62007CC0375
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
VERICI TRSTENJAK
přednesené dne 4. září 2008 (
1
)
Věc C-375/07
Staatssecretaris van Financiën
v.
Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV
„Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Platnost nařízení o sazebním zařazení — Výklad přílohy nařízení (ES) č. 1196/97 — Články 220 a 239 celního kodexu — Články 871 a 905 nařízení (EHS) č. 2454/93 — Sušené plátky z rýžové mouky, soli a vody — Sazební zařazení — Dodatečný výběr dovozního cla — Řízení o prominutí cla — Zjistitelná chyba celních orgánů — Hrubá nedbalost dovozce“
I – Úvod
1.
Tato žádost Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) o rozhodnutí o předběžné otázce byla podána v rámci sporu mezi Staatssecretaris van Financiën (státní tajemník pro finance) a společností Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV (dále jen „Heuschen & Schrouff“), jehož předmětem je dodatečný výběr dovozního cla.
2.
Žádost se jednak týká sazebního zařazení zboží označeného jako „rice paper“ (rýžový papír, resp. rýžové listy, dále jen „rýžový papír“), jakož i platnosti nařízení Komise s ustanoveními týkajícími se celního zařazení tohoto zboží.
3.
Kromě toho je zároveň s touto žádostí o rozhodnutí o předběžné otázce před Soudním dvorem projednávána druhá věc, která se týká stejných dovozů rýžového papíru společností Heuschen & Schrouff a jejich celního zařazení. Heuschen & Schrouff usiluje o zrušení rozhodnutí Komise REM 19/2002 ze dne 17. června 2004. Rozsudek vydaný v této věci Soudem prvního stupně Evropských společenství ze dne  (
2
) je předmětem kasačního opravného prostředku vedeného pod číslem C-38/07 P (
3
).
4.
V souvislosti s tímto současně probíhajícím právním sporem mezi Heuschen & Schrouff a Komisí vznáší předkládající soud otázky k pravomocem vnitrostátních soudů při souběžných řízeních, která probíhají současně na vnitrostátní úrovni a na úrovni Společenství, jakož i k otázce, která opatření zajistí v této situaci jednotné použití práva Společenství.
II – Právní rámec
A – Právo Společenství
1. Předpisy k celnímu zařazení
5.
„Kombinovaná nomenklatura“ (dále jen „KN“), zavedená přílohou I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (
4
) se zakládá na celosvětovém harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží (dále jen „harmonizovaný systém“), který byl vypracován Radou pro celní spolupráci, nyní Světovou celní organizací, a zaveden mezinárodní úmluvou uzavřenou v Bruselu dne, která byla schválena jménem Společenství rozhodnutím Rady 87/369/EHS (
5
) ze dne KN přejímá čísla a šestimístné položky HS, sedmé a osmé číslo tvoří vlastní podpoložky (
6
).
6.
Článek 9 odst. 1 nařízení č. 2658/87 zmocňuje Komisi Evropských společenství podpořenou výborem složeným ze zástupců členských států přijmout postupem podle článku 10 nařízení č. 2658/87 opatření k zařazení zboží do KN.
7.
Ve všeobecných pravidlech pro výklad KN, která se nacházejí v příloze I části I hlavě I bodě A nařízení č. 2658/87, se zejména uvádí:
„Zařazení zboží do kombinované nomenklatury se řídí těmito zásadami:
1.
Názvy tříd, kapitol a podkapitol jsou pouze orientační; pro právní účely jsou pro zařazení směrodatná znění čísel a příslušných poznámek ke třídám nebo kapitolám a následující ustanovení, pokud znění těchto čísel nebo poznámek nestanoví jinak.
[…]
3.
Zboží, které lze zařadit do dvou nebo více čísel […], se zařazuje takto:
a)
číslo, které obsahuje nejspecifičtější popis, má přednost před čísly s obecnějším popisem. […]
[…]“
8.
Příloha I část II třída IV kapitola 19 nařízení č. 2658/87 zahrnuje kódy KN pro „Přípravky z obilovin, mouky, škrobu nebo mléka; jemné pečivo“.
9.
Číslo 1901 KN zahrnuje „sladový výtažek; potravinové přípravky z mouky, krupice, krupičky, škrobu nebo sladových výtažků, neobsahující kakao nebo obsahující méně než […] hmotnostních kakaa; potravinové přípravky ze zboží čísel 0401 až 0404 [ (
7
)] […]“, mezi nimi podpoložku 19019099 KN s označením „ostatní“.
10.
Číslo 1905 KN se vztahuje na „pekařské zboží, jemné nebo trvanlivé pečivo, též obsahující kakao; hostie, prázdné oplatky používané pro farmaceutické účely, oplatky na zalepování, rýžový papír a podobné výrobky: […]“, mezi nimi v položce 190590 KN „ostatní“, další podpoložku 19059020 KN „hostie, prázdné oplatky používané pro farmaceutické účely, oplatky na zalepování, sušené těsto v listech z mouky nebo škrobu a podobné výrobky“.
11.
Podle bodu 1 přílohy nařízení Komise (ES) č. 1196/97 ze dne 27. června 1997 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (
8
) (toto nařízení se zakládá na výše zmíněném článku 9 nařízení č. 2658/97) je třeba do podpoložky 19059020 KN zařadit zboží s následujícím popisem:
„Potravinový přípravek ve formě suchých, průsvitných plátků různých velikostí vyrobených z rýžové mouky, soli a vody.
Tyto plátky se po namočení ve vodě, kde se stávají ohebnými, obvykle používají k výrobě ‚jarních závitků‘ a podobných výrobků.“
12.
Bod 1 přílohy nařízení č. 1196/97 k tomu obsahuje následující odůvodnění:
„Zařazení se zakládá na všeobecných pravidlech 1 a 6 pro výklad kombinované nomenklatury a na znění kódů KN 1905, 190590 a 19059020.“
2. Předpisy týkající se upuštění od zaúčtování, resp. prominutí/vrácení, z důvodů ekvity, jakož i příslušné procesní pravomoci vnitrostátních orgánů a orgánů Společenství
13.
Článek 220 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (
9
) (dále jen „celní kodex“) obsahuje ustanovení k dodatečnému zaúčtování celního dluhu pro případy, v nichž částka cla odpovídající celnímu dluhu nebyla buď zaúčtována vůbec, nebo byla zaúčtována ve výši, která je nižší než částka dlužná ze zákona.
14.
Článek 220 odst. 2 celního kodexu k tomu stanoví zejména následující:
„[…] se dodatečné zaúčtování neprovede, pokud
[…]
b)
částka cla dlužného ze zákona nebyla zaúčtována následkem chyby ze strany celních orgánů, kterou nemohla osoba povinná zaplatit clo přiměřeným způsobem zjistit, a pokud tato osoba jednala v dobré víře a dodržela všechna ustanovení platných předpisů týkající se celního prohlášení;
[…]“
15.
Co se týče případného prominutí dovozního cla nebo vývozního cla ve zvláštních případech, stanoví čl. 239 odst. 1 druhá odrážka celního kodexu:
„Dovozní clo nebo vývozní clo lze […] prominout […] [v] případech […] které vyplývají z okolností, jež nelze přičítat podvodnému jednání nebo hrubé nedbalosti zúčastněné osoby. […]“
16.
Správní řízení ohledně rozhodnutí k čl. 220 odst. 2 písm. b) a čl. 239 odst. 1 druhé odrážky celního kodexu je upraveno v kapitole „Vybrání celního dluhu“ nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (
10
), které bylo několikrát změněno. Třetí předběžná otázka (
11
) předkládajícího soudu se týká nařízení č. 2454/93, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1677/98 (
12
) ze dne  (
13
); tímto nařízením byly provedeny změny rozdělení příslušnosti mezi vnitrostátními celními orgány a Komisí ve vztahu ke zde relevantním správním řízením. Podstatná změna předpisů o rozdělení příslušnosti mezi vnitrostátní celní orgány a Komisí byla provedena později a vstoupila v platnost dne se změnou nařízení č. 2454/93 nařízením Komise (ES) č. 1335/2003 ze dne  (
14
). Jelikož může být v projednávaném případě významné jak znění před, tak i po změně právního stavu v roce 2003 v závislosti na tom, o rozhodnutí jakého orgánu v jakém okamžiku se jedná, je třeba se zde zabývat oběma.
