62021CC0466
GENERALINIO ADVOKATO
PRIIT PIKAMÄE IŠVADA,
pateikta 2023 m. kovo 9 d. (
1
)
Byla C‑466/21 P
Land Rheinland-Pfalz
prieš
Deutsche Lufthansa AG,
Europos Komisiją
„Apeliacinis skundas – Valstybės pagalba – Oro transporto sektorius – Vokietijos teikiama veiklos pagalba Frankfurto Hano oro uostui – Sprendimas neteikti prieštaravimų – Ieškinys dėl panaikinimo – „Suinteresuotosios šalies“ statusas – Procesinių teisių apsauga – „Bendro scenarijaus“ sąvoka“
1.
Apeliaciniu skundu Land Rheinland-Pfalz (Reino krašto-Pfalco federalinė žemė, Vokietija; toliau – Land) prašo panaikinti 2021 m. gegužės 19 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Deutsche Lufthansa / Komisija (T‑218/18, nepaskelbtas Rink., EU:T:2021:282) (toliau – skundžiamas sprendimas); juo Bendrasis Teismas panaikino 2017 m. liepos 31 d. Komisijos sprendimą C(2017) 5289 final dėl valstybės pagalbos SA.47969 (2017/N), Vokietijos teikiamos kaip veiklos pagalba Frankfurto Hano oro uostui (toliau – ginčijamas sprendimas).
2.
Šioje byloje dėl to paties sprendimo pateikti du priešpriešiniai apeliaciniai skundai; jais Europos Komisija ir Deutsche Lufthansa AG (toliau – DLH) atitinkamai prašo panaikinti minėtą teismo sprendimą ir tą jo dalį, kuria atmestas DLH pirmojoje instancijoje pateikto ieškinio vienintelio pagrindo pirmos dalies antrasis priekaištas.
3.
Teisingumo Teismo vėl klausiama dėl teisės pareikšti ieškinį dėl sprendimo, kuriuo Komisija nusprendė užbaigti administracinę procedūrą dėl valstybės pagalbos, motyvuodama tuo, kad pagalbos suderinamumas su vidaus rinka nekelia abejonių. Šiomis aplinkybėmis jo prašoma priimti sprendimą dėl sąvokos „suinteresuotoji šalis“ apimties ir atvejų, kai galima teigti, kad tokia šalis apeliaciniame skunde rėmėsi savo procesinių teisių pažeidimu. Be to, Teisingumo Teismas turės, be kita ko, atsakyti į klausimą, ar Bendrasis Teismas pagrįstai taikė teisinę sąvoką „bendras scenarijus“, siekdamas nustatyti, ar nagrinėjamą pagalbą tiesioginis jos gavėjas perdavė kitai įmonei. Teisingumo Teismo prašymu šioje išvadoje bus nagrinėjami tik šie teisiniai klausimai.
I. Ginčo aplinkybės
4.
2017 m. balandžio 7 d. Vokietijos Federacinė Respublika pranešė Komisijai apie ketinimą suteikti pagalbą Frankfurto Hano oro uosto veiklai dėl jo nuostolingos būklės (toliau – ginčijama pagalba). Šį oro uostą valdo Flughafen Frankfurt-Hahn GmbH (toliau – FFHG).
5.
Ginčijamu sprendimu Komisija iš esmės konstatavo, kad nereikia pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatytos oficialios tyrimo procedūros, nes, nors priemonė yra valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, ji yra suderinama su vidaus rinka pagal to paties straipsnio 3 dalies c punktą. Konkrečiai kalbant, ginčijamame sprendime Komisija, be kita ko, pažymėjo, kad Frankfurto Hano oro uosto pasiekiamumo zonoje nėra kitų oro uostų.
6.
Prieš priimdama ginčijamą sprendimą Komisija priėmė du kitus sprendimus dėl priemonių, kurių Vokietijos Federacinė Respublika ėmėsi Frankfurto Hano oro uosto ir Ryanair naudai. Pirmasis iš jų – tai 2014 m. spalio 1 d. Sprendimas (ES) 2016/788 dėl valstybės pagalbos SA.32833 (11/C) (ex 11/NN), kurią Vokietija Frankfurto Hano oro uostui suteikė 2009–2011 m. finansavimo priemonėmis (OL L 134, 2016, p. 1); dėl jo buvo priimta 2019 m. gegužės 17 d. Nutartis Deutsche Lufthansa / Komisija (T‑764/15, nepaskelbta Rink., EU:T:2019:349). Antrasis iš jų yra 2014 m. spalio 1 d. Sprendimas (ES) 2016/789 dėl Vokietijos suteiktos valstybės pagalbos SA.21121 (C 29/08) (ex NN 54/07), susijusios su Frankfurto Hano oro uosto finansavimu ir oro uosto finansiniais ryšiais su Ryanair (OL L 134, 2016, p. 46); dėl jo buvo priimtas 2019 m. balandžio 12 d. Sprendimas Deutsche Lufthansa / Komisija (T‑492/15, EU:T:2019:252). Dėl šios nutarties ir sprendimo pateikti apeliaciniai skundai buvo atmesti atitinkamai 2021 m. liepos 15 d. Sprendimu Deutsche Lufthansa / Komisija (C‑453/19 P, EU:C:2021:608) ir 2022 m. sausio 20 d. Sprendimu Deutsche Lufthansa / Komisija (C‑594/19 P, EU:C:2022:40).
7.
Be to, 2018 m. spalio 26 d. Komisija, remdamasi ieškovės skundu, užregistruotu numeriu SA.43260, dėl kitų priemonių Frankfurto Hano oro uosto ir Ryanair naudai, pradėjo oficialią tyrimo procedūrą (toliau – procedūra Hahn IV).
II. Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
8.
2018 m. kovo 29 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo DLH ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.
9.
DLH savo ieškinį Bendrajame Teisme iš esmės grindė vieninteliu pagrindu.
10.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas konstatavo, kad Komisija neteisingai atsižvelgė į visus kriterijus, susijusius su Frankfurto Hano oro uosto pasiekiamumo zona, kuriuos ji privalėjo įvertinti pagal Valstybės pagalbos oro uostams ir oro transporto bendrovėms gaires (OL C 99, 2014, p. 3), todėl nepakankama ir neišsami Komisijos analizė neleido išsklaidyti abejonių dėl ginčijamos pagalbos suderinamumo su vidaus rinka. Taigi Bendrasis Teismas vienintelį DLH ieškinio pagrindą pripažino iš dalies pagrįstu ir panaikino ginčijamą sprendimą.
III. Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
A. Pagrindinio apeliacinio skundo reikalavimai
11.
Apeliaciniu skundu Land prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą sprendimą, galutinai atmesti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo ir priteisti iš DLH pirmojoje ir apeliacinėje instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas.
12.
DLH prašo Teisingumo Teismo atmesti apeliacinį skundą kaip nepriimtiną arba bet kuriuo atveju kaip nepagrįstą ir priteisti iš Land bylinėjimosi išlaidas.
13.
Komisija Teisingumo Teismo prašo panaikinti skundžiamą sprendimą, pripažinti pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį nepriimtinu arba, nepatenkinus šio reikalavimo, nepagrįstu ir priteisti iš DLH pirmojoje ir apeliacinėje instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas.
B. DLH priešpriešiniame apeliaciniame skunde pateikti reikalavimai
14.
Priešpriešiniu apeliaciniu skundu DLH prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek juo atmestas jos ieškinio vienintelio pagrindo pirmos dalies antrasis priekaištas, ir priteisti iš Land bylinėjimosi išlaidas.
15.
Land prašo Teisingumo Teismo atmesti DLH priešpriešinį apeliacinį skundą, panaikinti skundžiamą sprendimą, galutinai atmesti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo ir priteisti iš DLH bylinėjimosi pirmojoje ir apeliacinėje instancijose išlaidas.
16.
Komisija prašo atmesti DLH priešpriešinį apeliacinį skundą kaip nepriimtiną arba, nepatenkinus šio reikalavimo, kaip nepagrįstą ir priteisti iš DLH pirmojoje ir apeliacinėje instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas.
C. Komisijos priešpriešiniame apeliaciniame skunde pateikti reikalavimai
17.
Priešpriešiniu apeliaciniu skundu Komisija prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą sprendimą, pripažinti pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį nepriimtinu arba, nepatenkinus šio reikalavimo, nepagrįstu ir priteisti iš DLH pirmojoje ir apeliacinėje instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas.
18.
DLH prašo Teisingumo Teismo atmesti Komisijos priešpriešinį apeliacinį skundą kaip nepriimtiną arba bet kuriuo atveju nepagrįstą ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
19.
Land prašo Teisingumo Teismo patenkinti Komisijos priešpriešinį apeliacinį skundą, panaikinti skundžiamą sprendimą, galutinai atmesti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo ir priteisti iš DLH pirmojoje ir apeliacinėje instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas.
