62023TJ0105
ÜLDKOHTU OTSUS (seitsmes koda)
16. juuli 2025 (
*1
)
Euroopa Liidu kaubamärk – Kehtetuks tunnistamise menetlus – Euroopa Liidu sõnamärk ICELAND – Absoluutne kehtetuks tunnistamise põhjus – Kirjeldavus – Määruse (EÜ) nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkt c (nüüd määruse (EL) 2017/1001 artikli 7 lõike 1 punkt c)
Kohtuasjas T‑105/23,
Iceland Foods Ltd, asukoht Deeside (Ühendkuningriik), esindaja: advokaat G. Vos,
hageja,
keda toetab
International Trademark Association (INTA), asukoht New York (Ameerika Ühendriigid), esindajad: advokaadid N. Parrotta, M. Perraki ja A. Lubberger,
menetlusse astuja,
versus
Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO), esindaja: V. Ruzek,
kostja,
teised pooled EUIPO apellatsioonikoja menetluses, menetlusse astujad Üldkohtus:
Íslandsstofa (Promote Iceland), asukoht Reykjavík (Island),
Island,
SA – Business Iceland, asukoht Reykjavík,
esindajad: advokaadid A. von Mühlendahl ja H. Hartwig,
ÜLDKOHUS (seitsmes koda),
koosseisus: koja president K. Kowalik-Bańczyk, kohtunikud E. Buttigieg ja I. Dimitrakopoulos (ettekandja),
kohtusekretär: ametnik G. Mitrev,
arvestades menetluse kirjalikku osa,
arvestades 16. oktoobri 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Hageja Iceland Foods Ltd esitas ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis nõude tühistada Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) laiendatud apellatsioonikoja 15. detsembri 2022. aasta otsus (asi R 1238/2019‑G) (edaspidi „vaidlustatud otsus“).
Vaidluse taust
2
Íslandsstofa (Promote Iceland), Island ja SA – Business Iceland esitasid 14. novembril 2016 EUIPO‑le taotluse tunnistada kehtetuks ELi kaubamärk, mis registreeriti hageja poolt 19. aprillil 2002 esitatud taotluse alusel sõnamärgi ICELAND jaoks.
3
Kaup ja teenused, mida hõlmab vaidlustatud kaubamärk ja millega seoses kehtetuks tunnistamist taotleti, kuuluvad märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni 15. juuni 1957. aasta Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassidesse 7, 11, 16, 29–32 ja 35 ning vastavad neis klassides järgmisele kirjeldusele:
–
klass 7: „Elektrilised puhastusseadmed kodumajapidamiseks, sealhulgas elektriseadmed akende pesuks, elektriseadmed jalatsite puhastamiseks ja tolmuimejad; pesumasinad; kodumasinad; kõigi eespool nimetatud kaupade osad ja tarvikud; kõik kuuluvad klassi 7“;
–
klass 11: „Ruumikütmisseadmed, toiduvalmistamismasinad, külmutusseadmed, külmutusseadeldised, kuivatusseadmed ja -masinad; sügavkülmikud, külmikud, kombikülmikud; mikrolaineahjud; kõigi eespool nimetatud kaupade osad ja tarvikud; kõik kuuluvad klassi 11“;
–
klass 16: „Paber, papp, kartong, paber- ja papptooted, pakke- ja pakendamismaterjal; paberist või plastist pakkekotid; tualettpaber, paberist lauasalvrätikud, kandekotid, kilekotid, paber- või plastkotid; kottide haagid; etiketid, sildid; täitesulepead, pliiatsid; ülekanded; hinnalipikud ja -piletid ja kandjad ümbrike kujul; trükitooted, perioodika ja kirjatarbed; kõik kuuluvad klassi 16“;
–
klass 29: „Liha, linnu- ja ulukiliha; lihaekstraktid; konserveeritud, kuivatatud ja kuumtöödeldud puu- ja köögiviljad; tarretised, keedised; munad, piim ja piimatooted; toiduõlid ja toidurasvad; liha- ja köögiviljakonservid; kõik kuuluvad klassi 29“;
–
klass 30: „Kohv, tee, kakao, suhkur, riis, tapiokk, saago, kohvi aseained; jahu ja teraviljatooted; leib, toidujää; kondiitritooted ja maiustused; toidujää; mesi, suhkrusiirup; pärm, küpsetuspulbrid; sool, sinep; äädikas, kastmed, salatikastmed; vürtsid; jää; kõik kuuluvad klassi 30“;
–
klass 31: „Põllumajandus-, aiandus- ja metsandussaadused ning seemned, mis ei kuulu teistesse klassidesse; värske puu- ja köögivili; seemned; looduslikud taimed ja lilled; loomatoidud, linnased; kõik kuuluvad klassi 31“;
–
klass 32: „Õlu, mineraal- ja gaseervesi ning muud alkoholivabad joogid; puuviljajoogid ja puuviljamahlad; siirupid ja teised joogivalmistusained; kõik kuuluvad klassi 32“;
–
klass 35: „Tootevaliku koostamine kolmanda isiku tarvis, et kliendid saaksid neid tooteid supermarketis hõlpsasti uurida ja osta; tootevaliku koostamine kolmanda isiku tarvis, et kliendid saaksid neid tooteid läheduspoes hõlpsasti näha ja osta; tootevaliku koostamine kolmanda isiku tarvis, et kliendid saaksid neid tooteid toidukaupa, jooke ja majapidamistarbeid müüvas jaemüügikaupluses hõlpsasti uurida ja osta; tootevaliku koostamine kolmanda isiku tarvis, et kliendid saaksid neid tooteid toidukaupa, jooke, majapidamistarbeid ja kodumasinaid müüvas jaemüügikaupluses hõlpsasti uurida ja osta; tootevaliku koostamine kolmanda isiku tarvis, et kliendid saaksid neid tooteid toidukaupa, jooke ja majapidamistarbeid müüvas jaemüügikaupluses hõlpsasti uurida ja osta; tootevaliku koostamine kolmanda isiku tarvis, et kliendid saaksid neid tooteid toidukaupa, jooke, majapidamistarbeid ja kodumasinaid müüvas jaemüügikaupluses hõlpsasti uurida ja osta; tootevaliku koostamine kolmanda isiku tarvis, et kliendid saaksid neid tooteid toidukauba, jookide, majapidamistarvete ja kodumasinate müügile spetsialiseerunud Internetis müüval veebilehel hõlpsasti uurida ja osta; tootevaliku koostamine kolmanda isiku tarvis, et kliendid saaksid neid tooteid toidukauba, jookide, majapidamistarvete ja kodumasinate müügile spetsialiseerunud Internetis müüval veebilehel (sealhulgas veebilehel Internetis, millele pääseb ligi arvuti, arvutivõrgu, Internetiühendust võimaldavate mobiiltelefonide, televisiooni, raadiopiiparide ja elektroonilise kalendriga) hõlpsasti uurida ja osta; tootevaliku koostamine kolmanda isiku tarvis, et kliendid saaksid neid tooteid toidukauba, jookide, majapidamistarvete ja kodumasinate posti- või telemüügi kataloogis hõlpsasti näha ja osta“.
