ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA13. července 1966 (*)Ve spojených věcech 56/64 a 58/64_Établissements Consten S.A.R.L.,
se sídlem v Courbevoie (Seine), zastoupená J. Lassierem,
advokátem u odvolacího soudu v Paříži (Cour d'appel de Paris),
s adresou pro účely doručování v Lucemburku, J. Welter,
avocat-avoué, 6, rue Willy-Goergen_žalobkyně ve věci 56/64_aGrundig-Verkaufs GmbH,
společnost s ručením omezeným podle německého práva, se sídlem
ve Fürth (Bavorsko), zastoupená svým jednatelem M. Grundigem ve
spolupráci s H. Hellmannem a K. Pfeifferem, advokáty
u advokátní komory v Kolíně nad Rýnem, s adresou pro účely
doručování v Lucemburku, A. Neyens, avocat-avoué, 9, rue des
Glacis, žalobkyně ve věci 58/64_podporovanévládou Italské republiky,
zastoupenou A. Marescou, zplnomocněným ministrem a zástupcem
vedoucího oddělení pro diplomaticko-právní spory ministerstva
zahraničních věcí, jako zmocněncem, ve spolupráci
s P. Peronacim, zástupcem státního generálního advokáta,
s adresou pro účely doručování v Lucemburku, Italské
velvyslanectví, 5, rue Marie-Adélaïde_vedlejším účastníkem v obou věcech_vládou Spolkové republiky Německo,
zastoupenou U. Everlingem, Ministerialrat a H. Petersem,
Regierungsrat, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
kancelář velvyslanectví Spolkové republiky Německo, 3, boulevard Royal_vedlejším účastníkem ve věci 58/64_protiKomisi Evropského hospodářského společenství,
zastoupené jejími právními zástupci G. Le Tallecem (věc C‑56/64)
a J. Thiesingem (věc C‑58/64), jako zmocněnci, s adresou
pro účely doručování v Lucemburku, sekretariát právní služby
evropských výkonných představitelů, 2, place de Metz_žalované_podporovanéWilly Leissner,
akciovou společností, se sídlem ve Štrasburku, zastoupenou
C. Lappem, členem advokátní komory ve Štrasburku,
s adresou pro účely doručování v Lucemburku, H. Glaesener,
notář, 20, rue Glesener_vedlejším účastníkem_aUNEF,
společností s ručením omezeným podle francouzského práva, se
sídlem v Paříži, zastoupenou R. Collinem, advokátem
u odvolacího soudu v Paříži (Cour d'appel de Paris) a P.
A. Franckem, advokátem u odvolacího soudu v Bruselu (Cour
d'appel de Bruxelles), s adresou pro účely doručování
v Lucemburku, E. Arendt, avocat-avoué, 6, rue Willy-Goergen_vedlejším účastníkem_jejichž
předmětem je žaloba na neplatnost rozhodnutí Komise ze dne 23. září
1964 v řízení podle článku 85 Smlouvy (IV/A-00004-03344
„Grundig-Consten“)_SOUDNÍ DVŮR_ve
složení Ch. L. Hammes, předseda, L. Delvaux a W. Strauβ,
předsedové senátů, A. M. Donner, A. Trabucchi (zpravodaj), R. Lecourt
a R. Monaco, soudci_generální advokát: K. Roemer_vedoucí soudní kanceláře: A. Van Houtte_vydává tentoRozsudek K žalobnímu důvodu týkajícímu se kvalifikace napadeného aktuŽalobkyně
Consten se dovolává porušení podstatných formálních náležitostí,
jelikož text zveřejněný v Úředním věstníku kvalifikuje napadený akt
jako směrnici, ačkoli takový akt nemůže být určen jednotlivcům. Jedná-li se o akt určený jmenovitě uvedeným podnikům, je rozhodující pouze text oznámený osobám, kterým byl určen.Tento text obsahuje formulaci „Komise přijala toto rozhodnutí“.
V důsledku toho je tento žalobní důvod neopodstatněný.
K žalobním důvodům týkajícím se porušení práv obhajobyŽalobkyně Consten vytýká Komisi porušení práv obhajoby tím, že jí Komise nesdělila všechny skutečnosti vyplývající ze spisu.Žalobkyně
Grundig vznáší stejný žalobní důvod, zejména pokud jde o dvě
zprávy vyhotovené francouzskými a německými orgány, ke kterým
Komise přihlížela pro účely svého rozhodnutí. Řízení
před Komisí podle článku 85 Smlouvy je správním řízením, což znamená,
že zúčastněné osoby mohou před vydáním rozhodnutí předložit svá
vyjádření k námitkám, které Komise hodlá vůči těmto osobám vznést.
Za tímto účelem musí být informovány o skutkových okolnostech, z nichž tyto námitky vycházejí. Není však nezbytné informovat tyto osoby o obsahu celého spisu.
V projednávané
věci je zřejmé, že vyjádření Komise ze dne 20. prosince 1963
obsahuje veškeré skutkové okolnosti nezbytné k prokázání přijatých
námitek. Žalobkyním bylo uvedené vyjádření řádně doručeno a mohly se k němu písemně a ústně vyjádřit. Napadené rozhodnutí není založeno na jiných námitkách, než jsou námitky, které byly předmětem uvedeného správního řízení.
