62021CJ0237_RES
Byla C‑237/21
S. M.
prieš
Generalstaatsanwaltschaft München
(Oberlandesgericht München prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2022 m. gruodžio 22 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Europos Sąjungos pilietybė – SESV 18 ir 21 straipsniai – Valstybei narei pateiktas trečiosios valstybės prašymas išduoti Sąjungos pilietį, turintį kitos valstybės narės pilietybę, pasinaudojusį teise laisvai judėti pirmojoje valstybėje narėje – Prašymas, pateiktas siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę – Tik savo piliečiams taikomas ekstradicijos draudimas – Laisvo judėjimo apribojimas – Pateisinimas, grindžiamas nebaudžiamumo prevencija – Proporcingumas“
Sąjungos pilietybė – Sutarties nuostatos – Taikymo sritis „ratione personae“ – Valstybės narės pilietis, turintis ir trečiosios valstybės pilietybę – Apėmimas
(SESV 18 ir 21 straipsniai)
(žr. 31 punktą)
Sąjungos pilietybė – Teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje – Valstybei narei pateiktas trečiosios valstybės prašymas išduoti Sąjungos pilietį, turintį kitos valstybės narės pilietybę, pasinaudojusį teise laisvai judėti pirmojoje valstybėje narėje – Ekstradicijos prašymas siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę – Ekstradicijos draudimas, taikomas tik prašomosios valstybės narės piliečiams – Sąjungos piliečių, nuolat gyvenančių prašomojoje valstybėje narėje, laisvo judėjimo ribojimas – Pateisinimas, grindžiamas nebaudžiamumo prevencija – Proporcingumas – Prašomosios valstybės narės suteikiama galimybė užsienyje paskirtą bausmę atlikti jos teritorijoje – Pareiga užtikrinti jos teritorijoje nuolat gyvenantiems Sąjungos piliečiams galimybę atlikti jiems skirtą bausmę tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir savo piliečiams
(SESV 18 ir 21 straipsniai)
(žr. 33–36 ir 39–42 punktus)
Sąjungos pilietybė – Teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje – Valstybei narei pateiktas trečiosios valstybės prašymas išduoti Sąjungos pilietį, turintį kitos valstybės narės pilietybę, pasinaudojusį teise laisvai judėti pirmojoje valstybėje narėje – Ekstradicijos prašymas siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę – Prašomoji valstybė narė, draudžianti savo piliečių ekstradiciją tam, kad būtų įvykdyta bausmė, ir numatanti galimybę tokią užsienyje paskirtą bausmę atlikti jos teritorijoje – Atsisakymo išduoti galimas nesuderinamumas su valstybės narės įsipareigojimais, jai tenkančiais pagal Europos konvenciją dėl ekstradicijos – Automatiška ir absoliuti prašomo išduoti asmens teisė nebūti išduotam už Europos Sąjungos teritorijos ribų – Nebuvimas
(SESV 18 ir 21 straipsniai)
(žr. 47 punktą)
Sąjungos pilietybė – Teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje – Valstybei narei pateiktas trečiosios valstybės prašymas išduoti Sąjungos pilietį, turintį kitos valstybės narės pilietybę, pasinaudojusį teise laisvai judėti pirmojoje valstybėje narėje – Ekstradicijos prašymas siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę – Prašomoji valstybė narė, draudžianti savo piliečių ekstradiciją tam, kad būtų įvykdyta bausmė, ir numatanti galimybę tokią užsienyje paskirtą bausmę atlikti jos teritorijoje, su sąlyga, kad trečioji valstybė su tuo sutinka – Šios valstybės narės pareiga aktyviai siekti tokio sutikimo naudojantis visais turimais bendradarbiavimo ir pagalbos baudžiamosiose bylose mechanizmais
(SESV 18 ir 21 straipsniai)
(žr. 48–50, 56 punktus ir rezoliucinę dalį)
Sąjungos pilietybė – Teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje – Valstybei narei pateiktas trečiosios valstybės prašymas išduoti Sąjungos pilietį, turintį kitos valstybės narės pilietybę, pasinaudojusį teise laisvai judėti pirmojoje valstybėje narėje – Ekstradicijos prašymas siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę – Prašomoji valstybė narė, draudžianti savo piliečių ekstradiciją tam, kad būtų įvykdyta bausmė, ir numatanti galimybę tokią užsienyje paskirtą bausmę atlikti jos teritorijoje, su sąlyga, kad trečioji valstybė su tuo sutinka – Prašomosios valstybės narės teisė vykdyti jos teritorijoje nuolat gyvenančio Sąjungos piliečio ekstradiciją, jeigu negauta trečiosios valstybės sutikimo – Sąlyga – Pareiga patikrinti, ar laikomasi Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 19 straipsnyje numatytų garantijų
(SESV 18 ir 21 straipsniai; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 19 straipsnis)
(žr. 53–55, 56 punktus ir rezoliucinę dalį)
Santrauka
Kroatijos, Bosnijos ir Hercegovinos ir Serbijos pilietis S. M. nuo 2017 m. gyvena Vokietijoje ir nuo 2020 m. joje dirba. 2020 m. lapkričio mėn. Bosnijos ir Hercegovinos valdžios institucijos paprašė Vokietijos Federacinės Respublikos išduoti S. M., kad būtų įvykdyta Bosnijos ir Hercegovinos teismo jam paskirta laisvės atėmimo bausmė.
