Laikina versija
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. balandžio 30 d.(*)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Vartotojų apsauga – Nesąžininga įmonių komercinė veikla vartotojų atžvilgiu – Direktyva 2005/29/EB – Taikymo sritis – Šios direktyvos nuostatų ir kitų Sąjungos taisyklių, reglamentuojančių konkrečius nesąžiningos komercinės veiklos aspektus, ryšys – 3 straipsnio 4 dalis – Nesąžininga veikla, susijusi su informacija apie maistą – Reglamentas (ES) Nr. 1169/2011 – Prieštaravimo buvimas – Apsaugos sistemų papildomumas “
Byloje C‑301/25
dėl Consiglio di Stato (Valstybės taryba, Italija) 2025 m. balandžio 22 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2025 m. balandžio 24 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Lidl Italia Srl
prieš
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCM),
dalyvaujant:
Wiise Srl,
Associazione per la Difesa e L’Orientamento dei Consumatori (ADOC Aps),
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas F. Biltgen, teisėjai I. Ziemele, A. Kumin, S. Gervasoni ir M. Bošnjak (pranešėjas),
generalinis advokatas M. Szpunar,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        Lidl Italia Srl, atstovaujamos avvocati
F. Capelli, U. Corea ir M. Valcada,
–        Italijos vyriausybės, atstovaujamos S. Fiorentino, padedamo avvocati dello Stato I. Fresu ir E. Manzo,
–        Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna ir D. Lutostańska,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos P. Kienapfel D. Recchia ir B. Rous Demiri,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl šių nuostatų išaiškinimo:
–        2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1169/2011 dėl informacijos apie maistą teikimo vartotojams, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (EB) Nr. 1924/2006 ir (EB) Nr. 1925/2006 bei kuriuo panaikinami Komisijos direktyva 87/250/EEB, Tarybos direktyva 90/496/EEB, Komisijos direktyva 1999/10/EB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/13/EB, Komisijos direktyvos 2002/67/EB ir 2008/5/EB bei Komisijos reglamentas (EB) Nr. 608/2004 (OL L 304, 2011, p. 18), 7 straipsnio, taip pat
–        2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/29/EB dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 („Nesąžiningos komercinės veiklos direktyva“) (OL L 149, 2005, p. 22) 6 ir paskesnių straipsnių bei 13 straipsnio.
2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Lidl Italia Srl ir Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCM) (Konkurencijos ir rinkos priežiūros institucija (AGCM), Italija) ginčą dėl administracinės baudos, kurią pastaroji skyrė Lidl Italia
už nesąžiningą komercinę veiklą prekiaujant įvairių rūšių makaronais iš kietųjų kviečių.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyvos 2005/29
3        Direktyvos 2005/29 7, 8, 11, 13 ir 14 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(7)      Ši direktyva skirta komercinei veiklai, tiesiogiai susijusiai su įtaka vartotojų sprendimams sudaryti sandorį dėl produktų. <...>
(8)      Ši direktyva tiesiogiai gina vartotojo ekonominius interesus nuo nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu. Tuo būdu ji taip pat netiesiogiai gina teisėtą verslą nuo jo konkurentų, kurie nesilaiko šios direktyvos taisyklių, ir taip užtikrina sąžiningą konkurenciją šia direktyva derinamose srityse. <...>
<...>
(11)      Aukštas konvergencijos lygis, pasiektas šia direktyva suderinus nacionalines nuostatas, sukuria bendrą aukštą vartotojų apsaugos lygį. Ši direktyva nustato vieningą bendrą nesąžiningos komercinės veiklos, iškreipiančios vartotojų ekonominį elgesį, draudimą. <...>
<...>
(13)      Kad būtų pasiekti Bendrijos tikslai panaikinant kliūtis vidaus rinkai, būtina pakeisti šiuo metu esančias skirtingas valstybių narių bendrąsias nuostatas ir teisinius principus. Todėl šia direktyva nustatytas bendras draudimas apima nesąžiningą komercinę veiklą, iškreipiančią vartotojų ekonominį elgesį. Siekiant sustiprinti vartotojo pasitikėjimą, reikėtų bendrąjį draudimą vienodai taikyti nesąžiningai komercinei veiklai, pasitaikančiai bet kokių prekybininko ir vartotojo nesutartinių santykių srityje arba sudarius sutartį bei jos vykdymo metu. Bendrasis draudimas parengiamas remiantis taisyklėmis dėl dviejų komercinės veiklos tipų, kurie yra dažniausiai pasitaikantys, būtent, klaidinančios komercinės veiklos ir agresyvios komercinės veiklos.
