62024CJ0654
EUROOPA KOHTU OTSUS (viies koda)
29. jaanuar 2026 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Sotsiaalpoliitika – Direktiiv 1999/70/EÜ – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Klausel 4 – Diskrimineerimiskeelu põhimõte – Hüvitis, mida antakse elektroonilise kaardi vormis õpetajate pideva täiendusõppe toetamiseks ja nende kutseoskuste edendamiseks – Tähtajatu töölepinguga õpetajatele ette nähtud õigus – Tähtajaliste töölepingutega õpetajate diskrimineerimine – Riigisisene kohtupraktika, mis välistab kõnealuse soodustuse väljastamise puudutatud õpetajatele tagantjärele, kui nad ei kuulu enam koolisüsteemi – Teatavatel tingimustel asendamine õigusega saada hüvitist kantud kahju eest
Kohtuasjas C‑654/24 [Bariello] (
i
),
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Tribunale ordinario di Ravenna (Ravenna esimese astme kohus, Itaalia) 8. oktoobri 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 8. oktoobril 2024, menetluses
M. M.
versus
Ministero dell’Istruzione e del Merito,
EUROOPA KOHUS (viies koda),
koosseisus: koja president M. L. Arastey Sahún, kohtunikud J. Passer, E. Regan, D. Gratsias ja B. Smulders (ettekandja),
kohtujurist: J. Richard de la Tour,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
M. M., esindaja: avvocato S. Solidoro,
–
Itaalia valitsus, esindaja: S. Fiorentino, keda abistas avvocata dello Stato L. Fiandaca,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: S. Delaude ja D. Recchia,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (EÜT 1999, L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368), lisas sisalduva, 18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta (edaspidi „raamkokkulepe“) klausli 4 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 47 tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud endine tähtajalise töölepinguga õpetaja M. M‑i ja Ministero dell’Istruzione e del Merito (Itaalia haridusministeerium) (edaspidi „ministeerium“) vahelises kohtuvaidluses seoses keeldumisega maksta M. M‑ile 2020/2021–2023/2024.õppeaasta eest iga-aastast elektroonilise kaardi vormis hüvitist, mis võimaldab õpetajatel osta eri kaupu ja teenuseid, et toetada nende täiendusõpet ja parandada kutseoskusi.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3
Direktiivi 1999/70 artikli 1 kohaselt on selle direktiivi eesmärk „jõustada [raamkokkulepe]“.
4
Raamkokkuleppe klausli 2 „Reguleerimisala“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Kokkulepet kohaldatakse tähtajaliste töötajate suhtes, kellel on tööleping või töösuhe, nagu see on määratletud liikmesriigi seadustes, kollektiivlepingutes või praktikas.“
5
Raamkokkuleppe klauslis 3 „Mõisted“ on järgmine sõnastus:
„1.
Käesolevas kokkuleppes tähendab „tähtajaline töötaja“ isikut, kellel on vahetult tööandja ja töötaja vahel sõlmitud tööleping või töösuhe, milles töölepingu või töösuhte lõpp on määratud objektiivsete tingimustega, milleks võib olla konkreetse kuupäeva saabumine, konkreetse ülesande lõpetamine või konkreetse sündmuse toimumine.
2.
Käesolevas kokkuleppes tähendab „võrreldav alatine töötaja“ töötajat, kellel on samas asutuses määramata tähtajaga tööleping või töösuhe, mis on sõlmitud sama või samalaadse töö või tegevuse kohta, võttes arvesse erialast ettevalmistust ja oskusi. […]“.
6
Raamkokkuleppe klausli 4 „Mittediskrimineerimise põhimõte“ lõikes 1 on märgitud:
„Töötingimuste osas ei kohelda tähtajalisi töötajaid vähem soodsalt kui võrreldavaid alatisi töötajaid seetõttu, et neil on tähtajaline tööleping või töösuhe, välja arvatud juhtudel, kui erinevaks kohtlemiseks on objektiivsed põhjused.“
Itaalia õigus
7
13. juuli 2015. aasta seaduse nr 107, mis käsitleb riikliku õppesüsteemi reformi ja kehtivate õigusnormide ümberkujundamist (Riforma del sistema nazionale di istruzione e formazione e delega per il riordino delle disposizioni legislative vigenti) (GURI nr 162, 15.7.2015; edaspidi „seadus nr 107/2015“) artikli 1 lõigetes 121ja 122 on sätestatud:
„121.   Selleks, et toetada õpetajate täienduskoolitust ja täiustada nende kutseoskusi, võetakse iga tüüpi ja iga taseme õppeasutuste koosseisuliste õpetajate täiendus- ja väljaõppeks kasutusele lõikes 123 ette nähtud kulu ülemmäära piires elektrooniline kaart. Kaarti, mille nominaalväärtus on 500 eurot aastas iga õppeaasta eest, võib kasutada – ka digitaalsel kujul – raamatute ja käsiraamatute ostmiseks, ametialaseks täiendusõppeks kasutatavate väljaannete ja ajakirjade ostmiseks, riist- ja tarkvara ostmiseks, registreerumiseks sellistele kutseoskuste täiend- ja kvalifikatsioonikoolitustele, mida korraldavad [ministeeriumi] akrediteeritud asutused, registreerumiseks erialaga seotud bakalaureuse-, magistri‑, erimagistri- või ühest õppetsüklist koosneva magistriõppe kursusele või registreerumiseks erialaga seotud kraadiõppe- või ülikooli magistriõppekursustele, sissepääsuks teatrietendustele ja kinoseanssidele, muuseumidesse, näitustele ja kultuuriüritustele ning etendustele ja algatustele, mis vastavad tegevustele, mis on ette nähtud koolidele pakutavate koolituste kolme aasta kavas ja lõikes 124 sätestatud koolituste riiklikus kavas. Kaardil märgitud summa ei kujuta endast lisatasu ega maksustatavat tulu.
