62003CJ0203_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑203/03,
dėl 2003 m. gegužės 12 d. pagal EB 226 straipsnį dėl įsipareigojimų neįvykdymo pareikšto ieškinio,
Europos Bendrijų Komisija,
atstovaujama N. Yerrell ir H. Kreppel, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
ieškovė,
prieš
Austrijos Respubliką,
atstovaujamą H. Dossi ir E. Riedl, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
atsakovę,
TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijos pirmininkai P. Jann, C. W. A. Timmermans ir A. Rosas, teisėjai J.-P. Puissochet, R. Schintgen, N. Colneric (pranešėja), J. Malenovský, J. Klučka, U. Lõhmus ir E. Levits,
generalinis advokatas F. G. Jacobs,
kancleris R. Grass,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
susipažinęs su 2004 m. liepos 8 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Europos Bendrijų Komisija savo ieškiniu Teisingumo Teismo prašo pripažinti, kad palikdama galioti 1976 m. vasario 9 d. Tarybos direktyvai 76/207/EEB dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principo taikymo įsidarbinimo, profesinio mokymo, pareigų paaukštinimo ir darbo sąlygų atžvilgiu (OL L 39, p. 40) prieštaraujančius:
– 2001 m. spalio 4 d. Ūkio ir darbo ministro įsakymo dėl darbuotojų moterų įdarbinimo draudimų ir apribojimų (Verordnung des Bundesministers für Wirtschaft und Arbeit über Beschäftigungsverbote und -beschränkungen für Arbeitnehmerinnen, BGB1 .
II, 356/2001, toliau – 2001 m. Įsakymas) 2 straipsnyje bendro pobūdžio draudimą įdarbinti moteris požeminės kalnakasybos pramonės srityje numatant ribotą skaičių išimčių ir
– 1973 m. liepos 25 d. Įsakymo dėl darbų esant aukštam atmosferos slėgiui ir darbų po vandeniu ( Druckluft- und Taucherarbeiten-Verordnung, BGBl. 501/1973, toliau – 1973 m. Įsakymas) 8 ir 31 straipsniuose bendro pobūdžio draudimą įdarbinti moteris tokiems darbams,
Austrijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šios direktyvos 2 ir 3 straipsnius bei EB 10 ir 249 straipsnius, ir priteisti iš Austrijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
2. Austrijos Respublika Teisingumo Teismo prašo:
– atmesti ieškinį kaip nepriimtiną tiek, kiek jis susijęs su 2001 m. Įsakymu, ir
– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas,
jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad ieškinys yra priimtinas:
– atmesti ieškinį ir
– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Teisinis pagrindas
Tarptautinės teisės aktai
3. 1935 m. birželio 21 d. Tarptautinės darbo organizacijos (toliau – TDO) konvencijos Nr. 45 „Dėl moterų įdarbinimo darbams po žeme visų rūšių kasyklose“, kurią Austrijos Respublika ratifikavo 1937 m., 2 straipsnis numato:
„Nė viena moteris, neatsižvelgiant į jos amžių, negali būti įdarbinta darbui po žeme kasykloje.“ (Neoficialus vertimas)
4. Pagal šios konvencijos 3 straipsnį:
„Nacionalinės teisės aktuose galima nustatyti, kada šis draudimas netaikomas:
a) moterims, dirbančioms vadovaujamą darbą bei neatliekančioms fizinio darbo;
b) moterims, dirbančioms gydymo ir socialinės apsaugos įstaigose;
c) moterims, kurios pagal savo studijų programą atlieka praktiką požeminėje kasyklos dalyje;
d) visoms moterims, kurios retkarčiais turi nusileisti į požeminę kasyklos dalį atlikti nefizinį darbą.“
5. Šios konvencijos 7 straipsnis nustato:
„1. Bet kuri Organizacijos narė, ratifikavusi šią konvenciją, praėjus dešimčiai metų nuo konvencijos įsigaliojimo datos gali ją denonsuoti išsiųsdama Tarptautinio darbo biuro generaliniam direktoriui pareiškimą dėl denonsavimo, kurį pastarasis įregistruoja. Toks denonsavimas įsigalioja praėjus vieneriems metams nuo įregistravimo dienos.
2. Kiekvienai Organizacijos narei, kuri ratifikavo šią konvenciją ir pasibaigus 1 punkte nurodytam dešimties metų terminui per metus nepasinaudojo šiame straipsnyje numatyta denonsavimo teise, konvencija galios dar dešimt metų, o vėliau ji galės konvenciją denonsuoti pasibaigus kiekvienam dešimties metų laikotarpiui šiame straipsnyje nustatyta tvarka.“
6. TDO konvencija Nr. 45 įsigaliojo 1937 m. gegužės 30 dieną.
7. 1995 m. birželio 22 d. TDO konvencija Nr. 176 „Dėl saugos ir sveikatos apsaugos kasyklose“ skirta ne tik vyrams, nes reglamentuoja darbuotojų saugą ir sveikatą neatsižvelgiant į darbuotojo lytį.
8. Austrijos Respublika šią konvenciją ratifikavo 1999 m. gegužės 26 d., tačiau ji nedenonsavo TDO konvencijos Nr. 45.
Bendrijos teisės aktai
9. EB 307 straipsnio pirmoji bei antroji pastraipos nurodo:
„Šios Sutarties nuostatos neturi turėti įtakos teisėms ir pareigoms, kylančioms iš susitarimų, sudarytų iki 1958 m. sausio 1 d. arba įstojančioms valstybėms − iki įstojimo datos, tarp vienos ar keleto valstybių narių ir vienos ar keleto trečiųjų šalių.