(14)      Pageidautina, kad klaidinančios komercinės veiklos sąvoka apimtų tokią veiklą, įskaitant klaidinančią reklamą, kai vartotojui, klaidinant jį, trukdoma priimti informacija paremtą ir todėl efektyvų sprendimą. <...>“
4        Šios direktyvos 1 straipsnyje „Tikslas“ nurodyta:
„Šios direktyvos tikslas yra padėti tinkamai veikti vidaus rinkai ir pasiekti aukštą vartotojų apsaugos lygį suderinant valstybių narių įstatymus ir kitus teisės aktus dėl nesąžiningos komercinės veiklos, kenkiančios vartotojų ekonominiams interesams.“
5        Minėtos konvencijos 2 straipsnyje „Sąvokų apibrėžimai“ numatyta:
„Šioje direktyvoje:
<...>
d)      „įmonių komercinė veikla vartotojų atžvilgiu“ (toliau – komercinė veikla) – bet kuris prekybininko atliekamas veiksmas, neveikimas, elgesys arba pareiškimas, komercinis pranešimas, įskaitant reklamą ir prekybą, tiesiogiai susijęs su produkto pirkimo skatinimu, pardavimu arba tiekimu vartotojams;
<...>“
6        Tos pačios direktyvos 3 straipsnio „Taikymo sritis“ 1, 3 ir 4 dalyse nustatyta:
„1.      Ši direktyva taikoma nesąžiningai įmonių komercinei veiklai vartotojų atžvilgiu, kaip nustatyta šios direktyvos 5 straipsnyje, prieš ir po komercinio sandorio dėl produkto sudarymo bei jo metu.
<...>
3.      Ši direktyva nepažeidžia [Sąjungos] arba nacionalinių taisyklių, susijusių su sveikatos ir produktų saugos klausimais.
4.      Jeigu šios direktyvos nuostatos prieštarauja kitoms [Sąjungos] taisyklėms, reglamentuojančioms konkrečius nesąžiningos komercinės veiklos aspektus, pastarosios turės viršenybę ir bus taikomos tiems konkretiems aspektams.“
7        Direktyvos 2005/29 5 straipsnyje „Nesąžiningos komercinės veiklos draudimas“ nustatyta:
„1.      Nesąžininga komercinė veikla draudžiama.
<...>
4.      Visų pirma nesąžininga komercinė veikla yra ta, kuri:
a)      yra klaidinanti, kaip nurodyta šios direktyvos 6 ir 7 straipsnyje,
<...>“
8        Šios direktyvos 6 straipsnyje „Klaidinantys veiksmai“ numatyta:
„1.      Klaidinančia laikoma komercinė veikla, kurioje yra apgaulingos informacijos, ir dėl to ji yra neteisinga, arba kuri bet kuriuo būdu, įskaitant bendrą pristatymą, apgaudinėja arba gali apgauti vidutinį vartotoją, nors informacija ir yra faktiškai tiksli, vieno arba kelių toliau išvardintų elementų atžvilgiu, ir bet kuriuo atveju skatina arba gali paskatinti jį priimti tokį sprendimą dėl sandorio, kurio jis kitomis aplinkybėms nebūtų priėmęs [Klaidinančia laikoma komercinė veikla, jeigu ją vykdant teikiama apgaulinga, taigi melaginga informacija; arba net jei informacija faktiškai tiksli, bet kuriuo būdu, įskaitant bendrą pristatymą, klaidinamas arba gali būti suklaidintas vidutinis vartotojas dėl vieno arba kelių toliau išvardytų elementų, ir bet kuriuo atveju jis skatinamas arba gali būti paskatintas priimti tokį sprendimą dėl sandorio, kurio kitomis aplinkybėmis nebūtų priėmęs]:
<...>
b)      pagrindinės produkto savybės, tokios kaip <...> sudėtis, <...> geografinė arba komercinė kilmė <...>;
<...>“
9        Minėtos direktyvos 13 straipsnyje „Sankcijos“ nurodyta:
„Valstybės narės numato sankcijas už nacionalinių nuostatų, priimtų taikant šią direktyvą, pažeidimus ir imasi visų būtinų priemonių užtikrinti jų vykdymą. Šios sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios.“
Reglamentas Nr. 1169/2011
10      Reglamento Nr. 1169/2011 5 ir 20 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(5)      [Direktyva 2005/29] reglamentuojami tam tikri informacijos teikimo vartotojams aspektai, konkrečiai siekiant užkirsti kelią klaidinantiems veiksmams ir informacijos nepateikimui. Bendruosius principus dėl nesąžiningos komercinės veiklos turėtų papildyti specialios taisyklės dėl informacijos apie maistą teikimo vartotojams;
<...>
(20)      informaciją apie maistą reglamentuojantys teisės aktai turėtų drausti naudoti informaciją, kuri klaidintų vartotojus, ypač dėl maisto produkto ypatybių, poveikio ar savybių, arba priskirtų maisto produktams vaistines savybes. Kad tas draudimas būtų veiksmingas, jį reikėtų taikyti ir maisto produktų reklamai bei pateikimui.“
11      Reglamento 1 straipsnyje „Dalykas ir taikymo sritis“ nustatyta:
„1.      Šiuo reglamentu nustatomas aukšto lygio vartotojų apsaugos, susijusios su informacija apie maistą, užtikrinimo pagrindas, atsižvelgiant į skirtingą vartotojų suvokimą bei jų informacijos poreikį, tuo pačiu metu užtikrinant sklandų vidaus rinkos veikimą.
2.      Šiuo reglamentu nustatomi informaciją apie maistą, visų pirma maisto produktų ženklinimą, reglamentuojantys bendrieji principai, reikalavimai ir atsakomybė. Juo nustatomos vartotojų teisę į informaciją užtikrinančios priemonės ir informacijos apie maistą teikimo tvarka, atsižvelgiant į tai, kad dėl pokyčių ateityje ir naujų informacijai keliamų reikalavimų reikia sukurti pakankamai lanksčias sąlygas.