17.
Co se týče rozhodnutí k čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu, je správní řízení upraveno články 869 až 876 písm. a) nařízení č. 2454/93, co se týče rozhodnutí k čl. 239 odst. 1 druhé odrážce celního kodexu, články 899 a 905 a následující nařízení č. 2454/93.
18.
Jak pro právní stav do 31. července 2003, tak i pro právní stav po  (
15
) platí, že vnitrostátní celní orgány při rozhodnutích k čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu a při rozhodnutích k čl. 239 odst. 1 druhé odrážce rozhodují samy každopádně tehdy, jestliže nepovažují podmínky těchto ustanovení za splněné (
16
).
19.
Pokud hodlají vnitrostátní celní orgány rozhodnout ve prospěch osoby povinné zaplatit clo, platí jak pro správní řízení týkající se rozhodnutí k čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu, tak i pro správní řízení ohledně rozhodnutí k čl. 239 odst. 1 druhé odrážky celního kodexu určitá pravidla rozdělení pravomoci mezi vnitrostátní celní orgány a Komisi. Znění nařízení č. 2454/93, na které odkazuje předkládající soud ve třetí předběžné otázce, tedy právní stav do 31. července 2003, se vyznačoval hranicí ve výši 50000 eur, při jejímž překročení bylo třeba případ předložit k rozhodnutí Komisi, pokud mělo být vydáno rozhodnutí ve prospěch dlužníka. Pod touto hranicí existovaly možnosti věc předložit Komisi, např. v případech pochybností. Pro právní stav od oproti tomu platí hranice 500000 eur a krom toho je rovněž patrný výrazný přesun rozhodovací praxe na vnitrostátní celní orgány (
17
). Předložení věci Komisi přichází v úvahu jen pro malé množství skupin případů.
20.
Článek 869 nařízení č. 2454/93, na který odkazuje předkládající soud, stanovil ve znění platném do 31. července 2003:
„Celní orgány samy rozhodnou o tom, že nevybrané clo po proclení nezaúčtují,
[…]
b)
v případech, kdy se domnívají, že podmínky uvedené v čl. 220 odst. 2 písm. b) kodexu jsou splněny, a kdy částka cla nezaúčtovaná jednomu hospodářskému subjektu v důsledku jediné chyby či omylu týkajícího se jedné nebo více vývozních či dovozních operací nedosahuje 50000 [eur];
[…]“
21.
Rovněž zohledněný čl. 871 odst. 1 nařízení č. 2454/93 stanovil ve znění platném do 31. července 2003:
„Pokud se celní orgány v jiných případech než uvedených v článku 869 domnívají, že podmínky uvedené v čl. 220 odst. 2 písm. b) kodexu jsou splněny, nebo mají v určitém případě pochybnosti o působnosti kritérií tohoto ustanovení, předloží věc Komisi, aby rozhodla postupem podle článků 872 až 876. […]“
B – Vnitrostátní právo
22.
Článek 8:72, odst. 4 Algemene Wet Bestuursrecht (obecný zákon o správním právu) stanoví:
„Jestliže soud prohlásí žalobu za opodstatněnou, může uložit správnímu orgánu, aby v souladu s jeho rozhodnutím vydal rozhodnutí nebo učinil jiný úkon, nebo může stanovit, že jeho rozhodnutí nastupuje namísto zrušeného rozhodnutí nebo částečně zrušeného rozhodnutí.“
III – Skutkový stav v původním řízení a předběžné otázky
23.
Heuschen & Schrouff, dovozce potravin a potravinových přísad, dováží již mnoho let rýžový papír z Vietnamu.
24.
V roce 1996 a následujících letech podal celní zástupce jednající jménem Heuschen & Schrouff návrh na propuštění dovezeného rýžového papíru zařazeného do podpoložky 19019099 KN do volného oběhu. Příslušné vnitrostátní celní orgány vždy prohlášení přijaly, i poté, co byl u příležitosti návrhu na propuštění s ohledem na celní zařazení zkoumán odejmutý vzorek (
18
).
25.
U příležitosti prohlášení spojeného s návrhem o propuštění do volného oběhu ze dne 14. ledna 1998 zařadil příslušný celní orgán v Rotterdamu rýžový papír dne po přezkumu do podpoložky 19059020 KN (
19
).
26.
Výměry ze dne 22. listopadu 2000 byla Heuschen & Schrouff vyzvána k zaplacení cla v celkové výši 645399,50 NLG (292869,52 eur (
20
)) za všechny dovozy rýžového papíru uskutečněné v období od do . S poukazem na nařízení č. 1196/97 celní orgán vysvětlil, že podpoložka 19019099 KN uvedená v prohlášeních je nesprávná, a že je proto nutná oprava dotyčných výměrů.
27.
Na základě námitky Heuschen & Schrouff byly výzvy k zaplacení potvrzeny rozhodnutím Inspecteur ze dne 9. března 2001; z toho byla vyňata výzva k zaplacení částky ve výši 13650,30 NLG (6194,24 eur (
21
)) týkající se celního prohlášení ze dne, která byla zrušena (
22
).
28.
Dne 29. března 2001 podala Heuschen & Schrouff u Tariefcommissie, nyní senát pro celní věci Gerechtshof te Amsterdam (dále jen „Gerechtshof te Amsterdam“), žalobu proti rozhodnutí, kterým inspektor zamítl její námitku.
29.
Jednání před Gerechtshof te Amsterdam se konalo dne 17. prosince 2002.
30.
V rozsudku vydaném dne 7. prosince 2004 shledal Gerechtshof te Amsterdam k vlastnostem rýžového papíru, že se jedná o výrobek vyrobený z rýžové mouky, vody a soli. Tyto tři přísady se smísí a uhnětou do těsta, z něhož se vytvoří malé hrudky. Tyto hrudky se vyválí do kruhových průhledných listů těsta, které se poté suší. Výrobek jako takový není určen k bezprostřednímu požití, ale musí nejprve projít tepelným zpracováním.
31.
Gerechtshof te Amsterdam rozhodl, že tento výrobek je třeba pro účely celního tarifu zařadit do podpoložky 19059020 KN. Upouští se od dodatečného zaúčtování dovozního cla podle čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu, neboť Heuschen & Schrouff jednala v dobré víře a dodržela všechna ustanovení platná pro celní prohlášení. Gerechtshof te Amsterdam považoval žalobu za opodstatněnou a zrušil rozhodnutí Inspecteur, jakož i výzvy k zaplacení.
32.
Souběžně s žalobním řízením, o které usilovala před Gerechtshof te Amsterdam, podala Heuschen & Schrouff dne 13. září 2002 (
23
) u vnitrostátního celního orgánu žádost o prominutí dotyčného celního dluhu podle čl. 239 odst. 1 celního kodexu. Tato žádost byla předložena dne Komisi Evropských společenství, která ji zamítla rozhodnutím ze dne s odůvodněním, že se sice jedná o zvláštní případ ve smyslu článku 239 celního kodexu, avšak Heuschen & Schrouff jednala v hrubé nedbalosti.
33.
V okamžiku rozhodnutí Gerechtshof te Amsterdam dne 7. prosince 2004 byla u Soudu prvního stupně projednávána žaloba proti tomuto rozhodnutí Komise, došlá dne . Tato žaloba byla zamítnuta rozsudkem ze dne, proti němuž byl u Soudního dvora podán kasační opravný prostředek (
24
).
34.
