62023CJ0398
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (osmého senátu)
28. listopadu 2024 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Justiční spolupráce v trestních věcech – Trestné činy a sankce v oblasti nedovoleného obchodu s drogami a boje proti organizované trestné činnosti – Rámcové rozhodnutí 2004/757/SVV – Články 4 a 5 – Rámcové rozhodnutí 2008/841/SVV – Články 3 a 4 – Vnitrostátní právní úprava, kterou se neuplatňuje unijní právo – Článek 51 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie – Právo na informace v trestním řízení – Směrnice 2012/13/EU – Články 1 a 6 – Právo na informace o obvinění – Účinná právní ochrana – Článek 47 první pododstavec a čl. 52 odst. 1 Listiny základních práv – Trestní řízení proti několika osobám – Dohoda o vině a trestu sjednaná mezi jedním z obviněných/obžalovaných a státním zástupcem – Souhlas spoluobviněných/spoluobžalovaných“
Ve věci C‑398/23,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Městského soudu v Sofii (Sofijski gradski sad, Bulharsko) ze dne 29. června 2023, došlým Soudnímu dvoru dne 29. června 2023, v trestním řízení proti
PT,
za účasti:
Sofijska gradska prokuratura,
SOUDNÍ DVŮR (osmý senát),
ve složení: N. Jääskinen, předseda devátého senátu vykonávající funkci předsedy osmého senátu, M. Gavalec a N. Piçarra (zpravodaj), soudci,
generální advokát: P. Pikamäe,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za Evropskou komisi: M. Wasmeier a I. Zaloguin, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 4 odst. 1 a článku 5 rámcového rozhodnutí Rady 2004/757/SVV ze dne 25. října 2004, kterým se stanoví minimální ustanovení týkající se znaků skutkových podstat trestných činů a sankcí v oblasti nedovoleného obchodu s drogami (Úř. věst. 2004, L 335, s. 8), článku 4 rámcového rozhodnutí Rady 2008/841/SVV ze dne 24. října 2008 o boji proti organizované trestné činnosti (Úř. věst. 2008, L 300, s. 42), čl. 6 odst. 1 a 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/13/EU ze dne 22. května 2012 o právu na informace v trestním řízení (Úř. věst. 2012, L 142, s. 1), jakož i článku 20, čl. 47 prvního pododstavce, čl. 48 odst. 2 a čl. 52 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).
2
Tato žádost byla předložena v rámci trestního řízení vedeného proti PT a dalším osobám obviněným z řízení nebo účasti na činnostech organizované zločinecké skupiny.
Právní rámec
Unijní právo
Listina
3
Článek 47 první pododstavec Listiny zní:
„Každý, jehož práva a svobody zaručené právem Unie byly porušeny, má za podmínek stanovených tímto článkem právo na účinné prostředky nápravy před soudem.“
4
Článek 52 odst. 1 Listiny zní takto:
„Každé omezení výkonu práv a svobod uznaných touto listinou musí být stanoveno zákonem a respektovat podstatu těchto práv a svobod. Při dodržení zásady proporcionality mohou být omezení zavedena pouze tehdy, pokud jsou nezbytná a pokud skutečně odpovídají cílům obecného zájmu, které uznává [Evropská] [u]nie, nebo potřebě ochrany práv a svobod druhého.“
Rámcové rozhodnutí 2004/757
5
Článek 4 rámcového rozhodnutí 2004/757, nadepsaný „Sankce“, v odstavci 1 stanoví:
„Každý členský stát přijme opatření nezbytná k zajištění toho, aby za trestné činy uvedené v článcích 2 a 3 bylo možné uložit účinné, přiměřené a odrazující tresty.
Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby se na trestné činy uvedené v článku 2 vztahovaly tresty odnětí svobody v horní hranici trestní sazby nejméně 1 až 3 roky.“
6
Článek 5 tohoto rámcového rozhodnutí, nadepsaný „Zvláštní okolnosti“, stanoví:
„Aniž je dotčen článek 4, může každý členský stát přijmout opatření nezbytná ke zmírnění trestů uvedených v článku 4, pokud se pachatel:
a)
zřekne trestné činnosti vztahující se k nedovolenému obchodu s drogami a prekurzory a
b)
poskytne správním nebo justičním orgánům informace, které by jiným způsobem získat nemohly a které jim pomáhají
i)
v zabránění nebo zmírnění účinků trestného činu,
ii)
v identifikaci nebo soudním stíhání dalších pachatelů,
iii)
v nalezení důkazů nebo
iv)
v zabránění dalším trestným činům uvedeným v článcích 2 a 3.“
Rámcové rozhodnutí 2008/841
7
Článek 3 rámcového rozhodnutí 2008/841, nadepsaný „Tresty“, v odst. 1 písm. a) stanoví:
„Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby zajistil, že:
a)
trestný čin uvedený v čl. 2 písm. a) bude možno potrestat trestem odnětí svobody s horní hranicí sazby nejméně dvou až pěti let; […]“
8
Článek 4 tohoto rámcového rozhodnutí, nadepsaný „Zvláštní okolnosti“, stanoví:
„Každý členský stát může přijmout nezbytná opatření, aby zajistil, že tresty uvedené v článku 3 budou moci být zmírněny nebo že pachatel trestné činnosti bude moci zůstat bez trestu, pokud například:
a)
upustí od provádění trestné činnosti a
b)
poskytne správním nebo soudním orgánům informace, které by jiným způsobem získat nemohly a které jim pomáhají:
i)
zabránit trestnému činu, ukončit jej nebo zmírnit jeho účinky,
ii)
identifikovat nebo soudně stíhat další pachatele,
iii)
nalézt důkazy,
iv)
připravit zločinné spolčení o nedovolené zdroje nebo o výnosy z jeho trestné činnosti nebo
v)
zabránit páchání dalších trestných činů uvedených v článku 2.“
Směrnice 2012/13
9
Body 14 a 41 odůvodnění směrnice 2012/13 uvádějí:
„(14)
Tato směrnice […] [s]tanoví minimální společné normy, jež mají platit v oblasti informací o právech a o obvinění, které se mají sdělit podezřelým nebo obviněným ze spáchání trestného činu, s cílem posílit vzájemnou důvěru mezi členskými státy. Tato směrnice vychází z práv stanovených v Listině, a zejména v článcích 6, 47 a 48 Listiny, přičemž vychází z článků 5 a 6 [Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950,] jak jsou vykládány Evropským soudem pro lidská práva. […]
[…]
(41)
Tato směrnice ctí základní práva a dodržuje zásady uznané v Listině. Tato směrnice usiluje především o podporu práva na svobodu, práva na spravedlivý proces a práv na obhajobu. Měla by být odpovídajícím způsobem provedena.“
10
Článek 1 této směrnice, nadepsaný „Předmět“, zní takto:
„Tato směrnice stanoví pravidla týkající se práva podezřelých a obviněných na informace o jejich právech v trestním řízení a o obvinění proti nim. […]“
11
Článek 6 uvedené směrnice, nadepsaný „Právo na informace o obvinění“, v odstavcích 1 a 3 stanoví:
„1.   Členské státy zajistí, aby byly podezřelému nebo obviněnému poskytnuty informace o trestném činu, z jehož spáchání je podezírán nebo obviněn. Tyto informace mu musí být poskytnuty neprodleně a v tak podrobné formě, aby byl zajištěn spravedlivý proces a účinný výkon práva na obhajobu.
[…]
3.   Členské státy zajistí, aby nejpozději při předložení obžaloby soudu, byly poskytnuty podrobné informace o obvinění, včetně informací o povaze a právní kvalifikaci trestného činu a o formě účasti obviněného.“
Bulharské právo
12
Článek 381 trestního řádu (Nakazatelno-procesualen kodeks) ve znění použitelném na věc v původním řízení (dále jen „NPK“), nadepsaný „Dohoda o vině a trestu v rámci přípravného řízení“, stanoví:
„(1)   Po skončení vyšetřování lze na návrh státního zástupce nebo obhájce sjednat mezi státním zástupcem a obhájcem dohodu o vině a trestu. […]
[…]
(5)   Dohoda musí být sjednána v písemné podobě a musí vyjadřovat shodu na těchto otázkách:
1.
zda se skutek stal, zda byl spáchán obviněným, zda byl zaviněný, zda je trestným činem a jaká je jeho právní kvalifikace?
2.
jaký má být druh a výše trestu?