3.      Šis reglamentas taikomas maisto verslo operatoriams visais maisto tiekimo grandinės etapais, kai jų veikla susijusi su informacijos apie maistą teikimu vartotojams. Jis taikomas visiems galutiniam vartotojui skirtiems maisto produktams, įskaitant viešojo maitinimo įstaigų tiekiamus maisto produktus ir viešojo maitinimo įstaigoms tiekti skirtus maisto produktus.
<...>“
12      Minėto reglamento 3 straipsnio „Bendrieji tikslai“ 1 dalyje nustatyta:
„Teikiant informaciją apie maistą siekiama užtikrinti aukšto lygio vartotojų sveikatos ir interesų apsaugą sudarant sąlygas galutiniams vartotojams rinktis turint pakankamai informacijos ir saugiai vartoti maistą, visų pirma atsižvelgiant į sveikatos, ekonominius, aplinkos, socialinius ir etinius aspektus.“
13      To paties reglamento 7 straipsnyje „Sąžininga informacijos teikimo praktika“ numatyta:
„1.      Informacija apie maistą neturi klaidinti, visų pirma:
a)      dėl maisto produkto ypatybių, ypač jo pobūdžio, tapatumo, savybių, sudėties, kiekio, tinkamumo vartoti termino, kilmės šalies ar kilmės vietos, gamybos ar ruošimo būdo;
<...>
2.      Informacija apie maistą turi būti tiksli, aiški ir vartotojui lengvai suprantama.
<...>
4.      1, 2 ir 3 dalys taip pat taikomos:
<...>
b)      maisto produktų pateikimui, ypač jų formai, išvaizdai, pakuotei, naudojamoms pakavimo medžiagoms, jų išdėstymo tvarkai ir aplinkai.“
Italijos teisė
Vartotojų kodeksas
14      Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2005 m. rugsėjo 6 d.
Decreto legislativo n. 206 – Codice del consumo (Įstatyminis dekretas Nr. 206 dėl Vartotojų kodekso) (GURI, Nr. 235, 2005 m. spalio 8 d., paprastasis priedas Nr. 162; toliau – Vartotojų kodeksas) į Italijos teisę perkelta, be kita ko, Direktyva 2005/29.
15      Vartotojų kodekso 21 straipsnyje „Klaidinantys veiksmai“ numatyta:
„1.      „Komercinė veikla laikoma klaidinančia, jeigu ją vykdant pateikiama tikrovės neatitinkanti informacija arba bet kuriuo būdu, įskaitant bendrą tokios informacijos pateikimą, yra arba gali būti klaidinamas vidutinis vartotojas, nors pateikta informacija ir yra faktiškai tiksli dėl vieno arba kelių toliau išvardytų aspektų, ir bet kuriuo atveju jeigu ji skatina arba gali paskatinti vartotoją priimti tokį sprendimą dėl sandorio, kurio jis kitomis aplinkybėms nebūtų priėmęs:
<...>
b)      tokių pagrindinių produkto savybių, kaip <...> sudėtis, <...> geografinė <...> kilmė <...>;
<...>“
Įstatyminis dekretas Nr. 231/2017
16      Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos 2017 m. gruodžio 15 d.
Decreto legislativo n. 231 – Disciplina sanzionatoria per la violazione delle disposizioni del regolamento (UE) n. 1169/2011 (Įstatyminis dekretas Nr. 231/2017, reglamentuojantis sankcijų skyrimo tvarką už Reglamento (ES) Nr. 1169/2011 nuostatų pažeidimą) (GURI, Nr. 32, 2018 m. vasario 8 d.; toliau – Įstatyminis dekretas Nr. 231/2017) 1 dalyje nustatyta:
„Šiame dekrete nustatoma sankcijų, taikytinų pažeidus [Reglamento Nr. 1169/2011] nuostatas, skyrimo tvarka, nedarant poveikio [Vartotojų kodekse] numatytai sankcijų skyrimo tvarkai.“
17      Įstatyminio dekreto Nr. 231/2017 3 straipsnio „[Reglamento Nr. 1169/2011] 7 straipsnyje nurodytos sąžiningos informacijos teikimo praktikos nesilaikymas“ 1 dalyje nustatyta:
„Išskyrus atvejus, kai veika kvalifikuojama kaip nusikalstama veika, ir atvejus, už kuriuos konkrečiai skiriamos sankcijos pagal kitas šio dekreto nuostatas, už [Reglamento Nr. 1169/2011] 7 straipsnio nuostatų, susijusių su sąžininga informacijos teikimo praktika, pažeidimą maisto verslo operatoriui skiriama nuo 3 000 iki 24 000 EUR dydžio administracinė piniginė bauda.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
18      2019 m. gruodžio 20 d. sprendimu AGCM skyrė Lidl Italia 1 mln. EUR administracinę piniginę baudą už tai, kad ši bendrovė prekiavo tam tikros rūšies makaronais iš rupių kietųjų kviečių miltų, naudodama pakuotes, kuriose buvo pabrėžiama atitinkamo produkto itališka kilmė ir nurodyta, kad kviečiai sumalti Italijoje, nors kviečiai, iš kurių buvo pagaminti šie miltai, buvo „ES ir ne ES“ kilmės, taigi atitinkami makaronai buvo pagaminti iš kviečių miltų, kuriuose didelė dalis kviečių nebuvo užauginti Italijoje.
