62021CJ0237_RES
Kohtuasi C‑237/21
S. M.
versus
Generalstaatsanwaltschaft München
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht München)
Euroopa Kohtu (suurkoda) 22. detsembri 2022. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Euroopa Liidu kodakondsus – ELTL artiklid 18 ja 21 – Kolmanda riigi poolt liikmesriigile esitatud taotlus, milles palutakse välja anda liidu kodanik, kes on teise liikmesriigi kodanik ja kes on esimesena nimetatud liikmesriigis kasutanud oma õigust vabalt liikuda – Vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks esitatud taotlus – Väljaandmise keeld, mida kohaldatakse ainult oma kodanikele – Vaba liikumise piirang – Karistamata jäämise ärahoidmisel rajanev põhjendus – Proportsionaalsus
Liidu kodakondsus – Aluslepingu sätted – Isikuline kohaldamisala – Liikmesriigi kodanik, kellel on ka kolmanda riigi kodakondsus – Hõlmamine
(ELTL artiklid 18 ja 21)
(vt punkt 31)
Liidu kodakondsus – Õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil – Liikmesriigile kolmanda riigi poolt esitatud taotlus anda välja teise liikmesriigi kodanikust liidu kodanik, kes on kasutanud oma vaba liikumise õigust esimesena nimetatud liikmesriigis – Väljaandmistaotlus vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks – Üksnes taotluse saanud liikmesriigi kodanike suhtes kohaldatav väljaandmiskeeld – Taotluse saanud liikmesriigis alaliselt elavate liidu kodanike vaba liikumise piirang – Karistamata jäämise ärahoidmisel rajanev põhjendus – Proportsionaalsus – Taotluse saanud liikmesriik, kes lubab välisriigis mõistetud karistuse kanda oma territooriumil – Kohustus tagada tema territooriumil alaliselt elavatele liidu kodanikele võimalus kanda oma karistus tema territooriumil samadel tingimustel kui tema enda kodanikele
(ELTL artiklid 18 ja 21)
(vt punktid 33–36 ja 39–42)
Liidu kodakondsus – Õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil – Liikmesriigile kolmanda riigi poolt esitatud taotlus anda välja teise liikmesriigi kodanikust liidu kodanik, kes on kasutanud oma vaba liikumise õigust esimesena nimetatud liikmesriigis – Väljaandmistaotlus vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks – Väljaandmistaotluse saanud liikmesriik, kes keelab oma kodanikke karistuse täideviimiseks välja anda ja lubab välisriigis mõistetud karistust kanda oma territooriumil – Väljaandmisest keeldumise võimalik vastuolu taotluse saanud liikmesriigi kohustustega, mis tulenevad väljaandmise Euroopa konventsioonist – Väljanõutava isiku automaatne ja absoluutne õigus sellele, et teda ei anta Euroopa Liidust välja – Puudumine
(ELTL artiklid 18 ja 21)
(vt punkt 47)
Liidu kodakondsus – Õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil – Liikmesriigile kolmanda riigi poolt esitatud taotlus anda välja teise liikmesriigi kodanikust liidu kodanik, kes on kasutanud oma vaba liikumise õigust esimesena nimetatud liikmesriigis – Väljaandmistaotlus vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks – Taotluse saanud liikmesriik, kes keelab oma kodanikke karistuse täideviimise eesmärgil välja anda ja lubab sellise välisriigis mõistetud karistuse kanda oma territooriumil, kui kolmas riik annab selleks nõusoleku – Selle liikmesriigi kohustus püüda aktiivselt saada seda nõusolekut, kasutades selleks kriminaalasjades tehtava koostöö ja abistamise mehhanisme
(ELTL artiklid 18 ja 21)
(vt punktid 48–50 ja 56 ning resolutsioon)
Liidu kodakondsus – Õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil – Liikmesriigile kolmanda riigi poolt esitatud taotlus anda välja teise liikmesriigi kodanikust liidu kodanik, kes on kasutanud oma vaba liikumise õigust esimesena nimetatud liikmesriigis – Väljaandmistaotlus vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks – Taotluse saanud liikmesriik, kes keelab oma kodanikke karistuse täideviimise eesmärgil välja anda ja lubab sellise välisriigis mõistetud karistuse kanda oma territooriumil, kui kolmas riik annab selleks nõusoleku – Taotluse saanud liikmesriigi õigus anda tema territooriumil alaliselt elav liidu kodanik välja, kui kolmas riik nõusolekut ei anna – Tingimus – Kohustus kontrollida Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 19 ette nähtud tagatisi
(ELTL artiklid 18 ja 21; Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 19)
(vt punktid 53–55 ja 56 ning resolutsioon)
Kokkuvõte
Horvaatia, Bosnia ja Serbia kodakondsusega S. M. elab alates 2017. aastast Saksamaal ja töötab seal alates 2020. aastast. Bosnia ja Hertsegoviina ametiasutused esitasid 2020. aasta novembris Saksamaa Liitvabariigile S. M‑i väljaandmise taotluse, et viia täide talle ühe Bosnia kohtu otsusega mõistetud vabadusekaotuslik karistus.