Jei tokie susitarimai yra nesuderinami su šia Sutartimi, atitinkama valstybė narė ar atitinkamos valstybės narės stengiasi egzistuojantį nesuderinamumą pašalinti. Prireikus valstybės narės viena kitai padeda siekti šio tikslo ir atitinkamais atvejais nustato bendrą požiūrį.“
10. Direktyvos 76/207 2 straipsnio 1–3 dalys numato:
„1. Pagal toliau išdėstytas nuostatas vienodo požiūrio principas reiškia, kad negali būti jokios tiesioginės arba netiesioginės diskriminacijos dėl lyties, ypač dėl santuokinės arba šeimyninės padėties.
2. Ši direktyva nepažeidžia valstybių narių teisės netaikyti jos nuostatų profesinės veiklos sritims, taip pat, atitinkamais atvejais, mokant tokios veiklos, kuriose darbuotojo lytis yra lemiamas veiksnys dėl šių profesinės veiklos rūšių pobūdžio arba aplinkos.
3. Ši direktyva nepažeidžia nuostatų, susijusių su moterų apsauga, ypač nuostatų dėl nėštumo ir motinystės.“
11. Pagal šios direktyvos 3 straipsnį:
„1. Vienodo požiūrio principo taikymas reiškia, kad negali būti jokios diskriminacijos dėl lyties, įskaitant atrankos kriterijus įsidarbinant arba užimant pareigas, nepriklausomai nuo veiklos srities arba sektoriaus, taip pat siekiant visų profesinės hierarchijos lygių.
2. Šiuo tikslu valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad:
a) būtų panaikinti įstatymai ir kiti teisės aktai, prieštaraujantys vienodo požiūrio principui;
< … > “
12. 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyvos 92/85/EEB dėl priemonių, skirtų skatinti, kad būtų užtikrinta geresnė nėščių ir neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi darbuotojų sauga ir sveikata, nustatymo (dešimtoji atskira direktyva, kaip numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje) (OL L 348, p. 1) 2 straipsnis nurodo:
„Apibrėžimai
Šioje direktyvoje:
a) „nėščia darbuotoja“ – tai nėščia darbuotoja, kuri praneša apie savo padėtį savo darbdaviui pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) praktiką;
b) „neseniai pagimdžiusi darbuotoja“ – tai neseniai pagimdžiusi darbuotoja, kaip apibrėžta nacionalinės teisės aktais ir (arba) nacionaline praktika, kuri praneša apie savo padėtį savo darbdaviui pagal šiuos teisės aktus ir (arba) praktiką;
c) „maitinanti krūtimi darbuotoja“ – tai krūtimi maitinanti darbuotoja, kaip apibrėžta nacionalinės teisės aktais ir (arba) nacionaline praktika, kuri praneša apie savo padėtį savo darbdaviui pagal šiuos teisės aktus ir (arba) praktiką.“
13. Šios direktyvos 4 straipsnis numato:
„Įvertinimas ir informacija
1. Kalbant apie visų veiklos rūšių, galinčių kelti konkrečią veiksnių, procesų arba darbo sąlygų, kurių neišsamus sąrašas pateikiamas I priede, poveikio riziką, darbdavys, tiesiogiai arba taikydamas Direktyvos 89/391/EEB 7 straipsnyje nurodytas apsaugos ir prevencijos priemones, įvertina tokio poveikio 2 straipsnyje nurodytoms darbuotojoms pobūdį, mastą ir trukmę įmonėje arba įstaigoje tam, kad:
− įvertintų 2 straipsnyje nurodytų darbuotojų saugai ir sveikatai keliamą riziką ir bet kokį galimą poveikį nėštumui ar maitinimui krūtimi,
− nuspręstų, kokių priemonių reikia imtis.
2. Nepažeidžiant Direktyvos 89/391/EEB 10 straipsnio, 2 straipsnyje nurodytos darbuotojos ir galinčios atsidurti vienoje iš 2 straipsnyje nurodytų situacijų įmonės ir (arba) įstaigos darbuotojos ir (arba) jų atstovai yra informuojami apie šio straipsnio 1 dalyje nurodyto įvertinimo rezultatus ir apie visas darbo saugos ir sveikatos apsaugos priemones, kurių bus imtasi.“
14. Pagal Direktyvos 92/85 5 straipsnį:
„Veiksmai, atliekami gavus įvertinimo rezultatus
1. Nepažeisdamas Direktyvos 89/391/EEB 6 straipsnio, jei 4 straipsnio 1 dalyje nurodyto įvertinimo rezultatai parodo, kad 2 straipsnyje nurodytų darbuotojų saugai ir sveikatai yra iškilusi rizika arba gali būti padarytas poveikis nėštumui ar maitinimui krūtimi, darbdavys imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad laikinai pakeitus tos darbuotojos darbo sąlygas ir (arba) darbo laiką, bus išvengta tokio poveikio darbuotojai rizikos.
2. Jei jos darbo sąlygų ir (arba) darbo laiko neįmanoma pakeisti dėl techninių ir (arba) objektyvių priežasčių arba to padaryti negali būti reikalaujama dėl pagrįstų priežasčių, darbdavys imasi priemonių, kad minima darbuotoja būtų perkelta į kitą darbą.
3. Jei perkelti darbuotojos į kitą darbą neįmanoma dėl techninių ir (arba) objektyvių priežasčių arba to padaryti negali būti reikalaujama dėl pagrįstų priežasčių, minimai darbuotojai yra suteikiamos atostogos pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) nacionalinę praktiką visam laikotarpiui, kurio reikia jos saugai garantuoti ir sveikatai apsaugoti.
