61987CJ0242_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa 242/87,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellinen pääneuvonantaja Gregorio Garzón Clariana sekä oikeudellisen yksikön virkamiehet Julian Currall ja Georgios Kremlis, prosessiosoite Luxemburgissa Georgios Kremlisin toimisto, Centre Wagner,
kantajana,
vastaan
Euroopan yhteisöjen neuvosto, asiamiehinään neuvoston oikeudellisen yksikön johtaja Arthur Alan Dashwood ja neuvoston oikeudellisen yksikön johtava hallintovirkamies Felix Van Craeyenest, prosessiosoite Luxemburgissa c/o Euroopan investointipankin lakiasiainosaston johtaja Jörg Käser, 100 boulevard Konrad Adenauer,
vastaajana,
jota tukee
Saksan liittotasavalta, asiamiehenään talousministeriön Ministerialrat Martin Seidel, prosessiosoite Luxemburgissa Saksan liittotasavallan suurlähetystö,
Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, asiamiehenään Treasury Solicitor's Departmentin virkamies H. R. L. Purse, ja barrister Richard Plender, prosessiosoite Luxemburgissa Ison-Britannian suurlähetystö,
ja
Ranskan tasavalta, asiamiehenään Jean-Pierre Puissochet, ja avustavana asiamiehenään Marc Giacomini, prosessiosoite Luxemburgissa Ranskan tasavallan suurlähetystö,
väliintulijana,
jossa kantaja vaatii yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan neuvoston 15 päivänä kesäkuuta 1987 Euroopan yhteisön korkeakouluopiskelijoiden liikkuvuutta koskevasta toimintaohjelmasta (Erasmus) tekemän päätöksen 87/327/ETY (EYVL N:o L 166, s. 20),
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,
toimien kokoonpanossa: presidentti O. Due, jaostojen puheenjohtajat T. Koopmans, R. Joliet
ja
F. Grévisse sekä tuomarit Sir Gordon Slynn, G. F. Mancini, C. N. Kakouris, F. A. Schockweiler ja G. C. Rodríguez Iglesias,
julkisasiamies: J. Mischo,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies D. Louterman,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen ja 10.1.1989 pidetyn suullisen käsittelyn,
kuultuaan julkisasiamiehen 22.2.1989 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1
Euroopan yhteisöjen komissio on yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon 7.8.1987 toimittamallaan kannekirjelmällä nostanut ETY:n perustamissopimuksen 173 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla kanteen, jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan kumoamaan neuvoston 15 päivänä kesäkuuta 1987 Euroopan yhteisön korkeakouluopiskelijoiden liikkuvuutta koskevasta toimintaohjelmasta (Erasmus) tekemä päätös 87/327/ETY (EYVL N:o L 166, s. 20).
2
Tässä päätöksessä oikeudelliseksi perustaksi ilmoitetaan ETY:n perustamissopimuksen 128 ja 235 artikla sekä yhteisen ammatillista koulusta koskevan politiikan toteuttamisen yleisperiaatteista 2 päivänä huhtikuuta 1963 tehty neuvoston päätös 63/266/ETY (EYVL N:o L 63, s. 1338).
3
Komissio perustaa kanteensa kahteen kanneperusteeseen: perustamissopimuksen rikkomiseen, koska neuvosto on lisännyt 235 artiklan komission ehdottaman oikeudellisen perustan lisäksi, sekä olennaisten menettelymääräysten rikkomiseen siltä osin kuin kyseinen lisäys nojautuu perusteluun, joka ei täytä perustamissopimuksen 190 artiklasta johtuvia vaatimuksia.
4
Saksan liittotasavalta, Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta sekä Ranskan tasavalta ovat väliintulijoina tukeneet neuvoston vaatimuksia.
5
Tosiseikat, menettelyn kulku sekä osapuolten esittämät perusteet ja väitteet ilmenevät suullista käsittelyä varten laaditusta kertomuksesta. Oikeudenkäyntiasiakirjojen näitä osia käsitellään jäljempänä vain mikäli se on tarpeen tuomioistuimen perustelujen selvittämiseksi.