4
Kehtetuks tunnistamise taotluses tugineti sisuliselt nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 07/01, lk 146) (muudetud redaktsioonis) artikli 51 lõike 1 punktile a koostoimes selle määruse artikli 7 lõike 1 punktidega b, c ja g (hiljem vastavalt nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 ELi kaubamärgi kohta (ELT 2009, L 78, lk 1) (muudetud redaktsioonis) artikli 52 lõike 1 punkt a ja artikli 7 lõike 1 punktid b, c ja g, millest on nüüd saanud vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta määruse (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2017, L 154, lk 1) artikli 59 lõike 1 punkt a ning artikli 7 lõike 1 punktid b, c ja g).
5
Tühistamisosakond rahuldas 5. aprillil 2019 kehtetuks tunnistamise taotluse kogu eespool punktis 3 nimetatud kauba ja kõigi seal nimetatud teenuste osas.
6
Hageja esitas 5. juunil 2019 EUIPO‑le tühistamisosakonna otsuse peale kaebuse.
7
Laiendatud apellatsioonikoja menetluses esitasid Íslandsstofa (Promote Iceland), Island ja SA – Business Iceland tühistamisosakonnas esitatute kõrval täiendava kehtetuks tunnistamise põhjuse, mis põhines sisuliselt määruse nr 40/94 artikli 51 lõike 1 punkti a ja artikli 7 lõike 1 punkti f (hiljem määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkt f, millest on nüüd saanud määruse 2017/1001 artikli 7 lõike 1 punkt f) koostoimes kohaldamisel.
8
Vaidlustatud otsusega jättis laiendatud apellatsioonikoda kaebuse rahuldamata. Sisuliselt leidis ta esiteks, et määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punktil f põhinev vaidlustatud kaubamärgi kehtetuks tunnistamise taotlus on vastuvõetamatu, kuna see esitati kaebuse staadiumis hilinenult.
9
Teiseks leidis laiendatud apellatsioonikoda ühelt poolt, et asjaomane avalikkus, see tähendab Euroopa Liidu inglise keelt rääkiv lai avalikkus, tajub vaidlustatud kaubamärki kui viidet sellele, et sellega tähistatud kaup ja teenused pärinevad Islandilt. Seetõttu leidis ta, et vaidlustatud kaubamärk oli registreeritud vastuolus määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punktiga c.
10
Teiselt poolt tuletas laiendatud apellatsioonikoda sisuliselt meelde, et selleks, et asjaomast tähist ei saaks ELi kaubamärgina registreerida, piisab sellest, kui üks absoluutsetest keeldumispõhjustest on kohaldatav. Igal juhul tuleb juhul, kui vaidlustatud kaubamärki peab analüüsima määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b alusel, asuda seisukohale, et sellel puudub eristusvõime.
Poolte nõuded
11
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus;
–
saata asi tühistamisosakonnale menetluse jätkamiseks tagasi;
–
mõista käesoleva hagiga seotud kulud välja EUIPO‑lt ning tühistamisosakonna ja laiendatud apellatsioonikoja menetluse kulud Íslandsstofalt (Promote Iceland), Islandilt ja SA – Business Icelandilt.
12
EUIPO palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
juhul, kui korraldatakse kohtuistung, mõista kohtukulud välja hagejalt.
13
Íslandsstofa (Promote Iceland), Island ja SA – Business Iceland paluvad Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
14
International Trademark Association (INTA) palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus;
–
jätta tema kohtukulud tema enda kanda.
Õiguslik käsitlus
15
Hageja esitab sisuliselt kaks väidet, millest esimene puudutab määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c rikkumist ja teine selle määruse artikli 7 lõike 1 punkti b rikkumist.
Esimene väide, mis puudutab määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c rikkumist
16
Laiendatud apellatsioonikoda leidis sisuliselt, et vaidlustatud kaubamärk kirjeldab asjaomase avalikkuse silmis sellega hõlmatud kauba ja teenuste geograafilist päritolu või omadusi, arvestades eelkõige geograafilise nimetuse „Island“ väga suurt tuntust ning selle riigi omadusi seoses looduse, ökoloogia, taastuvenergia, majandusliku jõukuse ja kvalifitseeritud tööjõuga, mis on seotud tema tööstuse ja tegeliku ekspordiga. Need asjaolud võimaldavad järeldada, et Island on asjaomase avalikkuse jaoks riik, mis on võimeline tootma mitut eri liiki kaupa ja osutama laia valikut teenuseid. Nii leidis laiendatud apellatsioonikoda, et asjaomane avalikkus seostab asjaomast kaupa ja asjaomaseid teenuseid vaidlustatud kaubamärgiga nii, et see näitab nende geograafilist päritolu või teatavaid omadusi, mis on konkreetselt selle geograafilise päritoluga seotud.
17
Hageja ja INTA väidavad, et laiendatud apellatsioonikoda rikkus määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c. Nad vaidlustavad laiendatud apellatsioonikoja hinnangud ja sellest tulenevalt järelduse, et vaidlustatud kaubamärk on kogu asjaomase kauba ja kõigi asjaomaste teenuste puhul kirjeldav.
18
Täpsemalt leiab hageja, et vaatamata sellele, et liidu tasandil puuduvad õigusnormid, mis keelaksid riiginime kaubamärgina registreerimise, kehtestas laiendatud apellatsioonikoda vaidlustatud otsuses de facto sellise keelu. Selles osas tugines apellatsioonikoda hageja sõnul kriteeriumidele, mis ei ole määravad – nagu see, et asjaomane avalikkus teab geograafilist nimetust „Iceland“ –, või selle koha ebatäpsetele ja kinnitamata omadustele, mis ei ole igal juhul asjakohased. Lisaks ei võtnud ta arvesse teatavaid hageja esitatud uuringuid.
19
EUIPO, Íslandsstofa (Promote Iceland), Island ja SA – Business Iceland vaidlevad hageja ja INTA argumentidele vastu.
20
Sellega seoses nähtub kohtupraktikast, et määruse nr 40/94 artikli 51 lõike 1 punkti a kohaselt tunnistatakse ELi kaubamärk kehtetuks EUIPO‑le esitatud taotluse alusel või rikkumise suhtes algatatud menetluses esitatud vastuhagi põhjal, kui see kaubamärk on registreeritud sama määruse artikli 7 sätete vastaselt.
21
Määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c kohaselt ei registreerita kaubamärke, mis koosnevad ainult sellistest märkidest või tähistest, mis tähistavad kaubanduses sorti, kvaliteeti, kvantiteeti, otstarvet, väärtust, geograafilist päritolu, kauba tootmise või teenuse pakkumise aega või muid kauba või teenuse omadusi. Määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 2 (hiljem määruse nr 207/2009 artikli 7 lõige 2, millest on nüüd saanud määruse 2017/1001 artikli 7 lõige 2) kohaselt kohaldatakse määruse nr 40/94 artikli 7 lõiget 1 olenemata sellest, et registreerimata jätmise põhjused esinevad ainult teatavas liidu osas.
