62024CJ0515
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (seitsemäs jaosto)
12 päivänä maaliskuuta 2026 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Verotus – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähentäminen – Direktiivi 2006/112/EY – 176 artiklan toinen kohta – Arvonlisäveron vähennysoikeuden poissulkeminen – Lippujen hankkiminen vapaa-ajan tapahtumiin ja palveluihin – Arvonlisäveron vähennysoikeuden voimaantulo Espanjan kuningaskunnan Euroopan unioniin liittymisen ajankohtana – Standstill-lauseke
Asiassa C‑515/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Tribunal Supremo (ylin tuomioistuin, Espanja) on esittänyt 22.7.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 24.7.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Randstad España SLU
vastaan
Administración General del Estado,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (seitsemäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja F. Schalin (esittelevä tuomari) sekä tuomarit M. Gavalec ja Z. Csehi,
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Randstad España SLU, edustajinaan C. Durán Haeussler, J. M. Martínez Gimeno ja A. Villegas Viñeta, abogados,
–
Espanjan hallitus, asiamiehenään P. Pérez Zapico,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään C. Calvo Langdon, M. Herold ja B. Martenczuk,
kuultuaan julkisasiamiehen 23.10.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1; jäljempänä arvonlisäverodirektiivi) 168 artiklan a alakohdan ja 176 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat asianosaisina Randstad España SLU ja Administración General del Estado (valtion keskushallinto, Espanja; jäljempänä verohallinto) ja jossa on kyse arvonlisäverotuksen oikaisusta, jossa kyseinen hallinto epäsi vapaa-ajan tapahtumien ja palvelujen pääsylippujen ostoon sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeuden.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asiakirja Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisehdoista ja perustamissopimusten mukautuksista
3
Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisehdoista ja perustamissopimusten mukautuksista (EYVL 1985, L 302, s. 23) tehdyn asiakirjan 395 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Uudet jäsenvaltiot toteuttavat toimenpiteet, jotka ovat tarpeen, jotta ne voisivat noudattaa liittymisestä alkaen ETY:n perustamissopimuksen 189 artiklassa ja Euratomin perustamissopimuksen 161 artiklassa tarkoitettujen direktiivien ja päätösten sekä EHTY:n perustamissopimuksen 14 artiklassa tarkoitettujen suositusten ja päätösten säännöksiä ja määräyksiä, jollei liitteessä XXXVI olevassa luettelossa tai tämän asiakirjan muissa määräyksissä ole annettu muuta määräaikaa.”
Kuudes direktiivi 77/388/ETY
4
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL 1977, L 145, s. 1; jäljempänä kuudes direktiivi) 17 artiklan 6 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”[Euroopan yhteisöjen] neuvosto päättää neljän vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta yksimielisesti [Euroopan yhteisöjen] komission ehdotuksesta, mitkä kustannukset eivät oikeuta arvonlisäveron vähentämiseen. Sellaiset kustannukset, jotka eivät luonteeltaan ole liiketoimintaan liittyviä, kuten ylellisyys-, huvi- tai edustuskustannukset, jäävät joka tapauksessa vähennysoikeuden ulkopuolelle.
Kunnes edellä olevat säännökset tulevat voimaan, jäsenvaltiot voivat edelleen soveltaa kaikkia sisäisen lainsäädäntönsä vähennysoikeuden rajoittamista koskevia säännöksiä.”
5
Kuudes direktiivi on kumottu ja korvattu arvonlisäverodirektiivillä, joka tuli voimaan 1.1.2007.
Arvonlisäverodirektiivi
6
Arvonlisäverodirektiivin 168 artiklan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Siltä osin kuin tavaroita ja palveluja käytetään verovelvollisen verollisiin liiketoimiin, verovelvollisella on oikeus siinä jäsenvaltiossa, jossa tämä suorittaa kyseiset liiketoimet, vähentää verosta, jonka tämä on velvollinen maksamaan[,] seuraavat määrät:
a)
arvonlisävero, joka on kyseisen jäsenvaltion alueella maksettava tai maksettu tavaroista tai palveluista, jotka toinen verovelvollinen on luovuttanut tai luovuttaa tälle”.
