑576/18, EU:C:2020:202, punkt 99). Nende meetmete eesmärk on vältida, et – nagu on rõhutatud tagastamisteatises (punkt 127) – abisaaja, kes ei suuda nõutavat abi koos tagasinõudmisega seotud intressiga tagasi maksta, püsiks turul ainult tänu sellele abile.
47      Vt tagastamisteatise punkt 126.
48      Vt 16. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Scai (C‑588/23, EU:C:2025:23, punkt 48).
49      Vt 20. mai 2010. aasta kohtuotsus Scott ja Kimberly Clark (C‑210/09, EU:C:2010:294, punkt 29) ja selle kohta 5. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, punktid 90–92 ja seal viidatud kohtupraktika).
50      Vt paljude hulgas 23. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus Fallimento Traghetti del Mediterraneo (C‑387/17, EU:C:2019:51, punkt 72).
51      Vt 15. septembri 2022. aasta kohtuotsus Fossil (Gibraltar) (C‑705/20, EU:C:2022:680, punkt 43).
52      Vt ka 15. detsembri 2005. aasta kohtuotsus UniCredito Italiano (C‑148/04, EU:C:2005:774, punktid 118 ja 119).
53      Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei selgita, millise õiguse alusel kavatseb Utiledulci tugineda maksuvõla sundtäitmise menetluse peatamisele. Riigisisesest toimikust nähtub, et ta taotles vabastamist tagatise andmise kohustusest, kuid ei ole selge, kas ta kavatseb esitada hagi sissenõutava võla seaduslikkuse vaidlustamiseks.
54      21. veebruari 1991. aasta kohtuotsus Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest (C‑143/88 ja C‑92/89, EU:C:1991:65).
55      9. novembri 1995. aasta kohtuotsus Atlanta Fruchthandelsgesellschaft jt (I) (C‑465/93, EU:C:1995:369).
56      Vt muu hulgas 12. märtsi 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (Sardiinia majutussektoris õigusvastaselt antud abi) (C‑576/18, EU:C:2020:202, punkt 103).
57      Vt 29. märtsi 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (C‑243/10, EU:C:2012:182, 53).
58      Eelkõige juhul, kui ta vaidlustab tagasinõutava abi summa või asjaolu, et ta kuulub abikavast abisaajate ringi komisjoni otsuses viidatud kriteeriumide kohaselt.
59      Vt selle kohta tagastamisteatise punkt 118.
60      Vt selle kohta 5. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, punktid 104 ja 105) ja 9. oktoobri 2025. aasta kohtuotsus On Air Media Professionals ja Different Media (C‑416/24 ja C‑417/24, EU:C:2025:765, punktid 60 ja 61).
61      Vt 20. septembri 1990. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (C‑5/89, EU:C:1990:320, punkt 16) ja 9. oktoobri 2025. aasta kohtuotsus On Air Media Professionals ja Different Media (C‑416/24 ja C‑417/24, EU:C:2025:765, punkt 63).