20.
DLH, Land ir Komisija buvo išklausytos per 2022 m. lapkričio 30 d. vykusį teismo posėdį.
IV. Analizė
21.
Teisingumo Teismo prašymu ši išvada susijusi tik su pirmaisiais Land pagrindinio apeliacinio skundo ir Komisijos priešpriešinio apeliacinio skundo pagrindais, grindžiamais teisės klaida ir skundžiamo sprendimo nemotyvavimu, kiek tai susiję su DLH teisės pareikšti ieškinį nustatymu šioje byloje, ir su DLH priešpriešinio apeliacinio skundo antruoju pagrindu, grindžiamu tuo, kad Bendrasis Teismas klaidingai vartojo sąvoką „bendras scenarijus“, siekdamas nustatyti, ar FFGH perdavė nagrinėjamą pagalbą Ryanair, ir taip įvertinti, ar kyla abejonių dėl ginčijamos pagalbos suderinamumo su vidaus rinka.
A. Dėl pagrindų, grindžiamų DLH teisės pareikšti ieškinį neturėjimu (pagrindinio apeliacinio skundo pirmasis pagrindas ir Komisijos priešpriešinio apeliacinio skundo pirmasis pagrindas)
1.
Skundžiamo sprendimo ir šalių argumentų santrauka
22.
Land ir Komisija kritikuoja Bendrojo Teismo argumentus, kuriais remiantis pripažinta DLH teisė pareikšti ieškinį ir atmestas jos pareikšto ieškinio nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas, kiek tai susiję su sąvokos „suinteresuotoji šalis“ aiškinimu; Land taip pat kritikuoja DLH rėmimąsi savo procesinėmis teisėmis.
23.
Skundžiamo sprendimo 39–56 punktuose Bendrasis Teismas iš esmės konstatavo, kad DLH yra „suinteresuotoji šalis“, kaip tai suprantama pagal Reglamento (ES) 2015/1589 (
2
) 1 straipsnio h punktą, dėl dviejų priežasčių. Pirma, skundžiamo sprendimo 50 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Frankfurto Hano oro uostui suteikta ginčijama pagalba galėjo turėti įtakos Frankfurto prie Maino oro uosto, kuris yra pagrindinis DLH oro uostas, konkurencinei padėčiai ir taip paveikti šios oro transporto bendrovės interesus. Antra, minėto sprendimo 51–54 punktuose jis pabrėžė, kad dėl ginčijamos pagalbos Frankfurto Hano oro uostui buvo leista tęsti veiklą, o Ryanair leista išlaikyti konkurencinį spaudimą, kurį ji daro DLH iš šio oro uosto.
24.
Skundžiamo sprendimo 61–64 punktuose Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė, kad, išnagrinėjus visą ieškinį dėl panaikinimo, tapo aišku, jog DLH priekaištauja Komisijai pažeidus jos procesines teises, nes ši nusprendė nepradėti oficialios tyrimo procedūros.
2.
Vertinimas
a)
Pirminės pastabos
25.
Prieš pradedant analizę, kuria siekiama patikrinti Land ir Komisijos pareikštos kritikos pagrįstumą, reikia pateikti kelias pirmines pastabas, siekiant apibrėžti teisines aplinkybes, į kurias atsižvelgiant turi būti vertinama DLH teisė pareikšti ieškinį.
26.
Pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo, be kita ko, turi teisę pareikšti ieškinį dėl Sąjungos akto, kuris nėra jam skirtas, jeigu šis aktas yra „tiesiogiai ir konkrečiai“ su juo susijęs.
27.
Apibendrinant klasikinę jurisprudenciją, pažymėtina, kad aktas yra „tiesiogiai susijęs“ su asmeniu, kai tarp ginčijamo akto ir šio asmens teisinės padėties yra tiesioginis ryšys (
3
), ir „konkrečiai susijęs“, kai šis aktas turi poveikį šiam asmeniui dėl tam tikrų jam būdingų savybių arba dėl faktinių aplinkybių, kurios išskiria šį asmenį iš kitų asmenų (
4
).
28.
Kaip jau buvo pažymėta, šios dvi sąlygos yra skirtingo pobūdžio, nes tiesioginė sąsaja iš esmės susijusi su ieškovo teisine padėtimi, o konkreti sąsaja – tik su jo faktine padėtimi (
5
).
29.
Kadangi šioje byloje kalbama apie ieškinį dėl Komisijos sprendimo dėl valstybės pagalbos, reikia pažymėti, kad per SESV 108 straipsnyje numatytą pagalbos kontrolės procedūrą turi būti atskirtas, pirma, šio straipsnio 3 dalyje nustatytas preliminaraus tyrimo etapas, kurio vienintelis tikslas yra leisti Komisijai susidaryti pirminę nuomonę apie dalinį ar visišką nagrinėjamos pagalbos suderinamumą su vidaus rinka ir, antra, minėto straipsnio 2 dalyje nurodytas oficialusis etapas. Oficialus etapas būtinas, jei Komisija patiria „didelių sunkumų“ vertindama, ar pagalba yra suderinama su vidaus rinka. Jei per pirminį etapą jai nepavyko įveikti visų šių sunkumų, Komisija, siekdama gauti išsamią informaciją, turi surinkti visas reikalingas nuomones ir šiuo tikslu pradėti oficialią tyrimo procedūrą (
6
). Tik vykstant šiai procedūrai Sutartyje Komisijai numatyta pareiga pareikalauti iš „suinteresuotųjų šalių“ pateikti pastabas.
30.
Pagal jurisprudenciją, pirmiausia suformuotą sprendimais Cook / Komisija (
7
) ir Matra / Komisija (
8
), kai, nepradėjusi oficialios tyrimo procedūros, Komisija sprendime, priimtame pasibaigus preliminaraus tyrimo etapui, konstatuoja, kad pagalba suderinama su vidaus rinka, suinteresuotosios šalys gali pasinaudoti savo procesinėmis teisėmis, tik jeigu turi galimybę ginčyti minėtą sprendimą Sąjungos teisme. Dėl šių priežasčių teismas pripažįsta priimtinu „suinteresuotosios šalies“, kaip ji suprantama pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį, pareikštą ieškinį dėl tokio sprendimo panaikinimo, jeigu pareikšdama ieškinį šalis siekia apginti procesines teises, kurias grindžia ta nuostata (
9
). Tokiu atveju ieškovas, skirtingai nei asmuo, kuris ginčija sprendimo, priimto užbaigiant oficialią tyrimo procedūrą, pagrįstumą, neturi įrodyti, kad turi ypatingą statusą, kaip tai suprantama pagal Sprendime Plaumann suformuotą jurisprudenciją, o taip būtų, be kita ko, tuo atveju, jei pagalba, kuri yra nagrinėjamo sprendimo dalykas, turėtų „didelį poveikį“ ieškovo padėčiai rinkoje (
10
).
31.
Sąjungos teisės aktų leidėjas sąvoką „suinteresuotoji šalis“ patikslino Reglamento (EB) Nr. 659/1999 (
11
) 1 straipsnio h punkte, kurį pakeitė Reglamento 2015/1589 1 straipsnio h punktas; jame „suinteresuotoji šalis“ apibrėžiama kaip „kiekviena valstybė narė ir bet kuris asmuo, įmonė ar įmonių asociacija, kurių interesams gali turėti įtakos pagalbos skyrimas, ypač pagalbos gavėjas, konkuruojančios įmonės ir prekybinės asociacijos“. Taigi, nors ši sąvoka apima būtent su pagalbos gavėju konkuruojančias įmones, pagal suformuotą jurisprudenciją ji apima neapibrėžtą asmenų, kuriems skirtas sprendimas, grupę (
12
). Teisingumo Teismas yra pripažinęs, kad įmonės, kurios tiesiogiai nekonkuruoja su pagalbos gavėja, pripažįstamos „suinteresuotosiomis šalimis“, jeigu teisiškai pakankamai įrodoma, kad pagalba gali turėti konkrečios įtakos jų padėčiai (
13
).
32.
Atsižvelgdamas į šias pastabas toliau nagrinėsiu konkrečią Land ir Komisijos kritiką, susijusią su Bendrojo Teismo motyvais, dėl kurių jis pripažino DLH pareikštą ieškinį priimtinu.
b)
Dėl DLH kaip „suinteresuotosios šalies“ statuso
1) Dėl klaidingo sąvokos „netiesioginis konkurentas“ aiškinimo
33.
Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas pernelyg plačiai aiškino sąvoką „netiesioginis konkurentas“, todėl padarė klaidingą išvadą, kad DLH yra „suinteresuotoji šalis“, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją. Viena vertus, Bendrasis Teismas nesilaikė sprendimuose Kronoply ir Austrija / Scheucher-Fleisch ir kt. (
14
) nustatytų reikalavimų; tuose sprendimuose, kiek tai susiję su netiesioginės konkurencijos buvimo įrodymu, Teisingumo Teismas nusprendė, jog būtina įrodyti, kad, pirma, pagalbos gavėjas ir netiesioginis konkurentas konkuruoja bent dėl dalies savo veiklos ir, antra, pagalba gali daryti įtaką šio konkurento konkurencinei padėčiai. Kita vertus, Bendrasis Teismas nenustatė realaus nagrinėjamos pagalbos poveikio Frankfurto prie Maino oro uostui, be kita ko, jo pelningumui ir skrydžių, kuriuos DLH siūlo iš Frankfurto prie Maino oro uosto, bei skrydžių, kuriuos Ryanair siūlo iš Frankfurto Hano oro uosto, pasiūlai.
34.
Nors tiesa, kad, kaip teigia Komisija, atrodo, jog skundžiamo sprendimo 45 ir 46 punktuose Bendrasis Teismas ginčijamos pagalbos gavėjos FFHG ir ieškovės DLH santykius norėjo kvalifikuoti kaip netiesioginės konkurencijos santykius, jurisprudencijoje pateiktas aiškinimas dėl to, ar įmonė, kuri nėra tiesioginė pagalbos gavėjos konkurentė, yra „suinteresuotoji šalis“, yra daug platesnis nei tas, kurį pateikė Komisija.
35.
Dėl pirmojo priekaišto, kuriuo Komisija priekaištauja Bendrajam Teismui, jog jis nenusprendė, kad netiesioginės konkurencijos buvimas reiškia, kad ieškovė ir pagalbos gavėja konkuruoja bent jau dėl dalies veiklos, reikia pažymėti, kad šis priekaištas grindžiamas sprendimais Kronoply ir Austrija / Scheucher-Fleisch.
36.
Nemanau, kad Teisingumo Teismas galėtų pritarti Komisijos siūlomam minėtų sprendimų aiškinimui.
37.
Sprendime Kronoply Teisingumo Teismas „suinteresuotąja šalimi“ pripažino įmonę, kuri nebuvo tiesioginė pagalbos gavėjos konkurentė, bet jos gamybos procesui reikėjo tos pačios žaliavos. Vis dėlto iš šio sprendimo negalima daryti išvados, kad taip Teisingumo Teismas siekė, kad toks statusas apskritai būtų pripažįstamas tik toms įmonėms, kurios konkuruoja su pagalbos gavėja bent dėl dalies savo veiklos.
38.
Byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Austrija / Scheucher-Fleisch, nagrinėtą pagalbą sudarė subsidijos, suteiktos pagal programą, kuria siekta skatinti žemės ūkio produktų gamybą, apdorojimą, perdirbimą ir prekybą Austrijoje naudojant kokybės ženklą, ir jos buvo teikiamos visoms įmonėms, priklausančioms konkrečiai šio kokybės ženklo grandinei, įskaitant tam tikras gyvūnų skerdimu ir išdarinėjimu užsiimančias įmones ir jų klientus mažmenininkus.
39.
Ieškovės, kurių specializacija buvo gyvūnų skerdimas ir išdarinėjimas ir kurioms minėtas kokybės ženklas nebuvo taikomas, buvo pripažintos suinteresuotosiomis šalimis kaip tiesioginės konkurentės įmonėms, vykdančioms tą pačią veiklą, kuriai buvo suteiktas kokybės ženklas, ir netiesioginės – mažmenininkams, prekiaujantiems šiuo ženklu pažymėta produkcija. Taigi Teisingumo Teismas pripažino, kad įmonės, kaip antai ieškovės, kurios vykdė veiklą kitu lygmeniu nei mažmenininkai, yra „netiesioginės konkurentės“, todėl jos nekonkuravo su mažmenininkais nė dėl vienos savo veiklos dalies (
15
).
40.
Be to, minėti sprendimai priskirtini jurisprudencijos krypčiai, kurią formuodamas, Teisingumo Teismas, mano nuomone, atsižvelgė į platesnį atvejų spektrą, nei Komisija teigia šioje byloje, ir nusprendė, kad „suinteresuotosios šalies“ statusas priklauso įmonėms, kurios tiesiogiai nekonkuruoja su pagalbos gavėju. Geras tokios Teisingumo Teismo pozicijos pavyzdys yra Sprendimas 3F.
41.
Byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, buvo nagrinėjami Danijos teisės aktai, įskaitant mokestines priemones, taikytinas Danijos tarptautiniam laivų registrui. Pagal tuos teisės aktus, pirma, šis registras leido laivų savininkams, kurių laivai jame įregistruoti, įdarbinti jūrininkus, trečiųjų valstybių piliečius, mokant jiems jų nacionalinę teisę atitinkantį darbo užmokestį, kuris buvo mažesnis nei pagal Danijos teisę mokamas darbo užmokestis. Antra, visi tokiuose laivuose įdarbinti jūrininkai buvo atleisti nuo pajamų mokesčio, o tai reiškė mažesnius šių jūrininkų darbo užmokesčio reikalavimus laivų savininkams.
42.
Tame sprendime Teisingumo Teismas pripažino, kad jūrininkų profesinė sąjunga gali būti laikoma „suinteresuotąja šalimi“ dėl to, kad nagrinėjama pagalba galėjo daryti konkretų poveikį jos padėčiai ir kad šis poveikis buvo susijęs su jos „konkurencine padėtimi“ne rinkoje, kurioje veikė laivų savininkai, bet darbo jėgos tiekimo kitoms jūrininkų profesinėms sąjungoms, kurių nariai buvo įdarbinti į minėtą registrą įtrauktuose laivuose, rinkoje (
16
).
43.
Kartu su sprendimais Kronoply ir Austrija / Scheucher-Fleisch Sprendimas 3F galėtų rodyti, kad „suinteresuotosios šalies“ sąvoka reikalauja įrodyti, jog pagalbos suteikimas turi įtakos ieškovo konkurencinei padėčiai, neatsižvelgiant į tai, ar ši įtaka susijusi su kita rinka nei ta, kurioje pagalbos gavėjas vykdo veiklą.
44.
Be to, neseniai priimtame Sprendime Ja zum Nürburgring / Komisija (
17
) Teisingumo Teismas, regis, smarkiai išplėtė minėtos sąvokos ribas.
45.
Tame sprendime pripažinimas, kad ieškovė yra „suinteresuotoji šalis“, buvo grindžiamas tuo, kad aptariama pagalba, parduodant Nürburgring komplekso turtą, buvo suteikta privačiai įmonei, kurios veikla buvo grindžiama didžiausio pelno siekimo koncepcija, o tai pakenkė ieškovės bendrojo intereso tikslams ir pačiam jos egzistavimui, konkrečiai susijusiam su Nürburgring žiedine trasa (
18
).
46.
Vadinasi, Komisijos priekaišto, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes nereikalavo, kad DLH įrodytų, jog ji, nors ir iš dalies, konkuruoja su Frankfurto Hano oro uostu, negalima pripažinti pagrįstu.
47.
Dėl antrojo priekaišto, kuriuo Komisija priekaištauja Bendrajam Teismui implicitiškai nusprendus, jog tam, kad įmonė, nekonkuravusi su pagalbos gavėju, būtų laikoma „suinteresuotąja šalimi“, nėra būtina konstatuoti realaus pagalbos suteikimo poveikio, reikia pažymėti, kad Komisija ir vėl remiasi sprendimais Kronoply ir Austrija / Scheucher-Fleisch.
48.
Mano nuomone, tais sprendimais remiantis negalima įrodyti, kad siekdamas teisingai išaiškinti sąvoką „suinteresuotoji šalis“ Bendrasis Teismas turėjo konstatuoti nagrinėjamos pagalbos poveikį Frankfurto prie Maino oro uostui, be kita ko, jo pelningumui, ir skrydžių, kuriuos DLH siūlė iš Frankfurto prie Maino oro uosto ir Ryanair – iš Frankfurto Hano oro uosto, pasiūlai.
49.
Kalbant apie pirmąjį iš tų sprendimų, pažymėtina, kad Teisingumo Teismas patvirtino Bendrojo Teismo argumentus, jog ieškovės įrodė, kad medienos kainos padidėjo, ir, nepaisant to, kad šios ieškovės neįrodė, jog toks padidėjimas buvo susijęs su nagrinėjamos pagalbos suteikimu, nebuvo galima atmesti neigiamo poveikio joms. Teisingumo Teismas tikrai nekonstatavo realaus pagalbos suteikimo poveikio ir nurodė medienos kainų augimą tik siekdamas sustiprinti savo išvadą dėl visiškai potencialaus poveikio ieškovių padėčiai rinkoje dėl šios pagalbos suteikimo (
19
).
50.
Kalbant apie antrąjį sprendimą, man atrodo, kad nė viename iš jo punktų Teisingumo Teismas nekonstatavo realaus mažmenininkams suteiktos pagalbos poveikio ieškovėms (skerdimo ir išdarinėjimo veiklą vykdžiusioms įmonėms, kurių produkcija nebuvo žymima kokybės ženklu).