Oikeudellinen perusta
6
On aiheellista palauttaa ensiksi mieliin, että kuten yhteisöjen tuomioistuin jo on todennut, perustamissopimuksen 235 artiklan sanamuodosta seuraa, että kyseisen määräyksen käyttäminen toimen oikeudellisena perustana on perusteltua vain, jos missään muussa perustamissopimuksen määräyksessä ei anneta yhteisön toimielimille kyseisen toimen toteuttamiseen tarvittavaa toimivaltaa (asia 45/86, komissio v. neuvosto, tuomio 26.3.1987, Kok. 1987, s. 1493).
7
Komissio väittää, että neuvosto oli toimivaltainen tekemään riidanalaisen päätöksen ainoastaan perustamissopimuksen 128 artiklan ja edellä mainitun päätöksen 63/266/ETY perusteella. Neuvoston ja väliintulijoina olevien hallitusten mukaan lisäviittaus 235 artiklaan oli tarpeellinen, koska toisaalta Erasmus-ohjelmassa tarkoitetut toimet olivat niiden valtuuksien ulkopuolella, jotka perustamissopimuksen 128 artiklassa annetaan neuvostolle ammatillisen koulutuksen alalla, ja koska toisaalta edellä mainitun ohjelman sisältö ylittää kysymyksessä olevan artiklan mukaiset ammatillisen koulutuksen rajat. On siten aiheellista tutkia nämä molemmat näkemykset huomioon ottaen ne erilaiset väitteet, jotka on esitetty perusteluna 235 artiklan käytölle.
a)
Neuvoston valtuudet ammatillisen koulutuksen alalla
8
Komission esittäessä, että perustamissopimuksen 128 artikla muodostaa käytännön toimenpiteiden toteuttamiselle soveltuvan oikeudellisen perustan toteutettaessa yhteistä ammatillisen koulutuksen politiikkaa, neuvosto ja väliintulijoina olevat hallitukset puolestaan väittävät, että kyseinen perustamissopimuksen määräys sallii tämän politiikan kehittämisen vain sen alkuasteella. Niiden mielestä kysymyksessä oleva määräys on luonteeltaan ennemmin ohjelmallinen kuin instrumentaalinen ja siinä määrätään jäsenvaltioiden ja yhteisön toimielinten välisestä toimivallanjaosta. Tältä osin ne väittävät, että vaikka neuvoston tehtävänä on asettaa perusteet, joita jäsenvaltioiden on noudatettava ammatillista koulutusta koskevaa politiikkaa toteuttaessaan, se ei sitä vastoin voi päättää kysymyksessä olevan määräyksen perusteella senlaatuisista yhteisön toimista, joita Erasmus-ohjelmassa tarkoitetaan.
9
Nämä eriävät mielipiteet huomioon ottaen on aiheellista muistuttaa, että 128 artiklan mukaan "neuvosto vahvistaa komission ehdotuksesta ja talous- ja sosiaalikomiteaa kuultuaan yleisperiaatteet sellaisen yhteisen ammattikoulutuspolitiikan toteuttamiseksi, jolla voidaan myötävaikuttaa valtioiden talouden ja yhteismarkkinoiden sopusointuiseen kehitykseen". Kuten komissio oikeutetusti on todennut, se, että yhteisen ammattikoulutuspolitiikan toteuttamisesta on määrätty ennakolta, estää tulkitsemasta tätä määräystä sillä tavoin, että tulkinta johtaisi tämän yhteisen politiikan tehokkaan noudattamisen kannalta välttämättömien toimintakeinojen epäämiseen yhteisöltä.
10
Yhteisöjen tuomioistuin on 13.2.1985 antamassaan tuomiossa (asia 293/83, Gravier, Kok. 1985, s. 593) jo todennut, että perustamissopimuksen 128 artiklassa mainittua yhteistä ammattikoulutuspolitiikkaa luodaan asteittain. Edellä mainittu päätös 63/266/ETY, joka on lähtökohtana tälle asteittaiselle kehitykselle, perustuu käsitykseen, jonka mukaan yhteisen ammattikoulutuspolitiikan yleisten periaatteiden toteuttaminen kuuluu jäsenvaltioille ja yhteisön toimielimille osana näiden välistä yhteistyötä (katso erityisesti ensimmäisen periaatteen neljäs kohta, neljännen periaatteen ensimmäinen ja toinen kohta sekä viides, kahdeksas ja yhdeksäs periaate).