122.   Presidente del Consiglio dei ministri [(ministrite nõukogu esimees)] dekreediga, mis on vastu võetud [ministeeriumi] ning majandus- ja rahandusministeeriumi heakskiidul ning mis tuleb vastu võtta 60 päeva jooksul alates käesoleva seaduse jõustumisest, kehtestatakse lõikes 121 nimetatud kaardi andmise ja kasutamise kriteeriumid ning eeskirjad, lõikes 123 osutatud kättesaadavate vahendite raames jaotatav summa, võttes arvesse digitaalse identiteedi haldamise riiklikku süsteemi, ning sama kaardiga seotud soodustuste ja eeliste andmise eeskirjad.“
8
Ministrite nõukogu esimehe 28. novembri 2016. aasta dekreedi, millega reguleeritakse elektroonilise kaardi väljastamise ja kasutamise korda koosseisuliste õpetajate täiendusõppeks ja koolitusteks iga tüüpi ja iga tasandi haridusasutustes (decreto del présidente del Consiglio dei Ministri recante Disciplina delle modalità di assegnazione e utilizzo della Carta elettronica per l’aggiornamento e la formazione del docente di ruolo delle istituzioni scolastiche di ogni ordine e grado) (GURI nr 281, 1.12.2016), mis on vastu võetud seaduse nr 107/2015 artikli 1 lõike 122 alusel, artikli 3 lõikes 2 on sätestatud:
„[Seaduse nr 107/2015 artikli 1 lõikes 121 nimetatud] kaart ei ole pärast teenistusest lahkumist enam kasutatav.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
9
M. M. töötas nelja õppeaasta jooksul, st õppeaastatel 2020/2021–2023/2024, ministeeriumi teenistuses tähtajalise töölepinguga õpetajana.
10
Kuna M. M. ei saanud nende õppeaastate eest seaduse nr 107/2015 artikli 1 lõikes 121 ette nähtud elektroonilist kaarti (edaspidi „vaidlusalune elektrooniline kaart“), esitas ta 5. aprillil 2024 kaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Tribunale ordinario di Ravennale (Ravenna esimese astme kohus, Itaalia), ja palub kaebuses, et ministeeriumi kohustataks esimese võimalusena tasuma vastavalt vaidlusaluse elektroonilise kaardi väljastamise ja kasutamise korrale iga nimetatud õppeaasta eest selle kaardiga kaasnevat 500 euro suurust iga-aastast hüvitist, ning teise võimalusena maksma talle 2000 euro suuruse kogusumma.
11
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib kõigepealt, et õpetajate täiendusõppe toetamiseks mõeldud vaidlusalune elektrooniline kaart seisneb veebirakenduses, mis genereerib õpetajale eelnevalt valitud kaupade või teenuste kohta ostukoodi või -vautšeri, mida kaupleja võib aktsepteerida üksnes seaduses ette nähtud normidele vastavate toodete puhul. Pärast kauba või teenuse ostu tunnustatakse kaupleja samas summas nõuet ministeeriumi vastu.
12
See kohus täpsustab, et alguses anti vaidlusalune elektrooniline kaart seaduse nr 107/2015 artikli 1 lõike 121 alusel ainult tähtajatu töölepinguga õpetajatele. 18. mai 2022. aasta kohtumäärusest Ministero dell’istruzione (elektrooniline kaart) (C‑450/21, EU:C:2022:411) nähtub siiski, et see seadus on vastuolus raamkokkuleppe klausli 4 lõikega 1, sest see jätab kaardi kasutamise õigusest ilma niisugused õpetajad nagu M. M, kes töötavad tähtajaliselt.
13
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul näib sellest kohtumäärusest tulenevat tähtajaliste töölepingutega õpetajate õigus saada vaidlusalune elektrooniline kaart. Corte suprema di cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) piiras aga oma 4. oktoobri 2023. aasta otsuses nr 29961/2023 mitmes aspektis selle õiguse saamiseks kohtule hagi esitamise korda, asudes eelkõige seisukohale, et ekslikult kõnealusest kaardist ilma jäetud isikutest on õigus kaardi väljastamisele a posteriori ainult neil, kes nende õiguse kohta kohtuotsuse tegemise ajal kuulusid koolisüsteemi, sest nad töötavad asendajana, on kantud asendajate reservnimekirja või on koosseisulisena ametisse nimetatud.
14
Mainitud kohtuotsuses on seevastu märgitud, et kui puudutatud isik on vahepeal koolisüsteemist lahkunud – nagu M. M, kelle viimane tööleping lõppes 30. juunil 2024 ja kes ei vii enam läbi õppetööd ega ole kantud reservnimekirja –, peab vaidlusaluse elektroonilise kaardiga seotud rahaline kohustus lõppema tagasiulatuvalt ja kaardi väljastamise taotlus tuleb rahuldamata jätta.
15
On tõsi, et Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) leidis selles kohtuotsuses, et kirjeldatud olukorras võib endine õpetaja elektroonilise kaardi taotlemise asemel nõuda kaardi väljastamata jätmisega tekitatud kahju hüvitamist.