[…]
(6)   Dohodu podepisuje státní zástupce a obhájce. Obviněný dohodu podepíše, pokud s ní souhlasí, poté, co prohlásí, že se vzdává práva na projednání své věci před soudem v řádném řízení.
(7)   Je-li řízení vedeno proti několika osobám nebo týká-li se několika trestných činů, mohou takovou dohodu sjednat některé z těchto osob nebo ji lze sjednat pro některé z těchto trestných činů.
[…]“
13
Článek 383 NPK, nadepsaný „Důsledky dohody o vině a trestu“, v odstavci 1 stanoví:
„Dohoda schválená soudem má účinky pravomocného odsouzení.“
14
Článek 384 NPK, nadepsaný „Dohoda o vině a trestu v rámci řízení před soudem“, stanoví:
„(1)   Za podmínek a způsobem stanoveným v této kapitole může soud prvního stupně schválit dohodu o vině a trestu sjednanou po zahájení řízení před soudem, ale před skončením hlavního líčení.
[…]
(3)   V těchto případech je dohoda [o vině a trestu] schválena až po opatření si souhlasu všech účastníků [řízení].“
15
Článek 384a NPK, nadepsaný „Rozhodnutí o dohodě sjednané s některými z obžalovaných nebo pro jeden z trestných činů“, stanoví:
„(1)   Je-li po zahájení řízení před soudem, ale před skončením hlavního líčení sjednána dohoda s jedním z obžalovaných nebo pro jeden z trestných činů, soud řízení přeruší.
(2)   Jiné soudní kolegium rozhodne o sjednané dohodě […]
(3)   Soudní kolegium uvedené v odstavci 1 pokračuje v projednávání věci až po vydání rozhodnutí o dohodě.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
16
Specializované státní zastupitelství (Specializirana prokuratura, Bulharsko) zahájilo dne 25. března 2020 u Specializovaného trestního soudu (Specializiran nakazatelen sad, Bulharsko) trestní řízení proti 41 osobám, včetně SD a PT, obžalovaným z řízení nebo účasti na činnostech organizované zločinecké skupiny, jejímž cílem byla distribuce drog za účelem obohacení se. PT je na základě příslušných ustanovení trestního zákoníku (Nakazatelen kodeks) stíhán za účast v této zločinecké skupině a za držení omamných látek za účelem jejich šíření.
17
Dne 19. srpna 2020 byla věc vrácena tomuto Specializovanému státnímu zastupitelství (Specializirana prokuratura) k odstranění procesních vad obžaloby.
18
Dne 26. srpna 2020 v přípravném řízení státní zástupce a obhájce SD sjednali dohodu, podle které bude SD uložen mírnější trest, než je trest stanovený zákonem, neboť SD prohlásil svou vinu ve všech bodech obvinění, která byla proti němu vznesena. Tato dohoda o vině a trestu byla schválena dne 1. září 2020 soudním kolegiem, jež se liší od kolegia, kterému byla věc původně předložena.
19
Dne 28. srpna 2020 předložilo Specializované státní zastupitelství (Specializirana prokuratura) opravené znění obžaloby a byla zahájena soudní fáze řízení.
20
Dne 17. listopadu 2020 státní zástupce a obhájce PT sjednali dohodu o vině a trestu, podle které bude tomuto obžalovanému, který prohlásil svou vinu ve všech bodech obžaloby, jež se ho týkají, uložen trest odnětí svobody v délce tří let s odkladem na pět let.
21
Dne 21. ledna 2021 soudní kolegium určené na základě článku 384a NPK k rozhodnutí o této dohodě odmítlo dohodu schválit z důvodu, že někteří spoluobžalovaní neudělili souhlas, který byl vyžadován podle čl. 384 odst. 3 NPK.
22
Dne 10. května 2022 státní zástupce a obhájce PT sjednali novou dohodu o vině a trestu, jež má totožný obsah, a podali k soudnímu kolegiu, které má ve věci rozhodnout, návrh, aby o této dohodě rozhodl bez vyžádání souhlasu spoluobžalovaných.
23
Dne 18. května 2022 soudní kolegium určené na základě článku 384a NPK odmítlo schválit dohodu o vině a trestu uvedenou v předchozím bodě z důvodu, že toto schválení vyžaduje v souladu s čl. 384 odst. 3 NPK souhlas 39 spoluobžalovaných.
