62016CC0180
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
EVGENI TANCHEV
26 päivänä huhtikuuta 2017 (
1
)
Asia C‑180/16 P
Toshiba Corporation
vastaan
Euroopan komissio
”Muutoksenhaku — SEUT 101 artikla — Kaasueristeiset kytkinlaitteet — Komission päätös alkuperäisen päätöksen muuttamisesta unionin yleisen tuomioistuimen kumottua sen osittain — Sakot — Puolustautumisoikeudet — Väitetiedoksianto — Yhdenvertainen kohtelu — Osallistuminen kartellin tiettyihin osiin — Oikeusvoima”
1.
Tässä valituksessa Toshiba Corp. (jäljempänä Toshiba) vaatii unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen tuomion, (
2
) jolla tämä hylkäsi Toshiban kanteen neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (
3
) 23 artiklan 2 kohdan nojalla 27.6.2012 annetun komission päätöksen (
4
)(jäljempänä riidanalainen päätös) kumoamiseksi. Riidanalaisella päätöksellä muutettiin edellistä, 24.1.2007 tehtyä komission päätöstä (
5
) (jäljempänä vuoden 2007 päätös), jolla sakotettiin tiettyjä eurooppalaisia ja japanilaisia yrityksiä, kuten Toshibaa, osallistumisesta maailmanlaajuiseen kartelliin kaasueristeisten kytkinlaitteiden markkinoilla.
2.
Unionin yleinen tuomioistuin oli kumonnut vuoden 2007 päätöksen siltä osin kuin siinä määrättiin Toshiballe sakko perusteenaan se, että komissio oli loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta sakkojen suuruuden määrittämisessä. (
6
) Komission toteamus EY 81 artiklan rikkomisesta oli kuitenkin pysynyt voimassa. Korjatakseen tilanteen komissio antoi riidanalaisen päätöksen, jossa se määräsi Toshiballe uuden sakon. Tämä sakko laskettiin soveltamalla unionin yleisen tuomioistuimen ehdottamaa menetelmää.
3.
Tämä valitus nostaa esiin oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvän seikan eli kysymyksen siitä, onko komission toimitettava uusi väitetiedoksianto ennen unionin yleisen tuomioistuimen kumoaman päätöksen uudelleen antamista. Lisäksi se nostaa esiin kysymyksiä sakon laskennasta yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kannalta.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
4.
Asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdassa (”Rikkomisen toteaminen ja lopettaminen”) säädetään seuraavaa:
”Jos komissio toteaa kantelun perusteella tai omasta aloitteestaan, että perustamissopimuksen [101] tai [102] artiklaa rikotaan, se voi päätöksellään määrätä asianomaiset yritykset ja yritysten yhteenliittymät lopettamaan todetun rikkomisen. – –”
5.
Asetuksen N:o 1/2003 23 artiklassa (”Sakot”) säädetään seuraavaa:
”– –
2.   Komissio voi päätöksellään määrätä yrityksille tai yritysten yhteenliittymille sakon, jos ne tahallaan tai tuottamuksesta:
a)
rikkovat perustamissopimuksen [101] artiklan tai [102] artiklan määräyksiä; – –
– –
3.   Sakon suuruutta määrättäessä on otettava huomioon sekä rikkomisen vakavuus että sen kesto.
– –”
6.
Asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 1 kohdassa (”Osapuolten, kantelijoiden ja muiden kolmansien kuuleminen”) säädetään seuraavaa:
”Ennen 7, 8 ja 23 artiklassa sekä 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen päätösten tekemistä komission on varattava yrityksille tai yritysten yhteenliittymille, joita komission toteuttama menettely koskee, tilaisuus esittää huomautuksensa komission niitä vastaan esittämistä väitteistä. Komissio perustaa päätöksensä yksinomaan väitteille, joista asianomaiset osapuolet ovat voineet esittää huomautuksensa. – –”
7.
Komission asetuksen (EY) N:o 773/2004 (
7
) 10 artiklassa (”Väitetiedoksianto ja vastaukset”) todetaan seuraavaa:
”1.   Komissio ilmoittaa asianomaisille osapuolille kirjallisesti niitä vastaan esitetyistä väitteistä. Väitetiedoksianto annetaan tiedoksi kullekin niistä.
2.   Toimittaessaan väitetiedoksiannon asianomaisille osapuolille komissio asettaa määräajan, jonka kuluessa osapuolet voivat esittää sille näkökantansa kirjallisesti. – –”
8.
Asetuksen N:o 773/2004 11 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Komissio antaa osapuolille, joille se on osoittanut väitetiedoksiannon, tilaisuuden tulla kuulluksi, ennen kuin se kuulee asetuksen – – N:o 1/2003 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua neuvoa-antavaa komiteaa.
2.   Komissio käsittelee päätöksissään ainoastaan sellaisia väitteitä, joista 1 kohdassa tarkoitetut osapuolet ovat voineet esittää huomautuksensa.”
9.
Komission vuonna 1998 sakkojen laskennasta antamien suuntaviivojen (
8
) 1.A kohdan ensimmäisessä, toisessa ja kolmannessa alakohdassa todetaan seuraavaa:
”Rikkomuksen vakavuuden arvioinnissa on otettava huomioon sen laatu, sen todellinen vaikutus markkinoihin, jos se on mitattavissa, ja laajuus asian kannalta merkityksellisillä maantieteellisillä markkinoilla.
Rikkomukset voidaan jakaa kolmeen luokkaan, nimittäin vakavaa vähäisempiin, vakaviin ja erittäin vakaviin rikkomuksiin.
– –
Kussakin luokassa määrättyjen seuraamusten asteikko antaa mahdollisuuden vaihdella yritykseen sovellettavaa seuraamusta rikkomuksen laadun mukaan, erityisesti vakavien ja erittäin vakavien rikkomusten luokissa.”
10.
Vuoden 1998 suuntaviivojen 1.A kohdan kuudennessa alakohdassa todetaan seuraavaa:
”Jos rikkomukseen syyllistyy useita yrityksiä (esimerkiksi kartellit), voi tietyissä tapauksissa olla tarpeen vaihdella kussakin edellä mainitussa luokassa määritettyjä määriä, jotta voitaisiin ottaa huomioon rikkomusten tapauskohtainen painoarvo ja siten kunkin yrityksen rikkomisen todellinen vaikutus kilpailuun erityisesti, kun samanlaisiin rikkomuksiin syyllistyneet yritykset ovat huomattavan erikokoisia.”
II Asian tausta
A Vuoden 2007 päätös ja sen tausta
11.
Asian käsittely aloitettiin sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen perusteella. Useiden kaasueristeisten kytkinlaitteiden tuottajien tiloissa tehtyjen yllätystarkastusten jälkeen komissio antoi väitetiedoksiannon 20.4.2006. Väitetiedoksiantoon annettiin lisäys 21.6.2006 (jäljempänä näistä yhdessä käytetään ilmausta ”vuoden 2006 väitetiedoksianto”). Suullinen kuuleminen järjestettiin 18.–19.7.2006.
12.
Vuoden 2007 päätöksessä komissio katsoi, että tärkeimmät japanilaiset ja eurooppalaiset kaasueristeisten kytkinlaitteiden tuottajat, kuten Mitsubishi Electric Corporation (jäljempänä Melco) ja Toshiba, olivat rikkoneet EY 81 artiklaa ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (jäljempänä ETA-sopimus) 53 artiklaa koordinoimalla kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevien hankkeiden maailmanlaajuista jakamista paljolti historiallisia markkinaosuuksia ilmentävien kiintiöiden perusteella.
13.
Vuoden 2007 päätöksessä tarkoitettu kilpailusääntöjen rikkominen käsitti kolme keskeistä osaa.
14.
Ensinnäkin kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevia hankkeita jaettiin maailmanlaajuisesti Wienissä 15.4.1988 allekirjoitetussa sopimuksessa (jäljempänä kiintiösopimus) sovittujen sääntöjen mukaisesti. Kiintiösopimus, jota sovellettiin koko maailmassa lukuun ottamatta Yhdysvaltoja, Kanadaa, Japania ja kartellin eurooppalaisten jäsenten kotimaita, perustui japanilaisille tuottajille tarkoitettuun ”Japanin yhteiskiintiöön” ja eurooppalaisille tuottajille tarkoitettuun ”Euroopan yhteiskiintiöön”.
15.
Toiseksi oli yhteistoimintajärjestely, jonka perusteella kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevat hankkeet Japanissa varattiin japanilaisille tuottajille ja hankkeet kartellin eurooppalaisten jäsenten kotimarkkinoilla eurooppalaisille tuottajille. Yhteistoimintajärjestely tarkoitti myös sitä, että kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevat hankkeet muissa Euroopan maissa varattiin myös kartellin eurooppalaisille jäsenille, koska japanilaiset jäsenet olivat sitoutuneet olemaan tekemättä tarjouksia Euroopassa.
16.
Kolmanneksi myöskin Wienissä 15.4.1988 allekirjoitetussa toisessa sopimuksessa (jäljempänä Euroopan kiintiösopimus) määriteltiin, kuinka Euroopan yhteiskiintiö jaetaan eurooppalaisten tuottajien kesken.
17.
Komissio katsoi, että nämä toimenpiteet muodostavat yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen, jonka tavoitteena oli kilpailun rajoittaminen EY 81 artiklassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
18.
Vuoden 2007 päätöksen 1 artiklassa komissio katsoi, että Toshiba oli osallistunut kilpailusääntöjen rikkomiseen ainakin 15.4.1988 (jolloin kiintiösopimus ja Euroopan kiintiösopimus allekirjoitettiin) ja 11.5.2004 (jolloin komissio teki yllätystarkastuksia tärkeimpien kaasueristeisten kytkinlaitteiden tuottajien tiloissa) välisen ajan. (
9
)
19.
Toshiba oli kuitenkin osallistunut rikkomiseen 1.10.2002–11.5.2004 sen ja Melcon puoliksi omistaman yhteisyrityksen, TM T&D Corporationin (jäljempänä TM T&D), kautta. Kumpikin emoyhtiö oli käyttänyt ratkaisevaa vaikutusvaltaa TM T&D:n toimintaan. Tämän vuoksi Toshiban katsottiin olevan yksin vastuussa osallistumisestaan rikkomiseen 15.4.1988–1.10.2002 ja yhteisvastuussa Melcon kanssa TM T&D:n syyksi luetusta rikkomisesta 1.10.2002–11.5.2004. (
10
)
20.
Vuoden 2007 päätöksen 2 artiklan h ja i alakohdassa määrättiin Toshiballe 86250000 euron sakko ja Toshiballe ja Melcolle yhteisvastuullisesti 4650000 euron sakko.
B Valitus vuoden 2007 päätöksestä
21.
Vuoden 2011 tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi vaatimuksen vuoden 2007 päätöksen 1 artiklan kumoamisesta. Se kuitenkin kumosi vuoden 2007 päätöksen 2 artiklan h ja i alakohdan siltä osin kuin ne koskivat Toshibaa (
11
) perusteenaan se, että komissio oli loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta käyttäessään eri viitevuosia japanilaisille tuottajille (2001) ja eurooppalaisille tuottajille (2003) sakkojen laskentapohjien laskennassa. (
12
)
22.