4. Šio straipsnio nuostatos mutatis mutandis
taikomos ir tais atvejais, kai pagal 6 straipsnį draudžiama veikla užsiimanti darbuotoja tampa nėščia arba pradeda maitinti krūtimi ir apie tai informuoja savo darbdavį.“
15. Direktyvos 92/85 6 straipsnis išdėstytas taip:
„Atvejai, kai draudžiama dirbti kenksmingomis sąlygomis
Be bendrųjų nuostatų dėl darbuotojų apsaugos, ypač susijusių su didžiausiomis leistinomis koncentracijomis, galinčiomis veikti darbuotoją:
1) 2 straipsnio a punkte nurodytos nėščios darbuotojos jokiomis aplinkybėmis negali būti įpareigotos vykdyti veiklą, kuri buvo įvertinta kaip kelianti II priedo A skirsnyje išvardytų veiksnių ir darbo sąlygų poveikio, kuris grėstų saugai arba sveikatai, riziką;
2) 2 straipsnio c punkte nurodytos maitinančios krūtimi darbuotojos jokiomis aplinkybėmis negali būti įpareigotos vykdyti veiklą, kuri buvo įvertinta kaip kelianti II priedo B skirsnyje išvardytų veiksnių ir darbo sąlygų poveikio, kuris pakenktų saugai arba sveikatai, riziką.“
16. Šios direktyvos I priedas „Neišsamus veiksnių, procesų ir darbo sąlygų sąrašas, nurodytas 4 straipsnio 1 dalyje“ numato:
„A. Veiksniai
1. Fiziniai veiksniai, jei jie yra laikomi vaisiaus pažeidimo priežastimi, ir (arba) galintys pažeisti placentą, o ypač:
a) smūgiai, virpesiai, judesiai;
b) sunkių nešulių, galinčių sukelti pavojų, ypač nugarai ir juosmeniui, kilnojimas;
c) triukšmas;
< … >
f) labai didelis šaltis arba karštis;
g) judesiai ir padėtys, keliavimas (įstaigoje arba už jos ribų), protinis ir fizinis nuovargis bei kiti fiziniai sunkumai, susiję – su šios direktyvos 2 straipsnyje nurodytų darbuotojų veikla.
2. Biologiniai veiksniai:
< … >
3. Cheminiai veiksniai
Šie cheminiai veiksniai, jei yra žinoma, kad jie sukelia pavojų nėščiųjų ir dar negimusio vaiko sveikatai, ir jei šie veiksniai dar nėra įtraukti į II priedą:
< … >
e) anglies monoksidas;
< … >
B. Procesai
– 	Direktyvos 90/394/EEB I priede išvardyti g amybos procesai.
C. Darbo sąlygos
– Kalnakasybos darbai po žeme.“
17. Direktyvos 92/85 II priedas „Neišsamus veiksnių ir darbo sąlygų sąrašas, nurodytas 6 straipsnyje“, numato:
„A. Nėščios darbuotojos, kaip nurodyta 2 straipsnio a punkte
1. Veiksniai
a) Fiziniai veiksniai
– Darbas esant pertekliniam slėgiui, pvz., darbas aukšto spaudimo patalpose ir povandeninis nardymas.
< … >
2. Darbo sąlygos
– Kalnakasybos darbai po žeme.
B. Krūtimi maitinančios darbuotojos, kaip nurodyta 2 straipsnio c punkte
< … >
2. Darbo sąlygos
– Kalnakasybos darbai po žeme.“
Nacionalinės teisės aktai
18. 1938 m. balandžio 30 d. Įsakymo dėl darbo laiko trukmės (Arbeitszeitordnung, Deutsches RGBl. I, p. 447; GBl.f.d.L.Ö 231/1939, toliau – 1938 m. Įstatymas) 16 straipsnis nurodo:
„Draudimas įdarbinti
1) Darbuotojos negali būti priimamos darbui po žeme kasyklose, druskų kasyklose, perdirbimo įmonėse, požeminiuose karjeruose ar kasyklose po atviru dangumi, taip pat gavybos, išskyrus apdirbimo (atskyrimo, valymo) darbus, pervežimo ir pakrovimo darbams.
2) Darbuotojos negali būti priimamos darbui į kokso įmones ar paskirtos atlikti žaliavų pervežimo darbus neatsižvelgiant į statinio tipą.
3) Federalinis darbo ministras gali visiškai uždrausti priimti į darbą darbuotojas tam tikrose įmonėse arba darbams, keliantiems tam tikrą pavojų sveikatai bei dorovei, arba nustatyti įdarbinimo sąlygas.“
19. 1972 m. ši nuostata buvo pakeista, išskyrus požeminių kasyklų pramonės srities atžvilgiu.
20. Nuo 2001 m. rugpjūčio 1 d. moterų įdarbinimą požeminės kalnakasybos pramonėje reglamentuoja 2001 m. Įsakymas.
21. Šio įsakymo 2 straipsnis „Įdarbinimas požeminės kalnakasybos pramonėje“ išdėstytas taip:
„1. Darbuotojos negali būti priimtos darbui požeminės kalnakasybos pramonėje.
2. 1 dalis netaikoma:
1) darbuotojoms, kurios eina atsakingas vadovavimo ar techninio pobūdžio pareigas ir kurių darbas nėra vien fizinis darbas;
2) darbuotojoms, vykdančioms veiklą gydymo ir socialinės apsaugos įstaigoje;
3) moterims, kurios pagal savo studijų ar panašaus mokymosi programą turi atlikti profesinę praktiką, – praktikos laikotarpiu;
4) nenuolatiniam darbui požeminės kalnakasybos pramonėje priimtoms darbuotojoms vykdyti su sunkiu fiziniu darbu nesusijusią profesinę veiklą.“
22. Minėto įsakymo 4 straipsnis „Sunkus fizinis darbas“ nurodo:
„1) Darbuotojos negali būti paskirtos dirbti sunkių fizinių darbų, nes nešulių kėlimas, nešimas, stūmimas, sukimas arba kitoks kėlimo būdas būtų pernelyg didelis krūvis jų organizmui.
