62023CJ0517_RES
Asia C‑517/23
Apothekerkammer Nordrhein
vastaan
DocMorris NV
(Ennakkoratkaisupyyntö – Bundesgerichtshof)
Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 27.2.2025
Ennakkoratkaisupyyntö – Ihmisille tarkoitetut lääkkeet – Direktiivi 2001/83/EY – 86 artiklan 1 kohta – Lääkemainonnan käsite – 87 artiklan 3 kohta – Sellaisten lääkkeiden mainonta, jotka edellyttävät lääkemääräystä – Mainonta, joka kohdistuu apteekin koko lääkevalikoimaan – Arvosetelit, jotka vastaavat tiettyä rahasummaa tai prosenttialennusta muiden tuotteiden myöhempää ostamista varten – Heti vaikuttavat hinnanalennukset ja maksut – Tavaroiden vapaa liikkuvuus – SEUT 34 artikla – Palvelujen tarjoamisen vapaus – Sähköinen kaupankäynti – Direktiivi 2000/31/EY – 3 artiklan 2 kohta ja 4 kohdan a alakohta – Rajoitus – Oikeuttaminen – Kuluttajansuoja
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Ihmisille tarkoitetut lääkkeet – Direktiivi 2001/83 – Mainonta – Käsite – Lääkemääräystä edellyttävien lääkkeiden ostoa koskevat mainontatoimet – Heti vaikuttavat hinnanalennukset ja maksut – Ei kuulu käsitteen alaan – Arvosetelit, jotka vastaavat tiettyä rahasummaa tai prosenttialennusta sellaisten lääkkeiden myöhempää ostamista varten, jotka eivät edellytä lääkemääräystä – Kuuluu käsitteen alaan
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2011/62, johdanto-osan 2 ja 50 perustelukappale ja 86 artiklan 1 kohta)
(ks. 32–37, 39–46, 48–50 ja 81 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Sähköinen kaupankäynti – Direktiivi 2000/31 – Tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoaminen – Lääkemääräystä edellyttävien tai ilman lääkemääräystä saatavien ihmisille tarkoitettujen lääkkeiden verkkomyyntipalvelu, jota tarjotaan muuhun jäsenvaltioon kuin tämän palvelun tarjoajan sijoittautumisjäsenvaltioon – Kansallinen säännöstö, jossa kielletään mainontatoimi, joka kohdistuu toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen apteekin asiakkaisiin ja joka muodostuu määrittämättömän suuruisesta rahamääräisestä palkkiosta – Tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoittaminen – Tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoamisen vapauden rajoittaminen – Hyväksyttävyys – Oikeuttaminen – Kuluttajansuoja – Suhteellisuusperiaatteen noudattaminen
(SEUT 34 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/31 2 artiklan h alakohta ja 3 artiklan 4 kohdan a alakohta ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2011/62, 85 c artiklan 1 kohta)
(ks. 55, 57–60, 62–68, 70–77, 80 ja 81 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Ihmisille tarkoitetut lääkkeet – Direktiivi 2001/83 – Mainonta – Kansallinen säännöstö, jossa kielletään lääkemääräystä edellyttävien määrittämättömien lääkkeiden ostamista koskevat mainontatoimet – Arvosetelit, jotka vastaavat tiettyä rahasummaa tai prosenttialennusta sellaisten lääkkeiden myöhempää ostamista varten, jotka eivät edellytä lääkemääräystä – Hyväksyttävyys
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2011/62, johdanto-osan 2 ja 45 perustelukappale, 87 artiklan 3 kohta ja 88 artiklan 2 kohta)
(ks. 83 ja 85–94 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin, jolle Bundesgerichtshof (ylin yleinen tuomioistuin, Saksa) on esittänyt ennakkoratkaisupyynnön, täsmentää direktiivissä 2001/83 (
1
) tarkoitetun lääkemainonnan käsitteen ulottuvuutta sellaisten mainontatoimien yhteydessä, jotka apteekki toteutti sen asiakkaiden ostaessa lääkemääräystä edellyttäviä lääkkeitä.
