62003CC0409_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Ši byla susijusi su 1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio išsamias bendrąsias grąžinamųjų išmokų už žemės ūkio produktus sistemos taikymo taisykles(2), 13 straipsnyje minimos sąvokos „tinkama prekinė kokybė“ išaiškinimu.
2. Teisingumo Teismo prašoma paaiškinti, ar gyvūnų, kuriuos teko paskersti dėl ypatingų nenumatytų atvejų Tarybos direktyvos 64/433/EEB(3) prasme, galvijiena, kuri pripažinta tinkama žmonių maistui, gali būti laikoma esanti tinkamos prekinės kokybės ir suteikti teisę į eksporto grąžinamąsias išmokas, nors Bendrijoje ją galima pardavinėti tik „vietos rinkoje“. Nacionalinis teismas taip pat klausia, ar sąvoka „tinkama prekinė kokybė“ reiškia, kad atitinkamas produktas yra vidutinės kokybės.
I – Teisės aktai
A – Bendrijos teisės aktai
1. Bendras galvijienos rinkos organizavimas.
3. Bendroje žemės ūkio politikoje (BŽŪP) galvijienos, kaip ir daugelio kitų žemės ūkio produktų, rinka yra organizuojama bendrai, tuo siekiama EB 33 straipsnyje numatytų tikslų, pavyzdžiui, inter alia, stabilizuoti rinkas ir užtikrinti deramą atitinkamos žemės ūkiu besiverčiančios bendruomenės gyvenimo lygį. Siekiant šių tikslų, buvo nustatyta bendra prekybos galvijiena su trečiosiomis valstybėmis sistema, kuri, inter alia, numato ir eksporto grąžinamąsias išmokas.
4. Eksporto grąžinamosios išmokos yra skirtos skirtumui tarp galvijienos kainos pasaulinėje rinkoje ir jos aukštesnės kainos Bendrijos rinkoje padengti(4) . Jos yra finansuojamos iš Bendrijos biudžeto, tiksliau, iš Žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF). Šių išmokų dydis tam pačiam produktui yra vienodas visiems Bendrijos gamintojams, tačiau gali skirtis atsižvelgiant į paskirties vietos valstybę(5) . Vienas iš šių išmokų tikslų yra išsaugoti Bendrijos dalyvavimą tarptautinėje prekyboje galvijiena(6) .
2. Bendrosios eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo taisyklės
5. Europos Bendrijų Komisija nustatė bendrąsias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo taisykles. Šios taisyklės buvo dažnai keičiamos. Tada, kai prasidėjo ir klostėsi įvykiai, nagrinėjami pagrindinėje byloje, buvo taikomas Reglamentas Nr. 3665/87.
6. Reglamento Nr. 3665/87 devintoje konstatuojamoje dalyje numatyta, kad tam, jog būtų mokama išmoka pagal eksporto grąžinamųjų išmokų sistemą reikia, jog „prekės kokybė leistų jas pateikti į rinką įprastinėmis sąlygomis“.
7. Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnyje, kurio išaiškinimą prašoma pateikti šioje byloje, numatoma:
„Grąžinamoji išmoka neskiriama už produktus, kurie nėra geros ir tinkamos prekinės kokybės ir, jei šie produktai skirti žmonių maistui, jų visai negalima vartoti pagal šią paskirtį arba galimybė tai daryti yra labai sumažėjusi dėl jų savybių ar būsenos“.
8. Pasibaigus įvykiams, kurie nagrinėjami pagrindinėje byloje, Reglamentą Nr. 3665/87 panaikino ir pakeitė Komisijos reglamentas (EB) Nr. 800/1999(7), kuriuo remiasi nacionalinis teismas ir bylos šalys. Reglamento (EB) Nr. 800/1999 21 straipsnio 1 dalyje numatoma:
„Grąžinamoji išmoka neskiriama už produktus, kurie eksporto deklaracijos priėmimo dieną nėra geros ir tinkamos prekinės kokybės.
Produktai laikomi atitinkančiais pirmojoje pastraipoje nustatytus reikalavimus, jeigu juos galima įprastinėmis sąlygomis pateikti į rinką Bendrijos teritorijoje pagal aprašymą, kuris pateikiamas paraiškoje gauti grąžinamąją išmoką, ir jeigu, kai produktai skirti žmonių maistui, juos galima vartoti arba jie nėra iš esmės pažeisti dėl savybių ar būsenos.
Ar produktai atitinka pirmojoje pastraipoje nustatytus reikalavimams, tikrinama laikantis Bendrijoje galiojančių normų ar praktikos. < ... > “
9. Reglamento (EB) Nr. 800/1999 21 straipsnio 1 dalyje įgyvendinamas 28 konstatuojamoje dalyje numatytas tikslas, kad „produktai turi būti tokios kokybės, kad juos būtų galima būtų pardavinėti Bendrijos rinkoje įprastinėmis sąlygomis“.
10. Kalbėdamas apie kitus Bendrijos teisės sistemos pakeitimus, nors ir padarytus pasibaigus pagrindinėje byloje nagrinėjamiems įvykiams, bet galinčius turėti reikšmės šiam procesui, primenu Komisijos reglamentą (EB) Nr. 450/2000(8), kuris specialiai reglamentuoja galvijienos eksporto grąžinamąsias išmokas. Šio reglamento trečioje konstatuojamoje dalyje numatyta, kad „tikslinga gražinamąsias išmokas mokėti tik už tuos produktus, kurie gali laisvai judėti Bendrijoje“, o jo 1 straipsnyje numatyta, kad teisė į gražinamąją išmoką suteikiama tik tiems produktams, kurie pažymėti Direktyvos 64/433 I priedo XI skyriuje numatytu sveikumo ženklu.
3. Bendrijos viduje vykstančiai prekybai galvijiena taikomos sanitarinės priemonės
11. Bendrijos viduje siekiant bendros tam tikrų gyvūnų mėsos rinkos, inter alia, ir galvijienos produktams, buvo vienodinamos sanitarinės sąlygos, kurių reikia laikytis skerdyklose ir mėsos išpjaustymo įmonėse, taip pat sanitariniai reikalavimai, taikomi saugojimui ir pervežimui.