Generalstaatsanwaltschaft München (Miuncheno generalinė prokuratūra, Vokietija), remdamasi Sprendimu Raugevičius (
1
), paprašė pripažinti S. M. ekstradiciją negalima.
Oberlandesgericht München (Miuncheno aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija), kuris šioje byloje yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, teigimu, Miuncheno generalinės prokuratūros prašymo pagrįstumas priklauso nuo to, ar SESV 18 ir 21 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama vykdyti Sąjungos piliečio ekstradiciją, net jei pagal tarptautines sutartis prašomoji valstybė narė (
2
) privalo jį išduoti.
Jis mano, kad į šį klausimą nebuvo atsakyta Sprendime Raugevičius, nes byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, prašomoji valstybė narė pagal taikytinas tarptautines sutartis turėjo teisę neišduoti Lietuvos piliečio už Sąjungos ribų. O šioje byloje Vokietija privalo išduoti S. M. Bosnijai ir Hercegovinai pagal 1957 m. gruodžio 13 d. Paryžiuje pasirašytą Europos konvenciją dėl ekstradicijos. Pagal šios konvencijos 1 straipsnį Vokietija ir Bosnija ir Hercegovina privalo perduoti viena kitai asmenis, kuriuos prašančiosios valstybės teisminės institucijos prašo perduoti, kad būtų įvykdyta bausmė. Šiuo klausimu pažymėtina, kad Vokietijos pagal šios konvencijos 6 straipsnį pateiktoje deklaracijoje dėl jos „piliečių“ apsaugos nuo ekstradicijos ši sąvoka apima tik Vokietijos pilietybę turinčius asmenis.
Sprendime Raugevičius Teisingumo Teismas nenagrinėjo klausimo, ar būtinybė numatyti mažiau ribojančias priemones nei ekstradicija gali reikšti, kad prašomoji valstybė narė pažeidžia iš tarptautinės teisės kylančius įsipareigojimus.
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kreipėsi į Teisingumo Teismą dėl SESV 18 ir 21 straipsnių išaiškinimo. Iš esmės jis siekė išsiaiškinti, ar pagal šiuos straipsnius valstybei narei, gavusiai trečiosios valstybės ekstradicijos prašymą, pateiktą siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę kitos valstybės narės piliečiui, nuolat gyvenančiam pirmojoje valstybėje narėje, pagal kurios nacionalinę teisę draudžiama tik jos pačios piliečių ekstradicija už Sąjungos teritorijos ribų ir numatyta galimybė šią bausmę atlikti jos teritorijoje, jei trečioji valstybė su tuo sutinka, draudžiama išduoti šį Sąjungos pilietį vadovaujantis pagal tarptautinę konvenciją jai tenkančiais įsipareigojimais, jeigu ji faktiškai negali perimti skirtos bausmės vykdymo, nes negavo trečiosios valstybės sutikimo.