V rámci řízení o kasačním opravném prostředku proti rozsudku Gerechtshof te Amsterdam položil Hoge Raad der Nederlanden usnesením ze dne 13. července 2007 Soudnímu dvoru otázky, které je zde třeba zkoumat:
„1)
Patří druh těsta v listech popsaný v příloze nařízení č. 1196/97 do čísla 1905 kombinované nomenklatury, jedná-li se o těsto v listech vyrobené z rýžové mouky, soli a vody, které bylo vysušeno, avšak nebylo podrobeno tepelnému zpracování?
2)
Je uvedené nařízení s ohledem na odpověď na výše uvedenou otázku platné?
3)
Musí být článek 871 nařízení č. 2454/93, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1677/98 ze dne 29. července 1998 […], vykládán v tom smyslu, že v případě, že je celní orgán na základě tohoto čl. 871 odst. 1 povinen předložit věc Komisi před tím, než může v této věci rozhodnout o upuštění od dodatečného zaúčtování, vnitrostátní soud, který rozhoduje o žalobě osoby povinné zaplatit clo podané proti rozhodnutí celního orgánu provést dodatečné zaúčtování, není oprávněn zrušit dodatečné zaúčtování proto, že považuje podmínky čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu pro (nutnost) upuštění od dodatečného zaúčtování za splněné, pokud tento závěr není podporován Komisí?
4)
V případě, že odpověď na třetí otázku zní tak, že okolnost, že Komisi je v oblasti dodatečného výběru cla přiznána rozhodovací pravomoc, neomezuje pravomoc vnitrostátního soudu, který musí rozhodnout o žalobě týkající se dodatečného výběru cla, přijímá právo Společenství jiné opatření, které zajišťuje jednotné uplatňování práva Společenství, pokud v konkrétním případě Komise a vnitrostátní soud odlišně posoudí kritéria, která jsou uplatňována v rámci článku 220 celního kodexu, za účelem zjištění, zda osoba povinná zaplatit clo může rozpoznat chybu celního orgánu?“
35.
S přihlédnutím ke zjištěním Gerechtshof te Amsterdam k vlastnostem rýžového papíru poukazuje předkládající soud ve svých dvou otázkách na to, že existují dvě naprosto rozdílná pojetí výkladu skutečnosti, jaký znak zboží, jakým je rýžový papír, je s ohledem na zařazení do čísel KN 1901 a 1905 rozhodující. Pochybnosti vyvstávají pro zařazení do čísla 1905 KN zejména z rozsudku Uelzena Milchwerke (
25
). Jestliže je číslo 1905 KN nesprávné, nabízí se otázka platnosti nařízení č. 1196/97.
36.
Třetí a čtvrtou otázku vznáší předkládající soud vzhledem k jednotnému použití práva Společenství, zde čl. 220 odst. 2 a čl. 239 odst. 1 druhé odrážky celního kodexu, jakož i s ohledem na nebezpečí odlišných rozhodnutí, které spočívá v souběžných řízeních před Komisí a soudy Společenství na straně jedné a vnitrostátními celními orgány na straně druhé.
37.
Podle judikatury Soudního dvora (
26
) se totiž při posuzování otázky, zda mohla osoba povinná zaplatit clo rozpoznat hrubou nedbalost ve smyslu čl. 239 odst. 1 druhé odrážky celního kodexu, použijí stejná kritéria, která je nutno uplatnit v rámci článku 220 celního kodexu při zjišťování, zda nedošlo k chybě ze strany celních orgánů, kterou nemohla osoba povinná zaplatit clo rozpoznat.
38.
V této souvislosti se třetí otázka zaměřuje zvláště na to, zda soud, jehož rozsudek může být napaden odvoláním nebo kasační stížností a který nepodá k Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, může vydat rozsudek konstatující, že clo se po propuštění zboží nevybere, přičemž byla při rozhodování obejita Komise, nebo zda může vydat nanejvýš rozsudek, který zruší rozhodnutí vnitrostátních celních orgánů nepředložit věc Komisi, obsažené v rozhodnutí o vybrání cla po propuštění zboží.
39.
Po ukončení písemné části řízení se dne 22. května 2008 konalo jednání, kterého se zúčastnily Heuschen & Schrouff, Komise, nizozemská vláda, řecká vláda a italská vláda. Na jednání nevyšly najevo žádné nové aspekty.
IV – Právní posouzení
A – K celnímu zařazení rýžového papíru
40.
První otázka předkládajícího soudu se týká kritérií (
27
) správného zařazení rýžového papíru do KN. Pokud jde o kódy KN 1901 a 1905, nabízí se otázka relevantního znaku pro zařazení. Ve své otázce vyzdvihuje předkládající soud s ohledem na číslo 1905 KN zejména aspekt chybějícího tepelného zpracování. Na odpověď na první otázku dále navazuje druhá otázka týkající se platnosti nařízení č. 1196/97.
41.
Před tím, než se budu zabývat zásadami zařazení do KN, je třeba nejprve důkladně analyzovat výrobek, který je třeba zařadit: asijský rýžový papír (resp. rýžové listy) v jedlé formě (
28
), se využívá jako (jedlý) obal potravin. Jak konstatoval Gerechtshof te Amsterdam, jedná se zde o výrobek vyrobený z rýžové mouky, vody a soli. Po smísení a uhnětení přísad se vytvoří malé hrudky, které se vyválí do kruhových průhledných listů těsta, které se poté suší. Gerechtshof te Amsterdam dále uvedl, že výrobek jako takový není určen k bezprostřednímu požití, ale projde k tomu nejprve tepelným zpracováním. K tomu je třeba dodat, že před každým dalším použitím včetně tepelného zpracování se velmi tenké listy rýžového papíru musejí namočit ve vodě. Včetně své náplně se pečou, smaží nebo fritují (např. jako jarní závitky), mohou být však zjevně v závislosti na receptu konzumovány spolu se svým obsahem také nepečené jako plněné závitky.
42.
V návaznosti na bod 1 všeobecných pravidel pro výklad KN (
29
) se zařazování řídí zejména zněním čísel a položek KN (
30
). Ustálená judikatura Soudního dvora upřesňuje, že za účelem zajištění právní jistoty a snadnosti kontrol je třeba hledat rozhodující kritérium pro celní zařazení zboží obecně v jeho objektivních charakteristikách a vlastnostech, jak jsou definovány zněním položky kombinované nomenklatury a poznámek ke třídám a kapitolám (
31
).
43.
S předkládajícím soudem je třeba souhlasit v tom, že ze znění čísla 1905 KN nelze výslovně dovodit jakožto charakteristický znak, že uvedené výrobky jsou pečené. Pod toto číslo sice spadají jako první skupina „pekařské zboží, jemné nebo trvanlivé pečivo, též obsahující kakao“. Středníkem výrazně oddělená však následuje další skupina výrobků, v jejichž výčtu se znak „pečený“ výslovně neuvádí: „hostie, prázdné oplatky používané pro farmaceutické účely, oplatky na zalepování, sušené těsto v listech z mouky, škrobu a podobné výrobky“. Tato skupina zboží je zařazena výslovně do podpoložky 19059020 KN právě tímto textem. Není zde výslovně uveden pojem „pečený“. Shodné znaky vyskytující se v této podpoložce jsou spíše forma listu a skutečnost, že se jedná o sušené výrobky, které jsou vyráběny různými metodami (sušení s tepelným zpracováním nebo bez tepelného zpracování).
44.
Tato skutečnost je ostatně potvrzena různými jazykovými zněními určení (
32
). V některých zněních, i když nikoli v nizozemském (
33
), jsou uvedeny výslovně „sušené“ výrobky, a to dokonce „sušené těsto v listech z mouky“ (
34
). To odpovídá uvedenému zboží, které je třeba zařadit. V některých zněních, například v anglickém a slovinském, lze nalézt dokonce výslovně pojem „rýžový papír“ (
35
).
45.