Komissio oli pyrkinyt ottamaan huomioon sen, että Toshiba ja Melco olivat eriarvoisessa kilpailuasemassa, käyttämällä viitevuotena viimeistä vuotta, jona Toshiba ja Melco osallistuivat kartelliin erillisinä yrityksinä, eli vuotta 2001. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että tämä päämäärä oli perusteltu, mutta se olisi voitu saavuttaa kohtelematta japanilaisia ja eurooppalaisia tuottajia eriarvoisesti. Määrittäessään Toshiban ja Melcon sakkojen laskentapohjia komissio olisi esimerkiksi voinut käyttää TM T&D:lle määritettyä sakon laskentapohjaa TM T&D:n vuoden 2003 liikevaihdon perusteella ja jakaa TM T&D:n sakon laskentapohjan Toshiban ja Melcon kesken sen mukaan, kuinka suuri osuus niillä oli kaasueristeisten kytkinlaitteiden myynnistä vuonna 2001. Siten komissio olisi käyttänyt vuotta 2003 myös japanilaisia tuottajia koskevana viitevuotena.
23.
Unionin tuomioistuin hylkäsi vuoden 2011 tuomiosta tehdyn valituksen vuoden 2013 tuomiolla.
C Riidanalainen päätös ja sen tausta
24.
Komissio lähetti 15.2.2012 Toshiballe tosiseikkoja koskevan kirjeen, jossa se ilmoitti aikovansa tehdä uuden päätöksen Toshiballe määrättävästä sakosta ja esitteli seikat, joita se piti merkityksellisinä kyseisen sakon määrän laskemisessa (jäljempänä vuoden 2012 tosiseikkoja koskeva kirje).
25.
Toshiba esitti 7. ja 23.3.2012 huomautuksensa tosiseikkoja koskevasta kirjeestä.
26.
Toshiban edustajien ja komission asiaa hoitamaan nimetyn ryhmän välillä pidettiin kokous 12.6.2012.
27.
Komissio antoi riidanalaisen päätöksen 27.6.2012. Tällä päätöksellä muutettiin erityisesti vuoden 2007 päätöksen 2 artiklan h ja i alakohtaa. Siinä määrättiin Toshiballe ainoana vastuullisena 56793000 euron sakko sekä sille ja Melcolle yhteisvastuullisesti 4650000 euron sakko. (
13
) Nämä määrät laskettiin käyttäen vuotta 2003 viitevuotena ja soveltamalla unionin yleisen tuomioistuimen vuoden 2011 tuomiossa ehdottamaa laskentamenetelmää. (
14
)
III Oikeudenkäynti unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
28.
Toshiba nosti 12.9.2012 kanteen riidanalaisen päätöksen kumoamiseksi.
29.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi riidanalaista päätöstä koskevan kumoamiskanteen 19.1.2016 antamallaan tuomiolla.
30.
Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että komissio ei ollut loukannut Toshiban puolustautumisoikeuksia, kun se ei ennen riidanalaisen päätöksen antamista lähettänyt Toshiballe uutta väitetiedoksiantoa vaan tosiseikkoja koskevan kirjeen. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan vuoden 2006 väitetiedoksianto antoi Toshiballe sellaiset tiedot, jotka se tarvitsi pystyäkseen puolustautumaan tehokkaasti, sillä siinä mainittiin sakkojen määrittämisen kannalta olennaiset seikat. Vuoden 2011 tuomiossa ei ollut kyseenalaistettu näiden seikkojen todenperäisyyttä, merkitystä tai paikkansapitävyyttä. Riidanalaisessa päätöksessä komissio oli nojautunut ainoastaan vuoden 2006 väitetiedoksiannossa esitettyihin seikkoihin.
31.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että komissio ei ollut laiminlyönyt velvollisuutta perustella TM T&D:lle määritettyä 31000000 euron suuruista sakon laskentapohjaa.
32.
Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että komissio ei ollut loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta laskiessaan Toshiban sakkojen määrän Toshiban liikevaihdon sijasta yhteisyrityksen hypoteettisen sakon laskentapohjan perusteella. Koska Toshiba ei ollut vuonna 2003 myynyt lainkaan kaasueristeisiä kytkinlaitteita (se oli siirtänyt kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevat toimintonsa TM T&D:lle), sen sakkoa ei voitu laskea täsmälleen samalla tavalla kuin eurooppalaisten tuottajien sakkoja.
33.
Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että komissio ei ollut loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta määrittäessään sakkojen laskentapohjat ottamatta huomioon sitä, että Toshiba ei ollut osallistunut kilpailua rajoittaviin toimenpiteisiin Euroopan talousalueella, kun taas eurooppalaiset tuottajat olivat osallistuneet niihin.
IV Oikeudenkäynti unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
34.
Toshiba vaatii 29.3.2016 tekemässään valituksessa, että unionin tuomioistuimen on kumottava unionin yleisen tuomioistuimen tuomio ja joko kumottava riidanalainen päätös, alennettava sille määrätyn sakon määrää SEUT 261 artiklan nojalla tai palautettava asia unionin yleiseen tuomioistuimeen. Lisäksi Toshiba vaatii, että unionin tuomioistuimen on velvoitettava komissio korvaamaan valitusasiassa ja alimmassa oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
35.
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuimen on hylättävä valitus ja velvoitettava Toshiba korvaamaan valitusasiassa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
V Valitusperusteiden arviointi
36.
Toshiba esittää kolme valitusperustetta. Ensinnäkin se katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että komissio ei loukannut Toshiban puolustautumisoikeuksia. Toiseksi se väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että menetelmä, jota komissio sovelsi laskiessaan sille määrätyn sakon, ei ollut yhdenvertaisen kohtelun periaatteen vastainen. Kolmanneksi se katsoo unionin yleisen tuomioistuimen tehneen oikeudellisen virheen päätellessään, että komissio ei loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, kun se päätti olla alentamatta sakon määrää Toshiban rikkomiseen osallistumisen suhteellista painoarvoa vastaavasti.
A Ensimmäinen valitusperuste
1.
Asianosaisten lausumat
37.
Ensimmäisessä valitusperusteessaan Toshiba katsoo unionin yleisen tuomioistuimen tehneen oikeudellisen virheen todetessaan, että komissio ei loukannut Toshiban puolustautumisoikeuksia, kun se ei ennen riidanalaisen päätöksen antamista lähettänyt Toshiballe uutta väitetiedoksiantoa vaan tosiseikkoja koskevan kirjeen. Toshiban mukaan komission olisi pitänyt antaa väitetiedoksianto.
38.
Toshiba katsoo ensinnäkin, että – toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 42 kohdassa – riidanalaista päätöstä edeltänyt menettely ei ole ”jatketta” vuoden 2007 päätöksen tekemistä edeltäneelle menettelylle.
39.
Toiseksi Toshiba katsoo, että vaikka unionin yleinen tuomioistuin oli oikeassa todetessaan valituksenalaisen tuomion 74 kohdassa, että komission piti toimittaa väitetiedoksiannon lähettämisen jälkeen lisätietoja siitä, millä tavalla se aikoi toteuttaa aikomuksensa varmistaa sakon ehkäisevä vaikutus, unionin yleinen tuomioistuin toimi ristiriitaisesti todetessaan samaisessa kohdassa, että nämä tiedot voidaan toimittaa ”väitetiedoksiannon lähettämisen jälkeen” eikä väitetiedoksiannossa. Valituksenalaisen tuomion 74 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin tunnusti, että Toshiballa oli oikeus tulla kuulluksi paitsi ehkäisevän lisäsakon osalta myös yleisesti sakkojen laskentamenetelmän osalta. Toshiban puolustautumisoikeuksia suojataan vain, jos 74 kohdassa tarkoitetut lisätiedot ehkäisevästä vaikutuksesta toimitetaan väitetiedoksiannossa, koska väitetiedoksiannon antamista – toisin kuin tosiseikkoja koskevan kirjeen lähettämistä – säännellään asetuksella N:o 1/2003 ja asetuksella N:o 773/2004, ja siitä seuraa muita menettelyllisiä oikeuksia, nimittäin komission jäsenten kollegion päätöksen antaminen sekä suullinen kuuleminen.
40.
Komissio väittää, että jos ensimmäisen valitusperusteen on tulkittava tarkoittavan, että sakko voidaan määrätä ainoastaan uudessa menettelyssä, sitä ei voida ottaa tutkittavaksi, koska sitä ei esitetty ensimmäisessä oikeusasteessa.
41.
Asiasisällöstä komissio toteaa, että jos ensimmäisen valitusperusteen on tulkittava tarkoittavan, että uusi väitetiedoksianto oli toimitettava ennen riidanalaisen päätöksen antamista, se on hylättävä.
42.
Ensinnäkin komissio tähdentää, että unionin yleinen tuomioistuin oli oikeassa todetessaan valituksenalaisen tuomion 42 kohdassa, että riidanalaista päätöstä edeltänyt menettely oli jatketta vuoden 2007 päätöksen tekemistä edeltäneelle menettelylle. Tämä johtuu siitä, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan menettely unionin yleisen tuomioistuimen kumoaman toimenpiteen korvaamiseksi toisella on aloitettava uudelleen juuri siitä vaiheesta, jossa lainvastaisuus tapahtui.
43.
Toiseksi komissio katsoo, että vaikka se lähetti tosiseikkoja koskevan kirjeen ennen riidanalaisen päätöksen antamista, sillä ei olisi ollut velvollisuutta toimia näin, koska kaikki sakon laskemiseksi tarvittavat tiedot oli jo toimitettu vuoden 2006 väitetiedoksiannossa. Komission mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan valituksenalaisen tuomion 74 kohdassa, että komission piti toimittaa tietoja siitä, millä tavalla se aikoo toteuttaa aikomuksensa varmistaa sakon ehkäisevä vaikutus, sillä oikeuskäytäntö, johon unionin yleinen tuomioistuin viittasi mainitussa kohdassa, ei koske sakon laskemista vaan rikkomisen toteamista.
2.
Arviointi
a)
Tutkittavaksi ottaminen
44.
Komissio väittää, että ensimmäistä valitusperustetta ei voida ottaa tutkittavaksi, koska se on uusi oikeudellinen peruste. Komission mukaan Toshiba ei esittänyt unionin yleisessä tuomioistuimessa, että komissio ei voi antaa riidanalaista päätöstä ilman uutta menettelyä.
45.
On totta, että Toshiba ei esittänyt unionin yleisessä tuomioistuimessa, että komissio ei olisi voinut antaa riidanalaista päätöstä toistamatta koko menettelyä. Se ei kuitenkaan ole esittänyt tätä perustetta myöskään unionin tuomioistuimessa. Todetessaan, että riidanalaista päätöstä edeltänyt menettely ei ollut ”jatketta” vuoden 2007 päätöksen tekemistä edeltäneelle menettelylle, Toshiba ainoastaan katsoo, että uusi väitetiedoksianto tarvitaan, koska vuoden 2006 väitetiedoksianto ei ollut pätevä valmisteleva toimi riidanalaisen päätöksen antamiseksi. Vastauksessaan Toshiba selventää, että ensimmäisellä valitusperusteella se ainoastaan moittii sitä, että unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi sen vaatimuksen, jonka mukaan uusi väitetiedoksianto olisi ollut välttämätön.
46.
Tästä syystä katson, että ensimmäistä valitusperustetta ei voida ottaa tutkittavaksi.
b)
Asiakysymys
47.
