62022TJ0793_RES
Byla T‑793/22
TU
prieš
Europos Parlamentą
2024 m. rugsėjo 11 d. Sprendimas (ketvirtoji išplėstinė kolegija)
„Viešoji tarnyba – Akredituoti Parlamento narių padėjėjai – Nustojimas eiti pareigas – Terminuota sutartis – Nepratęsimas – Pranešėjo statusas – Pareigūnų tarnybos nuostatų 22a–22c straipsniai – Apsaugos priemonės – Konfidencialumas – Neturtinė žala“
Teismo procesas – Įrodymų pateikimas – Neteisėtai gauti įrodymai – Priimtinumas – Sąlygos – Lemiami įrodymai, reikalingi teisminei kontrolei atlikti
(Bendrojo Teismo procedūros reglamento 85 straipsnis)
(žr. 64, 69 punktus)
Teismo procesas – Proceso organizavimo priemonės – Šalims raštu pateikti klausimai – Bendrojo Teismo atliekamas nepriklausomas faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimas
(Bendrojo Teismo procedūros reglamento 88 straipsnis ir 89 straipsnio 1 dalis)
(žr. 73, 74 punktus)
Pareigūnai – Teisės ir pareigos – Pranešimas apie faktines aplinkybes, kurios gali leisti preziumuoti neteisėtą veiklą ar rimtą pažeidimą – Pasekmės administracijai – Pareiga apsaugoti pareigūną, kuris pranešė apie faktines aplinkybes – Reikšmė – Būtinybė priimti sprendimą, kuriuo patvirtinamas pranešėjo statuso pripažinimas – Nebuvimas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 22a straipsnio 1–3 dalys; Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 127 straipsnis)
(žr. 78–84 punktus)
Pareigūnai – Teisės ir pareigos – Pranešimas apie faktines aplinkybes, kurios gali leisti preziumuoti neteisėtą veiklą ar rimtą pažeidimą – Pasekmės administracijai – Pareiga informuoti pareigūną, kuris pranešė apie faktines aplinkybes – Reikšmė – Pranešimo apie gavimą ir tolesnius veiksmus nepateikimas – Pažeidimas – Pranešimas, taip pat perduotas Kovos su sukčiavimu tarnybai (OLAF) – Poveikio nebuvimas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 22a ir 22b straipsniai; Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 127 straipsnis; Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 883/2013 5 straipsnio 3 dalis)
(žr. 91–102 punktus)
Pareigūnai – Teisės ir pareigos – Pranešimas apie faktines aplinkybes, kurios gali leisti preziumuoti neteisėtą veiklą ar rimtą pažeidimą – Pasekmės administracijai – Pareiga apsaugoti pareigūną, kuris pranešė apie faktines aplinkybes – Reikšmė – Pakankamų apsaugos priemonių ėmimasis, esant patikimų žalos įrodymų – Diskrecija – Ribos – Įrodinėjimo pareiga
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 22a, 22b ir 22c straipsniai; Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 127 straipsnis)
(žr. 105, 112–117, 128, 136, 138, 140–144, 158 punktus)
Institucijų aktai – Direktyvos – Direktyva 2019/1937 dėl asmenų, pranešančių apie Sąjungos teisės pažeidimus, apsaugos – Tiesioginis pareigų Sąjungos institucijoms nustatymas jų darbuotojų atžvilgiu – Netaikymas – Galimybė remtis – Reikšmė
(SESV 288 straipsnio trečia pastraipa; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2019/1937 21 straipsnio 5 dalis)
(žr. 106–111 punktus)
Pareigūnai – Teisės ir pareigos – Pranešimas apie faktines aplinkybes, kurios gali leisti preziumuoti neteisėtą veiklą ar rimtą pažeidimą – Pasekmės administracijai – Pareiga apsaugoti pareigūną, kuris pranešė apie faktines aplinkybes – Reikšmė – Parlamento grupės akredituoto Parlamento nario padėjėjo sutarties pratęsimas, nesant šios grupės prašymo – Netaikymas – Vienodo požiūrio principo ir rūpestingumo pareigos pažeidimas – Nebuvimas
(Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 127 straipsnis ir 130 straipsnio 1 dalis; Europos Parlamento sprendimo dėl Europos Parlamento narių statuto priėmimo 21 straipsnio 1 dalis; Parlamento biuro sprendimo dėl Europos Parlamento narių statuto įgyvendinimo taisyklių 18 straipsnio 3 dalis)
(žr. 129–135, 193, 196–200, 202 punktus)
Pareigūnai – Teisės ir pareigos – Pranešimas apie faktines aplinkybes, kurios gali leisti preziumuoti neteisėtą veiklą ar rimtą pažeidimą – Pasekmės administracijai – Pareiga apsaugoti pareigūną, kuris pranešė apie faktines aplinkybes – Reikšmė – Konfidencialumo pareiga – Tarnautojo pranešėjo statuso atskleidimas trečiajam asmeniui ir šio pranešimą pateikusio tarnautojas nušalinimas nuo pareigų – Pažeidimas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 22a ir 22b straipsniai; Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 127 straipsnis)
(žr. 173, 176–180 punktus)
Santrauka
Bendrasis Teismas (išplėstinė kolegija) iš dalies patenkino buvusio akredituoto Europos Parlamento nario padėjėjo (toliau – APNP) ieškinį, taip pat pirmą kartą nagrinėjo klausimą dėl apsaugos, kurią ši institucija turi suteikti APNP dėl jo, kaip pranešėjo, statuso.