Savo sprendime Teisingumo Teismas atsakė, kad SESV 18 ir 21 straipsniai turi būti aiškinami taip:
–
tokiomis aplinkybėmis prašomoji valstybė narė turi aktyviai siekti ekstradicijos prašymą pateikusios trečiosios valstybės sutikimo, kad kitos valstybės narės piliečiui, nuolat gyvenančiam prašomojoje valstybėje narėje, paskirta bausmė būtų įvykdyta šios valstybės narės teritorijoje, tam pasitelkdama visus bendradarbiavimo ir pagalbos baudžiamosiose bylose mechanizmus, kuriais ji gali naudotis, palaikydama santykius su šia trečiąja valstybe,
–
jei tokio sutikimo negauta, pagal juos prašančiajai valstybei narei tokiomis aplinkybėmis nedraudžiama vykdyti šio Sąjungos piliečio ekstradicijos, laikantis jai pagal tarptautinę konvenciją tenkančių įsipareigojimų, jei ši ekstradicija nepažeidžia Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje (
3
) garantuojamų teisių.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma, Teisingumo Teismas priminė, kad Sprendime Raugevičius, kuris, kaip ir pagrindinė byla, susijęs su trečiosios valstybės, su kuria Sąjunga nėra sudariusi ekstradicijos susitarimo, pateiktu ekstradicijos prašymu, jis konstatavo, jog nors, nesant Sąjungos teisės nuostatų, reglamentuojančių valstybių narių piliečių ekstradiciją į trečiąsias valstybes, valstybės narės turi kompetenciją priimti tokias nuostatas, šią kompetenciją jos privalo įgyvendinti laikydamosi Sąjungos teisės, be kita ko, SESV 18 straipsnio ir 21 straipsnio 1 dalies.
Kaip teisėtai Vokietijoje gyvenantis Kroatijos pilietis, S. M. dėl Sąjungos piliečio statuso turi teisę remtis SESV 21 straipsnio 1 dalimi ir patenka į Sutarčių taikymo sritį, kaip apibrėžta SESV 18 straipsnyje. Aplinkybė, kad asmuo turi ir ekstradicijos prašymą pateikusios trečiosios valstybės pilietybę, negali jam kliudyti pasinaudoti dėl Sąjungos piliečio statuso suteikiamomis teisėmis ir laisvėmis, be kita ko, garantuojamomis SESV 18 ir 21 straipsniuose.
Antra, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad valstybės narės teisės normomis dėl ekstradicijos, kuriose, kaip pagrindinėje byloje, įtvirtinamas skirtingas požiūris, atsižvelgiant į tai, ar prašomas perduoti asmuo yra šios, ar kitos valstybės narės pilietis, gali paveikti kitų valstybių narių piliečių, teisėtai gyvenančių prašomojoje valstybėje narėje, teisę laisvai judėti ir gyventi šalyje, nes pagal šias normas jiems nesuteikiama apsaugos nuo ekstradicijos, kuri taikoma tik tos valstybės narės piliečiams.
Vadinasi, esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, nevienodas požiūris, dėl kurio leidžiama kitos valstybės narės nei prašomoji valstybė narė piliečio ekstradicija, yra minėtos laisvės apribojimas, ir jis gali būti pateisinamas, tik jeigu yra pagrįstas objektyviomis priežastimis ir proporcingas nacionaline teise siekiamam teisėtam tikslui.
Teisėtas tikslas išvengti nusikalstamą veiką padariusių asmenų nebaudžiamumo rizikos leidžia pateisinti priemonę, kuria ribojama SESV 21 straipsnyje įtvirtinta laisvė, tik jeigu ši priemonė yra būtina interesų, kuriuos ja siekiama užtikrinti, apsaugai ir tik tiek, kiek šių tikslų negalima pasiekti mažiau ribojančiomis priemonėmis.
Tuo atveju, kai ekstradicijos prašymas pateikiamas siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę, galimybė įvykdyti bausmę, dėl kurios pateiktas ekstradicijos prašymas, prašomosios valstybės narės teritorijoje, kai tokia galimybė numatyta jos teisėje, būtent yra ekstradicijai alternatyvi priemonė, mažiau kliudanti įgyvendinti Sąjungos piliečio, nuolat gyvenančio šioje valstybėje narėje, teisę laisvai judėti ir gyventi šalyje. Taigi pagal SESV 18 ir 21 straipsnius toks kitos valstybės narės pilietis, nuolat gyvenantis prašomojoje valstybėje narėje, turėtų galėti atlikti jam skirtą bausmę šios valstybės narės teritorijoje tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir jos piliečiai.
Trečia, Teisingumo Teismas vis dėlto pabrėžia, kad Sprendime Raugevičius suformuotoje jurisprudencijoje nebuvo įtvirtinta automatiška ir absoliuti Sąjungos piliečių teisė nebūti išduotiems už Sąjungos teritorijos ribų. Teisingumo Teismas taip pat nurodė, kad, esant nacionalinės teisės nuostatai, pagal kurią, kaip pagrindinėje byloje, skirtingai vertinami prašomosios valstybės narės piliečiai ir joje nuolat gyvenantys Sąjungos piliečiai, draudžiant tik savo piliečių ekstradiciją, šiai valstybei narei tenka pareiga aktyviai ieškoti ekstradicijai alternatyvios priemonės, mažiau kliudančios įgyvendinti teises ir laisves, kurias tokie Sąjungos piliečiai kildina iš SESV 18 ir 21 straipsnių, kai dėl jų trečioji valstybė pateikia ekstradicijos prašymą.
