Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
LAILA MEDINA
15 päivänä toukokuuta 2025 (1)
Asia C‑541/23 P
Polwax S.A.
vastaan
Euroopan komissio
Muutoksenhaku – Kilpailu – Yrityskeskittymät – Raakaparafiinin markkinat ja parafiinivahan markkinat – Grupa Lotosin siirtyminen PKN Orlenin määräysvaltaan – Päätös, jossa yrityskeskittymä todetaan sisämarkkinoille soveltuvaksi ja ETA-sopimuksen mukaiseksi – Kolmannen osapuolen nostama kumoamiskanne – Merkityksellisten markkinoiden määritelmä – Todistustaakka ja näyttökynnys – Unionin yleisen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan taso sulautumia koskevissa asioissa
1.        Polwax S.A. vaatii valituksessaan unionin yleisen tuomioistuimen 14.6.2023 antaman tuomion Polwax v. komissio (T‑585/20, EU:T:2023:332; jäljempänä valituksenalainen tuomio) kumoamista. Kyseisessä tuomiossa hylättiin Polwaxin kanne, jossa se vaati 14.7.2020 annetun komission päätöksen (jäljempänä riidanalainen päätös),(2) jossa Euroopan komissio totesi Polski Koncern Naftowy Orlen S.A:n (jäljempänä Orlen) ja Grupa Lotos S.A:n (jäljempänä Lotos) välisen keskittymän sisämarkkinoille soveltuvaksi ja Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen 57 artiklan kanssa yhteensopivaksi sillä edellytyksellä, että Orlen noudattaa tiettyjä sitoumuksia.
2.        Polwax esittää valituksessaan yhdeksän valitusperustetta. Unionin tuomioistuimen pyynnön mukaisesti tässä ratkaisuehdotuksessa käsitellään kuitenkin ainoastaan ensimmäistä valitusperustetta.
3.        Ensimmäisessä valitusperusteessa Polwax nimittäin väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen ja ilmeisen arviointivirheen sekä vääristi Polwaxin kantaa i) todetessaan, että sen olisi asianosaisena pitänyt esittää vakuuttavia indisioita tai seikkoja (”compelling indications”) siitä, että kyse oli kilpailuongelmasta, tilanteessa, jossa tätä arviointiperustetta ei olisi pitänyt soveltaa, ja ii) vaatiessaan Polwaxia esittämään vakuuttavia todisteita (”compelling evidence”) siitä, että komission tuotantoketjun alkupään markkinoita (raakaparafiinin(3) markkinoita) koskevassa arviossa tarkastelemat tuotteet eivät ole kysyntä- tai tarjontapuolen korvaavia tuotteita, vaikka asetuksessa (EY) N:o 139/2004 ei aseteta tällaisia velvoitteita kolmansille osapuolille, sekä iii) todetessaan, että Polwaxin menettelyssä esittämiä tietoja ei voida pitää tällaisina vakuuttavina seikkoina. Lisäksi Polwax väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se ei analysoinut tuotantoketjun alkupään markkinoiden eri segmenttien dynamiikkaa ja kun se ei ottanut huomioon, ettei komissio tosiasiassa perustellut päätelmiään, joiden mukaan tuotantoketjun alkupään markkinat eivät olleet jakautuneet eivätkä segmentoituneet.
I       Riita-asian tausta ja menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa
4.        Riita-asian tausta on selvitetty yksityiskohtaisesti valituksenalaisen tuomion 2–23 kohdassa. Tämän ratkaisuehdotuksen osalta riittää, että tausta esitetään yhteenvedonomaisesti seuraavasti.
5.        Valittaja Polwax on puolalainen yhtiö, joka valmistaa ja myy parafiinivahoja ja parafiinipohjaisia tuotteita. Orlen on vertikaalisesti integroitunut yritys, joka toimii pääasiallisesti polttoaineiden ja niihin liittyvien tuotteiden jalostuksen ja markkinoinnin (myös vähittäiskaupan) alalla Liettuassa, Puolassa, Saksassa ja Tšekissä, ja myös Lotos on vertikaalisesti integroitunut yritys, joka toimii pääasiallisesti polttoaineiden ja niihin liittyvien tuotteiden jalostuksen ja markkinoinnin alalla (myös vähittäiskaupan portaalla) lähinnä Puolassa. Orlen toimii myös petrokemian markkinoilla, ja kummallakin yrityksellä on toimintaa myös raakaöljyn ja maakaasun etsinnän, kehittämisen ja tuotannon alalla.
6.        Nyt käsiteltävän asian yhteydessä Orlen hankki täyden määräysvallan Lotosista. Polwax esitti 15.5.2020 huomautuksensa väitetiedoksiannosta ja vaati asettamaan sitoumuksia sen varmistamiseksi, ettei keskittymä vaikuta Polwaxin mahdollisuuksiin saada tiettyjä sen tuotannossaan käyttämiä hyödykkeitä. Komissio teki 14.7.2020 kyseessä olevan päätöksen.
7.        Komissio totesi muun muassa, että ”luovutukset ja uudet sitoumukset mahdollistavat yhdessä sen, että luovutettavien yksiköiden ostajat ja muut kilpailijat voivat tulevaisuudessa kilpailla tehokkaasti yrityskeskittymän tuloksena syntyvän yksikön kanssa kyseisillä markkinoilla”, että ”erityisesti dieselpolttoaineen ja bensiinin tukkumarkkinoilla jalostamon osakkuuden hankkinut yksikkö pystyy tuomaan maahan merkittäviä tuotemääriä, koska infrastruktuurit ovat entistä laajemmin sen käytettävissä” ja että ”tämän jalostuskapasiteetin ja tuontipotentiaalin yhteisvaikutuksen ansiosta ostaja voi luoda markkinoilla samankaltaista kilpailupainetta kuin Lotos loi ennen keskittymää”. Näin ollen komissio tuli siihen tulokseen, että ”keskittymä, sellaisena kuin se on muutettuna sitoumuksilla, ei aiheuta enää kilpailuongelmia”, ja täsmensi, että ”tämän päätöksen ehtona on annettujen sitoumusten täysimääräinen noudattaminen”.(4)
8.        Suunnitellun yrityskeskittymän kilpailuvaikutusten osalta komissio tarkasteli riidanalaisen päätöksen 2003 perustelukappaleessa sitä Polwaxin esiin tuomaa mahdollisuutta, että keskittymä voi johtaa tuotantohyödykemarkkinoiden sulkemiseen, Polwaxin mukaan ”keskittymän tuloksena syntyvä uusi yksikkö ei enää toimittaisi sille raakaparafiinia tai toimittaisi sitä ainoastaan huomattavasti korkeampaan hintaan ja siten estäisi Polwaxia kilpailemasta uuden yksikön tuotantoketjun loppupään parafiinimarkkinoilla”.
9.        Tältä osin komissio totesi riidanalaisen päätöksen 2004 perustelukappaleessa, että jos raakaparafiinin tuotantoketjun alkupään markkinat määriteltäisiin kansalliselta pohjalta, Lotosin osuus Puolan markkinoista olisi ollut 30–40 prosenttia vuosina 2017 ja 2018. Vaikka komissio myönsi, että tällainen markkinaosuus merkitsi vertikaalisten vaikutusten olemassaoloa, se korosti, että raakaparafiinin lähteistä 60–70 prosenttia oli edelleen käytettävissä ja että Orlen itse käytti ulkopuolisia toimittajia. Tästä komissio päätteli, ettei vaikuttanut siltä, että keskittymän tuloksena syntyvä uusi yksikkö kykenisi estämään raakaparafiinin saantia parafiinivahan markkinoilla toimivilta Lotosin asiakkailta.
10.      Komissio täsmensi riidanalaisen päätöksen 2005 perustelukappaleessa, että Orlenilla oli vain pieni osuus tuotantoketjun loppupään markkinoista, ja päätteli tästä, ettei uudella yksiköllä olisi myöskään kannustinta sulkea tuotantohyödykemarkkinoita kyseisillä markkinoilla toimivilta Lotosin asiakkailta. Komissio totesi Polwaxin itse korostaneen, että kyseisillä markkinoilla on voimakasta kilpailua, koska niillä on tietyissä tapauksissa maailmanlaajuinen ulottuvuus ja koska kiinalaiset valmistajat luovat niille painetta.
11.      Tämän perusteella komissio totesi riidanalaisen päätöksen 2006 perustelukappaleessa, ettei sen tutkinnassa ollut ilmennyt selviä todisteita siitä, että keskittymä estäisi olennaisesti tehokasta kilpailua siltä osin kuin oli kyse Puolan raakaparafiinin markkinoiden ja ETA-alueen parafiinivahan markkinoiden välisestä vertikaalisesta suhteesta.
12.      Polwax vetosi unionin yleisessä tuomioistuimessa lähinnä kahteen kanneperusteeseen. Ensimmäisessä kanneperusteessaan se väitti, että komissio oli rikkonut sulautuma-asetuksen N:o 139/2004 2 artiklan 1–3 kohtaa. Komission väitetty virhe on markkinoiden määrittely virheellisesti ensinnäkin parafiinivahan tuotantoketjun loppupään markkinoiden ja toiseksi raakaparafiinin tuotantoketjun alkupään markkinoiden osalta. Lisäksi Polwax arvosteli komissiota siitä, että se arvioi virheellisesti keskittymän vaikutuksia sekä raakaparafiinimarkkinoihin että parafiinivahamarkkinoihin. Toinen kanneperuste koski asetuksen N:o 139/2004 9 artiklan 1 kohdan rikkomista (mutta se peruttiin sittemmin istunnossa). Vastauskirjelmässään Polwax esitti myös uuden kanneperusteen, jonka mukaan riidanalaista päätöstä ei ole perusteltu riittävästi merkityksellisten markkinoiden osalta. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kanteen kokonaisuudessaan valituksenalaisella tuomiolla.(5)
II     Arviointi
13.      Polwaxin ensimmäinen valitusperuste koskee oikeudellisia virheitä, ilmeisiä arviointivirheitä ja sen kannan huomioon ottamista vääristyneellä tavalla, koska unionin yleinen tuomioistuin ei valituksenalaisen tuomion 45 ja 57–62 kohdassa harjoittanut valvontaa tehokkaasti komission riidanalaisessa päätöksessä esittämän merkityksellisten markkinoiden määritelmän osalta ja koska se asetti kantajalle virheellisen näyttökynnyksen. Ensimmäinen valitusperuste jakaantuu kolmeen osaan.