16
Niisuguse kahju hüvitamise hagi suhtes kehtib siiski rida täiendavaid, nii materiaal- kui ka menetlusõiguslikke tingimusi. Nii peab eeskätt puudutatud isik väitma ja tõendama, et talle on tekkinud konkreetne kahju, mis erineb kahjust, mis on seotud üksnes 500 euro suuruse summa kaotusega aastas. Lisaks ei eeldata kahju olemasolu ning kuigi kohus võib hinnata kahju kaalutlusõiguse kohaselt, toob selline hindamine põhimõtteliselt kaasa selle, et välja mõistetakse nimetatud summast väiksem hüvitis.
17
Käesoleval juhul tuleb aga M. M‑i hagi neid tingimusi arvestades jätta rahuldamata, sest ta ei ole väitnud ega tõendanud konkreetse kahju olemasolu, mis erineks aastas 500 euro suuruse majandusliku kasu pelgast kaotamisest.
18
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates on need tingimused vastuolus raamkokkuleppe klauslis 4 sätestatud diskrimineerimiskeeluga, sest neid ei kohaldata tähtajatu töölepinguga õpetajate suhtes.
19
Peale selle leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et käesoleval juhul seisneb kahju juba selles, et M. M‑ilt jäeti seda klauslit 4 rikkudes ilma vaidlusaluse elektroonilise kaardiga seotud summast, kusjuures tuleb täpsustada, et selle summa maksmata jätmine on tavaliselt piisav, et kohus mõistaks puudutatud isikule automaatselt välja hüvitise kahju eest (koos viivisintressiga).
20
Järelikult kahjustab see, kui tähtajaliselt tööle võetud endiselt õpetajalt nõutakse konkreetsete tingimuste täitmist selleks, et ta saaks hüvitist elektroonilise kaardi väljastamata jätmise tõttu tekkinud kahju eest, liidu õiguse soovitavat toimet ja takistab niisugusel õpetajal kasutamast õigust tõhusale õiguskaitsevahendile harta artikli 47 tähenduses.
21
Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab ühelt poolt, et vaidlusaluse elektroonilise kaardi kasutuselevõtu eesmärgiga – mis seisneb õpetajate täiendusõppe toetamises – ei saa niisuguseid tingimusi põhjendada, sest see kaart võimaldab osta esmatarbekaupu, mis ei ole kitsamas tähenduses koolituslikku laadi vahendid, vaid millel on üksnes vastav potentsiaal.
22
Teiselt poolt puuduvad praktilised või õiguslikud takistused, mille tõttu ei saaks õpetajale, kes ei kuulu enam koolisüsteemi, maksta elektroonilise kaardiga seotud 500 euro suurust hüvitist või automaatset hüvitist sama hüvitise suuruses, sest Itaalia õiguse kohaselt on rahalise kohustuse täitmine alati võimalik ja see ei saa tagasiulatuvalt lõppeda.
23
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul on seega raamkokkuleppe klausliga 4 – nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus käesoleva kohtuotsuse punktis 12 nimetatud kohtumääruses – vastuolus asjaolu, et M. M‑ile jäeti tagasiulatuvalt väljastamata vaidlusaluse elektroonilise kaardi vormis 2000 euro suurune kogusumma 2020/2021–2023/2024 õppeaasta eest ainuüksi põhjusel, et M. M. ei kuulu enam koolisüsteemi.
24
Neil asjaoludel otsustas Tribunale ordinario di Ravenna (Ravenna esimese astme kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [raamkokkuleppe] klauslit 4 tuleb (ka ELi õiguse soovitava toime ja harta artiklis 47 sätestatud tõhusa õiguskaitsevahendi tagatise seisukohast) tõlgendada nii, et sellega on vastuolus [eelotsusetaotluse] põhistuses kirjeldatud piirangud (juhul kui hageja ei kuulu enam koolisüsteemi), mis on [vaidlusaluse elektroonilise] kaardi väljastamise kohta sisse viidud riigisisese kohtupraktikaga; seetõttu, kas ka endiste õpetajate (koolisüsteemi välised isikud) puhul on selleks, et neile makstaks kõnealused summad – millele neil oleks töösuhte ajal olnud [vaidlusaluse elektroonilise] kaardi vormis õigus (500 eurot aastas) –, vajalik ja piisav esitada kohtule hagi nende summade tasumiseks, [vaidlusaluse elektroonilise] kaardi osas ette nähtud eeskirjade kohaselt, või otse sularahas, […] ilma täiendavate kohustusteta, mis on seotud hagi esitamise, väidete sõnastamise või tõendamiskoormisega?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
Vastuvõetavus
25
Itaalia valitsus väidab, et esitatud küsimus on vastuvõetamatu mitmel põhjusel. Esiteks ei eristata eelotsuse küsimuses tähtajaliste töölepingutega õpetajate eri kategooriaid, nimelt ei oleks lühiajaliselt asendavate õpetajate kategoorial ühelgi juhul õigust vaidlusaluse elektroonilise kaardi väljastamisele. Teiseks ei ole see küsimus arusaadav, kuivõrd selles on ulatuse puhul viidatud eelotsusetaotluse põhistusele tervikuna. Kolmandaks käsitleb sama küsimus erinevat kohtlemist, mis ei põhine töösuhte tähtajalisel kestusel, vaid üksnes asjaolul, et asjaomane õpetaja lahkus koolisüsteemist, sõltumata selle põhjusest. Neljandaks ja viimaseks leiab Itaalia valitsus, et kuna põhikohtuasja hageja ei tööta enam, ei ole raamkokkulepe tema suhtes enam kohaldatav.
