62022CJ0603
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)
5 päivänä syyskuuta 2024 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Direktiivi (EU) 2016/800 – Rikoksesta epäiltynä tai syytettynä olevia lapsia koskevat menettelytakeet rikosoikeudellisissa menettelyissä – Soveltamisala – 2 artiklan 3 kohta – Henkilöt, jotka olivat lapsia, kun heitä koskeva rikosoikeudellinen menettelyn aloitettiin, mutta jotka täyttävät menettelyn aikana 18 vuotta – 4 artikla – Tiedonsaantioikeus – 6 artikla – Oikeus käyttää oikeudellista avustajaa – 18 artikla – Oikeus oikeusapuun – 19 artikla – Oikeussuojakeinot – Menettelyllisiä oikeuksia loukkaamalla hankittujen todisteiden hyväksyttävyys
Asiassa C‑603/22,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Sąd Rejonowy w Słupsku (piirioikeus, Słupsk, Puola) on esittänyt 26.8.2022 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 19.9.2022, saadakseen ennakkoratkaisun rikosasiassa, jossa vastaajina ovat
M.S.,
J.W. ja
M.P.
ja jossa asian käsittelyyn osallistuvat:
Prokurator Rejonowy w Słupsku ja
D.G, M.B:n ja B.B:n edunvalvojana,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja K. Jürimäe (esittelevä tuomari), unionin tuomioistuimen presidentti K. Lenaerts, joka hoitaa kolmannen jaoston tuomarin tehtäviä, sekä tuomarit N. Jääskinen ja M. Gavalec,
julkisasiamies: T. Ćapeta,
kirjaaja: hallintovirkamies N. Mundhenke,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 15.11.2023 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Prokurator Rejonowy w Słupsku, asiamiehenään T. Rutkowska-Szmydyńska, Prokurator Regionalny w Gdańsku,
–
Puolan hallitus, asiamiehinään B. Majczyna, J. Sawicka ja S. Żyrek,
–
Tšekin hallitus, asiamiehinään M. Smolek, T. Suchá ja J. Vláčil,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään S. Grünheid, K. Herrmann, J. Hottiaux ja M. Wasmeier,
kuultuaan julkisasiamiehen 22.2.2024 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklan, SEU 2 artiklan ja 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan, rikoksesta epäiltyjä tai syytettyjä lapsia koskevista menettelytakeista rikosoikeudellisissa menettelyissä 11.5.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/800 (EUVL 2016, L 132, s. 1), oikeudesta käyttää avustajaa rikosoikeudellisissa menettelyissä ja eurooppalaista pidätysmääräystä koskevissa menettelyissä sekä oikeudesta saada tieto vapaudenmenetyksestä ilmoitetuksi kolmannelle osapuolelle ja pitää vapaudenmenetyksen aikana yhteyttä kolmansiin henkilöihin ja konsuliviranomaisiin 22.10.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/48/EU (EUVL 2013, L 294, s. 1) 12 artiklan 2 kohdan ja 13 artiklan, tiedonsaantioikeudesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 22.5.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/13/EU (EUVL 2012, L 142, s. 1) 3 artiklan, eräiden syyttömyysolettamaan liittyvien näkökohtien ja läsnäoloa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden lujittamisesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 9.3.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/343 (EUVL 2016, L 65, s. 1) 7 artiklan 1 ja 2 kohdan ja 10 artiklan 2 kohdan sekä unionin oikeuden ensisijaisuuden, välittömän oikeusvaikutuksen ja tehokkuuden periaatteiden tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty rikosoikeudellisessa menettelyssä, jossa vastaajina on kolme alaikäistä henkilöä M.S., J.W. ja M.P, joita syytetään siitä, että he ovat murtautuneet käytöstä poistetun vapaa-ajan keskuksen rakennuksiin, mistä on aiheutunut vahinkoa M.B:lle ja B.B:lle, joita edustaa nimetty edunvalvoja D.G.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2012/13
3
Direktiivin 2012/13 johdanto-osan 19 ja 26 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(19)
Toimivaltaisten viranomaisten olisi viipymättä annettava epäillylle tai syytetylle joko suullisesti tai kirjallisesti tiedot tämän direktiivin mukaisista [menettelyllisistä] oikeuksista, sellaisina kuin niitä sovelletaan kansallisessa oikeudessa, jotka ovat välttämättömiä menettelyn oikeudenmukaisuuden turvaamiseksi. Jotta epäilty tai syytetty voi käytännössä ja tehokkaasti käyttää näitä oikeuksiaan, tiedot olisi annettava viipymättä menettelyn kuluessa ja viimeistään, ennen kuin poliisi tai muu toimivaltainen viranomainen ensimmäistä kertaa virallisesti kuulee epäiltyä tai syytettyä.
– –
(26)
Antaessaan epäillylle tai syytetylle tämän direktiivin mukaisesti tietoja toimivaltaisten viranomaisten olisi kiinnitettävä erityistä huomiota sellaisiin henkilöihin, jotka eivät esimerkiksi nuoren ikänsä tai psyykkisen tai fyysisen tilansa vuoksi kykene ymmärtämään tietojen sisältöä tai merkitystä.”
4
Direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovelletaan henkilöön siitä lähtien, kun jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat antaneet hänelle tiedon siitä, että häntä epäillään tai syytetään rikoksesta, siihen saakka, kun menettely on saatettu päätökseen, mikä tarkoittaa sen kysymyksen lopullista ratkaisemista, onko epäilty tai syytetty syyllistynyt rikokseen, tarvittaessa tuomitseminen ja mahdollisen muutoksenhaun ratkaiseminen mukaan lukien.”
5
Direktiivin 3 artiklan sanamuoto on seuraava:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillyille ja syytetyille annetaan viipymättä tietoja vähintään seuraavista prosessuaalisista oikeuksista, sellaisina kuin näitä oikeuksia sovelletaan niiden kansallisen oikeuden mukaan niiden tehokkaan käytön mahdollistamiseksi:
a)
oikeus avustajaan;
b)
mahdollinen oikeus maksuttomaan oikeudelliseen neuvontaan ja edellytykset sen saamiseksi;
c)
oikeus saada syytettä koskevat tiedot 6 artiklan mukaisesti;
d)
oikeus tulkkaukseen ja käännöksiin;
e)
oikeus vaieta.
2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 kohdan nojalla säädetyt tiedot annetaan joko suullisesti tai kirjallisesti sekä selkeällä ja helposti ymmärrettävällä kielellä ottaen huomioon haavoittuvassa asemassa olevien epäiltyjen tai haavoittuvassa asemassa olevien syytettyjen erityistarpeet.”
6
Direktiivin 8 artiklassa, jonka otsikko on ”Varmennus ja oikeussuojakeinot”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun epäillylle tai syytetylle annetaan tietoja 3–6 artiklan mukaisesti, se kirjataan käyttäen kyseessä olevan jäsenvaltion lainsäädännössä määritettyä kirjaamismenettelyä.
2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillyllä tai syytetyllä tai hänen avustajallaan on oikeus riitauttaa kansallisen oikeuden mukaisia menettelyjä noudattaen toimivaltaisten viranomaisten mahdollinen laiminlyönti tai kieltäytyminen, joka koskee tämän direktiivin mukaisten tietojen antamista.”
Direktiivi 2013/48
7
Direktiivin 2013/48 johdanto-osan 15 ja 50 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(15)
Tässä direktiivissä tarkoitetaan termillä ’avustaja’ kaikkia henkilöitä, jotka ovat jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti päteviä ja oikeutettuja, myös hyväksytyn elimen antaman akkreditoinnin perusteella, antamaan oikeudellisia neuvoja ja apua epäillyille tai syytetyille.
– –
(50)
Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että arvioitaessa epäillyn tai syytetyn lausuntoja tai todisteita, joiden hankkimisessa on loukattu hänen oikeuttaan käyttää avustajaa, tai tapauksissa, joissa on poikettu tästä oikeudesta tämän direktiivin mukaisella päätöksellä, puolustuksen oikeuksia ja menettelyn oikeudenmukaisuutta kunnioitetaan. Tässä yhteydessä olisi otettava huomioon Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö, jossa on vahvistettu, että puolustuksen oikeuksia vahingoitetaan lähtökohtaisesti peruuttamattomasti, jos tuomion perusteena käytetään lausuntoja, jotka syytetty on antanut itseään vastaan poliisikuulustelussa ilman mahdollisuutta käyttää avustajaa. Tämän ei pitäisi vaikuttaa lausuntojen käyttöön muihin kansallisen lain nojalla hyväksyttäviin tarkoituksiin, kuten tarpeeseen toteuttaa kiireellisiä tutkintatoimia, jotta vältettäisiin muiden rikosten suorittaminen tai henkilöihin kohdistuvat vakavat haittavaikutukset, tai kiireelliseen tarpeeseen estää rikosoikeudellisten menettelyjen merkittävä vaarantuminen, kun avustajan hankkiminen tai tutkinnan viivyttäminen haittaisi peruuttamattomasti vakavaa rikosta koskevaa meneillään olevaa tutkintaa. Tämän ei pitäisi myöskään vaikuttaa todisteiden hyväksyttävyyttä koskeviin kansallisiin sääntöihin tai järjestelmiin, eikä tämä saisi estää jäsenvaltioita pitämästä voimassa järjestelmää, jossa kaikki olemassa olevat todisteet voidaan esittää tuomioistuimelle tai tuomarille arvioimatta tällaisten todisteiden hyväksyttävyyttä erikseen tai ennakolta.”
8
Direktiivin 3 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeus käyttää avustajaa rikosoikeudellisissa menettelyissä”, sanamuoto on seuraava:
”1.   Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että epäillyllä ja syytetyllä on oikeus käyttää avustajaa sellaisena ajankohtana ja sellaisella tavalla, että hän voi käytännössä ja tehokkaasti käyttää puolustautumisoikeuksiaan.
2.   Epäillyllä tai syytetyllä on oikeus käyttää avustajaa ilman aiheetonta viivästystä. Epäillyllä tai syytetyllä on joka tapauksessa oikeus käyttää avustajaa mistä hyvänsä seuraavasta ajankohdasta alkaen, sen mukaan mikä niistä on aikaisin:
a)
ennen kuin poliisi tai muu lainvalvonta- tai oikeusviranomainen kuulustelee häntä;
b)
tutkinta- tai muiden toimivaltaisten viranomaisten suorittaessa tutkintatoimia tai muita todisteiden keräämistoimia 3 kohdan c alakohdan mukaisesti;
c)
ilman aiheetonta viivästystä vapaudenmenetyksen jälkeen;
d)
hyvissä ajoin ennen rikosasioissa toimivaltaiseen tuomioistuimeen kutsutun epäillyn tai syytetyn kuulemista kyseisessä tuomioistuimessa.
3.   Oikeus käyttää avustajaa tarkoittaa seuraavaa:
a)
jäsenvaltioiden on huolehdittava, että epäillyllä tai syytetyllä on oikeus tavata yksityisesti avustajaa, joka edustaa häntä, ja pitää yhteyttä tämän kanssa, myös ennen poliisin tai muun lainvalvonta- tai oikeusviranomaisen suorittamaa kuulustelua;
b)
jäsenvaltioiden on huolehdittava, että epäillyllä tai syytetyllä on oikeus siihen, että hänen avustajansa on läsnä ja osallistuu tosiasiallisesti hänen kuulusteluunsa. Tällaiseen osallistumiseen olisi sovellettava kansallisen lainsäädännön mukaisia menettelyjä, edellyttäen, että kyseiset menettelyt eivät rajoita kyseessä olevan oikeuden tosiasiallista käyttöä ja olennaista tarkoitusta. Kun avustaja osallistuu kuulusteluun, osallistuminen on kirjattava asianomaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaista kirjaamismenettelyä käyttäen;
c)
jäsenvaltioiden on huolehdittava, että epäillyllä tai syytetyllä on vähintään oikeus siihen, että hänen avustajansa on läsnä seuraavien tutkintatoimien tai todisteiden keräämistoimien yhteydessä, jos kyseisistä toimista on säädetty kansallisessa lainsäädännössä ja jos epäillyn tai syytetyn on oltava tai hän saa olla läsnä kyseisen toimen aikana:
i)
ryhmätunnistukset;
ii)
vastakkainkuulustelut;
iii)
rikospaikan rekonstruoinnit.
– –
5.   Jäsenvaltiot voivat poikkeuksellisissa olosuhteissa ja vain ennen oikeudenkäyntiä väliaikaisesti poiketa 2 kohdan c alakohdassa säädetyn oikeuden soveltamisesta, jos epäillyn tai syytetyn maantieteellisesti syrjäisen olinpaikan vuoksi ei ole mahdollista turvata oikeutta käyttää avustajaa ilman aiheetonta viivästystä vapaudenmenetyksen jälkeen.
6.   Jäsenvaltiot voivat poikkeuksellisissa olosuhteissa ja vain oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa väliaikaisesti poiketa 3 kohdassa säädettyjen oikeuksien soveltamisesta siltä osin kuin tämä on tapauksen erityisolosuhteet huomioon ottaen perusteltua jommastakummasta seuraavasta pakottavasta syystä:
a)
jos on kiireellinen tarve ehkäistä henkilön henkeen, vapauteen tai fyysiseen koskemattomuuteen kohdistuvat vakavat haitalliset seuraukset;
b)
jos tutkintaviranomaisten on välttämätöntä toteuttaa välittömiä toimia, jotta estetään rikosoikeudellisten menettelyjen merkittävä vaarantuminen.”
9
Direktiivin 12 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeussuojakeinot”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että rikosoikeudellisissa menettelyissä epäillyllä tai syytetyllä sekä eurooppalaista pidätysmääräystä koskevissa menettelyissä etsityllä on käytössään kansallisen lainsäädännön mukaiset tehokkaat oikeussuojakeinot, jos tämän direktiivin mukaisia oikeuksia loukataan.
2.   Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että rikosoikeudellisissa menettelyissä arvioitaessa epäillyn tai syytetyn lausumia tai todisteita, joiden hankkimisessa on loukattu hänen oikeuttaan käyttää avustajaa, tai poikettu tästä oikeudesta 3 artiklan 6 kohdan mukaisesti tehdyllä päätöksellä, oikeutta puolustukseen ja oikeudenkäynnin oikeudenmukaisuutta kunnioitetaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta todisteiden hyväksyttävyyttä koskevia kansallisia sääntöjä ja järjestelmiä.”
10
Direktiivin 13 artiklan sanamuoto on seuraava:
”Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että haavoittuvassa asemassa olevien epäiltyjen ja syytettyjen erityistarpeet otetaan huomioon tätä direktiiviä sovellettaessa.”
Direktiivi 2016/343
11
Direktiivin 2016/343 johdanto-osan 31 ja 44 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(31)
Jäsenvaltioiden olisi harkittava sen varmistamista, että kun epäillylle tai syytetylle annetaan tietoja oikeuksista direktiivin [2012/13] 3 artiklan nojalla, hänelle annetaan myös tietoja oikeudesta olla todistamatta itseään vastaan, sellaisena kuin tätä oikeutta sovelletaan kansallisen lainsäädännön mukaan tämän direktiivin mukaisesti.
– –
(44)
Unionin oikeuden vaikuttavuuden periaate edellyttää, että jäsenvaltiot ottavat käyttöön asianmukaiset ja tehokkaat oikeussuojakeinot siltä varalta, että yksilöille unionin oikeuden nojalla annettua oikeutta loukataan. Silloin kun tässä direktiivissä vahvistettuja oikeuksia on loukattu, tehokkaalla oikeussuojakeinolla olisi oltava mahdollisimman pitkälti sellainen vaikutus, että se palauttaa epäillyn tai syytetyn samaan tilanteeseen, joka olisi vallinnut, jos oikeudenloukkausta ei olisi tapahtunut, jotta turvataan oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja oikeus puolustukseen.”
12
Direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovelletaan luonnollisiin henkilöihin, jotka ovat epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisissa menettelyissä. Sitä sovelletaan rikosoikeudellisen menettelyn kaikissa vaiheissa siitä hetkestä, kun henkilöä epäillään tai syytetään rikoksesta tai väitetystä rikoksesta, kunnes on lopullisesti ratkaistu kysymys siitä, onko epäilty tai syytetty tehnyt rikoksen, ja tästä päätöksestä on tullut lopullinen.”
13
Direktiivin 7 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeus vaieta ja oikeus olla todistamatta itseään vastaan”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillyllä tai syytetyllä on sen rikoksen osalta, josta häntä epäillään tai syytetään, oikeus vaieta.
2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillyllä tai syytetyllä on oikeus olla todistamatta itseään vastaan.
– –”
14
Direktiivin 10 artiklan, jonka otsikko ”Oikeussuojakeinot”, sanamuoto on seuraava:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillyllä tai syytetyllä on käytössään tehokkaat oikeussuojakeinot, jos hänen tämän direktiivin mukaisia oikeuksiaan loukataan.
2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että arvioitaessa epäillyn tai syytetyn lausuntoja tai todisteita, joiden hankkimisessa on loukattu hänen oikeuttaan vaieta tai hänen oikeuttaan olla todistamatta itseään vastaan, oikeutta puolustukseen ja menettelyn oikeudenmukaisuutta kunnioitetaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta todisteiden hyväksyttävyyttä koskevia kansallisia sääntöjä ja järjestelmiä.”
Direktiivi 2016/800
15
Direktiivin 2016/800 johdanto-osan 1, 11, 16, 18, 19, 22, 25–27 ja 29–32 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(1)
Tämän direktiivin tarkoituksena on luoda menettelytakeet, joilla varmistetaan, että lapset, eli alle 18-vuotiaat henkilöt, jotka ovat epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisissa menettelyissä, pystyvät ymmärtämään ja seuraamaan näitä menettelyjä ja käyttämään oikeuttaan oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, sekä ehkäistään lasten uusintarikollisuutta ja edistetään heidän sopeutumistaan yhteiskuntaan.
