61997CC0143_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
A
Johdanto
1. Cour du travail de Liège on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön. Ennakkoratkaisupyyntö koskee asetuksen N:o 1408/71(1)
12 artiklan 2 kohdan, 46 artiklan ja 46 b artiklan tulkintaa laskettaessa kaivostyöläisen vanhuuseläkkeen määrää siten, että sitä korotetaan Belgian lainsäädännön mukaisella lisällä ja tästä lisästä mahdollisesti vähennetään toisista jäsenvaltioista kertyneet eläkkeet.
2. Pääasian taustalla oleva riita-asia on olennaisilta osiltaan seuraava:
Italiassa syntynyt pääasian kantaja ja muutoksenhakumenettelyn vastapuoli (jäljempänä kantaja) työskenteli uransa aikana ensin kotimaassaan ja sen jälkeen Saksan liittotasavallassa ja toimi lopuksi Belgiassa 26 vuoden ajan kaivostyöläisenä umpilouhoksessa.
3. Palkattujen työntekijöiden joustavasta eläkeiästä ja heidän vanhuuseläkkeidensä mukauttamisesta yleisen elintason kehitykseen 20 päivänä heinäkuuta 1990 annetun kansallisen lain(2) 3 §:n 2 momentin mukaan kaivostyöläisen eläkkeen laskentaperusteena on laskennallinen täysi 30 vuoden työssäoloaika.
Kyseisen lain 3 §:n 6 momentin ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa: "Palkatun työntekijän sellaisen vanhuuseläkkeen määrää, joka ei ole kertynyt 30 kalenterivuodelta, joiden aikana hän olisi työskennellyt vakituisesti ja päätoimisesti työläisenä kaivoksessa tai maanalaisella louhoksella, mutta joka on silti kertynyt vähintään 25 vuodelta tällaisena työntekijänä, korotetaan lisällä."
Lisäksi 3 §:n 6 momentin toisessa kohdassa säädetään seuraavaa: "Tämä lisä on yhtä suuri kuin sen vanhuuseläkkeen määrän, jonka työntekijä olisi saanut, jos hän olisi tosiasiallisesti työskennellyt vakituisesti ja päätoimisesti 30 vuotta kaivostyöläisenä kyseisillä työmailla, ja niiden vanhuuseläkkeiden tai vastaavien etuuksien kokonaismäärän välinen erotus, joita työntekijä voi vaatia 1 momentin ensimmäisen kohdan a alakohdassa tarkoitetun järjestelmän tai tarkoitettujen järjestelmien perusteella."
Lain 3 §:n 1 momentin ensimmäisen kohdan a alakohdan mukaan tällaisia suorituksia ovat muun muassa "vanhuuseläke tai jälkeenjääneen eläke tai vastaavat etuudet, jotka myönnetään - - muiden valtioiden järjestelmien perusteella."
4. Office national des pensions (jäljempänä ONP), joka on pääasian vastaaja ja muutoksenhakumenettelyn valittaja, myönsi kantajalle vuotuisen kaivostyöläisen vanhuuseläkkeen 449 417 Belgian frangin (BEF) suuruisena 1.1.1991 alkaen. Päätöksessä todettiin, että asianosaisella oli oikeus myös 40 591 BEF:n suuruiseen vuosittaiseen lisään, ja lisättiin seuraavaa: "tätä lisää vähennetään niiden muiden vanhuuseläkkeiden tai vastaavien etuuksien määrällä, joita asianomainen voi vielä vaatia Belgian tai jonkin muun maan järjestelmän perusteella - - ".
5. Lisän määräksi vahvistettiin nolla, koska kantajalla on oikeus kahteen muuhun vanhuuseläkkeeseen eli Italiasta 1.11.1989 alkaen kuukausittain maksettavaan 101 619 Italian liiran (ITL) suuruiseen eläkkeeseen ja Saksasta 1.1.1991 alkaen vuosittain maksettavaan 3 208,80 Saksan markan (DEM) suuruiseen eläkkeeseen. Kantaja riitautti lisän pienentämistä koskevan päätöksen tuomioistuimessa.
6. Kantaja on väittänyt jäsenvaltion tuomioistuimessa, että 3 §:n 6 momentin 2 kohta on etuuksien pienentämistä koskeva säännös, jota ei asetuksen N:o 1408/71
12 artiklan 2 kohdan ja 46 artiklan 3 kohdan eikä kyseisen asetuksen 1.6.1992 voimaan tulleen 46 b artiklan mukaan pidä soveltaa laskettaessa hänelle Belgian lain mukaan kuuluvan eläkkeen määrää.