DocMorris NV on alankomaalainen postimyyntiapteekki, joka toimittaa asiakkaille Saksassa lääkemääräystä edellyttäviä lääkkeitä ja lääkkeitä, jotka eivät edellytä lääkemääräystä. Se on toteuttanut vuodesta 2012 lähtien koko tuotevalikoimaansa kuuluvien lääkemääräystä edellyttävien lääkkeiden ostamista koskevia erilaisia mainontatoimia.
Apothekerkammer Nordrheinin (Nordrheinin proviisorikamari, Saksa), joka katsoi, että kyseiset mainontatoimet olivat lääkemääräystä edellyttävien lääkkeiden hintasääntelyjärjestelmän vastaisia, hakemuksesta annettiin vuosien 2013–2015 aikana mainittujen mainontatoimien lopettamiseen velvoittavia väliaikaisia kieltomääräyksiä. Nämä mainontatoimet toteutettiin pääasiallisesti hinnanalennuksina ja maksuina tai arvoseteleinä lääkkeiden, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, tai muiden terveyden- ja kauneudenhoitotuotteiden myöhempää ostamista varten.
Sen jälkeen, kun lähes jokainen näistä kieltomääräyksistä kumottiin maaliskuussa 2017, DocMorris esitti vahingonkorvausvaatimuksen Apothekerkammer Nordrheinia vastaan sillä perusteella, että kieltomääräykset, joiden puitteissa DocMorrisin maksettavaksi oli määrätty suuria sakkoja, olivat perusteettomia. Alioikeudessa hylätty vaatimus hyväksyttiin muutoksenhakuasteessa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, johon Apothekerkammer Nordrhein teki Revision-valituksen muutoksenhakuasteessa annetusta tuomiosta, pohtii, kuuluvatko lääkemääräystä edellyttävien lääkkeiden ostoa apteekin koko tuotevalikoimasta koskevat mainontatoimet direktiivin 2001/83 86 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun lääkemainonnan käsitteen alaan vai onko niiden tarkoituksena sitä vastoin ainoastaan vaikuttaa sen apteekin valintaan, josta asiakas ostaa tällaisia lääkkeitä, sillä tällainen valinta ei kuulu mainitun direktiivin soveltamisalaan. Se pohtii myös, onko kyseinen direktiivi esteenä sellaiselle lääkemainontaa koskevan kansallinen säännöstön merkityksellisten säännösten (
2
) tulkinnalle, jonka mukaan lääkemääräystä edellyttävien lääkkeiden ostamista koskevat mainontatoimet, jotka toteutetaan heti vaikuttavilla ja täsmällisen suuruisilla hinnanalennuksilla tai maksuilla, ovat sallittuja, kun taas mainontatoimet, jotka toteutetaan palkkiolla, jonka määrä vaihtelee 2,50 euron ja 20 euron välillä lääkemääräystä kohden, tai jotka toteutetaan arvoseteleillä muiden tuotteiden myöhempää ostamista varten, ovat kiellettyjä.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin täsmentää ensinnäkin direktiivin 2001/83 86 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua lääkemainonnan käsitettä lääkemääräystä edellyttävien lääkkeiden ostamista koskevien mainontatoimien yhteydessä.
Se korostaa tältä osin aluksi, että viestin tarkoitus ratkaisee, kuuluuko mainontatoimi kyseisen käsitteen alaan vai ei. Mainitun käsitteen alaan kuuluvat näin ollen mainontatoimet, joiden tarkoituksena on edistää lääkkeiden määräämistä, luovutusta, myyntiä tai kulutusta. Näin ei sitä vastoin ole, kun mainontatoimella ei pyritä vaikuttamaan siihen, että asiakas valitsee tietyn lääkkeen, vaan siihen, että hän myöhemmässä vaiheessa valitsee apteekin, josta hän ostaa kyseisen lääkkeen.
Nyt käsiteltävässä asiassa sen määrittämiseksi, kuuluuko lääkemääräystä edellyttävien lääkkeiden ostoa apteekin koko tuotevalikoimasta koskeva mainontatoimi lääkemainonnan käsitteen alaan, mainontatoimet on eroteltava toisistaan sen mukaan, koskeeko niiden viesti pelkästään lääkemääräystä edellyttäviä lääkkeitä vai koskeeko se myös lääkkeitä, jotka eivät edellytä tällaista lääkemääräystä.