– –
(11)
Tätä direktiiviä tai sen tiettyjä säännöksiä olisi sovellettava myös epäiltyihin tai syytettyihin henkilöihin rikosoikeudellisissa menettelyissä sekä etsittyihin, jotka olivat lapsia menettelyn kohteeksi joutuessaan mutta jotka ovat sen jälkeen täyttäneet 18 vuotta, jos tämän direktiivin soveltaminen on asianmukaista ottaen huomioon tapauksen kaikki olosuhteet, muun muassa asianomaisen henkilön kehitystaso ja haavoittuvuus.
– –
(16)
Joissakin jäsenvaltioissa tiettyjä vähäisiä rikkomuksia, erityisesti vähäisiä tieliikennerikkomuksia, yleisten kunnallisten määräysten vähäisiä rikkomisia ja vähäistä yleisen järjestyksen loukkaamista, pidetään rikoksina. Tällaisissa tilanteissa olisi epätarkoituksenmukaista edellyttää, että toimivaltainen viranomainen takaa kaikki tämän direktiivin mukaiset oikeudet. Jos jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään vähäisten rikkomusten osalta, että vapaudenmenetystä ei voida määrätä seuraamukseksi, tätä direktiiviä olisi näin ollen sovellettava ainoastaan menettelyihin tuomioistuimessa, jolla on toimivalta rikosasioissa.
– –
(18)
Tämän direktiivin täytäntöönpanossa olisi otettava huomioon direktiivien [2012/13] ja [2013/48] säännökset. Tässä direktiivissä säädetään lasten ja vanhempainvastuunkantajan tiedonsaantia koskevista täydentävistä lisätakeista, jotta lasten erityistarpeet ja haavoittuvuus voidaan ottaa huomioon.
(19)
Lasten olisi saatava tietoa oikeudellisen menettelyn kulkua koskevista yleisistä näkökohdista. Tätä varten heille olisi erityisesti annettava lyhyt selitys oikeudellisen menettelyn seuraavista vaiheista siinä määrin kuin tämä on mahdollista rikosoikeudellisen menettelyn kannalta sekä asianomaisten viranomaisten roolista. Annettavien tietojen tulisi riippua tapauksen olosuhteista.
– –
(22)
Jäsenvaltioiden olisi annettava vanhempainvastuunkantajalle tiedot sovellettavista prosessuaalisista oikeuksista kirjallisesti, suullisesti tai molemmilla tavoilla. Tiedot olisi annettava mahdollisimman pian ja niin yksityiskohtaisina kuin on tarpeen menettelyn oikeudenmukaisuuden ja lapsen oikeuksien tehokkaan käytön takaamiseksi.
– –
(25)
Epäillyillä tai syytetyillä lapsilla on oikeus käyttää avustajaa direktiivin [2013/48] mukaisesti. Koska lapset ovat haavoittuvia eivätkä aina pysty täysin ymmärtämään ja seuraamaan rikosoikeudellista menettelyä, heillä olisi oltava avustaja tässä direktiivissä säädetyissä tilanteissa. Tällaisissa tilanteissa jäsenvaltioiden olisi järjestettävä lapselle avustaja, jollei lapsi tai vanhempainvastuunkantaja ole järjestänyt avustajaa. Jäsenvaltioiden olisi myönnettävä oikeusapua, jos tämä on tarpeen sen varmistamiseksi, että lapsella tosiasiassa on avustaja.
(26)
Avustajan apu tämän direktiivin nojalla edellyttää, että lapsella on oikeus käyttää avustajaa direktiivin [2013/48] nojalla. Tästä syystä, jos direktiivin [2013/48] jonkin säännöksen soveltaminen tekisi mahdottomaksi sen, että lapsella on avustaja tämän direktiivin nojalla, kyseistä säännöstä ei olisi sovellettava lasten oikeuteen käyttää avustajaa direktiivin [2013/48] nojalla. Toisaalta poikkeaminen tässä direktiivissä säädetystä oikeudesta avustajan apuun ei saisi vaikuttaa oikeuteen käyttää avustajaa direktiivin [2013/48] mukaisesti eikä oikeuteen saada oikeusapua perusoikeuskirjan ja [Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus)] sekä kansallisen oikeuden ja muun unionin oikeuden mukaisesti.
(27)
Avustajan apua koskevia tämän direktiivin säännöksiä olisi sovellettava ilman aiheetonta viivästystä heti kun lapselle on annettu tieto siitä, että hän on epäilty tai syytetty. Tässä direktiivissä avustajan avulla tarkoitetaan sitä, että avustaja antaa oikeudellista tukea ja edustaa lasta rikosoikeudellisen menettelyn aikana. Jos tässä direktiivissä säädetään avustajan avusta kuulusteluissa, avustajan olisi oltava läsnä. Avustajan apu ei edellytä sitä, että avustaja on läsnä kunkin tutkintatoimen tai todisteiden keräämistoimen aikana, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta lapsen oikeuteen käyttää avustajaa direktiivin [2013/48] mukaisesti.
– –
(29)
Jos lapsesta, joka ei alun perin ollut epäilty tai syytetty, kuten todistajasta, tulee epäilty tai syytetty, hänellä olisi oltava oikeus olla todistamatta itseään vastaan ja oikeus vaieta unionin oikeuden ja Euroopan ihmissoikeussopimuksen mukaisesti, sellaisena kuin [unionin tuomioistuin] ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ovat niitä tulkinneet. Tämän vuoksi tässä direktiivissä viitataan erikseen käytännön tilanteeseen, jossa tällaisesta lapsesta tulee poliisin tai muun lainvalvontaviranomaisen rikosoikeudellisen menettelyn yhteydessä suorittaman kuulustelun aikana epäilty tai syytetty. Kun muusta lapsesta kuin epäillystä tai syytetystä tulee tällaisen kuulustelun kuluessa epäilty tai syytetty, kuulustelu olisi keskeytettävä, kunnes lapselle on annettu tieto siitä, että hän on epäilty tai syytetty, ja hänellä on avustaja tämän direktiivin mukaisesti.
(30)
Edellyttäen, että kunnioitetaan oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, jäsenvaltioiden olisi voitava poiketa velvoitteesta myöntää avustaja silloin, kun tämä ei ole oikeasuhteista tapauksen olosuhteet huomioon ottaen, edellyttäen, että lapsen etu otetaan aina ensisijaisesti huomioon. Lapsella olisi joka tapauksessa oltava avustaja, kun hänet saatetaan toimivaltaisen tuomioistuimen tai tuomarin tutkittavaksi tutkintavankeudesta päättämiseksi missä tahansa tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvassa menettelyn vaiheessa sekä tutkintavankeuden aikana. Lisäksi rikosoikeudelliseksi rangaistukseksi ei olisi määrättävä vapaudenmenetystä, jollei lapsi ole voinut käyttää avustajaa sellaisella tavalla, että hän on voinut käyttää oikeuttaan puolustukseen tehokkaasti ja joka tapauksessa istuntokäsittelyn aikana. Jäsenvaltioiden olisi voitava tehdä tätä koskevia käytännön järjestelyjä.
(31)
Jäsenvaltioiden olisi voitava väliaikaisesti poiketa velvoitteesta myöntää avustaja oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa pakottavasta syystä, eli jos on kiireellinen tarve ehkäistä henkilön henkeen, vapauteen tai fyysiseen koskemattomuuteen kohdistuvat vakavat haitalliset seuraukset tai jos tutkintaviranomaisten on välttämätöntä toteuttaa välittömiä toimia, jotta estetään vakavaa rikosta koskevan rikosoikeudellisen menettelyn merkittävä vaarantuminen, muun muassa tietojen saamiseksi väitetyistä vakavaan rikokseen osallisista tai vakavaa rikosta koskevien tärkeiden todisteiden katoamisen välttämiseksi. Jostakin näistä pakottavista syistä tehdyn väliaikaisen poikkeuksen aikana toimivaltaisten viranomaisten olisi voitava kuulustella lasta ilman avustajan läsnäoloa edellyttäen, että hänelle on kerrottu, että hänellä on oikeus vaieta, ja hän voi käyttää kyseistä oikeutta ja että kuulustelu ei vaaranna oikeutta puolustukseen, mukaan luettuna oikeus olla todistamatta itseään vastaan. Kuulustelu olisi siinä määrin kuin mahdollista voitava suorittaa ainoastaan sellaisten olennaisten tietojen saamiseksi, joiden avulla voidaan ehkäistä henkilön henkeen, vapauteen tai fyysiseen koskemattomuuteen kohdistuvat vakavat haitalliset seuraukset tai estää rikosoikeudellisten menettelyjen merkittävä vaarantuminen. Tämän väliaikaisen poikkeuksen väärinkäyttö vahingoittaisi lähtökohtaisesti peruuttamattomasti oikeutta puolustukseen.
(32)
Jäsenvaltioiden olisi selvästi asetettava kansallisessa lainsäädännössään perusteet ja kriteerit tällaiselle väliaikaiselle poikkeukselle, ja niiden olisi käytettävä sitä rajoitetusti. Kaikkien väliaikaisten poikkeusten olisi oltava oikeasuhteisia ja ajallisesti tiukasti rajoitettuja, niiden ei olisi perustuttava yksinomaan väitetyn rikoksen lajiin tai vakavuuteen, eivätkä ne saisi vaarantaa menettelyn yleistä oikeudenmukaisuutta. Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että kun muu toimivaltainen viranomainen kuin tuomari tai tuomioistuin sallii väliaikaisen poikkeuksen tämän direktiivin nojalla, väliaikaisen poikkeuksen sallimista koskevaa päätöstä voidaan arvioida tuomioistuimessa ainakin oikeudenkäyntivaiheessa.”
16
Direktiivin 1 artiklan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä säädetään yhteisistä vähimmäissäännöistä tietyille oikeuksille sellaisten lasten osalta, jotka ovat
a)
epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisissa menettelyissä.”
17
Direktiivin 2 artiklan, jossa määritetään sen soveltamisala, sanamuoto on seuraava:
”1.   Tätä direktiiviä sovelletaan lapsiin, jotka ovat epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisissa menettelyissä. Sitä sovelletaan sen kysymyksen lopulliseen ratkaisemiseen saakka, onko epäilty tai syytetty tehnyt rikoksen, sekä tarvittaessa rangaistuksen määräämiseen ja muutoksenhaun ratkaisemiseen saakka.
2.   Tätä direktiiviä sovelletaan etsittyyn lapseen 17 artiklan mukaisesti siitä lähtien, kun hänet pidätetään täytäntöönpanojäsenvaltiossa.
3.   Tätä direktiiviä tai sen tiettyjä säännöksiä, lukuun ottamatta 5 artiklaa, 8 artiklan 3 kohdan b alakohtaa ja 15 artiklaa siltä osin kuin kyseisissä säännöksissä viitataan vanhempainvastuunkantajaan, sovelletaan tämän artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuihin henkilöihin, jotka olivat lapsia menettelyn kohteeksi joutuessaan mutta jotka ovat sen jälkeen täyttäneet 18 vuotta, jos tämän direktiivin tai sen tiettyjen säännösten soveltaminen on asianmukaista ottaen huomioon tapauksen kaikki olosuhteet, muun muassa asianomaisen henkilön kehitystaso ja haavoittuvuus. Jäsenvaltiot voivat päättää, että tätä direktiiviä ei sovelleta sen jälkeen, kun asianomainen henkilö on täyttänyt 21 vuotta.
– –”
18
Direktiivin 3 artiklan 1 alakohdan mukaan ”lapsella” tarkoitetaan ”alle 18-vuotiasta henkilöä”.
19
Direktiivin 2016/800 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Tiedonsaantioikeus”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun lapselle annetaan tieto siitä, että hän on epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisessa menettelyssä, hänelle ilmoitetaan viipymättä hänen oikeuksistaan direktiivin [2012/13] mukaisesti sekä oikeudellisen menettelyn kulkua koskevista yleisistä näkökohdista.
Jäsenvaltioiden on myös varmistettava, että lapselle ilmoitetaan tässä direktiivissä säädetyistä oikeuksista. Lapselle on ilmoitettava
a)
viipymättä, kun hänelle on annettu tieto siitä, että hän on epäilty tai syytetty,
i)
oikeudesta vanhempainvastuunkantajan tiedonsaantiin, kuten 5 artiklassa säädetään;
ii)
oikeudesta avustajan apuun, kuten 6 artiklassa säädetään;
iii)
oikeudesta yksityisyyden suojaan, kuten 14 artiklassa säädetään;
iv)
oikeudesta saada vanhempainvastuunkantaja mukaan muissa menettelyn vaiheissa kuin tuomioistuinkäsittelyissä, kuten 15 artiklan 4 kohdassa säädetään;
v)
oikeudesta oikeusapuun, kuten 18 artiklassa säädetään;
b)
varhaisimmassa sopivassa menettelyn vaiheessa
i)
oikeudesta yksilölliseen arviointiin, kuten 7 artiklassa säädetään;
ii)
oikeudesta lääkärintarkastukseen, oikeus lääkintäapuun mukaan luettuna, kuten 8 artiklassa säädetään;
iii)
oikeudesta vapaudenmenetyksen keston rajoittamiseen ja vaihtoehtoisten toimenpiteiden käyttöön, oikeus tutkintavankeuden säännölliseen uudelleentarkasteluun mukaan luettuna, kuten 10 ja 11 artiklassa säädetään;
iv)
oikeudesta saada vanhempainvastuunkantaja mukaan tuomioistuinkäsittelyihin, kuten 15 artiklan 1 kohdassa säädetään;
v)
oikeudesta olla henkilökohtaisesti läsnä oikeudenkäynnissä, kuten 16 artiklassa säädetään;
vi)
oikeudesta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin, kuten 19 artiklassa säädetään;
c)
vapaudenmenetyksen tapahtuessa oikeudesta tietynlaiseen kohteluun vapaudenmenetyksen aikana, kuten 12 artiklassa säädetään.
2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 kohdassa tarkoitetut tiedot annetaan kirjallisesti, suullisesti tai molemmilla tavoilla sekä selkeällä ja helposti ymmärrettävällä kielellä ja että annetut tiedot kirjataan kansallisen lainsäädännön mukaista kirjaamismenettelyä käyttäen.
3.   Jos lapselle annetaan oikeuksia koskeva ilmoitus direktiivin [2012/13] mukaisesti, jäsenvaltioiden on varmistettava, että kyseiseen ilmoitukseen liitetään viittaus oikeuksiin, jotka lapsella on tämän direktiivin nojalla.”
20
Direktiivin 5 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeus vanhempainvastuunkantajan tiedonsaantiin”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vanhempainvastuunkantajalle annetaan mahdollisimman pian tiedot, jotka lapsella on oikeus saada 4 artiklan mukaisesti”.
21
Direktiivin 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Avustajan apu”, säädetään seuraavaa:
”1.   Lapsella, joka on epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisessa menettelyssä, on oikeus käyttää avustajaa direktiivin [2013/48] mukaisesti. Tämä direktiivi ja varsinkaan tämä artikla ei millään tavalla vaikuta tähän oikeuteen.
2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että lapsella on avustaja tämän artiklan mukaisesti, jotta hän voi tehokkaasti käyttää oikeutta puolustukseen.
3.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että lapsi saa avustajan ilman aiheetonta viivästystä heti, kun hänelle on annettu tieto siitä, että hän on epäilty tai syytetty. Lapsella on joka tapauksessa oltava avustaja mistä hyvänsä seuraavasta ajankohdasta alkaen, sen mukaan mikä niistä on aikaisin:
a)
ennen kuin poliisi tai muu lainvalvonta- tai oikeusviranomainen kuulustelee häntä;
b)
tutkinta- tai muiden toimivaltaisten viranomaisten suorittaessa tutkintatoimia tai muita todisteiden keräämistoimia 4 kohdan c alakohdan mukaisesti;
c)
ilman aiheetonta viivästystä vapaudenmenetyksen jälkeen;
d)
hyvissä ajoin ennen rikosasioissa toimivaltaiseen tuomioistuimeen kutsutun epäillyn tai syytetyn kuulemista kyseisessä tuomioistuimessa.
4.   Avustajan apu tarkoittaa seuraavaa:
a)
jäsenvaltioiden on varmistettava, että lapsella on oikeus tavata yksityisesti avustajaa, joka edustaa häntä, ja pitää yhteyttä tämän kanssa, myös ennen poliisin tai muun lainvalvonta- tai oikeusviranomaisen suorittamaa kuulustelua;
b)
jäsenvaltioiden on varmistettava, että lapsella on avustaja kuulustelun aikana ja että avustaja voi tosiasiallisesti osallistua hänen kuulusteluunsa. Tällaisen osallistumisen on tapahduttava kansallisen lainsäädännön mukaisten menettelyjen mukaisesti, edellyttäen, että kyseiset menettelyt eivät rajoita kyseessä olevan oikeuden tosiasiallista käyttöä tai olennaista tarkoitusta. Kun avustaja osallistuu kuulusteluun, osallistuminen on kirjattava kansallisen lainsäädännön mukaista kirjaamismenettelyä käyttäen;
c)
jäsenvaltioiden on varmistettava, että lapsella on avustaja ainakin seuraavien tutkintatoimien tai todisteiden keräämistoimien aikana, jos kyseisistä toimista on säädetty kansallisessa lainsäädännössä ja jos epäillyn tai syytetyn on oltava tai hän saa olla läsnä kyseisen toimen aikana:
i)
ryhmätunnistukset;
ii)
vastakkainkuulustelut;
iii)
rikospaikan rekonstruoinnit.
5.   Jäsenvaltioiden on kunnioitettava lapsen ja hänen avustajansa välisen yhteydenpidon luottamuksellisuutta käytettäessä tämän direktiivin mukaista oikeutta avustajaan. Tällaiseen yhteydenpitoon kuuluvat tapaamiset, kirjeenvaihto, puhelinkeskustelut ja muunlainen kansallisen lainsäädännön nojalla sallittu yhteydenpito.