Žalobkyně
Consten tvrdí, že rozhodnutí rovněž porušuje práva obhajoby
z důvodu, že nebere v úvahu hlavní návrhy, které žalobkyně
vznesla před Komisí, zejména návrhy na doplňující šetření.V takovém mimosoudním řízení správní orgán není povinen odůvodnit odmítnutí návrhů účastníků řízení. Není tedy zřejmé, že by v průběhu řízení před Komisí bylo porušeno právo obhajoby účastníků řízení.Tento žalobní důvod je tedy neopodstatněný. K žalobnímu důvodu týkajícímu se zjištění protiprávního jednání ve výroku rozhodnutíNěmecká
vláda podporuje žalobní důvod vycházející z porušení podstatných
formálních náležitostí z důvodu, že protiprávní jednání mělo být
konstatováno pouze v odůvodnění, a nikoliv ve výroku
rozhodnutí.Zjištění existence protiprávního jednání je základem povinnosti účastníků řízení ukončit protiprávní jednání.Dopad tohoto zjištění na právní postavení dotyčných podniků nezávisí na jeho umístění v rozhodnutí.
Tento žalobní důvod tedy musí být vzhledem k nedostatku právního zájmu zamítnut.  K žalobnímu důvodu týkajícímu se použitelnosti čl.
85 odst. 1 na výhradní smlouvyŽalobkyně tvrdí, že zákaz uvedený v čl.
85 odst. 1 se vztahuje pouze na takzvané horizontální kartelové dohody. Italská
vláda mimoto tvrdí, že výhradní smlouvy nejsou „dohodami mezi podniky“
ve smyslu uvedeného ustanovení, jelikož strany nemají rovnocenné
postavení. Pokud jde o tyto smlouvy, může být volná hospodářská soutěž chráněna pouze na základě článku 86 Smlouvy.
Znění
článků 85 a 86 neumožňuje dovodit, že každý z těchto dvou
článků má mít zvláštní použití v závislosti na úrovních postavení
smluvních stran v hospodářském procesu.Článek
85, který se obecně vztahuje na všechny dohody, které narušují
hospodářskou soutěž na společném trhu, nijak nerozlišuje mezi těmito
dohodami podle toho, zda jsou uzavřeny mezi soutěžícími subjekty
nacházejícími se na stejné hospodářské úrovni nebo mezi subjekty
nacházejícími se na odlišných hospodářských úrovních, které mezi sebou
nesoutěží.V zásadě nelze rozlišovat tam, kde nerozlišuje ani Smlouva. Krom
toho nelze vyloučit případné použití článku 85 na smlouvu
o výhradním autorizovaném prodeji z důvodu, že dodavatel
a autorizovaný prodejce mezi sebou nesoutěží a nenacházejí se
v rovnocenném postavení. Hospodářská
soutěž může být narušena ve smyslu čl. 85 odst. 1 nejen dohodami, které
omezují hospodářskou soutěž mezi stranami dohody, ale také dohodami,
které vylučují nebo omezují hospodářskou soutěž, ke které by mohlo dojít
mezi jednou ze stran dohody a třetími osobami. Z tohoto
důvodu není relevantní, zda se strany dohody nachází na stejné úrovni,
pokud jde o jejich hospodářské postavení a funkci.
To
platí tím spíše, že prostřednictvím takové dohody by strany mohly
vyloučením nebo omezením hospodářské soutěže třetích osob ve vztahu ke
svým výrobkům usilovat o vytvoření nebo zajištění neodůvodněné
výhody ve svůj prospěch ke škodě spotřebitele nebo uživatele, která je
v rozporu s obecnými cíli článku
85. Je
tedy možné, že aniž by došlo ke zneužití dominantního postavení, může
dohoda mezi hospodářskými subjekty nacházejícími se na různých
úrovních ovlivnit obchod mezi členskými státy a současně mít za
svůj cíl nebo výsledek vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské
soutěže, a podléhat tak zákazu uvedenému v čl. 85 odst. 1.Mimoto
by bylo bezpředmětné srovnávat situaci, na kterou se vztahuje článek
85, ve které se nachází výrobce, který je k distributorovi svých
výrobků vázán výhradní smlouvou, se situací výrobce, který do svého
podniku začlenil distribuci vlastních výrobků jakýmkoliv způsobem,
například prostřednictvím obchodních zástupců, na kterou se článek 85
nevztahuje. Tyto situace jsou právně
odlišné a mají také odlišný význam, neboť účinnost dvou
hospodářských systémů, z nichž jeden do podniku výrobce začleňuje
vlastní distribuci, a druhý nikoli, nemusí být stejná.