19      AGCM pažymėjo, kad pakuočių, kuriose aiškiai atkreipiamas dėmesys į nagrinėjamo produkto itališką kilmę, naudojimas leidžia arba gali leisti vartotojui manyti, kad ši nuoroda taip pat susijusi su šio produkto gamybai naudojamų žaliavų kilme. Siekiant užtikrinti, kad vartotojas būtų tinkamai informuotas, apie galimą užsienio kilmės žaliavų naudojimą taip pat turėtų būti aiškiai nurodyta šalia nuorodų
pateikiant informaciją apie atitinkamo produkto itališką kilmę. Bent jau tokia nuoroda turi būti toje pačioje pakuotės pusėje kaip ir minėta informacija.
20      AGCM teigė, kad Lidl Italia pateiktos informacijos neišsamumas yra nesąžininga komercinė veikla, kaip tai suprantama pagal Vartotojų kodeksą, nes ši veikla gali suklaidinti vartotoją dėl pagrindinių atitinkamo produkto savybių, konkrečiai – dėl naudojamų kietųjų kviečių kilmės. Nustatydama sankcijos dydį pagal Vartotojų kodeksą AGCM atsižvelgė į didelį atitinkamų vartotojų skaičių, į tai, kad vien 2018 m. Lidl Italia pardavė dešimtis milijonų makaronų pakuočių, ir į aptariamos komercinės veiklos, kuri buvo vykdoma bent nuo 2017 m. sausio mėn., trukmę.
21      Kadangi Lidl Italia ieškinys dėl 2019 m. gruodžio 20 d. AGCM sprendimo pirmojoje instancijoje buvo atmestas, ši bendrovė pateikė apeliacinį skundą Consiglio di Stato (Valstybės taryba, Italija), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Tame teisme Lidl Italia teigė, kad į šio reglamento taikymo sritį patenkančiai veiklai taikomas tik Reglamentas Nr. 1169/2011, o pagal Direktyvą 2005/29 ir Vartotojų kodeksą numatytos sankcijos už tokią veiklą negali būti skiriamos.
22      Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad Lidl Italia elgesys pateikiant informaciją, kuri, nors ir nėra apgaulinga ar melaginga, gali suklaidinti atitinkamo produkto vartotoją dėl kviečių, naudojamų kaip žaliava gaminant miltus, kilmės, gali būti priskiriamas tiek prie nesąžiningos komercinės veiklos, už kurią baudžiama pagal Direktyvos 2005/29 6 straipsnį ir Vartotojų kodekso 21 straipsnį, tiek prie veiksmų, kurie draudžiami pagal Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnį ir už kuriuos skiriamos sankcijos pagal Įstatyminį dekretą Nr. 231/2017.
23      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, abu šie teisės aktai gali būti laikomi vienas kitą papildančiais, tačiau dėl jų kyla taisyklių konkurencijos problema. Šiuo klausimu Direktyvos 2005/29 3 straipsnio 4 dalyje numatyta kolizinė teisės norma, teikianti pirmenybę kitoms Sąjungos taisyklėms, reglamentuojančioms konkrečius nesąžiningos komercinės veiklos aspektus, yra netaikoma, nes abiem teisės aktais siekiama apsaugoti vartotojus nuo veiklos, galinčios juos suklaidinti maisto produktų srityje. Atsižvelgdamas į tai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad Įstatyminiame dekrete Nr. 231/2017 numatyta sankcija už Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnio pažeidimą yra daug švelnesnė, nei numatyta Vartotojų kodekse, kuriuo į nacionalinę teisę perkelta Direktyva 2005/29.
24      Šiomis aplinkybėmis Conseil d’État (Valstybės taryba) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar [Reglamento Nr. 1169/2011] 7 straipsnyje nurodyti veiksmai yra konkretūs nesąžiningos komercinės veiklos atvejai, kuriems bet kuriuo atveju taikomi [Direktyvos 2005/29] 6 ir paskesni straipsniai, dėl ko taip pat taikomi šios direktyvos 11 ir paskesni straipsniai ir teisės aktai, kuriais direktyva perkelta į nacionalinę teisę, ar, priešingai, tai yra savarankiška sistema, kurios taikymas, t. y. vykdymas, gali būti grindžiamas ne minėta direktyva, o Italijos atveju tik [Įstatyminiu dekretu Nr. 231/2017]?
2.      Ar nuostatomis, susijusiomis su Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnyje nurodytais veiksmais, visapusiškai užtikrinama vartotojų apsauga perkant maisto produktus, todėl negalima taikyti iš Direktyvos 2005/29 kylančios bendrosios apsaugos, ar, priešingai, jos kartu su Direktyvos 2005/29 nuostatomis ir nacionalinės teisės aktais, kuriais ši direktyva perkelta į nacionalinę teisę, prisideda prie vartotojų apsaugos?