12. Pagrindinėje byloje aktualios nuostatos yra numatytos Direktyvoje Nr. 64/433. Sąvoka „skerdimas dėl ypatingų nenumatytų atvejų“ apibrėžta šios direktyvos 2 straipsnio n punkte kaip „bet koks skerdimas, kurį veterinarijos gydytojas įsako vykdyti nelaimingo atsitikimo atveju arba atsiradus rimtiems fiziologiniams ar funkciniams sutrikimams“. Šioje nuostatoje, be kita ko, nurodoma, kad, susidarius nepaprastajai padėčiai, galima skersti ne skerdykloje, jei, veterinarijos gydytojo nuomone, būtų neįmanoma gyvūno pervežti arba tektų suteikti jam daug nereikalingų kančių.
13. Direktyvos 64/433 6 straipsnio 1 dalies e punkte nustatoma, kad gyvūnų, kuriuos teko paskersti dėl ypatingų nenumatytų atvejų, mėsą galima leisti parduoti maistui vidaus rinkoje tik tada, jei ji atitinka šiame punkte numatytas sąlygas. Inter alia,
reikalaujama, kad po to, kai, dalyvaujant veterinarijos gydytojui, gyvūnas buvo vietoje paskerstas, jis būtų kuo skubiau gabenamas į patvirtintą skerdyklą kartu su skerdimą užsakiusio veterinarijos gydytojo pagal Bendrijos lygiu nustatytas taisykles išduotu sertifikatu. Vėliau atliekamas gyvūno skerdenos patikrinimas post mortem, kartu ir bakteriologinis tyrimas (jei reikia), kad būtų nustatytas visos mėsos ar jos dalies tinkamumas maistui. Sąvoka „vidaus rinka“ nėra apibrėžta.
14. Direktyvos 64/443 6 straipsnio 1 dalies h punkte nustatoma, kad mėsa turi būti pažymėta nacionaliniu antspaudu, kuris negali būti supainiotas su Bendrijos antspaudu.
B – Nacionalinė teisė
15. Vokietijos įstatyme dėl mėsos sveikumo ( Fleischhygienegesetz )(9) 13 straipsnyje numatoma, kad gyvūnai, kurie turi būti paskersti dėl ypatingų aplinkybių, arba tie gyvūnai, kurie išskiria patogenines medžiagas, gali būti skerdžiami tik „izoliuotose skerdyklose“ ir kad šių gyvūnų mėsą kaip maisto produktą į rinką galima pateikti tik per šių skerdyklų parduotuves, kurias patvirtina ir kontroliuoja kompetentingos valdžios institucijos. Tokią mėsą reikia specialiai pažymėti.
16. Vokietijos nutarimas dėl mėsos sveikumo ( Fleischhygieneverordnung )(10), numatantis praktinę šio įstatymo taikymo tvarką, nustato, kad mėsa iš izoliuotų skerdyklų negali būti teikiama į rinką, jei nebuvo atlikta sanitarinė inspekcija ir ji nebuvo pripažinta tinkama žmonių maistui. Jame taip pat numatoma, kad šią mėsą galima parduoti tik galutiniams vartotojams.
17. Šios nuostatos buvo priimtos siekiant įgyvendinti Direktyvą 64/433.
II – Pagrindinės bylos aplinkybės
18. 1997 m. lapkričio mėnesį žemės ūkio produktų eksporto bendrovė (Société d’Exportation des Produits Agricoles (11) )
kompetentingai Vokietijos administracinės valdžios institucijai pateikė 222 dėžių šaldytos galvijienos iš „izoliuotos skerdyklos“ eksporto deklaraciją. Kompetentingas veterinaras SEPA eksportuotą mėsą buvo pripažinęs tinkama žmonių naudojimui.
19. Kompetentinga administracinės valdžios institucija, o apskundus jos sprendimą ir Finanzgericht
(Vokietija), nusprendė, kad SEPA negali už šią mėsą gauti eksporto gražinamųjų išmokų, nes ji nebuvo tinkamos prekinės kokybės Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio prasme. Šį savo sprendimą minėtos institucijos grindė aplinkybe, kad, laikantis Vokietijos įstatymų, aptariama mėsa negalėjo būti parduodama visoje Bendrijos teritorijoje, bet tik Vokietijoje ir taikant daugelį apribojimų.
20. Ieškovė Finanzgericht
sprendimą apskundė Bundesfinanzhof
(Vokietija).
III – Prejudiciniai klausimai
21. Sprendime pateikti prejudicinį klausimą Bundesfinanzhof
pirmiausia primena, kad žmonių maistui skirti produktai turi būti ne tik sveiki, bet ir tinkamos prekinės kokybės. Anot nacionalinio teismo, sąvoka tinkama prekinė kokybė, vadovaujantis Teisingumo Teismo praktika(12), Reglamento Nr. 3665/87 devintoje konstatuojamoje dalyje pateikta formuluote ir Reglamento Nr. 800/1999 straipsniu, reiškia, kad produktas gali būti pardavinėjamas Bendrijos teritorijoje įprastinėmis sąlygomis ir tuo pačiu pavadinimu, kuris nurodomas paraiškoje dėl grąžinamosios išmokos sumokėjimo. Nacionalinis teismas nurodo, kad jam kyla du klausimai.
22. Pirmiausia jis abejoja, ar sąvoka „tinkamos prekinės kokybės“ netaikoma produktams, kuriems taikomos specialios taisyklės, pavyzdžiui, kontrolės priemonių taikymas ar leidimas parduoti tik per tam tikrus distribucijos tinklus.
23. Nacionalinis teismas teigia, kad Bendrijos teisės nuostatų ir Vokietijos įstatymų dėl ypatingomis sąlygomis paskerstų gyvulių mėsos tikslas nėra uždrausti tokios mėsos pardavimą, ir todėl neleidžia daryti išvados, kad ją draudžiama eksportuoti, jei ji tinka žmonių maistui. Toks draudimas taip pat nėra numatytas Direktyvos 64/433 6 straipsnyje, kuris numato, kad gyvūnų, kuriuos teko paskersti dėl ypatingų nenumatytų atvejų, mėsą galima leisti parduoti maistui vidaus rinkoje tik tada, jei ji atitinka šiame straipsnyje numatytas sąlygas. Iš tiesų šios direktyvos tikslas nėra reglamentuoti Bendrijos užsienio prekybą ir ji nemato priežasčių, dėl kurių Bendrijos viduje taikomą pardavimo ribojimą reikėtų taikyti ir trečiosioms valstybėms.