Siihen asti kun asetuksen 12 artiklan 2 kohtaa muutettiin, siinä säädettiin seuraavaa:
"Jäsenvaltion säännöksiä etuuden vähentämiseksi - - tapauksissa, joissa ne menevät päällekkäin muiden sosiaaliturvaetuuksien tai muun tulon kanssa, voidaan soveltaa, vaikka oikeus sellaisiin etuuksiin on saavutettu toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti tai tällainen tulo syntyi toisen jäsenvaltion alueella. Kuitenkaan tätä säännöstä ei sovelleta, kun se, jonka etua asia koskee, saa samanlaisia etuuksia työkyvyttömyyden, vanhuuden, kuoleman (eläkkeet) tai ammattitaudin perusteella, jotka on myönnetty 46, 50 ja 51 artiklan tai 60 artiklan 1 kohdan b alakohdan säännösten mukaisesti kahden tai useamman jäsenvaltion laitoksesta."
7. Kantajan kanne hyväksyttiin ensimmäisessä oikeusasteessa. ONP valitti tästä tuomiosta. Se katsoi, että kiistanalainen Belgian säännös on yksinomaan etuuden laskemista koskeva sääntö, jota sovelletaan ennen kuin etuutta voidaan "pienentää tai se voidaan keskeyttää tai peruuttaa".
8. Kansallinen tuomioistuin esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Onko asetuksen N:o 1408/71
12 artiklan 2 kohdan, 46 artiklan 3 kohdan ja 46 b artiklan käsitettä, etuuksien pienentämistä koskevat säännökset, tulkittava siten, että siinä tarkoitetaan sellaista jäsenvaltion oikeussääntöä, jossa säätämällä, että palkatun työntekijän vanhuuseläkkeen määrää, joka ei ole kertynyt 30 työvuodelta mutta joka on silti kertynyt vähintään 25 työvuodelta, korotetaan lisällä siten, että lisä on yhtä suuri kuin sen vanhuuseläkkeen määrän, jonka työntekijä olisi saanut, jos hän olisi tosiasiallisesti työskennellyt 30 vuotta, ja niiden vanhuuseläkkeiden kokonaismäärän välinen erotus, joita työntekijä voi vaatia kansallisen järjestelmän tai toisen jäsenvaltion järjestelmän mukaisesti?"
9. Kirjalliseen käsittelyyn osallistuivat ONP ja komissio. Suulliseen käsittelyyn osallistui lisäksi Ruotsin hallitus. Asianosaisten kanneperusteita käsitellään yksityiskohtaisesti tapauksen tarkastelun yhteydessä.
B Tapauksen tarkastelu
10. Aluksi on muistutettava, että asetuksen N:o 1408/71 asian kannalta merkityksellisiä säännöksiä koskevat muutokset ovat tulleet voimaan 1.6.1992, mihin kantaja - kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee - on viitannut jo kansallisessa tuomioistuimessa ja mikä on ollut perustellusti myös komission argumentaation pohjana.
11. Asiassa sovelletaan kahta eri yhteisön oikeussäännöstöä: säännöstöä, jota sovelletaan 1.1.1991 alkaen eli ensimmäisestä päivästä, jolta eläkettä on myönnetty, 31.5.1992 saakka, ja ajanjaksona 1.6.1992 alkaen sovellettavia muutettuja yhteisön oikeussääntöjä. Kuitenkin voidaan jo tässä vaiheessa pitää lähtökohtana, ettei kyseisissä säädöksissä käytettyä käsitettä "etuuksien pienentämistä koskevat säännökset" ole sisällöltään muutettu.
12. ONP on kirjallisessa käsittelyssä - kuten jo pääasian oikeudenkäynnissäkin - tukenut näkökantaa, jonka mukaan kiistanalainen Belgian säännös on etuuden laskemista koskeva sääntö. Etuuden määrä on välttämättä laskettava ennen etuuden pienentämistä koskevan säännöksen mahdollista soveltamista. Säännöksen ei voida myöskään katsoa rajoittavan työntekijöiden liikkumisvapautta, koska lisää laskettaessa otetaan huomioon myös muut Belgiasta saatavat eläke-etuudet.
ONP:n edustaja esitti lisäksi suullisessa käsittelyssä, että riidanalainen lisä vastaa Belgian lainsäädännön mukaisen vähimmäisetuuden saavuttamiseksi tarvittavaa erotusta ja että vähimmäisetuutta laskettaessa muualla myönnetyt eläke-etuudet luetaan asetuksen N:o 1408/71
50 artiklan mukaisesti siihen summaan, joka saadaan laskettaessa yhteen asetuksen eläkkeitä koskevan luvun(3) mukaisesti myönnetyt etuudet.
13. Ruotsin hallitus on suullisessa käsittelyssä puolustanut näkemystä, jonka mukaan kyseistä Belgian säännöstä ei ole pidettävä asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettuna etuuksien pienentämistä koskevana säännöksenä vaan pelkkänä laskentasäännöksenä. Vaikka yhteisöjen tuomioistuin pitäisi lisän suuruuden määrittämistä koskevia säännöksiä kuitenkin etuuksien pienentämistä koskevina säännöksinä, ei asetuksen 12 artiklan 2 kohtaa, 46 artiklan 3 kohtaa ja 46 b artiklaa voitaisi soveltaa, koska tulos olisi negatiivinen.