2) Vertinant, ar 1 dalyje numatytas darbas sukelia didelį krūvį ir yra fiziškai sunkus, reikia atsižvelgti į lemiamus veiksnius, t. y. į nešulių svorį, rūšį ir formą, gabenimo būdą ir greitį, darbų trukmę ir jų dažnumą bei darbuotojų fizinį pajėgumą.
3) 1 dalis netaikoma darbams, kuriuos atlikti darbuotojos paskiriamos trumpam laikotarpiui arba jeigu darbo sąlygos nekelia pavojaus jų gyvybei arba sveikatai.“
23. 1973 m. Įsakymo 8 straipsnis numato:
„1) Tik ne jaunesni nei 21 metų darbuotojai, atitinkantys nustatytus sveikatos reikalavimus, gali būti priimti darbui esant aukštam atmosferos slėgiui. < … >
2) < … > Ne jaunesnės nei 21 metų darbuotojos, atitinkančios 1 dalyje nustatytus sveikatos reikalavimus, taip pat gali būti priimtos į darbą priežiūros arba kitiems darbams, esant aukštam atmosferos slėgiui, atlikti, jeigu jie nėra pernelyg didelis krūvis moterų organizmui. < … > “
24. Pagal 1973 m. Įsakymo 31 straipsnį:
„1) Tik ne jaunesni nei 21 metų darbuotojai, atitinkantys nustatytus sveikatos reikalavimus bei turintys specialiųjų žinių ir profesinės patirties, būtinos darbuotojų apsaugai užtikrinti, gali būti priimti į darbą narais. < … > “
Ikiteisminė procedūra
25. Manydama, kad 1938 m. Įstatyme įtvirtintas draudimas įdarbinti darbuotojas požeminės kalnakasybos pramonėje prieštarauja Bendrijos teisei, kaip ir draudimas įdarbinti esant aukštam atmosferos slėgiui ir povandeniniams darbams, Komisija pradėjo procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo. Oficialiai įspėjusi Austrijos Respubliką ir paprašiusi pateikti savo pastabas, 2002 m. vasario 7 d. Komisija išsiuntė šiai valstybei narei pagrįstą nuomonę, nurodydama per du mėnesius nuo jos gavimo imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta. Dėl įdarbinimo požeminės kalnakasybos pramonėje šioje pagrįstoje nuomonėje buvo nurodytas 1938 m. Įstatymas, o ne 2001 m. Įsakymas, šio ieškinio dalykas, kuriuo Austrijos vyriausybė pirmą kartą rėmėsi savo atsakyme į pagrįstą nuomonę.
26. Manydama, kad iš Austrijos valdžios institucijų perduotos informacijos akivaizdžiai matyti, jog pagrįstoje nuomonėje nurodytas įsipareigojimų neįvykdymas pasitvirtino, Komisija nusprendė pareikšti šį ieškinį.
Dėl ieškinio
Dėl ieškinio priimtinumo
Austrijos vyriausybės argumentai
27. Austrijos vyriausybė mano, kad Komisijos ieškinys yra nepriimtinas tiek, kiek jis susijęs su draudimu įdarbinti moteris požeminės kalnakasybos pramonėje. Ji tvirtina, kad Komisijos pagrįsta nuomonė ir ieškinys turi būti grindžiami tais pačiais kaltinimais. Remdamasi 1996 m. rugsėjo 10 d. Sprendimu Komisija prieš Belgiją (C‑11/95, Rink. p. I‑4115), ši vyriausybė tvirtina, kad tik tuo atveju, kai lieka galioti visi teisės aktai, kuriais buvo remiamasi ikiteisminės procedūros metu, nors tarp šios procedūros dviejų stadijų buvo pakeisti nacionalinės teisės aktai, tai nesudaro kliūties ieškinio priimtinumui. Tačiau 2001 m. Įsakymas iš esmės pakeitė egzistuojančią situaciją.
Teisingumo Teismo vertinimas
28. Akivaizdu, kad pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dalykas yra apibrėžtas šioje nuostatoje numatytos ikiteisminės procedūros metu, ir todėl pagrįsta nuomonė ir ieškinys turi būti grindžiami vienodais kaltinimais (šiuo klausimu žr. 2004 m. spalio 16 d. Spendimo Komisija prieš Ispaniją, C‑227/01, Rink. p. I‑0000, 26 punktą).
29. Tačiau reikalavimas nereiškia, kad turi visiškai sutapti pagrįstos nuomonės rezoliucinė dalis ir ieškinio reikalavimai, jeigu ginčo dalykas buvo ne išplėstas ar pakeistas, o, priešingai, tik susiaurintas (2002 m. liepos 11 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C‑139/00, Rink. p. I‑6407, 19 punktas). Tokiu atveju, kai nacionalinės teisės aktas buvo pakeistas ikiteisminės procedūros metu, ieškinys gali būti susijęs su nacionalinės teisės aktais, kurie nevisiškai atitinka nurodytuosius pagrįstoje nuomonėje.