Mielestäni komission ei ollut tarpeen toimittaa uutta väitetiedoksiantoa ennen riidanalaisen päätöksen antamista. Ensinnäkään vuoden 2007 päätöksen kumoaminen ei vaikuttanut vuoden 2006 väitetiedoksiannon pätevyyteen. Toiseksi komissiolla ei ollut velvollisuutta toimittaa tietoja siitä, millä tavalla se aikoi toteuttaa aikomuksensa varmistaa riidanalaisessa päätöksessä määrätyn sakon ehkäisevä vaikutus.
1) Vuoden 2006 väitetiedoksiannon pätevyys
48.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin toimen kumoaminen ei välttämättä vaikuta sen tekemistä edeltäviin valmisteleviin toimiin, sillä kumotun toimen korvaamiseen tähtäävä menettely voidaan lähtökohtaisesti aloittaa uudelleen juuri siitä vaiheesta, jossa lainvastaisuus tapahtui. (
15
)
49.
Kysymykseen siitä, vaikuttiko vuoden 2007 päätöksen kumoaminen vuoden 2006 väitetiedoksiannon pätevyyteen, on vastattava tarkastelemalla vuoden 2011 tuomion ulottuvuutta. Mainitun tuomion ulottuvuuden määrittelemiseksi on tutkittava sen perusteluja. Näissä perusteluissa yksilöidään ensinnäkin, mikä tarkkaan ottaen oli lainvastaisena pidetty määräys, ja toiseksi ilmoitetaan ne täsmälliset syyt, joiden vuoksi se on tuomiolauselmassa todettu lainvastaiseksi. (
16
)
50.
Vuoden 2011 tuomion perustelut osoittavat, että vuoden 2007 päätös kumottiin sakon laskennassa tapahtuneen yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkauksen perusteella. Laskeakseen sakkojen laskentapohjat komissio käytti japanilaisia tuottajia koskevana viitevuotena vuotta 2001 ja eurooppalaisia tuottajia koskevana viitevuotena vuotta 2003. Vuosi 2003 oli viimeinen kokonainen vuosi, jona kilpailusääntöjä rikottiin. Käyttäessään vuotta 2001 japanilaisia tuottajia koskevana viitevuotena komissio oli pyrkinyt ottamaan huomioon sen, että TM T&D:n kaksi osakkeenomistajaa olivat eriarvoisessa kilpailuasemassa (Melcolla oli huomattavasti Toshibaa suurempi osuus kaasueristeisten kytkinlaitteiden maailmanmarkkinoista). Vuosi 2001 oli viimeinen vuosi, jona Toshiba ja Melco osallistuivat välittömästi rikkomiseen ennen TM T&D:n perustamista. Toshiban ja Melcon kilpailuasemien eriarvoisuuden huomioon ottaminen ei olisi toteutunut, jos komissio olisi jakanut TM T&D:n liikevaihdon vuonna 2003 Toshiban ja Melcon kesken niiden yhteisyritystä koskevien omistusosuuksien mukaan (se oli puoliksi Toshiban ja puoliksi Melcon omistama yhteisyritys). Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että komission päämäärä oli perusteltu mutta se olisi voitu saavuttaa kohtelematta japanilaisia ja eurooppalaisia tuottajia eriarvoisesti. Komissio olisi esimerkiksi voinut käyttää TM T&D:n liikevaihtoa vuonna 2003 TM T&D:n sakon laskentapohjan laskennassa ja jakaa sen sitten Toshiban ja Melcon kesken sen mukaan, mitkä olivat niiden osuudet kaasueristeisten kytkinlaitteiden myynnistä vuonna 2001. (
17
) Näin ollen lainvastaisuus koski sakkojen laskentapohjien laskennassa käytetyn viitevuoden valintaa.
51.
On kiistatonta, että vuoden 2006 väitetiedoksiannossa ei millään tavalla ilmaista, että sakkojen laskentapohjien laskemiseksi voidaan käyttää japanilaisille tuottajille ja eurooppalaisille tuottajille eri viitevuosia. Tämän vuoksi vuoden 2011 tuomiossa esitetty toteamus, jonka mukaan vuoden 2001 valinta japanilaisia tuottajia koskevaksi viitevuodeksi oli lainvastainen, ei voi vaikuttaa vuoden 2006 väitetiedoksiannon pätevyyteen.
52.
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 42 kohdassa aivan oikein, että vuoden 2006 väitetiedoksiannon sisältöä ”[ei ollut] kyseenalaistettu [vuoden 2011] tuomiossa”.
53.
Tähän päätelmään eivät vaikuta tuomio ThyssenKrupp Stainless (
18
) ja tuomio Bolloré, (
19
) joissa uutta väitetiedoksiantoa pidettiin välttämättömänä ennen unionin yleisen tuomioistuimen kumoaman päätöksen uudelleen antamista.
54.
Näissä kahdessa asiassa komission alkuperäiset päätökset kumottiin sillä perusteella, että niiden katsottiin perustuvan seikkoihin, jotka eivät olleet sisältyneet väitetiedoksiantoon ja joiden osalta asianosaisille ei ollut tarjottu tilaisuutta esittää näkemyksiään. (
20
)
55.
Esillä olevassa asiassa vuoden 2007 päätös sen sijaan kumottiin sillä perusteella, että käyttäessään eri viitevuosia japanilaisten tuottajien ja eurooppalaisten tuottajien tapauksessa komissio oli kohdellut niitä eriarvoisesti. Vuoden 2007 päätöstä ei kumottu sillä perusteella, että komission aikomusta käyttää vuotta 2001 japanilaisten tuottajien viitevuotena ei ollut mainittu vuoden 2006 väitetiedoksiannossa.
56.
Myöskään edellä 52 kohdassa mainittu päätelmä ei vaikuta Toshiban väitteeseen, jonka mukaan PVC II ‑tuomiota ei voida soveltaa esillä olevaan asiaan. PVC II ‑tuomiossa katsottiin, että uutta väitetiedoksiantoa ei tarvittu. (
21
) Toshiban mukaan PVC II ‑asiassa päätös kumottiin menettelyyn liittyvän puutteen perusteella, kun taas esillä olevassa asiassa vuoden 2007 päätös kumottiin sakkojen laskentamenetelmän lainvastaisuuden perusteella.
57.
Mielestäni syynä siihen, ettei uutta väitetiedoksiantoa pidetty välttämättömänä PVC II ‑tuomiossa, ei ollut virheen liittyminen menettelyyn päätöksen asiasisällön tai sakon laskennan sijasta. Syynä oli se, että virhe johtui komission jäsenten kollegion päätöksen virheellisestä todistusvoimaiseksi saattamisesta. Koska ainoastaan päätös, jossa todetaan SEUT 101 tai SEUT 102 artiklan rikkominen (ei väitetiedoksianto), edellyttää todistusvoimaiseksi saattamista, kyseinen virhe ei voinut vaikuttaa väitetiedoksiannon pätevyyteen. (
22
) Sama voidaan todeta tuomiosta ICI II. (
23
)
58.
Lisäksi haluan todeta, että tilanne esillä olevassa asiassa eroaa tilanteesta, jota julkisasiamies Wahl tarkasteli äskettäin ratkaisuehdotuksessaan Feralpi. (
24
)
59.
Komission päätös oli kumottu sillä perusteella, että sen oikeusperusta oli HT 65 artiklan 4 ja 5 kohta, eikä komissiolla ollut EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päätyttyä enää toimivaltaa todeta HT 65 artiklan 1 kohdan rikkomista. (
25
) Tämän jälkeen komissio antoi uuden päätöksen asetuksen N:o 1/2003 7 artiklan 1 kohdan ja 23 artiklan 2 kohdan nojalla. Tuomiossa Feralpi unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että komission ei tarvinnut toimittaa uutta väitetiedoksiantoa ennen uuden päätöksen antamista, koska ensinnäkin lainvastaisuus oli tapahtunut päätöksen antamisvaiheessa ja toiseksi asiaseikat ja väitteet olivat samoja kummassakin päätöksessä. (
26
)
60.
Julkisasiamies Wahlin mukaan unionin yleisen tuomioistuimen tuomio olisi mitätöitävä ja uusi päätös kumottava. Ensinnäkään asiassa ei ollut toteutettu yhtään toimea asetuksissa N:o 1/2003 ja N:o 17 säädetyn menettelyn mukaisesti (
27
) päätöksen kumoamisen jälkeen (
28
) eikä ennen sen kumoamista (
29
). Toiseksi EHTY:n perustamissopimuksen määräysten mukaisesti toteutettuja menettelyjä ei voida pitää uuden päätöksen kannalta pätevinä valmistelevina toimina. Tämä johtui siitä, että komissiolle asetuksessa N:o 1/2003 annetut valtuudet erosivat sille EHTY:n perustamissopimuksessa annetuista valtuuksista, (
30
) ja lisäksi ”ei ollut menettelyä – joka olisi toteutettu asetusten N:o 17 ja N:o 2842/98[ (
31
)] säännösten mukaisesti, jotka vastaavat nykyisin asetusten N:o 1/2003 ja N:o 773/2004 säännöksiä – jota komissio voisi jatkaa edetäkseen suoraan uuden päätöksen tekemiseen”. (
32
) Tämän vuoksi komissio ei olisi voinut antaa uutta päätöstä ainakaan järjestämättä uutta suullista kuulemista, jotta asianosaiset voisivat esittää näkemyksensä siten, että läsnä ovat jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten edustajat, jotka kutsutaan suulliseen kuulemiseen ja joita komission on kuultava neuvoa-antavan komitean jäseninä ennen päätöksen antamista. Sitäkin tärkeämpää olisi ollut saada mukaan erityisesti Italian kilpailuviranomainen, koska väitetty rikkominen liittyi ainoastaan yhden jäsenvaltion, nimittäin Italian, alueeseen. (
33
)
61.
Kuten mainitsin edellä, katson, että tilanne esillä olevassa asiassa eroaa tilanteesta asiassa Feralpi ja että julkisasiamies Wahlin ehdottamaa ratkaisua ei voida soveltaa esillä olevaan asiaan. Asiassa Feralpi syy, jonka vuoksi komissio ei julkisasiamies Wahlin mukaan voinut edetä suoraan uuden päätöksen tekemiseen, oli se, että hallinnollinen menettely ennen päätöksen kumoamista oli (valtaosin) suoritettu sellaisten menettelysääntöjen mukaisesti, jotka eivät olleet enää voimassa, ja uusia menettelysääntöjä ei voitu pitää vastaavina. (
34
) Sitä vastoin esillä olevassa asiassa sovellettiin samoja menettelysääntöjä (asetukset N:o 1/2003 ja N:o 773/2004) koko menettelyn ajan. Niitä sovellettiin, kun väitetiedoksianto toimitettiin 20.4.2006 ja kun riidanalainen päätös annettiin. (
35
) Näin ollen ei ole epäilystä siitä, olisiko komissio voinut edetä suoraan riidanalaisen päätöksen antamiseen vuoden 2007 päätöksen kumoamisen jälkeen.
62.
Edellä mainituista syistä katson, että vuoden 2007 päätöksen kumoaminen ei vaikuttanut vuoden 2006 väitetiedoksiannon pätevyyteen. Unionin yleinen tuomioistuin oli siis oikeassa todetessaan valituksenalaisen tuomion 42 kohdassa, että vuoden 2006 väitetiedoksiannon sisältö oli otettava huomioon määritettäessä, kunnioitettiinko riidanalaisen päätöksen antamiseen johtaneessa menettelyssä Toshiban puolustautumisoikeuksia.