11
Tähän käsitykseen perustuva perustamissopimuksen 128 artiklan tulkinta merkitsee sen tunnustamista, että neuvostolla on oikeus toteuttaa oikeudellisia toimia, joissa määrätään yhteisön toimista ammatillisen koulutuksen alalla ja asetetaan jäsenvaltioille vastaavat yhteistyövelvoitteet. Tällainen tulkinta on 128 artiklan sanamuodon mukainen ja takaa myös kyseisen määräyksen tehokkaan vaikutuksen.
12
Kyseistä tulkintaa ei kumoa se tosiseikka, että 128 artiklassa ei määrätä Euroopan parlamentin osallistumisesta eikä se sisällä erityisiä vaatimuksia neuvoston päätöksenteossa vaadittavasta ääntenenemmistöstä, kun taas muissa perustamissopimuksen määräyksissä määrätään ankarampia menettelytapavaatimuksia sellaisten toimien vahvistamiselle, jotka koskevat yhteisen politiikan toteuttamista tai vain politiikkojen tai kansallisten säännösten yhteensovittamista.
13
Tältä osin on huomautettava, että yhteisön toimivaltajärjestelmässä toimielinten toimivaltuudet ja näiden käyttöä koskevat edellytykset perustuvat perustamissopimuksen yksittäisiin erityismääräyksiin, joiden väliset erot eivät aina perustu johdonmukaisiin kriteereihin, erityisesti mitä tulee Euroopan parlamentin toimenpiteisiin.
14
On kuitenkin lisättävä, että niiden perustamissopimuksen määräysten joukossa, joihin neuvosto on kantansa tueksi vedonnut, 57 artiklalla on tietty merkitys 128 artiklan ulottuvuuden määrittelemisessä. Perustamissopimuksen 57 artiklassa määrätään erityisesti sellaisten direktiivien antamisesta, jotka koskevat tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroista tunnustamista, sekä sellaisten kansallisten säännösten yhteensovittamista, jotka on annettu itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi ryhtymisestä ja toiminnasta itsenäisenä ammatinharjoittajana. Tästä seuraa, että tämän tyyppiset toimenpiteet eivät kuulu 128 artiklan soveltamisalaan edes silloin, kun ne koskevat ammatillisen koulutuksen alaa.
15
Sitä vastoin sen tosiseikan, että ammatillista koulutusta koskevista erityistoimista määrätään yhteisen maatalouspolitiikan osalta erityisesti perustamissopimuksen 41 artiklassa sekä Euroopan sosiaalirahaston avustuksista 125 artiklassa, ei pidä rajoittaa kyseisen määräyksen ulottuvuutta yleisenä perustana ammatillista koulutuspolitiikkaa koskevien toimenpiteiden toteuttamiselle.
16
On sitä paitsi väitetty, että tointa, johon liittyy niin huomattavia budjettia koskevia seuraamuksia kuin kyseiseen Erasmus-ohjelmaan, ei voida vahvistaa 128 artiklan nojalla.
17
Tässä suhteessa on ensin todettava, että kyseinen väite on edellä jo hylätty siltä osin kuin se perustuu 128 artiklan ja perustamissopimuksen budjettiin vaikuttavien muiden määräysten menettelytapavaatimusten väliseen vertailuun.
18
Siltä osin kuin väite perustuu siihen, että Erasmus-ohjelmaan liittyville budjettimääräyksille olisi asetettava ankarammat menettelytapavaatimukset kuin mitä 128 artiklassa on asetettu, on todettava, että perustamissopimuksen järjestelmässä lainsäädäntövallan ja budjettivallan käyttöä koskevat ehdot eivät ole samat. Tämän vuoksi niillä talousarviomenettelyä koskevilla vaatimuksilla, joissa määrätään riidan kohteena olevan ohjelman toteuttamiseksi tarvittavien määrärahojen antamisesta, ei voi olla minkäänlaisia vaikutuksia riidanalaisen päätöksen hyväksymiselle asetettuihin menettelytapavaatimuksiin, koska kyseiset vaatimukset kuuluvat täysin erillisen määräyksen alaisuuteen.