Unionin tuomioistuin toteaa yhtäältä mainontatoimista, jotka toteutetaan heti vaikuttavilla ja täsmällisen suuruisilla hinnanalennuksilla tai maksuilla, tai mainontatoimista, jotka toteutetaan palkkiolla, jonka määrä vaihtelee 2,50 euron ja 20 euron välillä lääkemääräystä kohden (tällaista palkkiota on myös pidettävä käytännössä maksuna), että tällaisten mainontatoimien viesti koskee lääkemääräystä edellyttäviä määrittämättömiä lääkkeitä eikä muuntyyppisiä lääkkeitä.
Näin ollen on niin, että koska päätös tällaisten lääkkeiden määräämisestä kuuluu yksinomaan lääkärin, jonka on suoritettava tehtävänsä puolueettomasti (
3
), vastuulle, kyseisellä mainosviestillä ei edistetä lääkemääräystä edellyttävien määrittämättömien lääkkeiden määräämistä tai käyttöä. Potilaan saadessa lääkemääräyksen ainoa lääkemääräystä edellyttävää lääkettä koskeva valinta, joka jää hänen tehtäväkseen, on sen apteekin valinta, josta hän ostaa kyseisen lääkkeen. Mainontatoimet, jotka toteutetaan heti vaikuttavilla ja täsmällisen suuruisilla hinnanalennuksilla tai maksuilla, ja mainontatoimet, jotka toteutetaan tietynsuuruisella palkkiolla lääkemääräystä kohden, eivät siten kuulu direktiivin 2001/83 86 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun lääkemainonnan käsitteen alaan, koska ne koskevat sen apteekin valintaa, josta asiakas ostaa lääkemääräystä edellyttävän lääkkeen.
Unionin tuomioistuin toteaa toisaalta mainontatoimista, jotka toteutetaan arvoseteleillä lääkkeiden, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, tai muiden terveyden- ja kauneudenhoitotuotteiden myöhempää ostamista varten, että tällaiset mainontatoimet rohkaisevat ostamaan tällaisia lääkkeitä. Arvoseteleiden vastaanottaja voi – tarvitsematta kääntyä lääkettä määräävän lääkärin puoleen – kyseisten seteleiden tuomien taloudellisten etujen houkuttelemana hankkia seteleillä alennettuun hintaan lääkkeitä, jotka eivät edellytä lääkemääräystä. Koska tällaisilla mainontatoimilla edistetään siten tällaisten lääkkeiden kulutusta, kyseiset mainontatoimet kuuluvat direktiivin 2001/83 86 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun lääkemainonnan käsitteen alaan.
Toiseksi on niin, että koska mainontatoimi, joka toteutetaan palkkiolla, jonka määrä vaihtelee 2,50 euron ja 20 euron välillä ja jonka tarkan määrän selvittäminen on mahdotonta, ei kuulu lääkemainonnan käsitteen alaan ja kielletään pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa säännöstössä (
4
), unionin tuomioistuin tutkii, onko kyseinen säännöstö sopusoinnussa unionin muiden oikeussääntöjen kanssa. Unionin tuomioistuin tarkastelee erityisesti sitä, onko mainittu kansallinen säännöstö sopusoinnussa yhtäältä SEUT 34 artiklan ja toisaalta direktiivin 2000/31 (
5
) keskeisten säännösten kanssa, koska unionin tuomioistuimen hallussa olevasta asiakirja-aineistosta ei käy selkeästi ilmi, toteutettiinko tällainen mainontatoimi yksinomaan fyysisillä alustoilla vai toteutettiinko se sitä vastoin sekä apteekin internetsivustolla että fyysisillä alustoilla.
Unionin tuomioistuin muistuttaa pääasiassa kyseessä olevan kansallisen säännöstön yhteensopivuudesta SEUT 34 artiklan kanssa, että tällaisen säännöstön on katsottava koskevan myyntijärjestelyä, joka voi jäädä SEUT 34 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle vain, jos se täyttää kaksi edellytystä, joista ensimmäinen on se, että sitä sovelletaan kaikkiin jäsenvaltion alueella toimiviin toimijoihin, ja toinen on se, että sillä on oikeudellisesti ja tosiasiallisesti sama vaikutus sekä kotimaisten tuotteiden että muista jäsenvaltioista maahantuotujen tuotteiden markkinointiin (
6
).