I
když znění článku 85 vztahuje zákaz, s výhradou splnění dalších
podmínek, na dohodu uzavřenou mezi více podniky a vyjímá tak
z tohoto zákazu situaci, kdy jediný podnik provozuje vlastní
distribuční síť, ze znění tohoto článku nevyplývá, že by s pomocí
jednoduché hospodářské analogie, která je ostatně neúplná
a v rozporu s uvedeným ustanovením, měla být legalizována
smluvní situace založená na dohodě mezi výrobním podnikem
a distribučním podnikem.Ačkoliv
v prvním případě Smlouva hodlá v rámci článku 85 respektovat
vnitřní organizaci podniku a případně ji zpochybnit v rámci
článku 86 pouze v případě závažného zneužití dominantního
postavení, nemůže být stejně zdrženlivá v případě, že narušení
hospodářské soutěže vyplývá z dohody uzavřené mezi dvěma různými
podniky, kterou je obecně třeba jednoduše zakázat.Konečně
dohoda mezi výrobcem a distributorem, která by směřovala
k obnovení vnitrostátních překážek v obchodě mezi členskými
státy, by mohla být v rozporu s nejzákladnějšími cíli
Společenství.
Smlouva, jejíž preambule
a text mají za cíl odstranění překážek mezi státy a která
v mnoha ustanoveních obsahuje přísnou úpravu, pokud jde
o jejich obnovování, nemůže podnikům umožnit, aby takovéto překážky
obnovovaly. Článek 85 odst. 1 sleduje
tento cíl, i když se jedná o dohody mezi podniky nacházející
se na různých úrovních hospodářského procesu.Výše uvedené žalobní důvody tedy nejsou opodstatněné.  K žalobnímu důvodu vycházejícímu z nařízení Rady č. 19/65Žalobkyně
Grundig se táže, zda by se zákaz uvedený v čl. 85 odst. 1
vztahoval na dotčenou smlouvu před přijetím nařízení Rady č. 19/65
o použití čl. 85 odst. 3 na určité kategorie dohod. Žalobkyně uplatnila tento žalobní důvod poprvé v replice.
Okolnost, že uvedené nařízení bylo přijato po podání žaloby, nemůže toto prodlení odůvodnit.
Podstatou
tohoto žalobního důvodu totiž je, že před přijetím uvedeného nařízení
Komise neměla použít čl. 85 odst. 1, neboť ještě neměla pravomoc
udělovat výjimky podle kategorií dohod.Jelikož
tato okolnost existovala již před přijetím nařízení č. 19/65, uvedené
nařízení nezakládá novou skutkovou okolnost ve smyslu článku 42
jednacího řádu, která by odůvodnila opožděné uplatnění tohoto žalobního
důvodu.Tento žalobní důvod je tedy nepřípustný. K žalobním důvodům týkajícím se pojmu „dohody, které by mohly ovlivnit obchod mezi členskými státy“Žalobkyně
a německá vláda tvrdí, že Komise vycházela z nesprávného
výkladu pojmu dohody, která by mohla ovlivnit obchod mezi členskými
státy, a neprokázala, že bez vytýkané dohody by tento obchod byl
intenzivnější.
Žalovaná odpovídá, že tato
podmínka uvedená v čl. 85 odst. 1 je splněna, pokud se obchod mezi
členskými státy v důsledku dohody vyvíjí v jiných podmínkách,
než jaké by existovaly bez omezení vyplývajícího z dohody,
a pokud vliv dohody na tržní podmínky dosáhne určitého stupně. Tak
je tomu v projednávaném případě, zejména vzhledem k překážkám
na společném trhu, které vyplývají z dotčené dohody pro dovoz
výrobků Grundig do Francie a vývoz těchto výrobků z Francie. Smyslem
výše uvedené podmínky je vymezit hranice působnosti práva Společenství
ve vztahu k působnosti vnitrostátního práva členských států.
Zhoršení
podmínek hospodářské soutěže způsobené dohodou podléhá zákazu práva
Společenství uvedenému v článku 85 pouze v rozsahu,
v němž tato dohoda může ovlivnit obchod mezi členskými státy,
v opačném případě tomuto zákazu nepodléhá.V
této souvislosti je důležitá především otázka, zda dohoda je způsobilá
ohrozit, ať již přímo nebo nepřímo, skutečně či potenciálně, svobodu
obchodu mezi členskými státy způsobem, který by mohl narušit dosažení
cílů jednotného trhu mezi státy. Proto
okolnost, že dohoda přispívá ke zvýšení, byť značnému zvýšení, objemu
obchodu mezi státy, dostatečně nevylučuje, že tato dohoda může
„ovlivnit“ tento obchod ve výše uvedeném smyslu. V projednávaném
případě smlouva mezi Grundig a Consten nesporně ovlivňuje obchod
mezi členskými státy jednak tím, že brání jiným podnikům než Consten
dovážet výrobky Grundig do Francie, a jednak tím, že zakazuje
Consten znovu vyvážet tyto výrobky do jiných zemí společného trhu.Tato
omezení svobody obchodu stejně jako omezení, která mohou pro třetí
osoby vyplývat ze skutečnosti, že Consten ve Francii přihlásila ochranou
známku GINT, kterou Grundig označuje všechny své výrobky, postačují ke
splnění daných podmínek. Žalobní důvody uplatněné v tomto ohledu tedy musí být zamítnuty.  K žalobním důvodům týkajícím se kritéria omezení hospodářské soutěžeŽalobkyně
a německá vláda tvrdí, že jelikož Komise omezila své šetření pouze
na výrobky Grundig, její rozhodnutí vycházelo z nesprávného
chápání pojmu hospodářské soutěže a systému zákazu stanoveného
v čl. 85 odst. 1.Tento pojem se vztahuje zejména k hospodářské soutěži mezi podobnými výrobky různých značek.