30. Minėtas sprendimas Komisija prieš Belgiją
tokiam aiškinimui neprieštarauja. Šio sprendimo 74 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, jog pakanka, kad ikiteisminėje procedūroje ginčijamų teisės aktų nustatyta sistema iš esmės nebūtų pakeista naujais teisės aktais, valstybės narės priimtais po pagrįstos nuomonės priėmimo ir ginčijamais ieškinyje. Todėl Teisingumo Teismas nusprendė, kad neatmetama galimybė, jog pakaktų ir to, kad nauji teisės aktai įtvirtintų sistemos, kuri yra pagrįstos nuomonės dalykas, išimtis, siekiant, kad būtų iš dalies panaikintas kaltinimo pagrindas. Ieškinio pripažinimas nepriimtinu tokiu atveju galėtų leisti valstybei narei kiekvieną kartą gavus pagrįstą nuomonę šiek tiek pakeitus nacionalinės teisės aktus kliudyti procesui dėl įsipareigojimų neįvykdymo, kartu paliekant galioti ginčijamus teisės aktus.
31. Šioje byloje 2001 m. Įsakymo 2 straipsnis 1938 m. Įstatymo 16 straipsnio pavyzdžiu draudžia įdarbinti moteris požeminės kalnakasybos pramonėje. Skirtingai nei ankstesnis įsakymas, jis nustato tam tikras draudimo taikymo sritį apribojančias išimtis. Šiuo atveju ieškinio pripažinimas priimtinu nepažeistų teisės į gynybą, jeigu visi argumentai, ypač tokie, kaip antai medicininė arba fizinė būklė, patvirtinantys absoliutų draudimą, galėjo būti pateikti ikiteisminės procedūros metu ir jei šie argumentai yra iš esmės tokie, kokiais buvo remiamasi siekiant pateisinti į išimtis nepatenkantį draudimą.
32. Todėl Austrijos vyriausybės prieštaravimas dėl priimtinumo yra atmestinas.
Draudimas įdarbinti darbuotojas požeminės kalnakasybos pramonėje
Dėl Direktyvos 76/207
– Šalių argumentai
33. Komisija tvirtina, kad 2001 m. Įsakymo 2 straipsnis, neleidžiantis įdarbinti moterų požeminės kalnakasybos pramonėje, išskyrus tam tikrą nustatytą veiklą, yra nesuderinamas su Direktyvos 76/207 3 straipsnio 1 dalimi. Nors pačioje direktyvoje yra tam tikrų diskriminacijos draudimo apribojimų, šiuo atveju ja negalima remtis siekiant pateisinti ginčijamą draudimą įdarbinti.
34. Komisijos manymu, požeminės kalnakasybos pramonės srityje vykdoma veikla nėra laikoma minėtos direktyvos 2 straipsnio 2 dalyje numatyta profesine veikla.
35. Dėl Direktyvos 76/207 2 straipsnio 3 dalyje numatytos vienodo požiūrio į vyrus ir moteris išimties Komisija tvirtina, kad požeminės kalnakasybos pramonėje moterims gresiantis pavojus apskritai savo pobūdžiu nesiskiria nuo vyrams gresiančio pavojaus.
36. Remdamasi šiuo paskutiniu teiginiu, Austrijos vyriausybė tvirtina, kad 2001 m. Įsakymas atitinka Direktyvą 76/207.
37. Šios vyriausybės manymu, dėl darbo požeminės kalnakasybos pramonėje nuolat apkraunama judėjimo – atramos sistema, nes darbas atliekamas sunkioje padėtyje, dažniausiai iškeltomis rankomis, esant padidėjusiam atmosferos slėgiui, ypač dėl kvarco dalelių, azoto oksido ir anglies monoksido, kurių koncentracijos dydis kartais yra didesnis nei vidutinis leistinas temperatūros ir drėgmės lygio atžvilgiu. Todėl atitinkami darbuotojai dažnai serga plaučių, sąnarių ir stuburo ligomis (kalnakasių sąnarių menisko plyšimas, tarpslankstelinių diskų išvaržos, reumatas).
38. Moterų raumenų svoris bei jėga, plaučių tūris, deguonies absorbcija, kraujo tūris ir eritrocitų skaičius yra vidutiniškai mažesnis nei vyrų. Dirbančioms sunkų fizinį darbą moterims darbo vietoje gali grėsti padidinto pavojaus, jog prasidės išankstinis gimdymas, taip pat atsiras osteoporozė, menopauzė ir migrenos skausmai, rizika.
39. Kadangi vidutiniškai moterų stuburas yra mažesnis, nešant sunkius nešulius joms gresia didesnis pavojus nei vyrams. Be to, po kelių gimdymų padidėja rizika, jog bus pažeistas juosmens srities slankstelis.
40. Todėl visiškai akivaizdu, kad dėl vidutinio vyro ir vidutinės moters morfologinių skirtumų labai sunkus fizinis darbas požeminės kalnakasybos pramonėje moterims sukelia didesnę riziką nei, pavyzdžiui, darbas nakties metu, kai moterims ir vyrams tenka toks pat krūvis.
41. Šiuo klausimu Komisija konkrečiai tvirtina, kad pati Austrijos vyriausybė ikiteisminės procedūros metu pareiškė, jog „energijos kintamųjų taikymo sritis yra labai plati, yra daug sutapimų su vyriškais kintamųjų kiekiais ir (kad) būtina įvertinti kiekvieną individualų atvejį“.