22
Selliseid märke või tähiseid ei peeta võimeliseks täitma kaubamärgi peamist ülesannet, milleks on identifitseerida kauba või teenuse kaubanduslik päritolu (23. oktoobri 2003. aasta kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Wrigley, C‑191/01 P, EU:C:2003:579, punkt 30, ja 27. veebruari 2002. aasta kohtuotsus Eurocool Logistik vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (EUROCOOL), T‑34/00, EU:T:2002:41, punkt 37).
23
Selleks et märk kuuluks määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punktis c sätestatud keelu kohaldamisalasse, peab sellel olema kõnealuse kauba või kõnealuste teenustega piisavalt otsene ja konkreetne seos, mis võimaldab asjaomasel avalikkusel kohe ja ilma järele mõtlemata tajuda, et tegemist on kõnealuse kauba ja kõnealuste teenuste või mõne nende omaduse kirjeldusega (vt12. jaanuari 2005. aasta kohtuotsus Deutsche Post EURO EXPRESS vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (EUROPREMIUM), T‑334/03, EU:T:2005:4, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 22. juuni 2005. aasta kohtuotsus Metso Paper Automation vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (PAPERLAB), T‑19/04, EU:T:2005:247, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
24
Lisaks, kuigi ei oma tähtsust, kas selline omadus on kaubanduslikus mõttes oluline või teisejärguline, peab omadus määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c tähenduses siiski olema objektiivne ning kauba või teenuse laadist tulenev, nagu ka asjaomase kauba või teenuse seisukohast olemuslik ja kestev (vt 7. mai 2019. aasta kohtuotsus Fissler vs. EUIPO (vita), T‑423/18, EU:T:2019:291, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
25
Kui käsitleda konkreetsemalt Euroopa Liidu kaubamärgi taotlusega hõlmatud kaubakategooriate geograafilist päritolu või teenusekategooriate osutamise kohta tähistada võivaid märke ja tähiseid, iseäranis geograafilisi nimetusi, siis üldine huvi nende kättesaadavuse säilitamiseks ei ole tingitud mitte ainult nende võimest kajastada asjaomaste kauba- ja teenusekategooriate võimalikku kvaliteeti ja muid omadusi, vaid ka võimest mõjutada eri moel tarbijate eelistusi, näiteks sidudes kauba ja teenused positiivseid tundeid esile kutsuda võiva kohaga (6. septembri 2018. aasta kohtuotsus Bundesverband Souvenir – Geschenke – Ehrenpreise vs. EUIPO, C‑488/16 P, EU:C:2018:673, punkt 37; vt analoogia alusel ka 4. mai 1999. aasta kohtuotsus Windsurfing Chiemsee, C‑108/97 ja C‑109/97, EU:C:1999:230, punkt 26).
26
Lisaks olgu märgitud, et kaubamärgina ei registreerita esiteks geograafilisi nimetusi, kui need tähistavad konkreetseid geograafilisi kohti, mis on juba omandanud maine või tuntuse asjaomase kauba- või teenusekategooriaga seoses ja mis on seega asjaomase avalikkuse silmis selle kategooriaga seotud, ning teiseks ei registreerita geograafilisi nimetusi, mida võivad kasutada ettevõtjad ja mis tuleb jätta samuti ettevõtjatele kättesaadavaks asjasse puutuva kauba- või teenusekategooria geograafilise päritolu tähistamiseks (vt analoogia alusel 4. mai 1999. aasta kohtuotsus Windsurfing Chiemsee, C‑108/97 ja C‑109/97, EU:C:1999:230, punktid 29, 30 ja 37).
27
Seega tohib tähise registreerimisest määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c alusel keelduda üksnes siis, kui geograafiline nimetus, mille kaubamärgina registreerimist taotletakse, tähistab kohta, millel on asjaomase avalikkuse silmis taotluse esitamise ajal seos asjaomase kauba- või teenusekategooriaga, või kui on mõistlik arvata, et niisugune seos tulevikus tekib (6. septembri 2018. aasta kohtuotsus Bundesverband Souvenir – Geschenke – Ehrenpreise vs. EUIPO, C‑488/16 P, EU:C:2018:673, punkt 38; vt analoogia alusel ka 4. mai 1999. aasta kohtuotsus Windsurfing Chiemsee, C‑108/97 ja C‑109/97, EU:C:1999:230, punkt 31).
28
Ent isegi kui asjaomane avalikkus teab geograafilist kohta, ei tulene sellest automaatselt, et seda tähist võib kaubanduses kasutada geograafilise päritolu tähistamiseks. Selleks et kontrollida, kas kõnesoleva registreerimisest keeldumise põhjuse kohaldamise tingimused on täidetud, tuleb arvesse võtta kõiki asjasse puutuvaid asjaolusid, nagu tähistatud kauba või teenuste olemus; asjaomase geograafilise koha mainekus eeskätt kõnealuses majandussektoris; see, kuivõrd tuntud see asjaomasele avalikkusele on; kõnesoleva tegevusharu tavad ja see, mil määral võib kõnealuse kauba või kõnealuste teenuste geograafiline päritolu olla asjaomase avalikkuse silmis oluline asjasse puutuva kauba või asjasse puutuvate teenuste kvaliteedi või muude omaduste hindamisel (vt selle kohta 25. oktoobri 2005. aasta kohtuotsus Peek & Cloppenburg vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (Cloppenburg), T‑379/03, EU:T:2005:373, punkt 49).
29
Lisaks tuleb märkida, et kuna absoluutsel keeldumispõhjusel põhinevas kehtetuks tunnistamise menetluses eeldatakse, et registreeritud ELi kaubamärk on kehtiv, peab kehtetuks tunnistamise taotluse esitanud isik esitama EUIPO‑le konkreetsed tõendid, mis kaubamärgi kehtivuse kahtluse alla seavad (13. septembri 2013. aasta kohtuotsus Fürstlich Castell’sches Domänenamt vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Castel Frères (CASTEL), T‑320/10, EU:T:2013:424, punkt 28).
30
Käesoleval juhul tuleb esiteks märkida, et hageja ei vaidlusta laiendatud apellatsioonikoja poolt vaidlustatud otsuse punktides 89–93 antud asjaomase avalikkuse määratlust, mille kohaselt on selleks liidu inglise keelt rääkiv lai avalikkus Soomes, Iirimaal, Madalmaades, Skandinaavia riikides – sealhulgas Taanis – ja Ühendkuningriigis vaidlustatud kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäeva, st 19. aprilli 2002. aasta seisuga.
31
Teiseks leidis laiendatud apellatsioonikoda vaidlustatud otsuses sisuliselt, et sõna „Iceland“ tunneb märkimisväärne osa asjaomasest avalikkusest eeskätt Euroopa Majanduspiirkonda (EMP) kuuluva riigi nimena.