24. Jei žmonių maistui tinkama mėsa nepatektų į produktų, už kuriuos mokamos grąžinamosios išmokos, sąrašą, tai neatitiktų ir Teisingumo Teismo praktikos, numatančios, kad tinkamos prekinės kokybės sąvoka priklauso nuo galimybės parduoti aptariamas prekes. Be to, tai neatitiktų Bendrijos interesų, nes dėl tokio nepatekimo ši mėsa būtų pardavinėjama Bendrijos rinkos dalyje.
25. Antra, nacionalinis teismas abejoja, ar sąvoka „tinkama prekinė kokybė“ reikalauja tam tikros vidutinės kokybės ir neapima žemesnės kokybės produktų, kurie vis tiek gali būti pardavinėjami tuo pačiu pavadinimu, kuris yra nurodytas pateikiamoje paraiškoje gauti grąžinamąją išmoką. Šiuo klausimu jis primena, kad teisės aktai, reglamentuojantys eksporto grąžinamąsias išmokas, iš principo, numato vienodą eksporto grąžinamosios išmokos dydį, nepriklausantį nuo prekės kokybės. Tačiau nacionalinis teismas nurodo, kad Teisingumo Teismas minėtame sprendime Prancūzija prieš Komisiją
pripažino, kad prekė, kuri turėjo paslėptų trūkumų, buvo netinkamos prekinės kokybės, nors nebuvo nustatyta, kad dėl šio trūkumo ji negalėjo būti pardavinėjama.
26. Atsižvelgdamas į šias aplinkybes, Bundesfinanzhof
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1. Ar Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnyje vartojama sąvoka „tinkama prekinė kokybė“ reiškia, kad atitinkamų prekių gamybai ir pardavimui taikomos tik bendrosios teisės nuostatos, kurios taikomos visoms šios rūšies prekėms, ir todėl eksporto grąžinamosios išmokos nemokamos toms prekėms, kurioms taikomi specialūs apribojimai, inter alia,
susiję su jų gamyba, apdorojimu ar distribucija, pavyzdžiui, būtinybė atlikti specialų sveikatos patikrinimą ar draudimas platinti per tam tikrus distribucijos tinklus?
2) Ar Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnyje vartojama sąvoka „tinkama prekinė kokybė“ reikalauja vidutinės eksportuojamos prekės kokybės, ir jei taip, ar dėl to už prekes, kurios yra prastesnės kokybės nei paraiškoje dėl grąžinamosios išmokos įrašyto pavadinimo prekės, kuriomis yra paprastai prekiaujama, nemokamos eksporto grąžinamosios išmokos? Ar tai taip pat galioja ir tais atvejais, jei prastesnė prekės kokybė neturėjo jokios įtakos komerciniam sandoriui?“
IV – Vertinimas
A – Dėl pirmojo klausimo
27. Savo pirmuoju klausimu nacionalinis teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnis turėtų būti aiškinamas taip, kad žmonių maistui tinkama mėsa negali būti laikoma esančia tinkamos prekinės kokybės ir už ją negali būti mokamos eksporto grąžinamosios išmokos, jei Bendrijoje jos pardavimas žmonių maistui yra leidžiamas tik vietos rinkoje, nes tai yra gyvūno, kurį teko paskersti dėl ypatingų nenumatytų atvejų Direktyvos 64/433 prasme, mėsa.
28. Komisija mano, kad tokia mėsa negali būti laikoma geros ir tinkamos prekinės kokybės, nes Bendrijoje ją vartoti žmonių maistui leidžiama tik vietos rinkoje ir tik su specialiu jos kilmę nurodančia žyma. Ji nurodo, kad šis apribojimas nėra grindžiamas mažesniu mėsos sveikumu. Komisija teigia, kad šis apribojimas yra priimtas dėl galimo didesnio šios mėsos pažeidžiamumo, kylančio dėl jos gamybos būdo. Bendrijos teisės aktų leidėjas apribojo jos distribuciją vietos rinkoje, vadovaudamasis atsargumo principu, siekdamas, kad ši mėsa nebūtų gabenama dideliais atstumais ir nebūtų vartojama praėjus per daug laiko. Komisija mano, kad, nors Direktyvos 64/433 6 straipsnis nedraudžia šios mėsos eksporto, tačiau būtų paradoksalu eksporto gražinamosiomis išmokomis skatinti jos pardavimą į trečiąsias šalis.
29. Komisija taip pat teigia, kad negali būti manoma, kad ši mėsa parduodama „įprastinėmis sąlygomis“ Reglamento Nr. 3665/87 devintos konstatuojamosios dalies prasme, kurioje pakartojami minėto sprendimo Muras
motyvai. Ji nurodo, kad Reglamento Nr. 800/1999 21 straipsnis tiktai pakartoja šią teismų praktiką, nekeisdamas eksporto gražinamųjų išmokų mokėjimo sąlygų.
30. Nors nacionalinis teismas nepateikia šio klausimo, bet Komisija mano, kad gyvūnų, paskerstų susidarius nepaprastai padėčiai, mėsa netenkina ir antrosios Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnyje numatytos sąlygos, kuri numato, kad aptariamas produktas, jei jis skirtas žmonių maistui, neturi tapti netinkamas vartoti, o jo tinkamumas vartoti šia paskirtimi negali būti pablogintas. Ji teigia, kad apribojimas šią mėsą pardavinėti tik vidaus rinkoje ir jos speciali žyma yra rimta kliūtis ją vartoti žmonių maistui.
31. Hauptzollamt Hamburg-Jonas
pozicija yra tokia pat kaip ir Komisijos, be to, ji teigia, kad Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio tikslas taip pat yra pašalinti galvijienos perteklių Bendrijos rinkoje. Todėl, anot jos, eksporto grąžinamųjų išmokų mokėjimas už mėsą, kuri gali būti parduodama tik vietos rinkoje, yra negalimas.