A       Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa
14.      Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa Polwax väittää lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen ja rikkoi asetuksen N:o 139/2004 2 artiklaa, kun se edellytti valituksenalaisen tuomion 45 kohdassa, että Polwaxin oli esitettävä vakuuttavia seikkoja, joilla osoitetaan kilpailuongelman olemassaolo, sen kanneperusteen tueksi, jonka mukaan raakaparafiinin tuotantoketjun alkupään markkinat oli määritelty virheellisesti.
1.     Tutkittavaksi ottaminen
15.      Komissio katsoo, että ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on jätettävä tutkimatta, koska Polwax oli riitauttanut unionin yleisessä tuomioistuimessa sen, ettei raakaparafiinin tuotantoketjun alkupään markkinoita ole jaettu muihin erillisiin alamarkkinoihin. Se siis väitti, että komissio oli tehnyt virheen, kun se ei ollut jakanut eikä segmentoinut raakaparafiinin markkinoita kevyen, keskiraskaan ja raskaan raakaparafiinin markkinoihin. Polwaxin väite on komission mukaan ristiriitainen, sillä se väittää unionin tuomioistuimessa yhtäältä, että sen väite ei koskenut ”muita” markkinoita kuin niitä, jotka komissio oli ottanut huomioon analyysissään, ja toisaalta, että riidanalaisessa päätöksessä komission olisi pitänyt jakaa raakaparafiinin markkinat pienempiin alamarkkinoihin (tai ainakin segmentteihin) arvioidessaan keskittymän mahdollisia vaikutuksia.
16.      Toisin kuin komissio väittää, ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa voidaan ottaa tutkittavaksi, koska unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että näyttöön sovellettavien sääntöjen väitetty rikkominen on oikeuskysymys, joka voidaan tutkia valitusvaiheessa.(6)
2.     Asiakysymys
17.      Valituksenalaisessa tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin tukeutui yrityskeskittymää koskevan päätöksen laillisuuden riitauttavilta, kantajina olevilta kolmansilta osapuolilta edellytettyyn näyttökynnykseen, joka on vahvistettu sen oikeuskäytännössä ja jota unionin tuomioistuin ei ole vielä käsitellyt.(7) On siis ensinnäkin arvioitava yleisesti, mikä on asianmukainen näyttökynnys unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella ja onko unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntö sopusoinnussa asianmukaisen näyttökynnyksen kanssa, ja toiseksi on tutkittava erityisesti, onko unionin yleinen tuomioistuin soveltanut kyseistä näyttökynnystä oikein nyt käsiteltävässä asiassa merkityksellisten markkinoiden määritelmän osalta.
a)     Alustavat huomautukset todistustaakasta ja näyttökynnyksestä sekä valvonnan tasosta
18.      Kuten osoitan jäljempänä olevassa analyysissä, todistustaakan ja näyttökynnyksen käsitteet sekä (tuomioistuin)valvonnan tason käsite liittyvät toisiinsa etenkin keskittymäasioissa, joten niitä on tarkasteltava yhdessä.(8)
1)     Komission on osoitettava, että on enemmänkin todennäköistä kuin epätodennäköistä, että yrityskeskittymästä seuraa kilpailun olennainen estyminen (tai että sillä ei ole tällaista seurausta)
19.      Asetuksen N:o 139/2004 2 artiklan nojalla komission on tutkittava keskittymän vaikutukset kilpailuun markkinoilla, joiden osalta on olemassa vaara tehokkaan kilpailun olennaisesta estymisestä varsinkin määräävän markkina-aseman luomisen tai vahvistamisen vuoksi.
20.      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että ”komission päätökset siitä, soveltuvatko yrityskeskittymät sisämarkkinoille, on perusteltava riittävän merkityksellisillä ja yhtäpitävillä todisteilla”.(9) Kyseisten todisteiden on oltava paikkansapitäviä ja luotettavia, ja niiden on voitava tukea päätelmiä, jotka niistä on tehty.(10) Lisäksi, kuten unionin yleinen tuomioistuin on täsmentänyt, komission on osoitettava paitsi vakuuttavilla todisteilla myös ”riittävällä todennäköisyydellä”(11), että keskittymällä olisi huomattava vaikutus tehokkaaseen kilpailuun (tai että sitä ei olisi).
21.      Tältä osin unionin tuomioistuin on kuitenkin todennut, että komissiolla on tiettyä harkintavaltaa taloudellisten seikkojen arvioinnissa, kun se soveltaa asetuksen N:o 139/2004 aineellisia säännöksiä, koska se tekee tulevaisuuteen suuntautuvia taloudellisia analyysejä, joilla pyritään määrittämään merkityksellisten markkinoiden tietyn kehityksen todennäköisyys tulevaisuudessa.(12) Kun otetaan huomioon, että keskittymäasioissa komission analyysi on väistämättä epävarmempi kuin sen jälkikäteen tekemät analyysit (SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan nojalla) ja koska analyysi suuntautuu tulevaisuuteen, unionin tuomioistuin on katsonut, että komission on esitettävä todisteet, jotka osoittavat, että on enemmänkin todennäköistä kuin epätodennäköistä, että kyseessä olevasta keskittymästä seuraa kilpailun olennainen estyminen tai että sillä ei ole tällaista seurausta.(13)
22.      Kuten unionin yleinen tuomioistuin on selventänyt, ”se, että yrityskeskittymän toteuttaminen aiheuttaa kilpailunvastaisia vaikutuksia, ei ole itsessään riittävä peruste pitää kyseistä keskittymää sisämarkkinoille soveltumattomana, koska se ei olennaisesti estä tehokasta kilpailua sisämarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla”.(14)
2)     Kantajan on osoitettava, että on tehty ilmeinen arviointivirhe
23.      Komission harkintavalta ”on peruste sille, että valvonta, jota unionin tuomioistuimet voivat kohdistaa yrityskeskittymistä tehtyyn komission päätökseen, voi koskea ainoastaan tosiseikkojen aineellisen paikkansapitävyyden selvittämistä ja sitä, että päätöksessä ei ole tehty ilmeistä arviointivirhettä”.(15)
24.      Jotta unionin tuomioistuimet voisivat harjoittaa tällaista valvontaa, unionin oikeudessa annetaan yrityskeskittymiä koskevien komission päätösten osapuolille (myös kolmansille osapuolille, kuten kilpailijoille tai asiakkaille) lähtökohtaisesti oikeus nostaa kyseisen päätöksen laillisuudesta kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa SEUT 263 artiklan nojalla unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistetun tehokkaan oikeussuojan periaatteen mukaisesti.
25.      Tähän oikeuteen liittyy kuitenkin kantajan velvollisuus määritellä kanneperusteet, joihin se vetoaa, ja esittää niitä tukevat todisteet.
26.      Kun kantaja nostaa tällaisen kanteen unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 76 artiklan d alakohdan mukaisesti, on niin, että ”jotta kanne voidaan ottaa tutkittavaksi, olennaisten tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen, joihin se perustuu, on – – ilmettävä ainakin pääpiirteittäin itse kannekirjelmästä, kunhan ne on esitetty johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi, oikeusvarmuuden ja hyvän oikeudenkäytön takaamiseksi”.(16) Tältä osin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä selvennetään, että kantajalla on tärkeä rooli, sillä ”kantajan on esitettävä [kyseistä] päätöstä koskevat kanneperusteet ja todisteet niiden tueksi”.(17)
27.      Tarkemmin sanottuna niillä unionin oikeuden aloilla, joihin yrityskeskittymien valvonta liittyy, kuten kilpailuoikeus SEUT 101 tai SEUT 102 artiklan nojalla, ”kantajan – – on oikeudenkäynneissä yksilöitävä ne riidanalaisen päätöksen osat, jotka se riitauttaa, muotoiltava tätä koskevat väitteet ja esitettävä todisteet[(18)], joita voidaan pitää painavina osoituksina siitä, että sen väitteet ovat perusteltuja”.(19)
28.      Tuomiossa EFIM v. komissio(20) unionin tuomioistuin hylkäsi valittajan kanneperusteen, jossa vaadittiin toteamaan, että unionin yleinen tuomioistuin oli rikkonut perusoikeuskirjan 47 artiklaa velvoittaessaan sen esittämään todisteita väitetystä rikkomisesta. Unionin tuomioistuin korosti, että komission päätöksestä nostetun kumoamiskanteen yhteydessä valittajan on esitettävä argumentteja ja todisteita unionin tuomioistuimille ja että näin ollen unionin yleinen tuomioistuin ei ollut tehnyt arviointivirhettä katsoessaan, että todistustaakka oli kantajalla.(21) Kyseinen tuomio on erityisen merkityksellinen, koska sekä i) yrityskeskittymien valvontaa koskevissa asioissa osallisina olevilla kolmansilla osapuolilla että ii) SEUT 101 ja SEUT 102 artiklaan liittyvissä menettelyissä valittajina olevilla kolmansilla osapuolilla on samankaltaisia piirteitä, myös se, että niillä on vain rajoitettu oikeus tutustua komission hallinnolliseen asiakirja-aineistoon.(22)
29.      Samankaltaisia havaintoja voidaan tehdä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä muilta asiaan liittyviltä unionin oikeuden aloilta. Ensinnäkin valtiontukia koskevassa unionin oikeudessa unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan se, että unionin yleinen tuomioistuin edellyttää, että kumoamiskanteen nostanut asianosainen esittää näyttöä väitteidensä tueksi, ei ole ristiriidassa todistustaakan asianmukaisen jakamisen kanssa. Sen sijaan ”lähtökohtaisesti sen, joka vetoaa tiettyihin tosiseikkoihin jonkin vaatimuksen tai väitteen tueksi, on näytettävä toteen nämä tosiseikat”.(23) Toiseksi unionin tuomioistuin on käyttänyt samaa sanamuotoa myös polkumyyntiä koskevassa oikeuskäytännössä.(24)
3)     Näyttökynnys: tietojen on osoitettava ilmeinen arviointivirhe, jonka vuoksi komission arviointi on epäuskottava, jolloin arviointi kallistuu toisen osapuolen hyväksi
30.      Seuraavaksi käsittelen kysymystä siitä, mikä on kantajalta vaaditun näyttökynnyksen asianmukainen taso yrityskeskittymiä koskevissa asioissa.