Generalstaatsanwaltschaft München (Müncheni peaprokuratuur, Saksamaa) palus kohtuotsusele Raugevicius (
1
) viidates tunnistada S. M‑i väljaandmine lubamatuks.
Oberlandesgericht München (liidumaa kõrgeim üldkohus Münchenis, Saksamaa), kes on käesolevas kohtuasjas eelotsusetaotluse esitanud kohus, on seisukohal, et selle taotluse põhjendatus sõltub sellest, kas ELTL artikleid 18 ja 21 tuleb tõlgendada nii, et need näevad ette Euroopa Liidu kodaniku väljaandmisest keeldumise isegi juhul, kui rahvusvahelise lepingu kohaselt on taotluse saanud liikmesriik (
2
) kohustatud ta välja andma.
Tema hinnangul sellele küsimusele kohtuotsuses Raugevicius ei vastatud, kuna selle kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasjas oli taotluse saanud liikmesriigil lubatud kohaldatavaid rahvusvahelisi lepinguid arvestades kõnealust Leedu kodanikku liidust mitte välja anda. Seevastu käesolevas kohtuasjas on Saksamaal Pariisis 13. detsembril 1957 allkirjastatud väljaandmise Euroopa konventsiooni alusel Bosnia ja Hertsegoviina ees kohustus S. M. välja anda. Selle konventsiooni artikli 1 kohaselt on Saksamaa ning Bosnia ja Hertsegoviina vastastikku kohustatud andma taotluse esitanud riigi õigusasutuste poolt tagaotsitavad isikud karistuse täideviimiseks välja. Selles osas piirab Saksamaa poolt selle konventsiooni artikli 6 alusel tehtud avaldus, mis puudutab oma „kodanike“ kaitset väljaandmise eest, selle mõiste üksnes isikutega, kellel on Saksa kodakondsus.
Niisiis ei käsitlenud Euroopa Kohus kohtuotsuses Raugevicius küsimust, kas vajadus kaaluda vähem piiravaid meetmeid kui väljaandmine võib tähendada, et taotluse saanud liikmesriik rikub oma rahvusvahelisest õigusest tulenevaid kohustusi.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib seega Euroopa Kohtult, kuidas tõlgendada ELTL artikleid 18 ja 21. Ta küsib sisuliselt, kas nende artiklitega on vastuolus see, kui liikmesriik, kellele kolmas riik on esitanud väljaandmistaotluse vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks teise liikmesriigi kodaniku suhtes, kes elab alaliselt taotluse saanud liikmesriigis – mille riigisisene õigus keelab vaid oma kodanikke liidust välja anda ja näeb ette võimaluse, et see karistus kantakse tema territooriumil, tingimusel, et see kolmas riik sellega nõustub –, annab selle liidu kodaniku välja vastavalt kohustustele, mis tal on rahvusvahelise konventsiooni alusel, kui ta ei saa selle karistuse täideviimist sellise nõusoleku puudumisel tegelikult enda peale võtta.
Euroopa Kohus vastas oma otsuses, et ELTL artikleid 18 ja 21 tuleb tõlgendada nii, et
–
need kohustavad taotluse saanud liikmesriiki sellistel asjaoludel püüdma aktiivselt saada väljaandmistaotluse esitanud kolmanda riigi nõusolekut sellele, et taotluse saanud liikmesriigis alaliselt elava teise liidu liikmesriigi kodaniku karistus viidaks täide taotluse saanud liikmesriigis, ning kasutama selleks oma suhetes kolmanda riigiga kõiki tema käsutuses olevaid kriminaalasjades tehtava koostöö ja abistamise mehhanisme;
–
kui sellist nõusolekut ei saada, ei ole nende sätetega vastuolus see, kui taotluse saanud liikmesriik annab sellistel asjaoludel selle liidu kodaniku välja kooskõlas kohustustega, mis tal on tulenevalt rahvusvahelisest konventsioonist, tingimusel, et see väljaandmine ei kahjusta Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga (
3
) tagatud õigusi.