Komise
měla před prohlášením použitelnosti čl. 85 odst. 1 posoudit na základě
pravidla rozumného uvážení („rule of reason“) hospodářské účinky sporné
smlouvy na hospodářskou soutěž mezi různými značkami.Lze
předpokládat, že vertikální dohody o výhradním zastoupení
neomezují hospodářskou soutěž a v projednávaném případě žádná
skutečnost neumožňuje tento předpoklad vyvrátit.Předmětná smlouva naopak zvýšila hospodářskou soutěž mezi podobnými výrobky různých značek.Zásada volné hospodářské soutěže se vztahuje na různé úrovně a aspekty hospodářské soutěže.Ačkoliv
je hospodářská soutěž mezi výrobci obecně viditelnější než mezi
distributory výrobků stejné značky, nevyplývá z toho, že dohoda
směřující k omezení hospodářské soutěže mezi takovými distributory
by neměla podléhat zákazu uvedenému v čl. 85 odst. 1 z pouhého
důvodu, že by mohla zvýšit hospodářskou soutěž mezi výrobci.Mimoto
je pro účely použití čl. 85 odst. 1 nadbytečné brát v úvahu
konkrétní účinky dohody, pokud je zřejmé, že jejím cílem je vyloučení,
omezení nebo narušení hospodářské soutěže.Není
tedy vadou rozhodnutí, jestliže napadené rozhodnutí neobsahuje
jakoukoliv analýzu účinků dohody na hospodářskou soutěž mezi podobnými
výrobky různých značek. Zbývá tedy
přezkoumat, zda napadené rozhodnutí právem použilo zákaz uvedený
v čl. 85 odst. 1 na spornou dohodu z důvodu omezení
hospodářské soutěže v důsledku výhradní distribuce výrobků Grundig.Protiprávní
jednání shledané v napadeném rozhodnutí vyplývá z absolutní
územní ochrany stanovené uvedenou smlouvou ve prospěch Consten na
základě francouzského práva.Žalobkyně tak
chtěly dvěma hlavními způsoby vyloučit jakoukoli možnost hospodářské
soutěže na úrovni velkoobchodního prodeje výrobků Grundig na území
vymezeném smlouvou. Grundig se jednak
zavázala, že třetím osobám nebude dodávat, a to ani nepřímo,
výrobky určené pro oblast uvedenou ve smlouvě. Restriktivní
dosah tohoto závazku je zjevný, pokud jej chápeme jako zákaz vývozu
uložený nejen Consten, ale i všem ostatním výhradním autorizovaným
prodejcům Grundig a německým velkoobchodníkům.
Dále
pak přihlášení ochranné známky GINT společností Consten ve Francii,
kterou Grundig označuje všechny své výrobky, je snahou o posílení
ochrany stanovené spornou dohodou proti riziku paralelních dovozů
výrobků Grundig do Francie, prostřednictvím ochrany, která vyplývá
z práva průmyslového vlastnictví.
Žádná
třetí osoba by nemohla dovážet výrobky Grundig pocházející
z ostatních členských zemí Společenství za účelem jejich dalšího
prodeje ve Francii, aniž by podstupovala vážná rizika.
Žalovaná tedy právem vzala v úvahu celkový systém distribuce, který Grundig takto zavedla. Za
účelem zjištění smluvní situace, je třeba posuzovat smlouvu
v hospodářském a právním kontextu, v němž strany dohodu
uzavřely, aniž by to mohlo být považováno za zásah do právních úkonů
nebo situací, které nejsou předmětem řízení před Komisí.
Takto
zjištěná situace vede k izolaci francouzského trhu a možnosti
účtovat za předmětné výrobky ceny, které nepodléhají účinné
hospodářské soutěži.