32. Nors Komisijos ir Hauptzollamt Hamburg-Jonas
ginama pozicija gali pasirodyti patraukli, tačiau, gerai pagalvojęs, negaliu siūlyti Teisingumo Teismui jos priimti. Pritardamas Graikijos vyriausybei ir SEPA manau, kad Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio dabartinė redakcija neleidžia paneigti, kad mėsa, kurios pardavimas Bendrijos rinkoje žmonių maistui leidžiamas tik vietos rinkoje, gali būti laikoma „tinkamos prekinės kokybės“ šio straipsnio prasme ir suteikti teisę į gražinamąsias eksporto išmokas. Prieš išdėstydamas savo nuomonę pagrindžiančius argumentus, norėčiau priminti Teisingumo Teismui pateikto klausimo prielaidas.
33. Pirmiausia iš Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio teksto aišku, kad eksporto grąžinamosios išmokos gali būti mokamos tik už tuos produktus, kurie yra sveiki, tai yra tinkami vartoti žmonių maistui. Šiuo atveju kalbant apie mėsą, kurios eksporto deklaraciją pateikė SEPA, iš nacionalinio teismo pateiktos medžiagos aišku, kad ji buvo kompetentingo veterinaro pripažinta tinkama naudoti žmonių maistui. Ši prielaida patvirtinama ir nagrinėjant prejudicinį klausimą, nes nacionalinis teismas klausia, ar ši mėsa gali būti laikoma „tinkamos prekinės kokybės“, manant, kad jau yra aišku, jog ji „sveika“ eksporto grąžinamųjų išmokų pagal Reglamentą Nr. 3665/87 mokėjimo prasme.
34. Toliau – aš manau, kad svarbu pabrėžti, jog gyvūno, kurį teko paskersti dėl ypatingų nenumatytų atvejų, mėsa gali būti pripažinta tinkama žmonių maistui tik tuomet, jei įvykdomos Direktyvos 64/433 6 straipsnio e punkte numatytos sąlygos, kuriame harmonizuojamos sąlygos, kurias įvykdžius mėsą galima pripažinti tinkama žmonių maistui visose Bendrijos valstybėse narėse. Bendrijos teisės aktų leidėjas nenumatė mažesnių reikalavimų nustatant, kad mėsa nekelia jokio pavojaus žmonių sveikatai, kai ji skirta vietos vartotojams, lyginant su mėsa, skirta visiems Bendrijos vartotojams. Be to, Direktyvos 64/433 6 straipsnio 1 dalies e punkte numatoma, kad gyvūnų, kuriuos teko paskersti dėl ypatingų nenumatytų atvejų, mėsa gali būti pripažinta tinkama žmonių maistui tik tada, jei jos sveikatos patikrinimas atliekamas laikantis šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies A punkto d papunkčio nuostatų, tai yra, laikantis tų pačių sąlygų, kaip ir įprastomis sąlygomis patvirtintoje skerdykloje paskerdžiant gyvūną, kurio mėsą galima pardavinėti visoje Bendrijos rinkoje.
35. Komisija savo argumentuose taip pat nurodo, kad, nors aptariamą mėsą Bendrijos teritorijoje žmonių maistui leidžiama vartoti tik vietos rinkose, tačiau ji nėra mažiau sveika nei įprastomis sąlygomis patvirtintoje skerdykloje paskersto gyvūno mėsa, kuri taip pat buvo pripažinta tinkama žmonių maistui po Direktyvos 3 straipsnio 1 dalies A punkto d papunktyje numatyto patikrinimo ir kurią galima pardavinėti visose valstybėse narėse.
36. Galiausiai nacionalinio teismo pateiktas vertinimas, pagal kurį aptariama mėsa turėtų būti laikoma sveika, kyla iš pagrindinės bylos faktų įvertinimo, kuris priklauso jo kompetencijai. Nusistovėjusi Teisingumo Teismo praktika rodo, kad procese pagal EB 234 straipsnį, grindžiamą aiškiu Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų kompetencijos atskyrimu, pagrindinės bylos faktų, dėl kurių kyla klausimas dėl Bendrijos teisės aiškinimo, vertinimas priklauso nacionalinio teismo kompetencijai(13) . Taip pat ir nustatymas, ar aptariamos mėsos, kurią SEPA eksportavo į Gaboną ir Komorų salas, užšaldymo būdas buvo tinkamas ar ne, tam, kad būtų išvengta mėsos sveikumo charakteristikų pablogėjimo, atsižvelgiant į jos pažeidžiamumą, iki tol, kol ji pasiekė paskirties valstybių rinkas, priklauso nuo kompetentingų valdžios institucijų ir nacionalinio teismo nepriklausomo įvertinimo.
37. Todėl manau, kad pirmąjį prejudicinį klausimą reikia nagrinėti remiantis prielaida, kad yra aišku, jog ši mėsa buvo pripažinta tinkama žmonių maistui, kad ją galima vartoti žmonių maistui valstybės narės vietos rinkoje ir kad nacionalinis teismas taip pat nustatė, kad ji buvo sveika ir gali būti eksportuojama į trečiąsias šalis, taip pat suteikti teisę į eksporto grąžinamąsias išmokas pagal Reglamentą 3665/87.
38. Taigi šioje byloje nagrinėjamas klausimas: ar tokią mėsą galima laikyti „tinkamos prekinės kokybės“ Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio prasme. Kitaip tariant, reikia nustatyti, ar, kaip teigia Komisija ir Hauptzollamt Hamburg-Jonas, tos aplinkybės, kad šios mėsos pardavimas žmonių vartojimui Bendrijoje yra leidžiamas tik vietos rinkoje ir ji turi būti pažymėta jos kilmę nurodančiomis žymomis, pakanka paneigti galimybę, jog ji gali būti „tinkamos prekinės kokybės“ šios nuostatos prasme.
