62018TJ0292_RES
Kohtuasi T‑292/18
Portugali Vabariik
versus
Euroopa Komisjon
Üldkohtu (viies koda) 30. jaanuari 2020. aasta otsus
EAGF ja EAFRD – Rahastamisest välja jäetud kulud – Portugali kantud kulud – Määruse (EÜ) nr 1290/2005 artiklid 32 ja 33 – Määruse (EL) nr 1306/2013 artikkel 54 – Mõiste „liikmesriigi kohus“
Põllumajandus – Ühine põllumajanduspoliitika – Rahastamine EAGF-i ja EAFRD poolt – Raamatupidamisarvestuse kontrollimine ja heakskiitmine – Liikmesriigilt tagasinõutavad summad – Ettenähtud tähtaja jooksul liikmesriigi poolt niisuguste summade sisse nõudmata jätmine, mis kuuluvad maksmisele eeskirjade eiramise või hooletuse tõttu – Erinevad tähtajad vastavalt sellele, kas tagasinõudmine toimub liikmesriigi kohtu kaudu või mitte – Mõiste „liikmesriigi kohus“ – Tagasinõudmine ametiasutuse poolt maksuvõla täitemenetluse teel – Talitus, mis täidab üksnes haldusülesandeid ega vasta sõltumatuse kriteeriumile – Väljajätmine
(ELTL artikkel 267; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1306/2013, artikli 54 lõige 2; nõukogu määrus nr 1290/2005, artikli 32 lõige 5 ja artikli 33 lõige 8)
(vt punktid 33–37, 47–49, 55 ja 56)
Põllumajandus – Ühine põllumajanduspoliitika – Rahastamine EAGF-i ja EAFRD poolt – Raamatupidamisarvestuse kontrollimine ja heakskiitmine – Põhimõtted – Liikmesriikide hoolsuskohustus
(ELL artikli 4 lõige 3; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1306/2013, artikli 58 lõige 8; nõukogu määrus nr 1290/2005, artikli 9 lõike 1 punkt a)
(vt punktid 59–67)
Kokkuvõte
Üldkohus jättis 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsuses Portugal vs. komisjon (T‑292/18) rahuldamata Portugali Vabariigi nõude tühistada Euroopa Komisjoni rakendusotsus (EL) 2018/304 (
1
) osas, milles jäetakse Euroopa Liidu rahastamisest välja teatavad kulud, mida see liikmesriik on kandnud Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) ja Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi (EAFRD) raames summas 1052101,05 eurot.
Määruse nr 1290/2005 (
2
) artikli 32 lõige 5 näeb ette, et kui tagasinõudmist ei ole toimunud nelja aasta jooksul pärast esmakordset halduslikku või kohtulikku tuvastamist, või kaheksa aasta jooksul, kui tagasinõudmine toimub liikmesriigi kohtu kaudu, kaetakse 50% tagasinõudmise puudumise finantstagajärgedest asjaomase liikmesriigi ja 50% liidu eelarvest (tagasinõudmise puudumise finantstagajärgede jagamise põhimõte, edaspidi „50/50 põhimõte“) (
3
).
Vaidlustatud otsus tehti pärast seda, kui komisjon, olles kontrollinud liikmesriigi menetlusi, mis viidi läbi eeskirjade eiramise tõttu alusetult makstud summade tagasinõudmiseks, järeldas, et Portugali ametiasutused olid valedesse kategooriatesse liigitanud teatavad kulud, mis olid kantud EAGF või EAFRD raames ning mis tuli tagasi nõuda. Komisjon leidis, et Portugali makseasutuse võlanõuded, mille sissenõudmiseks viis Portugali maksuhaldur läbi täitemenetlust, olid ekslikult liigitatud eespool viidatud sätte tähenduses võlgadeks, mille tagasinõudmine „toimub siseriikliku kohtu kaudu“. Ta oli seisukohal, et seetõttu tuli nende võlanõuete suhtes kohaldada 50/50 põhimõtet juba siis, kui tagasinõudmist ei olnud toimunud pärast nelja aastat, mitte aga alles pärast kaheksat aastat, nagu väitsid Portugali ametiasutused.