24
V důsledku tohoto odmítnutí státní zástupce, PT a jeho obhájce téhož dne potvrdili, že si přejí sjednat dohodu o vině a trestu a že tato dohoda bude schválena soudem, kterému budou předloženy všechny důkazy, aniž bude vyžadován souhlas spoluobžalovaných.
25
Rozhodnutím ze dne 28. června 2022 Specializovaný trestní soud (Specializiran nakazatelen sad) předložil Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, která byla předmětem rozsudku z dnešního dne PT (Dohoda mezi státním zástupcem a pachatelem trestného činu) (C‑432/22), za účelem posouzení slučitelnosti nejen čl. 384 odst. 3 NPK, ale i článku 384a NPK s unijním právem v rozsahu, v němž tento článek vyžaduje, aby byla dohoda o vině a trestu schválena soudním kolegiem ad hoc.
26
Městský soud v Sofii (Sofijski gradski sad, Bulharsko), který je právním nástupcem Specializovaného trestního soudu (Specializiran nakazatelen sad) a je předkládajícím soudem v projednávané věci, na úvod konstatuje, že jeho úmyslem je položit otázku týkající se slučitelnosti čl. 384 odst. 3 NPK nejen s čl. 4 odst. 1 a článkem 5 rámcového rozhodnutí 2004/757, avšak i s článkem 4 rámcového rozhodnutí 2008/841 a rovněž s článkem 20 Listiny, jak jej vyložil Soudní dvůr v rozsudku ze dne 6. června 2023, O. G. (Evropský zatýkací rozkaz vydaný na státního příslušníka třetí země) (C‑700/21, EU:C:2023:444), a s čl. 6 odst. 3 směrnice 2012/13, jelikož tento čl. 384 odst. 3 vyžaduje souhlas spoluobžalovaných v případě, kdy je dohoda o vině a trestu sjednána v soudní fázi trestního řízení vedeného proti několika osobám, avšak nikoli v případě, kdy je sjednána v přípravné fázi takového řízení.
27
Kromě toho má předkládající soud za to, že dohoda o vině a trestu je „právní prostředek“, který umožňuje nejen uložit účinný, přiměřený a odrazující trest a ukončit trestnou činnost obviněného/obžalovaného, který takovou dohodu sjednal, ale rovněž poskytnout soudu projednávajícímu danou věc důkazy o trestné činnosti spoluobviněných/spoluobžalovaných. Podle tohoto soudu jsou takovou dohodou uplatňována ve smyslu čl. 51 odst. 1 Listiny ustanovení rámcových rozhodnutí 2004/757 a 2008/841 uvedená v předchozím bodě, v důsledku čehož lze Listinu na tuto dohodu uplatnit.
28
Pokud jde zaprvé o rozsudek ze dne 6. června 2023, O. G. (Evropský zatýkací rozkaz vydaný na státního příslušníka třetí země) (C‑700/21, EU:C:2023:444), podle předkládajícího soudu z bodu 43 uvedeného rozsudku vyplývá, že postavení obviněného v přípravné fázi trestního řízení je obdobné postavení obžalovaného v průběhu soudní fáze tohoto řízení, i když je obžaloba v posledně uvedené fázi formulována podrobněji. Tento soud zastává názor, že „nepříznivé zacházení s obžalovaným“, které vyplývá z požadavku souhlasu spoluobžalovaných pro schválení dohody o vině a trestu sjednané tímto obžalovaným během uvedené soudní fáze řízení ze strany soudu, „nesplňuje požadavek rovnosti zakotvený v článku 20 Listiny“, neboť takový požadavek souhlasu se neuplatní na dohody o vině a trestu sjednané v přípravné fázi řízení.
29
Zadruhé podle předkládajícího soudu „může pouze Soudní dvůr posoudit, zda se na dohodu [o vině a trestu], jak je upravena bulharským právem“, vztahuje právo na obhajobu uvedené v čl. 48 odst. 2 Listiny, a pokud tomu tak je, posoudit, zda čl. 384 odst. 3 NPK omezuje účinnost takového práva, a zda je toto omezení „odůvodněno platným důvodem“ v souladu s čl. 52 odst. 1 Listiny. Tento soud dodává, že uvedený čl. 384 odst. 3 zbavuje takového obžalovaného, jako je PT, práva na meritorní posouzení dohody o vině a trestu sjednané za účelem dosažení mírnějšího trestu a že omezení práva na sjednání takové dohody, které vyplývá z uvedeného čl. 384 odst. 3, „by nemělo být odůvodněno nezbytností ochrany zájmů spoluobžalovaných“, ale mělo by být přípustné pouze „pokud je nezbytné k ochraně zájmů oběti“.