6.   Edellyttäen, että kunnioitetaan oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja että lapsen etu otetaan aina ensisijaisesti huomioon, jäsenvaltiot voivat poiketa 3 kohdasta silloin, kun avustajan apu ei ole oikeasuhteista tapauksen olosuhteissa, ottaen huomioon väitetyn rikoksen vakavuus, tapauksen monimutkaisuus ja toimenpiteet, joita voidaan toteuttaa tällaisen rikoksen johdosta.
Jäsenvaltioiden on joka tapauksessa varmistettava, että lapsella on avustaja
a)
silloin, kun hänet saatetaan toimivaltaisen tuomioistuimen tai tuomarin tutkittavaksi tutkintavankeudesta päättämiseksi missä tahansa tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvassa menettelyn vaiheessa; ja
b)
tutkintavankeuden aikana.
Jäsenvaltioiden on myös varmistettava, että rikosoikeudelliseksi rangaistukseksi määrätään vapaudenmenetys ainoastaan, jos lapsi on voinut käyttää avustajaa sellaisella tavalla, että hän on voinut käyttää oikeutta puolustukseen tehokkaasti, ja joka tapauksessa istuntokäsittelyn aikana.
7.   Jos lapsella on oltava avustaja tämän artiklan mukaisesti mutta avustaja ei ole läsnä, toimivaltaisten viranomaisten on lykättävä lapsen kuulustelua tai muita 4 artiklan c alakohdassa säädettyjä tutkintatoimia tai todisteiden keräämistoimia kohtuullisen ajan, jotta avustaja voi saapua paikalle tai, jos lapsi ei ole nimennyt avustajaa, jotta lapselle voidaan järjestää avustaja.
8.   Jäsenvaltiot voivat poikkeuksellisissa olosuhteissa ja vain oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa väliaikaisesti poiketa 3 kohdassa säädettyjen oikeuksien soveltamisesta siltä osin kuin tämä on tapauksen erityisolosuhteet huomioon ottaen perusteltua jommastakummasta seuraavasta pakottavasta syystä:
a)
jos on kiireellinen tarve ehkäistä henkilön henkeen, vapauteen tai fyysiseen koskemattomuuteen kohdistuvat vakavat haitalliset seuraukset;
b)
jos tutkintaviranomaisten on välttämätöntä toteuttaa välittömiä toimia, jotta estetään vakavaa rikosta koskevan rikosoikeudellisen menettelyn merkittävä vaarantuminen.
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset ottavat tätä kohtaa soveltaessaan huomioon lapsen edun.
Päätöksen kuulustelun suorittamisesta ilman avustajaa tämän kohdan nojalla voi tehdä ainoastaan tapauskohtaisesti joko oikeusviranomainen tai, edellyttäen että tällainen päätös voidaan saattaa oikeudelliseen uudelleentarkasteluun, muu toimivaltainen viranomainen.”
22
Direktiivin 7 artikla koskee oikeutta yksilölliseen arviointiin.
23
Direktiivin 2016/800 13 artiklan 2 kohdan sanamuoto on seuraava:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava asianmukaisia toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että lapsia kohdellaan aina tavalla, joka suojelee heidän ihmisarvoaan ja soveltuu heidän ikäänsä, kehitystasoonsa ja ymmärtämiskykyynsä ja jolla otetaan huomioon heidän mahdolliset erityistarpeensa, mukaan lukien kommunikaatiovaikeudet.”
24
Direktiivin 15 artiklan, jonka otsikko on ”Lapsen oikeus saada vanhempainvastuunkantaja mukaan menettelyihin”, 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Edellä 1 kohdassa säädetyn oikeuden lisäksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että lapsella on oikeus saada vanhempainvastuunkantaja tai 2 kohdassa tarkoitettu muu sopiva aikuinen mukaan muissa menettelyn vaiheissa kuin tuomioistuinkäsittelyissä, joissa lapsi on läsnä, jos toimivaltainen viranomainen katsoo, että
a)
kyseisen henkilön mukanaolo on lapsen edun mukaista; ja
b)
kyseisen henkilön läsnäolo ei haittaa rikosoikeudellista menettelyä.”
25
Direktiivin 18 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että oikeusapua koskevassa kansallisessa lainsäädännössä taataan 6 artiklassa tarkoitetun, avustajan apua koskevan oikeuden tosiasiallinen toteutuminen.”
26
Direktiivin 19 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että lapsella, joka on epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisissa menettelyissä, sekä etsityllä lapsella on käytössään kansallisen lainsäädännön mukaiset tehokkaat oikeussuojakeinot, jos hänen tämän direktiivin mukaisia oikeuksiaan loukataan.”
Puolan oikeus
27
Rikosprosessilain (Kodeks postępowania karnego), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä rikosprosessilaki), 6 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Rikoksesta syytetyllä henkilöllä on oikeus puolustukseen, mukaan lukien oikeus oikeudellisen avustajan apuun, ja hänelle on ilmoitettava tästä oikeudesta.”
28
Rikosprosessilain 79 §:ssä säädetään seuraavaa:
”§ 1.   Rikosoikeudellisessa menettelyssä syytetyllä on oltava oikeudellinen avustaja, jos
1)
hän on alle 18-vuotias;
– –
§ 2   Syytetyllä on oltava oikeudellinen avustaja myös, jos tuomioistuin pitää sitä tarpeellisena sellaisten muiden olosuhteiden vuoksi, jotka vaikeuttavat puolustusta.
§ 3   Edellä 1 ja 2 momentissa tarkoitetuissa tapauksissa oikeudellisen avustajan on oltava läsnä pääkäsittelyssä ja niissä istunnoissa, joihin syytetty on velvollinen osallistumaan.
– –”
29
Rikosprosessilain 168a §:ssä säädetään seuraavaa:
”Todisteiden hyväksymisestä ei saa kieltäytyä ainoastaan sillä perusteella, että ne on saatu rikkomalla menettelysäännöksiä tai rikoslain 1 §:n 1 momentissa tarkoitetulla rangaistavalla teolla, jollei todisteita ole saatu julkista tehtävää suorittavan virkamiehen tekemän tapon, tahallisen pahoinpitelyn tai vapaudenriiston seurauksena.”
30
Rikosprosessilain 301 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Rikoksesta epäillyn pyynnöstä häntä on kuulusteltava nimetyn oikeudellisen avustajan läsnä ollessa. Se, että oikeudellinen avustaja ei ole läsnä, ei estä kuulustelua.”
31
Yleisten tuomioistuinten organisaatiosta 27.7.2001 annetun lain (ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych; Dz. U. 2001, nro 98, järjestysnumero 1070), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä laki yleisten tuomioistuinten organisaatiosta), 9 §:n mukaan oikeusministeri vastaa tuomioistuinten toiminnan hallinnollisesta valvonnasta.
32
Lain 130 §:n sanamuoto on seuraava:
”§ 1. Jos tuomari pidätetään itse teossa tahallisesta rikoksesta, joka ei ole vähäinen, tai jos tuomioistuimen auktoriteetti tai viranhoidon olennaiset intressit edellyttävät tuomarin teon laatu huomioon ottaen, että hänet on välittömästi vapautettava tuomarinviran harjoittamisesta, tuomioistuimen presidentti tai oikeusministeri voi määrätä tuomarinviran harjoittamisen välittömästä keskeyttämisestä, kunnes kurinpitoelin antaa ratkaisunsa kuukauden kuluessa.
§ 2. Jos 1 momentissa tarkoitettu tuomari hoitaa tuomioistuimen presidentin tehtäviä, oikeusministerin on määrättävä tuomarinviran harjoittamisen väliaikaisesta keskeyttämisestä.
§ 3. Tuomioistuimen presidentti tai oikeusministeri ilmoittaa keskeyttämisestä kolmen päivän määräajassa 1 momentissa tarkoitetun määräyksen antamisesta kurinpitoelimelle, joka tekee välittömästi ja viimeistään ennen väliaikaista keskeyttämistä koskevassa määräyksessä asetetun määräajan päättymistä päätöksen tuomarin tuomarinviran harjoittamisen keskeyttämisestä tai väliaikaista keskeyttämistä koskevan määräyksen kumoamisesta. Kurinpitoelin ilmoittaa istunnon pitämisestä tuomarille, jos se pitää sitä tarpeellisena.”
33
Ennakkoratkaisupyynnössä luetellaan syyttäjälaitoksesta 28.1.2016 annetun lain (ustawa – Prawo o prokuraturze; Dz. U. 2016, järjestysnumero 1767), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, useita säännöksiä, jotka koskevat syyttäjälaitoksen organisaatiota ja rakennetta sekä syyttäjien toimivaltaa. Näissä säännöksissä säädetään muun muassa, että oikeusministeri hoitaa Prokurator Generalnyn (valtakunnansyyttäjä) tehtävää. Lisäksi syyttäjät hoitavat tehtäviään lähtökohtaisesti täysin riippumattomina. Heidän on kuitenkin pantava täytäntöön ylemmän tason syyttäjän antamat määräykset, yleiskirjeet ja ohjeet.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
34
Tässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa Sąd Rejonowy w Słupskussa (piirioikeus, Słupsk, Puola) on vireillä rikosoikeudellinen menettely, jossa vastaajina ovat M.S., J.W. ja M.P. (jäljempänä yhdessä alaikäiset epäillyt), joita syytetään siitä, että he ovat murtautuneet käytöstä poistettuun vapaa-ajan keskukseen, joka sijaitsee Ustkassa (Puola) (jäljempänä riidanalaiset teot), mistä on aiheutunut vahinkoa M.B:lle ja B.B:lle, joita edustaa nimetty edunvalvoja D.G. Rikoslain (Kodeks karny) mukaan tällainen murto on rangaistava teko, josta voidaan määrätä enintään vuoden vankeusrangaistus.
35
M.S:ää syytetään siitä, että hän on murtautunut tähän keskukseen useita kertoja joulukuun 2021 ja tammikuun 2022 välisenä aikana; J.W:tä ja M.P:tä puolestaan syytetään siitä, että he ovat murtautuneet sinne vain kerran. Riidanalaisten tosiseikkojen tapahtuma-aikana M.S., J.W. ja M.P. olivat 17-vuotiaita.
36
Poliisi kutsui 26.1.2022 M.S:n kuulusteltavaksi rikoksesta epäiltynä. Häntä kuulustellut poliisiviranomainen tiesi, ettei M.S. ollut kyseisenä ajankohtana täyttänyt vielä 18:aa vuotta. Hänen vanhemmilleen ei ilmoitettu tästä kuulustelusta etukäteen. Kutsussa ei mainittu, että M.S. voi nimetä oikeudellisen avustajan. M.S. meni poliisiasemalle yhdessä äitinsä kanssa, joka pyynnöstään huolimatta ei saanut osallistua poikansa kuulusteluun siksi, että poliisien mukaan poika vastasi riidanalaisista teoista aikuisena. Äidiltä evättiin lisäksi kaikki tiedot tutkintavaiheen etenemisestä, eikä myöskään M.S:lle ilmoitettu hänen oikeudestaan tutustua menettelyn aineistoon ennen kuin syytekirjelmä jätettiin tuomioistuimeen.
37
Tämän ensimmäisen kuulustelun aikana M.S. tunnusti syyllistyneensä riidanalaisiin tekoihin, antoi yksityiskohtaisen selvityksen tapahtumien kulusta ja lausumia, joilla hän todisti itseään vastaan. Häntä vastaan esitettyjä syytteitä muutettiin näiden lausumien johdosta, sillä sen sijaan, että häntä olisi syytetty siitä, että hän on murtautunut kyseiseen vapaa-ajan keskukseen vain kerran, häntä syytettiin siitä, että hän oli murtautunut sinne useita kertoja.
38
Syytteeseenpanopäätös luettiin M.S:lle, ja se luovutettiin hänelle. Hän allekirjoitti päätöksen. Hänelle annettiin myös asiakirja, jossa esitettiin syytetyn yleiset oikeudet ja velvollisuudet rikosoikeudellisen menettelyn yhteydessä mutta jossa ei ollut nimenomaista mainintaa alaikäisten oikeuksista ja velvollisuuksista. Annetut tiedot sisälsivät muun muassa tietoja oikeudesta antaa lausumia, vaieta tai kieltäytyä vastaamasta kysymyksiin ilman, että kieltäytymistä tarvitsee perustella, oikeudesta käyttää valitsemansa oikeudellisen avustajan apua ja oikeudesta pyytää oikeudellisen avustajan nimeämistä viran puolesta, jos epäillyllä ei ole taloudellisia mahdollisuuksia valita itse oikeudellista avustajaansa, sekä oikeudesta pyytää, että nimetty oikeudellinen avustaja on läsnä kuulustelun aikana, eikä hänen poissaolonsa estä kuulustelun suorittamista. Koska kyseinen asiakirja oli laaja ja monimutkainen, M.S. ei tutustunut sen sisältöön. Hän kuitenkin hyväksyi asiakirjan allekirjoittamalla sen.
39
M.S:lle ilmoitettiin myös hänen oikeudestaan vaatia, että hänelle tai hänen oikeudelliselle avustajalleen ilmoitetaan suullisesti neljäntoista päivän määräajassa häntä vastaan nostettujen syytteiden perusteista ja esitetään kirjallinen selvitys syytteeseenpanopäätöksen perusteista. Hän ei luopunut tästä oikeudesta eikä esittänyt tällaisia vaatimuksia. M.S. tai hänen vanhempansa eivät nimenneet oikeudellista avustajaa puolustamaan M.S:ää. M.S:llä ei myöskään ollut viran puolesta määrättyä oikeudellista avustajaa.
40
M.S:ää kuulusteltiin kahdesti. Kumpaakaan näistä kuulusteluista ei tallennettu audiovisuaalisin keinoin. M.S:n kuulustelujensa aikana antamien tietojen perusteella poliisiviranomaiset tunnistivat muita henkilöitä, joiden epäiltiin murtautuneen lainvastaisesti hänen kanssaan kyseiseen vapaa-ajan keskukseen ja joita olivat muun muassa muut alaikäiset epäillyt J.W. ja M.P.
41
Nämä kaksi alaikäistä kutsuttiin Ustkan poliisilaitokseen, jotta heitä voitiin kuulustella siellä rikoksesta epäiltynä. Tästä kuulustelusta ei ilmoitettu J.W:n tai M.P:n vanhemmille, vaikka kuulustelusta vastaava poliisiviranomainen tiesi, että molemmat epäillyt olivat alle 18-vuotiaita.
42
J.W:n ja M.P:n kuulustelut suoritettiin M.S:n kuulustelua vastaavalla tavalla. J.W:lle ja M. P:lle esitetyt kutsut kuulusteluun eivät sisältäneet tietoja heidän oikeudestaan nimetä oikeudellinen avustaja tai käyttää apuna viran puolesta määrättyä oikeudellista avustajaa. J.W. tai M.P. sen enempää kuin heidän vanhempansakaan eivät tienneet, että heillä oli oikeus saada tietoja menettelyn kulusta tai että vanhemmilla oli oikeus olla poikansa mukana oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa, eikä heille ilmoitettu näistä oikeuksista. J.W:lle ja M.P:lle luovutettiin sama tämän tuomion 38 kohdassa mainittu asiakirja kuin M.S:lle, mutta M.S:n tavoin he eivät tutustuneet kyseisen asiakirjan sisältöön sen laajuuden ja siinä käytetyn kielen monimutkaisuuden vuoksi.
43
Epäillyistä alaikäisistä ei tehty rikosoikeudenkäyntiä edeltäneessä vaiheessa direktiivin 2016/800 7 artiklan mukaista yksilöllistä arviointia.
44
Prokuratora Prokuratury Rejonowej w Słupsku (piirisyyttäjäviranomainen, Słupsk, Puola) allekirjoitti alaikäisiä syytettyjä koskevat syytteet 31.5.2022 ja toimitti ne Sąd Rejonowy w Słupskulle (piirioikeus, Słupsk). Koska alaikäisillä epäillyillä ei ollut nimettyä oikeudellista avustajaa, tuomioistuin nimesi viran puolesta oikeudellisen avustajan kullekin heistä.
45
Istunnossa, joka pidettiin 23.8.2022 ja jossa alaikäiset epäillyt kiistivät syyllisyytensä, M.S. antoi lausumia, mutta J.W. ja M.P. kieltäytyivät ilmaisemasta näkemyksiään ja vastasivat ainoastaan oikeudellisten avustajiensa esittämiin kysymyksiin. Oikeudelliset avustajat vaativat jokaisen alaikäisen epäillyn osalta, että oikeudenkäyntiä edeltäneessä vaiheessa annetut lausumat oli jätettävä huomiotta, koska nämä todisteet oli hankittu epäiltyjen menettelyllisiä oikeuksia loukkaamalla eli ilman oikeudellisen avustajan läsnäoloa järjestetyissä sellaisissa poliisikuulusteluissa, joissa oikeudellisen avustajan menettelyyn osallistuminen oli pakollista. Oikeudellisten avustajien mukaan näin hankitut todisteet eivät voineet olla perusteena tosiseikkojen toteamiselle.
46
Sąd Rejonowy w Słupsku hylkäsi kiellettynä todisteluna Prokurator Prokuratury Rejonowej w Słupskun pyynnön saada ottaa huomioon selvitysaineisto, joka perustui lausumiin, joita alaikäiset epäillyt olivat antaneet rikosoikeudenkäyntiä edeltäneessä vaiheessa kuulusteluissa, jotka oli suoritettu ilman oikeudellisen avustajan läsnäoloa. Nämä lausumat poistettiin siten asiakirja-aineiston todisteiden joukosta.
47
Kyseinen tuomioistuin totesi viran puolesta 26.8.2022 pidetyssä istunnossa, että M.P. oli täyttänyt 18 vuotta ja että rikosprosessilain 79 §:n 1 momentin 1 kohta huomioon ottaen M.P:tä ei koskenut enää velvollisuus käyttää oikeudellisen avustajan apua. M.P:n oikeudellinen avustaja vaati kuitenkin, että hänen toimeksiantoaan jatketaan viran puolesta sillä perusteella, että M.P. oli ollut alaikäinen silloin, kun rikosoikeudellinen menettely aloitettiin, ja että asian olosuhteista kävi ilmi M.P:n kehitystason edellyttävän, että häntä avustaa viran puolesta määrätty oikeudellinen avustaja. Tuomioistuin hyväksyi tämän pyynnön.