7
Arvonlisäverodirektiivin 176 artiklan sanamuoto on seuraava:
”[Euroopan unionin] neuvosto päättää yksimielisesti [Euroopan] komission ehdotuksesta, mitkä kustannukset eivät oikeuta arvonlisäveron vähentämiseen. Sellaiset kustannukset, jotka eivät luonteeltaan ole liiketoimintaan liittyviä, kuten ylellisyys-, huvi- tai edustuskustannukset, jäävät kaikissa tapauksissa vähennysoikeuden ulkopuolelle.
Kunnes ensimmäisessä kohdassa tarkoitetut säännökset tulevat voimaan, jäsenvaltiot saavat edelleen soveltaa kaikkia kansallisen lainsäädäntönsä vähennysoikeuden rajoittamista koskevia, 1 päivänä tammikuuta 1979 tai, [Euroopan] yhteisöön sen jälkeen liittyneiden jäsenvaltioiden osalta, niiden liittymispäivänä voimassa olleita säännöksiä.”
8
Neuvosto ei ole laatinut luetteloa kustannuksista, jotka eivät oikeuta arvonlisäveron vähentämiseen, tämän tuomion antamispäivään mennessä.
Espanjan oikeus
Laki 30/1985
9
Arvonlisäverosta 2.8.1985 annetun lain 30/1985 (Ley 30/1985 del Impuesto sobre el Valor Añadido; BOE nro 190, 9.8.1985, s. 25214) 33 §:n 1 momentin 3 ja 5 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”1.   Seuraavien tavaroiden ja palvelujen ja niihin liittyvien tai niitä täydentävien tavaroiden ja palvelujen ostoihin sisältyvää arvonlisäveroa ei saa vähentää – –:
– –
3.   elintarvikkeiden tai juomien osto tai maahantuonti sekä hotelli-, ravitsemus- tai viihdepalvelut, paitsi jos ne on tarkoitettu työntekijöiden tai kolmansien osapuolten käyttöön tai kulutukseen korvausta vastaan
– –
5.   asiakkaisiin, työntekijöihin ja kolmansiin henkilöihin kohdistuvaan vieraanvaraisuuteen tarkoitetut tavarat tai palvelut.”
10
Laki 30/1985 tuli voimaan 1.1.1986, ja se on kumottu arvonlisäverosta 28.12.1992 annetulla lailla 37/1992 (Ley 37/1992 del Impuesto sobre el Valor Añadido; BOE nro 312, 29.12.1992, s. 44247).
Laki 37/1992
11
Lain 37/1992, sellaisena kuin se on merkityksellinen nyt käsiteltävän asian kannalta, 96 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.   Seuraavien tavaroiden ja palvelujen ja niihin liittyvien tai niitä täydentävien tavaroiden ja palvelujen ostoihin sisältyvää arvonlisäveroa ei saa vähentää miltään osin mukaan lukien omaan käyttöön ottaminen, maahantuonti, vuokraus, muuntaminen, korjaus, huolto tai käyttö:
– –
4.   vapaa-ajan tapahtumat ja palvelut
5.   asiakkaisiin, työntekijöihin ja kolmansiin henkilöihin kohdistuvaan vieraanvaraisuuteen tarkoitetut tavarat tai palvelut.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
12
Vuosina 2009–2011 Randstad España osti pääsylippuja Real Madrid C. F:n ja F. C. Barcelonan jalkapallo-otteluihin, kutsuja Espanjan Formula 1 Grand Prix ‑kilpailun Paddock Club ‑alueelle ja kutsuja risteilyille Clipper Stad Amsterdam ‑aluksella. Randstad España vähensi näiden lippujen, jotka oli tarkoitus luovuttaa vastikkeetta sen asiakkaille, ostoihin liittyvän arvonlisäveron.
13
Dependencia de Control Tributario y Aduanero de la Delegación Central de Grandes Contribuyentes de la Agencia Tributarian (verohallinnon suurten veronmaksajien keskustoimiston vero- ja tullivalvonnan yksikkö, Espanja) toteuttaman tarkastus- ja tutkintamenettelyn jälkeen verohallinto teki verotuspäätöksiä, joilla se epäsi Randstad Españalta oikeuden vähentää vapaa-ajan tapahtumiin ja palveluihin hankittujen lippujen ostoihin liittyvän arvonlisäveron vuosien 2009–2011 osalta ja määräsi lain 37/1992 96 §:n 1 momentin nojalla vastaavan arvonlisäveron määrän oikaisusta.