51.
Be to, pirma išnagrinėti sprendimai 3F ir Nürburgring tik patvirtina, kad siekiant padaryti išvadą, jog įmonė, kuri nėra tiesioginė pagalbos gavėjo konkurentė, gali būti laikoma „suinteresuotąja šalimi“, nebūtina konstatuoti realaus pagalbos poveikio.
52.
Taigi, mano nuomone, šiam antrajam priekaištui negalima pritarti.
2) Dėl to, kad ieškovė neįrodė poveikio jos teisiniams interesams ar teisinei padėčiai
53.
Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas klaidingai aiškino sąvoką „suinteresuotoji šalis“, nes nereikalavo, kad DLH įrodytų, jog nagrinėjamos pagalbos suteikimas turėjo poveikį jos „teisiniams interesams arba teisinei padėčiai“.
54.
Šiuo klausimu reikėtų priminti, jog iš suformuotos Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad sąvoka „suinteresuotoji šalis“ taikoma, be kita ko, įmonei, kuri nėra tiesioginė pagalbos gavėjo konkurentė, jeigu ji teigia, kad „pagalbos suteikimas gali turėti įtakos jos interesams“, ir tuo tikslu „pakankamai įrodo, kad pagalba gali daryti konkretų poveikį jos padėčiai“ (
20
). Kita vertus, manau, jog iš šios jurisprudencijos negalima daryti išvados, kad „suinteresuotosios šalies“ statusas gali būti pripažintas tik toms įmonėms, kurių teisiniams interesams ar teisinei padėčiai gali būti padarytas poveikis.
55.
Savo aiškinimą Komisija grindžia sprendimais 3F ir Nürburgring. Regis, atsižvelgdama į pirmąjį sprendimą, ji mano, kad „suinteresuotosios šalies“ statusas buvo pripažintas ieškovei, jūrininkų profesinei sąjungai, nes pagalbos suteikimas paveikė jos teisinę padėtį ir derybinę poziciją tam tikrų Danijos laivų savininkų atžvilgiu, o tai, mano nuomone, rodo, kad ji neteisingai suprato šį sprendimą. Kaip jau paaiškinau šioje išvadoje, šį statusą, kaip yra nurodęs Teisingumo Teismas, lėmė poveikis šios profesinės sąjungos konkurencinei padėčiai, palyginti su kitomis jūrininkų profesinėmis sąjungomis, derantis dėl kolektyvinių sutarčių, o tai turėjo įtakos šiai profesinei organizacijai, kiek tai susiję su jos gebėjimu pritraukti narių (
21
). Tokiomis aplinkybėmis nebuvo reikalaujama jokio ieškovės teisinės padėties pasikeitimo. Dėl antrojo sprendimo Komisija teigia, kad teisinės padėties pasikeitimas, leidžiantis daryti išvadą, kad ieškovė yra „suinteresuotoji šalis“, paaiškinamas tuo, kad šios ieškovės siekiamas bendrojo intereso tikslas tapo „teisiškai neįgyvendinamas“, nes pagalbos gavėjas ir Nürburgring komplekso įgijėjas buvo privati įmonė. Taigi atrodo, jog Komisija užsimena, kad aptariamos pagalbos suteikimas lėmė ieškovės teisinio statuso pasikeitimą ateityje. Laikausi nuomonės, kad Teisingumo Teismo išvada yra grindžiama tikslo, kurio siekė ieškovė, ir pagalbą gavusios įmonės tikslo nesuderinamumu, išskyrus bet kokius argumentus, susijusius, pavyzdžiui, su galimu vėlesniu ieškovės veiklos nutraukimu (
22
).
56.
Be to, kriterijaus, susijusio su ieškovo teisinių interesų ar teisinės padėties pasikeitimu, nereikšmingumas atliekant šį vertinimą neturėtų stebinti. Kaip jau buvo nurodyta šioje išvadoje, „suinteresuotosios šalies“ teise pareikšti ieškinį, kiek tai susiję su sprendimu, kuriuo pagalba pripažįstama suderinama pasibaigus preliminaraus pagalbos tyrimo procedūrai, siekiama sušvelninti sąlygą, pagal kurią ieškovas turi būti „konkrečiai susijęs“, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, kaip Teisingumo Teismas yra ją išaiškinęs Sprendime Plaumann suformuotoje jurisprudencijoje. Taigi „suinteresuotosios šalies“ statusas yra teisinio kriterijaus, taikytino vertinant SESV nustatytos konkrečios sąsajos sąlygą, išraiška. Kaip jau buvo paaiškinta, jis susijęs su ieškovo faktine, o ne teisine padėtimi.
57.
Atsižvelgiant į tai, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai pripažino DLH „suinteresuotąja šalimi“, atsižvelgdamas vien į ekonominį jos interesą.
58.
Manau, kiti Komisijos šiuo klausimu pateikti priekaištai negali paneigti siūlomo aiškinimo.
59.
Priešingai, nei mano Komisija, apie poveikio ieškovo teisiniams interesams ar teisinei padėčiai būtinybę negalima spręsti nei gretinant su jurisprudencija, susijusia su tiesiogine sąsaja, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą (
23
), nei su Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnio antroje pastraipoje vartojama sąvoka „suinteresuotumas bylos baigtimi“, nei su Sprendimu Scuola Elementare Maria Montessori / Komisija, Komisija / Scuola Elementare Maria Montessori ir Komisija / Ferracci (toliau – Sprendimas Montessori) (
24
).
60.
Pirmoji jurisprudencija susijusi su „tiesioginės sąsajos“ sąlygos aiškinimu, todėl dėl pirma išdėstytų priežasčių neturi jokios reikšmės šiai bylai.
61.
Antroji jurisprudencija susijusi su Teisingumo Teismo statuto nuostata, pagal kurią teisę įstoti į Europos Sąjungos Teisingumo Teismo nagrinėjamas bylas turi Sąjungos įstaigos ir organai bei kiti asmenys, jeigu jie gali įrodyti suinteresuotumą bylos baigtimi. Pagal šią suformuotą jurisprudenciją suinteresuotumas bylos baigtimi reiškia tiesioginį ir realų suinteresuotumą, kad būtų patenkinti šalies, kurią įstojusi į bylą šalis ketina palaikyti, reikalavimai, o tai reiškia, kad reikia patikrinti, ar Komisijos sprendimas yra tiesiogiai susijęs su prašymą leisti įstoti į bylą pateikusiu asmeniu ir ar jo suinteresuotumas bylos baigtimi yra tikras. Kaip primena Komisija, Teisingumo Teismas nurodė, kad suinteresuotumas bylos baigtimi iš esmės gali būti laikomas pakankamai tiesioginiu tik tuo atveju, jei ši baigtis gali pakeisti prašančio leisti įstoti į bylą asmens teisinę padėtį (
25
). Vis dėlto šis vertinimas yra analogiškas vertinimui, susijusiam su tiesiogine sąsaja, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, ir jo paties negalima pritaikyti aiškinant sąvoką „suinteresuotoji šalis“. Bet kuriuo atveju toks aiškinimo rezultatas gaunamas būtent įstojimo į bylą atveju atlikus reikalavimo leisti geriau įvertinti bylos aplinkybes ir reikalavimo išvengti daugybės atskirų įstojimų į bylą, kurie pakenktų veiksmingai ir tinkamai proceso eigai, palyginamąjį vertinimą (
26
).
62.
Tokiomis aplinkybėmis Sprendimas Montessori (
27
) neturi reikšmės, kaip Teisingumo Teismas jau konstatavo Sprendime Nürburgring. Pirmajame iš šių sprendimų buvo kalbama ne apie asmens ar įmonės, kaip „suinteresuotosios šalies“, statusą, bet apie galimą tiesioginį neigiamą poveikį, atsižvelgiant į Komisijos sprendimą, kuriuo buvo paliktos galioti visos nagrinėtų nacionalinių priemonių, kuriomis nustatyta pagalbos schema, pasekmės, kylančios skundą pateikusio asmens, teigusio, kad dėl šių priemonių suprastėjo jo konkurencinė padėtis, teisinei padėčiai (
28
).
3) Dėl pareigos motyvuoti pažeidimo, kiek tai susiję su DLH ir „Ryanair“ tarpusavio konkurencija
63.
Komisija ir Land taip pat keliais aspektais kritikuoja skundžiamo sprendimo 51–54 punktuose pateiktus Bendrojo Teismo vertinimus, susijusius su DLH ir Ryanair tarpusavio santykiais.
64.
Visų pirma Komisija mano, kad, kiek tai susiję su DLH ir Ryanair tarpusavio konkurencija, skundžiamo sprendimo 52 ir 53 punktuose Bendrasis Teismas pažeidė pareigą atsakyti į visus jos argumentus.