31.      Monitahoisten taloudellisten arviointien yhteydessä unionin tuomioistuin on todennut, että sen osoittamiseksi, että komissio on tosiseikkoja arvioidessaan tehnyt ilmeisen virheen, joka oikeuttaa riidanalaisen päätöksen kumoamisen, kantajan esittämän näytön on oltava riittävää viemään kyseessä olevassa päätöksessä esitetyltä tosiseikkojen arvioinnilta uskottavuuden.(25)
32.      Yrityskeskittymiä koskevissa asioissa todisteet ovat harvoin yhdenmukaisia, ja sen takia komission on punnittava todisteita ja indisioita (tai asetettava ne tärkeysjärjestykseen). Tämän erityistilanteen osalta unionin yleinen tuomioistuin on perustellusti katsonut nykyisessä oikeuskäytännössään, että kantaja menestyy vain, jos voidaan osoittaa, että oikeudenkäyntiaineistoon sisältyvien eri todisteiden punninta on epätarkoituksenmukaista ja epäuskottavaa, minkä vuoksi se ei voi tukea komission arviointia.(26)
33.      Tässä yhteydessä on syytä todeta, etteivät unionin tuomioistuin ja unionin yleinen tuomioistuin edellytä kantajan osoittavan, ettei ole järkevää epäilystäkään siitä,(27) että komissio on tehnyt ilmeisen arviointivirheen keskittymän arvioinnissa. Merkityksellinen testi on todennäköisyyksien punninta,(28) johon liittyy todisteiden laatua koskevia erityisvaatimuksia, jotka eivät lähtökohtaisesti kuitenkaan vaikuta vaadittuun näyttökynnykseen.(29)
34.      Edellä esitetystä seuraa, että yrityskeskittymäasioissa kantajan on esitettävä johdonmukaisia ja riittäviä tietoja (eli perusteita ja todisteita tai indisioita). Esimerkiksi nyt käsiteltävän asian kaltaisessa tilanteessa (joka liittyy merkityksellisten markkinoiden määritelmään) tietojen laadun on vastattava laajuudeltaan ja yksityiskohtaisuudeltaan asetuksen (EY) N:o 802/2004(30) liitteessä I olevan CO-lomakkeen(31) 6 jakson (otsikko ”Markkinoiden määrittely”) vaatimuksia. Kuten unionin tuomioistuin on täsmentänyt, näytön olennainen tehtävä on näkemyksen oikeellisuudesta vakuuttaminen,(32) ja näin ollen todisteiden on joka tapauksessa oltava laadultaan sellaisia, että unionin yleinen tuomioistuin pystyy toteamaan väitetyn ilmeisen arviointivirheen olemassaolon.(33)
35.      Kantajan on siis esitettävä johdonmukaisia ja riittäviä tietoja osoittaakseen väitetyn ilmeisen virheen, joka taas tekee komission arvioinnista epäuskottavan, jolloin arviointi kallistuu kantajan päätelmän hyväksi ja komission päätelmää vastaan (sen osalta, onko kyseinen keskittymä hyväksyttävä vai ei). Tästä huolimatta kantajalta vaadittavaa näyttökynnystä olisi kuitenkin rajoitettava, kun otetaan huomioon unionin yrityskeskittymien valvontaan ja sitä koskevaan menettelyyn liittyvät erityisnäkökohdat. Ensinnäkin komission on esitettävä todisteita, jotka osoittavat, että on ennemminkin todennäköistä kuin epätodennäköistä, että kyseinen keskittymä estäisi (tai ei estäisi) tehokasta kilpailua olennaisesti. Tämän vuoksi kantajan ei voida vaatia tekemään enempää kuin osoittamaan ilmeinen arviointivirhe, joka voisi kallistaa arviointia tiettyyn suuntaan edellä esitetyn mukaisesti.
36.      Lisäksi on pidettävä mielessä kaksi muuta näkökohtaa, kun arvioidaan todisteiden laatua kantajalle asetetun näyttökynnyksen rajoissa. Ensinnäkin kantaja kohtaa vaikeuksia myös silloin, kun se tekee tulevaisuuteen suuntautuvia analyysejä harkitessaan ehdotettua yrityskeskittymää koskevan päätöksen riitauttamista. Komission ilmeisen arviointivirheen osoittamiseksi esitettäville todisteille on leimallista myös epävarmuus ja se, että kyseiseen yrityskeskittymää koskevaan päätökseen liittyvä analyysi suuntautuu tulevaisuuteen.(34) Toiseksi on myös niin, ettei kantajalla ole todisteiden keräämisessä samoja tutkintavaltuuksia kuin komissiolla.(35) Niinpä kantajalle asetettua vaatimusta, jonka mukaan sen on perusteltava väitteensä riittävästi, ei voida täysin rinnastaa kyseiselle toimielimelle asetettuihin vaatimuksiin. Joka tapauksessa kantajaa koskevat vaatimukset rajoittuvat velvollisuuteen esittää johdonmukaiset ja riittävät tiedot, jotka tukevat väitettä komission tekemästä ilmeisestä arviointivirheestä, jolloin kyseinen arviointi muuttuu epäuskottavaksi.(36)
37.      Tämän ratkaisuehdotuksen 31 kohdassa mainittujen kaltaisia näkökohtia on myös esitetty oikeuskirjallisuudessa,(37) jossa korostetaan, että unionin tuomioistuimen tuomiota Bertelsmann ja Sony olisi tulkittava siten, että kantajan on esitettävä todisteita perustellakseen väitettään, jonka mukaan komissio on tehnyt ilmeisen arviointivirheen, mutta sen ei tarvitse esittää todisteita, jotka osoittavat sen oman sisällöllisen arvioinnin paikkansapitäväksi (eikä sen esimerkiksi tarvitse osoittaa, miksi yrityskeskittymästä aiheutuu haittaa kilpailulle). Kun kantaja on pystynyt osoittamaan ilmeisen arviointivirheen riittävällä tavalla, komissio on velvollinen puolustamaan tosiseikkoja koskevia toteamuksiaan sekä oikeudellista ja taloudellista arviointiaan, jolloin lopullinen todistustaakka on sillä.(38)
38.      Näin ollen katson, että kantajan on lähtökohtaisesti osoitettava perusteidensa ja niiden tueksi esitettyjen todisteiden tai indisioiden perusteella, että komission arviointi ja sen pohjalta tehdyt päätelmät eivät ole perusteltuja. Jotta todisteet voitaisiin hyväksyä, niiden perusteella on kyettävä johdonmukaisesti ja riittävästi osoittamaan, että komission arviointi on epäuskottava, mikä merkitsee ilmeistä arviointivirhettä.
4)     Vaatimus, jonka mukaan on esitettävä vakavasti otettavia seikkoja siitä, että kyseessä on todellinen kilpailuongelma, jota komission olisi pitänyt tutkia
39.      Valituksenalaisessa tuomiossa vedotaan vaatimuksiin, joita unionin yleinen tuomioistuin on tähän mennessä määrittänyt (tuomiossa easyJet ja tuomiossa Niki Luftfahrt) mutta joita unionin tuomioistuin ei ole vielä käsitellyt. Ennen kuin siirryn tarkastelemaan ensimmäisen valitusperusteen sisältöä, tutkin, onko kyseisessä oikeuskäytännössä määritetty näyttökynnys edellä esitetyssä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettujen vaatimusten mukainen.(39)
40.      Erityisesti tuomiossa easyJet unionin yleinen tuomioistuin selitti, että komission on tarkastettava jopa kolmansien osapuolten nimenomaisten huomautusten puuttuessa vakuuttavien seikkojen valossa kilpailuongelmia, jotka yrityskeskittymä aiheuttaa kaikilla markkinoilla, joihin se voi vaikuttaa.(40)
41.      Siltä osin kuin kantajana oleva kolmas osapuoli väittää, että komissio ei ole ottanut huomioon mahdollista kilpailuongelmaa, unionin yleinen tuomioistuin on määrittänyt näyttökynnyksen niin, että kantajan on esitettävä vakuuttavaa näyttöä, joka osoittaa konkreettisesti sellaisen kilpailuongelman olemassaolon, joka komission olisi pitänyt sen vaikutuksen vuoksi tutkia.(41)
42.      Unionin yleinen tuomioistuin toteaa todisteiden tyyppiä ja laatua selittäessään, että ”tähän [ja näyttökynnystä koskevaan] vaatimukseen vastaamiseksi kantajan on yksilöitävä asianomaiset markkinat, kuvailtava kilpailutilanne ilman yrityskeskittymää ja osoitettava, mitkä ovat yrityskeskittymän todennäköiset vaikutukset, kun otetaan huomioon näiden markkinoiden kilpailutilanne”.(42)
43.      Kuten komissio on perustellusti huomauttanut, vaatimus, jonka mukaan on osoitettava, että kilpailuongelma on olemassa, antaa unionin yleiselle tuomioistuimelle mahdollisuuden ratkaista kanne sen työjärjestyksen 64 artiklassa vahvistetun kontradiktorisen periaatteen mukaisesti pyytämättä lisätietoja oikeusvarmuuden ja hyvän oikeudenkäytön takaamiseksi.(43)
44.      Tämän päätelmän tueksi unionin yleinen tuomioistuin totesi tuomiossa easyJet, ettei riitä, että kantaja ”pelkästään toteaa” vahinkoteorian(44) ”väitettään tukematta”(45), ja katsoi, etteivät kantajan väitteet voi olla teoreettisia, abstrakteja tai yleisluonteisia.(46) Sen sijaan niiden on oltava riittävän selvästi muotoiltuja,(47) ja lisäksi on esitettävä konkreettisia seikkoja sen osoittamiseksi, että komission toteamuksiin liittyy ilmeinen arviointivirhe.(48)
45.      Mielestäni esitetyt selvennykset, jotka koskevat vaadittavien todisteiden tyyppiä ja laatua, ovat linjassa sen vaatimuksen kanssa, että kanneperusteiden tueksi on esitettävä johdonmukaisia ja riittäviä tietoja.
46.      Tuomiossa Niki Luftfahrt unionin yleinen tuomioistuin vahvisti tuomiossa easyJet esitetyt periaatteet ja antoi kantajille lisäohjeita.