32
Sellega seoses tuleb ühelt poolt märkida, et vaidlustatud kaubamärk tähistab sellise geograafiliselt Euroopas asuva riigi nime, mis on suhteliselt hõredalt asustatud ning mille pindala on suurem kui teatavatel liidu ja EMP liikmesriikidel.
33
Teiselt poolt tuleb märkida, et vastupidi hageja väidetele ei pidanud laiendatud apellatsioonikoda Islandi tundmist asjaomase kaubamärgi kirjeldavuse hindamisel määravaks kriteeriumiks. Nimelt märkis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 121 selgelt, et selle kaubamärgi kirjeldavuse hindamisel tuleb arvesse võtta ka muid asjakohaseid tegureid, nagu selle geograafilise nimetusega tähistatud koha omaduste teadmine ning seos kauba- ja teenusekategooriate ning vaidlustatud kaubamärgi vahel.
34
Kolmandaks võttis laiendatud apellatsioonikoda vaidlustatud otsuses arvesse Islandi eri omadusi, mis võimaldasid tema arvates järeldada, et Island on riik, mis on võimeline tootma mitut eri liiki kaupa ja osutama laia valikut teenuseid.
35
Sellega seoses tuleb ühelt poolt meenutada, et hageja vaidlustab selle, et üldtuntud on asjaolu, et Island on üks keskkonnasõbralikumaid riike maailmas, laiendatud apellatsioonikoja hinnangu, et Islandi ja liidu liikmesriikide vahel on olulised ärisuhted, ning Islandi turismitööstuse pidamise kiirelt „kasvavaks“. Laiendatud apellatsioonikoda eksis tema sõnul, kui leidis, et Islandilt pärit kauba ekspordi kõige tavalisem sihtkoht on Taani, mitte Madalmaad, ning tegi faktivea, kui ta leidis, et Island pakub mõistlikult laia valikut kaupa ja teenuseid.
36
Siiski tuleb tõdeda, et hageja ei esita laiendatud apellatsioonikoja hinnangute õigsuse kahtluse alla seadmiseks ühtegi konkreetset argumenti ega tõendit. Seega tuleb asuda seisukohale, et nende Islandit puudutavate omaduste hindamist ei saa kahtluse alla seada hageja üldised ja põhjendamata argumendid. Lisaks tuleb märkida, et nende tõendite analüüs, millele laiendatud apellatsioonikoda vaidlustatud otsuses tugines, võimaldab kinnitada, et need tõendavad õiguslikult piisavalt esiteks, et Island on keskkonnasõbralik riik (vt vaidlustatud otsuse punktid 108, 109, 125, 126 ja 146, mis käsitlevad eeskätt mitut maapõue- ja hüdroelektrijaama, mida Islandil haldab riiklik haldur, ja Islandi energiatootmise ajaloolist ökoloogilisust; samuti Collins Dictionary ja Encyclopedia Britannica kokkulangevat teavet); teiseks, et Island on populaarne turismisihtkoht (vt vaidlustatud otsuse punktid 108 ja 109 ning selle otsuse punkt 126, milles on viidatud eelkõige Íslandsstofa (Promote Iceland) 2015. aasta uuringule Taanis, Prantsusmaal, Saksamaal ja Ühendkuningriigis), ja kolmandaks, et Island pakkus laia valikut kaupa ja teenuseid ning tal olid ühtlasi nendega seoses olulised ärisuhted EMP riikidega (vt eelkõige vaidlustatud otsuse punktid 143 ja 144, milles viidatakse Islandi 2015. aasta statistikaülevaatele ning Islandi Statistikaameti väliskaubanduse osakonna juhataja 27. jaanuari 2016. aasta avaldusele Islandi ekspordi kohta liitu ajavahemikul 1999–2014).
37
Teiselt poolt, mis puudutab hageja ja INTA vastuväiteid nende Islandi omaduste asjakohasuse kohta, mida võeti vaidlustatud otsuses arvesse selle riigi ning vaidlustatud kaubamärgiga tähistatud kauba ja teenuste vahelise seose hindamisel, siis tuleneb eespool punktides 26 ja 27 viidatud kohtupraktikast, et kaubamärgid on kirjeldavad siis, kui need tähistavad konkreetseid geograafilisi kohti, mis on juba omandanud maine või tuntuse asjaomase kauba- või teenusekategooriaga seoses, ning lisaks ka neid kohti, mille puhul on mõistlik arvata, et tulevikus hakkavad ettevõtjad neid kasutama asjasse puutuva kauba- või teenusekategooria geograafilise päritolu tähistamiseks.
38
Eeltoodust tuleneb, et hageja väidab ekslikult, et käesoleval juhul on vaja hinnata „mainet“, mis on Islandil asjaomase avalikkuse seas või mis tal võib tulevikus vaidlustatud kaubamärgiga tähistatud kauba ja teenustega seoses tekkida. Nimelt, nagu nähtub eespool punktis 28 viidatud kohtupraktikast, tuleb arvesse võtta 19. aprilli 2002. aasta seisuga esinenud asjaolude kogumit ja tulevikunägemust, mis ei piirdu üksnes maineküsimusega. Peale selle on Islandi erinevad omadused, mida laiendatud apellatsioonikoda arvesse võttis, olulised selle kindlakstegemisel, mil määral võib asjaomase kauba või asjaomaste teenuste geograafiline päritolu olla asjaomase avalikkuse silmis asjaomase kauba või asjaomaste teenuste kvaliteedi või muude omaduste hindamisel asjakohane.
39
Samadel põhjustel ei ole hagejal alust heita laiendatud apellatsioonikojale ette, et viimane võttis arvesse majanduslikku jõukust, hinnates sealhulgas sisemajanduse koguprodukti (SKP), kvalifitseeritud tööjõudu ja ka erinevate tööstusharude olemasolu, kuna need kriteeriumid võisid võimaldada kindlaks teha, kas Island võib asjaomase kauba ja asjaomaste teenuste osas muutuda tuntuks või mainekaks geograafilise päritolu kohana. Vaidlustatud otsuse – eelkõige selle punktide 146, 147, 164, 167 ja 185 lõpuosa – lugemisest tervikuna nähtub, et laiendatud apellatsioonikoda tunnistas Islandi majanduse asjakohasust (nii seoses selliste kvantitatiivsete aspektidega nagu SKP kui ka kvalitatiivsete aspektidega), et kinnitada oma järeldust selle riigi võime kohta toota ja pakkuda laia valikut kaupa ja teenuseid ning selle kohta, et asjaomane avalikkus tajub vaidlustatud kaubamärki kirjeldavana. Selles osas tuleb veel märkida, et kohtupraktika kohaselt on SKP asjakohane sellise tähisega, mille registreerimist taotletakse, tähistatud geograafilise koha omaduste kindlaksmääramisel ja seega selle tähisega hõlmatud kauba ja teenuste ning kasutatud geograafilise nimetuse vahelise seose hindamisel (vt selle kohta 23. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Govern d’Andorra vs. EUIPO (Andorra), T‑806/19, ei avaldata, EU:T:2022:87, punkt 65).