65.
Iš pradžių reikėtų priminti, kad nagrinėjant apeliacinį skundą Teisingumo Teismo vykdomos kontrolės paskirtis yra patikrinti, pirma, ar Bendrasis Teismas teisiškai pakankamai išnagrinėjo visus ieškovo nurodytus argumentus, ir, antra, ar pagrindas, grindžiamas tuo, kad Bendrasis Teismas neišnagrinėjo pirmojoje instancijoje nurodytų pagrindų, iš esmės prilygsta rėmimuisi pareigos motyvuoti, kylančios iš Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnio, kuris Bendrajam Teismui taikomas pagal šio statuto 53 straipsnio pirmą pastraipą, ir Bendrojo Teismo procedūros reglamento 117 straipsnio, pažeidimu. Vis dėlto reikia pridurti, kad pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją Bendrasis Teismas neprivalo pateikti paaiškinimo, kuriame išsamiai ir vienas po kito būtų išnagrinėti visi ginčo šalių pateikti argumentai, todėl Bendrojo Teismo motyvai gali būti implicitiniai, jeigu jie leidžia suinteresuotiesiems asmenims sužinoti priežastis, dėl kurių Bendrasis Teismas atmetė jų argumentus, o Teisingumo Teismui – turėti pakankamai informacijos, kad galėtų vykdyti jam pavestą kontrolę (
29
).
66.
Reikia pažymėti, kad pirmojoje instancijoje pateiktuose procesiniuose dokumentuose Komisija įtikinamai ginčijo teiginį, jog Ryanair siūlomi skrydžiai iš Frankfurto Hano oro uosto konkuravo su DLH siūlomais skrydžiais į tas pačias paskirties vietas iš Frankfurto prie Maino oro uosto.
67.
Šiuo klausimu Komisija, be kita ko, pabrėžė, pirma, kad DLH naudoja Frankfurto prie Maino oro uostą kaip centrinį oro uostą („hub“) ir kad didžioji dauguma jos keleivių yra tranzitiniai keleiviai, o Ryanair vykdo pigius skrydžius iš Frankfurto Hano oro uosto „iš vieno taško į kitą“ ir, antra, kad tariamuose įrodymuose, kuriuos DLH pateikė Bendrajame Teisme, nebuvo jokios informacijos, patvirtinančios tokios konkurencijos buvimą, pavyzdžiui, duomenų apie keleivių skaičiaus pokyčius ir DLH vykdomų oro susisiekimo maršrutų, kuriuos lygiagrečiai vykdė Ryanair, pelningumą (
30
).
68.
Skundžiamo sprendimo punktai, su kuriais susiję Komisijos priekaištai, visų pirma 52 punktas, parodo, kad požiūris į DLH ir Ryanair tarpusavio konkurenciją yra beveik preziumuojamas, nors Bendrasis Teismas tik nurodė, kad maršrutų, kuriais šios bendrovės vykdo skrydžius, paskirties vietos „gali rodyti, kad yra konkurencija“. Man atrodo, negalima teigti, kad taip Bendrasis Teismas implicitiškai atsakė į Komisijos pateiktus argumentus, kuriais buvo siekiama būtent užginčyti ryšio tarp prielaidos (vykdomų maršrutų tapatumas) ir išvados (konkurencijos buvimas) privalomumą. Taigi manau, jog šie motyvai tikrai negali būti laikomi pakankamais, kad Komisija galėtų suprasti jos argumentų atmetimo motyvus, o Teisingumo Teismas – vykdyti teisminę kontrolę.
69.
Darytina išvada, kad skundžiamo sprendimo 51–54 punktuose pateikti argumentai yra nepakankamai motyvuoti, todėl Teisingumo Teismas turėtų pripažinti šį priekaištą pagrįstu.
70.
Atsižvelgiant į šią išvadą, nebūtina nagrinėti kitų Land ir Komisijos priekaištų, susijusių su šia Bendrojo Teismo motyvų dalimi.
4) Dėl įrodinėjimo pareigą reglamentuojančių taisyklių pažeidimo nustatant, ar tarp Frankfurto Hano ir Frankfurto prie Maino oro uostų yra konkurencija
71.
Komisija iš esmės priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis rėmėsi tariama konkurencija tarp Frankfurto prie Maino ir Frankfurto Hano oro uostų ir ginčijamos pagalbos poveikiu Frankfurto prie Maino oro uostui, kad pateisintų DLH ieškinio priimtinumą, nors tokie argumentai nebuvo nurodyti ieškinyje dėl panaikinimo.
72.
Nors Komisija remiasi įrodinėjimo pareigą reglamentuojančių taisyklių pažeidimu, man atrodo, jog atidesnė jos pateikto priekaišto analizė atskleidžia, kad labiau siekiama ginčyti tai, kad Bendrasis Teismas pažeidė rungimosi principą.
73.
Primenu, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją rungimosi principas kiekvienai proceso šaliai ne tik suteikia teisę susipažinti su teismui kitos šalies pateiktais dokumentais ir pastabomis ir dėl jų pareikšti savo poziciją. Jis taip pat apima šalių teisę susipažinti su teismo iniciatyva nurodytomis aplinkybėmis, kuriomis remdamasis šis ketina priimti sprendimą, ir dėl jų pareikšti nuomonę. Siekiant įvykdyti reikalavimus, susijusius su teise į teisingą bylos nagrinėjimą, svarbu, kad šalys žinotų tiek faktines, tiek teisines bylos aplinkybes, nuo kurių priklauso bylos baigtis, ir galėtų rungimosi principo pagrindu dėl jų pareikšti savo poziciją (
31
).
74.
Atrodo, kad skundžiamo sprendimo 50 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, jog Frankfurto Hano ir Frankfurto prie Maino oro uostai konkuruoja tarpusavyje.
75.
Ieškinio dėl panaikinimo priimtinumui skirtoje dalyje DLH visiškai neužsiminė apie šių dviejų oro uostų tarpusavio konkurenciją ir pateikė argumentus, grindžiamus beveik vien jos ir Ryanair konkurenciniu santykiu.
76.
Žinoma, reikia pažymėti, kad šio ieškinio įžanginėje dalyje (48 punktas) ir dalyje dėl ginčijamo sprendimo pagrįstumo (117 ir 118 punktai) DLH siekia įrodyti, kad FFHG vykdytas Ryanair subsidijavimas leido šiai oro transporto bendrovei skraidyti į didesnius oro uostus, be kita ko, į Frankfurto prie Maino oro uostą, ir kad šio oro uosto valdytojas nuo šiol įgyvendina low-cost (pigių skrydžių) oro transporto bendrovių pritraukimo strategiją. Šiomis aplinkybėmis ji kritikuoja tai, kaip Komisija apibrėžė Frankfurto Hano oro uosto pasiekiamumo zoną, kai analizavo nagrinėjamos pagalbos suderinamumą su vidaus rinka, be kita ko, ginčijamo sprendimo 46 punktą.
77.
Vis dėlto manau, kad šiomis aplinkybėmis tik labai geranoriškas šio ieškinio aiškinimas, apimantis loginį požiūrį, kuriuo vadovaujantis reikėtų nustatyti implicitinę, bet neišvengiamą šio ieškinio formuluotės prasmę, galėtų leisti daryti išvadą, jog DLH mano, kad šie du oro uostai palaiko konkurencinius santykius, ir atitinkamai atsižvelgti į šią aplinkybę vertinant, ar DLH pakankamai įrodė, kad nagrinėjama pagalba gali daryti konkretų poveikį jos padėčiai.
78.
Kadangi Bendrasis Teismas pažeidė rungimosi principą, siūlau Teisingumo Teismui pritarti šiam priekaištui.
5) Dėl teisės klaidos, padarytos nustatant konkretaus poveikio DLH padėčiai riziką, kilusią suteikus ginčijamą pagalbą dėl Frankfurto prie Maino oro uosto veiklos sutrikimo
79.
Land teigia, jog Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 50 punkte nusprendė, kad ginčijama pagalba gali daryti konkurencinį spaudimą Frankfurto prie Maino oro uostui, ir tai gali neigiamai paveikti jo klientus, įskaitant DLH.
80.
Pasiūlęs teigiamą atsakymą į pirma nurodytą priekaištą, susijusį su įrodinėjimo pareigos pažeidimu dėl teiginio, kad Frankfurto Hano ir Frankfurto prie Maino oro uostai konkuruoja tarpusavyje, nebuvimo, šį priekaištą nagrinėsiu tik papildomai.
81.
Prieš pradedant nagrinėti šį priekaištą reikia priminti, kad šioje byloje reikšmingas teisinis pagrindas buvo nurodytas Teisingumo Teismo neseniai priimtame Sprendime Solar Ileias Bompaina.
82.