39. Pirmiausia reikėtų pažymėti, kad, kaip nurodo nacionalinis teismas ir visos į bylą įstojusios šalys, toks apribojimas negalėtų būti nustatytas pagal Direktyvos 64/433 6 straipsnio 1 dalies e punktą, kuris numato, kad gyvūnų, kuriuos teko paskersti dėl ypatingų nenumatytų atvejų, mėsa gali būti pardavinėjama tik vietos rinkoje, nes ši direktyva nėra skirta reglamentuoti prekybą žalia mėsa tarp Bendrijos ir trečiųjų šalių. Šis apribojimas galėtų būti grindžiamas tik Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio nuostatomis. Tačiau kaip Graikijos vyriausybė ir SEPA manau, kad dabartinė šio straipsnio redakcija neleidžia jo aiškinti Komisijos ir Hauptzollamt Hamburg-Jonas
siūlomu būdu, nes tai pažeistų teisinio saugumo principą.
40. Primenu, kad šis principas yra vienas pagrindinių Bendrijos teisės principų(14) . Jis numato, kad Bendrijos teisės aktai turi būti aiškūs asmenims, kuriems jie skirti, ir kad jie galėtų numatyti jos taikymą. Nusistovėjusi teismų praktika patvirtina, kad Bendrijos teisės aiškumo ir numatomumo požymiai yra griežtai privalomi ir taikomi, nes, kaip ir šiuo atveju, kalbama apie taisykles, galinčias turėti finansinių pasekmių(15) .
41. Jūsų teismas šį principą dažnai taikė BŽŪP srityje bylose dėl skundų dėl Komisijos sprendimų, kuriais atsisakoma EŽŪOGF sąskaitų galutinio atsiskaitymo metu atlyginti valstybės narės turėtas išlaidas. Jūs manėte, kad toks Komisijos sprendimas, grindžiamas nuostata, apie kurią suinteresuoti asmenys laiku nebuvo informuoti, prieštarauja šiam principui. Taigi buvo nuspręsta, kad jei valstybė narė tuo metu, kai buvo suteikiamos eksporto grąžinamosios išmokos žuvies sektoriuje, negalėjo nei žinoti, nei aiškiai numatyti, kad jau pasibaigus finansiniams metams bus priimtas teisės aktas, atgaline data nustatantis žvejybos kvotas, Komisija, atsisakydama iš EŽŪOGF apmokėti šias grąžinamąsias išmokas, negalėjo remtis jo nesilaikymu(16) . Taip pat ir dėl išmokų už atsivestus veršelius buvo nuspręsta, kad jei Komisija nori nustatyti tam tikras finansines pasekmes už tai, kad valstybės narės nesilaiko protingo termino išnagrinėti ūkio subjektų prašymų dėl šių išmokų gavimo, tai visos valstybės narės apie tokį terminą turi būti informuotos laiku(17) .
42. Jūsų teismas taip pat nusprendė, kad šis principas irgi draudžia aiškinti Bendrijos teisės akto tekste esančią sąvoką tokiu būdu, kuris nukryptų nuo įprastinės naudojamų žodžių reikšmės. Byloje Danija prieš Komisiją (18) buvo nagrinėjamas klausimas dėl to, kaip aiškinti teisės aktą, nustatantį eksporto gražinamąsias išmokas už galvijienos konservus, atsižvelgiant į procentinį mėsos tūrį – neįskaitant subproduktų ir riebalų. Jūsų teismas nusprendė, kad Bendrijos teisei neapibrėžus „mėsos“ ir „riebalų“ sąvokų bei nepateikus nuorodos, kas nelaikoma šiais produktais, žodis „mėsa“ turėtų būti suprantamas ta prasme, kuria jis vartojamas bendrinėje kalboje(19) . Tuo remdamasis Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad žodis mėsa negalėjo būti suprantamas taip, kad neapimtų riebalų, kurie gali būti raumenų audinyje, bet kurių fiziškai negalima atskirti ir pamatyti plika akimi(20) . Jūsų Teismas patikslino, kad tai, jog vėlesnis teisės aktas numatė kitokį pirmesnio akto galiojimą, nekeičia to teisės akto prasmės(21) .
43. Teisinio saugumo principas taip pat buvo taikomas, be kita ko, dėl Komisijos reglamento (EEB) 859/89 dėl galvijienos supirkimo(22) skelbiant konkursą 9 straipsnio aiškinimo, kurio 1 dalyje buvo numatyta, kad „konkurso dalyvis“ turi įsipareigoti laikytis visų tokį pirkimą reglamentuojančių taisyklių, o 2 dalyje, kad „pasiūlymus teikiantis asmuo“ negali teikti daugiau kaip po vieną pasiūlymą kiekvienai kategorijai ir konkursui. Buvo nuspręsta, kad, vadovaujantis teisinio saugumo principu, šio straipsnio tekstu negalima remtis jį aiškinant taip, kad dėl skirtingos sąvokų „konkurso dalyvis“ ir __pasiūlymus teikiantis asmuo“ reikšmės pastarieji tegalėtų pateikti tik vieną pasiūlymą konkursui, nors jie abu priklauso tai pačiai grupei(23) . Teisingumo Teismas nusprendė, kad toks aiškinimas reikštų vėliau priimto teisės akto, kuriuo į Bendrijos teisę buvo įtrauktos taisyklės, reglamentuojančios santykius tarp pasiūlymus teikiančių asmenų, taikymą atgal(24) .
44. Aš manau, kad ši teismų praktika turėtų būti taikoma ir šioje byloje dėl toliau išdėstytų priežasčių.
45. Jei atsižvelgsime į Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio formuluotę, pamatysime, kad jis tik numato, jog eksporto grąžinamosios išmokos nemokamos, jei produktai nėra geros ir tinkamos prekinės kokybės ir, jei šie produktai yra skirti žmonių maistui, jų visai negalima vartoti pagal šią paskirtį arba galimybė tai daryti yra labai sumažėjusi dėl jų savybių ar būsenos.
46. Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnyje nenumatoma, kad be reikalavimo, jog produktas būtų geros ir tinkamos prekinės kokybės, dar viena eksporto grąžinamųjų išmokų mokėjimo sąlyga yra ir reikalavimas, kad produktą galima būtų parduoti žmonių maistui visoje Bendrijos teritorijoje(25) .