3.      Jei Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnyje nurodyti veiksmai laikytini netinkama komercine veikla ir jiems taikoma Direktyva 2005/29, ar [Įstatyminio dekreto Nr. 231/2017] 3 straipsnyje numatyta sankcijų skyrimo tvarka galima užtikrinti atgrasomąjį neteisėtų veiksmų poveikį, garantuojant vartotojų apsaugą pagal SESV 169 straipsnį, ir ar ši tvarka bet kuriuo atveju atitinka Direktyvos 2005/29 13 straipsnį?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
25      Visų pirma primintina, kad, nacionaliniams teismams ir Teisingumo Teismui bendradarbiaujant, kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, pastarasis turi pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, kuris leistų priimti sprendimą jo nagrinėjamoje byloje. Tokiu atveju Teisingumo Teismui gali tekti performuluoti jam pateiktus klausimus ir atsižvelgti į Sąjungos teisės normas, kurių prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nebuvo nurodęs savo klausimuose (2025 m. sausio 30 d. Sprendimo Caronte & Tourist, C‑511/23, EU:C:2025:42, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
26      Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai dėl atitinkamai Direktyvoje 2005/29 ir Reglamente Nr. 1169/2011 įtvirtintų apsaugos sistemų sąsajos grindžiami prielaida, kad elgesiui, dėl kurio priekaištaujama Lidl Italia, kiek tai susiję su informacijos apie tam tikras produktų savybes pateikimu ant makaronų pakuočių, taikomas tiek klaidinančios komercinės veiklos draudimas pagal šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalį, tiek nesąžiningos veiklos, susijusios su informacija apie maistą, draudimas pagal minėto reglamento 7 straipsnio 1 dalį. Direktyvos 2005/29 3 straipsnio 4 dalyje aiškiai numatyta šios direktyvos taikymo srities apribojimo taisyklė, leidžianti nustatyti atvejus, kai šioje direktyvoje numatytos taisyklės yra pakeičiamos kitomis Sąjungos taisyklėmis, reglamentuojančiomis konkrečius nesąžiningos komercinės veiklos aspektus.
27      Šiomis aplinkybėmis pirmąjį ir antrąjį klausimus, kuriuos būtina nagrinėti kartu, reikia suprasti taip, kad jais iš esmės siekiama nustatyti, ar Direktyvos 2005/29 3 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiama už verslininko veiksmus, kurie laikomi klaidinančia komercine veikla, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalį, bausti pagal nacionalinės teisės aktus, kuriais į nacionalinę teisę perkelta minėta direktyva, tuo atveju, kai tokius veiksmus taip pat apima Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnyje numatytas nesąžiningos veiklos, susijusios su informacija apie maistą, draudimas ir šį reglamentą įgyvendinančios nacionalinės teisės nuostatos.
28      Direktyvos 2005/29 3 straipsnio 4 dalyje nustatyta, kad tuo atveju, kai šios direktyvos nuostatos prieštarauja kitoms Sąjungos taisyklėms, reglamentuojančioms konkrečius nesąžiningos komercinės veiklos aspektus, pastarosios turi viršenybę ir taikomos tiems konkretiems aspektams. Atsižvelgiant į šios nuostatos formuluotę, pažymėtina, kad šiems konkretiems aspektams išimtinai taikomos Reglamento Nr. 1169/2011 nuostatos, tik jei tenkinamos dvi sąlygos: pirma, jei, kiek tai susiję su informacija apie maistą, Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnio 1 dalyje reglamentuojami konkretūs nesąžiningos komercinės veiklos aspektai, ir, antra, jei yra prieštaravimas tarp šios nuostatos ir Direktyvos 2005/29 nuostatų.
29      Šiuo klausimu, pirma, reikia priminti, kad pagal Direktyvos 2005/29 3 straipsnio 1 dalį ši direktyva taikoma nesąžiningai įmonių komercinei veiklai vartotojų atžvilgiu, kaip tai apibrėžta šios direktyvos 5 straipsnyje, prieš ir po komercinio sandorio dėl produkto sudarymo ir jo metu.
Šios direktyvos 2 straipsnio d punkte sąvoka „komercinė veikla“ apibrėžiama naudojant ypač plačią formuluotę, o vienintelis šioje nuostatoje nurodytas kriterijus yra tas, kad verslininko veikla turi būti tiesiogiai susijusi su prekės ar paslaugos reklamavimu, prekės pardavimu arba paslaugos teikimu vartotojui (šiuo klausimu žr. 2024 m. gruodžio 5 d. Sprendimo Guldbrev, C‑379/23, EU:C:2024:1002, 31 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
30      Pagal Direktyvos 2005/29 6 straipsnio 1 dalies b punktą klaidinančia laikoma komercinė veikla, kuri, pirma, bet kuriuo būdu, įskaitant bendrą pristatymą, klaidina arba gali suklaidinti vidutinį vartotoją dėl, be kita ko, pagrindinių produkto savybių, kaip antai jo sudėties ir geografinės arba komercinės kilmės, ir, antra, skatina arba gali paskatinti tokį vartotoją priimti tokį sprendimą dėl sandorio, kurio jis kitomis aplinkybėms nebūtų priėmęs. Tokia veikla priskiriama prie nesąžiningos komercinės veiklos, draudžiamos pagal minėto straipsnio 5 straipsnio 1 dalį ir 4 dalies a punktą, konkrečios kategorijos (šiuo klausimu žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Trento Sviluppo ir Centrale Adriatica, C‑281/12, EU:C:2013:859, 27 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
31      Reglamento Nr. 1169/2011 1 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad šiame reglamente nustatomi informaciją apie maistą, konkrečiai – maisto produktų ženklinimą, reglamentuojantys bendrieji principai, reikalavimai ir atsakomybė. Šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies a punkte ir 2 dalyje numatyta, kad informacija apie maistą turi būti pateikiama tiksliai, aiškiai ir vartotojams lengvai suprantamai, kad vartotojai nebūtų klaidinami dėl atitinkamo maisto produkto savybių, be kita ko, dėl jo sudėties, kilmės šalies ar kilmės vietos arba gamybos ar ruošimo būdo. Pagal minėto reglamento 7 straipsnio 4 dalį minėti reikalavimai taikomi maisto produktų pateikimui ir, be kita ko, jų pakuotei.