Unionin tuomioistuin toteaa ensimmäisestä edellytyksestä, että pääasiassa kyseessä olevaa säännöstöä sovelletaan erotuksetta kaikkiin apteekkeihin, jotka myyvät lääkkeitä Saksan alueella riippumatta siitä, ovatko ne sijoittautuneet mainitun valtion vai jonkin muun jäsenvaltion alueelle. Unionin tuomioistuin huomauttaa toisesta edellytyksestä, että hintakilpailu voi olla postimyyntiapteekeille tärkeämpi kilpailutekijä kuin perinteisille apteekeille ja että mainontatoimi, joka toteutetaan palkkiolla, jonka määrä vaihtelee 2,50 euron ja 20 euron välillä lääkemääräystä kohden, pyritään saamaan aikaan hintakilpailua perinteisten apteekkien kanssa. Näin ollen unionin tuomioistuin toteaa, että kyseinen kansallinen säännöstö, jossa kielletään tällainen mainontatoimi, vaikuttaa enemmän muuhun jäsenvaltioon kuin Saksan liittotasavaltaan sijoittautuneisiin apteekkeihin, mikä saattaa haitata enemmän muista jäsenvaltioista kuin Saksan liittotasavallasta peräisin olevien tuotteiden pääsyä markkinoille, joten tällainen kielto on määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaava toimenpide.
Unionin tuomioistuin toteaa pääasiassa kyseessä olevan kansallisen säännöstön yhteensopivuudesta sähköisestä kaupankäynnistä annetun direktiivin kanssa, että direktiivin 2001/83 (
7
) mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että lääkkeitä tarjotaan etämyyntiin yleisölle tietoyhteiskunnan palvelujen avulla. Tämä velvoite ei kuitenkaan rajoita kansallista lainsäädäntöä, jossa kielletään lääkemääräystä edellyttävien lääkkeiden tarjoaminen etämyyntiin yleisölle mainittujen palvelujen avulla. Näin ollen on niin, että kun vastaanottava jäsenvaltio sallii tämäntyyppisen lääkkeiden tarjoamisen, mikä vaikuttaa olevan tilanne nyt käsiteltävässä asiassa, kyseinen jäsenvaltio ei voi näiden palvelujen osalta rajoittaa toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevien tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoamisen vapautta (
8
). Pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella säännöstöllä asetetun kaltainen mainontakielto on nyt käsiteltävässä asiassa omiaan rajoittamaan toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen apteekin mahdollisuutta tehdä itseään tunnetuksi potentiaalisten asiakkaidensa keskuudessa vastaanottavassa jäsenvaltiossa, ja tällaisen kiellon on näin ollen katsottava rajoittavan tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoamisen vapautta.
Unionin tuomioistuin täsmentää kuitenkin, että pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa säännöstössä säädetty mainontakielto liittyy – jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta tarkistuksesta muuta johdu – kuluttajansuojaan, joka on yleisen edun mukainen pakottava syy, joka voi oikeuttaa tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoittamisen. Kuluttajansuojaa koskevasta tavoitteesta on näet yhtäältä todettava, että kyseisellä säännöstöllä voidaan välttää kyseessä olevan palkkion määrän yliarvioimisen riski, joka voi olla merkittävä niiden kuluttajien kohdalla, jotka ostavat hintavia lääkkeitä tai jotka joutuvat ostamaan lääkkeitä usein sen johdosta, että he kärsivät kroonisesta sairaudesta. Kyseisellä säännöstöllä ei toisaalta ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi, siltä osin kuin siinä kielletään mainontatoimi, jonka yhteydessä sovelletaan palkkioiden tasoa koskevaa asteikkoa siten, että tavanomaisesti valistunut ja kohtuullisen tarkkaavainen ja huolellinen keskivertokuluttaja ei pysty ymmärtämään palkkion laskentatapaa tai laskemaan kyseisen palkkion tarkkaa määrää.
Unionin tuomioistuin toteaa näin ollen, että SEUT 34 artiklaa ja sähköisestä kaupankäynnistä annetun direktiivin 3 artiklan 4 kohdan a alakohtaa (
9
) on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa kuluttajien suojelemiseksi kielletään mainontatoimi, jonka puitteissa postimyyntiapteekin asiakkaille tarjotaan palkkiota, jonka määrä vaihtelee 2,50 euron ja 20 euron välillä lääkemääräystä kohden ja jonka tarkan määrän selvittäminen on mahdotonta.