40
Eeltoodut arvestades tuleb konkreetselt uurida, kas vaidlustatud kaubamärk tähistas asjaomase avalikkuse silmis registreerimistaotluse esitamise ajal kohta, millel on seos asjaomaste kauba- ja teenusekategooriatega, ja kas oli mõistlik eeldada, et tulevikus selline seos tekib.
Vaidlustatud kaubamärgiga hõlmatud kaup, mis kuulub klassidesse 29–32
41
Esiteks leidis laiendatud apellatsioonikoda, et toidu, joogi ja põllumajandustoodete geograafilise päritolu tähistamine ei ole mitte ainult levinud äripraktika, vaid teatud kauba puhul ka kohustus, et tagada tarbijate tervise kõrgetasemeline kaitse ja nende õigus teabele. Seega tajuvad tarbijad, kes näevad sellisel kaubal riigi nime, seda tõenäolisemalt päritolukohana ja kirjeldavana, ja seda isegi siis, kui kõnealusel riigil puudub konkreetse kaubaga seoses maine või kui see ei ole selles osas tuntud.
42
Teiseks leidis laiendatud apellatsioonikoda, et kuigi Islandi seostatakse peamiselt kala, mereandide, liha ja piimatoodetega, toodab ta muid toiduaineid, nagu puu- ja köögiviljad ning maitsetaimed. Lisaks võimaldavad maapõueenergia abil köetavad kasvuhooned mõistlikult eeldada üsna eripalgelist toidutootmisvõimet. Arvestades asjaolu, et kodulinde kasvatatakse ning mune, teravilja, õlut, vett, puuviljamahla ja muid alkoholivabu jooke toodetakse, pakendatakse ja turustatakse Euroopas laialdaselt, arvavad tarbijad, et see kaup võib pärineda Islandilt. Nii on see ka toidurasvade ja -õlide ning eelkõige rapsiõli puhul, kuna rapsi saab kasvatada ka külmemas kliimas.
43
Kolmandaks otsustas laiendatud apellatsioonikoda, et kuigi teatud klassi 30 kuuluvaid tooteid, nagu kakaod, kohvi, teed, riisi, saagot ja tapiokki, ei kasvatata nende omadustest tulenevalt Islandil, on neid seal siiski võimalik töödelda ja kohandada kohaliku maitsega.
44
Hageja väidab sisuliselt, et laiendatud apellatsioonikoda keskendus klassidesse 29–32 kuuluva kauba ja asjaomase geograafilise nimetuse vahelise seose hindamisel ekslikult asjaolule, et Island toodab teataval määral toiduaineid, samas kui need moodustavad vaid väikese osa sellest riigist eksporditavast kaubast. Peale selle on laiendatud apellatsioonikoja hinnangud teatavate „eksootiliste“ toodete osas tema sõnul puhtteoreetilised. Lisaks väidab hageja, et õigusnormidest tulenev kohustus märkida tootel päritoluriik ei mõjuta kuidagi selle riigi nime kasutamist kaubamärgina.
45
Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et klassidesse 29–32 kuuluv kaup hõlmab taimset ja loomset päritolu toitu ning inimtoiduks mõeldud vedelikke, mis kuuluvad kõik toidusektorisse.
46
Kohtupraktika kohaselt on põllumajanduslike toiduainete puhul tavaliselt tavaks tähistada neid geograafilise nimetusega, mis näitab – või võib näidata – nende geograafilist päritolu (vt selle kohta 15. oktoobri 2003. aasta kohtuotsus Nordmilch vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (OLDENBURGER), T‑295/01, EU:T:2003:267, punktid 42–45). Sellise kauba geograafilist päritolu võib pidada asjaomase avalikkuse silmis eriti oluliseks eespool punktis 28 viidatud kohtupraktika tähenduses selle kvaliteedi või muude omaduste hindamisel.
47
Nendele kaalutlustele lisanduvad Islandilt pärit asjaomase kauba eriomadustega seotud kaalutlused, võttes arvesse Islandi looduslikke tegureid ning selle kauba tootmis- või töötlemismeetodit. Neid kaalutlusi illustreerivad EUIPO haldusmenetluses esitatud tõendid, eelkõige Icelandic Lamb Marketing Boardi (Islandi lambatallede turustamise amet) brošüür Islandi lambatallekasvatuse kohta (vaidlustatud otsuse punkt 154), mille pealkiri on „Buyers Guide – From nature to the table – Flavoured by the wild Pastures of Iceland“ (ostujuhis – loodusest lauale – Islandi metsikute karjamaade maitsestus), mis pärineb küll 2010. aastast, kuid on asjakohane vaidlustatud kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäeva seisukohast, kuna see viitab „traditsioonilisele“ lambatallekasvatusele ja talleliha töötlemisele. Sellest dokumendist nähtub eelkõige, et liha kõrge kvaliteedi saavutamiseks kasvatati lambatallesid metsikus looduses ja vastavalt kõrgetele kvaliteedistandarditele. Lisaks viidatakse samas dokumendis selle tootmisvaldkonna kultuuripärandile.
48
Teiseks tuleb tõdeda, et nagu nähtub EUIPO haldusmenetluses Íslandsstofa (Promote Iceland), Islandi ja SA – Business Icelandi poolt esitatud toimiku materjalidest, toodab ja ekspordib Island eri liiki põllumajanduslikke toiduaineid, eelkõige kala ja kalatooteid, veise-, lamba- ja sealiha, piimatooteid, selliseid puu- ja köögivilju nagu eri liiki salatid, kapsad, tomatid, brokolid, porgandid ja paprikad, mitmesugused marjad, vetikad ja maitsetaimed, maiustusi, sealhulgas šokolaadi, ja selliseid jooke nagu õlu ja alkoholivabad joogid. Eelkõige nähtub nendest toimiku materjalidest, et Island tootis ja eksportis neid tooteid aastatel 1999–2014, see tähendab ajavahemikul, mis hõlmab vaidlustatud kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäeva (vt vaidlustatud otsuse punkt 154, eelkõige Islandi Statistikaameti väliskaubanduse osakonna juhataja 27. jaanuari 2016. aasta avaldus ajavahemiku 1999–2014 kohta ja Islandi 2015. aasta statistikat käsitlev iga-aastane dokument, mis sisaldab konkreetseid andmeid ekspordi kohta Islandilt liitu ja EMPsse, mis on eraldi ära toodud tootmisvaldkondade kaupa).
49
Lisaks märkis laiendatud apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 155 (vt eespool punkt 42) seoses teatava muu kõnealuse kaubaga, nagu kodulinnud ja munad, õigesti, et kodulinde saab kasvatada ja vastavat kaupa toota kogu Euroopas ning seega ka Islandil. Samuti võib toidurasvu ja -õlisid, eelkõige rapsiõli, toota või vastavaid taimi ja loomi kasvatada isegi külmemas kliimas, näiteks Islandil. Seega võib vaidlustatud kaubamärgiga tähistatud klassidesse 29–32 kuuluv kaup olla kokkuvõttes Islandil toodetud, pakendatud ja turustatud ning seda võidakse eksportida EMP riikidesse. Nagu laiendatud apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 155 märkis, kehtivad samad kaalutlused õlle ja alkoholivabade jookide kohta.