Ieškovas buvo įdarbintas APNP Parlamento narių grupėje, kad padėtų Parlamento narei laikotarpiu nuo 2019 m. rugpjūčio 26 d. iki 2022 m. vasario 28 d. 2021 m. liepos mėn. jis pagal Europos Sąjungos Pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai) 24 straipsnį pateikė pagalbos ir apsaugos prašymą, susijusį su atitinkamos Parlamento narės priekabiavimo veiksmais. Elektroniniame laiške ieškovas taip pat nurodė, kad nori apsaugoti Sąjungos finansinius interesus, tame prašyme pateikdamas informaciją apie atitinkamos Parlamento narės galimai padarytus finansinius pažeidimus. Apie tuos pažeidimus jis pranešė ir Europos kovos su sukčiavimu tarnybai (OLAF).
Tą patį mėn. Parlamentas pritaikė laikinąją apsaugos priemonę, pagal ją ieškovas tapo pavaldus delegacijos pirmininkui, priklausiusiam tai pačiai grupei kaip ir Parlamento narė. Vėliau, kai šios delegacijos vadovybė tariamai ėmėsi atsakomųjų veiksmų, ieškovas buvo paties prašymu nušalintas nuo delegacijoje einamų pareigų iki jo darbo sutarties pabaigos.
Ieškovas taip pat prašė jį perkelti į bet kokias kitas pareigas Parlamente, be to, pageidavo, kad Parlamentas apsvarstytų galimybę pratęsti jo sutartį, kad galėtų bendradarbiauti su šia institucija ir OLAF dėl atliekamų tyrimų, kartu suteikiant jam visišką apsaugą. Galiausiai jis kelis kartus paprašė pratęsti su juo sudarytą sutartį.
Kadangi šie prašymai buvo atmesti, ieškovas kreipėsi į Bendrąjį Teismą, prašydamas, pirma, panaikinti Parlamento sprendimą nepratęsti jo, kaip APNP, sutarties ir implicitinį sprendimą, kuriuo atsisakoma pripažinti jam pranešėjo statusą ir taikyti kitas apsaugos priemones, kuriomis papildoma nušalinimo nuo pareigų priemonė, ir, antra, atlyginti jo patirtą žalą.
Bendrojo Teismo vertinimas
Visų pirma Bendrasis Teismas konstatavo, kad Parlamentas neprivalėjo priimti sprendimo, kuriuo būtų pripažinęs, kad ieškovui suteikiamas pranešėjo statusas. Iš tiesų Pareigūnų tarnybos nuostatų 22a straipsnio 3 dalyje numatyta apsauga be jokių formalumų suteikiama pareigūnams, pateikusiems informacijos apie faktines aplinkybes, leidžiančias preziumuoti neteisėtą veiklą, vien dėl to, kad jie pateikė minėtą informaciją.
Vis dėlto ši išvada nedaro poveikio būtinybei, kad institucija paisytų iš atitinkamo asmens, kaip pranešėjo, statuso kylančių teisių.
Šiuo klausimu, pirma, neatsižvelgiant į OLAF pareigas informuoti ieškovą, Parlamentas kaip institucija, kompetentinga užtikrinti savo tarnautojų, pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 22a ir 22b straipsnius pranešusių apie rimtus pažeidimus, apsaugą, nes į jį buvo kreiptasi dėl Pareigūnų tarnybos nuostatų 22a straipsnyje nurodytų faktinių aplinkybių, pirmiausia turėjo patvirtinti, kad gavo tokį pranešimą, o tada informuoti tarnautoją apie veiksmus, kurių imtasi gavus jo pranešimus, vykdydamas savo rūpestingumo pareigą ir vidaus taisykles dėl Pareigūnų tarnybos nuostatų 22c straipsnio įgyvendinimo.