47.      Erityisesti tuomiossa Niki Luftfahrt unionin yleinen tuomioistuin totesi, että kantajan on ”yksilöitävä asianomaiset markkinat, kuvailtava kilpailutilanne ilman yrityskeskittymää ja osoitettava, mitkä ovat yrityskeskittymän todennäköiset vaikutukset, kun otetaan huomioon näiden markkinoiden kilpailutilanne”. (49) Unionin yleisessä tuomioistuimessa kantajana oleva osapuoli voi täyttää tämän vaatimuksen toimittamalla tietoja, joiden määrä ja luonne vastaavat asetuksen N:o 802/2004 liitteessä I olevan CO-lomakkeen 6 jaksossa vaadittuja tietoja, jotka yrityskeskittymän osapuolet toimittavat komissiolle yrityskeskittymästä ilmoittamisen yhteydessä.(50)
48.      CO-lomakkeen 6 jakso voi nimittäin olla hyödyllinen esimerkki vaadittujen todisteiden määrän ja luonteen osalta nyt käsiteltävän asian kaltaisessa tilanteessa, jossa on kyse merkityksellisten markkinoiden määritelmästä, sillä sen avulla Polwaxin kaltaiset kantajana olevat kolmannet osapuolet voivat saada paremman käsityksen siitä, minkä tyyppisiä todisteita ja indisioita niiden on esitettävä unionin yleisessä tuomioistuimessa, kun ne riitauttavat komission yrityskeskittymää koskevassa päätöksessä käyttämän markkinoiden määritelmän.
49.      Edellä esitetystä seuraa, että kun kantaja riitauttaa yrityskeskittymän hyväksymisestä tehdyn komission päätöksen laillisuuden, sen on osoitettava, että komission arvioinnissa on tapahtunut ilmeinen arviointivirhe, esittämällä vakavasti otettavia seikkoja siitä, että kyseessä on todellinen kilpailuongelma, joka komission olisi pitänyt sen vaikutusten vuoksi tutkia. Tämän velvoitteen täyttämiseksi kantajan on esitettävä johdonmukaisia ja riittäviä tietoja, jotka ovat laadultaan sellaisia, että esitetyt väitteet voidaan perustella niiden avulla vakuuttavasti ja että unionin yleinen tuomioistuin voi niiden pohjalta arvioida, onko väitetty ilmeinen virhe tapahtunut. Tältä osin kantajan on osoitettava esittämiensä tietojen (eli kanneperusteiden ja niiden tueksi esitettyjen todisteiden tai indisioiden) perusteella, että komission arviointi ja sen pohjalta tehdyt päätelmät eivät ole perusteltuja ja että ne ovat epäuskottavia, jolloin arviointi kallistuu siis kantajan päätelmän hyväksi ja komission päätöksessään esittämää päätelmää vastaan. Tuomioistuinvalvonnassa on kuitenkin otettava huomioon, että yrityskeskittymien valvonta on luonteeltaan ennakoivaa.
5)     Loppuhuomautukset unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännössä käytetystä terminologiasta
50.      Unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, johon valituksenalaisessa tuomiossa vedottiin, koskevina loppuhuomautuksinani tarkastelen lyhyesti tiettyjä terminologisia epäjohdonmukaisuuksia kyseisessä oikeuskäytännössä. Kuten jäljempänä selitän, nämä erot johtuvat kuitenkin lähinnä eri kieliversioiden välisistä eroista, mutta ne eivät tee kyseisestä oikeuskäytännöstä epäjohdonmukaista asiasisällön eikä varsinkaan vaaditun näyttökynnyksen osalta.
51.      Tuomion Niki Luftfahrt englanninkielisessä versiossa käytetty termi ”serious indicia” on saksankielisessä versiossa – joka on unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 49 artiklan mukaan todistusvoimainen asiakirja – zuverlässige Indizien, ja ranskankielisessä versiossa se on indices sérieux. Kyseisen tuomion puolankielisessä versiossa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että riitauttaakseen merkityksellisten markkinoiden määritelmän kantajan oli toimitettava ”wiarygodne przesłanki”, joka voidaan kääntää englanniksi ”reliable evidence”.
52.      Sitä vastoin valituksenalaisen tuomion puolankielisessä versiossa (59 ja 60 kohta), joka on todistusvoimainen asiakirja, unionin yleinen tuomioistuin korosti, että merkityksellisten markkinoiden väitetysti virheellisen määritelmän osalta on toimitettava ”poważne poszlaki” (”serious indicia”).(51) Se on eri käsite kuin tuomiossa Niki Luftfahrt käytetty käsite. Samalla tavalla valituksenalaisen tuomion mukaan on esitettävä ”compelling evidence” (57–60 kohta) tai ”compelling indications” (45 kohta), kun taas tuomion Niki Luftfahrt englanninkielisen version mukaan on esitettävä ”serious indicia”, kuten edellä on todettu. Valituksenalaisen tuomion ranskankielisessä versiossa unionin yleinen tuomioistuin käytti kuitenkin käsitettä ”indices sérieux” (sekä ”compelling indications” ‑termin että ”compelling evidence” ‑termin osalta) eli samaa käsitettä kuin tuomiossa Niki Luftfahrt.
53.      Kuten komissio kuitenkin aivan oikein toteaa, nämä terminologiset erot eivät kuitenkaan vaikuta unionin yleisen tuomioistuimen edellyttämään näyttökynnykseen ja todisteiden laatuun. Tämä johtuu siitä, että kuten edellä todettiin, unionin yleinen tuomioistuin vaati kaikissa kyseisissä tuomioissa kantajaa osoittamaan, että oli tehty ilmeinen arviointivirhe, toimittamalla vertailukelpoisia tietoja, jotka täyttivät olennaisilta osin CO-lomakkeen 6 jakson vaatimukset.
b)     Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa: oikeuskäytännön (tuomio easyJet ja tuomio Niki Luftfahrt) soveltaminen valituksenalaisessa tuomiossa
54.      Riidanalaisen päätöksen  johdanto-osan 1997 perustelukappaleessa tuotantoketjun alkupään markkinat määriteltiin raakaparafiinin markkinoiksi pääasiassa komission aiemman päätöskäytännön mukaisesti (valituksenalaisen tuomion 52 ja 53 kohta).
55.      Unionin yleinen tuomioistuin totesi (valituksenalaisen tuomion 56 kohta), että kantajan kirjelmät sisälsivät useita viittauksia raakaparafiinin eri lajeihin eli kevyeen, keskiraskaaseen ja raskaaseen parafiiniin sekä niiden eri ominaisuuksiin ja käyttötarkoituksiin, mutta että siltä osin kuin nämä viittaukset oli tulkittava väitteeksi, jonka mukaan tuotantoketjun alkupään markkinat oli määritelty virheellisesti, koska komission olisi pitänyt ottaa huomioon kolmet eri markkinat, jotka jakautuvat näiden kolmen raakaparafiinin lajin mukaan, tämä väite ei voi menestyä.(52) Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi tämän kanneperusteen valituksenalaisen tuomion 57–62 kohdassa.
56.      Valituksenalaisen tuomion 45 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin viittasi sovellettavaan näyttökynnykseen ja edellytti, että kantajan on ”kuitenkin esitettävä vakavasti otettavia seikkoja, jotka osoittavat konkreettisesti sellaisen kilpailuongelman olemassaolon, joka komission olisi pitänyt sen vaikutuksen vuoksi tutkia”.(53)
57.      Valituksenalaisen tuomion 57–62 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että Polwaxin tehtävänä oli esittää vakavasti otettavia seikkoja, jotka osoittivat, etteivät kevyt, keskiraskas ja raskas raakaparafiini ole riittävästi keskenään vaihdettavissa, jotta niiden voitaisiin katsoa kuuluvan samoille markkinoille, ja etenkin, että kantajan tehtävänä oli esittää vakavasti otettavia seikkoja, jotka osoittivat, etteivät raakaparafiinin eri lajien kysyntä ja tarjonta ole riittävästi keskenään korvattavissa, jotta niiden voitaisiin katsoa kuuluvan samoille markkinoille, mutta kantaja ei ollut tehnyt niin.
58.      Polwax väittää valituksessaan lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen ja rikkoi asetuksen N:o 139/2004 2 artiklaa, kun se valituksenalaisen tuomion 45 ja 57–60 kohdassa velvoitti Polwaxin esittämään tuotantoketjun alkupään markkinoiden virheelliseen määrittelyyn perustuvan kanneperusteensa tueksi vakuuttavia seikkoja, joiden perusteella merkitykselliset markkinat voidaan määritellä suppeammiksi kuin komission määrittelemät markkinat. Polwax väittää, että kyseistä vaatimusta esittää vakuuttavia tai vakavasti otettavia seikkoja” (”serious indicia”), jotka osoittavat kilpailuongelman olemassaolon tuomion easyJet ja tuomion Niki Luftfahrt mukaisesti, ei sovellettu nyt käsiteltävässä asiassa. Polwaxin mukaan tällainen näyttövaatimus koskee ainoastaan ongelmia ”muilla markkinoilla kuin niillä, joilla [komissio] on suorittanut kilpailuanalyysin”, eikä tämä siis koske väitettyjä rajallisempia merkityksellisiä markkinoita, joita koskevia tuotteita komissio tutki riidanalaisessa päätöksessään.
59.      Komissio katsoo, että Polwaxin ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on tehoton, ja se on näin ollen jätettävä tutkimatta. Lisäksi komissio ja Orlen väittävät, että Polwaxin väitteet ovat ristiriitaisia ja että tämä osa on joka tapauksessa perusteeton.
60.      Katson, että Polwaxin pääasiallinen väite, jonka mukaan valituksenalaisessa tuomiossa on sovellettu virheellisesti tuomioon easyJet ja tuomioon Niki Luftfahrt perustuvaa oikeuskäytäntöä, koska kyseinen oikeuskäytäntö koskee ainoastaan ongelmia muilla markkinoilla kuin niillä, joilla komissio on suorittanut kilpailuanalyysin, on perusteeton.
61.      Vakuuttavien seikkojen esittämistä koskeva todistustaakka kuuluu periaatteessa kantajalle kaikkien markkinoiden osalta, mikäli sillä on tarkoitus perustella aineellisesti ne väitteet, jotka se on esittänyt unionin yleiselle tuomioistuimelle komission tekemästä merkityksellisten markkinoiden määritelmästä.
62.      Katson, että valituksenalaisen tuomion 45 ja 57 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin ainoastaan muistutti, että kun otetaan huomioon sen rajallinen valvontavalta monitahoisen taloudellisen arvioinnin alalla, ei riitä, että kantaja tyytyy pelkästään väittämään unionin yleisessä tuomioistuimessa, että markkinat on määritelty virheellisesti.
63.      Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 58 kohdassa, että ”kun otetaan huomioon erityisesti merkityksellisten markkinoiden määritelmästä [unionin] kilpailuoikeuden kannalta annetussa komission tiedonannossa[(54)] esitetty menetelmä, kantajan tehtävänä oli esittää vakavasti otettavia seikkoja, jotka osoittivat, etteivät raakaparafiinin eri lajien kysyntä ja tarjonta ole riittävästi keskenään korvattavissa, jotta niiden voitaisiin katsoa kuuluvan samoille markkinoille”.