Selle tõlgendusega mitte nõustudes palus Portugali Vabariik vaidlustatud otsus tühistada, väites, et Portugali õiguskorras tuleb haldussuhete raames võlgnetavate summade sunniviisiliseks sissenõudmiseks kasutada maksuvõla täitemenetlust, mida tuleb käsitada kohtumenetlusena. Seega on see liikmesriik seisukohal, et 50/50 põhimõtet tuli kohaldada alles juhul, kui kaheksa aasta jooksul ei ole tagasinõudmist toimunud.
Portugali Vabariik esitas vaidlustatud otsuse tühistamise nõude põhistamiseks üheainsa väite, mille kohaselt on rikutud määruse nr 1290/2005 artikleid 32 ja 33 ning määruse nr 1306/2013 artiklit 54, sest komisjon asus tema väitel ekslikult seisukohale, et Portugali makseasutuse võlanõuded, mille sissenõudmiseks maksuhaldur oli algatanud täitemenetluse, ei kujutanud endast nende artiklite tähenduses võlgasid, mille tagasinõudmine toimub siseriikliku kohtu kaudu.
Üldkohus, kes jättis hagi rahuldamata, märkis kõigepealt, et mõiste „siseriiklik kohus“, mis on 50/50 põhimõtte kohaldamisala kindlakstegemisel otsustava tähtsusega, sisustamine ei saa kuuluda iga liikmesriigi ainupädevusse ning seda mõistet tuleb tõlgendada kogu liidus autonoomselt ja ühetaoliselt, võttes arvesse nii nende õigusnormide konteksti, milles seda on kasutatud, kui ka määrustega nr 1290/2005 ja 1306/2013 taotletavat eesmärki.
Eespool viidatud artiklites mainitud mõiste „siseriiklik kohus“ tõlgendamiseks viitas Üldkohus kriteeriumidele, mille Euroopa Kohus on kehtestanud, hindamaks, kas eelotsusetaotluse esitanud organ on „kohus“ ELTL artikli 267 tähenduses.
Olles analüüsinud Portugali maksuhalduri pädeva talituse vastavust nimetatud kriteeriumidele, leidis Üldkohus, et seda talitust ei saa pidada „siseriiklikuks kohtuks“. Nimelt ei täida ta kohtuülesandeid, vaid ainult haldusülesandeid ja ta ei pea lahendama vaidlust ega kontrollima Portugali makseasutuse väljastatud võlatõendi õiguspärasust. Niisugune talitus ei vasta ka sõltumatuse nõudele.
Üldkohus järeldas sellest, et vastupidi Portugali valitsuse toetatud seisukohale ei saa maksuhalduri pädeva talituse poolt läbiviidavat maksuvõla täitemenetlust pidada „siseriiklikus kohtus“ toimuvaks tagasinõudmiseks määruse nr 1290/2005 ja määruse nr 1306/2013 eespool viidatud artiklite tähenduses, igatahes mitte siis, kui haldus- ja maksukohus ei ole sekkunud.
Sellest tulenevalt oleks Portugali Vabariik pidanud lõpetama maksuvõla täitemenetluse maksuhalduri pädevas talituses eespool viidatud sätetes ette nähtud nelja-aastase maksimaalse tähtaja vältel. Seega järeldas Üldkohus, et komisjon võis seaduspäraselt jätta teatavad kulud välja liidu rahastamisest põhjendusel, et nendega seoses oli üle nelja aasta käimas maksuvõla täitemenetlus maksuhalduri pädevas talituses.
(
1
)	Komisjoni 27. veebruari 2018. aasta rakendusotsus (EL) 2018/304, mille kohaselt Euroopa Liit ei rahasta teatavaid kulusid, mida liikmesriigid on kandnud Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) ja Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi (EAFRD) raames (ELT 2018, L 59, lk 3).
(
2
)	Nõukogu 21. juuni 2005. aasta määrus (EÜ) nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta (ELT 2005, L 209, lk 1).
(
3
)	Määruse nr 1290/2005 artiklis 32 on kehtestatud EAGFi erisätted. Sama määruse artikli 33 lõige 8 sisaldab sisuliselt samaväärset sätet, mis puudutab EAFRD-d. Need sätted võeti sisuliselt üle Euroopa parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1306/2013 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta (ELT 2013, L 347, lk 549; parandus ELT 2016, L 130, lk 13), millega tunnistati kehtetuks ja asendati määrus nr 1290/2005, artiklisse 54.