– Teisingumo Teismo vertinimas
42. Pagal Direktyvos 76/207 3 straipsnio 1 dalį vienodo požiūrio principo taikymas reiškia, kad įsidarbinant arba užimant pareigas negali būti jokios diskriminacijos dėl lyties. Neginčijama, kad 2001 m. Įsakymo 2 straipsnio 1 dalyje vyrams ir moterims sudaromos skirtingos įsidarbinimo požeminės kalnakasybos pramonėje sąlygos. Atsižvelgiant į tai, kad Austrijos vyriausybė remiasi šios direktyvos 2 straipsnio 3 dalyje numatyta išimtimi, būtina išnagrinėti, ar toks skirtingų sąlygų sudarymas yra grindžiamas minėta nuostata, ir dėl to yra leistinas.
43. Kaip Teisingumo Teismas konkrečiai nurodė 1998 m. birželio 30 d. Sprendime Brown
(C‑394/96, Rink. p. I‑4185, 17 punktas), direktyvos 2 straipsnio 3 dalis, išsaugodama valstybėms narėms teisę palikti galioti arba priimti naujus moterų apsaugai skirtus teisės aktus, kiek tai susiję su „nėštumu ir motinyste“, pagal vienodo požiūrio į abi lytis principą pripažįsta, pirma, moters biologinės būklės apsaugos nėštumo metu ir po jo, ir, antra, moters bei jos vaiko ypatingo ryšio po gimdymo apsaugos teisėtumą.
44. Atsižvelgdamas į tai, kad nėščiai arba neseniai pagimdžiusiai ar maitinančiai krūtimi darbuotojai tam tikra veikla gali sukelti pavojingų veiksnių, procesų arba darbo sąlygų riziką, sukeliančią pavojų saugai arba sveikatai, priimdamas Direktyvą 92/85 Bendrijos teisės aktų leidėjas įtvirtino rizikų įvertinimo ir informavimo sistemą bei draudimą vykdyti tam tikrą veiklą.
45. Tačiau Direktyvos 76/207 2 straipsnio 3 dalis neleidžia uždrausti moterims dirbti tam tikro darbo remiantis vien tuo, kad nuo tų pačių pavojų, sukeliančių vienodų pasekmių tiek vyrams, tiek moterims ir nepriklausančių nuo specifinių aiškiai išvardytų moterų apsaugos poreikių, jos turėtų būti apsaugotos labiau nei vyrai (šiuo klausimu žr. 1986 m. gegužės 15 d. Sprendimo Johnston,
222/84, Rink. p. 1651, 44 punktą ir 2000 m. sausio 11 d. Sprendimo Kreil, C‑285/98, Rink. p. I‑69, 30 punktą).
46. Taip pat nėra leidžiama uždrausti moterims dirbti tam tikro darbo vien dėl to, kad vidutinė moteris yra mažesnė ir silpnesnė nei vidutinis vyras, jeigu panašius fizinius duomenis turintis vyras priimamas dirbti šį darbą.
47. Šiuo atveju, nors 2001 m. Įsakymas draudė įdarbinti moterų požeminės kalnakasybos pramonėje numatydamas šio draudimo išimtis, minėto įsakymo 2 straipsnio 1 dalyje esanti bendro pobūdžio draudimo taikymo sritis yra gana plati, nes draudžia įdarbinti moteris net nesunkiam fiziniam darbui, nesukeliančiam konkretaus pavojaus moters biologinių galimybių pastoti ir pagimdyti apsaugai arba nėščios, neseniai pagimdžiusios ar maitinančios krūtimi moters ar pačio vaisiaus saugai ir sveikatai.
48. Šio įsakymo 2 straipsnio 2 dalies 1 punkte numatyta išimtis apima tik vadovavimo arba techninio pobūdžio pareigas vykdančius asmenis, kurie užima „atsakingas pareigas“, t. y. esančius aukštesnėje hierarchijos pakopoje. Minėtame 2 punkte numatyta išimtis susijusi tik su darbuotojomis, vykdančiomis veiklą socialinių arba gydymo paslaugų srityje, o tos pačios dalies 3 ir 4 punktai nurodo tik konkrečią laiko požiūriu apribotą veiklą.
49. Toks teisinis reglamentavimas viršija tai, kas būtina užtikrinti moterų apsaugą pagal Direktyvos 76/207 2 straipsnio 3 dalį.
50. Iš to išplaukia, kad 2001 m. Įsakymo 2 straipsnio 1 dalyje, skaitomoje kartu su šio straipsnio 2 dalimi, įtvirtintas bendro pobūdžio draudimas įdarbinti moteris požeminės kalnakasybos pramonės srityje pagal Direktyvos 76/207 2 straipsnio 3 dalį nėra laikomas leistinu skirtingu požiūriu.
Dėl EB 307 straipsnio ir TDO konvencijos Nr. 45
– Šalių argumentai
51. Austrijos vyriausybė tvirtina, kad, nepaisant nurodytų medicininio pobūdžio priežasčių, apribojimas įdarbinti moteris požeminės kalnakasybos pramonėje pagal naujų teisės aktų numatytus terminus taip pat buvo grindžiamas ta aplinkybe, kad Austrijos Respublika yra priėmusi įsipareigojimus pagal TDO konvenciją Nr. 45, kurią ji ratifikavo 1937 metais.
52. Atsižvelgiant į 1993 m. rugpjūčio 2 d. Sprendimą Levy
(C‑158/91, Rink. p. I‑4287, 17 ir paskesni punktai) ir 1994 m. vasario 3 d. Sprendimą Minne
(C‑13/93, Rink. p. I‑371, 19 punktas), valstybėms narėms leidžiama remtis iš tokių susitarimų kylančiomis teisėmis. Iš to išplaukia, kad Austrijos vyriausybė TDO konvencijos nuostatas privalėjo perkelti į nacionalinę teisę.
53. Komisija tvirtina, kad Austrijos vyriausybės minėtais sprendimais Levy ir Minne
grindžiama išvada yra pernelyg bendro pobūdžio.