14. Komissio on sitä vastoin esittänyt, että kyseistä Belgian säännöstä on pidettävä asetuksessa tarkoitettuna etuuksien pienentämistä koskevana säännöksenä. Tämä näkemys merkitsee asetuksen N:o 1408/71 perusteella, sekä 1.6.1992 asti voimassa olleen että sen jälkeen voimaan tulleen version mukaan, velvollisuutta olla ottamatta huomioon muiden jäsenvaltioiden järjestelmien mukaisesti myönnettyjä eläke-etuuksia lisän suuruutta laskettaessa.
Näkökantaansa perustellakseen komissio tukeutuu yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön(4) ja selvittää päällekkäisyyden estämiseksi annettujen ulkoisten ja sisäisten säännösten eroavaisuuksia. Nyt käsiteltävässä asiassa on sen mukaan kyseessä päällekkäisyyden estämiseksi annettu ulkoinen säännös, jota ei pidä soveltaa jäsenvaltion lainsäädännön perusteella myönnettävien etuuksien laskemiseen.
Oikeudellinen tilanne asetuksen N:o 1408/71 perusteella, sellaisena kuin kyseinen asetus oli voimassa 31.5.1992 saakka
15. Asetuksen N:o 1408/71 asian kannalta merkitykselliset säännökset, sellaisena kuin kyseinen asetus oli voimassa 31.5.1992 saakka, ovat 12 artiklan 2 kohta jo edellä lainatussa muodossa ja 46 artiklan 3 kohta, joka kuului seuraavasti: "Sillä, jonka etua asia koskee, on oikeus 1 ja 2 kohdan säännösten mukaisesti laskettujen etuuksien kokonaismäärään 2 kohdan a alakohdan mukaisesti laskettujen etuuksien korkeimman teoreettisen määrän rajoissa.
Mikäli edellisessä alakohdassa tarkoitettu määrä ylitetään, kaikki 1 kohdan säännöksiä soveltavat laitokset sovittavat etuutensa määrän vastaamaan suhdetta, joka kyseisen etuuden määrällä on 1 kohdan säännösten mukaisesti määrättyyn etuuksien kokonaismäärään."
16. Näiden säännösten voimassa ollessa yhteisöjen tuomioistuin antoi tuomion asiassa Romano.(5) Kyseisen ennakkoratkaisumenettelyn kohteena oli se, oliko tuolloin voimassa olleita Belgian oikeussääntöjä, jotka koskivat laskennallisten työvuosien huomioon ottamista tai huomiotta jättämistä kaivostyöläisen vanhuuseläkettä laskettaessa, pidettävä 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuina etuuksien pienentämistä koskevina säännöksinä. Kyseisen teollisuudenalan työntekijöille hyvitettiin tietyin edellytyksin(6) laskennallinen työssäoloaika täyden työuran - laskettuna 30 vuoden työssäoloajan perusteella - mukaan. Näiden laskennallisten työvuosien määrästä vähennettiin yleensä siirtotyöläisen eläkettä laskettaessa todelliset työskentelyvuodet toisessa jäsenvaltiossa.
17. Kyseistä riita-asiaa käsitellyt kansallinen tuomioistuin esitti yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön sen selvittämiseksi, oliko kyseisiä Belgian oikeussääntöjä pidettävä asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettuina etuuksien pienentämistä koskevina säännöksinä, jotka vaikuttaisivat eläkkeiden suuruuden laskemiseen.
18. Yhteisöjen tuomioistuin vastasi 4.6.1985 antamassaan tuomiossa seuraavalla tavalla:
"Kansallinen säännös, jonka mukaan työntekijälle kuuluvista laskennallisista lisätyövuosista vähennetään niiden vuosien määrä, joiden ajalta hän voi vaatia eläkettä toisessa jäsenvaltiossa, on asetuksen N:o 1408/71
12 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu etuuksien pienentämistä koskeva säännös - - jota kyseisen säännöksen viimeisen virkkeen mukaan ei voida soveltaa laskettaessa eläke-etuutta tämän asetuksen 46 artiklan 1 kohdan mukaisesti."(7)
19. Käsiteltävässä tapauksessa on tässä yhteydessä ratkaistava, päteekö tämä ratkaisu samalla tavoin myös niiden muutettujen Belgian säännösten osalta, jotka ovat merkitseviä ajanjaksolla 1.6.1991-31.5.1992.
20. ONP katsoo, että 20.1.1990 annetulla lailla käyttöön otettu laskentatapa eroaa perustavanlaatuisella tavalla asiassa Romano annettuun tuomioon liittyneen ennakkoratkaisumenettelyn perustana olleesta laskentatavasta, joten yhteisöjen tuomioistuimen tuolloin antama vastaus ei vaikuta nyt käsiteltävän tapauksen kohteena olevan oikeudellisen tilanteen arviointiin.