19
Edellä esitetty huomioon ottaen on todettava, että Erasmus-ohjelman yhteydessä suunnitellut toimet eivät ylitä valtuuksia, jotka perustamissopimuksen 128 artiklassa myönnetään neuvostolle ammatillisen koulutuksen alalla. Riidanalaisessa päätöksessä itse asiassa määrätään yhteisön tiedotus- ja edistämistoimista ja asetetaan jäsenvaltioille yhteistyövelvoitteita.
20
Vaikka ohjelman 3 toiminta koskee "toimenpiteitä liikkuvuuden edistämiseksi korkeakoulututkintojen ja -opintojaksojen tunnustamisen avulla", kyseisellä toiminnalla tarkoitettujen erilaisten toimenpiteiden tutkimus osoittaa, että ne ovat luonteeltaan vain valmistavia ja kannustavia verrattuna suunniteltuun tunnustamiseen, joka sellaisenaan ei ole toiminnan kohde. Toiminnan tällainen luonne riittää osoittamaan, että toiminta ei kuulu perustamissopimuksen 57 artiklan yksinomaiseen soveltamisalaan.
21
Edellä esitetystä seuraa, että neuvosto oli perustamissopimuksen 128 artiklan perusteella toimivaltainen vahvistamaan riidanalaisen toimen, kuitenkin sillä varauksella, että selvitetään, ettei kyseinen toiminta ulottuu ammatillisen koulutuksen alan ulkopuolle.
b)
Ammatillisen koulutuksen ala
22
Komission arvioidessa, että riidan kohteena oleva ohjelma koskee ainoastaan ammatillista koulutusta, neuvosto ja väliintulijoina olevat hallitukset ovat sitä mieltä, että ohjelma ulottuu monessa suhteessa kyseisen asiayhteyden ulkopuolelle.
23
Neuvosto ja väliintulijoina olevat hallitukset väittävät ensiksi, että Erasmus-ohjelmaa voidaan soveltaa kaikkiin korkeakouluopintoihin, joista suuri osa ei kuulu ammatilliseen koulutukseen.
24
Tältä osin on syytä palauttaa mieliin, että nykyisin vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan (katso ensisijaisesti edellä mainittu 13.2.1985 annettu tuomio asiassa Gravier), kaikenlainen koulutus, joka valmistaa pätevyyteen tiettyä ammattia tai työtä varten tai joka antaa erityisvalmiudet tällaisen ammatin harjoittamiseen tai tällaisen työn tekemiseen, on ammatillista koulutusta riippumatta oppilaiden tai opiskelijoiden iästä tai koulutustasosta; näin myös siinä tapauksessa, että koulutusohjelmaan kuuluu peruskoulutusta sisältävä osa.
25
Yhteisöjen tuomioistuin on 2.2.1988 antamassaan tuomiossa (asia 24/86, Blaizot, Kok. 1988, s. 379) jo todennut, että korkeakouluopinnot täyttävät yleisesti nämä vaatimukset; toisin on ainoastaan tiettyjen sellaisten erityisten opintojaksojen suhteen, jotka ominaispiirteidensä vuoksi on tarkoitettu henkilöille, jotka haluavat pikemminkin syventää yleistietojaan kuin valmistautua työelämään.
26
Kyseisestä tuomiosta seuraa edelleen, että opintojen kuuluminen ammatilliseen koulutukseen ei ole poissuljettua siinä tapauksessa, että opinnot, antamatta välitöntä pätevyyttä jonkin ammatin harjoittamiseen, antavat erityisvalmiudet tätä varten, eikä siinä tapauksessa, että opinnot, jotka on jaettu eri jaksoihin, muodostavat kokonaisuuden ilman, että on mahdollista tehdä eroa ammatilliseen koulutukseen kuulumattoman jakson ja tähän käsitteeseen kuuluvan jakson välillä (katso myös asia 263/86, Humbel, tuomio 27.9.1988, Kok. 1988, s. 5365).