26
Tuleb meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldatakse, et liidu õigust puudutavad küsimused on asjakohased. Euroopa Kohus võib keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletaval liidu õigusnormi tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (4. septembri 2025. aasta kohtuotsus Pelavi, C‑253/24, EU:C:2025:660, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
27
Käesoleval juhul märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et M. M. palub sisuliselt maksta talle vaidlusaluse elektroonilise kaardiga seotud hüvitist 2020/2021–2023/2024 õppeaasta eest, mil ta töötas tähtajalise töölepinguga õpetajana. See kohus leiab, et M. M‑i nõue tuleb põhimõtteliselt rahuldada, kuid märgib, et seda takistavad Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) kohtupraktikas kehtestatud tingimused niisuguse kaardi tagantjärele väljastamiseks.
28
Seega ilmneb kõigepealt, et – vastupidi Itaalia valitsuse väidetule – see kohus lähtub eeldusest, et M. M. ei kuulu nende õpetajate kategooriasse, kellel oleks igal juhul välistatud vaidlusaluse elektroonilise kaardi kasutamine.
29
Seejärel tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohus kirjeldab eelotsusetaotluses täpselt Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) kohtupraktikas kehtestatud tingimuste ulatust, nagu neid tingimusi on kirjeldatud käesoleva kohtuotsuse punktides 13–16. Kuigi on tõsi, et selle küsimuse sõnastus viitab eelotsusetaotluse „põhistusele“, on küsimus iseenesest arusaadav, ilma põhistuses esitatud täpsustusteta.
30
Peale selle tuleb tõdeda, et Itaalia valitsuse selle argumendi analüüsimine, mille kohaselt kohaldatakse Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) kohtupraktikast tulenevaid tingimusi sõltumata puudutatud isikute töösuhte kestusest, mistõttu ei ole need raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 seisukohast diskrimineerivad, kuulub esitatud küsimuse sisu juurde.
31
Lõpuks viitab see valitsus – põhjendamaks väidet, et raamkokkulepe ei ole põhikohtuasjas kohaldatav – ekslikult asjaolule, et oma taotluse esitamise ajal ei olnud M. M. enam teenistuses. Nimelt nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu täpsustustest, et vaidlusaluse elektroonilise kaardi väljastamise taotlus käib ajavahemike kohta, mil M. M. töötas tähtajalise töölepinguga õpetajana ja oli seega „tähtajaline töötaja“ raamkokkuleppe klausli 2 lõike 1 tähenduses, mida tuleb tõlgendada koostoimes raamkokkuleppe klausli 3 lõikega 1.
32
Kuna aga diskrimineerimine, mis on vastuolus raamkokkuleppe klausliga 4 ning mille puhul M. M. heidab ette, et teda on vastavalt diskrimineeritud, puudutab tähtajalise töötajana töötatud aega, ei ole tähtsust asjaolul, et ta on vahepeal selle staatuse kaotanud (vt selle kohta 18. oktoobri 2012. aasta kohtuotsus Valenza jt, C‑302/11 – C‑305/11, EU:C:2012:646, punkt 35).
33
Järelikult on esitatud küsimus vastuvõetav.
Sisulised küsimused
34
Oma ainsa küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas raamkokkuleppe klausli 4 lõiget 1 lähtudes harta artiklis 47 sätestatud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttest tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi kohtupraktika, mille kohaselt tähtajalise töölepinguga õpetaja esitatud hagi puhul – milles ta nõuab, et heastataks nendest sätetest esimesega vastuolus olevate riigisiseste õigusnormide kohaldamise tõttu iga-aastasest 500 euro suurusest rahalisest soodustusest, mida antakse elektroonilise kaardi vormis, mis võimaldab osta õpetajate pidevat täiendusõpet toetavaid kaupu ja teenuseid, alusetu ilmajätmine – on ühelt poolt selle kaardi tagantjärele väljastamise tingimus, et see õpetaja kuuluks veel koolisüsteemi, ja teiselt poolt, kui kaarti ei väljastata tagantjärele, saab nimetatud õpetaja nõuda kahju eest, mis on tekkinud kaardi väljastamata jätmisest, hüvitist üksnes siis, kui on täidetud teatavad eritingimused.
35
Kõigepealt tuleb märkida, et Euroopa Kohus on 18. mai 2022. aasta kohtumääruses Ministero dell’istruzione (elektrooniline kaart) (C‑450/21, EU:C:2022:411, punkt 48) juba sisuliselt asunud seisukohale, et raamkokkuleppe klauslit 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, millega on antud ainult ministeeriumi alla kuuluvatele alalistel ametikohtadel töötavatele õpetajatele – ent mitte sama ministeeriumi alla kuuluvatele tähtajalistel ametikohtadel töötavatele õpetajatele – õigus saada vaidlusalust elektroonilist kaarti.
36
Käesoleval juhul puudutab põhikohtuasi samu riigisiseseid õigusnorme, mida käsitleti kohtuasjas, milles tehti nimetatud kohtumäärus, nimelt seaduse nr 107/2015 artikli 1 lõikeid 121 ja 122, milles on ette nähtud, et „iga tüüpi ja iga taseme õppeasutuste koosseisuliste õpetajate täiendus- ja väljaõppeks [võetakse] kasutusele […] elektrooniline kaart [,] mille nominaalväärtus on 500 eurot aastas iga õppeaasta eest“.