Euroopa Kohtu hinnang
Esiteks tuletas Euroopa Kohus meelde, et kohtuotsuses Raugevicius, mis puudutas nagu põhikohtuasi väljaandmistaotlust, mille oli esitanud kolmas riik, kellega liit ei ole sõlminud väljaandmislepingut, otsustas ta, et kuigi juhul, kui puuduvad liidu õigusnormid, mis reguleeriksid liikmesriikide kodanike väljaandmist kolmandatele riikidele, jääb liikmesriikidele pädevus sellised õigusnormid vastu võtta, on nad kohustatud selle pädevuse teostamisel järgima liidu õigust, eelkõige ELTL artiklit 18 ja artikli 21 lõiget 1.
Saksamaal seaduslikult elaval Horvaatia kodanikul S. M‑l on tulenevalt tema liidu kodaniku staatusest õigus tugineda ELTL artikli 21 lõikele 1 ja ta kuulub aluslepingute kohaldamisalasse ELTL artikli 18 tähenduses. Asjaolu, et tal on ka väljaandmistaotluse esitanud kolmanda riigi kodakondsus, ei takista tal kasutamast liidu kodaniku staatusega antud õigusi ja vabadusi, eelkõige neid, mis on tagatud ELTL artiklitega 18 ja 21.
Teiseks märkis Euroopa Kohus, et väljaandmist reguleerivad liikmesriigi õigusnormid, millega on nagu põhikohtuasjas kehtestatud erinev kohtlemine olenevalt sellest, kas väljanõutav isik on selle liikmesriigi kodanik või mõne teise liikmesriigi kodanik, võivad kahjustada taotluse saanud riigi territooriumil seaduslikult elavate teiste liikmesriikide kodanike liikumise ja riigis elamise vabadust, kuna nende normidega ei anta neile väljaandmise eest kaitset, mis on tagatud taotluse saanud liikmesriigi kodanikele.
Sellest järeldub, et niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas on ebavõrdne kohtlemine, mis seisneb muu kui taotluse saanud liikmesriigi kodanikust liidu kodaniku väljaandmise lubamises, käsitatav eespool nimetatud vabaduse piiranguna, mis võib olla põhjendatud üksnes juhul, kui see põhineb objektiivsetel kaalutlustel ja on riigisisese õiguse õiguspärase eesmärgiga proportsionaalne.
Eesmärgiga välistada kuriteo toime pannud isikute karistamata jäämise oht on võimalik põhjendada ELTL artiklis 21 ette nähtud vabadust piiravat meedet, tingimusel, et see meede on vajalik nende huvide kaitseks, mille tagamine on meetme eesmärk, ja kui seda eesmärki ei saa saavutada vähem piiravate meetmetega.
Kuid juhul, kui tegemist on väljaandmistaotlusega vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks, kujutab võimalus – kui see on taotluse saanud liikmesriigi õiguses olemas – viia väljaandmistaotluse esemeks olev karistus täide taotluse saanud liikmesriigi territooriumil endast väljaandmisele alternatiivset meede, mis kahjustab vähem selles liikmesriigis alaliselt elava liidu kodaniku õigust vabalt liikuda ja elada. Seega peaks ELTL artiklite 18 ja 21 kohaselt sellisel teise liikmesriigi kodanikul, kes elab alaliselt taotluse saanud liikmesriigis, olema võimalik kanda oma karistust nimetatud liikmesriigi territooriumil samadel tingimustel kui selle liikmesriigi kodanikel.
Kolmandaks rõhutas Euroopa Kohus siiski, et kohtuotsusest Raugevicius tulenev kohtupraktika ei ole andnud liidu kodanikele automaatset ja absoluutset õigust sellele, et neid ei anta liidust välja. Euroopa Kohus täpsustas veel, et kui riigisisene õigusnorm kehtestab – nagu põhikohtuasjas – erineva kohtlemise taotluse saanud liikmesriigi kodanike ja seal alaliselt elavate liidu kodanike vahel, keelates üksnes esimesena mainitute väljaandmise, siis on sellel liikmesriigil kohustus aktiivselt otsida väljaandmisele alternatiivset meedet, mis kahjustaks vähem nende õiguste kasutamist, mis on neil liidu kodanikel ELTL artiklite 18 ja 21 alusel, kui kolmas riik on esitatud taotluse nende väljaandmiseks.