2) Ei velvollisuutta toimittaa lisätietoja ehkäisevän vaikutuksen varmistamisesta
63.
Seuraavaksi tarkastelen sitä, oliko unionin yleinen tuomioistuin oikeassa todetessaan valituksenalaisen tuomion 74 kohdassa, että ”komission piti – – toimittaa [vuoden 2006] väitetiedoksiannon lähettämisen jälkeen [Toshiballe] lisätietoja siitä, millä tavalla se aikoo toteuttaa aikomuksensa varmistaa sakon ehkäisevä vaikutus”.
64.
Tältä osin Toshiba väittää, että unionin yleinen tuomioistuin toimi 74 kohdassa ristiriitaisesti todetessaan ensinnäkin, että komission oli toimitettava Toshiballe tietoja 4650000 euron lisäsakosta, jonka se aikoi määrätä sille varmistaakseen ehkäisevän vaikutuksen (jäljempänä lisäsakko), (
36
) ja toiseksi, että näitä tietoja ei tarvinnut esittää väitetiedoksiannossa ja ne oli mahdollista toimittaa hallinnollisen menettelyn myöhemmissä vaiheissa. Vastauksessaan Toshiba väittää lisäksi, että 74 kohdassa mainittu unionin yleisen tuomioistuimen toteamus, että Toshibaa olisi pitänyt kuulla lisäsakon osalta, koskee sakkojen laskentamenetelmää yleisesti.
65.
Komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan valituksenalaisen tuomion 74 kohdassa, että komission oli toimitettava tietoja sakon ehkäisevästä vaikutuksesta.
66.
Tältä osin muistutan siitä, että sakon laskemisen osalta komissio täyttää vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan velvoitteensa kunnioittaa yritysten oikeutta tulla kuulluksi silloin, kun se ilmoittaa väitetiedoksiannossa nimenomaisesti aikovansa tutkia, onko kyseessä oleville yrityksille määrättävä sakkoja, ja kun se ilmoittaa ne tärkeimmät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, jotka voivat johtaa sakon määräämiseen, kuten oletetun rikkomisen vakavuuden ja keston sekä sen, että rikkomiseen on syyllistytty ”tahallaan tai tuottamuksesta”. Sen jälkeen, kun komissio on ilmoittanut tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joiden perusteella se aikoo laskea sakon suuruuden, komissiolla ei sitä vastoin ole enää velvollisuutta täsmentää tapaa, miten se käyttäisi kutakin tällaista seikkaa sakon suuruutta määrittäessään. Se, että määrättäväksi aiottujen sakkojen suuruudesta ilmoitettaisiin ennen kuin yritykset ovat voineet esittää huomautuksensa niitä vastaan esitetyistä väitteistä, merkitsisi sitä, että komission päätöstä ennakoitaisiin epäasianmukaisella tavalla. (
37
)
67.
Minusta vaikuttaa siltä, että komissiolla ei ole velvollisuutta esittää väitetiedoksiannossa, kuinka se aikoo varmistaa sakon ehkäisevän vaikutuksen.
68.
Ehkäisevä vaikutus on vuoden 1998 suuntaviivojen 1.A kohdan mukaan yksi vakavuuden arvioinnissa huomioitava seikka. Oikeuskäytännön mukaan komission on arvioidessaan kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta sakon suuruuden määrittämistä varten huolehdittava siitä, että sen toiminnalla on tarvittava ehkäisevä vaikutus, ja se voi mukauttaa sakon määrää niin, että voidaan ottaa huomioon sakon tavoiteltu vaikutus sen kohteena olevalle yritykselle. (
38
) Sakon ehkäisevä vaikutus arvioidaan suhteessa kyseisten yritysten kokoon ja taloudelliseen painoarvoon. (
39
) Tämän vuoksi minusta vaikuttaa siltä, että tarvetta varmistaa ehkäisevä vaikutus voidaan pitää edellä 66 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettuna oikeudellisena seikkana. Näin ollen komission aikomus varmistaa sakon ehkäisevä vaikutus tulisi mainita väitetiedoksiannossa. (
40
) Mielestäni komissiolla ei kuitenkaan ole velvollisuutta esittää väitetiedoksiannossa, kuinka se aikoo varmistaa sakon ehkäisevän vaikutuksen. Tämä tarkoittaisi, että sillä olisi velvollisuus ”täsmentää tapaa, miten se käyttäisi” kyseistä seikkaa sakon suuruutta määrittäessään. Edellä 66 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan komission ei tarvitse täsmentää, kuinka se aikoo yhdistää tärkeimmät tosiseikat ja oikeudelliset seikat.
69.
Totean, että unionin yleinen tuomioistuin ei valituksenalaisessa tuomiossa katsonut, että komission olisi toimitettava väitetiedoksiannossa tietoja siitä, kuinka se aikoi varmistaa ehkäisevän vaikutuksen. Päinvastoin se katsoi 43 ja 73 kohdassa, että vuoden 2006 väitetiedoksiannossa esitetyt tiedot ehkäisevästä vaikutuksesta ja lisäsakosta täyttivät oikeuskäytännön mukaiset vaatimukset. Se kuitenkin totesi 74 kohdassa, että komission oli toimitettava ”[vuoden 2006] väitetiedoksiannon lähettämisen jälkeen” tietoja siitä, millä tavalla se aikoi varmistaa ehkäisevän vaikutuksen.
70.
En näe mitään syytä, miksi edellä 66 kohdassa mainittua oikeuskäytäntöä ja 67 ja 68 kohdassa tehtyä päätelmää ei voitaisi soveltaa väitetiedoksiannon antamista seuraaviin menettelyvaiheisiin. Mikäli yrityksillä ei ole oikeutta saada tiettyjä tietoja, komissiolla ei ole velvollisuutta toimittaa näitä tietoja niille väitetiedoksiannossa eikä myöhemmässä vaiheessa.
71.
On selvää, että tämä ei rajoita komission vapautta toimittaa näitä tietoja yrityksille. Totean, että käytännesääntöjä koskevan komission tiedonannon (
41
) mukaan komissio voi sisällyttää väitetiedoksiantoon edellä 66 kohdassa tarkoitettujen tärkeimpien tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen ohella ”muita seikkoja”, kuten myyntiluvut ja vuodet, jotka otetaan huomioon kyseisten myyntien arvoa laskettaessa. Käytännesääntöjä koskevassa komission tiedonannossa kuitenkin todetaan nimenomaisesti, että komissiolla ”ei ole tähän oikeudellista velvollisuutta”. (
42
)
72.
Edellä sanottu ei myöskään rajoita komission velvollisuutta toimittaa mahdollisia väitetiedoksiannon antamisen jälkeen saamiaan uusia tietoja asianosaisille joko täydentävänä väitetiedoksiantona (jossa uudet väitteet esitetään) tai tosiseikkoja koskevana kirjeenä (jossa aiemmin esitettyjen väitteiden tueksi esitetään uutta selvitysaineistoa). (
43
) Tiedot, jotka tällä tavoin toimitetaan (alkuperäisen) väitetiedoksiannon antamisen jälkeen, ovat edellä 66 kohdassa tarkoitettuja tietoja.
73.
Esillä olevassa asiassa on kiistatonta, että tekijät, joita käytettiin sakon laskemiseksi riidanalaisessa päätöksessä, ovat samoja kuin vuoden 2007 päätöksessä käytetyt tekijät. Ainoastaan laskentamenetelmää muutettiin, jotta otettaisiin huomioon unionin yleisen tuomioistuimen vuoden 2011 tuomiossa esittämä toteamus, jonka mukaan komissio ei voinut käyttää eri viitevuosia japanilaisille tuottajille ja eurooppalaisille tuottajille. Unionin yleisen tuomioistuimen mainitun tuomion 291 kohdassa ehdottamaa laskentamenetelmää sovellettiin riidanalaisessa päätöksessä.
74.
Tämän vuoksi katson komission tavoin, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan valituksenalaisen tuomion 74 kohdassa, että komission piti toimittaa vuoden 2006 väitetiedoksiannon lähettämisen jälkeen Toshiballe lisätietoja siitä, millä tavalla se aikoi varmistaa sakon ehkäisevän vaikutuksen.
75.
Vaikka unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen 74 kohdassa, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun unionin yleisen tuomioistuimen esittämät tuomion perustelut olisivat joiltakin osin unionin oikeuden vastaisia, valitus on hylättävä, jos tuomiolauselman tueksi on esitetty sellaisia muita perusteluita, että siitä ilmenevä lopputulos on perusteltu. (
44
)
76.
Vaikka esillä olevassa asiassa unionin yleinen tuomioistuin totesi virheellisesti, että vuoden 2006 väitetiedoksiannon jälkeen komission oli toimitettava lisätietoja siitä, kuinka se aikoi varmistaa sakon ehkäisevän vaikutuksen, se oli oikeassa päätellessään, että Toshiban puolustautumisoikeuksia ei ollut loukattu.
77.
Edellä esitetyistä syistä katson, että ensimmäinen valitusperuste on hylättävä.
B Toinen valitusperuste
78.
Selvyyden vuoksi kuvailen lyhyesti komission riidanalaisessa päätöksessä soveltamaa laskentamenetelmää ennen kuin tarkastelen asianosaisten lausumia, myös Toshiban ehdottamaa vaihtoehtoista laskentamenetelmää, ja esitän oman näkemykseni.
1.
Riidanalaisessa päätöksessä sovellettu laskentamenetelmä
79.
Toshiban sakon laskentapohjan laskemiseksi komissio sovelsi riidanalaisessa päätöksessä seuraavaa menetelmää.
80.
Luokiteltuaan rikkomuksen ”erittäin vakavaksi” komissio jakoi siihen osallistuneet yritykset eri ryhmiin. Ryhmät riidanalaisessa päätöksessä ovat samoja kuin ryhmät vuoden 2007 päätöksessä. Nämä ryhmät luotiin yritysten maailmanlaajuisen kaasueristeisten kytkinlaitteiden myynnin mukaan. Noudattaakseen vuoden 2011 tuomiota komissio käytti Toshiban ja Melcon viitevuotena vuotta 2003, kun se oli vuoden 2007 päätöksessä käyttänyt kaikkien japanilaisten tuottajien viitevuotena vuotta 2001. Komissio ei kuitenkaan voinut laskea Toshiban ja Melcon sakkojen laskentapohjia niiden vuonna 2003 saavuttaman maailmanlaajuisen myynnin perusteella, koska niillä ei ollut myyntiä vuonna 2003 (ne olivat 1.10.2002 siirtäneet kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevan liiketoimintansa yhteisyritykselleen TM T&D:lle). Niinpä komissio käytti erityisesti Toshiban laskentapohjan laskemiseksi vuoden 2007 päätöksessä vahvistettua TM T&D:n laskentapohjaa eli 31000000 euron määrää (jäljempänä yhteisyrityksen hypoteettinen sakon laskentapohja), josta se otti osuuden, joka vastasi Toshiban osuutta Toshiban ja Melcon myynnistä TM T&D:n perustamista edeltävänä vuotena eli vuonna 2001. Näin saatu luku oli Toshiban sakon laskentapohja. (
45
)
2.
Asianosaisten lausumat
81.
Toshiba väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan valituksenalaisen tuomion 115 kohdassa, että komissio ei ollut loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta laskiessaan Toshiban sakon laskentapohjan TM T&D:n sakon laskentapohjan eikä TM T&D:n liikevaihdon perusteella.
82.