Navíc, čím více
výrobci uspějí ve snahách o individualizaci svých značek
v očích uživatelů, tím více má účinnost hospodářské soutěže mezi
výrobci tendenci se snižovat.Z důvodu
značného dopadu distribučních nákladů na celkovou cenu vlastních nákladů
se jeví jako důležité podporovat hospodářskou soutěž mezi obchodníky. Snahy obchodníků jsou podporovány hospodářskou soutěží mezi distributory výrobků stejné značky. Dohoda,
která takto směřuje k izolaci francouzského trhu s výrobky
Grundig a umělému udržování od sebe oddělených vnitrostátních trhů
v rámci Společenství s výrobky velmi rozšířené značky, tedy
narušuje hospodářskou soutěž na společném trhu. Napadené
rozhodnutí tedy právem konstatuje, že dohoda porušuje čl. 85 odst. 1,
přičemž žádné další úvahy o hospodářských údajích (cenové rozdíly
mezi Francií a Německem, reprezentativní povaha zvažovaného typu
přístroje, výše nákladů vynaložených Consten), nebo o přesnosti
kritérií Komise za účelem srovnání situace na francouzském
a německém trhu, jakož i o případných příznivých účincích
dohody v jiných směrech, nemohou za přítomnosti výše uvedených
omezení jakkoliv vést k odlišnému rozhodnutí v rámci čl. 85
odst. 1. K žalobním důvodům týkajícím se rozsahu zákazu Žalobkyně
Grundig a německá vláda vytýkají Komisi, že ze zákazu uvedeného ve
výroku napadeného rozhodnutí nevyjmula ustanovení smlouvy,
u kterých nebyl shledán žádný účinek omezující hospodářskou soutěž,
v důsledku čehož Komise nedefinovala protiprávní jednání.Z odůvodnění
a článku 3 napadeného rozhodnutí vyplývá, že protiprávní jednání
shledané v článku 1 výroku nespočívá v závazku Grundig přímo
dodávat ve Francii pouze Consten. Toto
protiprávní jednání vyplývá z ustanovení, která se připojují
k udělení výhradního oprávnění a směřují na základě
vnitrostátního práva k narušení paralelních dovozů výrobků Grundig
do Francie tím, že zavádějí absolutní územní ochranu ve prospěch
výhradního autorizovaného prodejce. Absolutní
neplatnost uvedená v čl. 85 odst. 2 se vztahuje pouze na části
dohody podléhající zákazu, nebo na celou dohodu, pokud tyto části nejsou
od samotné dohody oddělitelné.Je tedy na
Komisi, aby se ve výroku napadeného rozhodnutí buď omezila na
konstatování protiprávního jednání pouze ve vztahu k částem dohody
podléhajícím zákazu, nebo aby v odůvodnění rozhodnutí upřesnila
důvody, pro které se jí tyto části nejeví být oddělitelnými od celkové
dohody. Z článku 1 rozhodnutí však
vyplývá, že protiprávní jednání bylo shledáno ve vztahu k celé
dohodě, ačkoliv Komise právně dostačujícím způsobem neodůvodnila nutnost
neplatnosti celé dohody, v jejímž případě nebylo prokázáno, že
všechna smluvní ustanovení porušují ustanovení čl. 85 odst. 1.Právě
naopak, situace shledaná jako neslučitelná s čl. 85 odst. 1
nevyplývá ze společného působení všech ustanovení dohody
a jejího celkového účinku, ale z určitých ustanovení smlouvy
ze dne 1. dubna 1957 týkajících se absolutní územní ochrany
a z doplňující dohody o ochranné známce GINT.Článek
1 napadeného rozhodnutí musí být tedy zrušen, neboť bez platného
odůvodnění rozšiřuje neplatnost uvedenou v čl. 85 odst. 2 na
všechna ustanovení dohody. K žalobním důvodům týkajícím se zjištění protiprávního jednání ve vztahu k dohodě o ochranné známce GINTŽalobkyně
vytýkají Komisi, že porušila články 36, 222 a 234 Smlouvy
o EHS a že dále překročila meze své pravomoci tím, že
prohlásila, že dohoda o přihlášení ochranné známky GINT slouží
k zajištění absolutní územní ochrany ve prospěch Consten, a že
z tohoto důvodu vyňala z článku 3 výroku napadeného
rozhodnutí možnost, aby Consten uplatnila svá práva vyplývající
z vnitrostátních právních předpisů o ochranných známkách za
účelem zabránění paralelním dovozům.Žalobkyně
konkrétněji tvrdí, že vytýkaný účinek na hospodářskou soutěž není
způsoben dohodou, ale zápisem ochranné známky v souladu
s francouzskými právními předpisy, které upravují vznik původního
práva majitele ochranné známky, z něhož vyplývá absolutní územní
ochrana podle vnitrostátního práva.
Účelem
skutečnosti, že pouze Consten může na základě dohody užívat ve Francii
ochrannou známku GINT, která může být užívána stejným způsobem
v jiných zemích, je umožnit kontrolu a narušovat paralelní
dovozy.Proto dohoda, kterou Grundig, jako
majitel této ochranné známky na základě mezinárodního zápisu, uděluje
oprávnění Consten, aby přihlásila tuto ochrannou známku ve Francii na
své jméno, omezuje hospodářskou soutěž.Ačkoliv
se Consten podle francouzského práva stala v důsledku přihlášení
ochranné známky GINT původním držitelem práv vztahujících se k této
ochranné známce, toto přihlášení nicméně provedla právě na
základě dohody s Grundig.Proto tato dohoda může podléhat zákazu uvedenému v čl. 85 odst. 1.Tento
zákaz by nebyl účinným, pokud by Consten mohla dále užívat ochrannou
známku ke stejnému účelu, jaký má dohoda, která byla shledána
protiprávní.Články 36, 222 a 234
Smlouvy, jichž se dovolávají žalobkyně, nebrání jakémukoliv dopadu práva
Společenství na výkon vnitrostátních práv o průmyslovém
vlastnictví.Článek 36, který omezuje dosah
norem o liberalizaci obchodu obsažených v hlavě I kapitole 2
Smlouvy nemůže omezovat působnost článku 85.Článek 222 pouze upřesňuje, že „tato smlouva se nijak nedotýká úpravy vlastnictví, uplatňované v členských státech“.Příkaz
uvedený v článku 3 výroku napadeného rozhodnutí nepoužívat
vnitrostátní práva týkající se ochranných známek za účelem narušení
paralelních dovozů, aniž by bylo dotčeno udělení těchto práv, pouze
omezuje jejich výkon v rozsahu, který je nezbytný v rámci
použití zákazu vyplývajícího z čl. 85 odst. 1.Pravomoc
Komise vydat takový příkaz uvedená v článku 3 nařízení Rady č.