14
Randstad España teki kyseisistä verotuspäätöksistä oikaisuvaatimuksen, jonka Tribunal Económico-Administrativo Central (taloudellis-hallinnollinen keskusoikaisulautakunta, Espanja) hylkäsi 22.11.2017. Randstad España riitautti kyseisen hylkäämispäätöksen Audiencia Nacionalissa (valtakunnallinen ylioikeus, Espanja) hallintolainkäyttöasioiden jaostossa.
15
Viimeksi mainittu tuomioistuin pysytti kyseisen hylkäämispäätöksen 17.1.2022 antamallaan tuomiolla siltä osin kuin kyseinen päätös koski urheilutapahtumiin ja vapaa-ajan palveluihin hankittujen lippujen ostoa koskevaa oikaisua. Audiencia Nacional nojautui sen standstill-lausekkeen soveltamiseen, joka johtuu ensiksi kuudennen direktiivin 17 artiklan 6 kohdan toisen kohdan ja tämän jälkeen arvonlisäverodirektiivin 176 artiklan toisen kohdan saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä.
16
Randstad España valitti tästä tuomiosta Tribunal Supremoon (ylin tuomioistuin, Espanja), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
17
Randstad España väittää, että arvonlisäveron neutraalisuuden periaatteen nojalla verovelvollisella on oltava oikeus vähentää liiketoimintaansa liittyvistä ostoista maksamansa arvonlisävero. Sen mukaan tämä kattaa sellaisten urheilutapahtumien tai vapaa-ajan tapahtumien pääsylippujen hankinnan, jotka on tarkoitus luovuttaa vastikkeetta sen asiakkaille. Randstad España väittää, että standstill-lauseke mahdollistaa sen, että jäsenvaltion Euroopan unionin liittymisen ajankohtana voimassa oleva kansallinen lainsäädäntö pysytetään voimassa, ja sillä rajoitetaan arvonlisäveron vähennysoikeutta. Nyt käsiteltävässä asiassa ei kuitenkaan ole kyse tästä. Espanjan lainsäädäntö, jossa säädetään tällaisiin ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeuden poissulkemisesta, ei nimittäin ollut voimassa ennen Espanjan kuningaskunnan Euroopan talousyhteisöön liittymistä.
18
Espanjan hallituksen mukaan kyseinen lainsäädäntö tuli voimaan Espanjan kuningaskunnan yhteisöön liittymisen ajankohtana, mutta se annettiin 2.8.1985 eli ennen kyseistä liittymistä, ja se voidaan pysyttää voimassa standstill-lausekkeen nojalla.
19
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa puolestaan, että unionin tuomioistuin on jo tulkinnut arvonlisäverodirektiivin 176 artiklassa säädettyä vähennysoikeutta koskevien poikkeusten järjestelmää erityisesti kyseisen oikeuden rajoitusten osalta muun muassa 30.9.2010 annetussa tuomiossa Oasis East (C‑395/09, EU:2010:570) ja 18.7.2013 annetussa tuomiossa AES-3C Maritza East 1 (C‑124/12, EU:C:2013:488). Sen mukaan kyseisistä tuomioista ilmenee, että lähtökohtaisesti sen lisäksi, että vähennysoikeuden rajoituksista on pitänyt säätää ennen unioniin liittymistä, niiden on myös pitänyt olla voimassa ja tosiasiallisesti sovellettavissa ennen kyseistä liittymistä. Asiayhteys, johon espanjalainen arvonlisäverolainsäädäntö kuuluu, on kuitenkin erityinen. Espanjan kuningaskunnassa ei nimittäin ollut arvonlisäveroa ennen kyseisen jäsenvaltion Euroopan yhteisöön liittymistä. Mikään tuolloisista veroista ja erityisesti yritysten yleinen liikevaihtovero ja ylellisyysvero ei siten ollut rinnastettavissa arvonlisäverojärjestelmään. Erityisesti missään näistä veroista ei säädetty minkään ostoihin sisältyvän veron vähentämisestä.