21. Komissio sitä vastoin katsoo, että asian Romano käsittelyn aikana voimassa ollut kansallinen lainsäädäntö on sisällöltään pääosin identtinen nyt käsiteltävään asiaan sovellettavan lainsäädännön kanssa.
22. On todettava, että Belgian kaivostyöläisiä koskevat eläkeoikeudelliset säännökset - sekä siinä muodossa kuin ne olivat asian Romano pohjana että nykyisin voimassa olevassa muodossa - merkitsevät erityisiä etuja tämän alan työntekijöille. Tämä perustuu toisaalta siihen, että 30 vuoden työssäoloaikaa, eli huomattavasti lyhyempää työssäoloaikaa kuin yleensä, pidetään täytenä työurana. Toisaalta tätä henkilöryhmää koskevat säännökset poikkeavat muista siinä, että 25 vuoden todellisen työssäoloajan jälkeen maksettava eläke-etuus korotetaan lain mukaan täyteen määrään. Tämä koskee molempia tarkastelun kohteena olevia säännöksiä. Vain korottamistekniikka on erilainen. Kun aikaisemmin voimassa olleiden säännösten mukaan huomioon otettavaa aikaa täydennettiin laskennallisilla kausilla, myönnetään uuden lain mukaan lisä, jolloin viite-eläkkeeksi otetaan 30 vuoden työssäoloaikaan perustuva eläke.
23. Todellisena työssäoloaikana ansaittujen eläkkeiden määrän ja täyden eläkkeen määrän välisestä erosta vähennetään muualta saatavat eläke-etuudet. Tämä pätee molempien säännösten mukaan, eli etuus korotetaan täyteen määrään joko vähentämällä aluksi huomioon otetut laskennalliset kaudet tai vähentämällä lasketun lisän määrää. Siltä osin kuin tietyn työntekijäryhmän maksuihin perustuvan eläke-etuuden nostaminen täyteen etuuteen - mistä syystä tahansa - merkitsee kyseisen ryhmän osalta parempaa asemaa kuin yleisissä säännöksissä säädetään, ovat aikaisempi ja myöhempi lainsäädäntö vertailukelpoisia. Tässä yhteydessä myös muualta saatavat eläke-etuudet ovat vertailukelpoisia. Molempien säännösten mukaan kansallisen lainsäädännön nojalla määräytyvät etuudet ja ulkomaisten järjestelmien nojalla myönnettävät etuudet on otettava huomioon.(8)
24. Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut aikaisempaan (kansalliseen) päällekkäisyyden estävään säännökseen sisältyneen päällekkäisyyden estävän "ulkoisen" säännöksen olevan asetuksen N:o 1408/71
12 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu "etuuksien pienentämistä koskeva säännös". Myöhemmin voimaan tullut säännös on luokiteltava samalla tavoin sen samanlaisen rakenteen ja tarkoituksen takia.
25. Tämä näkemys pätee erityisesti silloin, kun eläkkeen määrää laskettaessa huomioon otettavia ajanjaksoja säännellään pääsääntöisesti muissa säännöksissä.(9) Jos laskennallisten kausien huomioon ottamista tai vähentämistä on pidettävä asetuksessa tarkoitettuina etuuksien pienentämistä koskevina säännöksinä, tämän pitäisi sitäkin suuremmalla syyllä koskea tilannetta, jossa on kyse lisien myöntämisestä tai niiden vähentämisestä. Asian kannalta merkityksellisissä säännöksissä on kyse myös "etuuksien päällekkäisyydestä"(10) ja "etuuksien myöntämisestä".(11)
26. Jos siis lisän pienentämistä muiden valtioiden järjestelmien nojalla maksettavilla etuuksilla on pidettävä asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettuna etuuksien pienentämistä koskevana säännöksenä, ei tätä säännöstä voida, kuten 12 artiklan 2 kohdan viimeisessä virkkeessä selvästi sanotaan, soveltaa laskettaessa eläkkeen määrää asetuksen 46 artiklan perusteella. Tämä näkemys pätee joka tapauksessa asetuksen N:o 1408/71 toukokuun loppuun 1992 voimassa olleen version perusteella.