Dosavadní výsledek ohledně zařazení pod podpoložku 19059020 KN není v rozporu s rozsudkem Uelzena Milchwerke (
36
). Heuschen & Schrouff sice ve stanovisku k tomuto řízení s odkazem na tento rozsudek vyzdvihla, že aspekt „pečení“ je podmínkou, kterou je s ohledem na číslo 1905 KN nezbytně třeba splnit. Proti tomu lze však namítnout, že se tento rozsudek týká jen první skupiny výrobků čísla 1905 KN, jejichž znaky a vlastnosti jsou udávány jako „pekařské zboží, jemné nebo trvanlivé pečivo, též obsahující kakao“. Rozsudek Uelzena Milchwerke se konkrétně týká položky 190530 KN, „sladké sušenky […]“. Jelikož se tedy uvedený rozsudek netýká skupiny výrobků „hostie, prázdné oplatky používané pro farmaceutické účely, oplatky na zalepování, sušené těsto v listech z mouky, škrobu a podobné výrobky“, nemůže v této souvislosti přispět k výkladu.
46.
Srovnání popisu výrobků čísla 1901 KN nadto ukazuje, že jejich znění a zejména rovněž znění podpoložky 19019099 KN („ostatní“), kterou považovala Heuschen & Schrouff za správnou, neobsahuje žádná vodítka, která by mohla představovat přesnější označení zboží ve smyslu bodu 3 písm. a) všeobecných pravidel pro výklad KN (
37
).
47.
Z mého pohledu již v této jasné situaci zařazení podle znění kódu KN není nezbytné přihlížet ke společností Heuschen & Schrouff zmíněným (
38
) vysvětlivkám Světové celní organizace (
39
).
48.
Na první otázku předkládajícího soudu je tedy třeba odpovědět kladně, jak bylo ostatně rovněž navrženo nizozemskou, řeckou a italskou vládou, jakož i Komisí. Proto je třeba zařadit druh těsta v listech, který je popsán v příloze nařízení č. 1196/97, pod číslo 1905 KN – konkrétně do podpoložky 19059020 KN – jestliže se jedná o těsto v listech vyrobené z rýžové mouky, soli a vody, které bylo vysušeno, avšak nebylo podrobeno tepelnému zpracování.
49.
Jelikož na základě výše uvedeného odpovídá zařazení rýžových listů podle nařízení č. 1196/97 tomu, jak je třeba tyto výroky zařadit podle znění KN, není pochyb ohledně platnosti nařízení č. 1196/97.
B – K upuštění od zaúčtování, resp. prominutí/vrácení, z důvodů ekvity, jakož i k dotyčné procesní příslušnosti vnitrostátních orgánů a orgánů Společenství
50.
Podstatou třetí a čtvrté otázky předkládajícího soudu je, jakými opatřeními může být zajištěno, že se čl. 220 odst. 2 a čl. 239 odst. 1 druhá odrážka celního kodexu použijí jednotně, jestliže v situaci, jakou je projednávaná situace, rozhodne soud, jehož rozsudek může být napadnut odvoláním nebo kasační stížností.
51.
Aby bylo možno odpovědět na tyto otázky, je třeba nejprve objasnit, zda ohledně čl. 220 odst. 2 a čl. 239 odst. 1 druhé odrážky celního kodexu, které obsahují oba právní předpisy z důvodů ekvity, je nutný jednotný výklad a použití. Na tuto otázku je třeba odpovědět kladně tehdy, pokud jsou dotyčná kritéria, která je třeba uplatnit, zcela nebo každopádně zčásti totožná.
52.
K tomu je nejprve třeba ohledně umístění obou zde relevantních ustanovení poznamenat, že se použijí v různých okamžicích. Obě patří do hlavy VII celního kodexu, „Celní dluh“, avšak nacházejí se zde v různých kapitolách. Článek 220 odst. 2 patří do kapitoly 3, „Vybrání celního dluhu“. Zde je upravena zásada zaúčtování částky cla – tedy výpočet a zanesení cla „do účetních dokladů“ (
40
) – jakož i detailní otázky týkající se tohoto řízení, jako např. dodatečné zaúčtování cla v článku 220, tedy případy zpočátku neprovedeného zaúčtování. V tomto okamžiku se v rámci čl. 220 odst. 2 celního kodexu jedná o případné upuštění od dodatečného zaúčtování cla z důvodů ekvity. Článek 239 odst. 1 druhá odrážka celního kodexu patří oproti tomu ke kapitole 5, „Vrácení a prominutí cla“. K vrácení nebo prominutí dojde po zaúčtování, resp. dodatečném zaúčtování. Článek 239 odst. 1 druhá odrážka celního kodexu obsahuje jednu z mnoha možností oprav již účetně zaevidovaného, tedy zaúčtovaného cla vrácením nebo prominutím. Ustanovení obsahuje obecné ustanovení o ekvitě (
41
), určené k pokrytí výjimečné situace, ve které se nachází deklarant ve vztahu k ostatním subjektům vykonávajícím tutéž činnost (
42
). Tato generální klauzule se použije zejména tehdy, jestliže by vzhledem ke vztahu mezi hospodářským subjektem a správou nebylo spravedlivé, aby hospodářský subjekt nesl škodu, kterou by za běžných okolností neutrpěl (
43
).
53.
Stejně jako čl. 220 odst. 2 celního kodexu poskytuje tedy čl. 239 odst. 1 celního kodexu prostor pro důvody ekvity. Obě ustanovení sledují stejný cíl (
44
), totiž omezit dodatečné zaplacení dovozního nebo vývozního cla na případy, v nichž je takové zaplacení odůvodněné a které se slučují s natolik základní zásadou, jakou je zásada ochrany legitimního očekávání (
45
). Jsou proto spjaty s úvahami o spravedlnosti a zejména se zásadou ochrany legitimního očekávání. Částečně se překrývají (jak bude ještě ukázáno), avšak nepřekrývají se úplně (
46
), z čehož vyplývá pro čl. 239 odst. 1 celního kodexu další oblast působnosti ve vztahu k čl. 220 odst. 2 celního kodexu.
54.
K otázce totožnosti určitých kritérií stanovených v čl. 220 odst. 2 a čl. 239 odst. 1 druhé odrážce celního kodexu se již judikatura vyjádřila. (
47
) V rozsudcích Hewlett Packard France (
48
), Söhl & Söhlke (
49
) a Nizozemsko v. Komise (
50
) Soudní dvůr výslovně prohlásil, pro pojem „hrubá nedbalost“ ve smyslu čl. 239 odst. 1 druhé odrážky celního kodexu, který je v projednávaném případě relevantní, je třeba přiměřeně použít kritéria článku 220 celního kodexu pro kontrolu, zda hospodářský subjekt mohl rozpoznat chybu celních orgánů.
55.
Jelikož zde dotčená kritéria vykazují vysoký stupeň identity, avšak dotčená rozhodnutí nejsou v každém případě přijímána týmž orgánem, může být v případech souběžných řízení, jakým je i tento případ, ohroženo jednotné použití práva Společenství.
56.
K zajištění jednotného použití společných prvků obou zde dotčených ustanovení a k zamezení nebezpečí odlišných rozhodnutí, které spočívá v souběžných řízeních před Komisí a soudy Společenství na straně jedné a vnitrostátními celními orgány na straně druhé, poskytuje dosavadní judikatura Soudního dvora již podstatná vodítka. Stejně jako řecká vláda bych chtěla jmenovat rozsudky Deutsche Fernsprecher (
51
), Mecanarte (
52
), Faroe Seafood a další (
53
) a Conseil général de la Vienne (
54
) týkající se celního práva, které sice nebyly vydány v situaci souběžných řízení, které se však týkají rozdělení pravomocí mezi vnitrostátní orgány a Komisí při vybírání cla po propuštění zboží. V návaznosti na vodítka naznačená těmito rozsudky lze z rozsudku z oblasti práva hospodářské soutěže Masterfoods (
55
), který se týkal souběžného řízení před vnitrostátními soudy a soudy Společenství, dovodit zásady, které lze použít na projednávaný případ; na to ostatně poukázala i nizozemská vláda. Z mého pohledu ukazují uvedené prameny judikatury stejným směrem.
57.