Seega, kui väljaandmisele alternatiivse meetme kohaldamine seisneb selles, et liidu kodanikud, kes elavad alaliselt taotluse saanud liikmesriigis, võivad kanda oma karistuse selles liikmesriigis samadel tingimustel kui selle liikmesriigi kodanikud, kuid selle kohaldamise tingimuseks on väljaandmistaotluse esitanud kolmanda riigi nõusoleku saamine, kohustavad ELTL artiklid 18 ja 21 taotluse saanud liikmesriiki aktiivselt püüdma seda nõusolekut saada, kasutades selleks kõiki kriminaalasjades tehtava koostöö ja abistamise mehhanisme, mis on tema käsutuses tema suhetes selle kolmanda riigiga.
Kui see kolmas riik nõustub sellega, et karistus viiakse täide taotluse saanud liikmesriigi territooriumil, on sellel liikmesriigil võimalik lubada tema territooriumil alaliselt elaval liidu kodanikul, kelle suhtes on tehtud väljaandmistaotlus, kanda seal oma karistus, mis on talle mõistetud väljaandmistaotluse esitanud kolmandas riigis, ning on võimalik tagada, et isikut koheldakse samamoodi nagu selle riigi enda kodanikke.
Sellisel juhul võib väljaandmisele alternatiivse meetme kohaldamine võimaldada taotluse saanud liikmesriigil ka teostada oma pädevust kooskõlas tema enda ja väljaandmistaotluse esitanud kolmanda riigi vaheliste konventsioonist tulenevate kohustustega. Nimelt võib selle kolmanda riigi nõusolek väljaandmistaotluses nimetatud karistuse täies ulatuses täideviimiseks taotluse saanud liikmesriigi territooriumil muuta selle taotluse täitmise ülearuseks.
Kui aga selle kolmanda riigi nõusolekut ei saada, ei saa ELTL artiklites 18 ja 21 nõutavat väljaandmisele alternatiivset meedet kohaldada. Sel juhul võib see liikmesriik asjaomase isiku välja anda kooskõlas talle väljaandmise Euroopa konventsiooniga pandud kohustustega, kuna väljaandmisest keeldumine ei võimalda sel juhul vältida isiku karistamata jäämise ohtu.
Kuna sellisel juhul on asjaomase isiku väljaandmine selle eesmärgi seisukohast vajalik ja proportsionaalne meede, on karistuse täideviimiseks väljaandmisest tulenev õiguse vabalt liikuda ja elada piirang põhjendatud. Taotluse saanud liikmesriik peab siiski kontrollima, et see väljaandmine ei kahjusta harta artikli 19 lõikega 2 antud kaitset suure ohu eest, et väljaandmistaotluse esitanud kolmandas riigis võidakse isik surma mõista, teda võidakse piinata või kohelda või karistada muul ebainimlikul või alandaval moel.
(
1
)	13. novembri 2018. aasta kohtuotsuses Raugevicius (C‑247/17, EU:C:2018:898, edaspidi „kohtuotsus Raugevicius“) tõlgendas Euroopa Kohus ELTL artiklit 18 (mis sisaldab kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet) ja ELTL artiklit 21 (mille lõige 1 tagab õiguse vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil) nii, et kolmanda riigi esitatud taotluse korral anda liidu kodanik, kes on kasutanud oma õigust vabalt liikuda, välja vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks, on taotluse saanud liikmesriik, kelle riigisiseses õiguses on ette nähtud keeld oma kodanikke karistuse täideviimiseks liidust välja anda ja võimalus kanda välismaal mõistetud karistus tema territooriumil, kohustatud juhul, kui liidu kodanik elab alaliselt selle liikmesriigi territooriumil, sellele kodanikule tagama kohtlemise, mis on identne sellega, mille ta tagab väljasaatmise valdkonnas omaenda kodanikele (punkt 50 ja resolutsioon).
(
2
)	Väljaandmistaotluse saanud liikmesriik.
(
3
)	Edaspidi „harta“.