50
Sellest tuleneb, et Island tootis vaidlustatud kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise ajal suurt valikut klassidesse 29–32 kuuluvat vaidlustatud kaubamärgiga tähistatud kaupa, ta ka eksportis neid tooteid ning võis toota ka muud kaupa. Arvestades seda, et Island on võimeline neid tooteid tegelikult või potentsiaalselt tootma ja eksportima, tuleb asuda seisukohale, et kui mingisugust klassidesse 29–32 kuuluvat kaupa turustatakse vaidlustatud kaubamärgi all, siis võidakse seda tajuda sellest riigist pärinevana. Vastupidi hageja väidetele ei saa laiendatud apellatsioonikojale selles osas ette heita seda, et ta ei võtnud arvesse asjaolu, et Islandi eksporditavate toiduainete osa on väidetavalt „minimaalne“. Isegi kui asuda seisukohale, et praegu ei moodusta toiduainete eksport Islandilt just väga olulist osa tema koguekspordist, ei võimalda selline väide seada kahtluse alla kirjeldavat seost kaubamärgi ja klassidesse 29–32 kuuluva kauba vahel, kuna see ei võta arvesse tulevikunägemust seosest, mis võib mõistlikult tekkida vaidlustatud kaubamärgi ja asjaomase kauba vahel.
51
Seoses hageja argumentidega, millega ta vaidlustab seose olemasolu vaidlustatud kaubamärgi ja hülgeliha vahel, tuleb lisaks märkida, et hageja ei sea kahtluse alla asjaolu, et Islandil toodetakse muud liiki liha, nagu veise-, lamba- ja sealiha, mida vastavalt haldusmenetluse käigus esitatud tõenditele Island ka ekspordib. Seega ei sea tema argumendid kahtluse alla vaidlustatud kaubamärgi kirjeldavust klassi 29 kuuluva laiema kategooria „liha“ osas.
52
Mis puudutab klassi 30 kuuluvat kakaod, kohvi ja teed, siis on küll tõsi, nagu väidab hageja, et sellist kaupa Islandil nende omadustest tulenevalt ei kasvatata ning on vähetõenäoline, et neid tulevikus seal kasvatama hakatakse. Ent laiendatud apellatsioonikoda märkis õigesti, et sellist kaupa saab Islandil töödelda ja kohandada kohaliku maitsega, nagu näitavad tõendid šokolaadi tootmise kohta, millele ta viitas vaidlustatud otsuse punktis 154 ja mis puudutavad kohalikke kondiitreid. Andmed teevalikute kohta, mis pärinevad Iirimaalt, Inglismaalt või Šotimaalt – kus teed ometigi ei kasvatata –, mida pakutakse liidus jaemüügiks ja millele viitas laiendatud apellatsioonikoda, on samuti asjakohased näited.
53
Kui hageja väiteid tuleb mõista nii, et puuduvad tõendid, mis kinnitaksid sellise kauba nagu kakao, kohv või tee töötlemise või kohaliku maitsega kohandamise tava Islandil, tuleb siiski tõdeda, et see võimalus on asjaomase avalikkuse silmis ikkagi mõistlik. Nimelt võib seda liiki kaup olla niisuguse spetsiifilise turustamise esemeks, mis toob esile kaupa, millel on kohalikule maitsele kohandatud maitseväärtused või muud konkreetsed omadused, mis on seotud selle geograafilise päritoluga.
54
Tuleb märkida, et nii see kaup kui ka teatav muu klassidesse 29–32 kuuluv kaup, nagu vürtsid, pärm ja sool, võib pärast kohandamist olla Islandile eriomane näiteks selliste töötlusmeetodite tulemusel, mis võimaldavad esile tuua erilise maitse, ning asjaomane avalikkus võib seda sellisena tajuda.
55
Kõike eeltoodut arvestades tuleb järeldada, et laiendatud apellatsioonikoda leidis õigesti, et vaidlustatud kaubamärk on klassidesse 29–32 kuuluva kauba puhul kirjeldav.
Vaidlustatud kaubamärgiga hõlmatud kaup, mis kuulub klassidesse 7 ja 11
56
Järeldamaks, et vaidlustatud kaubamärk on klassidesse 7 ja 11 kuuluva kauba puhul kirjeldav, võttis laiendatud apellatsioonikoda kõigepealt arvesse tegureid, mis on seotud niisuguse „tugeva“ kala- ja toiduainete töötlemise „tööstuse“ olemasoluga, mille korral kasutatakse Islandil külmikuid ja muid elektriseadmeid, Islandi majanduse stabiilsuse ja hea tervisega ning selle riigi seostamisega rohelise energia ja jätkusuutlikkusega, mis tuleneb tema mainest selles valdkonnas. Seejärel analüüsis ta tarbijate ostuharjumusi selles sektoris. Lõpuks leidis laiendatud apellatsioonikoda sisuliselt, et vaidlustatud kaubamärk on võimeline kirjeldama vaidlustatud kaubamärgiga tähistatud klassidesse 7 ja 11 kuuluvate kaupade jätkusuutlikke ja ökoloogilisi põhiomadusi.
57
Hageja heidab laiendatud apellatsioonikojale ette, et viimane leidis, et klassidesse 7 ja 11 kuuluv kaup võib olla toodetud Islandil, samas kui selle riigi majanduslikud ja geograafilised näitajad ei tõenda sellise tootmise võimalikkust.
58
Kõigepealt tuleb meenutada, et klassidesse 7 ja 11 kuuluvad kaubad hõlmavad eeskätt erinevaid kodumasinaid ning nende osi ja tarvikuid. Hageja ei vaidlusta laiendatud apellatsioonikoja väidet, et sellisel kaubal võib kergesti tekkida püsiv kuvand, mis on seotud eelkõige selle keskkonnasäästliku tootmise ja vähese energiatarbimisega.
59
Lisaks tuleb ühelt poolt lisada, nagu märkis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 164, et kuna on olemas „tugev tööstus“, kvalifitseeritud tööjõud, terve ja stabiilne majandus ning Islandi valitsus soodustab innovatsiooni ja loovust, siis võis asjaomane avalikkus tajuda Islandit 2002. aastal nii, et ta on võimeline valmistama kogu nendesse klassidesse kuuluvat asjaomast kaupa, või nii, et ta on ettenähtavas tulevikus võimeline seda kaupa valmistama.
60
Teiselt poolt, nagu nähtub toimiku materjalidest, mille esitasid haldusmenetluse käigus Íslandsstofa (Promote Iceland), Island ja SA – Business Iceland (vt 2. novembri 2017. aasta märkused, lisa 3), toodavad teatavad Islandil asutatud ettevõtjad vaidlustatud kaubamärgiga tähistatud klassidesse 7 ja 11 kuuluvat kaupa, näiteks külmikud ja sügavkülmikud. Kuigi need tõendid puudutavad 2017. aastat, on need näitlikud, sealhulgas vaidlustatud kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäeva, st 19. aprilli 2002 seisukohast, eelkõige osas, milles need illustreerivad asjaomase sektori Islandi ettevõtjate tehnilist suutlikkust.