48
Sąd Rejonowy w Słupsku toteaa ennakkoratkaisupyynnössään myös, että alaikäisiä epäiltyjä vastaan vireille saatetussa rikosoikeudellisessa menettelyssä asianosaisena olevan Prokurator Rejonowy w Słupskun esimies on Prokurator Generalny (valtakunnansyyttäjä), joka on myös oikeusministeri. Hän johtaa syyttäjälaitoksen toimintaa henkilökohtaisesti tai Prokurator Krajowyn (apulaisvaltakunnansyyttäjä) ja muiden Prokurator Generalnyä sijaistavien henkilöiden välityksellä antamalla päätöksiä, suuntaviivoja ja ohjeita.
49
Tuomari, joka pääasiassa toimii Sąd Rejonowy w Słupskun yhden tuomarin kokoonpanossa, oli yleisten tuomioistuinten organisaatiosta annetun lain 130 §:n 1 momentin nojalla annetulla Prokurator Generalnyn päätöksellä vapautettu tuomarinviran harjoittamisesta 9.2.2022–8.3.2022 sillä perusteella, että hän oli tehnyt muun kuin pääasian yhteydessä teon, jonka vuoksi Sąd Rejonowy w Słupskun auktoriteetti ja viranhoidon olennaiset intressit edellyttivät hänen välitöntä vapauttamistaan tuomarinviran harjoittamisesta.
50
Tämä tuomari oli nimittäin antanut kyseisessä toisessa asiassa ratkaisun, jolla hän asianosaisen pyynnöstä oli jäävännyt sellaisessa menettelyssä nimetyn tuomarin, johon oli osallistunut vuoden 2018 jälkeen perustettu Krajowa Rada Sądownictwa (kansallinen tuomarineuvosto, Puola), sillä perusteella, ettei kyseinen nimitys ollut unionin oikeuden ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen mukainen.
51
Prokurator Rejonowej w Słupsku ilmoitti tällöin tästä tilanteesta Prokurator Regionalny w Gdańskulle (Gdanskin aluesyyttäjä, Puola), ja tämä välitti kyseisen tiedon oikeusministerille niiden syyttäjälaitoksen antamien ohjeiden mukaisesti, joissa syyttäjät velvoitetaan ilmoittamaan välittömästi toimivaltaiselle aluesyyttäjälle tapauksista, joissa tuomarit kyseenalaistavat yleisen tuomioistuimen toisen tuomarin tai Sąd Najwyższyn (ylin tuomioistuin, Puola) tuomareiden aseman. Näissä ohjeissa edellytetään pääasiallisesti kaikista sellaisista tilanteista ilmoittamista, joissa tuomari vetoaa suoraan unionin oikeuden säännöksiin tai määräyksiin tai unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön ja jättää soveltamatta kansallista oikeutta.
52
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii tässä yhteydessä unionin oikeuden tulkintaa monilta osin.
53
Ensinnäkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan olosuhteet, joissa rikosoikeudellinen menettely on toteutettu, ovat johtaneet siihen, ettei alaikäisten epäiltyjen osalta ole sovellettu direktiivin 2016/800 3 artiklan 1 alakohdan mukaisia ”lapsia” – silloin kun heitä epäillään tai syytetään – koskevia suojelun vähimmäisvaatimuksia eikä oikeuksia, joihin kaikki epäillyt voivat direktiivien 2013/48 ja 2012/13 nojalla vedota, mikä osoittaa sen, että kyseiset direktiivit on saatettu puutteellisesti osaksi Puolan oikeutta.
54
Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, mitä päätelmiä on tehtävä siitä, ettei unionin oikeutta ole pantu asianmukaisesti täytäntöön, kun huomioon otetaan tiedonsaantioikeutta ja oikeutta oikeudellisen avustajan apuun koskevien säännösten välitön oikeusvaikutus. Se korostaa, että Puolassa voimassa olevat menettelysäännöt sisältävät säännöksiä, jotka eivät ole riittävän täsmällisiä, jotta niillä voitaisiin taata direktiivin 2016/800 mukaiset lasten oikeudet, ja jotka myös tekevät mahdottomaksi tulkita näitä säännöksiä unionin oikeuden mukaisesti.
55
Kolmanneksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykset koskevat tehokkaita oikeussuojakeinoja, joilla varmistetaan epäiltynä tai syytettynä olevien lasten osalta, että direktiivien 2016/800, 2012/13 ja 2013/48, kun niitä luetaan oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin periaatteen valossa, mukaisten oikeuksien loukkaamisen vaikutukset saadaan neutralisoitua. Direktiivin 2016/800 19 artiklassa säädetään, että epäiltynä tai syytettynä olevalla lapsilla on oltava käytössään kansallisen lainsäädännön mukaiset tehokkaat oikeussuojakeinot, jos heidän tämän direktiivin mukaisia oikeuksiaan loukataan. Kyseisessä direktiivissä ei kuitenkaan säädetä tarkemmin siitä, mitä nämä oikeussuojakeinot ovat, vaan siinä annetaan ymmärtää, että niiden määrittäminen on jätetty jäsenvaltioiden harkintaan.
56
Lisäksi direktiiveistä 2012/13 ja 2013/48 ilmenee, ettei unionin oikeudessa ole selkeitä säännöksiä, jotka koskevat mahdollisuutta käyttää todisteena lausumia, jotka epäiltynä tai syytettynä oleva lapsi on antanut ilman oikeudellisen avustajan läsnäoloa. Direktiivin 2013/48 12 artiklassa, luettuna sen johdanto-osan 50 perustelukappaleen valossa, säädetään kuitenkin säännöstä, jolla suljetaan pois todisteet, joiden hankkimisessa on loukattu oikeutta käyttää oikeudellista avustajaa.
57
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa lisäksi, ettei Euroopan ihmisoikeussopimuksessa eikä perusoikeuskirjassa määrätä puolustautumisoikeuksien käyttämistä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä eikä näiden oikeuksien loukkaamisen seurauksista. Niissä jätetään jäsenvaltioille mahdollisuus valita keinot, joilla nämä oikeudet varmistetaan niiden oikeuslaitoksessa, edellyttäen kuitenkin, että nämä keinot ovat oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevien vaatimusten mukaiset. Tässä yhteydessä on tarpeen viitata Euroopan ihmisoikeussopimukseen, jotta voidaan määrittää vähimmäissuojan taso, joka oikeussuojakeinoilla on taattava. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on määrittänyt oikeuskäytännössään oikeudellisen avustajan apua koskevan oikeuden merkitystä silloin, kun arvioidaan oikeudenkäyntien oikeudenmukaisuutta, ja ratkaissut kysymyksen, joka koskee mahdollisuutta käyttää rikosoikeudellisessa menettelyssä todisteita, jotka on saatu rikosoikeudellisen menettelyn alkuvaiheessa vastoin epäillyn oikeutta oikeudellisen avustajan apuun.
58
Neljänneksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää vielä joukon näkökohtia, jotka liittyvät syyttäjän asemaan rikostutkinnassa sekä tuomareiden riippumattomuuteen. Unionin oikeudessa annettujen oikeuksien tehokkaan suojan periaate edellyttää välttämättä asianomaisen jäsenvaltion kaikkien viranomaisten riippumattomuutta ja puolueettomuutta. Mekanismi, joka mahdollistaa sen, että täytäntöönpanovaltaa käyttävät elimet voivat puuttua syyttäjäviranomaisten ja tuomioistuinten päätöksentekomenettelyyn, on ongelmallinen, koska täytäntöönpanovaltaa käyttävä elin voi sen perusteella vaikuttaa esitettyihin luonnehdintoihin ja asettaa kyseenalaiseksi ratkaisut puuttumalla unionin oikeuden suoraan soveltamiseen sekä rikostutkinnan että tuomioistuinmenettelyn vaiheessa.
59
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo erityisesti esiin huolensa oikeusministerin toimivallasta määrätä yleisten tuomioistuinten organisaatiosta annetun lain 130 §:n 1 momentin nojalla tuomarinviran harjoittamisen välittömästä keskeyttämisestä silloin, kun tuomari antaa suoraan unionin oikeuteen perustuvia ratkaisuja tai ratkaisuja, joiden tarkoituksena on taata tuomioistuimen riippumattomuus ja puolueettomuus.
60
Tässä tilanteessa Sąd Rejonowy w Słupsku päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [direktiivin 2016/800] 6 artiklan 1 ja 2 kohtaa, 3 kohdan a alakohtaa ja 7 kohtaa sekä 18 artiklaa, yhdessä sen johdanto-osan 25, 26 ja 27 perustelukappaleen kanssa, tulkittava siten, että siitä hetkestä alkaen, kun alle 18-vuotiaaseen lapseen kohdistetaan rikosepäily tai syyte, tutkintaviranomaiset ovat velvollisia takaamaan lapselle viran puolesta oikeuden oikeudelliseen avustajaan, jollei hänellä ole itse nimettyä oikeudellista avustajaa (koska lapsi tai vanhempainvastuunkantaja ei ole hankkinut tällaista apua tarvittavassa laajuudessa), sekä takaamaan oikeudellisen avustajan osallistumisen oikeudenkäyntiä edeltävään vaiheeseen, kuten alaikäisen kuulusteluihin rikoksesta epäiltynä, ja että se ei mahdollista alaikäisen kuulustelemista ilman oikeudellisen avustajan läsnäoloa?
2)
Onko [direktiivin 2016/800] 6 artiklan 6 ja 8 kohtaa, yhdessä sen johdanto-osan 16, 30, 31 ja 32 perustelukappaleen kanssa, tulkittava siten, että luopuminen oikeudesta oikeudellisen avustajan käyttämiseen ilman aiheetonta viivytystä ei ole missään tapauksessa sallittua silloin, kun epäillään sellaista rikosta, josta voi seurata vankeusrangaistus, ja että direktiivin 6 artiklan 8 kohdassa tarkoitettu väliaikainen poikkeaminen oikeudesta oikeudelliseen avustajaan on mahdollista vain oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä ja ainoastaan 6 artiklan 8 kohdan a ja b alakohdassa tarkkaan määritellyissä olosuhteissa, jotka on nimenomaisesti mainittava kuulustelun suorittamisesta ilman oikeudellista avustajaa tehtävässä päätöksessä, joka on lähtökohtaisesti valituskelpoinen?
3)
Jos vähintään toiseen 1 ja 2 kohtien kysymyksistä vastataan myöntävästi: onko edellä mainittuja [direktiivin 2016/800] säännöksiä siis tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansallisille säännöksille kuten
a)
rikosprosessilain 301 §:n toiselle virkkeelle, jonka mukaan epäiltyä kuulustellaan nimetyn oikeudellisen avustajan läsnä ollessa ainoastaan epäillyn pyynnöstä, eikä oikeudellisen avustajan saapumatta jääminen epäillyn kuulusteluun estä kuulustelua
b)
rikosprosessilain 79 §:n 3 momentille, jonka mukaan oikeudellisen avustajan osallistuminen on pakollista alle 18-vuotiaan (rikosprosessilain 79 §:n 1 momentin 1 kohta) osalta vain pääkäsittelyssä ja niissä istunnoissa, joihin syytetyn osallistuminen on pakollista, eli oikeudenkäyntivaiheessa?
4)
Onko ensimmäisessä ja toisessa kysymyksessä tarkoitettuja säännöksiä sekä unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatetta ja direktiivin välittömän oikeusvaikutuksen periaatetta tulkittava siten, että ne oikeuttavat (tai velvoittavat) [direktiivin 2016/800] soveltamisalaan kuuluvaa rikosasiaa käsittelevän kansallisen tuomioistuimen ja muiden valtion viranomaisten jättämään soveltamatta direktiivin kanssa ristiriidassa olevia kansallisia säännöksiä, kuten kolmannessa kysymyksessä lueteltuja, ja näin ollen – täytäntöönpanolle asetetun määräajan päätyttyä – korvaamaan kansalliset säännökset edellä mainituilla suoraan sovellettavilla direktiivin säännöksillä?
5)
Onko [direktiivin 2016/800] 6 artiklan 1, 2, 3 ja 7 kohtaa ja 18 artiklaa yhdessä sen 2 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä sen johdanto-osan 11, 25 ja 26 perustelukappaleen kanssa sekä yhdessä [direktiivin 2013/48] 13 artiklan ja johdanto-osan 50 perustelukappaleen kanssa tulkittava siten, että jäsenvaltio takaa viran puolesta oikeusavun rikosoikeudellisessa menettelyssä epäillyille tai syytetyille, jotka olivat lapsia menettelyn kohteeksi joutuessaan mutta jotka ovat sen jälkeen täyttäneet 18 vuotta, ja että oikeusapu on luonteeltaan pakollista menettelyn lainvoimaiseen päätökseen asti?
6)
Jos [viidenteen] kysymykseen vastataan myöntävästi: onko edellä mainittuja direktiivin säännöksiä siis tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansallisille säännöksille, kuten rikosprosessilain 79 §:n 1 momentin 1 kohdalle, jonka mukaan syytetyllä on oltava rikosoikeudellisessa menettelyssä avustaja ainoastaan siihen asti, kunnes hän täyttää 18 vuotta?
7)
Onko [viidennessä] kysymyksessä tarkoitettuja säännöksiä sekä myös unionin oikeuden ensisijaisuuden ja direktiivien välittömän oikeusvaikutuksen periaatetta tulkittava siten, että ne oikeuttavat (tai velvoittavat) [direktiivin 2016/800] soveltamisalaan kuuluvaa rikosasiaa käsittelevän kansallisen tuomioistuimen ja muiden valtion viranomaisten jättämään soveltamatta direktiivin kanssa ristiriidassa olevia kansallisen lain säännöksiä, kuten [kuudennessa] kysymyksessä mainittuja säännöksiä, ja soveltamaan kansallisen lainsäädännön säännöksiä, kuten rikosprosessilain 79 §:n 2 momenttia, direktiivin mukaisesti (unionin oikeuden mukainen tulkinta) eli pitämään viran puolesta voimassa oikeudellisen avustajan määräyksen syytetylle, joka menettelyn alkaessa oli alle 18-vuotias mutta on myöhemmin käsittelyn aikana täyttänyt 18 vuotta ja jota vastaan rikosoikeudellinen menettely on edelleen vireillä, menettelyn lainvoimaiseen päätökseen asti, jos katsotaan, että se on tarpeellista puolustautumista vaikeuttavien olosuhteiden vuoksi, tai - täytäntöönpanolle asetetun määräajan päätyttyä - korvaamaan kansalliset säännökset edellä mainituilla suoraan sovellettavilla direktiivin säännöksillä?
8.
Onko [direktiivin 2016/800] 4 artiklan 1–3 kohtaa, yhdessä sen johdanto-osan 18, 19 ja 22 perustelukappaleen kanssa, sekä [direktiivin 2012/13] 3 artiklan 2 kohtaa, yhdessä sen johdanto-osan 19 ja 26 perustelukappaleen kanssa, tulkittava siten, että toimivaltaisten viranomaisten (syyttäjälaitos, poliisi) olisi, viimeistään ennen kuin poliisi tai muu toimivaltainen viranomainen ensimmäistä kertaa virallisesti kuulee epäiltyä tai syytettyä, viipymättä annettava sekä epäillylle että vanhempainvastuunkantajalle tiedot niistä oikeuksista, jotka ovat välttämättömiä menettelyn oikeudenmukaisuuden turvaamiseksi, sekä menettelyn vaiheista, mukaan lukien erityisesti velvollisuudesta nimetä alaikäiselle epäillylle oikeudellinen avustaja ja sen seurauksista, jos alaikäiselle syytetylle ei nimetä itse valittua oikeudellista avustajaa (oikeudellisen avustajan nimeäminen viran puolesta), ja koska epäillyt ovat lapsia, nämä tiedot olisi annettava selkeässä ja helposti ymmärrettävässä muodossa, joka on sopiva alaikäisen ikä huomioon ottaen?
9.
Onko [direktiivin 2016/343] 7 artiklan 1 ja 2 kohtaa, yhdessä sen johdanto-osan 31 perustelukappaleen kanssa sekä yhdessä [direktiivin 2012/13] 3 artiklan 1 kohdan e alakohdan ja 2 kohdan kanssa, tulkittava siten, että jäsenvaltion viranomaiset, joissa on vireillä rikosoikeudellisia menettelyjä, joissa epäilty tai syytetty on lapsi, ovat velvollisia ohjeistamaan epäiltyä lasta oikeudesta vaieta ja oikeudesta olla myötävaikuttamatta oman syyllisyyden selvittämiseen ymmärrettävällä ja epäillyn ikään sopivalla tavalla?
10.
Onko [direktiivin 2016/800] 4 artiklan 1–3 kohtaa, yhdessä sen johdanto-osan 18, 19 ja 22 perustelukappaleen kanssa, sekä [direktiivin 2012/13] 3 artiklan 2 kohtaa, yhdessä sen johdanto-osan 19 ja 26 perustelukappaleen kanssa, tulkittava siten, että edellä mainituissa säännöksissä asetettuja vaatimuksia ei täytä yleisten ohjeiden antaminen juuri ennen alaikäisen epäillyn kuulustelua, ottamatta huomioon direktiivin 2016/800 soveltamisalasta seuraavia erityisiä oikeuksia, eikä tällaisten ohjeiden antaminen vain ilman oikeudellista avustajaa toimivalle epäillylle eikä vanhempainvastuunkantajalle ja muotoilemalla ohjeet kielellä, joka ei ole sopiva epäillyn ikä huomioon ottaen?
11.