Toje byloje buvo aptariami Graikijos teisės aktai; jais sumažinami atsinaujinančius energijos šaltinius eksploatuojantiems gamintojams, kaip antai ieškovei, taikomi supirkimo tarifai ir siekta sumažinti prieš tai pagal teisės aktus sukurtos specialiosios sąskaitos deficitą, kad būtų galima finansuoti supirkimo tarifus, be kita ko, šiems gamintojams. Ši sąskaita iš esmės buvo finansuojama taikant vartotojams nustatytą specialią įmoką ir iš papildomų šaltinių, pavyzdžiui, atitinkamos rinkos dalyvių pajamų. Ieškovės teigimu, dėl tokių teisės aktų buvo teikiama pagalba elektros energijos tiekėjams, nes jie niekaip neprisidėjo prie minėto deficito panaikinimo. Jei šie tiekėjai būtų prisidėję siekiant sumažinti minėtą deficitą, ieškovės turtinė padėtis, kaip ji pati mano, būtų buvusi palankesnė, nes nebūtų reikėję sumažinti jai taikytų supirkimo tarifų.
83.
Dėl klausimo, ar pagalba galėjo turėti konkretų poveikį ieškovės padėčiai, Teisingumo Teismas tame sprendime nurodė, kad nors šios įmonės interesams galėjo būti pakenkta tik potencialiai, turėjo būti galima teisiškai pakankamai įrodyti konkretaus poveikio šiems interesams riziką (
32
). Kitaip tariant, Teisingumo Teismas reikšmingu kriterijumi laikė teisiškai pakankamai įrodyto potencialaus priežastinio ryšio tarp ginčytos pagalbos ir konkrečios žalos atitinkamos įmonės interesams ar jos padėčiai rinkoje buvimą (
33
).
84.
Vadovaudamasis šiais principais Teisingumo Teismas patvirtino Bendrojo Teismo išvadą, kad apeliantė nepaaiškino, kaip nurodyta išimtis elektros energijos tiekėjams galėjo turėti įtakos nustatant jai taikytinus naujus supirkimo tarifus, nes atliktomis korekcijomis iš esmės buvo siekiama atsverti tiems gamintojams anksčiau suteiktą kompensacijos permoką (
34
).
85.
Aiškinimo tikslais naudinga priminti, kad, kaip paaiškinta šios išvados 30 punkte, jurisprudencijoje subjektų, kuriuos galima laikyti „suinteresuotąja šalimi“, ratas buvo išplėstas dėl to, kad pagal ją šis statusas buvo atsietas nuo konkurencinių santykių buvimo tarp ieškovo ir pagalbos gavėjo.
86.
Dėl tokio išplėtimo įrodinėjimo reikalavimas, atsižvelgiant į potencialų priežastinį ryšį tarp pagalbos ir konkrečios žalos ieškovo padėčiai, regis, yra tikra apsauga, kuri neleidžia, kad ieškinys dėl Komisijos sprendimo, kaip antai ginčijamo sprendimo, virstų tam tikru actio popularis. Taigi, mano nuomone, Teisingumo Teismas linkęs šį ryšį suprasti gana siaurai ir neleidžia pamiršti, kad pagal jį reikalaujama įrodyti tik potencialų, o ne realų poveikį ieškovo padėčiai.
87.
Mano nuomone, toks požiūris apima reikalavimą įrodyti, kad pati ginčijama pagalba, o ne vien galimo interesų konflikto tarp jos gavėjo ir ieškovo buvimas gali turėti įtakos ieškovo interesams (
35
).
88.
Skundžiamo sprendimo 50 punkte Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė: kadangi Frankfurto prie Maino oro uostas yra pagrindinis DLH skrydžių centras, esantis netoli ginčijamą pagalbą gavusio oro uosto, DLH suinteresuota, kad Frankfurto prie Maino oro uosto veikimas nebūtų sutrikdytas dėl galimo poveikio jo konkurencinei padėčiai, kuris gali atsirasti suteikus ginčijamą pagalbą.
89.
Mano nuomone, tokiu būdu nustatyta priežastinio ryšio grandinė turi akivaizdžią spragą.
90.
Bendrasis Teismas nenurodė jokio aspekto, kuris pateisintų, kad galimas konkurencinis spaudimas Frankfurto prie Maino oro uostui turėtų neigiamų padarinių jo klientams, kaip antai DLH. Šiuo klausimu pritariu Land pastabai, kad, remiantis bendrais konkurencijos politikos argumentais, būtų galima daryti priešingą prielaidą, nes dėl konkurencinio spaudimo Frankfurto prie Maino oro uostas būtų priverstas siūlyti geresnes sutarties sąlygas jame veikiančioms oro transporto bendrovėms.
91.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui tuo atveju, jei jis nutartų, kad pirma išnagrinėtas priekaištas turi būti atmestas, nuspręsti, kad skundžiamo sprendimo 50 punkte nurodyti motyvai yra teisiškai klaidingi, ir pripažinti šį priekaištą pagrįstu.
c)
Dėl DLH rėmimosi savo procesinėmis teisėmis
92.
Land priekaištauja Bendrajam Teismui, pirma, skundžiamo sprendimo 62 punkte klaidingai nusprendus, kad ieškinyje dėl panaikinimo DLH priekaištavo Komisijai pažeidus jos procesines teises, kai ši nusprendė nepradėti oficialios tyrimo procedūros, ir, antra, neteisingai motyvavus šį teiginį.
93.
Remiantis suformuota jurisprudencija, Bendrajam Teismui nepriklauso aiškinti ieškovo ieškinio, kuriuo išimtinai ginčijamas pagalbą įvertinančio sprendimo pagrįstumas, kaip ieškinio, kuriuo iš tiesų siekiama apsaugoti iš SESV 108 straipsnio 2 dalies kylančias ieškovo procesines teises, jei ieškovas aiškiai nenurodė tokio ieškinio pagrindo. Toks aiškinimas iš esmės reikštų ieškinio dalyko perkvalifikavimą (
36
).
94.
Sprendimuose Kronoply ir Austrija / Scheucher-Fleisch Teisingumo Teismas patvirtino, kad kai ieškovės pirmojoje instancijoje prašo panaikinti Komisijos sprendimą nepradėti oficialios tyrimo procedūros, toks teisės aiškinti ieškinio pagrindus apribojimas nesukliudo Bendrajam Teismui išnagrinėti ieškovės pateiktų argumentų dėl esmės, siekiant patikrinti, ar juose taip pat yra įrodymų, pagrindžiančių pagrindą, kurį taip pat suformulavo ieškovė, aiškiai nurodžiusi, kad kyla didelių sunkumų, pateisinančių oficialios tyrimo procedūros pradėjimą (
37
).
95.
Sprendime Belgija / Deutsche Post ir DHL International (
38
) Teisingumo Teismas nurodė, jog nebūtina, kad ieškinyje dėl panaikinimo būtų aiškiai nurodytas pagrindas, kurį būtų galima aiškiai suprasti kaip susijusį su ieškovių procesinių teisių apsauga. Jis nusprendė, jog pakanka aplinkybės, kad, remiantis pačiu šio ieškinio tekstu matyti, jog ieškovės tvirtina, kad nepradėjus oficialios tyrimo procedūros jos negalėjo pasinaudoti procesinėmis garantijomis, į kurias turi teisę. Tokiomis aplinkybėmis, Teisingumo Teismo teigimu, ieškinys dėl panaikinimo yra priimtinas tiek, kiek Bendrasis Teismas priima sprendimą tik dėl šio ieškinio pagrindų, kuriais siekiama įrodyti, kad Komisija turėjo pradėti oficialų tyrimo etapą (
39
).
96.
Šios bylos aplinkybės man atrodo panašios. DLH pirmojoje instancijoje pareiškė ieškinį dėl Komisijos sprendimo nepradėti oficialios tyrimo procedūros. Nors DLH ieškinyje dėl panaikinimo aiškiai nenurodytas pagrindas, kurį būtų galima atskirai nustatyti kaip susijusį su jos procesinių teisių apsauga, iš šio ieškinio teksto, visų pirma jo 55 ir 56 punktų, matyti, kad DLH pateikia argumentus, kuriuos galima suprasti kaip priekaištą Komisijai nepradėjus minėtos procedūros.
97.
Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas neišskyrė pagrindų, kaip to reikalauja Teisingumo Teismas, ir taip padarė teisės klaidą. Taigi, mano nuomone, šį Land priekaištą reikia pripažinti pagrįstu.
98.
Bet kuriuo atveju man atrodo, kad dėl to, jog skundžiamo sprendimo 62 punktas yra pernelyg neaiškus ir glaustas, jis negali būti laikomas atitinkančiu reikalavimus, kuriais grindžiama Bendrojo Teismo pareiga motyvuoti. Jis turėjo aiškiai nurodyti DLH ieškinio dėl panaikinimo punktus, leidžiančius jam pagrįsti bendrą vertinimą, kad DLH rėmimąsi savo procesinėmis teisėmis lėmė „bendra [šio ieškinio] analize“.