Kai tokios ekstradicijai alternatyvios priemonės taikymas reiškia, kad Sąjungos piliečiai, nuolat gyvenantys prašomojoje valstybėje narėje, gali atlikti jiems skirtą bausmę šioje valstybėje narėje tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir tos valstybės narės piliečiai, tačiau šis taikymas priklauso nuo ekstradicijos prašymą pateikusios trečiosios valstybės sutikimo, pagal SESV 18 ir 21 straipsnius prašomoji valstybė narė privalo aktyviai siekti šios trečiosios valstybės sutikimo, pasinaudodama visais bendradarbiavimo ir pagalbos baudžiamosiose bylose mechanizmais, kuriais ji gali naudotis, palaikydama santykius su ta trečiąja valstybe.
Jei ši trečioji valstybė sutinka, kad laisvės atėmimo bausmė būtų vykdoma prašomosios valstybės narės teritorijoje, ši valstybė narė gali leisti Sąjungos piliečiui, dėl kurio pateiktas ekstradicijos prašymas ir kuris nuolat gyvena jos teritorijoje, joje atlikti ekstradicijos prašymą pateikusioje trečiojoje valstybėje jam paskirtą bausmę ir užtikrinti, kad ekstradicijos klausimu su juo bus elgiamasi taip pat kaip su šios valstybės narės piliečiais.
Tokiu atveju taikydama ekstradicijai alternatyvią priemonę prašomoji valstybė narė taip pat galėtų įgyvendinti savo įgaliojimus, laikydamasi sutartinių įsipareigojimų, kurie ją sieja su šia trečiąja valstybe. Iš tiesų šios trečiosios valstybės sutikimas, kad visa ekstradicijos prašyme nurodyta bausmė būtų vykdoma prašomosios valstybės narės teritorijoje, galėtų lemti, jog šio prašymo vykdymas taptų perteklinis.
Vis dėlto, jeigu šios trečiosios valstybės sutikimo negauta, ekstradicijai alternatyvi priemonė, kurios reikalaujama pagal SESV 18 ir 21 straipsnius, negali būti taikoma. Tokiu atveju ši valstybė narė gali vykdyti atitinkamo asmens ekstradiciją, laikydamasi jai pagal Europos konvenciją dėl ekstradicijos tenkančių įpareigojimų, nes atsisakymas vykdyti ekstradiciją neleistų išvengti šio asmens nebaudžiamumo rizikos.
Tokiu atveju atitinkamo asmens ekstradicija atsižvelgiant į šį tikslą yra būtina ir proporcinga priemonė, todėl teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje apribojimas, kylantis dėl ekstradicijos siekiant įvykdyti bausmę, yra pateisinamas. Vis dėlto prašomoji valstybė narė turi patikrinti, ar ši ekstradicija nepažeis Chartijos 19 straipsnio 2 dalyje numatytos apsaugos nuo bet kokios rimtos grėsmės, kad atitinkamas asmuo ekstradicijos prašymą pateikusioje trečiojoje valstybėje gali būti nubaustas mirties bausme, patirti kankinimų ar kitokį nežmonišką ar žeminamą elgesį arba būti taip baudžiamas.
(
1
)	2018 m. lapkričio 13 d. Sprendime Raugevičius (C‑247/17, EU:C:2018:898, toliau – Sprendimas Raugevičius) Teisingumo Teismas išaiškino SESV 18 straipsnį (jame įtvirtintas nediskriminavimo dėl pilietybės principas) ir SESV 21 straipsnį (jo 1 dalyje garantuojama teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje) taip, kad trečiajai valstybei ne baudžiamojo persekiojimo tikslais, bet siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę pateikus ekstradicijos prašymą dėl Sąjungos piliečio, pasinaudojusio teise laisvai judėti, prašomoji valstybė narė, pagal kurios nacionalinę teisę draudžiama taikyti jos piliečių ekstradiciją už Sąjungos ribų tam, kad būtų įvykdyta bausmė, ir numatyta galimybė tokią užsienyje paskirtą bausmę atlikti jos teritorijoje, privalo šiam Sąjungos piliečiui, nuolat gyvenančiam jos teritorijoje, užtikrinti vienodą, kaip ir savo piliečių, vertinimą ekstradicijos klausimais (50 punktas ir rezoliucinė dalis).
(
2
)	Valstybė narė, kuriai pateiktas ekstradicijos prašymas.
(
3
)	Toliau – Chartija.