32      Iš Reglamento Nr. 1169/2011 5 ir 20 konstatuojamųjų dalių matyti, kad šiame reglamente bendrieji principai, taikomi nesąžiningai komercinei veiklai pagal Direktyvą 2005/29, papildomi specialiomis taisyklėmis dėl informacijos apie maistą teikimo vartotojams, be kita ko, uždraudžiant naudoti informaciją, galinčią klaidinti vartotoją, būtent susijusią su maisto produktų savybėmis. Būtent atsižvelgiant į tai, iš Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnio 1 dalies a punkto ir 2 bei 4 dalių kylantys konkretūs reikalavimai, reglamentuojantys informacijos apie maistą, susijusios su pagrindinėmis maisto produktų savybėmis, pateikimą, leidžia, kaip matyti iš paties šio straipsnio pavadinimo, nustatyti galimai nesąžiningą informacijos apie maistą teikimo praktikos pobūdį, todėl draudžiama praktika, susijusi su tokia informacija apie maistą. Darytina išvada, kad šiose Reglamento Nr. 1169/2011 nuostatose reglamentuojami konkretūs nesąžiningos komercinės veiklos aspektai, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2005/29 3 straipsnio 4 dalį.
33      Antra, sąvoka „prieštarauja“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2005/29 3 straipsnio 4 dalį, reiškia ryšį tarp atitinkamų nuostatų, kurios ne tik paprasčiausiai skiriasi ar yra nevienodos, bet jų skirtumo neįmanoma panaikinti taikant įtraukią formuluotę, dėl kurios abi šios nuostatos galėtų koegzistuoti ir nereikėtų jų paneigti. Toks prieštaravimas atsiranda tik tuo atveju, kai pagal nuostatas, nepriklausančias Direktyvos 2005/29 taikymo sričiai,
bet reglamentuojančias konkrečius nesąžiningos komercinės veiklos aspektus, verslininkams, nepaliekant jokios diskrecijos, nustatomos pareigos, kurios nesuderinamos su nustatytomis šioje direktyvoje (šiuo klausimu žr. 2018 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Wind Tre ir Vodafone Italia, C‑54/17 ir C‑55/17, EU:C:2018:710, 60 ir 61 punktus ir 2019 m. gegužės 14 d. Nutarties Acea Energia ir kt., C‑406/17–C‑408/17 ir C‑417/17, EU:C:2019:404, 49 punktą).
34      Šiuo klausimu pažymėtina, kad Direktyva 2005/29 siekiama užtikrinti aukštą vartotojų apsaugos lygį ir šiuo tikslu užtikrinti, kad su nesąžininga komercine veikla būtų veiksmingai kovojama siekiant įgyvendinti vartotojų interesus (šiuo klausimu žr. 2025 m. sausio 30 d. Sprendimo Trenitalia, C‑510/23, EU:C:2025:41, 33 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalimi būtent siekiama užtikrinti tinkamą vartotojų apsaugą, kiek tai susiję su vykdant komercinę veiklą teikiamos informacijos pateikimo būdais.
35      Be to, iš kartu nagrinėjamų Reglamento Nr. 1169/2011 1 straipsnio 1 dalies ir 3 straipsnio 1 dalies matyti, kad šio reglamento tikslas – užtikrinti aukštą lygį vartotojų apsaugos, susijusios su informacija apie maistą, atsižvelgiant į skirtingą vartotojų suvokimą, suteikiant jiems pagrindą, kuriuo remdamiesi jie galėtų priimti sprendimus, turėdami visą reikiamą informaciją. Šiuo tikslu minėtu reglamentu siekiama užkirsti kelią tam, kad vartotojams teikiama informacija apie maistą juos klaidintų (šiuo klausimu žr. 2020 m. spalio 1 d. Sprendimo Groupe Lactalis, C‑485/18, EU:C:2020:763, 43 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją; taip pat 2022 m. gruodžio 1 d. Sprendimo LSI – Germany, C‑595/21, EU:C:2022:949, 29 ir 30 punktus).
36      Taigi Direktyvos 2005/29 6 straipsnio 1 dalyje ir Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnyje nustatytomis apsaugos sistemomis siekiama bendro tikslo – užtikrinti aukštą vartotojų apsaugos nuo klaidinančios informacijos lygį ir išvengti, kad jie nebūtų klaidinami, be kita ko, dėl tam tikrų produkto arba konkrečiau – maisto produkto savybių. Net jei pagal šias nuostatas draudžiamos veiklos sudedamosios dalys nevisiškai sutampa, jose, kaip matyti iš šio sprendimo 29–31 punktų, nustatytos iš esmės panašios vartotojų informavimo pareigos.