37
Selles kontekstis lähtub eelotsusetaotluse esitanud kohus eeldusest, et niisugustel tähtajalise töölepinguga õpetajatel nagu M. M, kelle puhul on kindlaks tehtud, et nad jäeti raamkokkuleppe klausli 4 lõiget 1 eirates vaidlusalusest elektroonilisest kaardist ilma, on õigus selle kaardi tagantjärele väljastamisele või vähemalt selle nominaalväärtuseks oleva summa maksmisele.
38
Pärast Euroopa Kohtu nimetatud määrust välja antud Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) kohtupraktikast ilmneb siiski, et selle õiguse kasutamiseks kohtule esitatavale hagile on kehtestatud tingimused. Nii märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus ühelt poolt, et õpetajate nõude kohta väljastada tagantjärele elektrooniline kaart peavad õpetajad kohtuotsuse tegemise ajal kuuluma veel koolisüsteemi, mistõttu neil ei ole kaardile õigust enam siis, kui nad on vahepeal „koolisüsteemist lahkunud“, ehk siis kui need õpetajad ei tööta enam asendajana, ei ole kantud asendajate reservnimekirja ega ole koosseisulisena ametisse nimetatud. Teiselt poolt saavad need õpetajad kirjeldatud olukorras esitada üksnes kaardi väljastamata jätmise tõttu tekkinud kahju hüvitamise hagi, mille saab siiski rahuldada üksnes juhul, kui on täidetud teatavad täiendavad materiaal- ja menetlusõiguslikud tingimused, nagu need, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 16.
39
Seega tuleb esitatud küsimusele vastamiseks kõigepealt analüüsida, kas niisugused tingimused on vastuolus raamkokkuleppe klausli 4 lõikega 1, sest nendega kaasneb – nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus kaldub arvama – töötingimuste puhul tähtajaliste töötajate niisugune ebasoodsam kohtlemine võrreldes võrreldavate alaliste töötajatega, mis ei ole objektiivsetel põhjustel õigustatud.
40
Siinkohal tuleb esiteks juhtida tähelepanu sellele, et – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 31 – esitatud küsimus lähtub eeldusest, et niisugune õpetaja nagu M. M. kuulub raamkokkuleppe klausli 2 lõike 1 tähenduses – koostoimes klausli 3 lõikega 1 – raamkokkuleppe kohaldamisalasse ajavahemike puhul, mil ta töötas tähtajalise töötajana. Lisaks, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 32, ei sea seda eeldust kahtluse alla asjaolu, et puudutatud isik on vahepeal selle staatuse kaotanud.
41
Teiseks tuleb vaidlusalust elektroonilist kaarti pidada „töötingimuste“ hulka kuuluvaks raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses (3. juuli 2025. aasta kohtuotsus Lalfi, C‑268/24, EU:C:2025:526, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
42
Kolmandaks tuleb eelkõige erineva kohtlemise esinemise kohta raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses meelde tuletada, et selleks, et tähtajalistel töötajatel oleks alust tugineda sellele klauslile, piisab, kui neid tähtajalisi töötajaid koheldakse vähem soodsalt kui võrreldavas olukorras olevaid tähtajatuid töötajaid (3. juuli 2025. aasta kohtuotsus Lalfi, C‑268/24, EU:C:2025:526, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).
43
Samas ei kuulu erinev kohtlemine, mis põhineb muul kriteeriumil kui töösuhte tähtajalisus või tähtajatus, raamkokkuleppe klauslis 4 sätestatud keelu kohaldamisalasse (4. septembri 2025. aasta kohtuotsus Gnattai, C‑543/23, EU:C:2025:653, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
44
Käesoleval juhul näib eelotsusetaotluse esitanud kohus olevat seisukohal, et tema küsimuses nimetatud tingimused toovad kaasa erineva kohtlemise raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses tähtajaliste õpetajate kahjuks, sest neid tingimusi, mis on seatud viimaste esitatud hagidele, „ei kohaldata tähtajatu töölepinguga õpetajate suhtes“.
45
Itaalia valitsus kinnitab omalt poolt, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 25 ja 30, et needsamad tingimused on vastupidi kohaldatavad kõigile õpetajatele, sealhulgas tähtajatu töölepinguga õpetajatele, juhul kui nad koolisüsteemist lahkuvad, sõltumata põhjusest.
46
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud andmed ei võimalda aga kindlaks teha, kas Corte suprema di Cassazione (kassatsioonikohus) kohtupraktikas kehtestatud tingimused on – või ei ole – kohaldatavad ka tähtajatu töölepinguga õpetajate suhtes, kui nad jäeti sarnaselt niisuguse tähtajalise töölepinguga õpetajaga nagu M. M. alusetult vaidlusalusest elektroonilisest kaardist ilma muudel põhjustel kui töösuhte kestus ning kui nad nõuavad selle alusetu ilmajätmise heastamiseks esitatud hagis selle kaardi väljastamist a posteriori alles pärast koolisüsteemist lahkumist. Liikmesriigi kohus peab selles küsimuses läbi viima vajaliku kontrolli.