27
Tästä seuraa, että yleensä ottaen opinnot, joihin riidan kohteena olevaa ohjelmaa sovelletaan, kuuluvat ammatillisen koulutuksen alaan ja että vain poikkeustapauksessa kyseisessä ohjelmassa tarkoitettua toimintaa voidaan soveltaa korkeakouluopintoihin, jotka ominaispiirteidensä vuoksi jäävät mainitun alan ulkopuolelle. Tämä mahdollisuus yksin ei oikeuta johtopäätöstä, jonka mukaan riidan kohteena oleva ohjelma ulottuisi ammatillisen koulutuspolitiikan ulkopuolelle ja että neuvosto siten ei olisi toimivaltainen vahvistamaan sitä perustamissopimuksen 128 artiklan nojalla.
28
Toiseksi on väitetty, että tietyt riidan kohteena olevan ohjelman tavoitteet, joista varsinkin "vahvistaa eri jäsenvaltioiden kansalaisten välistä vuorovaikutusta Kansalaisten Eurooppa -käsitteen lujittamiseksi" (riidanalaisen päätöksen 2 artiklan iv kohta), ulottuvat ammatillisen koulutuksen ulkopuolelle.
29
Tältä osin on palautettava mieliin toisaalta, että yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut erityisen yhteyden olemassaolon yhteisen ammatillista koulutusta koskevan politiikan ja henkilöiden vapaan liikkuvuuden välillä (katso edellä mainittu 13.2.1985 annettu tuomio asiassa Gravier), ja toisaalta, että täysin laillinen päämäärä, jonka mukaan yhteisen politiikan kehityksen tulee nivoutua yhteisön yleisiin tavoitteisiin, sellaisiin kuin kansalaisten Euroopan toteuttaminen, ei voi johtaa asianmukaisen oikeudellisen perustan muuttumiseen niiden toimien osalta, jotka kuuluvat objektiivisesti kysymyksessä olevaan yhteiseen politiikkaan.
30
Kolmanneksi on väitetty, että riidanalainen päätös koskee opetusorganisaatiota sikäli, että sen tarkoituksena on perustaa eurooppalainen korkeakoulujen yhteistyöverkosto (ohjelman 1 toiminta).
31
Tältä osin on palautettava ensiksi mieliin, että yhteisöjen tuomioistuin on jo 3.7.1974 antamassaan tuomiossa (asia 9/74, Casagrande, Kok. 1974, s. 773) vahvistanut, että vaikka opetus- ja koulutuspolitiikka ei sinänsä kuulu niihin aloihin, jotka perustamissopimuksen mukaisesti kuuluvat yhteisön toimielinten toimivaltaan, tästä ei kuitenkaan seuraa, että yhteisö ei voisi käyttää sille siirrettyä toimivaltaa tietyiltä osin, jos tämän toimivallan käyttö voisi vaikuttaa opetus- ja koulutuspolitiikan kaltaisen politiikan toteuttamistoimenpiteisiin.
32
Edelleen on todettava, että riidanalaisen päätöksen liitteessä esitetyn 1 toiminnan mukaan eurooppalainen korkeakouluverkko muodostetaan korkeakouluista, jotka ovat päättäneet tehdä sopimuksia opiskelijoiden ja opettajien vaihdosta. Niinpä vaikka on totta, että yhteisön tehtävänä on perustaa kyseinen verkko, korkeakoulut voivat osallistua siihen vain niiden säännösten perusteella, jotka koskevat niiden oikeudellista asemaa ja organisaatiota ja joihin kysymyksessä oleva ohjelma ei vaikuta. Näin ollen tätä väitettä ei voida hyväksyä.
33
Lisäksi on väitetty, että perustamissopimuksen 235 artiklan käyttäminen oikeudellisena perustana on tarpeen, koska riidanalaiseen ohjelmaan sisältyy tutkimusalaa koskevia osia.
34
Tässä yhteydessä on todettava, että tieteellinen tutkimus kuuluu luonteenomaisesti korkeakouluille ominaiseen toimintaan. Sille ei omistaudu vain osa korkeakoulujen henkilöstöstä, vaan enemmistölle korkeakouluopettajista se on periaatteessa olennainen osa toimintaa kuten myös osalle opiskelijoista, esimerkiksi niille, jotka opiskelevat päämääränään väitöskirjan teko tai suorittavat vastaavanlaisia opintoja.