37      Be to, reikia pažymėti, kad, atsižvelgiant į Direktyvos 2005/29 7, 11, 13 ir 14 konstatuojamąsias dalis ir kadangi pagal šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje numatytą apsaugą reikalaujama, kad dėl komercinės veiklos vidutinis vartotojas būtų skatinamas arba galėtų būti skatinamas priimti tokį sprendimą dėl sandorio, kurio kitomis aplinkybėms nebūtų priėmęs, šioje nuostatoje nustatytas bendras nesąžiningos komercinės veiklos, iškreipiančios vartotojų ekonominį elgesį, draudimas (šiuo klausimu žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Trento Sviluppo ir Centrale Adriatica, C‑281/12, EU:C:2013:859, 31 ir 32 punktus ir 2018 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Bankia, C‑109/17, EU:C:2018:735, 30 punktą).
38      Kaip matyti iš Direktyvos 2005/29 1 straipsnio, šia direktyva vartotojams suteikiama apsauga yra susijusi su jų ekonominiais interesais. Taigi šios direktyvos nuostatos iš esmės suformuluotos atsižvelgiant į vartotojo, kaip nesąžiningos komercinės veiklos adresato ir galimo nuo jos nukentėjusio asmens, apsaugą, o šio sprendimo 34 punkte primintas šios direktyvos tikslas visiškai apsaugoti vartotojus nuo nesąžiningos komercinės veiklos grindžiamas aplinkybe, kad, palyginti su verslininkų, vartotojų padėtis yra mažiau palanki, visų pirma kiek tai susiję su turimos informacijos kiekiu, dėl to jie laikytini ekonomiškai silpnesniais ir teisiškai mažiau patyrusiais nei jų kontrahentai (šiuo klausimu žr. 2015 m. balandžio 16 d. Sprendimo UPC Magyarország, C‑388/13, EU:C:2015:225, 52 ir 53 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją). Minėtos direktyvos 8 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad šis tikslas savaime atitinka platesnį siekį užtikrinti sąžiningą konkurenciją į tos pačios direktyvos taikymo sritį patenkančiose situacijose.
39      Kiek tai susiję su Reglamentu Nr. 1169/2011, jo 3 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad informacija apie maistą siekiama užtikrinti aukšto lygio vartotojų sveikatos ir interesų apsaugą, sudarant sąlygas galutiniams vartotojams rinktis turint pakankamai informacijos ir saugiai vartoti maisto produktus, visų pirma atsižvelgiant į sveikatos, ekonominius, aplinkos, socialinius ir etinius aspektus. Pagal šio reglamento 1 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą šis reglamentas taikomas maisto verslo operatoriams visais maisto tiekimo grandinės etapais, kai jų veikla susijusi su informacijos apie maistą teikimu vartotojams.
40      Taigi Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnyje numatytas nesąžiningos veiklos, susijusios su informacija apie maistą, draudimas iš esmės neatitinka sąžiningos konkurencijos logikos, bet remiantis su sveikata ir maisto sauga susijusiais sumetimais juo siekiama išvengti žalos vartotojų ekonominiams ar neekonominiams interesams, atsirandantiems prekiaujant konkrečiu produktu vidaus rinkoje.
41      Darytina išvada, kad Direktyvos 2005/29 6 straipsnio 1 dalyje ir Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnyje nustatytos vartotojų apsaugos sistemos papildo viena kitą, nes jomis siekiama bausti už skirtingus to paties elgesio, prieštaraujančio Sąjungos teisei, aspektus. Be to, šią išvadą patvirtina Direktyvos 2005/29 3 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta bendroji taisyklė, pagal kurią ši direktyva taikoma nepažeidžiant Sąjungos teisės ar nacionalinės teisės nuostatų, susijusių su sveikatos ir produktų saugos klausimais.
42      Šiomis aplinkybėmis pareigų, kylančių iš šių dviejų apsaugos sistemų, taikymas kartu nesukuria neįveikiamų skirtumų, taigi ir prieštaravimo, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2005/29 3 straipsnio 4 dalį.
43      Vis dėlto reikia pažymėti, kad, siekiant užtikrinti Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnio veiksmingumą, palyginti su Direktyvoje 2005/29 numatytomis taisyklėmis, ir nuoseklų šių dviejų teisės aktų taikymą, informacijos apie maistą teikimo praktika, atitinkanti visus iš šio 7 straipsnio kylančius reikalavimus, iš principo negali būti draudžiama pagal Direktyvą 2005/29.
44      Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti: Direktyvos 2005/29 3 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiama, kad maisto produktų srityje už verslininko veiksmus, kurie laikomi klaidinančia komercine veikla, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalį, būtų baudžiama pagal nacionalinės teisės aktus, kuriais į nacionalinę teisę perkelta minėta direktyva, tuo atveju, kai tokius veiksmus taip pat apima Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnyje numatytas draudimas ir šį reglamentą įgyvendinančios nacionalinės teisės nuostatos.