Oikeudellinen tilanne asetuksen N:o 1408/71 perusteella, sellaisena kuin kyseinen asetus on ollut voimassa 1.7.1992 alkaen
27. Asian kannalta merkityksellisiä asetuksen säännöksiä muutettiin asetuksen konsolidoimiseksi, ja siinä yhteydessä otettiin huomioon ja systematisoitiin yhteisöjen tuomioistuimen siihenastinen oikeuskäytäntö.(12) Kyseisissä asetuksen N:o 1408/71 säännöksissä, sellaisena kuin kyseinen asetus on muutettuna 1.7.1992 alkaen, säädetään seuraavaa:
12 artiklan 2 kohta: "Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, etuuksien pienentämistä - - koskevia jäsenvaltion lainsäädännön säännöksiä voidaan soveltaa muiden sosiaaliturvaetuuksien ollessa päällekkäisiä tai muun tulon vuoksi, vaikka tällaiset etuudet saavutettiin toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tai tällainen tulo ansaittiin toisen jäsenvaltion alueella."(13)
28. On merkillepantavaa, että 12 artiklan 2 kohdan viimeinen virke, jolla rajoitettiin ensimmäisessä virkkeessä esitetyn yleisen periaatteen soveltamisalaa ja suljettiin pois pienentämismahdollisuus, kun se, jonka etua asia koskee, sai työkyvyttömyyden, vanhuuden, kuoleman tai ammattitaudin perusteella samanlaisia etuuksia, jotka oli myönnetty kahden tai useamman jäsenvaltion laitoksesta, on poistettu. Säädökseen lisättiin sitä vastoin uutena ilmaisu "jollei tässä asetuksessa toisin säädetä". Toisissa säännöksissä, kuten esimerkiksi asetuksen 46 a, 46 b ja 46 c artiklassa, on kuitenkin säilytetty 12 artiklasta poistetun kappaleen sisältö ja selvennetty sitä. Asetuksen 3 lukuun sisältyviä etuuksien päällekkäisyyttä koskevia erityissäännöksiä on tämän vuoksi sovellettava.
29. Asetuksen 46 artikla uudistettiin kokonaan. Aikaisemman version 46 artiklan 3 kohtaan sisältynyt päällekkäisyyden estävä yhteisön oikeussääntö poistettiin. Asetuksen 46 artiklan 3 kohdassa säädetään nykyisin seuraavaa:
"Sillä, jonka etua asia koskee, on oikeus 1 ja 2 kohdan säännösten mukaan laskettuun korkeimpaan määrään kunkin jäsenvaltion toimivaltaiselta laitokselta tämän rajoittamatta niiden pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevien säännösten soveltamista, joista säädetään etuuden myöntävässä lainsäädännössä.
Jos edellä mainittuja säännöksiä sovelletaan, vertailu tehdään soveltamisen jälkeen jäävien määrien kesken."
30. Asetukseen lisättiin uusi 46 b artikla, joka sisältää "erityissäännöksiä, joita sovelletaan samanlaisten etuuksien ollessa päällekkäisiä kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan". Siinä säädetään seuraavaa:
"1. Jäsenvaltion lainsäädännön säännöksiä, jotka koskevat etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista, ei sovelleta etuuteen, joka on laskettu 46 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti.
2. Jäsenvaltion lainsäädännön säännöksiä, jotka koskevat etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista, sovelletaan 46 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdan säännösten mukaisesti laskettuun etuuteen ainoastaan, jos kysymyksessä oleva etuus on:
a) joko etuus, jota tarkoitetaan liitteessä IV olevassa D osassa ja jonka määrä on riippumaton täyttyneiden vakuutus- tai asumiskausien kestosta;
tai
b) etuus, jonka määrä lasketaan - - laskennallisen kauden perusteella. - - "
31. Tässä yhteydessä on selvitettävä, onko etuuksien pienentämistä koskevaa kansallista säännöstä tulkittava yhteisön oikeudessa eri tavalla lainsäädännön muuttumisen vuoksi.
32. Koska ulkomaisista järjestelmistä myönnetyt eläke-etuudet on vähennettävä laskettaessa kansallisen lain mukaan määräytyvää eläkettä, kyseessä on päällekkäisyyden estämiseksi annettu ulkoinen säännös. Jäsenvaltion säännös ei ole missään tapauksessa lakannut olemasta etuuksien pienentämistä koskeva säännös asetukseen N:o 1408/71 tehtyjen muutosten vuoksi. Säännös ei myöskään lakkaa olemasta päällekkäisyyden estämiseksi annettu ulkoinen säännös sen vuoksi, että se on sisällytetty sellaiseen päällekkäisyyden estämiseksi annettuun sisäiseen säännökseen, jota voidaan 46 artiklan 3 kohdan mukaan soveltaa sekä laskettaessa asetuksen N:o 1408/71
46 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitettua itsenäistä etuutta että laskettaessa yhteisön oikeuden perusteella asetuksen 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua teoreettista määrää.
33. On siis katsottava, että kyseinen kansallinen säännös on asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettu etuuksien pienentämistä koskeva säännös. Tästä seuraa, että sitä sovelletaan asetuksen säännösten mukaan.