17/62 je slučitelná s povahou systému pravidel hospodářské soutěže
Společenství, které jsou bezprostředně účinné a přímo zavazují
jednotlivce.Takový systém pravidel
z důvodu své výše uvedené povahy a funkce nepřipouští
zneužívající použití práv vyplývajících z jakéhokoliv
vnitrostátního práva o ochranných známkách s cílem narušit
účinnost práva Společenství v oblasti kartelových dohod. Článek 234, jehož cílem je ochrana práv třetích zemí, nelze v projednávaném případě použít.Výše uvedené žalobní důvody tedy nejsou opodstatněné.  K žalobním důvodům týkajícím se nevyslechnutí dotčených třetích osob
Žalobkyně
a německá vláda tvrdí, že článek 3 výroku napadeného rozhodnutí se
ve skutečnosti vztahuje k celkové distribuci výrobků Grundig na
společném trhu.Tím Komise překročila svoji pravomoc a nedodržela právo všech dotčených stran být vyslechnut. Zákaz,
aby společnost Grundig bránila svým distributorům a výhradním
autorizovaným prodejcům vyvážet do Francie, který pro ni vyplývá
z výše uvedeného článku 3, je důsledkem zákazu absolutní územní
ochrany stanovené ve prospěch Consten.Tento zákaz tedy nepřesahuje rámec řízení, jehož výsledkem bylo použití čl. 85 odst. 1 na dohodu mezi Grundig a Consten.Krom
toho se napadené rozhodnutí přímo nedotýká právní platnosti dohod
uzavřených mezi Grundig a velkoobchodníky a autorizovanými
prodejci jinými než Consten.Toto rozhodnutí pouze omezuje svobodu jednání Grundig, pokud jde o paralelní dovozy jejích výrobků do Francie.I
když je žádoucí, aby Komise v co nejvyšší možné míře rozšířila svá
šetření na subjekty, které mohou být dotčeny jejími rozhodnutími,
samotný zájem zabránit prohlášení protiprávnosti dohody, jejímiž
stranami nejsou, aby zachovali výhody, které pro ně de facto
vyplývají ze situace vytvořené takovou dohodou, nemůže být
dostatečným základem pro odůvodnění práva ostatních autorizovaných
prodejců společnosti Grundig být Komisí z úřední povinnosti vyzván
k účasti v řízení, které se týká vztahů mezi Consten
a Grundig. Tento žalobní důvod tedy není opodstatněný.  K žalobním důvodům týkajícím se použití čl. 85 odst. 3 K podmínkám použitíŽalobkyně
podporované v několika bodech německou vládou mimo jiné tvrdí, že
všechny podmínky pro udělení výjimky, jejíž existenci napadené
rozhodnutí popírá, jsou v projednávaném případě splněny.Žalovaná
vychází z názoru, že je na zúčastněných podnicích, aby prokázaly,
že podmínky požadované pro udělení výjimky jsou splněny. Podniky mají právo na to, aby Komise adekvátním způsobem přezkoumala jejich žádosti o použití čl. 85 odst. 3.Za
tímto účelem Komise nemůže od podniků pouze vyžadovat, aby prokázaly
splnění podmínek požadovaných pro udělení výjimky, ale musí v rámci
řádného úředního postupu přispět ke zjištění rozhodných skutečností
a okolností svými vlastními prostředky.Výkon pravomoci Komise nutně zahrnuje komplexní hospodářská posouzení. Soudní
přezkum těchto posouzení musí respektovat jejich povahu a omezit
se na přezkum věcné správnosti skutkových zjištění a právních
kvalifikací, které Komise vyvozuje z těchto skutkových zjištění. Tento
přezkum se bude především vztahovat na odůvodnění rozhodnutí, které
musí upřesňovat skutkové okolnosti a úvahy, na nichž jsou uvedená
posouzení založena. Napadené rozhodnutí
prohlašuje, že hlavním důvodem odmítnutí výjimky je skutečnost, že není
splněna podmínka uvedená v čl. 85 odst. 3 písm. a).Německá
vláda vytýká, že uvedené rozhodnutí neodpovídá na otázku, zda aspekty,
u nichž Komise shledala příznivé účinky, zejména předběžné
plánování a záruční a poprodejní služby, mohly být zachovány
nezměněné, pokud by neexistovala absolutní územní ochrana. Napadené rozhodnutí připouští pouze hypoteticky, že dotčená výhradní smlouva přispívá ke zlepšení výroby a distribuce. Dále
napadené rozhodnutí zkoumá otázku, zda „již nelze dosáhnout zlepšení
distribuce výrobků v důsledku dohody o výhradní distribuci,
pokud se povolí
paralelní dovozy“. Po
posouzení argumentů týkajících se předběžného plánování, sledování trhu
a záručních a poprodejních služeb, rozhodnutí dospělo
k závěru, že „nebyl vznesen ani zjištěn žádný další důvod ve
prospěch nezbytnosti absolutní územní ochrany“.Existence
zlepšení výroby nebo distribuce dotčených výrobků, která je nezbytná
k udělení výjimky, musí být posuzována v duchu článku 85.Především
toto zlepšení nemůže být posuzováno ve vztahu ke všem výhodám, které
z dohody vyplývají pro smluvní strany v rámci jejich výrobní
nebo distribuční činnosti, jež jsou obecně nepopiratelnými výhodami,
které ukazují dohodu ve všech jejích aspektech jako nezbytnou
k takto chápanému zlepšení. Tato
subjektivní metoda posouzení, která činí obsah pojmu „zlepšení“ závislým
na zvláštnostech dotčených smluvních vztahů, neodpovídá cílům článku
85.Kromě toho samotná skutečnost, že
Smlouva stanoví, že omezení hospodářské soutěže musí být „nezbytné“ pro
uvedené zlepšení, jasně naznačuje důležitost, kterou toto zlepšení musí
mít.Toto zlepšení musí spočívat zejména
v citelných objektivních výhodách, které jsou schopné vyvážit
nevýhody jím způsobené v rámci hospodářské soutěže.