Riidanalaisen päätöksen antamiseen johtaneessa hallinnollisessa menettelyssä Toshiba ehdotti vaihtoehtoista menetelmää sen sakon laskentapohjan laskemiseksi. Ensinnäkin se ehdotti, että TM T&D:n sakon laskentapohjan käytön asemesta komission olisi pitänyt käyttää TM T&D:n liikevaihtoa vuonna 2003, josta se olisi ottanut saman osuuden kuin edellä (
46
) eli osuuden, joka vastasi Toshiban osuutta Toshiban ja Melcon myynnistä vuonna 2001. Toiseksi komission olisi pitänyt tämän luvun perusteella laskea Toshiban markkinaosuus vuonna 2003. Kolmanneksi komission olisi pitänyt tämän markkinaosuuden perusteella sijoittaa Toshiba asianmukaiseen, vuoden 2007 päätöksessä vahvistettuun ryhmään eli neljänteen ryhmään. Tällöin Toshiban sakon laskentapohja (9000000 euroa, neljättä ryhmää vastaava luku) olisi siten ollut pienempi kuin riidanalaisessa päätöksessä.
83.
Tältä osin Toshiba myöntää, että – kuten unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 114 kohdassa – sen sakkoa ei ollut mahdollista laskea ”täsmälleen samalla tavalla” kuin eurooppalaisten tuottajien sakkoja, koska sillä ei ollut myyntiä vuonna 2003. Komission on kuitenkin käytettävä vertailukelpoisimpia lukuja ja vertailukelpoisimpia menetelmiä. Esillä olevassa asiassa unionin yleinen tuomioistuin ei täsmentänyt, miksi Toshiban ehdottama laskentamenetelmä olisi ollut vähemmän tarkoituksenmukainen tai vähemmän keinotekoinen kuin menetelmä, jota komissio sovelsi riidanalaisessa päätöksessä.
84.
Lisäksi Toshiban mukaan se, että komissio käytti TM T&D:n sakon laskentapohjaa eikä sen liikevaihtoa, ilmensi TM T&D:n painoarvoa rikkomisessa. Laskentamenetelmän olisi kuitenkin pitänyt ilmentää Toshiban painoarvoa rikkomisessa ennen TM T&D:n perustamista. Sitä vastoin se, että Toshiban sakon laskentapohjan laskemiseksi olisi Toshiban ehdottamalla tavalla käytetty sen osuutta TM T&D:n liikevaihdosta, olisi ilmentänyt Toshiban painoarvoa rikkomisessa ennen TM T&D:n perustamista.
85.
Lisäksi Toshiba katsoo, että jos komissio olisi soveltanut Toshiban ehdottamaa menetelmää, se olisi sijoitettu neljänteen ryhmään ja siten sen sakon laskentapohjaksi olisi määritetty 9000000 euroa. Riidanalaisessa päätöksessä Toshiban sakon laskentapohja ei sen sijaan vastannut mitään vuoden 2007 päätöksessä vahvistettua ryhmää. Näin ollen Toshiballe määritettiin suurempi sakon laskentapohja kuin neljänteen ryhmään sijoitetuille vastaavankokoisille yrityksille.
86.
Tämän vuoksi Toshiba vaatii unionin tuomioistuinta kumoamaan riidanalaisen päätöksen sille määrätyn sakon osalta ja alentamaan sille määrätyn sakon määrää SEUT 261 artiklan nojalla.
87.
Komissio katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä todetessaan, että komissio ei ollut loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
88.
Komissio väittää, että koska sen oli käytettävä vuotta 2003 viitevuotena laskeakseen Toshiban sakon, sen oli mahdollista käyttää ainoastaan TM T&D:n lukuja. Se ei voinut käyttää Toshiban liikevaihtoa, koska Toshiballa ei ollut myyntiä vuonna 2003.
89.
Lisäksi komissio väittää, että Toshiban menetelmä olisi ollut keinotekoisempi kuin komission. Komission mukaan näin olisi ollut siksi, että Toshiban menetelmän mukaan Toshiballe olisi määritetty liikevaihto vuonna 2003, vaikka sillä ei ollut myyntiä vuonna 2003.
90.
Komissio katsoo, että jos sen pitäisi laskea Toshiban sakon laskentapohja TM T&D:n liikevaihdon perusteella, sen olisi kohdennettava Toshiballe 50 prosentin osuus TM T&D:n liikevaihdosta vuonna 2003, koska Toshiba omistaa 50 prosenttia TM T&D:stä. Toshiban sakon laskentapohja olisi siis ollut suurempi kuin riidanalaisessa päätöksessä.
91.
Lisäksi komissio tähdentää, että vaikka unionin tuomioistuin pitäisi Toshiban menetelmää tarkoituksenmukaisempana kuin komission menetelmää, unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä hylätessään perusteen, jonka mukaan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on loukattu. Unionin tuomioistuimen tehtävänä ei ole komission mukaan ratkaista, sovelsiko komissio parasta mahdollista menetelmää, vaan todeta, oliko sovellettu menetelmä lainmukainen.
3.
Arviointi
92.
Muistutan siitä, että yhdenvertaisen kohtelun periaate on unionin oikeuden yleinen periaate, joka on vahvistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 ja 21 artiklassa. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tämä periaate edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tilanteita ei kohdella eri tavoin eikä erilaisia tilanteita kohdella samalla tavoin, ellei tällaista kohtelua voida objektiivisesti perustella. (
47
)
93.
Sakkojen tapauksessa yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei sovelleta ainoastaan lopulliseen määrään vaan myös välivaiheisiin kuten yritysten jakamiseen ryhmiin eriytetyn kohtelun toteuttamiseksi. (
48
)
94.
Lisäksi vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että sakon suuruutta määritettäessä yrityksiä, jotka ovat osallistuneet samaan SEUT 101 artiklan rikkomiseen, ei saa kohdella syrjivästi soveltamalla niihin eri laskentamenetelmiä. (
49
) Esimerkiksi tuomiossa Guardian (
50
) komission todettiin loukanneen yhdenvertaisen kohtelun periaatetta jättämällä sisäinen myynti pois liikevaihdosta, jota käytettiin sakkojen laskentapohjien laskemiseksi. Koska vertikaalisesti integroituneet kartellin jäsenet ja vertikaalisesti integroitumattomat kartellin jäsenet olivat toisiinsa rinnastettavissa tilanteissa, niitä oli kohdeltava yhdenvertaisesti eli sisäinen myynti oli sisällytettävä merkitykselliseen liikevaihtoon. Se, että sisäistä myyntiä ei otettaisi huomioon merkityksellisessä liikevaihdossa, merkitsisi vertikaalisesti integroituneiden yritysten suosimista pienentämällä niiden suhteellista osuutta rikkomisesta vertikaalisesti integroitumattomien yritysten tappioksi.
95.
Esillä olevassa asiassa katson vastoin Toshiban väitettä, että unionin yleinen tuomioistuin ei loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta todetessaan, että Toshiban sakon laskentapohja voidaan laskea TM T&D:n laskentapohjan perusteella.
96.
Tältä osin Toshiba väittää, että koska eurooppalaisten tuottajien sakkojen laskentapohjat laskettiin niiden liikevaihtojen perusteella, sen sakon laskentapohja olisi pitänyt laskea TM T&D:n liikevaihdon eikä TM T&D:n sakon laskentapohjan perusteella.
97.
On totta, että komissio käytti riidanalaisessa päätöksessä eri menetelmiä laskiessaan eurooppalaisten tuottajien ja Toshiban sakkojen laskentapohjat. Eurooppalaisten tuottajien sakkojen laskentapohjat määritettiin ensiksi laskemalla niiden markkinaosuudet niiden kaasueristeisten kytkinlaitteiden myynnin perusteella vuonna 2003 ja toiseksi sijoittamalla kukin yritys asianmukaiseen ryhmään ja määrittämällä sille vastaava sakon laskentapohja. Tämä menetelmä on vuoden 1998 suuntaviivojen 1.A kohdan mukainen. Sitä vastoin Toshiban sakon laskentapohja laskettiin ensiksi laskemalla TM T&D:n sakon laskentapohja vuonna 2003 ja toiseksi ottamalla TM T&D:n sakon laskentapohjasta osuus, joka vastasi Toshiban osuutta Toshiban ja Melcon myynnistä vuonna 2001.
98.
Korostan kuitenkin, että eurooppalaiset tuottajat ja Toshiba eivät ole samassa tilanteessa, sillä ensin mainituilla oli kaasueristeisten kytkinlaitteiden myyntiä vuonna 2003 ja jälkimmäisellä ei ollut. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 114 kohdassa oikein, että Toshiban sakkoa ei ollut mahdollista laskea ”täsmälleen samalla tavalla” kuin eurooppalaisten tuottajien sakkoja. Toshiba myöntää tämän.
99.
Lisäksi minusta vaikuttaa selvältä, että riidanalaisessa päätöksessä sovellettu menetelmä ei vääristänyt karkeasti Toshiban asemaa kaasueristeisten kytkinlaitteiden markkinoilla. (
51
) Tältä osin totean, että komissio otti TM T&D:n sakon laskentapohjasta osuuden, joka vastasi Toshiban osuutta Toshiban ja Melcon myynnistä TM T&D:n perustamista edeltävänä vuonna, eikä Toshiban omistusosuutta yhteisyrityksestä (50 %) vastaavaa osuutta TM T&D:n sakon laskentapohjasta.
100.
Lisäksi minusta vaikuttaa siltä, että menetelmä, jota riidanalaisessa päätöksessä sovellettiin eurooppalaisten tuottajien sakkojen laskentapohjien laskemiseksi, ja menetelmä Toshiban sakon laskentapohjan laskemiseksi eroavat toisistaan vähemmän kuin menetelmä, jota riidanalaisessa päätöksessä sovellettiin eurooppalaisten tuottajien sakkojen laskentapohjien laskemiseksi, ja Toshiban ehdottama menetelmä Toshiban sakon laskentapohjan laskemiseksi. (
52
)
101.
Riidanalaisessa päätöksessä komissio laski Toshiban sakon laskentapohjan vuoden 2007 päätöksessä vahvistetun TM T&D:n sakon laskentapohjan perusteella. TM T&D:n sakon laskentapohja kuitenkin laskettiin TM T&D:n vuoden 2003 liikevaihdon perusteella. Näin ollen menetelmässä, jota riidanalaisessa päätöksessä sovellettiin Toshiban sakon laskentapohjan laskemiseksi, käytetään TM T&D:n liikevaihtoa, joskin epäsuorasti.
102.
Toshiban ehdottama vaihtoehtoinen menetelmä ei mielestäni johda suorempaan TM T&D:n liikevaihdon käyttöön. Komission menetelmässä otetaan osuus TM T&D:n sakon laskentapohjasta, kun taas Toshiban menetelmässä lasketaan sen teoreettinen liikevaihto vuonna 2003 ja tämän perusteella sen teoreettinen markkinaosuus vuonna 2003. Pidän kyseenalaisena sitä, että nämä Toshiban menetelmään sisältyvät lisävaiheet mahdollistaisivat TM T&D:n vuoden 2003 liikevaihdon suoremman käytön tai täsmällisemmän kuvan saamisen Toshiban markkina-asemasta vuonna 2003.
103.