Onko [direktiivin 2016/800] 18 ja 19 artiklaa, yhdessä sen johdanto-osan 26 perustelukappaleen kanssa, sekä [direktiivin 2013/48] 12 artiklan 2 kohtaa, yhdessä sen johdanto-osan 50 perustelukappaleen kanssa sekä yhdessä [direktiivin 2016/343] 7 artiklan 1 ja 2 kohdan, 10 artiklan 2 kohdan sekä sen johdanto-osan 44 perustelukappaleen kanssa, sekä oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin periaatetta tulkittava siten, että – kun kyseessä ovat epäillyn poliisikuulustelussa, joka suoritettiin ilman oikeutta oikeudelliseen avustajaan ja ilmoittamatta asianmukaisesti epäillylle hänen oikeuksistaan ja ilmoittamatta vanhempainvastuunkantajalle niistä oikeuksista ja menettelyn kulun yleisistä näkökohdista, joista lapselle on direktiivin [2016/800] 4 artiklan perusteella ilmoitettava, antamat lausumat – ne velvoittavat (tai oikeuttavat) edellä mainittujen direktiivien soveltamisalaan kuuluvassa rikosoikeudellisessa menettelyssä asiaa käsittelevää kansallista tuomioistuinta ja muita valtion viranomaisia takaamaan, että epäillyt tai syytetyt asetetaan samaan asemaan, jossa he olisivat olleet ilman kyseisiä oikeudenloukkauksia, ja siten jättämään tällaiset todisteet huomiotta, varsinkin tilanteessa, jossa tällaisessa kuulustelussa saatuja tietoja käytettäisiin kyseisen henkilön tuomitsemisen perusteena?
12.
Onko [11. kysymyksessä] tarkoitettuja säännöksiä sekä unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatetta ja direktiivin välittömän oikeusvaikutuksen periaatetta tulkittava siten, että ne edellyttävät edellä mainittujen direktiivien soveltamisalaan kuuluvassa rikosoikeudellisessa menettelyssä asiaa käsittelevää kansallista tuomioistuinta ja muita valtion viranomaisia jättämään soveltamatta direktiivin kanssa ristiriidassa olevia kansallisen lain säännöksiä, kuten rikosprosessilain 168a §:ää, jonka mukaan todistetta ei voida katsoa kielletyksi ainoastaan sillä perusteella, että se on saatu rikkomalla menettelysäännöksiä tai [rikoslain] 1 §:n 1 momentissa tarkoitetulla rangaistavalla teolla, jollei todisteita ole saatu julkista tehtävää suorittavan virkamiehen tekemän tapon, tahallisen pahoinpitelyn tai vapaudenriiston seurauksena?
13.
Onko [direktiivin 2016/800] 2 artiklan 1 kohtaa, yhdessä SEU 19 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan sekä unionin oikeuden tehokkuusperiaatteen kanssa, tulkittava siten, että syyttäjällä oikeusvaltion periaatetta noudattavana oikeudenkäyttöön osallistuvana viranomaisena, joka johtaa oikeudenkäyntiä edeltävää menettelyä, on velvollisuus varmistaa oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä tehokas oikeussuoja edellä mainittujen direktiivien soveltamisalan laajuudessa ja että sovellettaessa tehokkaasti unionin oikeutta syyttäjän on taattava riippumattomuutensa ja puolueettomuutensa?
14.
Jos johonkin kysymyksistä [1–12], erityisesti kysymykseen 13, vastataan myöntävästi: onko SEU 19 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa (tehokkaan oikeussuojan periaate), yhdessä SEU 2 artiklan kanssa, erityisesti yhdessä oikeusvaltioperiaatteen kanssa, sellaisena kuin sitä on tulkittu unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä (tuomio 21.12.2021, Euro Box Promotion ym., C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 ja C‑840/19, EU:C:2021:1034), ja SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa ja [perusoikeuskirjan] 47 artiklassa vahvistettua oikeuslaitoksen riippumattomuuden periaatetta, sellaisena kuin sitä on tulkittu unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä (tuomio 27.2.2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117), tulkittava siten, että nämä periaatteet ovat esteenä sen mahdollisuuden takia, että tuomareita painostetaan epäsuorasti ja valtakunnansyyttäjä voi antaa tältä osin sitovia määräyksiä alemman tason syyttäjille, sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka takia syyttäjälaitos on riippuvainen toimeenpanoelimestä, kuten oikeusministeristä, ja kansalliselle sääntelylle, joka rajoittaa tuomioistuinlaitoksen ja syyttäjälaitoksen riippumattomuutta unionin oikeuden soveltamisalalla, erityisesti
a)
[yleisten tuomioistuinten organisaatiosta annetun lain] 130 §:n 1 momentille, joka oikeuttaa oikeusministerin – kun kyse on syyttäjän ilmoittamisvelvollisuudesta tilanteessa, jossa tuomioistuin soveltaa unionin oikeutta – määräämään tuomarinviran harjoittamisen välittömästä keskeyttämisestä, kunnes kurinpitotuomioistuin antaa ratkaisunsa, kuitenkin enintään kuukauden pituiseksi ajaksi, jos oikeusministeri katsoo ottaen huomioon tuomarin rikkomuksen laatu, joka konkretisoituu unionin oikeuden suorassa soveltamisessa, että tuomioistuimen auktoriteetti tai viranhoidon olennaiset intressit sitä edellyttävät
b)
syyttäjälaitoksesta annetun lain (ustawa z dnia 28 stycznia 2016 roku – Prawo o prokuraturze) 1 §:n 2 momentille, 3 §:n 1 momentin 1 ja 3 kohdalle ja 7 §:n 1–6 ja 8 momentille sekä myös 13 §:n 1 ja 2 momentille, joiden sisällöstä yhdessä tarkasteltuna ilmenee, että oikeusministeri, joka on samalla valtakunnansyyttäjä ja syyttäjälaitoksen korkein viranhaltija, voi antaa alemman tason syyttäjiä sitovia määräyksiä myös unionin oikeuden suoran soveltamisen rajoittamiseksi tai estämiseksi?”
Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
61
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on pyytänyt tämän ennakkoratkaisupyynnön käsittelemistä nopeutetussa menettelyssä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 105 artiklan nojalla. Tuomioistuin vetoaa pyyntönsä tueksi ensinnäkin siihen, että esitetyt kysymykset ulottuvat pääasiaa laajemmalle, kun otetaan huomioon, että Puolan tuomioistuinten on käsiteltävä kuukausittain suuri määrä epäiltynä tai syytettynä olevia alaikäisiä koskevia asioita ja että sääntöjenvastaisilla prosessitoimilla loukataan peruuttamattomasti rikosoikeudellisen menettely perusperiaatteita. Toiseksi nämä tuomioistuimet antavat ratkaisunsa niiden Puolan rikosoikeudellista menettelyä koskevien säännösten perusteella, joissa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan ei taata unionin oikeuden mukaisia suojelun vähimmäisvaatimuksia. Kolmanneksi ennakkoratkaisukysymyksiin on tarpeen vastata nopeasti niiden epäilyjen hälventämiseksi, jotka liittyvät oikeusministerin kaltaisen täytäntöönpanovaltaa käyttävän elimen mahdollisuuteen vaikuttaa unionin oikeuden soveltamiseen rikosoikeudellisissa menettelyissä, jotka koskevat epäiltynä tai syytettynä olevia alaikäisiä.
62
Työjärjestyksen 105 artiklan 1 kohdassa määrätään, että unionin tuomioistuimen presidentti voi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pyynnöstä tai poikkeuksellisesti omasta aloitteestaan päättää esittelevää tuomaria ja julkisasiamiestä kuultuaan, että ennakkoratkaisupyyntö käsitellään nopeutetussa menettelyssä kyseisen työjärjestyksen määräyksistä poiketen, jos asian laatu edellyttää, että asia käsitellään ensi tilassa.
63
Tältä osin on muistutettava, että tällainen nopeutettu menettely on menettelyllinen väline, jolla on tarkoitus vastata poikkeuksellisen kiireelliseen tilanteeseen (tuomio 9.1.2024, G. ym. (Tuomareiden nimittäminen yleisiin tuomioistuimiin Puolassa), (C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
64
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen presidentti päätti 21.10.2022 esittelevää tuomaria ja julkisasiamiestä kuultuaan, ettei tämän tuomion 61 kohdassa tarkoitettua pyyntöä ollut syytä hyväksyä.
65
Ensinnäkin vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että niiden henkilöiden tai oikeudellisten tilanteiden, joita mahdollisesti koskee ratkaisu, jonka kansallinen tuomioistuin antaa saatettuaan ennakkoratkaisupyynnön unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, lukuisuus ei itsessään muodosta sellaista erityistä olosuhdetta, joka oikeuttaisi nopeutetun menettelyn käyttämisen (tuomio 8.12.2020, Staatsanwaltschaft Wien (Väärennetyt tilisiirtotoimeksiannot), C‑584/19, EU:C:2020:1002, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Sama koskee sitä seikkaa, että Puolan tuomioistuinten Puolan rikosoikeudellista menettelyä koskevien säännösten, joiden pätevyys on unionin oikeuden perusteella kyseenalaistettu, nojalla antamat ratkaisut koskevat mahdollisesti lukuisia yksityisiä (ks. analogisesti tuomio 9.1.2024, G. ym. (Tuomareiden nimittäminen yleisiin tuomioistuimiin Puolassa), C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, 55 kohta).
66
Lisäksi se, että ennakkoratkaisupyynnöissä tuodaan esiin rikosoikeuden alaan kuuluvia kysymyksiä, tai pelkkä yksityisten intressi – tosin legitiimi – määrittää mahdollisimman nopeasti niille unionin oikeuden perusteella kuuluvien oikeuksien ulottuvuus ei ole osoitus poikkeuksellisen olosuhteen olemassaolosta (ks. vastaavasti tuomio 11.4.2024, Sapira ym., C‑114/23, C‑115/23, C‑132/23 ja C‑160/23, EU:C:2024:290, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
67
Lopuksi epäilyistä, jotka liittyvät oikeusministerin kaltaisen täytäntöönpanovaltaa käyttävän elimen mahdollisuuteen vaikuttaa unionin oikeuden soveltamiseen, on todettava, ettei tämän tuomion 61 kohdassa tarkoitettuun pyyntöön sisälly mitään konkreettista seikkaa, jonka perusteella voitaisiin päätellä, että tällainen mahdollisuus voitaisiin välttää aloittamalla nopeutettu menettely.
68
Unionin tuomioistuimen presidentti päätti kuitenkin, että nyt esillä olevan asian käsittelylle annetaan etusija työjärjestyksen 53 artiklan 3 kohdan nojalla.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Tutkittavaksi ottaminen
69
Puolan hallitus väittää, että ennakkoratkaisukysymykset on jätettävä tutkimatta.
70
Yhtäältä kysymykset ensimmäisestä kahdenteentoista eivät ole tarpeen pääasian ratkaisemiseksi. Ennakkoratkaisupyynnöstä nimittäin ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on hylännyt kansallisen oikeuden nojalla kiellettynä todisteluna Prokurator Prokuratury Rejonowej w Słupskun pyynnöt alaikäisten epäiltyjen pääasiassa kyseessä olevassa rikostutkinnassa esittämiin kertomuksiin perustuvien todisteiden käyttämisestä. Tämä tuomioistuin on siten poistanut asiakirja-aineistosta alaikäisten epäiltyjen rikostutkinnan aikana antamat lausumat. Lisäksi kutakin alaikäistä epäiltyä on avustanut viran puolesta määrätty oikeudellinen avustaja, ja ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on jatkanut viran puolesta heistä yhden, joka on täyttänyt oikeudenkäynnin aikana 18 vuotta, osalta tällaisen oikeudellisen avustajan toimeksiantoa, koska tämä toimeksianto oli tarpeen hänen puolustustaan vaikeuttavien olosuhteiden vuoksi.
71
Toisaalta kolmastoista ja neljästoista kysymys ovat täysin hypoteettisia, koska niillä ei ole mitään yhteyttä pääasian tosiseikkoihin tai kohteeseen.
72
Kolmastoista kysymys ja neljännentoista kysymyksen b kohta koskevat nimittäin yleisesti myös Prokurator Generalnyn tehtäviä hoitavan oikeusministerin toimivaltaa antaa alemman tason syyttäjille sitovia ohjeita, joilla voidaan rajoittaa myös unionin oikeuden suoraa soveltamista tai estää se. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole tältä osin täsmentänyt, miten merkityksellisiä kansallisia säännöksiä on pääasiassa sovellettu.
73
Neljännentoista kysymyksen a kohta puolestaan koskee mahdollisuutta keskeyttää väliaikaisesti pääasiasta vastaavan tuomarin tuomarinviran harjoittaminen. Kyseessä ollut keskeyttäminen oli nyt käsiteltävässä asiassa tullut voimaan 9.2.2022 ja päättynyt 8.3.2022, joten se ei ole enää voimassa. Keskeyttäminen oli tapahtunut lisäksi sellaisen oikeudenkäynnin yhteydessä, jolla ei ole mitään yhteyttä pääasiaan. Kyseessä olleen keskeyttämistoimenpiteen perusteena oli se, että tämä tuomari oli kyseenalaistanut toisen tuomarin virkasuhteen ja hänen Krajowa Rada Sądownictwan (kansallinen tuomarineuvosto) myötävaikutuksella tehdyn nimityksensä pätevyyden. Tällaista tilannetta ei kuitenkaan voi syntyä pääasiassa, koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ratkaisee asian yhden tuomarin kokoonpanossa. Ennakkoratkaisupyynnön perusteluissa ei missään tapauksessa mainita mitään seikkaa, joka liittyisi tuomareiden nimittämiseen Puolassa.
74
Prokurator Regionalny w Gdańsku katsoo puolestaan, että kysymykset yhdennestätoista neljänteentoista on jätettävä tutkimatta, koska unionin tuomioistuimen vastaus niihin ei ole tarpeen pääasian ratkaisemiseksi.
75
Edellä esitetyt väitteet huomioon ottaen on muistutettava, että unionin tuomioistuin on toistuvasti katsonut, että SEUT 267 artiklalla luotu menettely on unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisen yhteistyön väline, jonka avulla unionin tuomioistuin esittää kansallisille tuomioistuimille ne unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joita nämä tarvitsevat ratkaistakseen käsiteltävikseen saatetut asiat, ja että ennakkoratkaisupyynnön esittämisen perusteena ei ole neuvoa-antavien lausuntojen esittäminen yleisistä tai hypoteettisista kysymyksistä vaan oikeusriidan todelliseen ratkaisemiseen erottamattomasti liittyvä tarve (tuomio 9.1.2024, G. ym. (Tuomareiden nimittäminen yleisiin tuomioistuimiin Puolassa), C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, 62 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
76
SEUT 267 artiklan sanamuodosta ilmenee, että pyydetyn ennakkoratkaisun on oltava tarpeen, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi antaa ratkaisun käsiteltäväkseen saatetussa asiassa (tuomio 9.1.2024, G. ym. (Tuomareiden nimittäminen yleisiin tuomioistuimiin Puolassa), C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
77
Sekä SEUT 267 artiklan sanamuodon että rakenteen perusteella ennakkoratkaisumenettely edellyttää muun muassa, että kansallisessa tuomioistuimessa todella on vireillä oikeusriita, jossa tämän on annettava ratkaisu, jossa otetaan huomioon ennakkoratkaisuasiassa annettu tuomio (tuomio 9.1.2024, G. ym. (Tuomareiden nimittäminen yleisiin tuomioistuimiin Puolassa), C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
78
Tällaisessa menettelyssä oikeusriidan ja niiden unionin oikeuden säännösten ja määräysten, joiden tulkintaa pyydetään, välillä on siis oltava sellainen liittymä, että tämä tulkinta on objektiivisesti tarpeen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa annettavaa ratkaisua varten (tuomio 9.1.2024, G. ym. (Tuomareiden nimittäminen yleisiin tuomioistuimiin Puolassa), C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
79
Kysymykset ensimmäisestä kahdenteentoista koskevat pääasiallisesti direktiivin 2016/800 useiden säännösten, kun niitä luetaan direktiivien 2012/13, 2013/48 ja 2016/343 valossa, tulkintaa siltä osin kuin näillä säännöksillä säännellään rikosoikeudellisissa menettelyissä epäiltynä tai syytettynä olevien lasten prosessuaalisia oikeuksia.
80
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pohtivan, onko Puolan rikosprosessia koskeva lainsäädäntö yhteensopiva näiden säännösten kanssa ja mitä päätelmiä pääasiassa on tehtävä sen perusteella, että kansallinen oikeus on ristiriidassa unionin oikeuden kanssa. Se täsmentää tältä osin, että vastaus kysymyksiin ensimmäisestä kahdenteentoista on välttämätön, jotta voidaan lausua sellaisten todisteiden hyväksyttävyydestä, jotka perustuvat alaikäisten epäiltyjen rikosoikeudenkäyntiä edeltäneessä vaiheessa ilman oikeudellisen avustajan läsnäoloa antamiin lausumiin.
81
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tosin toteaa hylänneensä Prokurator Prokuratury Rejonowej w Słupskun pyynnöt sellaisten todisteiden käyttämisestä, jotka perustuvat epäiltynä olevien alaikäisten rikosoikeudenkäyntiä edeltäneessä vaiheessa ilman oikeudellisen avustajan läsnäoloa itseään vastaan antamiin lausumiin, ja päättäneensä siten jättää nämä todisteet huomiotta. Tämä tuomioistuin täsmentää vastaavasti sen alaikäisen epäillyn osalta, joka on täyttänyt tuomioistuimessa vireillä olevan menettelyn aikana 18 vuotta, että se on jatkanut viran puolesta tämän epäillyn oikeudellisen avustajan toimeksiantoa.
82
Unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee kuitenkin yhtäältä, ettei tämä tuomioistuin ole tehnyt lopullista ratkaisua kyseisten todisteiden hyväksymisestä. Esitettyihin kysymyksiin annettavalla vastauksella on siten vaikutusta tähän ratkaisuun niin, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi sen avulla ratkaista pääasian asiakysymyksen. Päätöksestä jatkaa yhden pääasiassa kyseessä olevan epäillyn oikeudellisen avustajan toimeksiantoa viran puolesta on todettava, että on ilmeistä, että päätös on tehty menettelyn myöhemmässä vaiheessa ja ettei sillä näin ollen voida korjata puutteita, joita rikosoikeudenkäyntiä edeltäneessä vaiheessa on mahdollisesti esiintynyt.