64.      Valituksenalaisen tuomion 59 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että ”kysyntäpuolen osalta kantajan olisi pitänyt esittää vakavasti otettavia seikkoja, jotka osoittivat, etteivät tietyn raakaparafiinin lajin asiakkaat vaihtaisi toiseen raakaparafiinin lajiin vastatakseen pieneen hinnannousuun ja ettei näitä raakaparafiinin lajeja voida siten pitää keskenään korvattavina”.(55)
65.      Unionin yleinen tuomioistuin lisäsi valituksenalaisen tuomion 60 kohdassa, että ”tarjontapuolella kantajan olisi pitänyt esittää vakavasti otettavia seikkoja, jotka osoittivat, etteivät tietyn raakaparafiinin lajin toimittajat voisi vaihtaa tuotantoa toisen raakaparafiinin lajin tuotantoon eivätkä saattaa sitä markkinoille lyhyellä aikavälillä ilman, että tästä seuraisi merkittäviä lisäkustannuksia tai riskiä, vastatakseen pieniin mutta pysyviin muutoksiin suhteellisissa hinnoissa (ks. vastaavasti markkinoiden määritelmästä annetun tiedonannon 20–24 kohta)”.
66.      Sitä, että kantajaa vaaditaan esittämään ”vakavasti otettavia seikkoja” (tai vakuuttavaa näyttöä), ei pitäisi tulkita niin, että se edellyttäisi kattavaa ja järjestelmällistä analyysiä (joka on komission tehtävä). Sen sijaan on niin, että sen vaatimuksen mukaisesti, että on esitettävä johdonmukaisia ja riittäviä tietoja, joilla perustellaan väitteiden sisältö, kantajalla on vähintäänkin velvollisuus esittää luotettavia, todennettavissa olevia ja objektiivisia tietoja, joilla voidaan osoittaa, että markkinoiden määrittely suppeammin oli selvästi tarpeen, varsinkin jos keskittymän osapuolten välillä eivät ollut päällekkäisyyttä kyseisillä markkinoilla.
67.      Unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännössä (tuomio easyJet ja tuomio Niki Luftfahrt) vahvistettujen vaatimusten logiikka ei nimittäin velvoita kantajaa – toisin kuin komissiota – osoittamaan unionin yleisessä tuomioistuimessa käytävässä oikeudenkäynnissä, että kyse on tehokkaan kilpailun olennaisesta estymisestä, vaan pikemminkin osoittamaan, että komissio oli tehnyt ilmeisen arviointivirheen määritellessään merkitykselliset markkinat ja suorittaessaan kilpailuanalyysiään. Tällainen ilmeinen virhe olisi kyseessä, jos komissio olisi jättänyt kokonaan huomiotta tiettyjen muiden markkinoiden olemassaolon, joita ei siis otettu huomioon sen kilpailuanalyysissä. Tällaisen ilmeisen virheen osoittamiseksi ei kuitenkaan riitä, että pelkästään väitetään, että komissio on tehnyt virheen, vaan on myös yksilöitävä muut markkinat, joilla yrityskeskittymän osapuolten liiketoiminnan välillä ei ole päällekkäisyyttä, ja esitettävä johdonmukaisia ja riittäviä tietoja, jotka osoittavat konkreettisesti, että yrityskeskittymän seurauksena kyseisillä markkinoilla on kilpailuongelma.(56)
68.      Toisin sanoen se, että kantajan vaaditaan esittävän vakuuttavia tai vakavasti otettavia seikkoja, tarkoittaa mielestäni sitä, että esitettyjen seikkojen on oltava riittävän vakuuttavia ja täsmällisiä, jotta komission yrityskeskittymien valvontaa koskevassa päätöksessä tekemä monitahoinen arviointi voidaan kumota. Kyseisillä seikoilla on siis osoitettava, että komissio oli tehnyt ilmeisen arviointivirheen ja ettei komission arviointi enää tue päätelmää siitä, että on ennemminkin todennäköistä kuin epätodennäköistä, että keskittymä ”ei olennaisesti estäisi” (tai että se tapauksen mukaan ”estäisi”) tehokasta kilpailua.
69.      Jos näyttökynnys asetettaisiin niin matalaksi, että kolmantena osapuolena olevat kantajat voisivat onnistua kumoamaan komission päätökset esittämättä vakuuttavia seikkoja – pelkästään teoreettisiin perusteluihin tai pelkkiin väitteisiin tukeutumalla –, se haittaisi suhteettomasti unionin yrityskeskittymien valvonnan tehokasta täytäntöönpanoa.(57)
70.      Tästä seuraa, ettei unionin yleinen tuomioistuin tehnyt virhettä, kun se asetti Polwaxille velvollisuuden ”esittää vakavasti otettavia seikkoja, jotka osoittavat konkreettisesti sellaisen kilpailuongelman olemassaolon, joka komission olisi pitänyt sen vaikutuksen vuoksi tutkia” (valituksenalaisen tuomion 45 kohta). Niinpä unionin yleinen tuomioistuin saattoi todeta valituksenalaisen tuomion 61 kohdassa, ettei Polwax ollut perustellut väitteitään esittämällä sellaisia vakavasti otettavia seikkoja, jotka osoittaisivat, etteivät raakaparafiinin eri lajit ole riittävässä määrin keskenään vaihdettavissa, jotta niitä voitaisiin pitää keskenään korvattavina kysyntä- tai tarjontapuolella.
71.      Ylimääräisinä perusteluina esitän seuraavat huomautukset.
72.      Polwax riitautti unionin yleisessä tuomioistuimessa sen, ettei raakaparafiinin tuotantoketjun alkupään markkinoita ollut jaettu kevyen, keskiraskaan ja raskaan raakaparafiinin erillisiin markkinoihin.
73.      Kuten komissio on todennut, voidaan katsoa, että valituksessaan Polwax ei voi yhtäältä vedota siihen, ettei niistä markkinoista, joita se pitää erillisinä merkityksellisinä markkinoina, ole tehty kilpailuanalyysiä, ja toisaalta kuitenkin väittää, että kyseisistä markkinoista on tehty kilpailuanalyysi, jotta unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä(58) ei sovellettaisi, ilman, että tämä olisi ristiriitaista. Tästä mahdollisesta ristiriidasta huolimatta on kuitenkin niin, että Polwaxilla oli velvollisuus esittää johdonmukaisia ja riittäviä tietoja kanneperusteensa tueksi.
74.      Lisäksi, kuten Orlen huomautti, unionin tuomioistuimelle esitetyistä asiakirjoista käy ilmi, ettei Polwax pysty rajaamaan täsmällisesti muita ehdotettuja markkinoiden määritelmiä eikä etenkään perustelemaan uskottavasti ajatusta siitä, että toinen markkinamääritelmä olisi ylipäänsä tarpeen.
75.      Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin käsitteli Polwaxin ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät väitteet asianmukaisesti, ja mielestäni unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntö (tuomio easyJet ja tuomio Niki Luftfahrt) oli sovellettavissa ja sitä oli sovellettu asianmukaisesti valituksenalaisessa tuomiossa.
76.      Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on näin ollen hylättävä perusteettomana.
B       Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa
77.      Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 57–60 kohdassa esittämät toteamukset, jotka ovat merkityksellisiä myös ensimmäisen valitusperusteen toisen osan kannalta, on mainittu tämän ratkaisuehdotuksen 62–65 kohdassa. Valituksenalaisen tuomion 61 kohdasta esitetään yhteenveto tämän ratkaisuehdotuksen 70 kohdassa.
78.      Ensimmäisen valitusperusteensa toisessa osassa Polwax väittää lähinnä, että vaikka vaatimusta siitä, että kantajan on esitettävä vakuuttavat seikat, jotka osoittavat konkreettisesti sellaisen kilpailuongelman olemassaolon, joka komission olisi pitänyt sen vaikutuksen vuoksi tutkia,(59) sovellettaisiin nyt käsiteltävässä asiassa, se ei kuitenkaan tarkoita sitä, että Polwaxilla olisi velvollisuus(60) esittää vakuuttavia todisteita jokaisesta eri tekijästä, joka on otettu huomioon merkityksellisiä markkinoita määriteltäessä. Toisin sanoen Polwaxia ei olisi pitänyt velvoittaa esittämään vakavasti otettavia seikkoja, jotka osoittivat, etteivät raakaparafiinin lajit (kevyt, keskiraskas ja raskas) olleet keskenään korvattavia kysyntäpuolella eivätkä tarjontapuolella, koska se oli vain ”asianomainen kolmas osapuoli” hallinnollisessa menettelyssä.
79.      Polwax väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen vaatimukset ulottuvat pidemmälle kuin vain sen osoittamiseen, että merkityksellisillä markkinoilla on kilpailuongelma, ja että asianomaisena kolmantena osapuolena se velvoitetaan määrittelemään merkitykselliset markkinat yksityiskohtaisesti. Polwaxin mukaan yksityiskohtaisen määritelmän esittäminen merkityksellisistä markkinoista oli päinvastoin komission tehtävä. Näin laajoja velvoitteita asianomaisille kolmansille osapuolille ei aseteta sen paremmin asetuksessa N:o 139/2004 kuin asetuksessa N:o 802/2004. Vastauskirjelmässään Polwax katsoo, että komissio teki virheen todetessaan – ensimmäistä kertaa vasta valitusvaiheessa unionin tuomioistuimessa, joten toteamus on jätettävä tutkimatta –, että kantajan on esitettävä merkityksellisiä ja johdonmukaisia todisteita, jotka läpäisevät tehokkaan kilpailun olennaista estymistä koskevan testin.
80.      Komissio ja Orlen katsovat, että oikeudellista virhettä koskevat väitteet on hylättävä perusteettomina ja että kaikki väitettyä arviointivirhettä koskevat väitteet on jätettävä tutkimatta. Komissio muistuttaa erityisesti, että unionin yleinen tuomioistuin on täsmentänyt, että nimenomaan tosiseikkojen asiallista paikkansapitävyyttä ja sitä, ettei asiassa ole tehty ilmeistä arviointivirhettä, selvittäessään kantajan on esitettävä vakuuttavat seikat, jotka osoittavat konkreettisesti sellaisen kilpailuongelman olemassaolon, joka komission olisi pitänyt sen vaikutuksen vuoksi tutkia.(61) Komissio huomauttaa kuitenkin, että tämä velvollisuus on erotettava siitä Polwaxin velvollisuudesta, joka sillä on komission hallinnollisen menettelyn kolmantena osapuolena, kun taas Polwax ei näytä tekevän tällaista eroa.(62) Vastauskirjelmässään komissio kiistää Polwaxin väitteet. Se toteaa myös, että se, että Polwax vertaa tapaustaan asiaan easyJet, tarkoittaa itse asiassa komission väitteiden hyväksymistä, sillä kyseisessä asiassa, kuten nyt käsiteltävässä asiassa, kantajan väitteet koskivat erillisiä markkinoita, joilla osapuolten liiketoiminnan välillä ei ollut päällekkäisyyttä.