Toisin kuin Toshiba väittää, unionin yleinen tuomioistuin selvitti, miksi Toshiban ehdottama vaihtoehtoinen menetelmä oli – käyttääkseni Toshiban ilmaisua – ”vähemmän tarkoituksenmukainen” kuin komission menetelmä. Valituksenalaisen tuomion 128 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että ”komission mielestä [Toshiban] ehdottaman menetelmän soveltamisesta seuraisi se, että TM T&D:n liikevaihto jaettaisiin keinotekoisesti kyseisten osakkeenomistajien virtuaalisten liikevaihtojen määrittämiseksi, huolimatta kyseisen yrityksen asemasta osakkeenomistajiinsa nähden erillisenä yksikkönä”. Kuten edellä selitin, Toshiban ehdottaman menetelmän soveltamisesta olisi seurannut sen vuoden 2003 teoreettisen liikevaihdon laskeminen, toisin sanoen TM T&D:n vuoden 2003 tosiasiallisen liikevaihdon keinotekoinen jakaminen.
104.
Päättelen, että unionin yleinen tuomioistuin ei loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta todetessaan, että Toshiban sakon laskentapohja voidaan laskea TM T&D:n sakon laskentapohjan perusteella.
105.
Tätä päätelmää ei muuta Toshiban väite, jonka mukaan riidanalaisessa päätöksessä sovelletun laskentamenetelmän soveltamisen vuoksi Toshiballe määritettiin suurempi sakon laskentapohja kuin muille vastaavankokoisille yrityksille.
106.
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että sen tarkastamiseksi, onko kartellin jäsenet jaettu luokkiin yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta noudattaen, unionin tuomioistuimen on valvoessaan sitä, onko komissio käyttänyt sille tässä asiassa kuuluvaa harkintavaltaansa laillisesti, tarkastettava ainoastaan, onko tämä jako johdonmukainen ja objektiivisesti perusteltu. (
53
)
107.
Esillä olevassa asiassa on todettava olevan totta, että riidanalaisessa päätöksessä Toshiballe määritetty sakon laskentapohja (10863199 euroa) ei vastaa mitään vuoden 2007 päätöksessä vahvistettujen ryhmien sakon laskentapohjaa (17000000 euroa kolmannessa ryhmässä, johon Toshiba sijoitettiin vuoden 2007 päätöksessä, ja 90000000 euroa neljännessä ryhmässä, johon Toshiba olisi omien sanojensa mukaan pitänyt sijoittaa). (
54
)
108.
Koska Toshiban sakon laskentapohja kuitenkin riidanalaisessa päätöksessä laskettiin ottamalla osuus TM T&D:n sakon laskentapohjasta, se ei voinut vastata mitään vuoden 2007 päätöksessä vahvistettua sakon laskentapohjaa. Lisäksi totean, että Toshiba ei väitä komission loukanneen yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, kun se sijoitti TM T&D:n toiseen ryhmään ja määritti sen sakon laskentapohjaksi 31000000 euroa. (
55
)
109.
Edellä esitetyistä syistä katson, että toinen valitusperuste on hylättävä.
C Kolmas valitusperuste
1.
Asianosaisten lausumat
110.
Toshiba katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että komissio ei ollut loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, kun se päätti olla alentamatta Toshiballe määrätyn sakon määrää sen rikkomiseen osallistumisen suhteellista painoarvoa vastaavaksi.
111.
Toshiba väittää, että eurooppalaiset tuottajat osallistuivat sekä yhteistoimintajärjestelyyn että kilpailua rajoittaviin toimiin Euroopan talousalueella, kun taas japanilaiset tuottajat osallistuivat ainoastaan ensin mainittuun. Tämän vuoksi japanilaisten tuottajien osallistuminen rikkomiseen oli Toshiban mukaan vähemmän vakavaa kuin eurooppalaisten yritysten osallistuminen. Tämä olisi pitänyt ottaa huomioon määritettäessä Toshiban sakon laskentapohjaa. Näin ollen Toshiba katsoo unionin yleisen tuomioistuimen tehneen oikeudellisen virheen todetessaan valituksenalaisen tuomion 142 kohdassa, että Toshiban myötävaikutus kilpailusääntöjen rikkomiseen voitiin ”rinnastaa eurooppalaisten yritysten myötävaikutukseen” ja että komissio ei loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta kohdellessaan eurooppalaisia ja japanilaisia tuottajia samalla tavoin.
112.
Komissio katsoo, että kolmatta valitusperustetta ei voida ottaa tutkittavaksi, koska siihen ei ole vedottu unionin yleisessä tuomioistuimessa.
113.
Komissio myöntää, että viides peruste, johon Toshiba vetosi unionin yleisessä tuomioistuimessa, koski yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista siltä osin kuin kyse oli Toshiban vastuun määrittämisestä. Komissio tähdentää kuitenkin Toshiban esittäneen vastauksessaan, ettei viides peruste koskenut sen toiminnan vakavuutta. Tämän vuoksi Toshiban viides peruste oli komission mukaan menettänyt sisältönsä, ja Toshiba oli itse asiassa luopunut kyseisestä perusteesta. Näin ollen kolmas valitusperuste on komission mukaan uusi oikeudellinen peruste, minkä vuoksi sitä ei voida ottaa tutkittavaksi.
114.
Toissijaisesti komissio väittää, että kolmatta valitusperustetta ei voida ottaa tutkittavaksi, koska siinä kyseenalaistetaan seikka, joka on ratkaistu oikeusvoimaisesti.
115.
Komissio toteaa unionin yleisen tuomioistuimen katsoneen vuoden 2011 tuomiossa ensinnäkin, että japanilaiset tuottajat olivat osallistuneet yhteistoimintajärjestelyyn ja että yhtenä kokonaisuutena pidettävä monitahoinen kilpailusääntöjen rikkominen oli tapahtunut, ja toiseksi, että japanilaisten tuottajien toiminnan vakavuus oli rinnastettavissa eurooppalaisten tuottajien toiminnan vakavuuteen. Tämän vuoksi kolmannella valitusperusteella esitetty kysymys siitä, oliko Toshiban toiminta vähemmän vakavaa kuin eurooppalaisten tuottajien toiminta, on komission mukaan ratkaistu oikeusvoimaisesti.
116.
Mikäli unionin tuomioistuin katsoo, että kolmas valitusperuste voidaan ottaa tutkittavaksi, komission mielestä se pitäisi hylätä.
117.
Komissio väittää tältä osin, että jos yritys, joka osallistuu ainoastaan joihinkin kartellin osiin, on kuitenkin tietoinen kartellin kaikki osat käsittävästä kokonaissuunnitelmasta, se on vastuussa koko rikkomisesta.
118.
Vastauksessaan Toshiba väittää, että kolmas valitusperuste voidaan ottaa tutkittavaksi. Ensinnäkin se katsoo, että kyseinen peruste ei ole uusi peruste, koska Toshiba ei perunut viidettä perustetta, johon se vetosi unionin yleisessä tuomioistuimessa, ja koska unionin yleinen tuomioistuin antoi ratkaisun kyseisestä perusteesta valituksenalaisessa tuomiossa. Toiseksi kolmas valitusperuste ei Toshiban mukaan koske seikkaa, joka on ratkaistu oikeusvoimaisesti, sillä kyseisellä perusteella se riitauttaa sille määrätyn sakon määrän, ei yhtenä kokonaisuutena pidettävän monitahoisen rikkomisen olemassaoloa, joka on ratkaistu oikeusvoimaisesti.
2.
Arviointi
a)
Tutkittavaksi ottaminen
119.
Mielestäni kolmas valitusperuste on kuitenkin jätettävä tutkimatta, koska siinä vaaditaan Toshiballe määrätyn sakon määrän alentamista sen rikkomiseen osallistumisen vähäisyyden vuoksi ja koska kyseinen seikka on ratkaistu oikeusvoimaisesti.
120.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on tärkeää, että kaikkien käytettävissä olevien oikeussuojakeinojen käytön tai näitä oikeussuojakeinoja varten säädettyjen määräaikojen umpeenkulumisen jälkeen lopullisiksi tulleita tuomioistuinten päätöksiä ei voida enää saattaa kyseenalaisiksi. Tuomion oikeusvoima voi estää kanteen tutkittavaksi ottamisen, jos kyseisen tuomion perustana olevan kanteen asianosaiset ovat olleet samat, sillä on ollut sama kohde ja se on perustunut samaan perusteeseen. Oikeusvoima liittyy ainoastaan niihin oikeudellisiin ja tosiasioita koskeviin seikkoihin, jotka todella tai välttämättä on ratkaistu kyseisessä tuomioistuimen ratkaisussa. (
56
)
121.
Totean, että komissio katsoi riidanalaisessa päätöksessä rikkomisen käsittävän kolme osatekijää: 1) japanilaisten ja eurooppalaisten tuottajien välisen yhteistoimintajärjestelyn, jossa japanilaiset tuottajat sitoutuivat jäämään pois eurooppalaisten tuottajien kotimarkkinoilta ja eurooppalaiset tuottajat Japanin markkinoilta, 2) kiintiösopimuksen, jossa vahvistettiin säännöt kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevien hankkeiden jakamiseksi japanilaisten ja eurooppalaisten tuottajien kesken muissa maissa kuin (erityisesti) Japanissa ja eurooppalaisten tuottajien kotimarkkinoilla, ja 3) Euroopan kiintiösopimuksen, jolla jaettiin eurooppalaisille tuottajille myönnetyt kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevat hankkeet näiden tuottajien kesken. Näiden järjestelyjen katsottiin olevan yhtenä kokonaisuutena pidettävä monitahoinen rikkominen eikä joukko erillisiä rikkomisia. (
57
)
122.
Vuoden 2011 tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin vahvisti, että nämä järjestelyt muodostivat yhtenä kokonaisuutena pidettävän monitahoisen rikkomisen. (
58
) Siltä osin merkitystä ei ollut sillä, että japanilaiset tuottajat eivät osallistuneet kilpailua rajoittaviin toimenpiteisiin Euroopan talousalueella (ne eivät olleet allekirjoittaneet Euroopan kiintiösopimusta). Tämä johtui siitä, että japanilaisten tuottajien passiivinen rooli kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevien hankkeiden jakamisessa Euroopan talousalueen markkinoilla oli ”ennakkoedellytys” sen varmistamiselle, että kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevat hankkeet Euroopan talousalueella voitiin jakaa yksinomaan eurooppalaisten tuottajien kesken. (
59
) Muutoksenhakuvaiheessa unionin tuomioistuin vahvisti unionin yleisen tuomioistuimen toteamukset. (
60
)
123.
Toshiba katsoo kolmannessa valitusperusteessaan, että ”unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että komissio ei ollut loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, kun se päätti olla alentamatta Toshiballe määrätyn sakon määrää sen rikkomiseen osallistumisen suhteellista painoarvoa vastaavaksi”.
124.
Ensinnäkin katson, että Toshiba ei kolmannella valitusperusteellaan riitauta yhtenä kokonaisuutena pidettävän monitahoisen rikkomisen olemassaoloa. Vastauksessaan Toshiba toteaa nimenomaisesti, että se ei riitauta unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 141 kohdassa esittämää (vuoden 2011 tuomiosta lainattua) toteamusta, jonka mukaan japanilaisten tuottajien sitoumus jäädä pois Euroopan talousalueen markkinoilta oli ”ennakkoedellytys” sille, että kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevat hankkeet voitiin jakaa eurooppalaisten tuottajien kesken Euroopan kiintiösopimuksessa laadittujen sääntöjen mukaisesti. Sen myöntäminen, että japanilaisten tuottajien sitoumus jäädä pois Euroopan talousalueen markkinoilta on ennakkoedellytys kilpailua rajoittaville toimenpiteille Euroopan talousalueella, merkitsee sen myöntämistä, että nämä kahdenlaiset järjestelyt muodostavat yhden kokonaisuuden ja niiden on katsottava olevan yhtenä kokonaisuutena pidettävä rikkominen.