83
Tästä seuraa, että nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen vastaus kysymyksiin ensimmäisestä kahdenteentoista on tarpeen, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi ratkaista kysymykset in limine litis, ennen kuin se voi tarvittaessa ratkaista pääasian asiakysymyksen (ks. analogisesti tuomio 6.10.2021, W.Ż. (Ylimmän tuomioistuimen ylimääräistä valvontaa ja julkisia asioita käsittelevä jaosto – Nimittäminen), C‑487/19, EU:C:2021:798, 94 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
84
Koska tämän tuomion 76–78 kohdassa mainitut edellytykset täyttyvät, kysymykset ensimmäisestä kahdenteentoista on otettava tutkittaviksi.
85
Kolmastoista ja neljästoista kysymys eivät sitä vastoin täytä näitä edellytyksiä.
86
Ensinnäkin kolmastoista kysymys ja neljännentoista kysymyksen b kohta koskevat sitä, onko syyttäjän jätettävä rikosoikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa soveltamatta unionin oikeuden vastaisia kansallisia säännöksiä varmistaakseen epäiltyjen alaikäisten oikeuksien tehokkuuden ja onko hänen riippumattomuutensa ja puolueettomuutensa siksi turvattava täytäntöönpanovallan mahdollisen puuttumisen varalta.
87
Kun otetaan huomioon tämän tuomion 80–83 kohdassa esiin tuodut seikat, nyt käsiteltävässä asiassa on ilmeistä, ettei unionin tuomioistuimen vastaus näihin kysymyksiin ole tarpeen, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi ratkaista kysymykset in limine litis. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen antamista tiedoista nimittäin ilmenee, että rikosoikeudenkäyntiä edeltävä vaihe on pääasiassa päättynyt ja että tällä tuomioistuimella on nyt toimivalta jättää huomiotta menettelyllisiä oikeuksia loukkaamalla saadut todisteet tai antaa ratkaisu rikoksesta epäiltyjen oikeudesta oikeudellisen avustajan apuun.
88
Näin ollen kysymyksellä siitä, onko syyttäjällä rikosoikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa unionin oikeuteen perustuva velvollisuus jättää soveltamatta unionin oikeuden vastaisia kansallisia säännöksiä alaikäisten epäiltyjen oikeuksien tehokkuuden varmistamiseksi, ei pyritä siihen, että unionin oikeutta tulkitaan pääasian ratkaisemiseen liittyvää objektiivista tarvetta varten, vaan kysymys on luonteeltaan yleinen ja hypoteettinen.
89
Toiseksi neljännentoista kysymyksen a kohta koskee sitä, ovatko SEU 2 artikla ja SEU 19 artiklan 1 kohta sekä perusoikeuskirjan 47 artikla esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan oikeusministeri voi määrätä tuomarinviran harjoittamisen välittömästä keskeyttämisestä.
90
Nyt esillä olevassa asiassa on tosin ilmeistä, että pääasian käsittelystä vastaavan tuomarin tuomarinviran harjoittaminen on keskeytetty tämän säännöstön perusteella.
91
Ennakkoratkaisupyyntöön sisältyvistä tiedoista ilmenee kuitenkin selvästi, että tästä keskeyttämisestä, joka sitä paitsi ei enää ole voimassa, oli päätetty muussa asiassa kuin pääasiassa. Kuten julkisasiamies ratkaisuehdotuksensa 56 kohdassa totesi, tämän tuomarin pelko siitä, että hänen tuomarinviran harjoittamisensa keskeytetään pääasiassa uudelleen, on vain hypoteettinen.
92
Tämä kysymys ei siis liity pääasian ratkaisemiseen erottamattomasti liittyvään objektiiviseen tarpeeseen, vaan sillä pyritään siihen, että unionin tuomioistuin arvioi yleisesti ja kyseisestä asiasta irrallaan kansallista säännöstöä (ks. analogisesti tuomio 9.1.2024, G. ym. (Tuomareiden nimittäminen yleisiin tuomioistuimiin Puolassa), C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, 78 kohta).
93
Kolmastoista ja neljästoista kysymys siten jätettävä tutkimatta.
Asiakysymys
94
Kun otetaan huomioon ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämien kaikkien kysymysten keskinäiset suhteet, on tutkittava yhdessä ensinnäkin ensimmäinen, toinen, kolmas ja neljäs kysymys, toiseksi viides, kuudes ja seitsemäs kysymys, kolmanneksi kahdeksas, yhdeksäs ja kymmenes kysymys ja tämän jälkeen neljänneksi yhdestoista ja kahdestoista kysymys, ja on täsmennettävä, että näitä kysymyksiä on tutkittava yksinomaan erityisesti lapsia koskevan direktiivin 2016/800 säännösten valossa.
Ensimmäinen, toinen, kolmas ja neljäs kysymys
95
Ensimmäisellä, toisella, kolmannella ja neljännellä kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee pääasiallisesti, onko direktiivin 2016/800 6 artiklan 1–3 kohtaa, luettuna kyseisen direktiivin 18 artiklan valossa, tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa yhtäältä ei säädetä, että epäiltynä tai syytettynä olevilla lapsilla on oltava oikeudellinen avustaja, joka tarvittaessa määrätään viran puolesta, ennen kuin poliisi tai muu lainvalvonta- tai oikeusviranomainen kuulustelee heitä ja viimeistään ennen heidän ensimmäistä kuulusteluaan, ja joka toisaalta mahdollistaa sen, että näitä lapsia kuulustellaan rikoksesta epäiltynä ilman, että oikeudellinen avustaja on läsnä kuulustelussa. Tuomioistuin pohtii lisäksi, onko tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi rikosasia on saatettu, jätettävä soveltamatta tällaista kansallista säännöstöä, jos näihin kysymyksiin vastataan myöntävästi.
96
Ensiksikin direktiivin 2016/800 6 artiklan 1 kohdan mukaan lapsella, joka on epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisissa menettelyissä, on ensinnäkin oikeus käyttää avustajaa direktiivin 2013/48 mukaisesti, ja direktiivin 2013/48 johdanto-osan 15 perustelukappaleen mukaan kyseisessä direktiivissä tarkoitetaan termillä ”avustaja” kaikkia henkilöitä, jotka ovat jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti päteviä ja oikeutettuja, myös hyväksytyn elimen antaman akkreditoinnin perusteella, antamaan oikeudellisia neuvoja ja apua epäillyille tai syytetyille.
97
Sen määrittämiseksi, missä laajuudessa lapsella on oikeus saada oikeudellisen avustajan apua, on otettava huomioon se, miten laaja on kenen tahansa epäillyn tai kenen tahansa syytetyn direktiivin 2013/48 3 artiklan mukainen oikeus.
98
Kuten direktiivin 2016/800 johdanto-osan 18 ja 26 perustelukappaleesta ilmenee, direktiivin 2016/800 säännöksiä tulkittaessa on otettava huomioon direktiivi 2013/48. Direktiivissä 2016/800 säädetään kuitenkin lisätakeista, joilla otetaan huomioon lasten erityistarpeet ja haavoittuvuus.
99
Toiseksi jäsenvaltiot velvoitetaan direktiivin 2016/800 6 artiklan 2 kohdassa varmistamaan, että lapsella on avustaja kyseisen artiklan säännösten mukaisesti, jotta hän voi tehokkaasti käyttää oikeuttaan puolustukseen.
100
Kuten direktiivin 2016/800 johdanto-osan 1, 25 ja 29 perustelukappaleesta pääasiallisesti ilmenee, tällä direktiivillä pyritään ottamaan huomioon lasten erityinen haavoittuvuus rikosoikeudellisissa menettelyissä ja siten rohkaisemaan heitä käyttämään muun muassa perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa ilmaistua oikeuttaan saada neuvoja ja antaa toisen henkilön puolustaa ja edustaa itseään sekä perusoikeuskirjan 48 artiklan 2 kohdassa taattuja puolustautumisoikeuksia (ks. analogisesti tuomio 5.6.2018, Kolev ym., C‑612/15, EU:C:2018:392, 104 kohta).
101
Kolmanneksi perusperiaatetta, jonka mukaan lapsella on oikeus avustajan apuun, täsmennetään direktiivin 2016/800 6 artiklan 3 kohdassa sen ajankohdan osalta, josta lähtien tämä oikeus on myönnettävä (ks. analogisesti tuomio 12.3.2020, VW (Oikeus avustajaan, jos haastettu epäilty ei saavu oikeuteen), C‑659/18, EU:C:2020:201, 31 kohta).
102
Tämän 3 kohdan mukaan epäiltynä tai syytettynä olevalla lapsella on oikeus käyttää avustajaa ilman aiheetonta viivästystä ja joka tapauksessa mistä hyvänsä kyseisen kohdan a–d alakohdassa mainitun neljän erityisen tapahtuman ajankohdasta alkaen, sen mukaan mikä niistä on aikaisin.
103
Erityisesti rikosoikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa lapsella on direktiivin 2016/800 6 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaan oltava avustaja ”ennen kuin poliisi tai muu lainvalvonta- tai oikeusviranomainen kuulustelee häntä” ja tämän 6 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaan ”tutkinta- tai muiden toimivaltaisten viranomaisten suorittaessa tutkintatoimia tai muita todisteiden keräämistoimia 4 kohdan c alakohdan mukaisesti”.
104
Neljänneksi direktiivin 2016/800 6 artiklan 4 kohdassa täsmennetään avustajan apua koskevan lapsen oikeuden laajuutta.
105
Tämän direktiivin 6 artiklan 4 kohdan a alakohdasta ilmenee, että lapsella on oikeus tavata yksityisesti avustajaa, joka edustaa häntä, ja pitää yhteyttä tämän kanssa, myös ennen poliisin tai muun lainvalvonta- tai oikeusviranomaisen suorittamaa kuulustelua. Kyseisen 6 artiklan 4 kohdan b alakohdassa säädetään vielä, että lapsella on avustaja kuulustelun aikana ja että avustajan on voitava tosiasiallisesti osallistua hänen kuulusteluunsa.
106
Kuten julkisasiamies ratkaisuehdotuksensa 70 kohdassa totesi, toisin kuin direktiivin 2013/48 9 artiklassa, joka koskee epäiltyjä tai syytettyjä, jotka eivät ole lapsia, direktiivissä 2016/800 ei säädetä, että lapsella olisi mahdollisuus luopua oikeudestaan oikeudellisen avustajan apuun.
107
Tämän direktiivin 18 artiklassa säädetään lisäksi, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että oikeusapua koskevassa kansallisessa lainsäädännössä taataan kyseisessä 6 artiklassa tarkoitetun, avustajan apua koskevan oikeuden tosiasiallinen toteutuminen.
108
Edellä esitetystä seuraa, että epäiltynä tai syytettynä olevalle lapselle on kansallisessa lainsäädännössä annettava konkreettinen ja tosiasiallinen mahdollisuus saada oikeudellisen avustajan apua ennen kuin poliisi tai muu lainvalvonta- tai oikeusviranomainen suorittaa ensimmäisen kuulustelun ja viimeistään tästä kuulustelusta alkaen.
109
Jos lapsi tai vanhempainvastuunkantaja ei ole nimennyt oikeudellista avustajaa ennen kuin poliisi tai muu lainvalvonta- tai oikeusviranomainen kuulustelee lasta, lapsella on oltava oikeus saada viran puolesta määrätty oikeudellinen avustaja, joka avustaa häntä kuulustelussa.
110
Kuten julkisasiamies ratkaisuehdotuksensa 68 kohdassa korosti, toiseksi on todettava, että tarpeen taata se, että lapsella on apunaan oikeudellinen avustaja ennen kuin poliisi tai mikä tahansa muu tästä kuulustelusta vastaava lainvalvonta- tai oikeusviranomainen ensimmäisen kerran kuulustelee häntä, pakottavasta luonteesta seuraa, etteivät nämä viranomaiset voi suorittaa kuulustelua, jos asianomainen lapsi ei tosiasiallisesti saa tällaista apua.
111
Direktiivin 2016/800 6 artiklan 7 kohdassa nimittäin tarkennetaan, että jos lapsella on oltava oikeudellinen avustaja tämän 6 artiklan mukaisesti mutta jos avustaja ei ole läsnä, toimivaltaisten viranomaisten on lykättävä lapsen kuulustelua tai muita tutkintatoimia tai todisteiden keräämistoimia kohtuullisen ajan, jotta avustaja voi saapua paikalle tai, jos lapsi ei ole nimennyt avustajaa, jotta lapselle voidaan järjestää avustaja.
112
Pitää paikkansa, että direktiivin 2016/800 6 artiklan 6 ja 8 kohdassa säädetään tietyistä poikkeuksista tässä direktiivissä vahvistettuun oikeuteen saada oikeudellisen avustajan apua. Kuten näistä säännöksistä ilmenee, toimivaltaisten viranomaisten on päätettävä näistä poikkeuksista tapauskohtaisesti määrittääkseen, onko suunniteltu poikkeus perusteltu kunkin yksittäistapauksen erityisolosuhteet ja lapsen etu huomioon ottaen, ja noudattaen näissä säännöksissä asetettuja tiukkoja edellytyksiä.
113
Kyseisissä säännöksissä ei näin ollen sallita sitä, että kansallisessa säännöstössä poiketaan yleisesti ja abstraktisti lasten, jotka ovat rikosoikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa epäiltynä tai syytettynä, oikeudesta käyttää oikeudellista avustajaa.
114
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen nyt käsiteltävässä asiassa toimittamista tiedoista ilmenee, että kansallisen oikeuden merkityksellisissä säännöksissä, erityisesti rikosprosessilain 79 §:n 3 momentissa ja 301 §:ssä, ei säädetä, että epäiltynä olevien lasten oikeudellisen avustajan läsnäolo olisi pakollista heidän kuulustelujensa ja yleisemmin rikosoikeudenkäyntiä edeltävän vaiheen aikana. Näiden säännösten mukaan on niin, että jos lapsia ei pidetä tutkintavankeudessa, lapset voivat saada oikeudellisen avustajan apua kuulustelussa vain, jos he ovat nimenomaisesti vaatineet tällaista apua. Se, ettei oikeudellinen avustaja ole läsnä, ei myöskään ole este näiden lasten kuulustelemiselle.
115
Näin ollen on ilmeistä, ettei tällainen kansallinen säännöstö ole yhteensopiva direktiivin 2016/800 6 artiklan 1–3 kohdan kanssa, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.
116
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykset huomioon ottaen tältä osin on muistutettava, että kaikkien unionin oikeuden säännösten ja määräysten tehokkuuden varmistamiseksi ensisijaisuusperiaate edellyttää erityisesti, että kansalliset tuomioistuimet tulkitsevat kansallista oikeuttaan mahdollisimman pitkälle unionin oikeuden mukaisesti (tuomio 8.3.2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Välitön oikeusvaikutus), C‑205/20, EU:C:2022:168, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
117
Velvollisuudelle tulkita kansallista oikeutta unionin oikeuden mukaisesti on kuitenkin tiettyjä rajoituksia, eikä se voi olla erityisesti perustana kansallisen oikeuden contra legem ‑tulkinnalle (tuomio 8.3.2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Välitön oikeusvaikutus), C‑205/20, EU:C:2022:168, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
118
On myös muistutettava, että ensisijaisuusperiaatteen mukaan on niin, että jos kansallinen tuomioistuin, jonka tehtävänä on toimivaltansa puitteissa soveltaa unionin oikeuden säännöksiä ja määräyksiä, ei voi tulkita kansallista säännöstöä unionin oikeuden vaatimusten mukaisesti, sillä on velvollisuus varmistaa unionin oikeuden vaatimusten täysi vaikutus käsiteltävään olevassa asiassa ja jättää tarvittaessa omasta aloitteestaan soveltamatta kaikkia myös myöhempiä kansallisia säännöstöjä ja käytäntöjä, jotka ovat ristiriidassa sellaisen unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen kanssa, jolla on välitön oikeusvaikutus, ilman, että sen olisi pyydettävä tai odotettava, että tällainen säännöstö ensin poistetaan lainsäädäntöteitse tai jollakin muulla perustuslain mukaisella keinolla (tuomio 8.3.2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Välitön oikeusvaikutus), C‑205/20, EU:C:2022:168, 37 kohta).
119
Kun nyt käsiteltävässä asiassa otetaan huomioon direktiivin 2016/800 6 artiklan 1–3 kohdan selkeä, täsmällinen ja ehdoton sanamuoto, sillä on katsottava olevan välitön oikeusvaikutus.
120
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siten tulkittava erityisesti tämän tuomion 114 kohdassa mainittuja kansallisia säännöksiä mahdollisimman pitkälle unionin oikeuden mukaisesti unionin oikeuden täyden vaikutuksen varmistamiseksi. Jollei se voi tehdä tällaista tulkintaa, sen on jätettävä omasta aloitteestaan soveltamatta unionin oikeuden kanssa ristiriidassa olevia kansallisia säännöksiä.
121
Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen, toiseen, kolmanteen ja neljänteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2016/800 6 artiklan 1–3 kohtaa, luettuna kyseisen direktiivin 18 artiklan valossa, on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa yhtäältä ei säädetä, että epäiltynä tai syytettynä olevilla lapsilla on oltava apunaan oikeudellinen avustaja, joka tarvittaessa määrätään viran puolesta, ennen kuin poliisi tai muu lainvalvonta- tai oikeusviranomainen kuulustelee heitä ja viimeistään ennen heidän ensimmäistä kuulusteluaan, ja joka toisaalta mahdollistaa sen, että näitä lapsia kuulustellaan rikoksesta epäiltynä ilman, että oikeudellinen avustaja on läsnä kuulustelussa.