47. Mano manymu, toks reikalavimas nekyla ir iš frazės „tinkamos prekinės“. Būdvardžiai „tinkamas“ ir „prekinis“ prancūzų kalboje reiškia „atitinkantis įstatymo reikalavimus“ ir „tinkamas prekybai“. Prekybos santykiuose vartojama frazė „gera ir tinkama prekinė kokybė“ reiškia, kad parduodamas daiktas turi savybes, kurių reikalauja įstatymas ar kurios reikalingos jį vartoti verslo tikslams(26) . Kaip teigia SEPA, šie būdvardžiai apibūdina vidines atitinkamo daikto savybes ir neapibūdina specialių sąlygų dėl geografinio regiono, kuriame jis gali būti pardavinėjamas. Šios Reglamento Nr. 3665/87 frazės analizė daugumoje kitų kalbų versijų taip pat neleidžia daryti kitokios išvados(27) .
48. Aš, priešingai nei Komisija, nemanau, kad Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnyje minima antroji sąlyga, kad tuo atveju jei šie produktai skirti žmonių maistui, jų vartojimas pagal šią paskirtį „turi būti galimas arba galimybė tai daryti neturi labai sumažėti dėl jų savybių ar būsenos“, turi reikšti vien tik tai, kad apribojimas, kuris Bendrijos teritorijoje šiuos produktus leidžia pardavinėti tik vidaus rinkoje ir nurodant jų kilmę, labai sumažina galimybę juos vartoti. Šią sąlygą taip pat galima suprasti kaip paprasčiausiai nustatančią produktų vartojimo ar naudojimo žmonių maistui taisykles, kurios nereglamentuoja jų geografinės pardavimo rinkos.
49. Reglamento Nr. 3665/87 devinta konstatuojamoji dalis pati savaime neturi teisinės galios, tačiau nurodo Bendrijos įstatymų leidėjo ketinimus, priimant minėto reglamento 13 straipsnį, ir todėl ja galima remtis aiškinant šį straipsnį, tačiau joje nėra esminių elementų, kurie galėtų turėti reikšmės šioje byloje. Joje paprasčiausiai nurodoma, kad „prekių kokybė [turi būti tokia, kad] leistų jas pateikti į rinką įprastinėmis sąlygomis“, tačiau nepateikia sąvokos „įprastinės sąlygos“ reikšmės.
50. Mano nuomone, Reglamento Nr. 3665/87 struktūroje ir tiksluose nėra papildomų elementų, kuriais remiantis galima būtų laikyti Komisijos ir Hauptzollamt Hamburg-Jonas
siūlomą aiškinimą pagrįstu. Žinoma, galima kartu su į procesą įstojusiomis šalimis teigti, ypač kalbant apie reglamento tikslus, kad, atsižvelgiant į tai, jog eksporto grąžinamųjų išmokų mokėjimas yra finansuojamas iš Bendrijos biudžeto, jas turėtų būti galima teikti tik tiems produktams, kurie „yra labiausiai to verti“, o tokiais pripažįstami tie produktai, kuriuos galima pardavinėti visoje Bendrijos teritorijoje. Tačiau šį argumentą galima atremti Bundesfinanzhof pateikiamu argumentu, kad gyvūnų, kuriuos teko paskersti dėl ypatingų nenumatytų atvejų, mėsa vietos rinkoje taip pat konkuruoja su mėsa, kurią galima pardavinėti visoje Bendrijos teritorijoje, todėl jos eksporto į trečiąsias valstybės finansavimas padeda įgyvendinti Bendrijos rinkos stabilizavimo tikslą, kurio siekiama eksporto grąžinamųjų išmokų sistema.
51. Dėl to aš manau, kad Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio dabartinė redakcija neleidžia ūkio subjektams suprasti, kad eksporto grąžinamųjų išmokų sumokėjimas priklauso n uo sąlygos, jog šią mėsą galima parduoti naudoti žmonių maistui visoje Bendrijos teritorijoje.
52. Atsižvelgdamas į šias aplinkybes, nemanau, kad Reglamento (EB) Nr. 800/1999 21 straipsnis, aiškiai numatantis, jog gera ir tinkama prekinė produktų kokybė reiškia, kad „juos galima pardavinėti Bendrijos teritorijoje įprastinėmis sąlygomis“, gali būti suprantamas tik kaip paprasčiausias Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio paaiškinimas. Jei 21 straipsnis būtų suprantamas taip, kaip jį aiškina į bylą įstojusios šalys ir kaip aš pats būčiau linkęs jį suprasti – kaip aiškiai numatantį, kad tam, jog produktai suteiktų teisę už juos gauti eksporto grąžinamąsias išmokas, juos turi būti galima pardavinėti visoje Bendrijos teritorijoje, tai, mano nuomone, nustatytų naują sąlygą, kurios nėra Reglamente Nr. 3665/87. Todėl ši papildoma sąlyga nebūtų taikoma atgaline data faktų atžvilgiu, kurie įvyko prieš įsigaliojant Reglamentui (EB) Nr. 800/1999.
53. Mano nuomone, siūlomą Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio išaiškinimą dar kartą patvirtina Reglamentas Nr. 450/2000 dėl eksporto grąžinamųjų išmokų jautienos sektoriuje, kurio trečioje konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad „gražinamąsias išmokas tikslinga mokėti tik už tuos produktus, kurie gali laisvai judėti Bendrijoje“ ir kurio pirmajame straipsnyje nurodoma, kad jis keičia Reglamentą (EB) Nr. 2698/1999(28) . Komisija posėdžio metu paaiškino, kad Reglamentas Nr. 450/2000 buvo priimtas dėl atsiradusio skirtingo ankstesnių teisės aktų aiškinimo, ypač tai taikoma Reglamento (EB) Nr. 800/1999 21 straipsniui, o tai įrodo, kad Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnis nebuvo pakankamai aiškus ir tikslus, kad atitinkami subjektai, kuriems jis taikomas, galėtų jį suprasti nustatydami, kad eksporto grąžinamąsias išmokas galima gauti tik už tuos produktus, kuriuos galima pardavinėti žmonių maistui visoje Bendrijos teritorijoje.
54. Todėl manau, kad Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnis turėtų būti aiškinamas tokiu būdu, kuris labiausiai atitiktų teisinio saugumo principą.