47
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus teeb niisuguse kontrolli tulemusel kindlaks, et neid tingimusi kohaldatakse elektroonilist kaarti tagantjärele taotlenud ja koolisüsteemist lahkunud õpetajate seast üksnes endistele tähtajalise töölepinguga õpetajatele, mitte aga neile endistele õpetajatele, kes töötasid tähtajatult, siis tuleb asuda seisukohale, et nimetatud tingimused toovad kaasa erineva kohtlemise raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses endiste tähtajalise töölepinguga õpetajate kahjuks võrreldes endiste tähtajatu töölepinguga õpetajatega.
48
Kirjeldatud olukorras peab eelotsusetaotluse esitanud kohus hindama, kas need kaks endiste õpetajate kategooriat on võrreldavas olukorras, ning kui see on nii, siis kas olenevalt olukorrast esineb „objektiivseid põhjusi“ raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses, mis võivad seda erinevat kohtlemist õigustada, kusjuures tuleb täpsustada, et Euroopa Kohtu käsutuses olev toimik ei sisalda andmeid, mis võimaldaksid järeldada, et selle kohta antav hinnang peaks põhinema asjaoludel, mis erinevad oluliselt nendest, mida Euroopa Kohus võttis arvesse selleks, et asuda – kohtuasjas, milles tehti 18. mai 2022. aasta kohtumäärus Ministero dell’istruzione (elektrooniline kaart) (C‑450/21, EU:C:2022:411), ja kohtuasjas, milles tehti 3. juuli 2025. aasta kohtuotsus Lalfi (C‑268/24, EU:C:2025:526) – seisukohale, et klausli 4 lõikega 1 on vastuolus õigusnormid, mille kohaselt saavad vaidlusalust elektroonilist kaarti kasutada ainult koosseisulised õpetajad, kuid mitte tähtajaliselt tööle võetud õpetajad, isegi kui viimati nimetatud on asendajad lühiajaliselt.
49
Seevastu juhul, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus teeb kindlaks, et samu tingimusi kohaldatakse vahet tegemata kõigile käesoleva kohtuotsuse punktis 47 nimetatud õpetajatele, ei saa neid pidada säteteks, mis põhjustavad erinevat kohtlemist raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 tähenduses, ja seda isegi siis, kui riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt tähtajalise töölepinguga õpetajad jäeti esialgu ilma vaidlusalusest elektroonilisest kaardist, on selle klausliga vastuolus.
50
Sellegipoolest – ja võttes arvesse eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlusi – tuleb seejärel kontrollida, kas eelotsuse küsimuses silmas peetud Corte suprema di Cassazione (kassatsioonikohus) kohtupraktikas kehtestatud tingimused võivad siiski olla vastuolus raamkokkuleppe klausli 4 lõikega 1, sest isegi kui need ei ole diskrimineerivad, kahjustaksid need sätte soovitavat toimet või õigust tõhusale õiguskaitsevahendile, mis on sätestatud harta artiklis 47, kuna endised tähtajalise töölepinguga õpetajad jäeti vaidlusalusest elektroonilisest kaardist ilma riigisiseste õigusnormide alusel, mis käesoleva kohtuotsuse punktis 35 nimetatud kohtumääruse kohaselt on vastuolus raamkokkuleppe klausli 4 lõikega 1.
51
Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et juhul, kui on tuvastatud liidu õigusega vastuolus olev diskrimineerimine, ja kuni ei ole vastu võetud võrdset kohtlemist taastavaid meetmeid, saab võrdsuse põhimõtte järgimine olla tagatud üksnes seeläbi, et ebasoodsamasse olukorda seatud kategooriasse kuuluvatele isikutele antakse samad soodustused, mis on soodustatud kategooriasse kuuluvatel isikutel. Ebasoodsamas olukorras olevad isikud tuleb seada samasse olukorda kui soodsamas olukorras olevad isikud (9. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, punkt 66 ja seal viidatud kohtupraktika).
52
Niisuguses olukorras peab liikmesriigi kohus jätma kohaldamata mis tahes diskrimineeriva riigisisese sätte, ilma et ta peaks eelnevalt taotlema või ootama ära selle sätte tühistamist seadusandja poolt, ning kohaldama ebasoodsamas olukorras olevate isikute kategooria suhtes samu norme, mida kohaldatakse teise kategooriasse kuuluvate isikute suhtes. Selline kohustus on liikmesriigi kohtul olenemata sellest, kas riigisiseses õiguses on olemas normid, mis talle selleks pädevuse annavad (9. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika).
53
Samas on Euroopa Kohus täpsustanud, et seda lahendust saab kohaldada aga ainult kehtiva võrdlussüsteemi olemasolul (9. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika).
54
Nii ongi see põhikohtuasjas, sest riigisisene kord, mida kohaldatakse tähtajatu töölepinguga õpetajatele vaidlusaluse elektroonilise kaardi väljastamisel, on ainus kehtiv võrdlussüsteem seni, kuni liikmesriigi seadusandja ei ole võtnud meetmeid võrdse kohtlemise taastamiseks.
55
Seega tuleb tähtajaliste töölepingutega õpetajatele tagada samasugune kohtlemine nagu see on põhikohtuasjas kõne all olevates riigisisestes õigusnormides ette nähtud tähtajatu töölepinguga õpetajatele (vt analoogia alusel 22. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, punkt 83).
56
Teiseks tuleb võrdse kohtlemise tagamiseks võtta täielikult ja ühtselt arvesse kõiki aspekte, mis on nende riigisiseste õigusnormide lahutamatu osa, millest on eraldatud nende diskrimineeriv osis ja millest sõltub neis sätetes ette nähtud soodustuste andmine, sealhulgas vajaduse korral tingimusi, mis võivad soodustuste andmist piirata.