34. Asetuksen 12 artiklan 2 kohdassa esitetään periaate, jonka mukaan päällekkäisyyden estämiseksi annettuja kansallisia säännöksiä, myös ulkoisia säännöksiä, voidaan soveltaa, "jollei tässä asetuksessa toisin säädetä". Tällaisia säännöksiä on kuitenkin asetuksen eläkkeitä koskevan 3 luvun erityissäännöksissä. Tässä yhteydessä sovellettavat yleiset säännökset, jotka koskevat "työkyvyttömyyden, vanhuuden tai kuoleman perusteella jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaisesti myönnettyjen etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista", sisältyvät asetuksen 46 a artiklaan.
35. Asetuksen 46 a artiklan 3 alakohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
"Etuudet, jotka on ansaittu toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, tai toisessa jäsenvaltiossa ansaittu muu tulo otetaan huomioon vain, jos ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään ulkomailla ansaittujen etuuksien tai tulon huomioon ottamisesta."
36. Asetuksen 46 b artikla sisältää tämän säännöksen edelle menevän säännöksen, jota sovelletaan samanlaisten etuuksien ollessa päällekkäisiä kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan. Nyt käsiteltävässä tapauksessa Belgian, Italian ja Saksan eläke-etuuksissa on kiistatta kyse "samanlaisista etuuksista", jotka määritellään 46 a artiklan 1 kohdassa seuraavasti: "työkyvyttömyys-, vanhuus- ja jälkeenjääneiden etuuksien päällekkäisyyttä, jotka on laskettu tai myönnetty saman henkilön osalta täyttyneiden vakuutus- tai asumiskausien perusteella". Asetuksen 46 b artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion lainsäädännön säännöksiä, jotka koskevat etuuden pienentämistä, ei sovelleta 46 artiklan 2 kohdan mukaisesti laskettuihin teoreettisiin eläke-etuuksiin.
37. Komissio pitää lähtökohtana tämän säännöksen sovellettavuutta nyt käsiteltävään asiaan, mihin se tukee käsityksensä, jonka mukaan jäsenvaltioiden lainsäädäntöön sisältyviä etuuksien pienentämistä koskevia säännöksiä ei voida soveltaa.
38. Tässä yhteydessä on kuitenkin kyseessä tilanne, jossa on laskettava 46 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitettu itsenäinen etuus, koska jäsenvaltion laitoksen huomioon ottamat 26 työvuotta täyttyivät yksin Belgian lainsäädännön mukaan. Näillä perusteilla olisi sovellettava 46 b artiklan 2 kohtaa, jonka a alakohdan mukaan säännöksiä, jotka koskevat etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista, sovelletaan vain tiettyjen, tarkasti määriteltyjen edellytysten täyttyessä. Tällaisia edellytyksiä ovat esimerkiksi etuuden määrän riippumattomuus täyttyneiden vakuutus- tai asumiskausien kestosta ja etuuden sisältyminen asetuksen liitteessä IV olevaan D osaan. Kumpikaan edellytyksistä ei täyty nyt käsiteltävässä asiassa, joten riidanalaista etuuksien pienentämistä koskevaa säännöstä ei voida soveltaa.
39. Tehty päätelmä on siis sama kuin komission esittämä käsitys, joten nyt käsiteltävässä asiassa ei tarvitse selvittää sitä, onko pääasian kohteena olevassa riita-asiassa kyse 46 b artiklan 1 kohdan vai 2 kohdan mukaisesta tapauksesta.
40. Tulos näyttää myös asianmukaiselta. Tosin on teoreettisesti ajateltavissa, että siirtotyöläinen on laskettaessa eläkettä Belgian lainsäädännön mukaan mahdollisesti hieman paremmassa asemassa kuin työntekijä, joka on työskennellyt koko uransa ajan Belgian lainsäädännön alaisuudessa. Tässä ei kuitenkaan ole kyse minkäänlaisesta suosimisesta, sillä myös sellaiseen siirtotyöläiseen, joka on Belgian kansalainen, sovellettaisiin yhteisön oikeussääntöjen perusteella jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaisia etuuksien pienentämistä koskevia säännöksiä. Sitä paitsi etuuden määrän laskeminen Belgian lainsäädännön perusteella on yksi askel laskettaessa siirtotyöläisen eläkettä yhteisön oikeussääntöjen mukaisesti. Lopputuloksen määrittäminen kaikkien niiden laskutoimitusten jälkeen, jotka suoritetaan asetuksen 3 luvussa säädetyn monimutkaisen järjestelmän mukaisesti, ei ole tämän oikeudenkäynnin kohteena.
41. On selvää, että yhteisön lainsäätäjä on muuttaessaan asetusta N:o 1408/71 muun muassa asetuksella N:o 1248/92(14) halunnut luoda selvästi määritellyt rajat päällekkäisyyden estämiseksi annetun kansallisen lainsäädännön soveltamiselle laskettaessa eläkkeitä yhteisön oikeussääntöjen perusteella, ja on ottanut tässä tarkoituksessa asetukseen nyt käsiteltävän asian kannalta merkittävän 46 b artiklan. Tätä kautta pyritään nimenomaan säilyttämään yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön jatkuvuus.