30
Zatřetí se předkládající soud zamýšlí nad slučitelností čl. 384 odst. 3 NPK s čl. 6 odst. 1 směrnice 2012/13 v rozsahu, v němž toto vnitrostátní ustanovení „omezuje užitečný účinek tohoto článku směrnice [2012/13]“ tím, že brání obžalovanému, který vykonal „své právo na přístup k úplnému znění obvinění podle čl. 6 odst. 3 [uvedené] směrnice“, v sjednání dohody o vině a trestu bez opatření si souhlasu spoluobžalovaných. Tento soud má za to, že vzhledem k tomu, že přístup k podrobným informacím o vzneseném obvinění je možný pouze v průběhu soudní fáze trestního řízení, činí čl. 384 odst. 3 NPK obžalovaného, který získal takové informace, „závislým na obdržení souhlasu od spoluobžalovaných a jejich obhájců, aby [dohoda o vině a trestu] byla meritorně posouzena […] a případně schválena“. Vyvozuje z toho, že toto ustanovení brání v projednávaném případě PT ve „využití užitečného účinku poskytnutí podrobných informací o obvinění, což je právo, které mu výslovně přiznává čl. 6 odst. 3 směrnice [2012/13]“.
31
Za těchto okolností se Městský soud v Sofii (Sofijski gradski sad) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je vnitrostátní právní úprava, která stanoví, že pro schválení dohody, jež vede k ukončení trestního řízení proti obžalovanému, je nezbytný souhlas spoluobžalovaných a jejich obhájců, pokud se věc nachází v soudní fázi, kdežto takový souhlas není nezbytný, pokud se věc nachází v přípravné fázi, slučitelná s čl. 4 odst. 1 a článkem 5 rámcového rozhodnutí 2004/757, jakož i článkem 4 rámcového rozhodnutí 2008/841 ve spojení s článkem 20 Listiny?
2)
Je vnitrostátní právní úprava, která stanoví, že možnost soudního meritorního posouzení dohody sjednané obžalovaným (podle které se tomuto obžalovanému uloží mírnější trest), je omezena nezbytností opatřit si souhlas spoluobžalovaných, slučitelná s čl. 4 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2004/757 ve spojení s čl. 48 odst. 2 a čl. 52 odst. 1 Listiny?
3)
Je vnitrostátní právní úprava, která toto omezení stanoví jakožto důsledek skutečnosti, že obžalovanému byly poskytnuty podrobné informace o obvinění, slučitelná s čl. 6 odst. 3 směrnice 2012/13 ve spojení odst. 1 této směrnice a ve spojení s čl. 47 [prvním pododstavcem] a čl. 52 odst. 1 Listiny?“
K předběžným otázkám
K první a druhé otázce
32
Podstatou první a druhé otázky předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je zda čl. 4 odst. 1 a článek 5 rámcového rozhodnutí 2004/757, jakož i článek 4 rámcového rozhodnutí 2008/841 ve spojení s článkem 20, čl. 48 odst. 2 a čl. 52 odst. 1 Listiny musí být vykládány v tom smyslu, že brání ustanovení vnitrostátního práva, které v trestním řízení vedeném proti několika obžalovaným podmiňuje schválení dohody sjednané mezi jedním z obžalovaných a státním zástupcem v průběhu soudní fáze tohoto řízení ze strany soudu souhlasem spoluobžalovaných, kteří neprohlásili svou vinu, zatímco takový souhlas není vyžadován pro schválení totožné dohody sjednané v přípravné fázi uvedeného řízení.