57
Viimati nimetatud küsimuses ei saa nimelt asuda seisukohale, et selliste tingimuste arvessevõtmine võtaks soovitava toime selle tuvastamiselt, et need riigisisesed õigusnormid on diskrimineerivad, ja seda isegi siis, kui need tooksid kaasa niisuguse soodustuse – nagu vaidlusalune elektrooniline kaart – andmise välistamise, sest see välistamine oleks vaid tagajärg, mis tuleneb sellest, et ebasoodsamas olukorras olevate isikute grupi suhtes kohaldatakse sama korda, mida kohaldatakse soodsamas olukorras olevate isikute grupi suhtes (vt selle kohta 15. mai 2025. aasta kohtuotsus Melbán ja Sergamo, C‑623/23 ja C‑626/23, EU:C:2025:358, punktid 88 ja 89).
58
Käesoleval juhul väidab Itaalia valitsus, et Corte suprema di Cassazione (kassatsioonikohus) kohtupraktikas kehtestatud tingimused on lahutamatult seotud vaidlusaluse elektroonilise kaardi kasutuselevõtu eesmärgiga toetada õpetajate pidevat täiendusõpet, sest seda eesmärki ei ole pärast puudutatud isikute koolisüsteemist lahkumist enam võimalik saavutada, mida kinnitab käesoleva kohtuotsuse punktis 8 mainitud ministrite nõukogu esimehe dekreedi artikli 3 lõige 2, mille kohaselt „[vaidlusalune elektrooniline] kaart ei ole pärast teenistusest lahkumist enam kasutatav.“ Neid tingimusi põhjendab Itaalia valitsuse hinnangul ka asjaomase soodustuse laad, sest seaduse nr 107/2015 artikli 1 lõikes 121 on ette nähtud, et „[k]aardil märgitud summa ei kujuta endast lisatasu ega maksustatavat tulu“. Elektroonilise kaardi väljastamine koolisüsteemist lahkunud õpetajatele oleks seega vastuolus selle eesmärgi ja laadiga, ilma et see piiraks puudutatud isikute õigust nõuda vaidlusaluse elektroonilise kaardi väljastamata jätmisega tekitatud kahju hüvitamist.
59
Neil asjaoludel ilmneb, et Corte suprema di Cassazione (kassatsioonikohus) kohtupraktikas kehtestatud tingimused niisuguste hagide kohta, mis on esitatud vaidlusalusest elektroonilisest kaardist alusetu ilmajätmise heastamiseks – juhul kui käesoleva kohtuotsuse punktis 50 esitatud eelduse kohaselt tuvastatakse, et need ei ole diskrimineerivad – on põhikohtuasjas kõne all olevate riigisiseste õigusnormide, ja seega ka võrdlussüsteemi lahutamatu osa, mistõttu ei saa nende kohaldamist pidada raamkokkuleppe klausli 4 lõikes 1 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõtte soovitavat toimet kahjustavaks – seda peab vajaduse korral siiski kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
60
Niisugusel juhul tuleb selle süsteemi ja eeskätt nende tingimuste kohaselt väljastada vaidlusalune elektrooniline kaart õpetajatele, kes on sellest soodustusest alusetult ilma jäetud, tagantjärele, kuid tingimusel, et nad kuuluvad veel koolisüsteemi, sest koolisüsteemist lahkunud õpetajad võivad omakorda kasutada oma õigust tekitatud kahju hüvitamisele, mis kirjeldatud juhul on samuti osa võrdlussüsteemist.
61
Kolmandaks tuleb selle õiguse puhul tekitatud kahju hüvitamisele meeles pidada, et iga meede, mille eesmärk on kõrvaldada liidu õigusega vastuolus olev diskrimineerimine, sealhulgas üksikmeetmed, mis on seotud ebasoodsamas olukorras olevasse kategooriasse kuuluvatele isikutele nende samade soodustuste andmisega, mis on soodsamas olukorras oleval kategoorial, kujutab endast liidu õiguse rakendamist, mis peab järgima liidu õiguses sätestatud nõudeid (20. aprilli 2023. aasta kohtuotsus Landespolizeidirektion Niederösterreich ja Finanzamt Österreich, C‑650/21, EU:C:2023:300, punkt 80 ja seal viidatud kohtupraktika).
62
Nii on see ka õiguse puhul tekitatud kahju hüvitamisele, mis on asjasse puutuva võrdlussüsteemi lahutamatu osa ja mida tuleb seega laiendada ebasoodsamas olukorras olevasse kategooriasse kuuluvatele isikutele, et tagada raamkokkuleppe klausli 4 lõikes 1 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõtte järgimine vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 51 viidatud kohtupraktikale.
63
Liidu õigusest tulenevate nõuete hulgas, mida tuleb seega järgida selle õiguse puhul tekitatud kahju hüvitamisele, on nõuded, mis tulenevad harta artiklis 47 sätestatud õigusest tõhusale õiguskaitsevahendile (vt selle kohta 20. veebruari 2024. aasta kohtuotsus X (ülesütlemise põhjuste puudumine), C‑715/20, EU:C:2024:139, punkt 77), mis kujutab endast tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtte kinnitust (12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság, C‑132/21, EU:C:2023:2, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
64
Samas ei nähtu eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teabest, mille poolest ei vasta õiguskaitsevahendid, mis M. M‑il on oma hüvitisnõude esitamiseks, liidu õiguse, eelkõige harta artikli 47 nõuetele, kuid seda siiski eeldusel, et järgitakse võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtet.