81.      Toisin kuin Polwax vaikuttaa väittävän tässä käsiteltävässä valitusperusteessaan, katson, että kyse ei ole kantajan oikeuksista yrityskeskittymien valvontamenettelyn kolmantena osapuolena, josta säädetään asetuksen N:o 139/2004 18 artiklan 4 kohdan toisessa virkkeessä ja asetuksen N:o 804/2004 11 artiklassa. Unionin tuomioistuimelle esitetty kysymys koskee pikemminkin sen selvittämistä, onko unionin yleinen tuomioistuin soveltanut tuomioistuinvalvontansa yhteydessä asianmukaista näyttökynnystä väitetyn ilmeisen virheen toteamiseksi.
82.      Toiseksi valituksenalaisen tuomion 45 kohtaa on mielestäni luettava yhdessä sen 57–60 kohdan kanssa. Kuten ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisen osan yhteydessä selitin, komissiolla on harkintavaltaa yrityskeskittymien valvonnassa, minkä vuoksi unionin tuomioistuinten harjoittama valvonta on perusteltua rajata erityisesti sen varmistamiseen, ettei ilmeistä arviointivirhettä ole tapahtunut. Lisäksi totesin, että unionin yleinen tuomioistuin on edellä mainituissa kohdissa aivan oikein todennut, että kun otetaan huomioon sen rajoitettu valvontavalta monitahoisen taloudellisen arvioinnin alalla, ei riitä, että kantaja tyytyy pelkästään väittämään tuomioistuimessa, että markkinat on määritelty virheellisesti. Sen sijaan kyseisen kantajan on esitettävä myös vakavasti otettavia seikkoja osoittaakseen, että sen kanneperusteet ovat perusteltuja.
83.      Aluksi on todettava, että unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että ”relevanttien markkinoiden asianmukainen määrittely on välttämätön ennakkoedellytys yrityskeskittymän kilpailuvaikutusten arvioinnille”. (63) Näistä syistä unionin yleinen tuomioistuin on nimenomaisesti todennut valituksenalaisessa tuomiossa tuomioon easyJet ja tuomioon Niki Luftfahrt tukeutuen, että täyttääkseen vakavasti otettavien seikkojen esittämistä koskevan vaatimuksen kantajan on ”yksilöitävä asianmukaiset markkinat, kuvailtava kilpailutilanne ilman yrityskeskittymää ja osoitettava, mitkä ovat yrityskeskittymän todennäköiset vaikutukset, kun otetaan huomioon näiden markkinoiden kilpailutilanne”.(64)
84.      Kuten olen selittänyt valituksen ensimmäisen valitusperusteen ensimmäistä osaa koskevassa osiossa,(65) valituksenalaisen tuomion 45 ja 57 kohdassa unionin yleisellä tuomioistuimella oli oikeus vaatia Polwaxia esittämään vakavasti otettavia seikkoja tai vakuuttavaa näyttöä, jotka osoittivat, etteivät raakaparafiinin väitetyt eri lajit ole riittävästi keskenään vaihdettavissa, tukemaan kanneperusteitaan, joilla Polwax pyrki osoittamaan, että komissio oli tehnyt ilmeisen arviointivirheen merkityksellisten markkinoiden määrittelyssä, ja todistamaan, että nyt käsiteltävään asiaan liittyvien tuotteiden markkinat olivat suppeammat kuin kyseisessä määritelmässä, jolloin markkinat olisi siis määritelty virheellisesti. Unionin yleinen tuomioistuin muistutti nimittäin ainoastaan, että kun otetaan huomioon rajoitettu valvonta monitahoisen taloudellisen arvioinnin alalla, ei riitä, että kantaja tyytyy pelkästään väittämään kyseisessä tuomioistuimessa, että merkityksellisten markkinoiden määritelmä oli virheellinen. Näin tehdessään unionin yleinen tuomioistuin ei asettanut Polwaxille sellaista näyttökynnystä, joka ylittäisi sen, mitä kantajilta vaaditaan nyt käsiteltävän asian kaltaisissa tilanteissa sen osoittamiseksi, että niiden kanneperusteet ovat perusteltuja.(66)
85.      Toisin sanoen unionin yleinen tuomioistuin katsoi perustellusti, että osoittaakseen, että komissio oli mahdollisesti tehnyt ilmeisen arviointivirheen (kun se ei ollut ottanut huomioon keskittymän vaikutuksia komission kilpailuanalyysissään tutkimiin raakaparafiinimarkkinoihin nähden pienempiin markkinoihin), Polwaxin oli esitettävä unionin yleisessä tuomioistuimessa käytävässä oikeudenkäynnissä vakavasti otettavia seikkoja kyseisten suppeampien markkinoiden yksilöimiseksi.(67)
86.      Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin ei soveltanut nyt käsiteltävässä asiassa virheellistä näyttökynnystä. Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on siten hylättävä perusteettomana.
C       Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa
87.      Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 57–60 kohdassa esittämät toteamukset, jotka ovat merkityksellisiä myös ensimmäisen valitusperusteen kolmannen osan kannalta, on mainittu tämän ratkaisuehdotuksen 62–65 kohdassa. Kuten edellä on todettu, valituksenalaisen tuomion 61 kohta esitetään yhteenvedonomaisesti tämän ratkaisuehdotuksen 70 kohdassa.
88.      Polwax  väittää ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa, että valituksenalaisen tuomion edellä mainituissa kohdissa unionin yleinen tuomioistuin katsoi, ettei Polwax ollut esittänyt vakuuttavaa näyttöä siitä, etteivät raakaparafiinin eri lajit ole keskenään korvattavissa sen paremmin kysyntäpuolella kuin tarjontapuolella. Polwaxin mukaan korvattavuutta koskevien todisteiden puuttumista koskeva päätelmä on ilmeisen virheellinen, koska sen itsensä esittämät väitteet ja todisteet johtavat päinvastaiseen päätelmään. Lisäksi Polwax väittää, että hylätessään sen asiantuntijalausunnon hankkimista koskevan pyynnön unionin yleinen tuomioistuin esti osoittamasta, että sen väitteet pitävät paikkansa.
89.      Polwax katsoo myös, että unionin yleinen tuomioistuin myönsi, ettei tuotemarkkinoita ole perusteltu tai analysoitu kunnolla riidanalaisessa päätöksessä, ja moittii komissiota siitä, että se perusti analyysinsä vain kahteen aiempaan päätökseen muttei tehnyt omaa analyysiään.
90.      Polwax väittää lopuksi, että vaikka komission käyttämä merkityksellisten markkinoiden määritelmä olisi hyväksyttävä, unionin yleinen tuomioistuin rikkoi lakia, kun se ei analysoinut eri markkinasegmenttien dynamiikkaa ja kun se hyväksyi sen, ettei komissio perustellut kantaansa riidanalaisessa päätöksessä.
91.      Komissio katsoo, että ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa on jätettävä tutkimatta siltä osin kuin se koskee unionin yleisen tuomioistuimen suorittamaa tosiseikkojen arviointia ja että se on joka tapauksessa perusteeton.
92.      Vastauskirjelmässään Polwax vaatii valitusperusteen kyseisen osan tutkittavaksi ottamista ja viittaa oikeuskäytäntöön, jonka mukaan on niin, että vaikka ainoastaan unionin yleisellä tuomioistuimella on toimivalta todeta asian tosiseikasto ja arvioida sitä, unionin tuomioistuin voi kuitenkin valvoa sitä, miten unionin yleinen tuomioistuin on oikeudellisesti luonnehtinut tätä tosiseikastoa, ja niitä oikeudellisia päätelmiä, jotka kyseinen tuomioistuin on tehnyt tosiseikaston perusteella. Tämä pitää paikkansa ensimmäisen valitusperusteen kolmannen osan kohdalla, koska se koskee sitä, että unionin yleinen tuomioistuin on kieltäytynyt luokittelemasta ”painaviksi todisteiksi” siitä, ettei kysyntä ole korvattavissa, i) sitä, että tietyntyyppistä raakaparafiinia (esimerkiksi kevyttä raakaparafiinia) ei voida korvata toisentyyppisellä raakaparafiinilla (esimerkiksi keskiraskaalla raakaparafiinilla), ja ii) sitä, että kunkintyyppistä raakaparafiinia käytetään tiettyjen tuotteiden valmistukseen. Polwaxin mukaan edellä esitetyt seikat eivät ole pelkästään vakuuttavia seikkoja vaan jopa todisteita siitä, että tietyntyyppisen raakaparafiinin kysyntä ei ole korvattavissa toisentyyppisellä raakaparafiinilla. Lisäksi se katsoo, että merkityksellisten markkinoiden määrittelyssä on kyse tosiseikkojen oikeudellisesta luonnehdinnasta, ja se on siksi ollut esitettyjen ennakkoratkaisukysymysten aiheena. (68) Polwax moittii komissiota myös siitä, ettei se ole kertonut, miten se oli tutkinut raakaparafiinin kysynnän ja tarjonnan korvattavuutta.
93.      Polwaxin valituksen ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa on mielestäni kyse vain siitä, että siinä esitetään joukko tosiseikkojen arviointiin liittyviä argumentteja, joissa unionin yleistä tuomioistuinta syytetään ilmeisestä arviointivirheestä, kun se katsoi, että Polwax ei ollut esittänyt vakuuttavaa näyttöä, joka osoittaisi, i) ”että kevyt raakaparafiini, keskiraskas raakaparafiini ja raskas raakaparafiini sekä bright stock ‑tyyppinen raakaparafiini eivät olleet keskenään korvattavissa (korvattavuuden puute kysyntäpuolella)” ja ii) että kyseiset raakaparafiinityypit eivät olleet korvattavissa tarjontapuolella.
94.      Etenkin valituksenalaisen tuomion 61 kohdassa(69) unionin yleinen tuomioistuin esitti selvästikin toteamuksia tosiseikoista.