Viides, kuudes ja seitsemäs kysymys
122
Aluksi on todettava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää viidennellä, kuudennella ja seitsemännellä kysymyksellään unionin tuomioistuinta tulkitsemaan muun muassa useita direktiivin 2016/800 säännöksiä ja erityisesti 2 artiklan 1 ja 2 kohtaa sekä 6 artiklan 1–3 ja 7 kohtaa, luettuna yhdessä tämän direktiivin 18 artiklan kanssa.
123
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, päättyykö ensimmäisen, toisen, kolmannen ja neljännen kysymyksen kohteena oleva henkilöille, jotka olivat lapsia rikosoikeudellisen menettelyn kohteeksi joutuessaan, myönnetty oikeus saada apua viran puolesta määrätyltä oikeudelliselta avustajalta sen vuoksi, että he ovat täyttäneet18 vuotta.
124
Näiden kysymysten on siten ymmärrettävä koskevan pääasiallisesti direktiivin 2016/800 2 artiklaa, jossa määritetään tämän direktiivin soveltamisala, ja erityisesti tämän artiklan 1 ja 3 kohtaa.
125
Näin ollen on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee viidennellä, kuudennella ja seitsemännellä kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, onko direktiivin 2016/800 2 artiklan 1 ja 3 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään, että oikeus saada apua viran puolesta määrätyltä oikeudelliselta avustajalta lakkaa automaattisesti niiden henkilöiden osalta, jotka olivat lapsia rikosoikeudellisen menettelyn kohteeksi joutuessaan mutta jotka ovat sen jälkeen täyttäneet 18 vuotta, siltä osin kuin tällaisen säännöstön perusteella ei ole mahdollista osoittaa, onko kyseisen direktiivin tai sen tiettyjen säännösten ja näin ollen sen sisältämien oikeuksien soveltaminen asianmukaista ottaen huomioon asian kaikki olosuhteet, muun muassa kyseisten henkilöiden kehitystaso ja haavoittuvuus. Tämä tuomioistuin tiedustelee lisäksi, onko tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi rikosasia on saatettu, jätettävä soveltamatta tällaista kansallista säännöstöä, jos näihin kysymyksiin vastataan myöntävästi.
126
Direktiivin 2016/800 2 artiklan 1 kohdan mukaan tätä direktiiviä sovelletaan lapsiin, jotka ovat epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisissa menettelyissä, sen kysymyksen lopulliseen ratkaisemiseen saakka, onko epäilty tai syytetty tehnyt rikoksen, sekä tarvittaessa rangaistuksen määräämiseen ja muutoksenhaun ratkaisemiseen saakka. Käsite ”lapsi” määritellään tämän direktiivin 3 artiklan 1 alakohdassa siten, että sillä tarkoitetaan ”alle 18-vuotiasta henkilöä”.
127
Direktiivin 2016/800 2 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä virkkeessä täsmennetään sellaisten henkilöiden osalta, jotka olivat lapsia menettelyn kohteeksi joutuessaan mutta jotka ovat sen jälkeen täyttäneet 18 vuotta, että tätä direktiiviä, lukuun ottamatta siinä mainittuja artikloita, joissa viitataan vanhempainvastuunkantajaan, sovelletaan kyseisiin henkilöihin, jos tämän direktiivin soveltaminen on asianmukaista ottaen huomioon tapauksen kaikki olosuhteet, muun muassa asianomaisen henkilön kehitystaso ja haavoittuvuus.
128
Tästä seuraa, että henkilöillä, jotka olivat lapsia rikosoikeudellisen menettelyn kohteeksi joutuessaan, on edelleen direktiivissä 2016/800 säädetyt oikeudet ja erityisesti oikeus tämän direktiivin 6 artiklan mukaiseen oikeudellisen avustajan apuun, jos kyseiset henkilöt ovat täyttäneet tämän menettelyn aikana 18 vuotta ja jos on katsottu, että kyseisen direktiivin soveltaminen on asianmukaista ottaen huomioon tapauksen kaikki olosuhteet, muun muassa asianomaisten henkilöiden kehitystaso ja haavoittuvuus.
129
On täsmennettävä, että jos rikosoikeudellisessa menettelyssä todetaan, ettei direktiivin 2016/800 tai sen tiettyjen säännösten soveltaminen ole asianmukaista, 18 vuotta täyttänyt henkilö kuuluu direktiivien 2012/13, 2013/48 ja 2016/343 soveltamisalaan, ja niitä sovelletaan rikosoikeudellisissa menettelyissä epäiltynä ja syytettynä oleviin henkilöihin heidän iästään riippumatta. Tässä tapauksessa hänellä on näissä direktiiveissä säädetyt oikeudet niissä vahvistetuin edellytyksin.
130
Kuten direktiivin 2016/800 2 artiklan 3 kohdan ensimmäisen virkkeen sanamuodostakin ilmenee, kysymys siitä, sovelletaanko tätä direktiiviä tai sen tiettyjä säännöksiä henkilöihin, jotka ovat täyttäneet 18 vuotta sen menettelyn aikana, jonka kohteena he ovat, riippuu nyt käsiteltävän asian kaikista olosuhteista, joten kysymystä on arvioitava tapauskohtaisesti.
131
Näin ollen vaatimus siitä, että direktiivin 2016/800 tai sen tiettyjen säännösten soveltamisen on oltava asianmukaista, ei missään tapauksessa mahdollista sitä, että jäsenvaltio sulkee direktiivissä 2016/800 vahvistettujen oikeuksien ja erityisesti tämän direktiivin 6 artiklan mukaisen oikeuden oikeudellisen avustajan apuun piiristä yleisesti ja abstraktisti kaikki henkilöt, jotka ovat täyttäneet 18 vuotta sen menettelyn aikana, jonka kohteena he ovat.
132
Tulkintaa, jonka mukaan jäsenvaltiot eivät voi vahvistaa lainsäädäntöteitse tällä direktiivillä myönnettyjen oikeuksien ehdottomaksi ikärajaksi 18:aa vuotta, tukee direktiivin 2016/800 2 artiklan 3 kohdan toinen virke, jossa säädetään, että jäsenvaltiot voivat päättää, ettei tätä direktiiviä sovelleta 21 vuotta täyttäneisiin henkilöihin.
133
Direktiivin 2016/800 2 artiklan 3 kohta on näin ollen esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään, että direktiivin 2016/800 6 artiklan 1–3 kohdan, luettuna kyseisen direktiivin 18 artiklan valossa, mukainen oikeus viran puolesta määrätyn oikeudellisen avustajan apuun lakkaa automaattisesti niiden henkilöiden osalta, jotka ovat täyttäneet 18 vuotta sen rikosoikeudellisen menettelyn aikana, jonka kohteena he ovat, mutta jotka olivat lapsia silloin, kun tämä menettely heitä vastaan aloitettiin, siltä osin kuin tällaisen säännöstön perusteella ei ole mahdollista osoittaa, onko tämän direktiivin tai sen tiettyjen säännösten ja näin ollen sen sisältämien oikeuksien soveltaminen asianmukaista ottaen huomioon asian kaikki olosuhteet, muun muassa kyseisten henkilöiden kehitystaso ja haavoittuvuus.
134
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen nyt käsiteltävässä asiassa toimittamista tiedoista ilmenee, että kansallisen oikeuden säännöksissä ja erityisesti rikosprosessilain 79 §:n 1 momentin 1 kohdassa säädetään, että oikeudellisen avustajan on avustettava syytettyä rikosoikeudellisessa menettelyssä vain, jos syytetty on alle 18-vuotias. Käytännössä Puolan tuomioistuimet katsovat tämän oikeusperustan nojalla, ettei oikeudellisen avustajan osallistuminen menettelyyn ole enää pakollista sen jälkeen, kun syytetty tai epäilty on täyttänyt 18 vuotta, ja tästä seuraa, että viran puolesta määrätty oikeudellinen avustaja vapautetaan automaattisesti toimeksiannostaan.
135
Tämän tuomion 116–118 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tulkittava oikeutta käyttää oikeudellista avustajaa koskevia kansallisia säännöksiä mahdollisimman pitkälle unionin oikeuden mukaisesti unionin oikeuden täyden vaikutuksen varmistamiseksi. Jollei se voi tehdä tällaista tulkintaa, sen on jätettävä omasta aloitteestaan soveltamatta direktiivin 2016/800 2 artiklan 1 ja 3 kohdan kanssa ristiriidassa olevia kansallisia säännöksiä, koska se täyttää tämän tuomion 119 kohdassa mainitut edellytykset ja sillä on välitön oikeusvaikutus.
136
Kaiken edellä esitetyn perusteella viidenteen, kuudenteen ja seitsemänteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2016/800 2 artiklan 1 ja 3 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään, että oikeus saada apua viran puolesta määrätyltä oikeudelliselta avustajalta lakkaa automaattisesti niiden henkilöiden osalta, jotka olivat lapsia rikosoikeudellisen menettelyn kohteeksi joutuessaan mutta jotka ovat sen jälkeen täyttäneet 18 vuotta, siltä osin kuin tällaisen säännöstön perusteella ei ole mahdollista osoittaa, onko kyseisen direktiivin tai sen tiettyjen säännösten ja näin ollen sen sisältämien oikeuksien soveltaminen asianmukaista ottaen huomioon asian kaikki olosuhteet, muun muassa kyseisten henkilöiden kehitystaso ja haavoittuvuus.
Kahdeksas, yhdeksäs ja kymmenes kysymys
137
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kahdeksannella, yhdeksännellä ja kymmenennellä kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, pääasiallisesti, onko direktiivin 2016/800 4 artiklan 1 kohtaa, luettuna sen 5 artiklan 1 kohdan valossa, tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa ei säädetä, että lasten, jotka ovat epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisissa menettelyissä, on yhdessä vanhempainvastuunkantajan kanssa saatava viimeistään ennen, kuin poliisi tai muu lainvalvonta- tai oikeusviranomainen ensimmäistä kertaa kuulustelee näitä lapsia, selkeällä ja helposti ymmärrettävällä kielellä, jossa otetaan huomioon kyseisten lasten erityistarpeet ja haavoittuvuus, tietoa direktiivin 2012/13 3 artiklan mukaisista oikeuksistaan sekä direktiivissä 2016/800 vahvistetuista oikeuksista.
138
Kuten direktiivin 2016/800 johdanto-osan ensimmäisestä perustelukappaleesta ilmenee, direktiivin tarkoituksena on luoda menettelytakeet, joilla varmistetaan, että lapset, jotka ovat epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisissa menettelyissä, pystyvät ymmärtämään ja seuraamaan näitä menettelyjä. Tämän direktiivin 1 artiklan mukaan direktiivissä määritetään yhteiset vähimmäissäännöt, jotka koskevat muun muassa tiedonsaantioikeutta, josta säädetään erityisesti tämän direktiivin 4 artiklassa.
139
Ensinnäkin direktiivin 2016/800 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun lapselle annetaan tieto siitä, että hän on epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisessa menettelyssä, hänelle ilmoitetaan viipymättä hänen oikeuksistaan direktiivin 2012/13/EU mukaisesti sekä menettelyn kulkua koskevista yleisistä näkökohdista.
140
Kun kyse on direktiivin 2012/13 1 artiklassa säädetyn kaltaisesta oikeudesta saada tietoja, unionin tuomioistuin on jo todennut tämän direktiivin 3 artiklasta ilmenevän, että tämä oikeus koskee muun muassa epäiltynä tai syytettynä olevien henkilöiden oikeutta saada tietoja vähintään tässä artiklassa mainituista erilaisista prosessuaalisista oikeuksista, joihin kuuluvat oikeus oikeudelliseen avustajaan, oikeus maksuttomaan oikeudelliseen neuvontaan ja edellytykset sen saamiseksi, oikeus saada syytettä koskevat tiedot, oikeus tulkkaukseen ja käännöksiin sekä oikeus vaieta (ks. vastaavasti tuomio 9.11.2023, BK(Rikoksen uudelleenluokittelu), C‑175/22, EU:C:2023:844, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
141
Kuten direktiivin 2016/343 johdanto-osan 31 perustelukappaleesta tältä osin ilmenee, tiedot, joita syytetyt saavat menettelyllisistä oikeuksistaan direktiivin 2012/13 3 artiklan mukaan, eivät koske ainoastaan oikeutta vaieta vaan myös oikeutta olla todistamatta itseään vastaan, sillä nämä ovat kaksi oikeutta, jotka jäsenvaltioiden on direktiivin 2016/343 7 artiklan mukaan taattava näille henkilöille.
142
Lisäksi direktiivin 2016/800 4 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa säädetään, että lapsille on ilmoitettava erityisesti tässä direktiivissä vahvistetuista oikeuksista ja muun muassa oikeuksista, jotka luetellaan sen 4 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan a alakohdassa.
143
Nämä tiedot koskevat yhtäältä kyseisten lasten 6 artiklan mukaista oikeutta sellaisen oikeudellisen avustajan apuun, joka tarvittaessa määrätään viran puolesta tämän direktiivin 18 artiklan mukaisesti.
144
Toisaalta kyseiset tiedot koskevat myös oikeutta vanhempainvastuunkantajan tiedonsaantiin, kuten direktiivin 2016/800 5 artiklassa säädetään, sekä oikeutta saada vanhempainvastuunkantaja mukaan muissa menettelyn vaiheissa kuin tuomioistuinkäsittelyissä, kuten tämän direktiivin 15 artiklan 4 kohdassa säädetään. Kuten kyseisen direktiivin 5 artiklan 1 kohdan sanamuodosta ilmenee, vanhempainvastuunkantajalle on annettava mahdollisimman pian samat tiedot, jotka lapsella on oikeus saada direktiivin 2016/800 4 artiklan mukaisesti.
145
Toiseksi on todettava, että direktiivin 2016/800 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisen ja toisen alakohdan mukaan tiedot, jotka lapsen on saatava oikeuksistaan kyseisen säännöksen mukaan, on annettava viipymättä, kun hänelle on annettu tieto siitä, että hän on epäilty tai syytetty.
146
Unionin tuomioistuin on todennut tältä osin direktiivistä 2012/13, johon tämän 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa viitataan, että jotta oikeuksista ilmoittaminen voisi olla tehokasta, sen on tapahduttava menettelyn varhaisessa vaiheessa. Kyseisen direktiivin 2 artiklasta ilmenee, että direktiiviä sovelletaan henkilöön ”siitä lähtien, kun jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat antaneet hänelle tiedon siitä, että häntä epäillään tai syytetään rikoksesta”. Mainitun direktiivin 3 artiklassa säädetään siten, että ”jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillyille ja syytetyille annetaan viipymättä tietoja – – prosessuaalisista oikeuksista – – niiden tehokkaan käytön mahdollistamiseksi” (tuomio 19.9.2019, Rayonna prokuratura Lom, C‑467/18, EU:C:2019:765, 50 kohta).
147
Oikeudella saada tietoja oikeuksista pyritään turvaamaan rikosoikeudellisen menettelyn oikeudenmukaisuus ja takaamaan puolustautumisoikeuksien tehokkuus heti tämän menettelyn ensimmäisistä vaiheista lähtien. Direktiivin 2012/13 johdanto-osan 19 perustelukappaleessa korostetaan tältä osin, että tiedot oikeuksista on annettava ”viimeistään, ennen kuin poliisi – – ensimmäistä kertaa virallisesti kuulee epäiltyä tai syytettyä”. Kuten direktiivin 2012/13 taustalla olevan komission 20.7.2010 antaman direktiiviehdotuksen (COM(2010) 392 final) 24 kohdasta ilmenee, vapaudenmenetystä välittömästi seuraava ajanjakso on se, jolloin vaara asiattomasta painostuksesta tunnustamiseen on suurin, joten ”on olennaisen tärkeää, että epäillylle tai syytetylle annetaan tietoja hänen oikeuksistaan välittömästi pidätyksen jälkeen ja kaikkein tehokkaimmalla tavalla” (ks. vastaavasti tuomio 19.9.2019, Rayonna prokuratura Lom, C‑467/18, EU:C:2019:765, 51 ja 52 kohta).
148
Kun otetaan huomioon direktiivin 2016/800 4 artiklan 1 kohdassa tehty viittaus direktiiviin 2012/13, 4 artiklan 1 kohdasta seuraa, että lasten on saatava tieto oikeuksistaan mahdollisimman pian siitä hetkestä alkaen, kun heille on ilmoitettu, että he ovat epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisessa menettelyssä. Näistä oikeuksista on ilmoitettava viimeistään ennen kuin poliisi tai muu lainvalvonta- tai oikeusviranomainen kuulustelee ensimmäistä kertaa näitä lapsia (ks. analogisesti tuomio 19.9.2019, Rayonna prokuratura Lom, C‑467/18, EU:C:2019:765, 53 kohta).
149
Lisäksi on todettava, että se, että nämä tiedot annetaan viimeistään ennen lasten ensimmäistä kuulustelua, on ainoa tapa, jolla voidaan taata oikeuksien, joista lapsille on ilmoitettava, ja erityisesti direktiivin 2016/800 6 artiklan mukaisen oikeuden oikeudellisen avustajan apuun tehokkuus ja siis se, että he voivat käyttää puolustautumisoikeuksiaan tehokkaasti, kuten ensimmäiseen, toiseen, kolmanteen ja neljänteen kysymykseen annetusta vastauksesta ilmenee.
150
Kolmanneksi direktiivin 2016/800 4 artiklan 2 kohdasta ilmenee, että tämän direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tiedot on annettava heille kirjallisesti ja/tai suullisesti ”selkeällä ja helposti ymmärrettävällä kielellä”.
151
Unionin lainsäätäjä asetti direktiivin 2012/13 3 artiklan 2 kohdassa jäsenvaltioille velvollisuuden varmistaa, että tiedot, jotka annetaan sen oikeuden perusteella, että omista oikeuksista on saatava tietoa, ”annetaan joko suullisesti tai kirjallisesti sekä selkeällä ja helposti ymmärrettävällä kielellä ottaen huomioon haavoittuvassa asemassa olevien epäiltyjen tai haavoittuvassa asemassa olevien syytettyjen erityistarpeet” (ks. vastaavasti tuomio 19.9.2019, Rayonna prokuratura Lom, C‑467/18, EU:C:2019:765, 47 kohta).