33
Článek 4 odst. 1 první pododstavec rámcového rozhodnutí 2004/757 ukládá členským státům povinnost přijmout opatření nezbytná k zajištění toho, aby za trestné činy uvedené v článcích 2 a 3 tohoto rámcového rozhodnutí bylo možné uložit účinné, přiměřené a odrazující tresty, zatímco čl. 4 odst. 1 druhý pododstavec uvedeného rámcového rozhodnutí ukládá konkrétně členským státům povinnost přijmout nezbytná opatření, aby se na trestné činy uvedené v článku 2 tohoto rámcového rozhodnutí vztahovaly tresty odnětí svobody v horní hranici trestní sazby nejméně 1 až 3 roky. Článek 3 odst. 1 písm. a) rámcového rozhodnutí 2008/841 obsahuje ustanovení obdobná ustanovením čl. 4 odst. 1 druhého pododstavce rámcového rozhodnutí 2004/757.
34
Článek 5 rámcového rozhodnutí 2004/757, jakož i článek 4 rámcového rozhodnutí 2008/841 v podstatě stanoví možnost členských států přijmout za zvláštních okolností opatření nezbytná k tomu, aby tresty uvedené v článku 4 prvního rámcového rozhodnutí a článku 3 druhého rámcového rozhodnutí mohly být zmírněny, a v posledně uvedeném případě, aby pachatel mohl zůstat bez trestu.
35
Na úvod je třeba určit, zda, jak tvrdí předkládající soud, je bulharskou právní úpravou, kterou se řídí dohoda o vině a trestu, uplatňováno unijní právo ve smyslu čl. 51 odst. 1 Listiny, a zda má tudíž Soudní dvůr pravomoc k výkladu ustanovení Listiny, která jsou předmětem první a druhé otázky.
36
Článek 51 odst. 1 Listiny stanoví, že její ustanovení jsou určena členským státům, výhradně pokud uplatňují unijní právo. Odstavec 2 tohoto článku 51 upřesňuje, že Listina nijak nerozšiřuje pravomoci Unie stanovené ve Smlouvách.
37
Tato ustanovení jsou potvrzena ustálenou judikaturou Soudního dvora, z níž vyplývá, že základní práva zaručená v unijním právním řádu se uplatní ve všech situacích, které se řídí unijním právem, avšak nikoli mimo takové situace. Soudní dvůr tudíž může v rámci řízení o žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podle článku 267 SFEU provést výklad unijního práva pouze v mezích pravomocí, které jsou mu svěřeny (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. července 2024, Hann-Invest a další, C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21, EU:C:2024:594, body 30 a 31, jakož i citovaná judikatura).
38
Pojem „uplatňování práva Unie“ ve smyslu čl. 51 odst. 1 Listiny předpokládá existenci souvislosti mezi aktem unijního práva a dotčeným vnitrostátním opatřením, která jde nad rámec příbuznosti dotyčných oblastí nebo nepřímého dopadu jedné oblasti na druhou (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 6. března 2014, Siragusa, C‑206/13, EU:C:2014:126, bod 24, a ze dne 29. července 2024, protectus, C‑185/23, EU:C:2024:657, bod 42).
39
Soudní dvůr již dospěl k závěru, že základní práva Unie nelze uplatnit na vnitrostátní právní úpravu z důvodu skutečnosti, že ustanovení unijního práva týkající se předmětné oblasti neukládala členským státům žádnou specifickou povinnost ohledně situace dotčené v původním řízení (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 6. března 2014, Siragusa, C‑206/13, EU:C:2014:126, bod 26, jakož i zde dne 10. července 2014, Julián Hernández a další, C‑198/13, EU:C:2014:2055, bod 35).
40
Právě s ohledem na tyto úvahy je třeba zkoumat ustanovení unijních aktů, v jejichž světle předkládající soud zamýšlí posoudit ustanovení vnitrostátního práva, o která se jedná ve věci v původním řízení.
41
Zaprvé, článek 4 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2004/757 a článek 3 rámcového rozhodnutí 2008/841 jsou obsaženy v aktech přijatých na základě čl. 31 odst. 1 SEU, jehož ustanovení byla převzata do čl. 83 odst. 1 prvního pododstavce SFEU. Obsahují minimální ustanovení týkající se sankcí za trestné činy v oblastech trestné činnosti, které spadají do příslušných oblastí jejich působnosti, tj. nedovolený obchod s drogami a organizovaná trestná činnost.