95.      Näin ollen on riittävää todeta, että unionin yleisen tuomioistuimen arviointi sille esitetyistä todisteista ei ole sellainen oikeuskysymys, joka voidaan sellaisenaan saattaa unionin tuomioistuimen tutkittavaksi, paitsi jos todisteita on otettu huomioon vääristyneellä tavalla.(70) Koska Polwax riitauttaa unionin yleisen tuomioistuimen sille esitetyistä väitteistä tekemän arvioinnin toistamalla ne nyt unionin tuomioistuimessa kuitenkaan väittämättä tai osoittamatta, että unionin yleinen tuomioistuin olisi ottanut nämä todisteet huomioon vääristyneellä tavalla, ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa on jätettävä tutkimatta.
96.      Polwaxin väitteet ovat joka tapauksessa perusteettomia, koska unionin yleinen tuomioistuin esitti asianmukaisesti perusteet, joiden mukaan arvioidaan, onko raakaparafiinille olemassa mahdollisesti suppeammat markkinat, ja totesi, että Polwax ei ollut esittänyt vakuuttavaa näyttöä raakaparafiinin eri lajin korvattavuudesta sen paremmin kysyntäpuolella kuin tarjontapuolella.
97.      Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin totesi kysynnän korvattavuudesta valituksenalaisen tuomion 59 kohdassa, että ”kantajan olisi pitänyt esittää vakavasti otettavia seikkoja, jotka osoittivat, etteivät tietyn raakaparafiinin lajin asiakkaat vaihtaisi toiseen raakaparafiinin lajiin vastatakseen pieneen hinnannousuun”.
98.      Tästä perusteesta unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 61 kohdassa, että väitteet, joiden mukaan kevyt raakaparafiini, keskiraskas raakaparafiini ja raskas raakaparafiini ovat raaka-aineina eri tuotantohyödykkeitä, eivät ole sellaisia vakavasti otettavia seikkoja, jotka osoittaisivat, etteivät raakaparafiinin eri lajit ole riittävässä määrin keskenään vaihdettavissa, jotta niitä voitaisiin pitää keskenään korvattavina kysyntäpuolella.
99.      Riittää, että todetaan, ettei Polwax osoita, miltä osin unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen tai arviointivirheen katsoessaan, etteivät Polwaxin esittämien kaltaiset väitteet olleet vakavasti otettavia seikkoja, jotka osoittaisivat, että raakaparafiinin eri lajit olisivat korvattavia kysyntäpuolella.
100. Toiseksi Polwax esittää tarjonnan korvattavuudesta tiettyjä tosiseikkoja koskevia väitteitä (jotka oli jo esitetty ensimmäisessä oikeusasteessa), jotka koskevat raakaparafiinia ja sen ominaisuuksia, sitä, etteivät kaikki jalostamot tuota raakaparafiinia, tiettyjä raakaparafiinin tuotantoon liittyviä rajoituksia, raakaparafiinin tuotannon riippuvuutta jalostamotekniikasta ja käytetystä raaka-aineesta sekä sitä, ettei Lotosin tuottamaa raakaparafiinia täysin korvaavaa tuotetta ole.
101. Unionin yleinen tuomioistuin totesi kuitenkin valituksenalaisen tuomion 60 kohdassa, että osoittaakseen, etteivät tuotteet olleet korvattavissa tarjontapuolella, kantajan olisi pitänyt esittää vakavasti otettavia seikkoja, ”jotka osoittivat, etteivät tietyn raakaparafiinin lajin toimittajat voisi vaihtaa tuotantoa toisen raakaparafiinin lajin tuotantoon eivätkä saattaa sitä markkinoille lyhyellä aikavälillä ilman, että tästä seuraisi merkittäviä lisäkustannuksia tai riskiä, vastatakseen pieniin mutta pysyviin muutoksiin suhteellisissa hinnoissa”.
102. Tästä perusteesta unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 61 kohdassa, ettei Polwax ollut ottanut missään kohden kantaa kysymykseen tuotteiden mahdollisesta korvattavuudesta tarjontapuolella.
103. Kuten komissio korosti, Polwax ei täsmennä, miltä osin unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että tällaiset yleiset väitteet raakaparafiinin tuotannon luonteesta eivät olleet vakuuttavaa näyttöä tuotteiden korvattavuudesta tarjontapuolella.
104. Lopuksi todettakoon täydellisyyden vuoksi, että vaikka Polwax väittää nyt, että asiantuntijalausunnon hankkimista koskevan pyynnön hylkääminen esti sitä osoittamasta, että sen väitteet tuotteiden korvattavuudesta kysyntä- ja tarjontapuolella olivat paikkansapitäviä, on kuitenkin niin, että sen asiantuntijalausunnon hankkimista koskeva pyyntö ei itse asiassa liittynyt korvattavuuteen tai yleisemmin markkinoiden määritelmään liittyviin tosiseikkoihin.
105. Näin ollen ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa on jätettävä tutkimatta ja joka tapauksessa hylättävä perusteettomana.
III  Ratkaisuehdotus
106. Jollei muista valitusperusteista, joita ei käsitellä tässä ratkaisuehdotuksessa, muuta johdu, ehdotan, että unionin tuomioistuin jättää Polwaxin ensimmäisen valitusperusteen osittain tutkimatta ja hylkää sen osittain perusteettomana.
1      Alkuperäinen kieli: englanti.
2      Yrityskeskittymän julistamisesta sisämarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi 14.7.2020 annettu komission päätös (Asia M.9014 – PKN Orlen / Grupa Lotos) (tiedoksi annettu numerolla C(2020) 4651) (EUVL 2021, C 196, s. 8). Tämä päätös tehtiin yrityskeskittymien valvonnasta 20.1.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 139/2004 (EUVL 2004, L 24, s. 1) 8 artiklan 2 kohdan nojalla.
3      Kyseessä on siis raaka-aine, jota tarvitaan parafiinivahojen valmistuksessa, ja sivutuote, jota syntyy raakaöljystä jalostamoissa raakaöljyn valmistuksen yhteydessä.
4      Valituksenalainen tuomio, 13 kohta.
5      Valituksenalaisen tuomion merkitykselliset kohdat esitetään jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen arviointijaksossa (ks. 62–65 ja 70 kohta).
6      Tuomio 10.7.2008, Bertelsmann ja Sony Corporation of America v. Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, 44 kohta; jäljempänä tuomio Bertelsmann ja Sony).
7      Seuraavista tuomioista ei valitettu: tuomio 4.72006, easyJet v. komissio (T‑177/04, EU:T:2006:187; jäljempänä tuomio easyJet); tuomio 13.5.2015, Niki Luftfahrt v. komissio (T‑162/10, EU:T:2015:283; jäljempänä tuomio Niki Luftfahrt) ja tuomio 20.10.2021, Polskie Linie Lotnicze ”LOT” v. komissio (T‑240/18, EU:T:2021:723).
8      Oikeuskäytäntöä on aiemmin arvosteltu siitä, että siinä on toistuvasti sekoitettu näyttökynnys ja valvonnan taso. Ks. Vesterdorf, B., ”Standard of proof in Merger Cases: Reflections in the light of recent case law of the Community courts”, European Competition Journal, vol. 1(1), 2005, s. 3–33.
9      Tuomio 13.7.2023, komissio v. CK Telecoms UK Investments (C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 75 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; jäljempänä tuomio CK Telecoms) (kursivointi tässä).
10      Ibid., 125 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
11      Ks. tuomio 14.12.2005, General Electric v. komissio (T‑210/01, EU:T:2005:456, 340 kohta) (tuomiosta ei valitettu).
12      Tuomio CK Telecoms, 82 kohta.
13      Ibid., 87 kohta. Toisin sanoen kriteeri ”enemmänkin todennäköistä kuin epätodennäköistä” on todennäköisyysarviointiin perustuva näyttökynnys, jota tehokkaan kilpailun olennaisen estymisen osoittaminen edellyttää.
14      Tuomio 13.11.2024, Deutsche Telekom v. komissio (T‑64/20, EU:T:2024:815, 192 kohta). Ks. myös tuomio 20.10.2021, Polskie Linie Lotnicze ”LOT” v. komissio (T‑296/18, EU:T:2021:724, 107 kohta).
15      Tuomio CK Telecoms, 84 kohta.
16      Ks. unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntö, joka koskee sen työjärjestystä: tuomio 27.1.2021, KPN v. komissio (T‑691/18, EU:T:2021:43, 59 ja 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) (kursivointi tässä) (tuomiosta ei valitettu).
17      Tuomio 8.12.2011, Chalkor v. komissio (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, 64 kohta) (kursivointi tässä).
18      ”Välittömät todisteet” ovat yleensä asiakirjoja sekä suullisia ja kirjallisia lausuntoja. Nyt käsiteltävässä asiassa ”aihetodisteet” eli ”välilliset todisteet” merkitsevät mielestäni samaa kuin ”indisio”. ”Aihetodisteet” ovat ”todisteita, jotka perustuvat päätelmiin eivätkä henkilökohtaiseen tietoon tai havainnointiin”. ”Indisiot” määritellään ”merkeiksi, osoituksiksi [ostokuitit ovat osoituksia omistajuudesta]”, Black’s Law Dictionary, 12. painos, 2024. Ks. myös tuomio Bertelsmann ja Sony, 127–129 kohta.
19      Tuomio 8.12.2011, Chalkor v. komissio (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, 65 kohta) (kursivointi tässä).
20      Tuomio 19.9.2013 (C‑56/12 P, EU:C:2013:575, 44 ja 77 kohta).
21      Ibid., 73 kohta.
22      Komission tiedonanto kantelujen käsittelystä komissiossa EY:n perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan mukaisesti (EUVL 2004, C 101, 69 kohta).
23      Tuomio 28.9.2023, Ryanair v. komissio (C‑320/21 P, EU:C:2023:712, 72 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös tuomio 29.7.2024, Ryanair ja Laudamotion v. komissio (C‑591/21 P, EU:C:2024:635, 133 kohta): ”[valittajien] väitteestä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että ’valittajat eivät ole esittäneet minkäänlaisia konkreettisia ja perusteltuja todisteita sen osoittamiseksi, että kaikki tai osa kyseessä olevista tukitoimenpiteistä on tarkoitettu kattamaan samat tukikelpoiset kustannukset kuin ne, jotka sisältyvät vahinkoon, joka riidanalaisella toimenpiteellä on tarkoitus korjata’, ja asetti näin todistustaakan systemaattisesti valittajille, on todettava, että lähtökohtaisesti sen, joka vetoaa tiettyihin tosiseikkoihin jonkin vaatimuksen tai väitteen tueksi, on näytettävä toteen nämä tosiseikat”.