125.
Toiseksi totean, että Toshiba katsoo kolmannessa valitusperusteessa, että sille määrätyn sakon määrää tulisi alentaa, koska se ei osallistunut kilpailua rajoittaviin toimenpiteisiin Euroopan talousalueella. Toisin sanoen Toshiba väittää, että vaikka kilpailua rajoittavat toimenpiteet Euroopan talousalueella eivät muodosta erillistä rikkomista, ne ovat kyseisen rikkomisen erillinen osa. Tämän vuoksi Toshiba katsoo rikkomisensa olevan luonteeltaan vähemmän vakavaa kuin eurooppalaisten tuottajien rikkominen, minkä tulisi näkyä sen sakon määrässä.
126.
Vuoden 2011 tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että japanilaisten tuottajien osallistuminen järjestelyihin Euroopan talousalueella ei ollut ”samanlaista” kuin eurooppalaisten tuottajien osallistuminen (koska japanilaisten tuottajien osallistuminen muodostui toiminnasta pidättäytymisestä Euroopan talousalueen markkinoilla, joille eurooppalaiset tuottajat sitä vastoin osallistuivat aktiivisesti). Kuitenkaan näiden kahden toimintatavan vakavuudessa ei ”ollut huomattavaa eroa”, koska varsinkin japanilaisten tuottajien sitoumus jäädä pois Euroopan talousalueen markkinoilta oli ennakkoedellytys sen varmistamiselle, että järjestelyt Euroopan talousalueella hoidettaisiin eurooppalaisten tuottajien kesken. (
61
) Korostan, että nämä unionin yleisen tuomioistuimen toteamukset esitettiin vastauksena perusteeseen, jolla vaadittiin Toshiballe määrätyn sakon poistamista tai huomattavaa alentamista.
127.
Näin ollen sitä, onko Toshiban toiminta vähemmän vakavaa kuin eurooppalaisten tuottajien toiminta, koska se ei osallistunut kilpailua rajoittaviin järjestelyihin Euroopan talousalueella, tarkasteltiin vuoden 2011 tuomiossa. (
62
)
128.
Edellä 120 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä totean, että vuoden 2011 tuomioon johtaneen oikeudenkäynnin asianosaiset olivat samat kuin tässä oikeudenkäynnissä (Toshiba ja komissio). Näillä kahdella oikeudenkäynnillä on sama oikeusperusta, nimittäin SEUT 263 artikla. Tarkoituksen osalta totean, että päätös, jonka kumoamista vaaditaan tässä oikeudenkäynnissä, ei ole päätös, joka kumottiin osittain vuoden 2011 tuomiolla. Lukuun ottamatta sakon laskentamenetelmää, jota muutettiin vuoden 2011 tuomion noudattamiseksi, riidanalaisen päätöksen sisältö on kuitenkin sama kuin vuoden 2007 päätöksen sisältö. (
63
)
129.
Päättelen, että se, onko Toshiban toiminta vähemmän vakavaa kuin eurooppalaisten tuottajien toiminta, koska se ei osallistunut kilpailua rajoittaviin järjestelyihin Euroopan talousalueella, on ratkaistu oikeusvoimaisesti.
130.
Lisäksi haluan todeta, että toisin kuin komissio esittää, Toshiba otti tämän kysymyksen esille tämän oikeudenkäynnin taustalla olevassa, unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyssä oikeudenkäynnissä. Viidennessä perusteessaan Toshiba katsoi, että komissio oli loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta määrittäessään sakot ottamatta huomioon sitä, että Toshiba ei ollut osallistunut Euroopan talousalueen markkinoita koskeviin järjestelyihin, minkä vuoksi sen toiminta oli vähemmän vakavaa kuin eurooppalaisten tuottajien toiminta. (
64
) Toshiba ei unionin yleisessä tuomioistuimessa antamassaan vastauksessa luopunut kyseisestä perusteesta. Vastauksessaan se totesi ”katsovansa, että komissio ei ollut ottanut huomioon sen väitettyä osallistumista kartelliin määrittäessään sen sakon”. Tämän vuoksi komission väite, jonka mukaan kolmas valitusperuste on uusi oikeudellinen peruste, on virheellinen.
131.
Päättelen, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen hylätessään perusteettomana viidennen perusteen, johon Toshiba vetosi unionin yleisessä tuomioistuimessa. Mielestäni sen olisi pitänyt jättää kyseinen peruste tutkimatta. Valituksenalaisen tuomion tuomiolauselma on kuitenkin edelleen hyvin perusteltu. (
65
)
132.
Täydentävänä tietona tarkastelen kuitenkin lyhyesti sitä, oliko unionin yleinen tuomioistuin oikeassa todetessaan, että komissio ei ollut loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta määrittäessään Toshiban sakon määrän ottamatta huomioon sitä, että Toshiba ei ollut osallistunut kilpailua rajoittaviin toimenpiteisiin Euroopan talousalueella.
b)
Asiakysymys
133.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan arvioitaessa kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta ja sakon määrittämistä on otettava huomioon se, ettei yritys ole osallistunut kaikkiin kartellin muodostaviin seikkoihin, tai sen vähäinen osuus niillä osa-alueilla, joihin se on osallistunut. (
66
)
134.
Esillä olevassa asiassa japanilaiset tuottajat, Toshiba mukaan luettuna, eivät osallistuneet kaasueristeisiä kytkinlaitteita koskevien hankkeiden jakamiseen Euroopan talousalueella, koska ne olivat sitoutuneet jäämään pois Euroopan talousalueen markkinoilta. Tämän vuoksi se, että Toshiba ei osallistunut rikkomisen kyseiseen osaan, ei osoita, että sen toiminta oli vähemmän vakavaa kuin eurooppalaisten tuottajien toiminta. Se on ainoastaan seurausta sen osallistumisesta yhteistoimintajärjestelyyn, jossa japanilaiset tuottajat sitoutuivat jäämään pois Euroopan talousalueen markkinoilta.
135.
Päättelen, että jos unionin tuomioistuin katsoo, että kolmas valitusperuste voidaan ottaa tutkittavaksi, sen on hylättävä kyseinen peruste perusteettomana.
VI Oikeudenkäyntikulut
136.
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 ja 184 artiklan mukaan on niin, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista. Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Katson, että valitus on hylättävä, ja koska komissio on vaatinut, että asian hävinnyt asianosainen velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, Toshiba olisi näin ollen velvoitettava korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut.
VII Ratkaisuehdotus
137.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin
—
hylkää valituksen
—
velvoittaa Toshiba Corporationin korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	Tuomio 19.1.2016, Toshiba v. komissio (T‑404/12, EU:T:2016:18), jäljempänä valituksenalainen tuomio.
(
3
)	[SEUT 101] ja [SEUT 102] artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EYVL 2003, L 1, s. 1).
(
4
)	EY 81 artiklan (josta on tullut SEUT 101 artikla) ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 24.1.2007 tehdyn komission päätöksen K(2006) 6762 lopullinen muuttamisesta siltä osin kuin päätös oli osoitettu Mitsubishi Electric Corporationille ja Toshiba Corporationille 27.6.2012 annettu komission päätös C(2012) 4381 final (COMP/39.966 – Kaasueristeiset kytkinlaitteet – Sakot).
(
5
)	EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 24.1.2007 tehty komission päätös K(2006) 6762 lopullinen (COMP/38.899 – Kaasueristeiset kytkinlaitteet).
(
6
)	Tuomio 12.7.2011, Toshiba v. komissio (T‑113/07, EU:T:2011:343), jäljempänä vuoden 2011 tuomio. Unionin tuomioistuin hylkäsi vuoden 2011 tuomiosta tehdyn valituksen tuomiolla 19.12.2013, Siemens v. komissio (C‑239/11 P, C‑489/11 P ja C‑498/11 P, EU:C:2013:866), jäljempänä vuoden 2013 tuomio.
(
7
)	[SEUT 101 ja SEUT 102] artiklan mukaisten komission menettelyjen kulusta 7.4.2004 annettu komission asetus (EY) N:o 773/2004 (EUVL 2004, L 123, s. 18).
(
8
)	Komission vuonna 1998 antamat suuntaviivat asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta (EYVL 1998, C 9, s. 3) (jäljempänä vuoden 1998 suuntaviivat).
(
9
)	Ks. vuoden 2007 päätöksen 324, 326 ja 332 perustelukappale.
(
10
)	Ks. vuoden 2007 päätöksen 61, 324, 326, 332, 405, 407, 428 ja 429 perustelukappale.
(
11
)	Ks. edellä 18 ja 20 kohta.
(
12
)	Vuoden 2011 tuomion 280–297 kohta. Toisessa tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin kumosi vuoden 2007 päätöksen 2 artiklan g ja h alakohdan siltä osin kuin ne koskivat Melcoa (2 artiklan g alakohdassa määrättiin Melcolle 113 925 000 euron sakko) (tuomio 12.7.2011, Mitsubishi Electric v. komissio, T‑133/07, EU:T:2011:345, 264–282 kohta). Kumoamisperuste oli sama kuin vuoden 2011 tuomiossa.
(
13
)	Riidanalaisessa päätöksessä myös muutettiin vuoden 2007 päätöksen 2 artiklan g alakohtaa siten, että Melcolle määrättiin 74817000 euron sakko ainoana vastuullisena.
(
14
)	Ks. edellä 22 kohta ja jäljempänä 79 ja 80 kohta.
(
15
)	Tuomio 15.10.2002, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ja C‑254/99 P, EU:C:2002:582, 73 kohta), ns. PVC II ‑tuomio; tuomio 1.7.2009, ThyssenKrupp Stainless v. komissio (T‑24/07, EU:T:2009:236, 232 kohta), ns. ThyssenKrupp Stainless ‑tuomio; tuomio 25.6.2010, Imperial Chemical Industries v. komissio (T‑66/01, EU:T:2010:255, 125 kohta); tuomio 27.6.2012, Bolloré v. komissio (T‑372/10, EU:T:2012:325, 74 kohta), ns. Bolloré-tuomio, ja tuomio 9.12.2014, Feralpi v. komissio (T‑70/10, EU:T:2014:1031, 133 kohta).
(
16
)	Tuomio 20.4.1999, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio (T‑305/94, T‑306/94, T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94, EU:T:1999:80, 184 kohta).
(
17
)	Ks. vuoden 2011 tuomion 286–293 kohta. Toshiba ei unionin tuomioistuimessa riitauttanut unionin yleisen tuomioistuimen mainituissa kohdissa esittämiä toteamuksia. Ne riitautti ainoastaan eurooppalainen tuottaja Siemens perusteenaan se, että komission olisi pitänyt käyttää vuotta 2001 myös eurooppalaisia tuottajia koskevana viitevuotena (tuomio 19.12.2013, Siemens v. komissio, C‑239/11 P, C‑489/11 P ja C‑498/11 P, EU:C:2013:866, 29–31 kohta, 271–276 ja 285–296 kohta).
(
18
)	Mainittu edellä alaviitteessä 15, tuomion 233 kohta.