20
Tässä yhteydessä Tribunal Supremo on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Soveltuuko [lain 37/5] 96 §:n 1 momentin 4 ja 5 kohdan kaltainen säännös, jonka mukaan urheilutapahtumiin liittyviin sekä asiakkaisiin, työntekijöihin tai kolmansiin henkilöihin kohdistuvaan vieraanvaraisuuteen tarkoitettujen tavaroiden ja palvelujen kaltaisten tavaroiden ja palvelujen ostoihin sisältyvää arvonlisäveroa ei saa vähentää missään suhteessa, vaikka verovelvollinen osoittaisi, että kyseiset kustannukset liittyvät suoraan verovelvollisen liike- tai ammattitoimintaan ja ovat syntyneet puhtaasti liike- tai ammattitoimintaan liittyvässä tarkoituksessa ja että tavaroita ja palveluja on käytetty verovelvollisen verollisiin liiketoimiin, ja vaikka niiden määrä on tuloverotuksessa (luonnollisten henkilöiden tuloverotuksessa ja yhteisöverotuksessa) vähennyskelpoinen meno, yhteen arvonlisäverodirektiivin 168 artiklan a alakohdan ja 176 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa?
2)
Soveltuuko [lain 37/1992] 96 §:n 1 momentin 4 ja 5 kohdan kaltainen säännös, jolla asetetaan vähennysoikeuden käyttöä rajoittava edellytys ja joka tuli voimaan samana päivänä kuin Espanjan kuningaskunta liittyi [Euroopan yhteisöön] eli 1.1.1986, ilman että missään ennen liittymispäivää voimassa olleessa säännöksessä olisi säädetty tällaisesta rajoituksesta, yhteen arvonlisäverodirektiivin 176 artiklan toisen kohdan kanssa?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Toinen kysymys
21
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyyntöön on vastattava tarkastelemalla ensin toista kysymystä. Kuten kyseisestä pyynnöstä ilmenee, verohallinto on nimittäin perustanut Randstad Españan ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeuden rajoittamisen ainoastaan standstill-lausekkeeseen.
22
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kyseisellä kysymyksellä pääasiallisesti, onko arvonlisäverodirektiivin 176 artiklan toista kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, joka tulee voimaan asianomaisen jäsenvaltion unioniin liittymisen ajankohtana ja jossa otetaan käyttöön urheilutapahtumien pääsylippujen kaltaisten asiakkaisiin, työntekijöihin ja kolmansiin henkilöihin kohdistuvaan vieraanvaraisuuteen tarkoitettujen tavaroiden ja palvelujen ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeuden poissulkeminen.
23
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan arvonlisäverodirektiivin 168 artiklan a alakohdassa säädetty vähennysoikeus kuuluu kiinteästi arvonlisäverojärjestelmään eikä sitä voida lähtökohtaisesti rajoittaa. Sitä sovelletaan välittömästi kaikkeen arvonlisäveroon, joka on tullut maksettavaksi aikaisemmassa vaihdannan vaiheessa suoritettujen liiketoimien yhteydessä (ks. tuomio 2.5.2019, Grupa Lotos, C‑225/18, EU:C:2019:349, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
24
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy lisäksi ilmi, että poikkeukset arvonlisäveron vähennysoikeudesta sallitaan ainoastaan tätä veroa koskevissa direktiiveissä nimenomaisesti säädetyissä tapauksissa ja niitä on tulkittava suppeasti (ks. tuomio 2.5.2019, Grupa Lotos, C‑225/18, EU:C:2019:349, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
25
Näihin poikkeuksiin kuuluu arvonlisäverodirektiivin 176 artiklan toinen kohta, joka on asiasisällöltään samanlainen kuin kuudennen direktiivin 17 artiklan 6 kohdan toinen alakohta, eikä sen antamisella ole ollut vaikutusta viimeksi mainitun säännöksen tulkintaa koskevaan oikeuskäytäntöön (ks. tuomio 2.5.2019, Grupa Lotos, C‑225/18, EU:C:2019:349, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26