Unionin tuomioistuin toteaa kolmanneksi, että direktiivin 2001/83 87 artiklan 3 kohta ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa kielletään lääkemääräystä edellyttävien määrittämättömien lääkkeiden ostamista koskevat mainontatoimet, jotka toteutetaan tietyn rahasumman tai prosenttialennuksen sisältävillä arvoseteleillä muiden tuotteiden, kuten lääkkeiden, jotka eivät edellytä tällaista lääkemääräystä, myöhempää ostamista varten.
On näet niin, että kyseisillä mainontatoimilla – olkoonkin, että ne koskevat lääkemääräystä edellyttävien lääkkeiden ostamista – edistetään ainoastaan sellaisten lääkkeiden kulutusta, jotka eivät edellytä tällaista lääkemääräystä. Vaikka viimeksi mainittujen lääkkeiden mainonta onkin sallittua (
10
), jäsenvaltioiden on kansanterveyteen kohdistuvien vaarojen välttämiseksi kiellettävä se, että yleisölle suunnattuun tällaisia lääkkeitä koskevaan mainontaan sisällytetään aineistoa, joka kannustaa näiden lääkkeiden epätarkoituksenmukaiseen käyttöön.
Nyt käsiteltävässä asiassa kuluttajat voivat kyseessä olevia arvoseteleitä käyttämällä ostaa alennettuun hintaan tuotteita kyseessä olevan apteekin koko tuotevalikoimasta, ja he voivat esimerkiksi päättää ostaa joko lääkkeitä, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, tai muita kulutustavaroita, kuten terveyden- ja kauneudenhoitotuotteita. Se, että kyseessä olevilla mainontatoimilla rinnastetaan keskenään lääkkeet, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, muihin apteekin tarjoamiin kulutustavaroihin, on omiaan johtamaan tällaisten lääkkeiden epätarkoituksenmukaiseen ja liialliseen käyttöön, koska sillä yhtäältä peitetään kyseisten lääkkeiden, joiden terapeuttiset vaikutukset erottavat ne olennaisesti muista tavaroista, hyvin erityinen luonne, ja toisaalta suunnataan kuluttajan huomio pois kyseisten lääkkeiden käyttötarpeen objektiivisesta arvioinnista. Näin ollen pääasiassa kyseessä olevassa säännöstössä säädetyn kaltainen kielto on kansanterveyden turvaamisen keskeisen tavoitteen mukainen, koska sillä estetään sellaisen mainosaineiston levittäminen, joka kannustaa lääkkeiden, jotka eivät edellytä lääkemääräystä, epätarkoituksenmukaiseen ja liialliseen käyttöön.
(
1
)	Ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/83/EY (EYVL 2001, L 311, s. 67), sellaisena kuin se on muutettuna 8.6.2011 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2011/62/EU (EUVL 2011, L 174, s. 74).
(
2
)	Lääkemainonnasta annetun lain (Gesetz über die Werbung auf dem Gebiete des Heilwesens) (Heilmittelwerbegesetz) 7 §:n 1 momentin ensimmäinen virke (jäljempänä pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännöstö).
(
3
)	Direktiivin 2001/83 johdanto-osan 50 perustelukappaleen nojalla.
(
4
)	Pääasiassa kyseessä olevan kansallisen säännöstön 7 §:n 1 momentin ensimmäinen virke.
(
5
)	Tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista 8.6.2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/31/EY (”Direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä”) (EYVL 2000, L 178, s. 1).
(
6
)	Tuomio 15.7.2021, DocMorris (C‑190/20, EU:C:2021:609, 35, 37 ja 38 kohta).
(
7
)	Erityisesti direktiivin 2001/83 85 c artiklan 1 kohta.
(
8
)	Sähköisestä kaupankäynnistä annetun direktiivin 3 artiklan 2 kohta.
(
9
)	Sähköisestä kaupankäynnistä annetun direktiivin 3 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaan jäsenvaltiot voivat tietyin edellytyksin rajoittaa tiettyjen toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevien tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoamisen vapautta.
(
10
)	Direktiivin 2001/83 88 artiklan 2 kohta.