V bodě 33 rozsudku Mecanarte výrazně vyzdvihl Soudní dvůr, stejně jako předtím již v rozsudku Deutsche Fernsprecher, s ohledem na rozdělení pravomocí mezi vnitrostátní orgány a Komisi při dodatečném výběru dovozního a vývozního cla, že v situaci, jakou je situace v projednávaném případě, „jednotnost práva Společenství tedy bude moci být zajištěna Soudním dvorem v rámci řízení o předběžné otázce“. Brání-li se tedy dotčená osoba rozhodnutí o dodatečném výběru před vnitrostátními soudy, je třeba vyhovět zajištění jednotného použití práva Společenství každopádně cestou žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
58.
V situaci, která byla základem pro rozsudek Mecanarte, nebylo v souvislosti s tehdejšími předběžnými otázkami nezbytné zabývat se blíže dotyčnými relevantními aspekty této problematiky.
59.
Pro tuto situaci, kterou je třeba analyzovat a v níž je např. významné i to, zda pro soud, který podle čl. 234 odst. 3 ES není povinen předložit žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, který své dotyčné řízení nechce přerušit a vyčkat, přesto nemůže existovat výjimečně povinnost obrátit se na Soudní dvůr (
56
), rozsudek Masterfoods dále rozvíjí pojetí patrné v rozsudcích Deutsche Fernsprecher, Mecanarte, Faroe Seafood a další a Conseil général de la Vienne.
60.
Situace, která byla základem pro rozsudek Masterfoods (
57
), se rovněž týkala souběžných řízení před vnitrostátními soudy a soudy Společenství, byť s ohledem na články 85 a 86 Smlouvy o ES (nyní články 81 ES a 82 ES). Další rozdíl oproti situaci v projednávaném případě spočívá krom toho v tom, že rozhodnutí sporu probíhajícího před vnitrostátním soudem záviselo na platnosti rozhodnutí Komise, přičemž v projednávaném případě se jedná o totožnost přezkumných kritérií.
61.
V bodě 51 rozsudku Masterfoods uvedl Soudní dvůr s přihlédnutím k bodu 47 rozsudku Delimitis (
58
) k použití čl. 85 odst. 1, článku 86 jakož i čl. 85 odst. 3 Smlouvy o ES, že když se vnitrostátní soudy vysloví k praktikám nebo dohodám, které ještě mohou být předmětem rozhodnutí Komise, musejí zamezit vydání rozhodnutí v rozporu s rozhodnutími, která hodlá přijmout Komise.
62.
Dále shledal Soudní dvůr v bodě 52 rozsudku Masterfoods, že když se vnitrostátní soudy vysloví k dohodám nebo praktikám, které již jsou předmětem rozhodnutí Komise, nemohou přijmout a fortiori rozhodnutí v rozporu s rozhodnutím Komise, i když posledně uvedené odporuje rozhodnutím vydaným vnitrostátním soudem prvního stupně.
63.
V rozsudku Masterfoods byla tato zjištění Soudního dvora formulována velmi obecně a nebyla přizpůsobena zvlášť situacím práva hospodářské soutěže. Nevidím žádnou překážku použitelnosti těchto zásad na oblast celního práva, v němž, jako v projednávaném případě, hrozí nejednotné použití a odlišná rozhodnutí k jednotným právním okolnostem v souběžných řízeních.
64.
Odpověď rozsudku Masterfoods na otázku, co má učinit vnitrostátní soud v případě situace charakterizované souběhem, jako je tomu v projednávaném případě, je dvojí: aby nevydal rozhodnutí odporující rozhodnutí Komise, měl by přerušit řízení, dokud soudy Společenství nerozhodnou s konečnou platností o žalobě na neplatnost, ledaže považuje za daných okolností za důvodné položit Soudnímu dvoru předběžnou otázku ohledně platnosti rozhodnutí Komise (
59
).
65.
V tomto rozhodnutí je jasně patrné upřednostnění přerušení do vydání konečného rozhodnutí o žalobě na neplatnost, aniž by však bylo vyloučeno řízení o předběžné otázce. Toto upřednostnění prvořadého rozhodnutí o žalobě na neplatnost je pro situace, jakou je situace v projednávaném případě, velmi pochopitelné, pokud vezmeme v úvahu velmi odlišné postupy řízení o žalobě na neplatnost a řízení o předběžné otázce (
60
).
66.
Na druhé straně může být ze zvláštních důvodů, např. v situaci, jaká nastala v projednávaném případě, smysluplné nevyčkávat a obrátit se na Soudní dvůr. V takové situaci, jaká nastala v projednávaném případě, se totiž rozhodnutí Komise týká v podstatě druhořadé otázky prominutí dovozního cla, které by vlastně mělo předcházet objasnění základní otázky (dodatečný výběr dovozního cla). K objasnění této základní otázky bylo v dotyčném sporu třeba analyzovat správné celní zařazení rýžového papíru (
61
). V tomto zařazení může spočívat zvláštní důvod předběžné otázky, přičemž je také možné, že na vnitrostátní úrovni bude poté rozhodnuto dílčím rozsudkem pouze o tomto aspektu.
67.
Zjištění ohledně použitelnosti judikatury Masterfoods nebrání rozsudky, jako jsou Sportgoods (
62
) a Sommer (
63
), neboť se týkají jiné situace, než je situace v projednávaném případě. V obou případech se rozhodnutí Soudního dvora týkalo na rozdíl od projednávaného případu situace, v níž rozhodnutí Komise neobsahovalo žádné právní nebo skutkové úvahy k otázce, zda má dodatečný výběr dotyčného dovozního cla právní základ ve sporném nařízení; tím v tomto ohledu postrádalo rozhodnutí Komise účinek, který by zavazoval všechny orgány členského státu určení včetně jeho soudů (
64
).
68.
S ohledem na předcházející úvahy je z mého pohledu u situací charakterizovaných souběžnými řízeními, jakou je i situace v projednávaném případě, třeba, aby vnitrostátní soudy respektovaly rozhodovací pravomoc Komise, která nachází zvláštní výraz v řízeních stanovených v nařízení č. 2454/93.
69.
To může být zajištěno u již existujícího rozhodnutí Komise, ohledně něhož bylo navrženo prohlášení neplatnosti v jiném řízení, především přerušením řízení před vnitrostátními soudy až do konečného rozhodnutí o žalobě na neplatnost, a sice rovněž již v prvním stupni. Další možností v této situaci, avšak spíše doplňkovou pro případ, že prvořadé možnosti brání zvláštní důvody, je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podle článku 234 ES (
65
).
70.
Pokud rozhodnutí Komise ještě nebylo přijato, jedná se o zvláštní případ, jak rovněž zdůraznila Komise ve svém vyjádření. Tento aspekt má nyní pouze hypotetickou povahu, neboť jde nad rámec otázek předkládajícího soudu. Jelikož je však při rozhodování výhodou mít na paměti i možné případy a vyzkoušet na nich zamýšlené řešení, budu se tím krátce zabývat: dávám za pravdu Komisi, že respektování rozhodovací pravomoci Komise v takovém případě by vyžadovalo, aby vnitrostátní soud přerušil řízení do vydání tohoto rozhodnutí (
66
). Jinak by totiž existovalo nebezpečí, že soudní rozhodnutí by předcházelo rozhodnutí Komise, a nastoupilo by tedy na její místo.
71.
K praktickému zajištění popsaného způsobu spolupráce mezi vnitrostátními soudy a soudy Společenství je z mého pohledu nezbytné, aby každý vnitrostátní soud, který se zabývá takto souběžně probíhajícími prvky práva Společenství, se z úřední povinnosti ujistí, zda byl podán nebo zda ještě může být ve lhůtě podána žádost (
67
), kterou je třeba souběžně posoudit a o které má rozhodnout Komise, a v jakém stadiu (rozhodnutí, právní moc) se případně nachází (
68
).
72.