B. Dėl to, kad Bendrasis Teismas tariamai klaidingai rėmėsi sąvoka „bendras scenarijus“ (DLH priešpriešinio apeliacinio skundo antrojo pagrindo pirmasis ir trečiasis priekaištai)
1.
Skundžiamo sprendimo ir šalių argumentų santrauka
99.
Kiek tai susiję su bylos esme, DLH visų pirma kritikuoja skundžiamo sprendimo 129–142 punktuose išdėstytus argumentus, kuriais remdamasis Bendrasis Teismas atmetė DLH priekaištus ir nusprendė, jog Komisija neprivalėjo atsižvelgti į kelias Ryanair naudai nustatytas priemones, kad įvertintų, ar kyla abejonių dėl ginčijamos pagalbos suderinamumo su vidaus rinka. DLH nuomone, šia pagalba buvo siekiama kompensuoti nuostolius, kurių FFHG patyrė būtent dėl šių Ryanair suteiktų priemonių, todėl ši oro transporto bendrovė iš tikrųjų buvo netiesioginė ginčijamos pagalbos gavėja, o tai turėjo sukelti abejonių dėl šios pagalbos suderinamumo su vidaus rinka. Komisija nesutinka su šiuo argumentu.
2.
Vertinimas
100.
Atsižvelgiant į neigiamą išvadą, kurią Teisingumo Teismui siūlau padaryti dėl DLH Bendrajame Teisme pareikšto ieškinio priimtinumo, toliau pateikti argumentai turi būti suprantami tik kaip papildomi.
101.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad Bendrojo Teismo išvada, padaryta skundžiamo sprendimo 140 punkte, grindžiama dviem teiginiais. Pirma, skundžiamo sprendimo 137 punkte Bendrasis Teismas konstatuoja, kad tam tikros Ryanair naudai nustatytos priemonės yra procedūros Hahn IV dalykas. Antra, to sprendimo 138 ir 139 punktuose jis teigia, kad nė viena iš šių priemonių nėra su ginčijama pagalba susieto „bendro scenarijaus“ dalis.
102.
DLH, be kita ko, ginčija rėmimosi „bendro scenarijaus“ sąvoka, siekiant atmesti galimybę, jog ginčijama pagalba buvo perduota Ryanair, pagrįstumą.
103.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad trys kriterijai, kuriuos Bendrasis Teismas taikė siekdamas nustatyti bendro scenarijaus buvimą, yra: i) ginčijamos pagalbos ir nagrinėjamų priemonių išsidėstymas laiko atžvilgiu; ii) akcininkų struktūros pakeitimas per laikotarpį nuo sutarties sudarymo iki pagalbos suteikimo ir iii) skirtinga šių priemonių forma.
104.
Iš to matyti, kad Bendrojo Teismo atlikto tyrimo esminis turinys, siekiant patikrinti, ar ginčijama pagalba ir kitos nagrinėjamos priemonės yra „bendro scenarijaus“ dalis, atitinka analizės, kurios reikalaujama pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją siekiant nustatyti, ar kelios viena po kitos einančios pagalbos priemonės pagal valstybės pagalbos srities taisykles gali būti laikomos viena priemone, turinį. Primenu, jog Teisingumo Teismas yra pripažinęs, kad taip gali būti tuo atveju, kai tarp viena po kitos einančių valstybės intervencijų, atsižvelgiant į jų laiką, tikslą ir įmonės padėtį šių intervencijų metu, yra toks glaudus ryšys, kad jų neįmanoma atskirti (
40
).
105.
Vis dėlto šis ieškinio pagrindas nesusijęs su viena po kitos einančių valstybės priemonių kvalifikavimu kaip valstybės pagalbos, nes neginčijama, kad tiesioginis mokėjimas FFHG naudai yra pagalbos pobūdžio. Teisinis klausimas, sudarantis šio pagrindo esmę, susijęs su galimu netiesioginio šios pagalbos gavėjo buvimu siekiant susigrąžinti šią pagalbą, konkrečiai kalbant, su klausimu, ar galima manyti, kad pagalba buvo suteikta Ryanair.
106.
Taigi esu įsitikinęs, kad Sprendime Bouygues (
41
) suformuotos jurisprudencijos taikymas šioje byloje neturi reikšmės, ir tai, beje, patvirtina aplinkybė, jog išvada, kad ginčijama pagalba ir kitos nagrinėjamos priemonės teikiamos etapais, neatsižvelgiant į tai, kad jos yra skirtingų formų ar kad pasikeitė FFHG akcininkai, negali paneigti, jog Ryanair galėjo gauti šią pagalbą per minėtas priemones.
107.
Šio pagalbos perdavimo realumą galima nustatyti tik pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, susijusią su netiesioginiu pranašumu, pavyzdžiui, suformuotą Sprendimuose Vokietija / Komisija (
42
), Nyderlandai / Komisija (
43
) ir Mediaset / Komisija (
44
).
108.
Pranešimo dėl valstybės pagalbos sąvokos (
45
) 116 punkte Komisija apibendrino nurodytą jurisprudenciją taip, kad pagal ją reikalaujama išnagrinėti „numatomą priemonės poveikį“, patikslinusi, kad „netiesioginis pranašumas yra tada, jeigu priemonė parengta taip, kad jos antrinis poveikis būtų nukreiptas į įmones ar įmonių grupes, kurias galima nustatyti“. Pritardamas Komisijos aiškinimui, neseniai nurodžiau, kad, aiškinant minėtą jurisprudenciją, netiesioginio pranašumo buvimą lemia taikytinų nuostatų ar tų pačių nuostatų, susietų su esamomis faktinėmis aplinkybėmis, turinys (
46
).
109.
Akivaizdu, kad Sprendime Bouygues suformuotoje jurisprudencijoje nustatyti kriterijai, kuriuos Bendrasis Teismas taikė skundžiamo sprendimo 138 ir 139 punktuose, neturi jokios reikšmės šiam vertinimui.
110.
Šiuo klausimu kaip pavyzdį galima paminėti Teisingumo Teismo Sprendimą byloje Nyderlandai / Komisija (
47
). Apibendrinant reikia nurodyti, kad jame buvo kalbama apie teisės aktus, kuriuose buvo numatyta kompensacija Nyderlandų pasienyje su Vokietija esančių Nyderlandų degalinių valdytojams, siekiant sumažinti Nyderlanduose galiojančių akcizų tarifų ir Vokietijoje galiojančių akcizų tarifų skirtumą, ir apie sutartį, pagal kurią buvo numatyta, kad naftos įmonės, tiekiančios kurą šioms degalinėms, privalo šiems valdytojams taikyti tokį skirtumą atitinkantį kainos sumažinimą. Savo sprendime Teisingumo Teismas konstatavo, kad pagalba buvo perduota naftos bendrovėms, nors nagrinėjamos priemonės buvo skirtingo pobūdžio, nesukėlė pasekmių tarp tų pačių šalių ir buvo teikiamos etapais.
111.
Taigi manau, kad Bendrasis Teismas turėjo taikyti jurisprudencijoje, suformuotoje netiesioginio pranašumo srityje, nustatytą kriterijų, kad išnagrinėtų, ar ginčijamą pagalbą suteikianti priemonė buvo parengta taip, kad bent dalis šios pagalbos teko Ryanair. Vis dėlto manau, kad, pritaikęs Sprendime Bouygues suformuotoje jurisprudencijoje įtvirtintus kriterijus, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
112.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, ir jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad DLH Bendrajame Teisme pareikštas ieškinys yra priimtinas, manau, kad Teisingumo Teismas turėtų pripažinti DLH priešpriešinio apeliacinio skundo antrąjį pagrindą pagrįstu.
V. Išvada
113.
Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui panaikinti skundžiamą sprendimą remiantis teisės klaidomis, kurias Bendrasis Teismas padarė nustatydamas, ar DLH turi teisę pareikšti ieškinį.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	2015 m. liepos 13 d. Tarybos reglamentas, nustatantis išsamias Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio taikymo taisykles (OL L 248, 2015, p. 9).
(
3
)	2022 m. birželio 30 d. Sprendimas Danske Slagtermestre / Komisija (C‑99/21 P, EU:C:2022:510, 45 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
4
)	1963 m. liepos 15 d. Sprendimas Plaumann / Komisija (25/62, EU:C:1963:17, p. 223) (toliau – Sprendimas Plaumann).
(
5
)	Šiuo klausimu žr. generalinio advokato M. Wathelet išvadą sujungtose bylose Scuola Elementare Maria Montessori / Komisija, Komisija / Scuola Elementare Maria Montessori ir Komisija / Ferracci (C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:229, 57 punktas).
(
6
)	Žr. 2020 m. rugsėjo 3 d. Sprendimą Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland ir kt. / Komisija (C‑817/18 P, EU:C:2020:637, 75 ir 77 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
(
7
)	1993 m. gegužės 19 d. sprendimas (C‑198/91, EU:C:1993:197, 23–26 punktai).