54. Komisijos manymu, šiuo atveju Teisingumo Teismo EB 307 straipsnio išaiškinimas, pateiktas 2000 m. liepos 4 d. Sprendime Komisija prieš Portugaliją
(C‑84/98, Rink. p. I 5215, 51 ir 53 punktai), yra tiesiogiai taikomas ir šiam atvejui. Iš tikrųjų TDO konvencijos Nr. 45 7 straipsnyje buvo įtvirtinta denonsavimo sąlyga. Neginčijama, kad Austrijos Respublika šią konvenciją galėjo denonsuoti 1997 m. gegužės 30 d., t. y. vėliau, nei direktyva jai tapo privaloma ratifikavus 1992 m. gegužės 2 d. Europos ekonominės erdvės susitarimą (OL 1994, L 1, p. 3). Austrijos Respublika privalėjo inicijuoti denonsavimo procedūrą pagal Direktyvos 76/207 3 straipsnio 2 dalį.
55. Austrijos vyriausybė atsako, jog ji negalėjo žinoti, kad Austrijoje taikoma teisė šioje srityje prieštarauja Bendrijos teisei ir, be to, kad Komisija mano, jog nagrinėjamos nuostatos prieštarauja Bendrijos teisei. Pirmasis Komisijos laiškas šiuo klausimu yra 1998 m. rugsėjo 29 d. laiškas. Todėl TDO konvencija Nr. 45 galėjo būti denonsuota ne anksčiau kaip 2007 m. gegužės 30 dieną.
56. Minėtas sprendimas Komisija prieš Portugaliją valstybėms narėms nenustato bendros pareigos denonsuoti tarptautinius susitarimus, jeigu jie prieštarauja Bendrijos teisei. Austrijos vyriausybės manymu, toks aiškinimas išplaukia ir iš 2002 m. lapkričio 5 d. Sprendimo Komisija prieš Austriją
(C‑475/98, Rink. p. I‑9797, 49 punktas), kuriame Teisingumo Teismas dėl „open sky“ susitarimų nusprendė, kad keisdamos iki narystės sudarytą susitarimą, valstybės narės negali ne tik priimti naujų tarptautinių įsipareigojimų, bet taip pat ir palikti galioti Bendrijos teisę pažeidžiančių įsipareigojimų. Jeigu būtų nustatyta bendra pareiga denonsuoti Bendrijos teisei prieštaraujančius susitarimus, nereikėtų būtinai numatyti, kad keičiant kai kurias susitarimo dalis turi būti patvirtintas visas jo tekstas.
– Teisingumo Teismo vertinimas
57. Iš EB 307 straipsnio pirmosios pastraipos išplaukia, kad šios Sutarties nuostatos neturi turėti įtakos teisėms ir pareigoms, kylančioms iš susitarimų, sudarytų įstojančių valstybių iki įstojimo datos tarp vienos ar keleto valstybių narių ir vienos ar keleto trečiųjų šalių.
58. Austrijos Respublika, kuri į Europos Bendriją įstojo 1995 m. sausio 1 d., TDO konvenciją Nr. 45 buvo ratifikavusi anksčiau. Šios konvencijos 2 straipsnyje yra įtvirtintas bendras draudimas įdarbinti moteris darbams požeminėse kasyklose, o jos 3 straipsnis nustato kelias išimtis, kurios yra numatytos ir 2001 m. Įsakyme. Neginčijama, kad minėtas įsakymas įgyvendina iš šios konvencijos kylančius įsipareigojimus, neviršydamas konvencijoje numatytų apribojimų dėl moterų įdarbinimo.
59. Tokiomis aplinkybėmis, nors Austrijos Respublika, palikdama galioti minėtus įsipareigojimus įgyvendinančius nacionalinės teisės aktus, iš esmės gali remtis EB 307 straipsnio pirmąja pastraipa, ne mažiau svarbu, kad to paties straipsnio antroji pastraipa patikslina, kad tiek, kiek ankstesnės konvencijos pagal minėto straipsnio pirmąją pastraipą yra nesuderinamos su sutartimi, atitinkama valstybė narė arba atitinkamos valstybės narės imasi visų šiam nesuderinamumui pašalinti tinkamų priemonių.
60. Todėl, atsižvelgiant į šio sprendimo 50 punkte Teisingumo Teismo pateiktą išvadą, iš TDO konvencijos Nr. 45 kylantys Austrijos Respublikos įsipareigojimai yra nesuderinami su Direktyvos 76/207 2 ir 3 straipsniais.
61. Taip pat iš 2000 m. liepos 4 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją
(C‑62/98, Rink. p. I 5171) 50 punkto matyti, kad EB 307 straipsnio antroji pastraipa kaip tinkamą būdą tokio nesuderinamumo pašalinimui numato, be kita ko, nagrinėjamos konvencijos denonsavimą.
62. Tačiau primintina, kad įstojus į Europos Bendriją Austrijos Respublikos vienintelė galimybė denonsuoti TDO konvenciją Nr. 45 pagal šios konvencijos 7 straipsnio 2 dalies nuostatas buvo po 1997 m. gegužės 30 d. einantys kiti metai. Tačiau tuo metu šioje konvencijoje įtvirtinto draudimo ir Direktyvos 76/207 nuostatų nesuderinamumas nebuvo nustatytas pakankamai aiškia forma, kad ši valstybė narė būtų galėjusi minėtą konvenciją denonsuoti.
63. Pažymėtina, kad iš TDO konvencijos Nr. 45 7 straipsnio 2 dalies matyti, jog anksčiausiai denonsuoti šią konvenciją bus galima pasibaigus naujam dešimties metų laikotarpiui, kuris skaičiuojamas nuo 1997 m. gegužės 30 dienos.