42. Asetuksen N:o 1408/71 muuttamisen taustalla olevat seikat on kirjattu asetuksen N:o 1248/92 johdanto-osaan. Sen 15. perustelukappale kuuluu seuraavasti: "Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan neuvosto ei ole toimivaltainen antamaan sääntöjä, joilla rajoitetaan eri jäsenvaltioissa ansaitun kahden tai useamman eläkkeen päällekkäisyyttä pienentämällä yksinomaan kansallisen lainsäädännön nojalla ansaitun eläkkeen määrää; yhteisöjen tuomioistuimen mukaan tämä toimivalta kuuluu kansalliselle lainsäätäjälle, kuitenkin niin, että yhteisön lainsäätäjälle kuuluu niiden rajojen määrääminen, joissa etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevia kansallisia säännöksiä sovelletaan; - - ".(15)
Asetuksen 16. ja 17. perustelukappaleessa todetaan lisäksi seuraavaa: "siirtotyöläisten ja heidän jälkeenjääneidensä suojelemiseksi etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä ja peruuttamista koskevien kansallisten lainsäädäntöjen säännösten liian ankaralta soveltamiselta on tarpeellista liittää asetukseen - - säännös, jossa säädetään tarkasti näiden säännösten soveltamisesta_$
samoin perustein on aiheellista lisätä - - säännös, jossa säädetään, että samanlaisten etuuksien ollessa päällekkäisiä näitä säännöksiä sovelletaan vain tiettyihin etuuksiin ja vain erityistapauksissa".(16)
Asetuksen 18. perustelukappaleessa todetaan vielä seuraavaa: "on tarpeen luetella liitteessä IV olevassa D osassa ne etuudet, joihin edellä mainittuja säännöksiä voidaan soveltaa samanlaisten etuuksien ollessa päällekkäisiä".
43. Yhteisön oikeussäännöt ovat tältä osin pakottavia.
44. Lopuksi on käsiteltävä ONP:n suullisessa käsittelyssä esittämä väite, jonka mukaan asetuksen 50 artiklaa olisi sovellettava.
45. Asetuksen 50 artiklassa säädetään "lisän myöntämisestä, kun eri jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan maksettavien etuuksien kokonaismäärä ei yllä vähimmäismäärään sen valtion lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella etuuden saaja asuu."
Säännös kuuluu seuraavasti: "Sellaiselle etuuksien saajalle, johon tätä lukua sovelletaan, ei voida siinä valtiossa, jonka alueella hän asuu ja jonka lainsäädännön mukaista etuutta hänelle maksetaan, myöntää etuutta, joka on pienempi kuin sanotun lainsäädännön mukainen vähimmäisetuus sellaiselta vakuutus- tai asumiskaudelta, joka on yhtä pitkä kuin kaikki suoritusta varten huomioon otetut vakuutuskaudet edeltävien artiklojen säännösten mukaisesti. Tämän valtion toimivaltainen laitos maksaa hänelle tarvittaessa koko hänen asuinaikansa ajan sen alueella lisän, joka on yhtä suuri kuin tämän luvun mukaisesti maksettavien etuuksien kokonaismäärän ja vähimmäisetuuden määrän erotus."
46. ONP vetoaa asiassa 22/81, Browning, annettuun tuomioon(17) perustellakseen sitä, että jäsenvaltion lainsäädännön mukainen kaivostyöläiselle maksettava lisä on 50 artiklassa tarkoitettu lisä, minkä vuoksi toisten jäsenvaltioiden järjestelmien perusteella myönnetyt etuudet on otettava huomioon lisän määrää laskettaessa.
47. ONP:n käsitystä ei voida useastakaan syystä pitää oikeana. Ensinnäkään kyseessä ei ole säännöksessä tarkoitettu "vähimmäisetuus". Tällainen vähimmäisetuus on määritelty asiassa Browning annetussa yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa "erityiseksi takuuksi - -, jolla pyritään varmistamaan sosiaaliturvaetuuksien saajille vähimmäistulo, joka on suurempi kuin ne etuudet, joita he voisivat vaatia yksistään vakuutusajan tai -maksujensa perusteella." Riidanalaisella Belgian lainsäädännön mukaisella lisällä sen sijaan asetetaan tietty henkilöryhmä tarkasti määritellyin edellytyksin muita edullisempaan asemaan korottamalla heille kertynyt eläke täyteen etuuteen. Tämä etuus ei riipu suoraan todellisesta vakuutusajasta.