Je třeba se ještě zabývat jedním zvláštním aspektem třetí otázky předkládajícího soudu. Tato otázka totiž směřuje konkrétně k výkladu čl. 871 odst. 1 nařízení č. 2454/93, který obsahuje povinnosti vnitrostátních celních orgánů při řízení. Na pozadí této otázky je skutečnost, že jak vyplývá z vysvětlení nizozemské vlády opírající se o čl. 8:72, odst. 4 Algemene Wet Bestuursrecht, mohou být nizozemským celním orgánům ve zrušujícím rozsudku uloženy povinnosti a stanoveny požadavky ohledně dalšího postupu. Takový požadavek by například mohl spočívat v tom, že vnitrostátní celní orgány musejí žádost osoby povinné zaplatit clo předložit dále Komisi, neboť je pravděpodobné, že bude přijato rozhodnutí ve prospěch této osoby.
73.
Tím je zmíněna další možnost zajištění jednotného výkladu čl. 220 odst. 2 a čl. 239 odst. 1 druhé odrážky celního kodexu, totiž zrušení rozhodnutí celního orgánu, aniž by se tím muselo rozhodnout ve věci. K tomu je třeba poznamenat, že pokud vnitrostátní procesní právo obsahuje takovou možnost zrušení rozhodnutí vnitrostátního orgánu a opětovné pověření tohoto orgánu ve věci rozhodnout ve světle uložených povinností, může v ní spočívat rovněž způsob řízení, který je v souladu s právem Společenství (
69
), dokud bude respektována rozhodovací pravomoc Komise.
V – Závěry
74.
Na základě těchto důvodů navrhuji Soudnímu dvoru odpovědět na předběžné otázky předložené Hoge Raad der Nederlanden takto:
„1.
Druh těsta v listech, který je popsán v příloze nařízení č. 1196/97, spadá pod číslo 1905 kombinované nomenklatury, jestliže se jedná o těsto v listech vyrobené z rýžové mouky, soli a vody, které bylo vysušeno, avšak nebylo podrobeno tepelnému zpracování.
2.
Vzhledem k odpovědi na první otázku je uvedené nařízení č. 1196/97 platné.
3.
S ohledem na jednotné použití práva Společenství musejí vnitrostátní soudy, nezávisle na jejich příslušném stupni, v případě obsahově shodných kritérií v celním kodexu respektovat rozhodovací pravomoc Komise. Aby nevydal při souběžných řízeních k (částečně) totožným ustanovením rozhodnutí odporující rozhodnutí Komise, měl by vnitrostátní soud přerušit řízení, dokud soudy Společenství nerozhodnou s konečnou platností o žalobě na neplatnost, ledaže považuje za daných okolností za důvodné položit Soudnímu dvoru předběžnou otázku ohledně platnosti rozhodnutí Komise. V úvahu přichází i opětovné svěření této věci vnitrostátním celním orgánům, jimž bude uložena povinnost předložit věc Komisi v postupu správní spolupráce mezi celními orgány a Komisí.“
(
1
) – Původní jazyk: němčina.
(
2
) – Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. listopadu 2006, Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods v. Komise (T-382/04, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí).
(
3
) – Viz k tomu mé stanovisko ze dne 4. září 2008 ve věci C-38/07 P, Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading v. Komise.
(
4
) – Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382.
(
5
) – Úř. věst. L 198, s. 1; Zvl. vyd. 02/02 s. 288.
(
6
) – Viz body odůvodnění nařízení č. 2658/87 (zejména třetí bod odůvodnění), články 1 a 3 tohoto nařízení jakož i rozsudek ze dne 27. září 2007, Medion (C-208/06 a C-209/06, Sb. rozh. s. I-7963, bod 3).
(
7
) – Čísla 0401 až 0404 zahrnují takové zboží jako mléko, smetana, syrovátka a výrobky z nich.
(
8
) – Úř. věst. L 170, s. 13; Zvl. vyd. 02/08 s. 314.
(
9
) – Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307.
(
10
) – Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3.
(
11
) – Viz níže, bod 34 tohoto stanoviska.
(
12
) – Úř. věst. L 212, s. 18; Zvl. vyd. 02/09, s. 30. Tím bylo například doplněno správní řízení ohledně rozhodnutí k čl. 239 odst. 1 celního kodexu v čl. 905 odst. 1 o druhý pododstavec.
(
13
) – Toto znění se vztahuje ve svém odůvodnění na jednom místě ke „znění ze dne 1. srpna 2003“, avšak uvádí prahovou hodnotu ve výši 50000 eur, která se vztahuje k právnímu stavu platnému do .
(
14
) – Úř. věst. L 187, s. 16; Zvl. vyd. 02/13, s. 463. Podle Berr/Trémeau, Le droit douanier, Communautaire et national, 7. vydání, 2006, s. 232, byla tato podstatná změna provedena mj. proto, aby byly odstraněny nevýhody dosavadního systému dvojí příslušnosti, dosaženo zásadního odlehčení Komise a obnovena odpovědnost členských států za správu vlastních zdrojů. Viz k tomu rovněž druhý bod odůvodnění nařízení č. 1335/2003 uvedený v poznámce pod čarou 17.
(
15
) – Viz výše, bod 16 tohoto stanoviska k datu změny právního stavu.
(
16
) – Ohledně předchozí úpravy zde relevantních správních řízení uvedl Soudní dvůr v rozsudku ze dne 27. června 1991, Mecanarte (C-348/89, Recueil, s. I-3277, bod 33), že jednotné použití práva Společenství, které je třeba zajistit, je ohroženo v případech, v nichž je vyhověno žádosti o upuštění od dodatečného výběru, neboť posouzení, na kterém členský stát zakládá své rozhodnutí o vyhovění, pravděpodobně nebude napadeno před soudem a tím prakticky hrozí, že unikne kontrole, která by mohla zajistit jednotné zacházení s podmínkami práva Společenství. Jinak je tomu naproti tomu v případě, jestliže vnitrostátní orgány provedou dodatečný výběr, nezávisle na tom, jak vysoká je částka v jednotlivém případě. V tomto případě by dotčený subjekt mohl napadnout takové rozhodnutí před vnitrostátními soudy. V důsledku toho může být zajištěno jednotné použití práva Společenství Soudním dvorem v rámci řízení o předběžné otázce.
(
17
) – Viz k tomu první až čtvrtý bod odůvodnění nařízení č. 2454/93 ve znění nařízení č. 1335/2003:
„(1)
Ustanovení čl. 220 odst. 2 písm. b) a článku 239 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, stanoví, že v některých případech nemusí být z důvodu spravedlnosti dovozní nebo vývozní cla dodatečně zaúčtována nebo mohou být vrácena nebo prominuta.
(2)
Vzhledem k tomu, že podle článku 8 rozhodnutí Rady 2000/597/ES, Euratom ze dne 29. září 2000 o systému vlastních zdrojů Evropských společenství […] je hlavní odpovědností členských států výběr tradičních vlastních zdrojů, měly by proto o tom, zda by měla být dovozní cla nebo vývozní cla dodatečně zaúčtována podle čl. 220 odst. 2 písm. b) nařízení (EHS) č. 2913/92 nebo vrácena či prominuta podle článku 239 uvedeného nařízení, rozhodovat orgány členských států.
(3)
K zajištění jednotného zacházení s hospodářskými subjekty a k zajištění ochrany finančních zájmů Společenství by však povinnost předkládat spis Komisi k rozhodnutí měla být zachována v případě, kdy se členské státy domnívají, že by mělo být žádosti vyhověno a že buď se jedná o chybu či zanedbání na straně Komise nebo že okolnosti uvedené ve spisu souvisejí s šetřením Společenství prováděným podle nařízení Rady (ES) č. 515/97 ze dne 13. března 1997 o vzájemné pomoci mezi správními orgány členských států a jejich spolupráci s Komisí k zajištění řádného používání celních a zemědělských právních předpisů […] nebo že částka příslušného cla činí 500000 EUR či více.