64. Iš to išplaukia, kad Austrijos Respublika, palikdama galioti tokias nacionalinės teisės nuostatas, kokios yra numatytos 2001 m. Įsakyme, nepažeidė įsipareigojimų pagal Bendrijos teisę.
65. Iš to, kas pirmiau išdėstyta, išplaukia, kad šis ieškinys, tiek, kiek jis susijęs su draudimu įdarbinti moteris požeminės kalnakasybos pramonės srityje, yra atmestinas.
Draudimas įdarbinti moteris darbams esant aukštam atmosferos slėgiui ir povandeniniams darbams
Šalių argumentai
66. Komisija mano, kad jos pastabos dėl draudimo įdarbinti moteris požeminės kalnakasybos pramonėje taip pat yra taikomos ir draudimui įdarbinti moteris darbams esant aukštam atmosferos slėgiui bei povandeniniams darbams. Bendro pobūdžio draudimas įdarbinti moteris įtvirtintas neatlikus individualaus įvertinimo ir negali būti pateisinamas numanomais specifiniais moterų apsaugos poreikiais.
67. Austrijos vyriausybės nuomone, 1973 m. Įsakymo 8 ir 31 straipsniuose esantys įdarbinimo apribojimai taip pat yra pateisinami medicininio pobūdžio priežastimis, konkrečiai susijusiomis su moterų veikla.
68. Esant aukštam atmosferos slėgiui atliekami darbai ir povandeniai darbai daugeliu atvejų yra rimtas fizinis krūvis, pavyzdžiui, metro statybos esant aukštam slėgiui, taip pat vandenyje atliekami tiltų rekonstrukcijos darbai. Draudimas įdarbinti moteris vykdyti labai sunkius fizinius darbus esant aukštam atmosferos slėgiui ir draudimas jas įdarbinti povandeniniams darbams yra pateisinamas mažesniu moterų plaučių tūriu ir eritrocitų skaičiumi.
Teisingumo Teismo vertinimas
69. Absoliutus draudimas įdarbinti moteris povandeniniams darbams nėra pagal Direktyvos 76/207 2 straipsnio 3 dalį leistinas skirtingas požiūris.
70. Atliekamų povandeninių darbų įvairovė yra didelė ir apima, pavyzdžiui, veiklą biologijos, archeologijos, turizmo ir kriminalinės policijos srityse.
71. 1973 m. Įsakymo 31 straipsnyje įtvirtintas absoliutus draudimas, draudžiantis moteris įdarbinti ir didelio fizinio krūvio nesukeliantiems darbams viršija tai, kas būtina užtikrinti moterų apsaugą.
72. Dėl įdarbinimo esant aukštam atmosferos slėgiui reikia pažymėti, kad 1973 m. Įsakymas uždraudė moteris įdarbinti atlikti darbus, reikalaujančius padidinto krūvio jų organizmui.
73. Austrijos vyriausybė, pateisindama šį draudimą, nurodo, kad moterų plaučių tūris ir eritrocitų skaičius yra mažesnis, šią išvadą grįsdama argumentu, paremtu apskaičiuotais vidutiniais moterų kintamųjų kiekiais, palyginti su vyrų kintamųjų kiekiais. Tačiau minėta vyriausybė ikiteisminės procedūros metu pripažino, kad šių kintamųjų atžvilgiu yra daug konkrečios moters ir konkretaus vyro kintamųjų kiekių sutapimų.
74. Tokiomis aplinkybėmis teisės aktai, neleidžiantys įvertinti individualaus atvejo ir draudžiantys moteris įdarbinti nagrinėjamam darbui, nors toks darbas nėra draudžiamas vyrams, kurių plaučių tūris ir eritrocitų skaičius yra toks pats arba mažesnis nei vidutinis šių kintamųjų apskaičiuotas kiekis, yra neleistinas pagal Direktyvos 76/207 2 straipsnio 3 dalį ir laikomas diskriminacija dėl lyties.
75. Atsižvelgiant į tai, kas pirmiau išdėstyta, konstatuotina, kad palikdama 1973 m. Įsakymo 8 ir 31 straipsniuose bendro pobūdžio draudimą įdarbinti moteris atlikti darbus esant aukštam atmosferos slėgiui ir povandeninius darbus, ir pirmųjų atžvilgiu numatydama ribotą skaičių išimčių, Austrijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 76/207 2 ir 3 straipsnius.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
76. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 3 dalies pirmąją pastraipą, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, arba jeigu susiklosto ypatingos aplinkybės, Teisingumo Teismas gali paskirstyti bylinėjimosi išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas. Kadangi kiekvienos iš šalių dalis reikalavimų buvo patenkinta, o dalis atmesta, kiekviena šalis padengia savo išlaidas.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
1. Palikdama 1973 m. liepos 25 d. Druckluft- und Taucherarbeiten-Verordnung (įsakymo dėl darbo esant aukštam atmosferos slėgiui ir povandeninių darbų) 8 ir 31 straipsniuose bendro pobūdžio draudimą įdarbinti moteris atlikti darbus esant aukštam atmosferos slėgiui ir povandeninius darbus, ir pirmųjų atžvilgiu numatydama ribotą skaičių išimčių, Austrijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1976 m. vasario 9 d. Direktyvos 76/207/EEB dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principo taikymo įsidarbinimo, profesinio mokymo, pareigų paaukštinimo ir darbo sąlygų atžvilgiu 2 ir 3 straipsnius.
2. Likusią ieškinio dalį atmesti.
3. Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.