Argument
německé vlády vycházející z názoru, že všechny aspekty dohody
přispívající ke zlepšení zamýšlenému stranami dohody by měly být
zachovány nezměněné, předpokládá, že otázka, zda jsou tyto aspekty nejen
příznivé, ale také nezbytné ke zlepšení výroby nebo distribuce
dotčených výrobků, je již kladně zodpovězena.Tento
argument tak směřuje ke snížení významu požadavku nezbytnosti, ale mimo
jiné také zaměňuje zvláštní zájmy smluvních partnerů s objektivním
zlepšením uvedeným ve Smlouvě.
Ve svém
posouzení relativního významu různých zkoumaných aspektů Komise naopak
musela jak posoudit účinnost z hlediska obecně zjistitelného
zlepšení výroby a distribuce výrobků, tak zhodnotit, zda by
z toho vyplývající výhoda postačovala k tomu, aby omezení
hospodářské soutěže odpovídající této výhodě byla považována za
nezbytná.S výše uvedeným je
neslučitelné tvrzení vycházející z nezbytnosti zachování všech
ujednání mezi smluvními partnery v rozsahu, v němž mohou
přispět k zamýšlenému zlepšení.Žalobní důvod spolkové vlády založený na nepřesných předpokladech tedy nemůže zpochybnit posouzení Komise.
Žalobkyně
tvrdí, že povolení paralelních dovozů by mělo za následek, že výhradní
zástupce by již nebyl schopen předběžného plánování.
Určitý stupeň nejistoty je součástí každého plánování budoucích možností prodeje.Takové plánování totiž nutně vychází z řady proměnlivých a náhodných prvků.
Povolení
paralelních dovozů může jistě obnášet zvýšená rizika pro autorizovaného
prodejce, který dopředu podává závazné objednávky, pokud jde
o množství zboží, u nějž se domnívá, že jej může prodat.
Takové riziko však patří ke každé obchodní činnosti a v této otázce tedy nemůže odůvodnit zvláštní ochranu.
Žalobkyně
vytýkají Komisi, že na základě konkrétních skutečností nepřezkoumala,
zda je možné zajistit záruční a poprodejní služby bez absolutní
územní ochrany.
Zdůrazňují zejména význam,
který má řádné poskytování těchto služeb pro dobrou pověst ochranné
známky Grundig ve vztahu ke všem přístrojům Grundig uvedeným na trh.Povolení
paralelních dovozů by zavazovalo Consten k tomu, aby odmítala
poskytovat tyto služby ve vztahu k přístrojům dováženým jejími
konkurenty, kteří tyto služby sami nezajišťují dostatečným způsobem.Toto odmítání by rovněž odporovalo zájmům uživatelů.
Pokud
jde o bezplatnou záruční službu, rozhodnutí uvádí, že kupující
může běžně uplatnit své právo na takovou záruku pouze u svého
dodavatele a za podmínek, které si s ním dohodl.
Žalobkyně toto tvrzení vážně nepopírají.
Za
daných okolností není zřejmé, že obavy týkající se újmy, kterou by
nedostatečná služba mohla způsobit dobré pověsti výrobků Grundig, jsou
odůvodněné.Společnost UNEF, hlavní
konkurent Consten, která začala prodávat výrobky Grundig ve Francii
později než Consten a musela nést nezanedbatelná rizika, nicméně
poskytuje bezplatnou záruku a placené poprodejní služby za
podmínek, které ve svém souhrnu, zdá se, nepoškodily dobrou pověst
ochranné známky Grundig.Nic ostatně nebrání
žalobkyním, aby prostřednictvím vhodné reklamy informovaly uživatele
o povaze služeb a jiných výhodách, které případně nabízí
prostřednictvím oficiální distribuční sítě výrobků Grundig.Není tedy pravdou, že by z reklamy, kterou uskutečňuje Consten, měli stejnou výhodu paralelní dovozci.Žalobní důvody uplatněné žalobkyněmi tedy nejsou opodstatněné. Žalobkyně
vytýkají Komisi, že nepřezkoumala, zda absolutní územní ochrana je
nezbytná k pokrytí značných nákladů Consten vyplývajících
z uvádění výrobků Grundig na francouzský trh.Žalovaná
namítá, že před přijetím napadeného rozhodnutí si v žádném
okamžiku nebyla vědoma nákladů spojených s uvedením na trh, které
nebyly pokryty.