24      Määräys 25.1.2008, Provincia di Ascoli Piceno ja Comune di Monte Urano v. Apache Footwear ym. (C‑464/07 P(I), EU:C:2008:49, 9 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
25      Tuomio 14.6.2018, Lubrizol France v. neuvosto (C‑223/17 P, EU:C:2018:442, 39 kohta) ja tuomio 7.5.2020, BTB Holding Investments ja Duferco Participations Holding v. komissio (C‑148/19 P, EU:C:2020:354, 72 kohta): ”– – ilmeinen virhe voidaan näyttää toteen sellaisilla seikoilla, jotka vievät komission päätöksessään esittämältä tosiseikkojen arvioinnilta uskottavuuden. Ilmeisiä virheitä koskeva kanneperuste on sitä vastoin hylättävä, jos riitautettua arviointia ei valittajien esittämistä seikoista huolimatta rasita tällainen virhe”. Ks. myös unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntö: tuomio 27.2.2013, Nitrogénművek Vegyipari v. komissio (T‑387/11, EU:T:2013:98, 25 kohta) ja tuomio 12.7.2018, Itävalta v. komissio (T‑356/15, EU:T:2018:439, 170 kohta) (valitus hylätty). Tätä lähestymistapaa on sovellettu pankkiunionin alalla, ks. tältä osin tuomio 1.6.2022, Algebris (UK) ja Anchorage Capital Group v. komissio (T‑570/17, EU:T:2022:314, 102–109 kohta). Ks. Lenaerts, K., Gutman, K. ja Nowak, J.T., EU Procedural Law, 2. painos, Oxford University Press, Oxford, 2023, s. 401, alaviite 769.
26      Tuomio 18.5.2022, Wieland-Werke v. komissio (T‑251/19, EU:T:2022:296, 165 kohta sekä 611–618 kohta) (tuomiosta ei valitettu). Ks. Castillo de la Torre, F., ”Predicting the future: Evidential basis for prospective assessments in EU Merger Control”, teoksessa Prete, L. ja Rezki, L. (toim.), Judging & (Re) Thinking European Union Law. Liber Amicorum in Honour of Nils Wahl, Springer, 2025, s. 16, tulossa, saatavana osoitteessa <http://dx.doi.org/10.2139/ssrn.5050949>.
27      Tämä on tiukempi vaatimus, jota sovelletaan rikosoikeudellisissa ja niihin rinnastettavissa oikeudenkäynneissä, ja se tarkoittaa, että unionin tuomioistuimelle ei saa jäädä varteenotettavaa epäilystä käsiteltävän rikoksen tosiseikoista sen jälkeen, kun se on tutkinut todisteet.
28      Tämä on vähemmän tiukka testi, jota sovelletaan yksityisoikeudellisissa asioissa, ja se tarkoittaa, että asianosaisen on saatava asiaa käsittelevä tuomioistuin vakuuttuneeksi siitä, että väitetty teko on ennemminkin todennäköinen kuin epätodennäköinen.
29      Tuomio CK Telecoms, 75 ja 77 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
30      Asetuksen (EY) N:o 139/2004 täytäntöönpanosta 7.4.2004 annettu komission asetus (EUVL 2004, L 133, s. 1).
31      CO-lomake on lomake, joka sisältää tiedot, jotka on toimitettava komissiolle ehdotettua sulautumaa koskevan ilmoituksen yhteydessä asetuksen N:o 139/2004 nojalla.
32      Tuomio CK Telecoms, 60 ja 77 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
33      Ks. tältä osin tuomio Niki Luftfahrt, 174–176 ja 187 kohta.
34      Tuomio CK Telecoms, 82 kohta.
35      Ks. esim. asetuksen N:o 139/2004 11 ja 13 artikla.
36      Tällä tarkoitetaan sitä, että vastoin komission päätelmää (että on siis ennemminkin todennäköistä kuin epätodennäköistä, että yrityskeskittymä estäisi tehokasta kilpailua olennaisesti)  kantaja osoittaa, ettei voida enää katsoa, että on ennemminkin todennäköistä kuin epätodennäköistä, että keskittymä estäisi tehokasta kilpailua olennaisesti (ja päinvastoin, jos komissio oli todennut, ettei keskittymä  estäisi tehokasta kilpailua olennaisesti).
37      Hirsbrunner, S. ja von Köckritz, C., ”Rebalancing EC Merger Control: The ECJ’s judgment in Case C‑413/06 P (Bertelsmann and Sony)”, Global Competition Policy, 2008, s. 17.
38      Bengtsson, C., Carpi, J.M. ja Subočs, A., ”The Substantive Assessment of Mergers”, teoksessa Jones, C. ja Weinert, L. (toim.), EU Competition Law, vol. II, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2021, 4.74 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
39      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 20 ja 23 kohta.
40      Tuomio easyJet, 64 kohta.
41      Tuomio easyJet, 65 kohta.
42      Tuomio easyJet, 66 kohta.
43      Tuomio 27.1.2021, KPN v. komissio (T‑691/18, EU:T:2021:43, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
44      easyJet väitti, että komissio rajoitti kilpailuanalyysinsa virheellisesti markkinoihin, joilla yrityskeskittymän osapuolten liiketoiminnan välillä oli suoria ja välillisiä päällekkäisyyksiä.
45      Tuomio easyJet, 66 ja 67 kohta.
46      Unionin yleinen tuomioistuin totesi, että easyJetin esittämät muutamat numeeriset tiedot eivät kuitenkaan riitä sen toteamiseen, että easyJetin esittämä väite, joka koskee markkinoita, joilla ei ole päällekkäisyyksiä, on perusteltu, koska se ei yksilöinyt niitä selvästi.
47      Tuomiossa easyJet unionin yleinen tuomioistuin katsoi, ettei se voinut lausua kanneperusteen perusteltavuudesta, koska kantaja ei ollut ”yksilöinyt [markkinoita, joilla ei ole päällekkäisyyksiä] selvästi”.
48      Tuomio easyJet, 71 ja 73 kohta.
49      Tuomio easyJet, 66 kohta (mainittu tuomiossa Niki Luftfahrt, 175 kohta).
50      Ks. tältä osin tuomio Niki Luftfahrt, 120–123 ja 176 kohta.
51      Kun otetaan huomioon valituksenalaisen tuomion ranskankielisessä versiossa käytetty sanamuoto ja se, että tuomiossa easyJet ja tuomiossa Niki Luftfahrt sekä valituksenalaisen tuomion 45 kohdassa termi ”indices sérieux” on käännetty puolaksi termillä ”wiarygodne przesłanki”, vaikuttaa siltä, että se on oikea termi, jota olisi pitänyt käyttää myös valituksenalaisen tuomion puolankielisen version 59 kohdassa.
52      Todettakoon, että Polwaxin unionin yleisessä tuomioistuimessa ja unionin tuomioistuimessa esittämät väitteet ovat epäselviä sen osalta, kuuluivatko raskas raakaparafiini ja bright stock ‑tyyppinen raakaparafiini sen mielestä samoille merkityksellisille markkinoille vai eivät. Kuten komissio kuitenkin huomautti, vaikka Polwax teki unionin yleisessä tuomioistuimessa eron lähinnä vain kevyen, keskiraskaan ja raskaan raakaparafiinin tai jopa vain kevyen ja raskaan raakaparafiinin välillä (ks. kannekirjelmän 40 kohta), sen esittämästä näkemyksestä voisi myös päätellä, että se katsoi raskaan raakaparafiinin ja bright stock ‑tyyppisen raakaparafiinin muodostavan yhdet markkinat (ks. vastauskirjelmä, 120 kohta). Joka tapauksessa kaikki väitteet, joilla valitusvaiheessa pyritään osoittamaan tällaisen erottelun olemassaolo tai jopa ehdottamaan, että bright stock ‑tyyppinen raakaparafiini muodostaa erilliset markkinat / erillisen segmentin, olisi jätettävä tutkimatta siltä osin kuin niissä kyseenalaistetaan unionin yleisen tuomioistuimen tosiseikkoja koskevat toteamukset (valituksenalaisen tuomion 56–61 kohta).
53      Valituksenalaisessa tuomiossa viitataan tältä osin tuomion easyJet 65 ja 66 kohtaan sekä tuomion Niki Luftfahrt 174 ja 175 kohtaan, joissa käytetään ilmaisua ”serious indicia” eikä ilmaisua ”compelling indications”.
54      EYVL 1997, C 372, s. 5; ”Merkityksellisten markkinoiden määritelmästä annettu tiedonanto”.
55      Unionin yleinen tuomioistuin viittaa tältä osin merkityksellisten markkinoiden määritelmästä annetun tiedonannon 15–20 kohtaan.
56      Ks. tuomio easyJet, 65 kohta.
57      Unionin yrityskeskittymien valvonnan tavoitteena on tutkia ehdotetut keskittymät ja yritysostot, jotta voidaan estää niiden haitalliset vaikutukset kilpailuun. Tämän vuoksi asetuksessa N:o 139/2004 kielletään sellaiset keskittymät ja yritysostot, jotka voisivat olennaisesti estää tehokasta kilpailua sisämarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla.
58      Tuomio easyJet, 65 ja 66 kohta, sekä tuomio Niki Luftfahrt, 174 ja 175 kohta.
59      Ks. tästä tuomio easyJet, 65 kohta.
60      Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 57–61 kohdassa.
61      Tuomio easyJet, 65 kohta.
62      Komissio viittaa valituksen 11, 13 ja 14 kohtaan.
63      Tuomio 31.3.1998, Ranska ym. v. komissio (C‑68/94 ja C‑30/95, EU:C:1998:148, 143 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
64      Tuomio easyJet, 66 kohta.
65      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 60–70 kohta.
66      Ks. analogisesti tuomio 2.3.1994, Hilti v. komissio (C‑53/92 P, EU:C:1994:77, 38 kohta). Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 39–49 kohta.
67      Ks. valituksenalaisen tuomion 56, 59 ja 65–69 kohta. Tällaisia vakavasti otettavia seikkoja ovat muun muassa aihetodisteet siitä, että asiakkaan näkökulmasta tuotteet eivät ole keskenään korvattavissa.
68      Tuomio 23.1.2018, F. Hoffmann-La Roche ym. (C‑179/16, EU:C:2018:25, 48–67 kohta).
69      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 70 kohta.
70      Ks. tuomio 10.5.2007, SGL Carbon v. komissio (C‑328/05 P, EU:C:2007:277, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).