(4)
Povinnost předkládat spis však nemusí být stanovena, pokud Komise již přijala rozhodnutí v případě srovnatelné faktické nebo právní povahy, neboť členské státy poté mohou při příjímání svého konečného rozhodnutí vycházet z posledního rozhodnutí Komise ve věci srovnatelné faktické nebo právní povahy.“
(
18
) – Rozsudek Gerechtshof te Amsterdam ze dne 7. prosince 2004, Douanekamer, věc č. 01/900096 DK, s. 2.
(
19
) – Z rozsudku Soudu prvního stupně Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods v. Komise (citovaného výše v poznámce pod čarou 2) v souběžně probíhajícím žalobním řízení směřujícím ke zrušení rozhodnutí Komise REM 19/2002 ze dne 17. června 2004 vyplývá následující: po přijetí nařízení č. 1196/97, které bylo zveřejněno dne a vstoupilo v platnost dne, dovážela Heuschen & Schrouff nadále rýžový papír z Vietnamu pod podpoložkou 19019099 KN, což bylo nizozemským celním orgánem akceptováno ohledně 29 prohlášení během šesti měsíců (při kontrole dokumentů a – v jednom případě – při fyzické kontrole). Dne signalizovaly nizozemské celní orgány, že je třeba učinit prohlášení vztahující se k podpoložce 19059020 KN. Později stejného dne však byla ohledně jednoho prohlášení s použitou podpoložkou 19019099 KN týmž celním orgánem potvrzena správnost. Od využívala Heuschen & Schrouff pro dovoz rýžového papíru podpoložku 19059020 KN.
(
20
) – Viz rozsudek Gerechtshof te Amsterdam, Douanekamer, citovaný v poznámce pod čarou 18, s. 1 a 3, jakož i rozsudek Soudu prvního stupně Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods v. Komise (citovaný v poznámce pod čarou 2), bod 12.
(
21
) – Viz rozsudek Gerechtshof te Amsterdam, Douanekamer, citovaný v poznámce pod čarou 18, s. 3.
(
22
) – Podle bodu 12 rozsudku Soudu prvního stupně Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods v. Komise (citovaného v poznámce pod čarou 2) se v konečném výsledku jedná o zaplacení částky ve výši 636518,40 NLG (282645,21 eur).
(
23
) – Viz k datu bod 13 rozsudku Soudu prvního stupně Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods v. Komise (citovaného v poznámce pod čarou 2).
(
24
) – Viz výše, bod 3 tohoto stanoviska.
(
25
) – Rozsudek ze dne 11. srpna 1995, Uelzena Milchwerke (C-12/94, Recueil, s. I-2397).
(
26
) – Rozsudek ze dne 13. března 2003, Nizozemsko v. Komise (C-156/00, Recueil, s. I-2527).
(
27
) – Když Soudní dvůr rozhoduje v řízení o předběžné otázce ve věci sazebního zařazení, jeho úloha spočívá spíše v tom, že vnitrostátnímu soudu objasní kritéria, jejichž uplatnění umožní tomuto posledně uvedenému soudu dotčené výrobky v kombinované nomenklatuře správně zařadit, než v tom, že toto zařazení provede samotný Soudní dvůr, a to tím spíše, že v tomto ohledu nutně nemá k dispozici všechny potřebné údaje. Vnitrostátní soud se tak v každém případě jeví jako vhodnější k provedení tohoto zařazení (rozsudek ze dne 7. listopadu 2002, Lohmann und Medi Bayreuth, C-260/00 až C-263/00, Recueil, s. I-10045, bod 26).
(
28
) – Asijský rýžový papír lze mj. získávat z různých vláken rostlin a jeho využití např. v Japonsku nebo Číně je rozmanité, až po obytnou plochu (např. pro dělicí stěny a lampy).
(
29
) – Viz výše, bod 7 tohoto stanoviska.
(
30
) – Na jeho zvláštní význam poukazuje také Lyons, EC Customs Law, Second Edition, 2008, s. 142.
(
31
) – Viz mj. rozsudky ze dne 26. září 2000, Eru Portuguesa (C-42/99, Recueil, s. I-7691, bod 13), ze dne, Intermodal Transports (C-495/03, Sb. rozh. s. I-8151, bod 47), a ze dne, Medion (C-208/06 a C-209/06, Sb. rozh. s. I-7963, bod 34).
(
32
) – Nařízení Společenství je třeba vykládat jednotně. Podle ustálené judikatury brání tato zásada tomu, aby byl text ustanovení v případě pochybností nahlížen samostatně v jedné z jeho verzí, a naopak vyžaduje, aby byl vykládán a používán ve světle verzí v jiných úředních jazycích (rozsudek ze dne 11. listopadu 1999, Söhl & Söhlke, C-48/98, Recueil, s. I-7877, bod 46; viz k ustálené judikatuře rovněž rozsudek ze dne, Götz, C-408/06, Sb. rozh. s. I-11295, bod 29 s dalšími odkazy).
(
33
) – Nizozemské („dergelijke producten van meel of van zetmeel“), dánské („lignende varer af mel eller stivelse“) a švédské („liknande produkter“) znění jsou na konci výčtu s více či méně detailním odkazem na „podobné výrobky“ méně podrobná než některá jiná znění, která mezi „oplatkami na zalepování“ a „podobnými výrobky“ uvádějí pojmy uvedené v následující poznámce pod čarou.
(
34
) – To platí například pro německé („getrocknete Teigblätter aus Mehl oder Stärke“), francouzské („pâtes séchées de farine, d’amidon ou de fécule en feuilles“), španělské („pastas secas de harina, almidón o fécula, en hojas“) a portugalské („pastas secas de farinha, amido ou fécula“) znění.
(
35
) – Viz „rice paper“ v anglickém znění a „rižev papir“ ve slovinském znění.
(
36
) – Viz výše, poznámka pod čarou 25 tohoto stanoviska.
(
37
) – Viz výše, bod 7 tohoto stanoviska.
(
38
) – Tyto vysvětlivky zmínil ostatně i předkládající soud, avšak s jiným cílem než Heuschen & Schrouff.
(
39
) – Vysvětlivky ke KN, vyhotovené Komisí, jakož i vysvětlivky vypracované v rámci Světové celní organizace, pokud jde o harmonizovaný systém popisu a číselného označování zboží (dále jen „HS“), přispívají významně k výkladu rozsahu jednotlivých celních položek, aniž by byly právně závazné (rozsudek ze dne 17. března 2005, Ikegami, C-467/03, Sb. rozh. s. I-2389, bod 17).
(
40
) – Viz podrobně k zásadě zaúčtování částky cla článek 217 celního kodexu.
(
41
) – Mj. rozsudek ze dne 3. dubna 2008, Militzer & Münch (C-230/06, Sb. rozh. s. I-1895, bod 50).
(
42
) – Mj. rozsudky ze dne 7. září 1999, De Haan (C-61/98, Recueil, s. I -5003, bod 52) a ze dne, Nordspedizionieri di Danielis Livio a další v. Komise (C-62/05 P, Sb. rozh. s. I-8647, bod 41) k ustanovením předcházejícím čl. 239 odst. 1 druhé odrážce celního kodexu a článku 905 nařízení č. 2454/93.
(
43
) – Viz body 68 a 69 mého stanoviska ze dne 13. března 2008 v věci C-204/07 P, CAS SpA v. Komise s dalšími odkazy.
(
44
) – Rozsudek ze dne 1. dubna 1993, Hewlett Packard France (C-250/91, Recueil, s. I-1819, bod 46); Alexander, „Vorbemerkungen zu Art. 220, 221“, in: Witte, Zollkodex, Kommentar, 4. vydání 2006, bod 5; Huchatz, „Art. 239 – Erstattung oder Erlass in Sonderfällen“, na tomtéž místě, bod 32.
(
45
) – Rozsudek Hewlett Packard France, citovaný již v poznámce pod čarou 44, bod 46.