55. Atsižvelgdamas į išdėstytas priežastis, siūlau Teisingumo Teismui į pirmąjį prejudicinį klausimą atsakyti taip: Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnis turi būti aiškinamas kaip neatimantis galimybės gyvūnų, kuriuos teko paskersti dėl ypatingų nenumatytų atvejų Direktyvos 64/443 prasme, mėsą laikyti esančią tinkamos prekinės kokybės ir už ją mokėti eksporto gražinamąsias išmokas, nors ją Bendrijos teritorijoje žmonių maistui galima parduoti tik vietos rinkoje.
B – Dėl antrojo prejudicinio klausimo
56. Antru prejudiciniu klausimu nacionalinis teismas norėtų sužinoti, ar pagal Reglamentą Nr. 3665/87 eksporto grąžinamųjų išmokų vienintelė mokėjimo sąlyga yra tokia, kad mėsa tiksliai atitiktų paraiškoje dėl grąžinamosios išmokos nurodytą pavadinimą, ar taip pat būtina, kad ši mėsa būtų vidutinės kokybės šio termino subjektyvia ar komercine prasme.
57. Nacionalinis teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnyje minima sąvoka „tinkama prekinė kokybė“ turi būti aiškinama, kad eksportuojama prekė turi būti vidutinės kokybės, ir jei jos kokybė yra blogesnė, tai už ją nemokamos eksporto grąžinamosios išmokos net ir tada, kai ją galima pardavinėti paraiškoje dėl grąžinamosios išmokos nurodytu pavadinimu.
58. Kaip ir visos į bylą įstojusios šalys, manau, kad Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnyje minima sąvoka „tinkama prekinė kokybė“ nereiškia, kad prekė turi būti vidutinės kokybės komercine prasme. Kaip Jūsų Teismas nusprendė minėtame sprendime Muras,
sąvoka „gera ir prekinė kokybė“ yra bendra ir objektyvi sąlyga eksporto grąžinamosioms išmokoms gauti, nepriklausomai nuo reglamentuose, kurie nustato eksporto grąžinamųjų išmokų sumas kiekvienam produktui, nurodytų rūšies ir kokybės reikalavimų(29) .
59. Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnyje minima tokia pati sąvoka šiuo atžvilgiu neturi kitokios prasmės. Kaip pabrėžia nacionalinis teismas, ji nurodo reikalavimą, kad prekę būtų galima pardavinėti įprastinėmis sąlygomis ir tuo pačiu pavadinimu, kuris nurodomas paraiškoje dėl grąžinamosios išmokos sumokėjimo. Ji nereikalauja, kad aptariama prekė būtų tam tikros kokybės lygio šio termino subjektyvia ar komercine prasme. Ši analizė yra suderinama ir su grąžinamųjų eksporto išmokų tvarka, kuri, kaip ir galvijienos atveju, nustato vieningą grąžinamosios išmokos dydį prekėms, patenkančioms į tam tikrą nomenklatūros, vadinamos „kombinuotąja nomenklatūra“ poziciją ar subpoziciją, kuri naudojama nustatant bendrąjį muitų tarifą(30) .
60. Mano nuomone, šis Teismas, priešingai nei nacionalinis teismas, minėtame sprendime Prancūzija prieš Komisiją
nepriėmė šiai analizei prieštaraujančio sprendimo. Toje byloje Prancūzijos vyriausybė ginčijo Komisijos sprendimą nefinansuoti iš EŽŪOGF 76 500 tonų ištižusio sūrio „Bel“ sūrinės eksporto į Saudo Arabiją. Ši vyriausybė teigė, kad aptariamas sūris sėkmingai buvo nugabentas į paskirties valstybę, o importuotojas nusprendė nutraukti jo prekybą nustatęs, kad sūris, palyginti su šiam produktui paprastai taikomais standartais, yra per skystos konsistencijos.
61. Teisingumo Teismas nusprendė, kad Komisijos sprendimas buvo tinkamai pagrįstas, nes produkto eksporto dieną jis turėjo paslėptų trūkumų ir dėl jų nebuvo tinkamos prekinės kokybės Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio prasme(31) . Jis pabrėžė, kad, aiškinant priešingai, našta, atsiradusi dėl to, kad tiekėjas tinkamai neįvykdė savo sutartinių įsipareigojimų pristatyti tinkamą produktą, gultų ant visuomenės pečių.
62. Minėtoje byloje atsisakymą mokėti eksporto gražinamąsias išmokas sąlygojo ne aplinkybė, kad atitinkamas produktas buvo prastesnės nei įprasta komercinės kokybės, o tai, kad jis eksporto metu turėjo paslėptų trūkumų, dėl kurių negalėjo būti naudojamas pagal paskirtį.
63. Atsižvelgdamas į išdėstytas aplinkybes, siūlau Teisingumo Teismui į antrąjį prejudicinį klausimą atsakyti, kad Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnyje minima sąvoka „tinkama prekinė kokybė“ turi būti aiškinama kaip nereikalaujanti, kad eksportuojama prekė būtų vidutinės kokybės, kurios nesilaikant ir eksportuojant blogesnės kokybės prekę už ją nebūtų mokama eksporto grąžinamoji išmoka net ir tada, jei prekę galima pardavinėti paraiškoje dėl grąžinamosios išmokos nurodytu pavadinimu.
V – Išvada
64. Atsižvelgdamas į išdėstytas aplinkybes, siūlau Teisingumo Teismui į Bundesfinanzhof
pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip:
„1. 1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio išsamias bendrąsias grąžinamųjų išmokų už žemės ūkio produktus sistemos taikymo taisykles, 13 straipsnis turi būti aiškinamas kaip nedraudžiantis gyvūnų, kuriuos teko paskersti dėl ypatingų nenumatytų atvejų 1964 m. birželio 26 d. Tarybos direktyvos 64/433/EEB dėl sveikatos problemų, turinčių įtakos Bendrijos vidaus prekybai šviežia mėsa su pakeitimais, padarytais 1995 m. birželio 22 d. Tarybos direktyva 95/23/EEB, prasme, mėsą laikyti esančią tinkamos prekinės kokybės ir už ją mokėti eksporto gražinamąsias išmokas, nors Bendrijos teritorijoje žmonių maistui ją galima parduoti tik vietos rinkoje.
2. Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnyje minima sąvoka „tinkama prekinė kokybė“ turi būti aiškinama kaip nereikalaujantis, kad eksportuojama prekė būtų vidutinės kokybės, kurios nesilaikant ir eksportuojant blogesnės kokybės prekę už ją nebūtų mokama eksporto grąžinamoji išmoka net ir tada, jei prekę galima pardavinėti paraiškoje dėl grąžinamosios išmokos nurodytu pavadinimu.“
(1) .
(2)
–	OL L 351, p. 1.
(3)
–	1964 m. birželio 26 d. Tarybos direktyva dėl sveikatos problemų, turinčių įtakos Bendrijos vidaus prekybai šviežia mėsa (OL 121, 1964, p. 2012), su pakeitimais, padarytais 1991 m. liepos 29 d. Tarybos direktyva 91/497/EEB, iš dalies pakeičiančia ir konsoliduojančia Direktyvą 64/433/EEB bei papildančia ją sveikatos reikalavimais, taikomais gaminant ir prekiaujant šviežia mėsa (OL L 268, p. 69), ir 1995 m. birželio 22 d. Tarybos direktyva 95/23/EB, iš dalies keičiančia Direktyvą 64/433/EB (OL L 243, p. 7, toliau – Direktyva 64/433).
(4)
–	1968 m. birželio 27 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 805/68 dėl bendro galvijienos rinkos organizavimo nuostatų (OL L 148, p. 24) 18 straipsnis.
(5)
–	Idem.
(6)
–	Reglamento Nr. 805/68 dešimta konstatuojamoji dalis.
(7)
–	1999 m. balandžio 15 d. Komisijos reglamentas, nustatantis bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles (OL L 102, p. 11).
(8)
–	2000 m. vasario 28 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 2698/1999, nustatantis eksporto gražinamąsias išmokas galvijienos sektoriuje (OL L 55, p. 24).
(9)
–	1996 m. sausio 19 d. Įstatymas (BGBl. 1996 I, p. 59).
(10)
–	BGBl. 1997 I, p. 1138.
(11)
–	Toliau – SEPA.
(12)
–	Nacionalinis teismas daro nuorodą į 1973 m. spalio 9 d. Sprendimą Muras
(12/73, Rink. p. 963) ir 1998 m. lapkričio 19 d. Sprendimą Prancūzija prieš Komisiją
(C‑235/97, Rink. p. I‑7555).
(13)
–	Žr., be kita ko, 1979 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Denkavit Futtermittel
(36/79, Rink. p. 3439, 12 punktą), 2003 m. vasario 25 d. Sprendimo IKA
(C‑326/00, Rink. p. I‑1703, 27 punktą).
(14)
Žr., be kita ko, 1997 m. liepos 17 d. Sprendimo National Farmers' Unjon ir kt.
(354/95, Rink. p. I‑4559, 51 punktą) ir 1997 m. spalio 16 d. Sprendimo Banque Indosuez ir kt. (C‑177/96, Rink. p. I‑5659, 27 punktą).
(15)
–	1987 m. gruodžio 15 d. Sprendimas Nyderlandai prieš Komisiją
(326/85, Rink. p. 5091, 24 punktas), ir 1990 m. kovo 13 d. Sprendimas Komisija prieš Prancūziją
(C‑30/89, Rink. p. I‑691, 23 punktas). Neseno taikymo pavyzdys – 2004 m. vasario 12 d. Sprendimas Slob
(C‑236/02, dar nepaskelbtas Rinkinyje, 37 punktas).
(16)
–	1987 m. gruodžio 15 d, Sprendimas Nyderlandai prieš Komisiją
(237/86, Rink. p. 5251, 19 ir 20 punktai).
(17)
–	1990 m. kovo 27 d. Sprendimas Italija prieš Komisiją
(C‑10/88, Rink. p. I‑1229).
(18)
–	1988 m. sausio 27 d. Sprendimas (349/85, Rink. p. 169).
(19)
–	Žr. 9–13 punktus.
(20)
–	14 punktas.
(21)
–	15 punktas.
(22)
–	1989 m. kovo 29 d. Reglamentas dėl išsamių intervencijos priemonių galvijienai taikymo taisyklių (OL L 91, p. 5).
(23)
–	Žr. 1998 m. spalio 1 d. Sprendimą Jungtinė Karalystė prieš Komisiją
(C‑209/96, Rink. p. I‑5655, 35 ir 36 punktai).
(24)
–	Ibidem, 37 punktas.
(25)
–	Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio tekstas skiriasi nuo 1967 m. gruodžio 21 d. Komisijos reglamento Nr. 1041/67/EEB, nustatančio detalias eksporto gražinamųjų išmokų taikymo taisykles tuose sektoriuose, kuriuose taikomas vienodų kainų režimas, (OL 314, 1967, p. 9) 6 straipsnio teksto, kuriame numatoma, kad „eksporto grąžinamosios išmokos mokamos tik už tuos produktus, kurie laisvai juda Bendrijos viduje
ir yra geros ir tinkamos prekinės kokybės < … > “ (mano pažymėjimas). Todėl šio straipsnio aiškinimo minėtame Muras sprendime, kuriame buvo nuspręsta, kad produktas, kuris įprastomis sąlygomis „negalėjo būti parduodamas Bendrijos teritorijoje“, neatitiko eksporto grąžinamųjų išmokų mokėjimo sąlygų (12 punktas), mano nuomone, negalima taikyti Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio aiškinimui šiuo klausimu.
(26)
–	G. Cornu, „Vocabulaire juridique“, Presses universitaires de France, 1998 m. liepa, p. 508.
(27)
–	Kitomis kalbomis ši frazė skamba taip: angliškai „fair marketable quality“, vokiškai „handelsüblisher Qualität“, itališkai „leale e mercantile“, ispaniškai „cabal y comercial“, olandiškai „handelskwaliteit“.
(28)
–	1999 m. gruodžio 17 d. Komisijos reglamentas, nustatantis eksporto gražinamąsias išmokas galvijienos sektoriuje (OL L 326, p. 49).
(29)
–	12 punktas.
(30)
–	Dėl galvijienos žr. 1987 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 3905/87, iš dalies pakeičiantį Reglamentą Nr. 805/68 (OL L 370, p. 7).
(31)
–	Minėtas Sprendimas Prancūzija prieš Komisiją
(79 punktas).