Arvonlisäverodirektiivin 176 artiklan toisessa kohdassa, samoin kuin sitä edeltäneessä kuudennen direktiivin 17 artiklan 6 kohdan toisessa alakohdassa, on standstill-lauseke, jossa säädetään muun muassa, että unioniin liittyvät valtiot voivat säilyttää arvonlisäveron vähennysoikeutta koskevat kansalliset rajoitukset, joita sovellettiin kyseisten valtioiden liittymisajankohtana, siihen asti, kunnes neuvosto antaa mainitun 176 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetut säännökset, mitä neuvosto ei ole tähän päivään mennessä vielä tehnyt (ks. tuomio 2.5.2019, Grupa Lotos, C‑225/18, EU:C:2019:349, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27
Unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että jäsenvaltioiden tietty vapaus pysyttää voimassa arvonlisäveron vähennysoikeutta koskevat kansalliset rajoitukset arvonlisäverodirektiivin 176 artiklan toisen kohdan nojalla ei ole kuitenkaan ehdoton. Standstill-lausekkeen tarkoituksena ei siten ole se, että uusi jäsenvaltio voi unioniin liittyessään muuttaa sisäistä lainsäädäntöään siten, että olemassa olevien rajoitusten soveltamisalaa laajennettaisiin tavalla, joka etäännyttäisi tämän lainsäädännön arvonlisäverodirektiivin tavoitteista, mikä olisi ristiriidassa itse kyseisen lausekkeen tarkoituksen kanssa (ks. tuomio 2.5.2019, Grupa Lotos, C‑225/18, EU:C:2019:349, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28
Pääasiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ennen Espanjan kuningaskunnan yhteisöön liittymisen ajankohtaa, joka oli 1.1.1986, Espanjassa ei ollut kulutusveroa, jonka rakenne olisi ollut vastaava kuin yhteisössä tuolloin voimassa olleen arvonlisäveron rakenne. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan arvonlisäverolla korvatuissa veroissa ja erityisesti ja pääasiallisesti yritysten yleisessä liikevaihtoverossa ja ylellisyysverossa ei säädetty yleisestä vähennysmekanismista.
29
Siten kuudennen direktiivin voimaantulosta Espanjassa seurasi arvonlisäveron vähennysoikeutta koskevan yleisen järjestelmän käyttöönotto.
30
Arvonlisäverodirektiivin 176 artiklan toisessa kohdassa säädetyn standstill-lausekkeen ulottuvuuden tarkastelun perusteella voidaan kuitenkin todeta, että se ei ole esteensä säännökselle, josta seuraa, että sellainen vähennysoikeuden poissulkeminen, joka oli olemassa ennen jäsenvaltion liittymistä unioniin, pysytetään kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä siltä osin kuin kyseisen poissulkemisen ulottuvuus pysyy muuttumattomana.
31
Ellei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä olevista selvityksistä muuta johdu, aluksi on huomautettava, että ei vaikuta siltä, että lain 30/1985 33 §:n 1 momentin 3 ja 5 kohdassa, joiden sisältö on olennaisilta osiltaan toistettu lain 37/1992 96 §:n 1 momentin 4 ja 5 kohdassa, olisi laajennettu pääasiassa kyseessä olevan vähennysoikeuden poissulkemisen soveltamisalaa arvonlisäverodirektiivin 176 artiklan toisessa kohdassa säädetyn standstill-lausekkeen tavoitteiden vastaisesti.
32
Näin ollen on todettava, että kyseisten kansallisten säännösten voimaantulo ei johtanut taloudellisia toimijoita koskeviin tosiasiallisiin muutoksiin; kyseiset toimijat eivät myöskään pystyneet kyseistä voimaantuloa edeltäneen arvonlisäjärjestelmän puuttumisen vuoksi vähentämään ostoihin sisältyvää arvonlisäveroa asianomaisten kustannusten osalta.
33
Seuraavaksi on todettava – kuten julkisasiamies esittää ratkaisuehdotuksensa 42 kohdassa –, että arvonlisäveron vähennysoikeuden poissulkeminen huvi- ja edustuskustannusten osalta on yhteensopiva unionin lainsäätäjän tarkoituksen kanssa. Nimittäin on niin, että kun otetaan huomioon näiden kustannusten läheinen yhteys yksityisen käytön kanssa, kyseinen poissulkeminen on arvonlisäverojärjestelmän logiikan mukaista.