Toto tvrzení žalované nebylo popřeno.
Komise nemá úřední povinnost vést šetření v této otázce.Mimoto žalobkyně v podstatě tvrdí, že autorizovaný prodejce by bez absolutní územní ochrany nepřijal dohodnuté podmínky.
Tato okolnost však nemá žádný vztah ke zlepšení distribuce uvedenému v čl. 85 odst. 3.Tento žalobní důvod tedy nemůže být přijat.
Žalobkyně
Grundig mimoto tvrdí, že bez absolutní územní ochrany by výhradní
distributor nebyl schopen pokrýt náklady nezbytné ke sledování trhu,
jelikož by z výsledků jeho úsilí mohli mít prospěch paralelní
dovozci.Žalovaná namítá, že
z uvedeného sledování trhu směřujícího zejména k umožnění
technického zlepšení výrobků určených k vývozu do Francie, které si
přeje francouzský uživatel, může mít prospěch pouze Consten.Consten,
ve svém postavení výhradního autorizovaného prodejce, které není
napadeným rozhodnutím zpochybňováno, by však jako jediná dostávala
přístroje s vlastnostmi, které jsou speciálně přizpůsobeny
francouzskému trhu.Tento žalobní důvod tedy není opodstatněný.
Žalobní
důvody vznesené proti části rozhodnutí, která se v projednávaném
případě týká existence podmínky uvedené v čl. 85 odst. 3 písm. a),
posuzované jednotlivě a v jejich souhrnu se nejeví jako
opodstatněné.Z důvodu kumulativní
povahy podmínek nezbytných k udělení výjimky podle čl. 85
odst. 3 je tedy nadbytečné přezkoumávat žalobní důvody týkající se
dalších podmínek pro udělení výjimky. K neudělení podmíněné výjimkyŽalobkyně
Grundig se domnívá, že odmítnutí výjimky je založeno na existenci
absolutní územní ochrany ve prospěch Consten, a tvrdí, že
v souladu s čl. 7 pododst. 1 nařízení Rady č. 17/62 měla
Komise alespoň povolit smlouvu o výhradním zastoupení za podmínky,
že paralelní dovozy nebudou omezeny. Jelikož
taková podmíněná výjimka nebyla udělena, výrok rozhodnutí jde nad rámec
odůvodnění rozhodnutí, jakož i jeho účelu spočívajícího
v zákazu absolutní územní ochrany.V důsledku částečného zrušení napadeného rozhodnutí je další diskuze o tomto žalobním důvodu bezpředmětná.  K nákladům řízeníPodle
čl. 69 odst. 3 jednacího řádu může Soudní dvůr rozdělit náklady mezi
účastníky řízení, nebo rozhodnout, že každý z účastníků řízení
ponese vlastní náklady řízení, pokud mají účastníci řízení neúspěch
v jednom nebo více bodech.
O tento případ se jedná v projednávané věci. Je
tedy třeba uložit náhradu nákladů řízení vynaložených jednak
žalobkyněmi, vládou Italské republiky, vládou Spolkové republiky Německo
a vedlejšími účastníky, a jednak žalovanou
a společnostmi Leissner a UNEF, jako vedlejšími účastníky.
S ohledem na podání_po vyslechnutí zprávy soudce zpravodaje_po vyslechnutí řečí účastníků řízení_po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta_s ohledem
na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství
a zejména články 3, 36, 85, 86, 222 a 234 této smlouvy_s ohledem na nařízení Rady č. 17/62 a č. 19/65_s ohledem na Protokol o statutu Soudního dvora Evropského hospodářského společenství_s ohledem na jednací řád Soudního dvora_SOUDNÍ DVŮRzamítl všechna ostatní obsáhlejší nebo odporující návrhová žádání a rozhodl takto:1)      Rozhodnutí
Komise Evropského hospodářského společenství ze dne
23. září 1964 v řízení podle článku 85 Smlouvy
(IV‑A/00004‑03344, „Grundig‑Consten“), zveřejněné v Úředním
věstníku Evropských společenství dne 20. října 1964 (s.
2545/64), se zrušuje v rozsahu, v němž článek 1 rozhodnutí
prohlašuje, že článek 85 byl porušen celou smlouvou ze dne
1. dubna 1957, včetně aspektů této smlouvy, které uvedený
článek neporušily.2)      Ve zbývajících částech se žaloby 56/64 a 58/64 zamítají jako neopodstatněné.3)      Žalobkyním, žalované a vedlejším účastníkům řízení se ukládá náhrada vlastních nákladů řízení.HammesDelvauxStrauβDonnerTrabucchiLecourt       Monaco Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 13. července 1966.Vedoucí soudní kanceláře       PředsedaA. Van Houtte       Ch. L. Hammes* Jednací jazyk: francouzština.