48. Myöskään ONP:n edustajan viittaus julkisasiamies Gordon Slynnin ratkaisuehdotukseen ei anna aihetta toisenlaiseen tarkastelutapaan. Pitää tosin paikkansa, että julkisasiamies totesi seuraavaa: "Vähimmäisetuuden ei tarvitse olla säännöksissä määrätty tietty rahasumma. Se voi olla määrä, joka lasketaan jonkin laskukaavan mukaisesti." Kun tätä lainausta tarkastellaan kuitenkin asiayhteydessään, huomataan, että julkisasiamies jatkaa seuraavalla tavalla: "Se ei saa kuitenkaan riippua muista kuin - - mainituista edellytyksistä", joilla hän tarkoittaa "vakuutuskauden täyttymistä".(18)
49. Kaivostyöläisiä koskevaa Belgian eläkesäännöstä ei tämän vuoksi ole pidettävä "vähimmäisetuuden" myöntämisenä.
50. On toinenkin syy siihen, miksi asetuksen N:o 1408/71 50 artiklaa ei voida soveltaa. Kyseisessä artiklassa edellytetään ehdottomasti sitä, että asetuksen 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu eläke-etuus maksetaan yhteisön oikeussääntöjen nojalla.(19) Kuten jo 46 b artiklan osalta on mainittu, koskee nyt käsiteltävä asia kuitenkin itsenäisen etuuden laskemista ainoastaan Belgian järjestelmän mukaisesti täyttyneiden työssäolokausien perusteella.
C Ratkaisuehdotus
51. Edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava myöntävästi. Ehdotan siis, että yhteisöjen tuomioistuin antaa seuraavan vastauksen:
Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71
12 artiklan 2 kohdan, 46 artiklan 3 kohdan ja 46 b artiklan käsitettä etuuksien pienentämistä koskevat säännökset on tulkittava siten, että siinä tarkoitetaan sellaista jäsenvaltion oikeussääntöä, jossa säätämällä, että palkatun työntekijän vanhuuseläkkeen määrää, joka ei ole kertynyt 30 työvuodelta mutta joka on silti kertynyt vähintään 25 työvuodelta, korotetaan lisällä siten, että lisä on yhtä suuri kuin sen vanhuuseläkkeen määrän, jonka työntekijä olisi saanut, jos hän olisi tosiasiallisesti työskennellyt 30 vuotta, ja niiden vanhuuseläkkeiden kokonaismäärän välinen erotus, joita työntekijä voi vaatia kansallisen järjestelmän tai toisen jäsenvaltion järjestelmän mukaisesti.
(1) - Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 konsolidoitu versio, EYVL C 325, 10.12.1992, s. 1; vrt. myös asetus N:o 1408/71 sellaisena, kuin se on muutettuna 2 päivänä kesäkuuta 1983 annetulla neuvoston asetuksella N:o 2001/83, EYVL L 230, s. 6.
(2) - Moniteur belge, 15.8.1990.
(3) - Ks. 3 luku: "Vanhuus ja kuolema (eläkkeet)".
(4) - Asia 58/84, Romano, tuomio 4.6.1985 (Kok. 1985, s. 1679); yhdistetyt asiat C-90/91 ja C-91/91, Di Crescenzo ja Casagrande, tuomio 11.6.1992 (Kok. 1992, s. I-3851) ja asia 24/75, Petroni, tuomio 21.10.1975 (Kok. 1975, s. 1149).
(5) - Mainittu edellä alaviitteessä 4.
(6) - Ks. yksityiskohdat asiassa Romano annetusta tuomiosta (mainittu edellä alaviitteessä 4).
(7) - Asiassa Romano annettu tuomio (mainittu edellä alaviitteessä 4).
(8) - Ks. 20.7.1990 annetun lain 3 §:n 1 momentin a kohta ja 24.10.1967 annetun kuninkaan asetuksen nro 50
10 §:n 2 momentin 1 kohta, sellaisena kuin se on 1.1.1981 voimaan tulleessa muodossa.
(9) - Ks. asetuksen N:o 1408/71
45 artikla.
(10) - Ks. asetuksen N:o 1408/71
12 artiklan 2 kohta.
(11) - Ks. asetuksen N:o 1408/71
46 artiklan otsikko.
(12) - Ks. esim. edellä alaviitteessä 4 mainittu asia Petroni.
(13) - Kursivointi tässä.
(14) - Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 sekä asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 574/72 muuttamisesta 30 päivänä huhtikuuta 1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1248/92 (EYVL L 136, s. 7).
(15) - Kursivointi tässä.
(16) - Kursivointi tässä.
(17) - Asia 22/81, Browning, tuomio 17.12.1981 (Kok. 1981, s. 3357).
(18) - Asiassa Browning (mainittu edellä alaviitteessä 17, s. 3372 ja 3378) annettu ratkaisuehdotus.
(19) - Ks. 50 artiklan sanamuoto: "- - sellaiselta vakuutus- tai asumiskaudelta, joka on yhtä pitkä kuin kaikki - - vakuutuskaudet - -" (kursivointi tässä); ks. myös asetuksen 46 artiklan 2 kohta ja 45 artikla.