34
Tältä osin arvonlisäverodirektiivin 176 artiklan ensimmäisestä kohdasta ilmenee, että neuvoston on päätettävä, mitkä kustannukset eivät oikeuta arvonlisäveron vähentämiseen, ja että ”sellaiset kustannukset, jotka eivät luonteeltaan ole liiketoimintaan liittyviä, kuten ylellisyys-, huvi- tai edustuskustannukset, jäävät kaikissa tapauksissa vähennysoikeuden ulkopuolelle”.
35
Näin ollen pikemminkin mahdollisuus vähentää huvi- ja edustuskustannusten kaltaisten kustannusten ostoihin sisältyvä arvonlisävero voisi vaikuttaa arvonlisäverodirektiivin tavoitteiden vastaiselta.
36
Tällainen tulkinta lisäksi mahdollistaa sen, että kaikki jäsenvaltiot voivat hyötyä arvonlisäverodirektiivin 176 artiklan toisen kohdan tehokkaasta vaikutuksesta riippumatta siitä, millaiset välillisen kulutusverotuksen järjestelmät olivat voimassa ennen niiden liittymistä unioniin. Kuten julkisasiamies toteaa pääosin ratkaisuehdotuksensa 4 ja 46–48 kohdassa, päinvastainen tulkinta voisi tältä osin olla haitallinen niille jäsenvaltioille, joiden lainsääntöön ei sisältynyt arvonlisäveroa vastaavaa tai sen kanssa identtistä veroa ennen niiden liittymistä unioniin.
37
Lopuksi pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä täsmennetään riittävästi ostoihin sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle jätettävien tavaroiden tai palvelujen luonne tai kohde, jotta voidaan taata, ettei tätä jäsenvaltioille myönnettyä mahdollisuutta käytetä tämän järjestelmän pois sulkemiseksi yleisesti (ks. tuomio 2.5.2019, Grupa Lotos, C‑225/18, EU:C:2019:349, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38
Tässä säännöstössä säädetty sellaisten tavaroiden tai palvelujen ostojen, jotka on tarkoitettu asiakkaille, työntekijöille tai kolmansille lahjoitettaviksi, arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle sulkeminen on nimittäin riittävän täsmällinen eikä se ole yleisluonteinen.
39
Joka tapauksessa sillä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ennakkoratkaisukysymyksessään mainitsemalla seikalla, että pääasiassa kyseessä olevien kustannusten määrä on vähennyskelpoinen Espanjan tuloverotuksessa, ei ole merkitystä. Kuten julkisasiamies korostaa ratkaisuehdotuksensa 35 kohdassa, yhtäältä tuloverotusta ei ole yhdenmukaistettu unionissa, joten jäsenvaltiot voivat vapaasti pysyttää voimassa erilaiset säännöt, jotka koskevat kyseisen veron perusteesta tehtävien kustannusten vähennysten rajoituksia, tai ottaa niitä käyttöön. Toisaalta kyseistä veroa koskevalla lainsäädännöllä on muita tavoitteita, eli pääsääntöisesti sillä pyritään kantamaan veroa toiminnasta tai tavaroista saatavista tuloista, kun taas arvonlisävero-oikeudessa verotetaan kulutustavaroiden hankkimista.
40
Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että arvonlisäverodirektiivin 176 artiklan toista kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, joka tulee voimaan asianomaisen jäsenvaltion unioniin liittymisen ajankohtana ja jossa otetaan käyttöön urheilutapahtumien pääsylippujen kaltaisten asiakkaisiin, työntekijöihin ja kolmansiin henkilöihin kohdistuvaan vieraanvaraisuuteen tarkoitettujen tavaroiden ja palvelujen hankintakuluihin sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeuden poissulkeminen.
Ensimmäinen kysymys
41
Kun otetaan huomioon toiseen kysymykseen annettu vastaus, ensimmäiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
42
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (seitsemäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 176 artiklan toista kohtaa
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, joka tulee voimaan asianomaisen jäsenvaltion unioniin liittymisen ajankohtana ja jossa otetaan käyttöön urheilutapahtumien pääsylippujen kaltaisten asiakkaisiin, työntekijöihin ja kolmansiin henkilöihin kohdistuvaan vieraanvaraisuuteen tarkoitettujen tavaroiden ja palvelujen hankintakuluihin sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeuden poissulkeminen.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: espanja.