Dėl trečiojo klausimo
45      Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo išaiškinti, ar Įstatyminio dekreto Nr. 231/2017 3 straipsnyje numatyta sankcijų skyrimo tvarka atitinka Direktyvos 2005/29 13 straipsnį, pagal kurį valstybės narės privalo numatyti veiksmingas, proporcingas ir atgrasomas sankcijas, taikomas už nacionalinės teisės nuostatų, priimtų pagal šią direktyvą, pažeidimus.
46      Italijos vyriausybė ir Europos Komisija abejoja dėl trečiojo klausimo priimtinumo ir pažymi, kad Lidl Italia skirta sankcija buvo nustatyta remiantis vien Vartotojų kodeksu, kuriuo į Italijos teisę perkelta Direktyva 2005/29, o ne Įstatyminiu dekretu Nr. 231/2017, todėl šis dekretas neturi reikšmės sprendžiant ginčą pagrindinėje byloje.
47      Šiuo klausimu reikia priminti, kad siekiant pateikti Sąjungos teisės išaiškinimą, kuris būtų naudingas nacionaliniam teismui, reikia, kad tas teismas tiksliai laikytųsi prašymo priimti prejudicinį sprendimą turinio reikalavimų, aiškiai išdėstytų Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnyje, kurie prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, bendradarbiaujant pagal SESV 267 straipsnį, turi būti žinomi ir kurių jis privalo tiksliai laikytis. Be to, šie reikalavimai priminti Europos Sąjungos Teisingumo Teismo rekomendacijų nacionaliniams teismams dėl prašymų priimti prejudicinį sprendimą pateikimo (OL C/2024/6008) 13, 15 ir 16 punktuose (2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Consorzio Italian Management ir Catania Multiservizi,
C‑561/19, EU:C:2021:799, 68 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2025 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Bervidi, C‑38/24, EU:C:2025:690, 82 punktas).
48      Taigi, kaip nurodyta Procedūros reglamento 94 straipsnio c punkte, sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą turi būti nurodytos priežastys, paskatinusios jį teikiantį teismą kelti klausimą dėl tam tikrų Sąjungos teisės nuostatų išaiškinimo ar galiojimo, ir jo nustatytas šių nuostatų ir pagrindinėje byloje taikomų nacionalinės teisės aktų ryšys (2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Consorzio Italian Management ir Catania Multiservizi, C‑152/19, EU:C:2021:799, 69 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją; taip pat 2025 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Bervidi, C‑38/24, EU:C:2025:690, 83 punktas).
49      Nagrinėjamu atveju prašymas priimti prejudicinį sprendimą, kiek tai susiję su trečiuoju klausimu, neatitinka pirmesniame šio sprendimo punkte primintų reikalavimų.
50      Iš tiesų, pirma, iš šio prašymo aiškiai matyti, kad Lidl Italia buvo skirta tik sankcija pagal Vartotojų kodeksą, kuriuo į Italijos teisę perkelta Direktyva 2005/29. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepateikia jokios informacijos, leidžiančios manyti, kad, siekiant išspręsti ginčą pagrindinėje byloje, jam gali tekti priimti sprendimą dėl Įstatyminio dekreto Nr. 231/2017 3 straipsnyje numatytos sankcijų skyrimo tvarkos, kuri, kaip aiškiai matyti iš šios nuostatos formuluotės, taikoma tik už Reglamento Nr. 1169/2011 7 straipsnio nuostatų pažeidimus. Antra, tas teismas visiškai nepaaiškino priežasčių, dėl kurių manė, kad reikia nagrinėti Įstatyminio dekreto Nr. 231/2017 3 straipsnio atitiktį Direktyvos 2005/29 13 straipsniui, nors pastarojoje nuostatoje reglamentuojamos tik sankcijos, taikomos už nacionalinių nuostatų, priimtų pagal šią direktyvą, pažeidimus.
51      Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepakankamai išdėstė priežastis, paskatinusias jį kelti klausimą dėl Direktyvos 2005/29 13 straipsnio aiškinimo, ir nepakankamai paaiškino ryšį, kurį nustatė tarp šios nuostatos ir Įstatyminio dekreto Nr. 231/2017.
52      Vadinasi, trečiasis klausimas yra nepriimtinas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
53      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/29/EB dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 („Nesąžiningos komercinės veiklos direktyva“) 3 straipsnio 4 dalis
turi būti aiškinama taip:
pagal ją nedraudžiama, kad maisto produktų srityje už verslininko veiksmus, kurie laikomi klaidinančia komercine veikla, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2005/29 6 straipsnio 1 dalį, būtų baudžiama pagal nacionalinės teisės aktus, kuriais į nacionalinę teisę perkelta minėta direktyva, tuo atveju, kai tokius veiksmus taip pat apima 2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1169/2011 dėl informacijos apie maistą teikimo vartotojams, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (EB) Nr. 1924/2006 ir (EB) Nr. 1925/2006 bei kuriuo panaikinami Komisijos direktyva 87/250/EEB, Tarybos direktyva 90/496/EEB, Komisijos direktyva 1999/10/EB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/13/EB, Komisijos direktyvos 2002/67/EB ir 2008/5/EB bei Komisijos reglamentas (EB) Nr. 608/2004, 7 straipsnyje numatytas draudimas ir Reglamentą Nr. 1169/2011 įgyvendinančios nacionalinės teisės nuostatos.
Parašai.
*      Proceso kalba: italų.