(
8
)	1993 m. birželio 15 d. sprendimas (C‑225/91, EU:C:1993:239, 17–19 punktai).
(
9
)	Taip pat žr. 2021 m. liepos 15 d. Sprendimą Deutsche Lufthansa / Komisija (C‑453/19 P, EU:C:2021:608, 36 punktas).
(
10
)	Žr., be kita ko, 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą Mory ir kt. / Komisija (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 97 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
11
)	1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentas, nustatantis išsamias EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, 1999, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339).
(
12
)	2023 m. sausio 31 d. Sprendimas Komisija / Braesch ir kt. (C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 59 punktas).
(
13
)	2009 m. liepos 9 d. Sprendimas 3F / Komisija (C‑319/07 P, EU:C:2009:435, 33 punktas; toliau – Sprendimas 3F); 2011 m. gegužės 24 d. Sprendimas Komisija / Kronoply ir Kronotex (C‑83/09 P, EU:C:2011:341, 64 ir 65 punktai; toliau – Sprendimas Kronoply); 2022 m. balandžio 7 d. Sprendimas Solar Ileias Bompina / Komisija (C‑429/20 P, EU:C:2022:282, 35 punktas; toliau – Sprendimas Solar Ileias Bompaina) ir 2023 m. sausio 31 d. Sprendimas Komisija / Braesch ir kt. (C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 60 punktas).
(
14
)	2011 m. spalio 27 d. sprendimas (C‑47/10 P, EU:C:2011:698; toliau – Sprendimas Austrija / Scheucher-Fleisch).
(
15
)	Sprendimo Austrija / Scheucher-Fleisch 132 punktas.
(
16
)	Sprendimas 3F, be kita ko, jo 54 punktas.
(
17
)	2021 m. rugsėjo 2 d. Sprendimas Ja zum Nürburgring / Komisija (C‑647/19 P, EU:C:2021:666; toliau – Sprendimas Nürburgring).
(
18
)	Sprendimo Nürburgring 66 punktas. Reikėtų patikslinti, kad tai buvo asociacija, ginanti viso Vokietijos automobilių sporto interesus, susijusius su Nürburgring žiedine trasa, ir jos tikslas buvo užtikrinti šios žiedinės trasos naudojimą tokiomis ekonominėmis sąlygomis, kurios atitiko bendrąjį interesą, užtikrinantį galimybę ja naudotis ir sportininkams mėgėjams.
(
19
)	Sprendimo Kronoply 68 ir 69 punktai.
(
20
)	Žr. šios išvados 14 išnašoje nurodytą jurisprudenciją.
(
21
)	Sprendimas 3F, be kita ko, jo 52 punktas.
(
22
)	Sprendimo Nürburgring 66 ir 67 punktai.
(
23
)	Tai yra 2015 m. balandžio 28 d. Sprendimo T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija (C‑456/13 P, EU:C:2015:284) ir 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimas Confederazione Cooperative Italiane ir kt. / Anicav ir kt. (C‑455/13 P, C‑457/13 P ir C‑460/13 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2015:616).
(
24
)	2018 m. lapkričio 6 d. sprendimas (C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873).
(
25
)	2021 m. rugsėjo 2 d. Sprendimas Komisija / Tempus Energy ir Tempus Energy Technology (C‑57/19 P, EU:C:2021:663, 6 ir 7 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
(
26
)	2022 m. rugsėjo 1 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartis Google ir Alphabet / Komisija (C‑48/22 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2022:668, 12 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
27
)	2018 m. lapkričio 6 d. sprendimas (C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873).
(
28
)	Sprendimo Nürburgring 61 punktas.
(
29
)	Pagal analogiją žr. 2017 m. gegužės 11 d. Sprendimą Dyson / Komisija (C‑44/16 P, EU:C:2017:357, 37 punktas).
(
30
)	Žr., be kita ko, tripliko 30–48 punktus.
(
31
)	2014 m. kovo 27 d. Sprendimas VRDT / National Lottery Commission (C‑530/12 P, EU:C:2014:186, 54 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
32
)	Sprendimo Solar Ileias Bompaina 35 punktas.
(
33
)	Sprendimo Solar Ileias Bompaina 43 punktas.
(
34
)	Sprendimo Solar Ileias Bompaina 41 punktas.
(
35
)	Šiuo klausimu taip pat žr. 2021 m. rugsėjo 15 d. Sprendimą CAPA ir kt. / Komisija (T‑777/19, EU:T:2021:588, 89 punktas), dėl kurio šiuo metu paduotas apeliacinis skundas Teisingumo Teismui.
(
36
)	Žr. Sprendimo Nürburgring 115 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją. Šią jurisprudenciją savo išvadoje byloje British Aggregates / Komisija (C‑487/06 P, EU:C:2008:419, 70–75 punktai) griežtai kritikavo generalinis advokatas P. Mengozzi, pavadinęs ją „itin sudėtinga ir gana formalia“. Taip pat žr. generalinio advokato F. G. Jacobs kritiką jo išvadoje byloje Komisija / Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (C‑78/03 P, EU:C:2005:106, 138 punktas) ir generalinio advokato Y. Bot kritiką jo išvadoje sujungtose bylose Vokietija ir kt. / Kronofrance (C‑75/05 P ir C‑80/05 P, EU:C:2008:140, 106–109 punktai).
(
37
)	Sprendimo Kronoply 56 punktas ir Sprendimo Austrija / Scheucher-Fleisch 47–50 punktai.
(
38
)	2011 m. rugsėjo 22 d. sprendimas (C‑148/09 P, EU:C:2011:603).
(
39
)	Sprendimo Belgija / Deutsche Post ir DHL International 61–63 punktai. Esu įsitikinęs, kad 2019 m. gruodžio 19 d. Nutarties Lux-Rehab Non-Profit / Komisija (C‑747/18 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2019:1105) 20 punktas neprieštarauja minėtam sprendimui, nes jame Teisingumo Teismas pripažino, kad „[Sprendime Austrija / Scheucher-Fleisch] nurodyti motyvai neleidžia daryti išvados, kad, nesant pagrindo, grindžiamo procesinių teisių pažeidimu <…>, Sąjungos teismas turėtų pagrindą, kuriuo siekiama ginčyti Komisijos sprendimo neteikti prieštaravimų pagrįstumą, iš naujo išaiškinti kaip pagrindą, grindžiamą šių procesinių teisių pažeidimu“ (kursyvu išskirta generalinio advokato), bet galima manyti, kad jis turėjo omenyje ne tik pagrindus, kurie ieškinyje dėl panaikinimo aiškiai pateikti kaip tokie, kuriuos galima nustatyti atskirai. Manau, tie patys argumentai taikytini 2005 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Komisija / Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (C‑78/03 P, EU:C:2005:761) 44–46 punktams.
(
40
)	2013 m. kovo 19 d. Sprendimas Bouygues ir Bouygues Télécom / Komisija ir kt. ir Komisija / Prancūzija ir kt. (C‑399/10 P ir C‑401/10 P, EU:C:2013:175, 104 punktas; toliau – Sprendimas Bouygues). Teisingumo Teismas paaiškina: kadangi valstybės intervencijos yra įvairių formų ir turi būti nagrinėjamos atsižvelgiant į jų poveikį, negalima atmesti galimybės, kad kelios viena po kitos einančios valstybės intervencijos taikant SESV 107 straipsnio 1 dalį laikytinos viena intervencija (103 punktas).
(
41
)	Taip pat žr. 2015 m. birželio 4 d. Sprendimą Komisija / MOL (C‑15/14 P, EU:C:2015:362, 97 punktas); 2020 m. kovo 26 d. Sprendimą Larko / Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 33 punktas) ir 2020 m. gruodžio 10 d. Sprendimą Comune di Milano / Komisija (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, 72 punktas).
(
42
)	2000 m. rugsėjo 19 d. sprendimas (C‑156/98, EU:C:2000:467).
(
43
)	2002 m. birželio 13 d. sprendimas (C‑382/99, EU:C:2002:363).
(
44
)	2011 m. liepos 28 d. Sprendimas (C‑403/10 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2011:533), kuris šiuo klausimu patvirtino 2010 m. birželio 15 d. Sprendimą Mediaset / Komisija (T‑177/07, EU:T:2010:233).
(
45
)	Komisijos pranešimas dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalyje vartojamos valstybės pagalbos sąvokos (OL C 262, 2016, p. 1).
(
46
)	Žr. mano išvadą sujungtose bylose Ispanija ir kt. / Komisija (C‑649/20 P, C‑658/20 P ir C‑662/20 P, EU:C:2022:744, 114 ir 115 punktai).
(
47
)	2002 m. birželio 13 d. Sprendimas Nyderlandai / Komisija (C‑382/99, EU:C:2002:363).