42
Jak Soudní dvůr zdůraznil v bodě 39 rozsudku z dnešního dne PT (Dohoda mezi státním zástupcem a pachatelem trestného činu) (C‑432/22) uplatňování těchto ustanovení znamená, že členské státy přijmou legislativní opatření v oblasti trestního práva hmotného. Naproti tomu v oblasti trestního práva procesního, do něhož v podstatě spadají ustanovení bulharského práva týkající se dohody o vině a trestu, a sice čl. 384 odst. 3 NPK, nebyl na základě článku 31 SEU nebo článku 82 SFEU, který vymezuje pravomoc Unie v oblasti trestního práva procesního, přijat žádný unijní legislativní akt, jehož předmětem by byl tento druh dohody.
43
Z toho vyplývá, že vztah mezi ustanoveními unijního trestního práva hmotného uvedenými v bodě 41 tohoto rozsudku a ustanoveními bulharského trestního práva procesního, jež upravují dohodu o vině a trestu, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, nejde nad rámec příbuznosti nebo nepřímého dopadu prvně uvedených ustanovení na posledně uvedená ustanovení. Za těchto podmínek mezi nimi nelze prokázat souvislost ve smyslu judikatury připomenuté v bodě 38 tohoto rozsudku.
44
Zadruhé článek 5 rámcového rozhodnutí 2004/757 a článek 4 rámcového rozhodnutí 2008/841, oba nadepsané „Zvláštní okolnosti“, pouze stanoví, že členské státy mohou přijmout opatření nezbytná ke zmírnění trestů uvedených v těchto rámcových rozhodnutích, pokud se pachatel zřekne trestné činnosti v oblastech, na které se vztahují uvedená rámcová rozhodnutí, a poskytne správním nebo justičním orgánům informace, které by jiným způsobem získat nemohly a které jim napomáhají zejména v identifikaci nebo stíhání dalších pachatelů nebo v nalezení důkazů. Tato ustanovení unijního práva neupřesňují pravidla, ani podmínky, kterými se řídí sjednání dohody o vině a trestu, a ani neukládají členským státům povinnost přijmout právní předpisy v této oblasti, na rozdíl od toho, co vyžaduje judikatura uvedená v bodě 39 tohoto rozsudku, aby bylo možné prokázat souvislost mezi uvedenými ustanoveními unijního práva a ustanoveními, která upravují dohodu o vině a trestu v bulharském právu.
45
Z výše uvedeného vyplývá, že ustanovení NPK týkající se sjednání a schválení dohody o vině a trestu, zejména čl. 384 odst. 3 NPK, nepředstavují „uplatňování“ ve smyslu čl. 51 odst. 1 Listiny, ustanovení rámcových rozhodnutí 2004/757 a 2008/841.
46
Z toho vyplývá, že Soudní dvůr nemá pravomoc odpovědět na první a druhou položenou otázku.
K třetí otázce
47
Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 6 odst. 1 a 3 směrnice 2012/13 ve spojení s čl. 47 prvním pododstavcem a čl. 52 odst. 1 Listiny musí být vykládán v tom smyslu, že brání ustanovení vnitrostátního práva, které v trestním řízení vedeném proti několika obžalovaným podmiňuje schválení dohody o vině a trestu sjednané mezi státním zástupcem a jedním z obžalovaných ze strany soudu souhlasem spoluobžalovaných pouze v případě, že je taková dohoda sjednána v průběhu soudní fáze tohoto řízení.
48
Jak vyplývá z článku 1 směrnice 2012/13, tato směrnice, která byla přijata na základě čl. 82 odst. 2 SFEU, stanoví společné minimální normy v oblasti informování podezřelých nebo obviněných ze spáchání trestného činu o jejich právech a obvinění proti nim. Tato směrnice, jak je uvedeno v bodech 14 a 41 jejího odůvodnění, vychází z práv stanovených zejména v článcích 47 a 48 Listiny a usiluje o podporu těchto práv.
49
Článek 6 odst. 1 směrnice 2012/13 ukládá členským státům povinnost zajistit, aby byly podezřelému nebo obviněnému neprodleně a v podrobné formě poskytnuty informace o trestném činu, z jehož spáchání je podezírán nebo obviněn. Odstavec 3 tohoto článku 6 uvádí, že podrobné informace o obvinění, včetně informací o povaze a právní kvalifikaci trestného činu a o formě účasti obviněného, musí být poskytnuty nejpozději při předložení obžaloby příslušnému vnitrostátnímu soudu.