61
Neil asjaoludel võib põhjendatult asuda seisukohale, et asjaomane avalikkus võis tajuda vaidlustatud kaubamärki viitena sellele, et klassidesse 7 ja 11 kuuluv kaup pärines Islandilt, oli selle riigi kuvandit arvestades keskkonnasõbralik (vt eespool punkt 36) ja sel olid kauba jätkusuutlikkuse või ökoloogilise aspektiga seotud omadused.
62
Seda järeldust ei sea kahtluse alla hageja kriitika, et käesoleval juhul ei ole asjakohased laiendatud apellatsioonikoja viited kunstjäsemetele (proteesid) vaidlustatud otsuse punktides 80, 147 ja 163, kuna vaidlustatud kaubamärk ei olnud sellise kauba jaoks registreeritud. Selles osas piisab, kui märkida, et laiendatud apellatsioonikoda viitas sellele üksnes illustreerimaks sarnaselt Íslandsstofale (Promote Iceland), Islandile ja SA – Business Icelandile Islandi ettevõtete suutlikkust toota tehnoloogia arengu tipptasemel keerukaid tooteid. Selline asjaolu oli aga asjakohane, et hinnata võimalust tajuda Islandit klassidesse 7 ja 11 kuuluva kauba geograafilise päritoluna.
63
Eeltoodut arvestades tuleb märkida, et laiendatud apellatsioonikoda leidis õigesti, et vaidlustatud kaubamärk on klassidesse 7 ja 11 kuuluva kauba puhul kirjeldav.
Vaidlustatud kaubamärgiga hõlmatud kaup, mis kuulub klassi 16
64
Laiendatud apellatsioonikoda leidis vaidlustatud otsuses sisuliselt, et klassi 16 kuuluvad paberist ja papist kaubad ning kirjatarbed on laiatarbekaup ning et asjaomane avalikkus tajub vaidlustatud kaubamärki kui viidet sellele, et see kaup pärineb Islandilt ja on keskkonnasõbralik. Peale selle märkis laiendatud apellatsioonikoda trükitoodete ja perioodikaga seoses, et asjaomane avalikkus võib eeldada, et need puudutavad Islandit.
65
Hageja heidab laiendatud apellatsioonikojale sisuliselt ette, et viimane tugines pelgalt oletustele, et Island võib tulevikus toota klassi 16 kuuluvat kaupa.
66
Selles osas tuleb esiteks asuda sarnaselt laiendatud apellatsioonikojale sisuliselt seisukohale, et „paberit, pappi, kartongi, paber- ja papptooteid, pakke- ja pakendamismaterjali; paberist või plastist pakkekotte; tualettpaberit, paberist lauasalvrätikud, kandekotte, kilekotte, paber- või plastkotte; kottide haake; etikette, silte; täitesulepäid, pliiatseid; ülekandeid; hinnalipikuid ja -pileteid ja kandjaid ümbrike kujul“ võib toota biolagunevatest materjalidest või tootmisprotsesside teel, mis võivad vähendada nende mõju keskkonnale.
67
Kauba ja selle pakendi vähene keskkonnamõju võib kujutada endast sama kauba või pakendiga seostatavat omadust kas või selle avalikkuse osa silmis, kes omistab tähtsust ökoloogilisele aspektile, eriti kui tegemist on kohusetundlike tarbijatega, kes toetavad jäätmete lihtsat taaskasutamist ja ringlussevõttu.
68
Seega leidis laiendatud apellatsioonikoda õigesti, et asjaomane avalikkus tajub vaidlustatud kaubamärki, mis viitab Islandile – mis on tuntud keskkonnasõbraliku riigina (vt eespool punkt 36) –, kui klassi 16 kuuluva kauba geograafilise päritolu tähist või selle kauba geograafilise päritoluga seotud ökoloogilise aspekti tähist.
69
Teiseks, mis puudutab „trükitooteid, perioodikat ja kirjatarbeid“, siis hageja ei vaidle vastu asjaolule, et need kaubad võivad puudutada Islandit, sõltumata nende tootmiskohast. Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et vaidlustatud kaubamärk on klassi 16 kuuluva kauba puhul kirjeldav.
Vaidlustatud kaubamärgiga hõlmatud kaup, mis kuulub klassi 35
70
Klassi 35 kuuluvad vaidlustatud kaubamärgiga tähistatud teenused on sisuliselt seotud jaemüügiga kauplustes ja veebis.
71
Laiendatud apellatsioonikoda leidis sisuliselt, et vaidlustatud kaubamärki saab kasutada viitena kohale, kust klassi 35 kuuluvaid jaemüügiteenuseid tavaliselt osutatakse. Lisaks võib asjaomane avalikkus tajuda seda kaubamärki viitena nende teenuste raames turustatava kauba konkreetsele kvaliteedile.
72
Hageja väidab sisuliselt, et on vähetõenäoline, et klassi 35 kuuluvad teenused pärinevad Islandilt, kuna see riik on hõredalt asustatud ja selle territoorium on suures osas elamiskõlbmatu – need asjaolud ei võimalda toidukaupluste keti olemasolu. Lisaks rõhutab hageja asjaolu, et Island ei „ekspordi“ ühtegi jaemüügiteenust.
73
Tuleb rõhutada, et vaidlustatud kaubamärgiga tähistatud jaemüügiteenused puudutavad toiduaineid, jooke ja majapidamistooteid, mis kõik on toodetud Islandil. Lisaks võib tegemist olla sellise kaubaga nagu kalad, mereannid või muud meresaadused, mille puhul hageja ei vaidlusta, et Island on tuntud päritoluriigina.
74
Samadel põhjustel, mis on esitatud eespool punktides 37 ja 38, ei saa nõustuda hageja argumentidega, mille kohaselt vaidlustatud kaubamärgiga tähistatud teenuseid ei ekspordita ja Islandil puudub nende teenuste puhul maine, ning argumentidega, mille kohaselt Islandi elanike arv ei võimalda toidukaupluste keti olemasolu selles riigis, ilma et seejuures oleks pealegi vaja teha vahet asjaomase geograafilise koha demograafiliste andmete alusel. Nimelt on mõistlik asuda seisukohale, et kui asjaomased teenused kannavad vaidlustatud kaubamärki, tajutakse neid nii, et neid osutatakse selles riigis asuvates kauplustes.
75
Eeltoodut arvestades tuleb märkida, et laiendatud apellatsioonikoda leidis õigesti, et vaidlustatud kaubamärk on klassi 35 kuuluvate teenuste puhul kirjeldav.
Hageja ja INTA teatavad üldisemad väited
76
Ükski hageja ega INTA muu argument ei lükka ümber laiendatud apellatsioonikoja järeldust, et vaidlustatud kaubamärk on sellega hõlmatud kauba ja teenuste puhul kirjeldav.