(
19
)	Mainittu edellä alaviitteessä 15, tuomion 75 kohta.
(
20
)	Komission päätös kumottiin osittain sillä perusteella, että komission aikomusta katsoa ThyssenKrupp Stainlessin olevan vastuussa tytäryhtiönsä Thyssenin toimista ei ollut mainittu ThyssenKrupp Stainlessille osoitetussa väitetiedoksiannossa (tuomio 13.12.2001, Krupp Thyssen Stainless v. komissio, T‑45/98 ja T‑47/98, EU:T:2001:288, 58–68 kohta, ja tuomio 14.7.2005, ThyssenKrupp v. komissio, C‑65/02 P ja C‑73/02 P, EU:C:2005:454, 80–97 kohta), sekä sillä perusteella, että komission aikomusta katsoa Bollorén olevan vastuussa paitsi tytäryhtiönsä Copigraphin toimista myös omasta välittömästä osallistumisestaan kartelliin ei ollut mainittu väitetiedoksiannossa (tuomio 26.4.2007, Bolloré v. komissio, T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 ja T‑136/02, EU:T:2007:115, 79 kohta, ja tuomio 3.9.2009, Papierfabrik August Koehler ym. v. komissio, C‑322/07 P, C‑327/07 P ja C‑338/07 P, EU:C:2009:500, 44 ja 45 kohta).
(
21
)	Mainittu edellä alaviitteessä 15, tuomion 74–76 kohta.
(
22
)	Tuomio 15.6.1994, komissio v. BASF ym. (C‑137/92 P, 74–78 kohta).
(
23
)	Tuomio 29.6.1995, ICI v. komissio (T‑37/91, EU:T:1995:119, 90–93 kohta), ns. ICI II ‑tuomio.
(
24
)	Julkisasiamies Wahlin 8.12.2016 esittämä ratkaisuehdotus Feralpi v. komissio (C‑85/15 P, EU:C:2016:940). Asia on vireillä unionin tuomioistuimessa.
(
25
)	Tuomio 25.10.2007, SP v. komissio (T‑27/03, T‑46/03, T‑58/03, T‑79/03, T‑80/03, T‑97/03 ja T‑98/03, EU:T:2007:317, 120 kohta).
(
26
)	Tuomio 9.12.2014, Feralpi v. komissio (T‑70/10, EU:T:2014:1031, 128–142 kohta), ns. Feralpi-tuomio.
(
27
)	ETY:n neuvoston [6.2.1962 antama] asetus: [EY 81 ja EY 82] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus (EYVL 1962, 13, s. 204). Asetus N:o 17 kumottiin ja korvattiin asetuksella N:o 1/2003 1.5.2004 alkaen.
(
28
)	Lukuun ottamatta neuvoa-antavan komitean kuulemista (julkisasiamies Wahlin ratkaisuehdotus 8.12.2016, Feralpi v. komissio, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 31 kohta).
(
29
)	Ennen päätöksen kumoamista komissio toteutti tiettyjä menettelyjä asetuksen N:o 17 nojalla (se antoi täydentävän väitetiedoksiannon ja järjesti toisen kuulemisen jäsenvaltioiden asiamiesten läsnä ollessa). Asian sisällöllisiä näkökohtia ei yleisesti ottaen käsitelty sen enempää täydentävässä väitetiedoksiannossa kuin toisessa kuulemisessakaan (julkisasiamies Wahlin ratkaisuehdotus 8.12.2016, Feralpi v. komissio, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 40 ja 41 kohta).
(
30
)	Julkisasiamies Wahlin ratkaisuehdotus 8.12.2016, Feralpi v. komissio (C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 47 kohta).
(
31
)	Kuulemisesta tietyissä [SEUT 101 ja SEUT 102] artiklan mukaisissa menettelyissä 22.12.1998 annettu komission asetus (EYVL 1998, L 354, s. 18).
(
32
)	Julkisasiamies Wahlin ratkaisuehdotus 8.12.2016, Feralpi v. komissio (C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 49 kohta). Kursivointi tässä.
(
33
)	Julkisasiamies Wahlin ratkaisuehdotus 8.12.2016, Feralpi v. komissio (C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 54–60 kohta).
(
34
)	Kuten unionin yleinen tuomioistuin tähdensi, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yleensä katsotaan, että menettelysääntöjä on sovellettava kaikkiin niiden voimaan tullessa vireillä oleviin riita-asioihin (tuomio 9.12.2014, Feralpi v. komissio, T‑70/10, EU:T:2014:1031, 117 kohta).
(
35
)	Lukuun ottamatta edellä 11 kohdassa mainittua sakoista vapauttamista koskevaa hakemusta, joka jätettiin suullisesti 3.3.2004 ja hyväksyttiin käsittelyyn 15.4.2004 eli ennen kuin asetukset N:o 1/2003 ja N:o 773/2004 tulivat voimaan 1.5.2004. Tarkastukset tehtiin asetusten tultua jo voimaan eli 11.5.2004 ja 12.5.2004.
(
36
)	Haluan täsmentää, että lisäsakon määrä laskettiin seuraavalla tavalla: sakko, joka määrättiin Toshiballe ja Melcolle yhteisvastuullisesti TM T&D:n toimintakaudelta (1.10.2002–11.5.2004), kerrottiin Toshibaan sovellettavalla ehkäisevän vaikutuksen kertoimella, ja kertolaskun tulos, josta vähennettiin yhteisvastuullisesti määrätyn sakon määrä, määrättiin yksin Toshiban maksettavaksi.
(
37
)	Tuomio 15.6.2005, Tokai Carbon v. komissio (T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 ja T‑91/03, EU:T:2005:220, 139–141 kohta); tuomio 28.6.2005, Dansk Rørindustri ym. v. komissio (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 439 kohta), ja tuomio 9.7.2009, Archer Daniels Midland v. komissio (C‑511/06 P, EU:C:2009:433, 68 ja 69 kohta).
(
38
)	Tuomio 13.7.2011, Dow Chemicals ym. v. komissio (T‑42/07, EU:T:2011:357, 148 ja 149 kohta).
(
39
)	Tuomio 12.7.2011, Hitachi ym. v. komissio (T‑112/07, EU:T:2011:342, 350 kohta). Tältä osin ks. Bernardeau, L. ja Christienne, J.-P., Les amendes en droit de la concurrence. Pratique décisionnelle et contrôle juridictionnel du droit de l’Union, Larcier, 2013, I.183 kohta.
(
40
)	Totean, että vuoden 2006 väitetiedoksiannon 415 kohdan mukaan ”komissio ehdottaa mahdollisten sakkojen suuruuden määritettäväksi siten, että sillä varmistetaan ehkäisevä vaikutus”, ja 414 kohdassa viitataan erilaisen kohtelun osalta kunkin yrityksen ”merkitykseen kaasueristeisten kytkinlaitteiden alalla ja kunkin yrityksen rikkomisen vaikutukseen kilpailuun”. Lisäksi vuodelta 2012 olevan tosiseikkoja koskevan kirjeen 32 kohdassa todetaan, että ”komissio aikoo ottaa huomioon Melcon ja Toshiban kokonaisliikevaihdot varmistaakseen riittävän ehkäisevän vaikutuksen”.
(
41
)	Komission tiedonanto SEUT‑sopimuksen 101 ja 102 artiklan mukaisissa menettelyissä sovellettavista käytännesäännöistä (EUVL 2011, C 308, s. 6) (jäljempänä käytännesääntöjä koskeva komission tiedonanto).
(
42
)	Käytännesääntöjä koskevan komission tiedonannon 85 kohta. Ks. myös tiedonannon 7 kohta.
(
43
)	Käytännesääntöjä koskevan komission tiedonannon 109–111 kohta.
(
44
)	Tuomio 29.3.2011, ThyssenKrupp Nirosta v. komissio (C‑352/09 P, EU:C:2011:191, 136 kohta), ja julkisasiamies Sharpstonin ratkaisuehdotus 19.1.2016, komissio v. McBride ym. (C‑361/14 P, EU:C:2016:25, 78 kohta).
(
45
)	Riidanalaisen päätöksen 57–63 perustelukappale.
(
46
)	Ks. edellä 80 kohta.
(
47
)	Tuomio 12.11.2014, Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, 51 kohta), ns. Guardian-tuomio.
(
48
)	Tuomio 16.6.2011, Caffaro v. komissio (T‑192/06, EU:T:2011:278, 83 kohta).
(
49
)	Tuomio 9.3.2017, Samsung SDI ja Samsung SDI (Malaysia) v. komissio (C‑615/15 P, EU:C:2017:190, 40 kohta); tuomio 12.11.2014, Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, 62 kohta); tuomio 19.7.2012, Alliance One International ja Standard Commercial Tobacco v. komissio ja komissio v. Alliance One International ym. (C‑628/10 P ja C‑14/11 P, EU:C:2012:479, 58 kohta), ja tuomio 16.6.2011, Caffaro v. komissio (T‑192/06, EU:T:2011:278, 83 kohta).
(
50
)	Mainittu edellä alaviitteessä 47, tuomion 62 ja 63 kohta.
(
51
)	Ks. tuomio 16.6.2011, Caffaro v. komissio (T‑192/06, EU:T:2011:278, 97 kohta).
(
52
)	Ks. edellä 82 kohta.
(
53
)	Tuomio 16.6.2011, Caffaro v. komissio (T‑192/06, EU:T:2011:278, 84 kohta). Ks. myös edellä 93 kohta.
(
54
)	Ks. vuoden 2007 päätöksen 490 perustelukappale.
(
55
)	Unionin yleisessä tuomioistuimessa Toshiba riitautti TM T&D:lle määritetyn sakon laskentapohjan viitaten komission perusteluvelvollisuuteen, ei yhdenvertaisen kohtelun periaatteeseen.
(
56
)	Tuomio 25.6.2010, Imperial Chemical Industries v. komissio (T‑66/01, EU:T:2010:255, 196–198 kohta).
(
57
)	Riidanalaisen päätöksen 265–299 perustelukappale.
(
58
)	Vuoden 2011 tuomion 229 kohta.
(
59
)	Vuoden 2011 tuomion 222 kohta.
(
60
)	Vuoden 2013 tuomion 241–256 kohta.
(
61
)	Vuoden 2011 tuomion 260–262 kohta.
(
62
)	Toshiban toiminnan vakavuutta ei käsitelty vuoden 2013 tuomiossa.
(
63
)	Ks. tuomio 25.6.2010, Imperial Chemical Industries v. komissio (T‑66/01, EU:T:2010:255, 207 ja 208 kohta), ja riidanalaisen päätöksen 37 perustelukappale.
(
64
)	Unionin yleisessä tuomioistuimessa nostamassaan kanteessa Toshiba katsoi, että ”komissio loukkasi yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, kun se Toshiban sakon laskentapohjaa määrittäessään ei ottanut huomioon sitä, että Toshiban toiminta (väitetty osallistuminen yhteistoimintajärjestelyyn) oli vakavuudeltaan ja vastuultaan eri luokkaa kuin niiden eurooppalaisten kaasueristeisten kytkinlaitteiden valmistajien toiminta, jotka osallistuivat sekä yhteistoimintajärjestelyihin että muihin kartellimenettelyihin Euroopan talousalueen markkinoilla”.
(
65
)	Ks. edellä 75 kohta.
(
66
)	Tuomio 8.7.1999, komissio v. Anic Partecipazioni (C‑49/92 P, EU:C:1999:356, 90 kohta).