50
Bez ohledu na to, kdy byly poskytnuty podrobné informace o obvinění v souladu s výše uvedeným čl. 6 odst. 3, musí být obviněnému a jeho obhájci mimo jiné z důvodu dodržení zásady kontradiktornosti a rovnosti zbraní v každém případě poskytnuta dostatečná lhůta na to, aby se mohli s těmito informacemi seznámit a mohli si účinně připravit obhajobu, předložit případné připomínky, a případně formulovat jakékoli návrhy, zejména návrhy týkající se provádění důkazů, které mohou podat podle vnitrostátního práva [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 5. června 2018, Kolev a další, C‑612/15, EU:C:2018:392, bod 96, jakož i ze dne 21. října 2021, ZX (Oprava obžaloby), C‑282/20, EU:C:2021:874, bod 38 a citovaná judikatura].
51
Poskytnutí podrobných informací o obvinění, včetně informací o povaze a právní kvalifikaci trestného činu obviněnému včas v okamžiku, který mu umožní účinně si připravit obhajobu, je nezbytné k tomu, aby tento obviněný mohl pochopit skutky, které jsou mu kladeny za vinu, odpovídajícím způsobem si připravit obhajobu, jakož i případně zpochybnit svoji vinu tím, že se pokusí prokázat, že není naplněn jeden nebo více znaků skutkové podstaty určeného trestného činu, nebo se rozhodne prohlásit svou vinu dobrovolně a s plnou znalostí skutků, které jsou mu kladeny za vinu, jakož i právních účinků spojených s touto volbou [obdobně viz rozsudek ze dne 9. listopadu 2023, BK (Změna kvalifikace trestného činu), C‑175/22, EU:C:2023:844, bod 40].
52
Nicméně účinnost práva na informace o obvinění, které jsou poskytnuty v dostatečně podrobné formě a včas, jak je zaručeno v čl. 6 odst. 1 a 3 směrnice 2012/13, není zpochybněna, pokud je schválení dohody o vině a trestu sjednané mezi obžalovaným a státním zástupcem ze strany příslušného vnitrostátního soudu podmíněno souhlasem spoluobžalovaných, kteří neprohlásili svou vinu.
53
I když je totiž, jak tvrdí předkládající soud, požadavek takového souhlasu v průběhu soudní fáze trestního řízení vnitrostátním zákonodárcem zamýšleným důsledkem toho, že tomuto obžalovanému byly poskytnuty podrobné informace o obvinění vznesenému proti němu, s ohledem na dopad, který tyto informace, jež jsou podrobnější než informace poskytnuté v přípravné fázi takového řízení, mohou mít na výkon práva na spravedlivý proces a práva na obhajobu ze strany spoluobžalovaných, kteří neprohlásili svou vinu, nebylo prokázáno, že takový požadavek souhlasu narušuje nebo brání ve výkonu práv zaručených čl. 6 odst. 1 a 3 směrnice 2012/13 vykládaných ve světle čl. 47 prvního pododstavce a čl. 52 odst. 1 Listiny ze strany uvedeného obžalovaného.
54
S ohledem na výše uvedené důvody je třeba na třetí otázku odpovědět tak, že čl. 6 odst. 1 a 3 směrnice 2012/13 ve spojení s čl. 47 prvním pododstavcem a čl. 52 odst. 1 Listiny musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání ustanovení vnitrostátního práva, které v trestním řízení vedeném proti několika obžalovaným podmiňuje schválení dohody o vině a trestu sjednané mezi státním zástupcem a jedním z obžalovaných ze strany soudu souhlasem spoluobžalovaných pouze v případě, že je taková dohoda sjednána v průběhu soudní fáze tohoto řízení.
K nákladům řízení
55
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:
Článek 6 odst. 1 a 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/13/EU ze dne 22. května 2012 o právu na informace v trestním řízení ve spojení s čl. 47 prvním pododstavcem a čl. 52 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie
musí být vykládán v tom smyslu, že
nebrání ustanovení vnitrostátního práva, které v trestním řízení vedeném proti několika obžalovaným podmiňuje schválení dohody o vině a trestu sjednané mezi státním zástupcem a jedním z obžalovaných ze strany soudu souhlasem spoluobžalovaných pouze v případě, že je taková dohoda sjednána v průběhu soudní fáze tohoto řízení.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: bulharština.