77
Esiteks väidavad hageja ja INTA, et laiendatud apellatsioonikoda rikkus õigusnormi, kui ta leidis sisuliselt, et riiginime registreerimine on tingimata vastuolus määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punktides c ja f sätestatud absoluutse keeldumispõhjusega, sõltumata asjaomasest kaubast või teenusest.
78
Tuleb siiski tõdeda, et selline väide tuleneb vaidlustatud otsuse väärast tõlgendamisest. Nagu nähtub samast otsusest tervikuna ja eelkõige selle punktidest 94–209, analüüsis laiendatud apellatsioonikoda nimelt üksikasjalikult vaidlustatud kaubamärgi kirjeldavust seoses kogu asjaomase kauba ja kõigi asjaomaste teenustega.
79
Teiseks, mis puutub hageja argumenti, et määruse nr 40/94 artikli 12 punkt b (hiljem määruse nr 207/2009 artikli 12 punkt b, millest on nüüd saanud määruse 2017/1001 artikli 14 punkt b) võimaldab tagada nimetuse „Iceland“ kasutamise Islandi üksustele, siis tuleb tõdeda, et see säte pealkirjaga „ELi kaubamärgi mõju piirangud“ on sõnastatud järgmiselt:
„ELi kaubamärk ei anna selle omanikule õigust keelata kolmandal isikul kasutada äritegevuse käigus:
[…]
b)
tähiseid või märke, millel puudub eristusvõime või mis tähistavad liiki, kvaliteeti, hulka, otstarvet, väärtust, geograafilist päritolu, kaupade tootmise või teenuste pakkumise aega või muid kauba või teenuse omadusi;
[…]
ainult juhul, kui kolmas isik järgib kasutamisel ausat tööstus- või kaubandustava.“
80
Eespool punktis 79 viidatud sätte eesmärk on eeskätt reguleerida küsimusi, mis tekivad, kui registreeritud on kaubamärk, mis koosneb tervikuna või osaliselt geograafilisest nimetusest, ja see ei anna kolmandatele isikutele õigust sellist nimetust kaubamärgina kasutada, vaid piirdub selle tagamisega, et kolmandad isikud võivad seda kasutada kirjeldavalt, see tähendab tähistamaks geograafilist päritolu, tingimusel et seejuures järgitakse ausat tööstus- ja kaubandustava (vt selle kohta analoogia alusel 4. mai 1999. aasta kohtuotsus Windsurfing Chiemsee, C‑108/97 ja C‑109/97, EU:C:1999:230, punktid 26–28).
81
Vastupidi sellele, mida näib väitvat hageja, ei võimalda asjaolu, et määruse nr 40/94 artikli 12 punkt b tagab, et iga ettevõtja võib vabalt kasutada kauba ja teenuste omadusi tähistavaid tähiseid, tagada selle määruse artikli 7 lõike 1 punkti c aluseks oleva üldise huvi kaitset. Vastupidi, see asjaolu toob veelgi enam esile huvi selle vastu, et määruse nr 40/94 artikli 51 lõike 1 punktis a koostoimes selle määruse artikli 7 lõike 1 punktiga c sätestatud keeldumispõhjust – mis pealegi on absoluutne – kohaldataks tõepoolest kõigile tähistele, mis võivad tähistada sellise kauba või selliste teenuste mõnda omadust, mille jaoks kaubamärk on registreeritud (vt selle kohta 10. märtsi 2011. aasta kohtuotsus Agencja Wydawnicza Technopol vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑51/10 P, EU:C:2011:139, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika). Seega tuleb hageja argument põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
82
Kolmandaks näib hageja heitvat laiendatud apellatsioonikojale ette seda, et see jättis vastuvõetamatuse tõttu arvesse võtmata 2. augusti 2019. aasta uuringu, võttes arvesse 2019. aasta juunis toimunud telefonivestlusi.
83
Eeskätt vaidlustatud otsuse punktide 137, 138, 158 ja 205 koostoimes tõlgendamise tulemusel tuleb siiski tõdeda, et laiendatud apellatsioonikoda ei analüüsinud mitte 2. augusti 2019. aasta uuringu vastuvõetavust, vaid selle tõendusjõudu.
84
Lisaks, isegi kui asuda seisukohale, et hageja soovib vaidlustada selle uuringu tõendusjõu hindamise, piisab märkusest, et ta ei viita ühelegi konkreetsele tagajärjele, mis sel uuringul oli tema arvates vaidlustatud kaubamärgi kirjeldavuse hindamise osas. Nagu laiendatud apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 158 õigesti leidis, ei ole pelk asjaolu, et küsitletavatelt päritakse, milline kaup neile vaidlustatud kaubamärgiga kokku puutudes pähe tuleb, eksimatu ja sobiv test, mis võimaldab hinnata, kas asjaomane kaubamärk on kirjeldav, kuna selle hindamisel tuleb alati arvesse võtta selle kaubamärgiga hõlmatud kaupa ja teenuseid (vt eespool punktis 23 viidatud kohtupraktika).
85
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esimene väide tagasi lükata.
Teine väide, mis puudutab määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b rikkumist
86
Teises väites leiab hageja, keda toetab INTA, sisuliselt, et apellatsioonikoda rikkus määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b.
87
EUIPO, Íslandsstofa (Promote Iceland), Island ja SA – Business Iceland vaidlevad hageja ja INTA argumentidele vastu.
88
Kuna määruse nr 40/94 artikli 7 lõikest 1 tuleneb, et tähise ELi kaubamärgina registreerimata jätmiseks piisab sellest, kui kohaldatav on üks selles loetletud absoluutsetest keeldumispõhjustest, ja arvestades sellega, et lükati tagasi hageja esimene väide, millega vaidlustati laiendatud apellatsioonikoja järeldus, et vaidlustatud kaubamärk tuleb tunnistada selle määruse artikli 7 lõike 1 punkti c alusel kehtetuks kogu sellega tähistatud kauba ja kõigi sellega tähistatud teenuste osas, siis ei ole vaja kontrollida hageja teise väite põhjendatust, mis puudutab nimetatud määruse artikli 7 lõike 1 punkti b rikkumist.
89
Kõigest eeltoodust lähtuvalt tuleb teine väide jätta läbi vaatamata ning seetõttu jätta hagi tervikuna rahuldamata.
Kohtukulud
90
Vastavalt Üldkohtu kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
91
Kuna toimus kohtuistung ja hageja on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt EUIPO, Islandi, Íslandsstofa (Promote Iceland) ja SA – Business Icelandi nõudele välja mõista hagejalt.
92
Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 3 kannab INTA ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (seitsmes koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Jätta Iceland Foods Ltd kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO), Íslandsstofa (Promote Iceland), Islandi ja SA – Business Icelandi kohtukulud.
3.
Jätta International Trademark Associationi (INTA) kohtukulud tema enda kanda.
Kowalik-Bańczyk
Buttigieg
Dimitrakopoulos
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 16. juulil 2025 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.