65
Nende põhimõtete kohta tuleb meelde tuletada, et vastavat valdkonda reguleerivate liidu õigusnormide puudumisel tuleb liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõtte alusel iga liikmesriigi riigisiseses õiguskorras määrata pädevad kohtud ja kehtestada menetlusnormid nende kohtuasjade läbivaatamiseks, mille eesmärk on tagada üksikisikutele liidu õigusest tulenevate õiguste kaitse (8. septembri 2011. aasta kohtuotsus Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, punkt 87 ja seal viidatud kohtupraktika).
66
Selleks ei tohi – nagu väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb – menetlusnormid, mis on kehtestatud nende kohtuasjade läbivaatamiseks ja mille eesmärk on tagada isikutele liidu õigusest tulenevate õiguste kaitse, olla siiski ebasoodsamad kui samalaadsete riigisiseste kaebuste puhul (võrdväärsuse põhimõte) ja need ei tohi muuta liidu õiguskorraga antud õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte) (8. septembri 2011. aasta kohtuotsus Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, punkt 89 ja seal viidatud kohtupraktika).
67
Sellest järeldub, et käesoleva kohtuotsuse punktis 62 kirjeldatud juhul peab eelotsusetaotluse esitanud kohus veenduma, et M. M‑il on samas kohtus või vajaduse korral teises kohtus tegelik võimalus tugineda oma õigusele nõuda tekitatud kahju hüvitamist vastavalt menetlusõiguslikele, tõendamist käsitlevatele või muudele eeskirjadele, mis ei ole ebasoodsamad kui need, mis on ette nähtud sarnaste riigisiseste hagide puhul, eelkõige kõigi nende hagide puhul, mida saavad kasutada endised tähtajatu töölepinguga õpetajad, et saada vaidlusalune elektrooniline kaart tagantjärele, ning mis ei muuda selle kahju hüvitamise õiguse kasutamist võimatuks või ülemäära raskeks.
68
Kuivõrd nimetatud õiguse eesmärk on hüvitada just vaidlusaluse elektroonilise kaardi väljastamata jätmisega tekitatud kahju, ei ole samas tõhususe põhimõttega iseenesest vastuolus see, kui puudutatud isikult nõutakse, et ta selle õiguse kasutamiseks väidaks ja tõendaks, et tal on tekkinud konkreetne kahju, mis erineb kahjust, mis on seotud ainult 500 euro kaotamisega aastas, või niisuguse hüvitise maksmiseks, mille summa ei ole võrdne vaidlusaluse elektroonilise kaardi rahalise väärtusega, eeskätt siis, kui ilmneb, et kantud kahju on väiksem.
69
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et raamkokkuleppe klausli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi kohtupraktika, mille kohaselt tähtajalise töölepinguga õpetaja esitatud hagi puhul – milles ta nõuab, et heastataks selle sättega vastuolus olevate riigisiseste õigusnormide kohaldamise tõttu iga-aastasest 500 euro suurusest rahalisest soodustusest, mida antakse elektroonilise kaardi vormis, mis võimaldab osta õpetajate pidevat täiendusõpet toetavaid kaupu ja teenuseid, alusetu ilmajätmine – on ühelt poolt selle kaardi tagantjärele väljastamise tingimuseks esiteks, et see õpetaja kuuluks veel koolisüsteemi, ja teiselt poolt, kui kaarti ei väljastata tagantjärele, saab nimetatud õpetaja nõuda kahju eest, mis on tekkinud kaardi väljastamata jätmisest, hüvitist üksnes siis, kui on täidetud teatavad eritingimused, juhul, kui kõik need tingimused kehtivad ka tähtajatult tööle võetud õpetajate suhtes, kes taotlevad nimetatud kaardi tagantjärele väljastamist, ning et kõnealuse hüvitise saamise õiguse kasutamist reguleerivad menetlusnormid vastavad samuti võrdväärsuse ja tõhususe põhimõttele.
Kohtukulud
70
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:
18. märtsil 1999 sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta, mis on esitatud nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ (milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta) lisas, klausli 4 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus liikmesriigi kohtupraktika, mille kohaselt tähtajalise töölepinguga õpetaja esitatud hagi puhul – milles ta nõuab, et heastataks selle sättega vastuolus olevate riigisiseste õigusnormide kohaldamise tõttu iga-aastasest 500 euro suurusest rahalisest soodustusest, mida antakse elektroonilise kaardi vormis, mis võimaldab osta õpetajate pidevat täiendusõpet toetavaid kaupu ja teenuseid, alusetu ilmajätmine – on ühelt poolt selle kaardi tagantjärele väljastamise tingimuseks esiteks, et see õpetaja kuuluks veel koolisüsteemi, ja teiselt poolt, kui kaarti ei väljastata tagantjärele, saab nimetatud õpetaja nõuda kahju eest, mis on tekkinud kaardi väljastamata jätmisest, hüvitist üksnes siis, kui on täidetud teatavad eritingimused, juhul, kui kõik need tingimused kehtivad ka tähtajatult tööle võetud õpetajate suhtes, kes taotlevad nimetatud kaardi tagantjärele väljastamist, ning et kõnealuse hüvitise saamise õiguse kasutamist reguleerivad menetlusnormid vastavad samuti võrdväärsuse ja tõhususe põhimõttele.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.
(
i
)	Kohtuasja nimi on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.