35
Riidanalaisen päätöksen sellainen tulkinta, että kyseinen päätös ei koske korkeakoulujen tieteellistä tutkimustoimintaa, johtaisi Erasmus-ohjelman tiettyjen tavoitteiden soveltamisalan huomattavaan rajoittamiseen, joita ovat tavoite nimenomaan "edistää kaikkien jäsenvaltioiden korkeakoulujen välistä laajaa ja kiinteää yhteistyötä" ja tavoite "käyttää hyödyksi yhteisön korkeakoulujen kaikkia henkisiä voimavaroja lisäämällä opetushenkilöstön liikkuvuutta ja täten parantaa korkeakoulujen koulutuksen laatua yhteisön kilpailukyvyn varmistamiseksi maailmanmarkkinoilla" (riidanalaisen päätöksen 2 artiklan ii ja iii kohta).
36
Näin ollen on todettava tieteellistä tutkimusta koskevan nimenomaisen varauksen puuttuessa riidanalaisesta päätöksestä, että ainakin osassa suunniteltuja toimintoja tarkoitetaan sekä tutkimuksen että ammatillisen koulutuksen alaa. Tällaisesta on kysymys erityisesti 1 toiminnassa ("eurooppalaisen korkeakouluverkoston perustaminen ja toiminta"), jossa säädetään nimenomaan siitä, että "yhteisö tukee myös opetushenkilöstön ja korkeakoulujen hallintotehtävissä toimivien vierailuja muihin jäsenvaltioihin tavoitteenaan antaa heille mahdollisuus valmistella integroituja opinto-ohjelmia näiden jäsenvaltioiden korkeakoulujen kanssa sekä vaihtaa kokemuksia oman asiantuntemuksensa alalla tapahtuneesta uusimmasta kehityksestä" sekä tuesta opetushenkilöstön liikkuvuuden lisäämiseen yhteisön sisällä (3 ja 4 kohta). Lisäksi perustamissopimuksen 130 g artiklassa, joka lisättiin perustamissopimukseen Euroopan yhtenäisasiakirjalla, luetellaan niiden toimien ohella, jotka yhteisön on toteutettava tutkimusta ja teknologista kehittämistä koskevassa uudessa osastossa asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi, yhteisön tutkijoiden koulutuksen ja liikkumisen kannustaminen.
37
Tästä seuraa, että koska riidanalainen päätös ei koske ainoastaan ammatillista koulutusta vaan myös tieteellistä tutkimusta, neuvosto ei ollut toimivaltainen vahvistamaan sitä yksin perustamissopimuksen 128 artiklan nojalla ja näin ollen ennen Euroopan yhtenäisasiakirjan voimaantuloa sen oli nojauduttava myös perustamissopimuksen 235 artiklaan. Komission ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan valittu oikeudellinen perusta on lainvastainen, on näin ollen hylättävä.
Perustelut
38
Komissio väittää, että riidanalainen toimi ei täytä perustamissopimuksen 190 artiklassa perusteluille asetettuja vaatimuksia, koska viimeinen perustelukappale on niin epäselvästi ja epätarkasti laadittu, että siitä eivät käy ilmi syyt, joiden perusteella neuvosto on käyttänyt 235 artiklaa oikeudellisena perustana.
39
Tältä osin on todettava, että kysymyksessä olevassa perustelukappaleessa ilmaistaan yksiselitteisesti neuvoston käsitys perustamissopimuksen 128 artiklan riittämättömyydestä oikeudellisena perustana suhteessa riidanalaisen toimen kattamaan alaan ja näin ollen käsitys siitä, että perustamissopimuksessa ei ole määräystä toiminnan vaatimista perustamissopimuksen 235 artiklassa tarkoitetuista valtuuksista. Ensimmäisen kanneperusteen tutkimisen yhteydessä esitetystä seuraa, että tämä käsitys on perusteltu.
40
Näin ollen sitä seikkaa, että neuvosto on perustellut käsityksensä suppeasti, ei voida pitää kysymyksessä olevan toimen pätemättömyyteen johtavana olennaisena muotovirheenä.
41
Näin ollen komission kanneperuste perusteluiden puutteellisuudesta on hylättävä.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
42
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaisesti asianosainen,
joka
häviää
asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Koska komissio on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien väliintulijoiden oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1)
Kanne hylätään.
2)
Komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien väliintulijoiden oikeudenkäyntikulut.