Antra, dėl pareigos įrodyti apsaugos priemonių pakankamumą pažymėtina, kad, esant tokiai situacijai, kokia nagrinėjama šioje byloje, kai ieškovas pateikia patikimų įrodymų, kad pritaikius perkėlimo priemonę jis patyrė žalą, ir kai jo pranešimai dėl galimų delegacijos direktorato atsakomųjų veiksmų vis dar nagrinėjami, Parlamentas turi įrodyti, kad įvykdė pareigą apsaugoti pranešėją ir šiuo tikslu ėmėsi pakankamų priemonių.
Iš tiesų tuo atveju, kai institucija privalo įgyvendinti Pareigūnų tarnybos nuostatų 22a–22c straipsniuose numatytas nuostatas, kuriomis visų pirma siekiama užtikrinti pranešėjų apsaugą nuo galimų atsakomųjų priemonių, ta institucija negali numatyti mažiau apsaugančių taisyklių nei tos, kurias šiuo klausimu specialiai priėmė Sąjungos teisės aktų leidėjas, kiek tai susiję su pranešėjų apsauga valstybėse narėse (
1
).
Trečia, dėl institucijos pareigos apsaugoti pranešėjus apimties Bendrasis Teismas pažymėjo, kad iš Pareigūnų tarnybos nuostatų 22a straipsnio 3 dalies matyti, jog institucija turi imtis visų būtinų priemonių, kad būtų užtikrinta subalansuota ir veiksminga apsauga nuo bet kokios formos atsakomųjų veiksmų, įskaitant grasinimus ir mėginimus imtis atsakomųjų veiksmų.
Žinoma, nesant aiškaus vieno ar kelių Parlamento grupės narių prašymo, institucija negali pratęsti APNP sutarties. Iš tiesų iniciatyva pratęsti APNP sutartį tenka tik vienam ar keliems Parlamento nariams, kurie negali būti įpareigoti bendradarbiauti arba tęsti bendradarbiavimą su APNP, kurių jie nebūtų laisvai pasirinkę. APNP su Parlamento nariu (-iais), kuriam (-iems) jis padeda, sieja pasitikėjimu grindžiami darbo santykiai.
Be to, rūpestingumo pareiga negali reikšti, jog Parlamentas, pažeisdamas Parlamento narių statuto 21 straipsnyje įtvirtintą taisyklę, pagal kurią Parlamento nariai laisvai pasirenka asmeninius darbuotojus, turi pratęsti APNP sutartį, net jei šis įgijo pranešėjo statusą.
Vis dėlto ši išvada nedaro poveikio Parlamento pareigai imtis visų būtinų priemonių, kad būtų užtikrinta subalansuota ir veiksminga ieškovo apsauga nuo bet kokių atsakomųjų veiksmų.
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas pripažino, kad Parlamentas, informavęs ieškovą, kad nušalinimo nuo pareigų priemonė yra vienintelė galima apsaugos priemonė, neįrodė, kad ėmėsi visų būtinų priemonių, kad įsitikintų, jog institucija nesukėlė jokios žalos ieškovui dėl jo, kaip pranešėjo, statuso pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 22a straipsnio 3 dalį. Atsižvelgęs į ieškovo, kaip pranešėjo, statusą ir pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 22a straipsnio 3 dalį Parlamentas turėjo jam suteikti pagalbą, mėgindamas padėti surasti išeitį, o ne vien pasiūlydamas nušalinimo nuo pareigų priemonę.
Be to, tik ieškovui nurodęs, jog nebuvo įmanoma imtis jokių kitų priemonių, išskyrus nušalinimo nuo pareigų priemonę, siekiant apsaugoti jį dėl jo, kaip pranešėjo, statuso, ir kad jo sutarties pratęsimas šiuo atžvilgiu nebuvo galima priemonė, Parlamentas neįrodė, kad konsultavo ieškovą ir teikė jam pagalbą, nors ir turėjo tai padaryti.
Galiausiai informavęs delegacijos pirmininką, kad ieškovas bus nušalintas nuo pareigų pas jį, nes pateikė pagalbos prašymą, taip pat dėl to, kad jam suteiktas pranešėjo statusas, nors ieškovas neleido šio statuso atskleisti, Parlamentas padarė konfidencialumo ir ieškovo, kaip pranešėjo, tapatybės apsaugos pažeidimą.
Taigi Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad ieškovas patyrė neturtinę žalą, kuri negali būti atlyginta vien panaikinus implicitinį sprendimą, tiek, kiek juo Parlamentas, atsakydamas į ieškovo prašymą, atsisakė taikyti jam kitą apsaugos priemonę nei nušalinimą nuo pareigų. Tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas panaikino minėtą sprendimą, iš dalies patenkino reikalavimus atlyginti 10000 EUR dydžio žalą, o likusią ieškinio dalį atmetė.
(
1
)	2019 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2019/1937 dėl asmenų, pranešančių apie Sąjungos teisės pažeidimus, apsaugos (OL L 305, 2019, p. 17).