152
Direktiivin 2016/800 johdanto-osan 18 perustelukappaleessa täsmennetään, että lapsille tämän direktiivin 4 artiklan mukaisesti annettavat tiedot on annettava lasten erityistarpeet ja haavoittuvuus huomioon ottaen.
153
Tästä seuraa, että lasten on saatava nämä tiedot riittävän selkeällä ja helposti ymmärrettävällä kielellä, jonka avulla – kun otetaan huomioon muun muassa kyseisten lasten erityistarpeet ja haavoittuvuus – he voivat tosiasiallisesti ymmärtää ennen poliisin tai muun lainvalvonta- tai oikeusviranomaisen kuulustelua, että heillä on direktiivin 2016/800 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut oikeudet. Näihin oikeuksiin kuuluvat muun muassa oikeus avustajan apuun, kuten tämän direktiivin 6 artiklassa säädetään, oikeus siihen, että myös vanhempainvastuunkantajalle ilmoitetaan näistä oikeuksista kyseisen direktiivin 5 artiklan mukaisesti, sekä vanhempainvastuunkantajan oikeus olla lapsen mukana muissa menettelyn vaiheissa kuin tuomioistuinkäsittelyissä direktiivin 2016/800 15 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
154
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa nyt käsiteltävässä asiassa, että Puolan oikeuden mukaan alaikäisille epäillyille on ennen kuulustelua annettava aikuisille tarkoitettu tietolomake, joka ei sisällä mitään erityisesti lapsille tarkoitettuja tietoja. Myöskään siitä, että tämä lomake olisi toimitettava näiden lasten vanhempainvastuunkantajille, ei ole säädetty.
155
Tämän tuomion 153 kohdassa esitetyistä vaatimuksista ilmenee, että jos kansallisessa lainsäädännössä säädetään vakiomuotoisesta asiakirjasta, jolla epäillyille tai syytetyille ilmoitetaan direktiivin 2012/13 3 artiklan mukaisesti kirjallisesti heidän oikeuksistaan, tätä asiakirjaa ei voida käyttää direktiivin 2016/800 4 artiklan mukaisten tietojen antamiseen samassa tilanteessa oleville lapsille.
156
Jos tällainen asiakirja on tarkoitettu aikuisille, sillä ei yhtäältä vastata tarpeeseen antaa lasten oikeuksia koskevat tiedot kirjallisesti ja/tai suullisesti heidän kannaltaan selkeällä ja helposti ymmärrettävällä kielellä, eikä sen tarkoituksena toisaalta ole ilmoittaa kyseisille lapsille mainitussa direktiivissä erityisesti säädetyistä oikeuksista.
157
Tämän tuomion 116–118 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tulkita epäiltyjen tai syytettyjen henkilöiden tiedonsaantia koskevia kansallisia säännöksiä mahdollisimman pitkälle unionin oikeuden mukaisesti unionin oikeuden täyden vaikutuksen varmistamiseksi. Jollei se voi tehdä tällaista tulkintaa, on niin, että koska 4 artiklan 1 kohta täyttää tämän tuomion 119 kohdassa mainitut edellytykset ja sillä on välitön oikeusvaikutus, sen on jätettävä omasta aloitteestaan soveltamatta kansallisia säännöksiä, joka ovat ristiriidassa sen kanssa.
158
Edellä esitetyn perusteella kahdeksanteen, yhdeksänteen ja kymmenenteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2016/800 4 artiklan 1 kohtaa, luettuna sen 5 artiklan 1 kohdan valossa, on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa ei säädetä, että lasten, jotka ovat epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisissa menettelyissä, on yhdessä vanhempainvastuunkantajan kanssa saatava viimeistään ennen, kuin poliisi tai muu lainvalvonta- tai oikeusviranomainen ensimmäistä kertaa kuulustelee näitä lapsia, selkeällä ja helposti ymmärrettävällä kielellä, jossa otetaan huomioon kyseisten lasten erityistarpeet ja haavoittuvuus, tietoa direktiivin 2012/13 3 artiklan mukaisista oikeuksistaan sekä direktiivissä 2016/800 vahvistetuista oikeuksista.
Yhdestoista ja kahdestoista kysymys
159
Aluksi on todettava yhtäältä, että yhdestoista kysymys koskee direktiivin 2016/800 18 ja 19 artiklan tulkintaa pääasiallisesti sen määrittämiseksi, velvoitetaanko näissä säännöksissä tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi rikosasia on saatettu, olemaan ottamatta huomioon lausumia, jotka epäiltynä tai syytettynä olevat lapset ovat antaneet itseään vastaan kuulustelussa, jonka poliisi on suorittanut tähän direktiiviin perustuvien lasten oikeuksien vastaisesti.
160
Koska 18 artikla koskee oikeutta oikeusapuun ja koska kyseinen oikeus liittyy – kuten tämän tuomion 107 kohdasta ilmenee – oikeudellisen avustajan käyttöä koskevan oikeuden käyttämiseen, tämän kysymyksen on katsottava koskevan olennaisesti tämän direktiivin 19 artiklan, jossa on kyse oikeussuojakeinoista, tulkintaa.
161
Toisaalta unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on jättänyt huomiotta todisteet, jotka perustuvat lausumiin, joita epäillyt alaikäiset ovat nyt käsiteltävässä asiassa antaneet rikosoikeudenkäyntiä edeltäneessä vaiheessa itseään vastaan ilman oikeudellisen avustajan läsnäoloa, siitä huolimatta, että rikosprosessilain 168a §:ssä tämän osalta säädetyt edellytykset eivät ole täyttyneet.
162
Näin ollen on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee yhdennellätoista ja kahdennellatoista kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, pääasiallisesti, onko direktiivin 2016/800 19 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan tuomioistuin ei rikosoikeudellisessa menettelyssä voi hylätä kiellettynä todisteluna syyllisyyttä osoittavia todisteita, jotka perustuvat lausumiin, joita lapsi on antanut poliisin suorittamassa kuulustelussa, jolla on loukattu direktiivin 2016/800 6 artiklassa säädettyä oikeutta käyttää oikeudellista avustajaa. Tämä tuomioistuin tiedustelee lisäksi, onko tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi rikosasia on saatettu, jätettävä soveltamatta tällaista kansallista säännöstöä, jos näihin kysymyksiin vastataan myöntävästi.
163
Direktiivin 2016/800 19 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että lapsella, joka on epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisissa menettelyissä, on käytössään kansallisen lainsäädännön mukaiset tehokkaat oikeussuojakeinot, jos hänen tämän direktiivin mukaisia oikeuksiaan loukataan.
164
Tämän artiklan mukaan epäiltynä tai syytettynä olevien lasten on siten voitava riitauttaa tehokkaasti näiden oikeuksien loukkaaminen, ja näihin oikeuksiin kuuluvat direktiivin 2016/800 4–6 artiklassa taatut oikeudet, kuten ensimmäisestä kymmenenteen kysymykseen annetuista vastauksista ilmenee.
165
Tämän direktiivin 19 artiklassa ei kuitenkaan säädetä mahdollisista johtopäätöksistä, jotka pääasiaa käsittelevän tuomioistuimen on tästä loukkaamisesta tehtävä tässä direktiivissä annettujen oikeuksien vastaisesti hankittujen todisteiden hyväksyttävyyden osalta, jos asiaa ei ole riitautettu.
166
Sama koskee direktiiviä 2012/13, johon direktiivin 2016/800 4 artiklassa viitataan, sekä direktiiviä 2013/48, johon direktiivin 2016/800 6 artiklassa viitataan; nämä direktiivit sisältävät direktiivin 2016/800 19 artiklan säännöksiä vastaavia säännöksiä.
167
Direktiivin 2013/48 12 artiklan 2 kohdassa tosin säädetään, että jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että kun epäillyn tai syytetyn lausumia tai todisteita, joiden hankkimisessa on loukattu hänen oikeuttaan käyttää avustajaa, arvioidaan tai kun tästä oikeudesta poikkeaminen on sallittua, oikeutta puolustukseen ja oikeudenkäynnin oikeudenmukaisuutta kunnioitetaan. Direktiivin 2016/343 10 artiklan 2 kohtaan sisältyy samankaltainen säännös, joka koskee lausumia ja todisteita, joita hankittaessa on loukattu oikeutta vaieta tai oikeutta olla todistamatta itseään vastaan.
168
Näillä säännöksillä ei kuitenkaan ole tarkoitus säännellä todisteiden hyväksyttävyyttä koskevia kansallisia sääntöjä ja järjestelmiä, koska – kuten niiden sanamuodostakin ilmenee – niitä sovelletaan ”sanotun kuitenkaan rajoittamatta” näitä kansallisia sääntöjä ja järjestelmiä.
169
Tästä seuraa, että unionin oikeuden nykytilassa lähtökohtaisesti yksinomaan kansallisessa oikeudessa on määritettävä säännöt, jotka koskevat sellaisten todisteiden, jotka on hankittu direktiivissä 2016/800 annettujen oikeuksien vastaisesti, hyväksyttävyyttä rikosprosessissa (tuomio 30.4.2024M.N. (EncroChat), C‑670/22, EU:C:2024:372, 128 kohta).
170
Silloin, kun unioni ei ole antanut asiaa koskevia sääntöjä, kunkin jäsenvaltion asiana on menettelyllisen autonomian periaatteen nojalla antaa sisäisessä oikeusjärjestyksessään menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan unionin oikeuteen perustuvat yksityisten oikeudet, sillä edellytyksellä kuitenkin, että kyseiset säännöt eivät ole epäedullisempia kuin säännöt, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion kansallisen oikeuden soveltamisalaan kuuluvia tilanteita (vastaavuusperiaate), eivätkä ne ole sellaisia, että unionin oikeudessa vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate) (tuomio 30.4.2024, M.N. (EncroChat), C‑670/22, EU:C:2024:372, 129 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
171
Erityisesti tehokkuusperiaatteesta on palautettava mieleen, että tietojen ja todisteiden hyväksyttävyyttä ja hyödyntämistä koskevien kansallisten sääntöjen tavoitteena on kansallisessa oikeudessa tehtyjen valintojen perusteella välttää se, että lainvastaisesti hankituilla tiedoilla ja todisteilla vahingoitetaan perusteettomasti henkilöä, jonka epäillään tehneen rikoksia. Tämä tavoite voidaan kuitenkin kansallisen oikeuden mukaan saavuttaa paitsi kiellolla hyödyntää tällaisia tietoja ja todisteita myös kansallisilla säännöillä ja käytännöillä, joilla säännellään tietojen ja todisteiden arviointia ja punnintaa, tai ottamalla huomioon niiden lainvastaisuus rangaistusta määritettäessä (tuomio 2.03.2021, Prokuratuur (Sähköiseen viestintään liittyvien tietojen saannin edellytykset), C‑746/18, EU:C:2021:152, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
172
Tarvetta sulkea pois tiedot ja todisteet, jotka on hankittu unionin oikeuden vaatimusten vastaisesti, on arvioitava muun muassa ottamalla huomioon se vaara, joka tällaisten tietojen ja todisteiden hyväksyttävyydestä aiheutuu kontradiktorisen periaatteen ja näin ollen oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden noudattamiselle (tuomio 2.3.2021 2021, Prokuratuur (Sähköiseen viestintään liittyvien tietojen saannin edellytykset), C‑746/18, EU:C:2021:152, 44 kohta).
173
Tältä osin on todettava, että direktiivin 2016/800 4 artiklassa säädetyllä tiedonsaantioikeudella ja tämän direktiivin 6 artiklassa säädetyllä oikeudella käyttää oikeudellista avustajaa juuri konkretisoidaan oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä ja puolustautumisoikeuksien kunnioittamista koskevat perusoikeudet, sellaisina kuin ne on vahvistettu muun muassa perusoikeuskirjan 47 artiklassa ja 48 artiklan 2 kohdassa (ks. analogisesti tuomio 1.8.2022, TL, C‑242/22 PPU, EU:C:2022:611, 46 kohta).
174
Tästä seuraa, ettei unionin oikeudessa edellytetä, että jäsenvaltiot säätävät tuomioistuimen mahdollisuudesta hylätä kiellettynä todisteluna syyllisyyttä osoittavat todisteet, jotka perustuvat lausumiin, joita lapsi on antanut poliisin direktiivissä 2016/800 säädettyjen oikeuksien vastaisesti suorittamassa kuulustelussa, edellyttäen kuitenkin, että kyseinen tuomioistuin voi rikosoikeudellisessa menettelyssä yhtäältä tarkistaa, että näitä oikeuksia, kun niitä luetaan perusoikeuskirjan 47 artiklan ja 48 artiklan 2 kohdan valossa, on noudatettu ja toisaalta tehdä kaikki tästä loukkaamisesta seuraavat johtopäätökset erityisesti näissä olosuhteissa hankittujen todisteiden todistusarvon osalta.
175
Tämän tuomion 116–118 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa, ovatko merkitykselliset kansalliset säännökset tämän tuomion edellisessä kohdassa mainittujen vaatimusten mukaisia, ja tarvittaessa tulkita näitä säännöksiä mahdollisimman pitkälle unionin oikeuden mukaisesti unionin oikeuden täyden vaikutuksen varmistamiseksi. Jollei se voi tehdä tällaista tulkintaa, sen on – kun otetaan huomioon, että direktiivin 2016/800 6 artiklan 1–3 kohdalla on välitön oikeusvaikutus, kuten tämän tuomion 119 kohdassa on todettu– jätettävä omasta aloitteestaan soveltamatta kansallisia säännöksiä, joka ovat ristiriidassa näiden säännösten kanssa.
176
Kaiken edellä esitetyn perusteella yhdenteentoista ja kahdenteentoista kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2016/800 19 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan tuomioistuin ei rikosoikeudellisessa menettelyssä voi hylätä kiellettynä todisteluna syyllisyyttä osoittavia todisteita, jotka perustuvat lausumiin, joita lapsi on antanut poliisin suorittamassa kuulustelussa, jolla on loukattu direktiivin 2016/800 6 artiklassa säädettyä oikeutta käyttää oikeudellista avustajaa, kuitenkin sillä edellytyksellä, että kyseinen tuomioistuin voi rikosoikeudellisessa menettelyssä yhtäältä tarkistaa, että näitä oikeuksia, kun niitä luetaan perusoikeuskirjan 47 artiklan ja 48 artiklan 2 kohdan valossa, on noudatettu, ja toisaalta tehdä kaikki tästä loukkaamisesta seuraavat johtopäätökset erityisesti näissä olosuhteissa hankittujen todisteiden todistusarvon osalta.
Oikeudenkäyntikulut
177
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Rikoksesta epäiltyjä tai syytettyjä lapsia koskevista menettelytakeista rikosoikeudellisissa menettelyissä 11.5.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/800 6 artiklan 1-3 kohtaa, luettuna tämän direktiivin 18 artiklan valossa,
on tulkittava siten, että
se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa yhtäältä ei säädetä, että epäiltyinä tai syytettyinä olevilla lapsilla on oltava apunaan oikeudellinen avustaja, joka tarvittaessa määrätään viran puolesta, ennen kuin poliisi tai muu lainvalvonta- tai oikeusviranomainen kuulustelee heitä ja viimeistään ennen heidän ensimmäistä kuulusteluaan, ja joka toisaalta mahdollistaa sen, että näitä lapsia kuulustellaan rikoksesta epäiltynä ilman, että oikeudellinen avustaja on läsnä kuulustelussa.
2)
Direktiivin 2016/800 2 artiklan 1 ja 3 kohtaa
on tulkittava siten, että
se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään, että oikeus saada apua viran puolesta määrätyltä oikeudelliselta avustajalta lakkaa automaattisesti niiden henkilöiden osalta, jotka olivat lapsia rikosoikeudellisen menettelyn kohteeksi joutuessaan mutta jotka ovat sen jälkeen täyttäneet 18 vuotta, siltä osin kuin tällaisen säännöstön perusteella ei ole mahdollista osoittaa, onko kyseisen direktiivin tai sen tiettyjen säännösten ja näin ollen sen sisältämien oikeuksien soveltaminen asianmukaista ottaen huomioon asian kaikki olosuhteet, muun muassa kyseisten henkilöiden kehitystaso ja haavoittuvuus.
3)
Direktiivin 2016/800 4 artiklan 1 kohtaa, luettuna kyseisen direktiivin 5 artiklan 1 kohdan valossa,
on tulkittava siten, että
se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa ei säädetä, että lasten, jotka ovat epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisissa menettelyissä, on yhdessä vanhempainvastuunkantajan kanssa saatava viimeistään ennen, kuin poliisi tai muu lainvalvonta- tai oikeusviranomainen ensimmäistä kertaa kuulustelee näitä lapsia, selkeällä ja helposti ymmärrettävällä kielellä, jossa otetaan huomioon kyseisten lasten erityistarpeet ja haavoittuvuus, tietoa tiedonsaantioikeudesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 22.5.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/13 3 artiklan mukaisista oikeuksistaan sekä direktiivissä 2016/800 vahvistetuista oikeuksista.
4)
Direktiivin 2016/800 19 artiklaa
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan tuomioistuin ei rikosoikeudellisessa menettelyssä voi hylätä kiellettynä todisteluna syyllisyyttä osoittavia todisteita, jotka perustuvat lausumiin, jotka lapsi on antanut poliisin suorittamassa kuulustelussa, jolla on loukattu direktiivin 2016/800 6 artiklassa säädettyä oikeutta käyttää oikeudellista avustajaa, kuitenkin sillä edellytyksellä, että kyseinen tuomioistuin voi rikosoikeudellisessa menettelyssä yhtäältä tarkistaa, että näitä oikeuksia, kun niitä luetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan ja 48 artiklan 2 kohdan valossa, on noudatettu, ja toisaalta tehdä kaikki tästä loukkaamisesta seuraavat johtopäätökset erityisesti näissä olosuhteissa hankittujen todisteiden todistusarvon osalta.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: puola.