(
46
) – Viz rozsudek De Haan, citovaný již v poznámce pod čarou 44, bod 42 ve spojení s bodem 41 k ustanovením předcházejícím čl. 220 odst. 2 a čl. 239 odst. 1 druhé odrážce celního kodexu. Alexander, „Vorbemerkungen zu Art. 220, 221“, citovaný již v poznámce pod čarou 44, bod 2 poznamenává, že čl. 220 odst. 2 celního kodexu je pouze dílčí úpravou ochrany legitimního očekávání. Ochrana legitimního očekávání tím jednak není upravena vyčerpávajícím způsobem. Kromě toho však ustanovení neumožňuje zohlednit různým způsobem oboustranné zavinění celního orgánu a osoby povinné zaplatit clo. Aby předešli těmto nedostatkům, podávají účastníci celního řízení stále častěji souběžné žádosti o vrácení cla nebo žaloby na náhradu škody způsobenou správními orgány. Alexander dále poukazuje na nebezpečí značných chyb pramenících z užívání několika právně samostatných řízení týkajících se stejného skutkového stavu s různými formálními a hmotnými podmínkami. S tím je zpravidla spojena nutnost odborně kvalifikovaného, objemného, a tím drahého poradenství poskytovaného osobám povinným zaplatit clo, jakož i nepřiměřeně vysoké administrativní výdaje pro celní orgány, které se řízeními zabývají, včetně Komise. Z důvodů procesní ekonomie se řízení často neprojednávají souběžně, ale jsou zčásti přerušována. K nápravě je naléhavě nutná podstatná změna dodatečného zaúčtování cla a právních předpisů týkajících se prominutí a vrácení cla. Viz rovněž Lyons, citovaný v poznámce pod čarou 30, s. 496, k tomu, že obě úpravy se neshodují; ohledně této skutečnosti odkazuje dále na judikaturu Soudu prvního stupně ze dne 19. února 1998, Eyckeler & Malt v. Komise (T-42/96, Recueil, s. II-401, bod 135 a násl.) k dotyčným ustanovením předcházejícím čl. 220 odst. 2 a čl. 239 odst. 1 druhé odrážce celního kodexu.
(
47
) – Viz poznámku pod čarou 46 tohoto stanoviska k tomu, že dotyčná ustanovení přesto nejsou zcela shodná.
(
48
) – Citovaný již v poznámce pod čarou 44, bod 46.
(
49
) – Citovaný již v poznámce pod čarou 32, body 55 a 56.
(
50
) – Citovaný již v poznámce pod čarou 26, bod 92.
(
51
) – Rozsudek ze dne 26. června 1990, Deutsche Fernsprecher (C-64/89, Recueil, s. I-2535, bod 13).
(
52
) – Citovaný již v poznámce pod čarou 16, bod 33.
(
53
) – Rozsudek ze dne 14. května 1996, Faroe Seafood a další (C-153/94 a C-204/94, Recueil, s. I-2465, bod 80).
(
54
) – Rozsudek ze dne 22. června 2006, Conseil général de la Vienne (C-419/04, Sb. rozh. s. I-5645, bod 42).
(
55
) – Rozsudek ze dne 14. prosince 2000, Masterfoods a HB (C-344/98, Recueil, s. I-11369).
(
56
) – Uznáno např. ohledně prohlášení aktu Společenství za neplatný, viz mj. rozsudky ze dne 22. října 1987, Foto-Frost (314/85, Recueil, s. 4199, bod 20), a ze dne, Greenpeace France a další (C-6/99, Recueil, s. I-1651, bod 54). Viz rovněž rozsudek ze dne, Zuckerfabrik Süderdithmarschen a Zuckerfabrik Soest (C-143/88 a C-92/89, Recueil, s. I-415, bod 24).
(
57
) – Citovaný již v poznámce pod čarou 55.
(
58
) – Rozsudek ze dne 28. února 1991, Delimitis (C-234/89, Recueil, s. I-935, body 43 až 54).
(
59
) – Citovaný již v poznámce pod čarou 55, body 57 a 59.
(
60
) – Generální advokát Cosmas se ve svém stanovisku ze dne 16. května 2000, Masterfoods (citované v poznámce pod čarou 55, body 40 až 55) podrobně zabýval touto problematikou, kterou byla ovlivněna také vyjádření tehdejších účastníků řízení. Generální advokát Cosmas hovoří mj. o možnosti, že by účastníci řízení, resp. jeden účastník řízení, se mohli pokusit zvolit si druh řízení, a tím určit právní postup podle práva Společenství. Rovněž řízení o předběžné otázce, které není zaměřeno na posouzení skutečností, je nevhodné k přezkumu platnosti rozhodnutí Komise v rámci odpovědi na předběžnou otázku, neboť ohledně takových správních aktů je výkon neomezeného práva kontroly podstatné k tomu, aby byla zabezpečena účinná soudní ochrana. Z mého pohledu je třeba dodat, že rovněž na úrovni důkazního břemene existují zásadní problémy: důkazní břemeno hraje rozhodující roli u žaloby na neplatnost, v řízení o předběžné otázce nemá oproti tomu žádný význam. K tomu přistupuje poměrně úzká struktura „právních důvodů“ v řízeních o přímé žalobě, která vede k tomu, že se rozhodne již na úrovni přípustnosti, aniž by se dostalo na opodstatněnost, a na druhé straně relativně otevřená struktura v řízení o předběžné otázce, v němž jsou obsahově hodnoceny argumenty všech účastníků řízení (včetně různých případně zúčastněných členských států). V důsledku toho mohou tyto rozdíly vést k výrazně obtížným situacím v závislosti na tom, v jakém druhu řízení je Soudnímu dvoru věc svěřena.
(
61
) – Viz k tomu bod 36 mého stanoviska ze dne 4. září 2008 ve věci C-38/07 P, Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading v. Komise.
(
62
) – Rozsudek ze dne 24. září 1998, Sportgoods (C-413/96, Recueil, s. I-5285, body 41 až 43).
(
63
) – Rozsudek ze dne 19. října 2000, Sommer (C-15/99, Recueil, s. I-8989, bod 31).
(
64
) – Rozsudek Sportgoods, citovaný již v poznámce pod čarou 62, bod 41.
(
65
) – Zde je však třeba mít na paměti, že v případě, že již uplynula lhůta pro podání žaloby na neplatnost podle čl. 230 odst. 5 ES a dotčené rozhodnutí Komise se tím stalo vůči jeho adresátům účinným, nemůže být tento akt Společenství, vyvolávající právní účinky, zpochybněn žalobou před vnitrostátními soudy a případnými s tím spojenými žádostmi o rozhodnutí o předběžné otázce (viz rozsudky ze dne 9. března 1994, TWD Textilwerke Deggendorf, C-188/92, Recueil, s. I-833, body 13 až 26, a ze dne, Wiljo, C-178/95, Recueil, s. I-585, body 20 až 31).
(
66
) – Pro tento argument hovoří i bod 48 rozsudku De Haan, citovaného již v poznámce pod čarou 42.
(
67
) – Pro žádost podle čl. 239 odst. 2 celního kodexu například existuje lhůta v trvání 12 měsíců od sdělení cla, která může být prodloužena pouze ve výjimečných případech.
(
68
) – Pro takovou informaci postačuje v mnoha případech, neboť se jedná o otázku podaných žádostí, informace účastníků řízení dotyčného právního sporu. Jinak je třeba poukázat na to, že se případně nabízí i možnost informovat se u Komise na stav tamního řízení. Komise je podle článku 10 ES povinna loajálně spolupracovat se soudy členských států, viz k tomu rozsudek Delimitis, citovaný již v poznámce pod čarou 58, bod 53 s dalším odkazem.
(
69
) – Přitom je však v případě, jakým je projednávaný případ, třeba mít na paměti, že od změny právního stavu s platností od 1. srpna 2003 (viz výše, body 16 až 19 tohoto stanoviska), na nějž v této souvislosti rovněž poukázala italská vláda, je možnost předložení Komisi velmi omezená. Soud, který se věcí zabývá, musí tedy vždy konkrétně zkoumat, zda ještě taková možnost existuje.