62022CJ0255
TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
2024. gada 26. septembrī (
*1
)
Apelācija – Konkurence – Centrāleiropas un Austrumeiropas gāzes tirgi – LESD 102. pants – Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) 54. pants – Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana – Augšupējais gāzes piegādes tirgus Centrāleiropā un Austrumeiropā – Regula (EK) Nr. 1/2003 – 9. panta 1. punkts – Eiropas Komisijas lēmums, ar kuru par saistošām tiek atzītas uzņēmuma piedāvātās individuālās saistības – Atcelšanas prasība – Šo saistību pietiekamība, ņemot vērā paziņojumā par iebildumiem identificētās bažas konkurences jomā – Savienības tiesas veiktas kontroles raksturs – Komisijas atteikums pieprasīt saistības attiecībā uz dažām sākotnējām bažām – Labas pārvaldības princips – Samērīguma princips – Pienākums norādīt pamatojumu – Eiropas Savienības enerģētikas politikas mērķi – LESD 194. pants – Solidaritātes princips enerģētikas jomā
Lietā C‑255/22 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko 2022. gada 8. aprīlī iesniegusi
Orlen S.A
., iepriekš – Polski Koncern Naftowy Orlen S.A., kas ir Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. tiesību pārņēmēja, Plocka [Płock] (Polija), kuru pārstāv K. Karasiewicz, radca prawny, T. Kaźmierczak, K. Kicun un P. Moskwa, adwokaci,
prasītāja,
pārējās lietas dalībnieces:
Eiropas Komisija, ko pārstāv G. Meessen, I. Söderlund un J. Szczodrowski, pārstāvji,
atbildētāja pirmajā instancē,
Lietuvas Republika,
Polijas Republika, ko pārstāv B. Majczyna, K. Rudzińska un S. Żyrek, pārstāvji,
Gazprom PJSC
, Maskava (Krievija),
Gazprom export LLC
, Sanktpēterburga (Krievija),
ko pārstāv E. Borovikov, J. Venit, advokāti, J. T. Hainz, J. Karenfort, W. Murzin, Rechtsanwälte, un N. Tuominen, avocată,
Overgas Inc
., Sofija (Bulgārija), ko pārstāv S. Cappellari, S. Gröss, N. Jacobi, Rechtsanwälte, un J. Sroczyński, radca prawny,
personas, kas iestājušās lietā pirmajā instancē,
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja A. Prehala [A. Prechal], tiesneši F. Biltšens [F. Biltgen], N. Vāls [N. Wahl] (referents), J. Pasers [J. Passer] un M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún],
ģenerāladvokāts: A. Rants [A. Rantos],
sekretāre: M. Sekežiņska [M. Siekierzyńska], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 21. februāra tiesas sēdi,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2024. gada 6. jūnija tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar apelācijas sūdzību Orlen S.A., iepriekš – Polski Koncern Naftowy Orlen S.A., kas ir Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. tiesību pārņēmēja, lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2022. gada 2. februāra spriedumu Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo/Komisija (Gazprom saistības) (T‑616/18, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”, EU:T:2022:43), ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja tās prasību atcelt Komisijas Lēmumu C(2018) 3106 final (2018. gada 24. maijs) par procedūru saskaņā ar [LESD] 102. pantu un EEZ līguma 54. pantu (Lieta AT.39816 – Augšupējais gāzes piegādes tirgus Centrāleiropā un Austrumeiropā) (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”).
I. Tiesvedības priekšvēsture
2
Tiesvedības priekšvēsture pārsūdzētā sprieduma 1.–36. punktā izklāstīta šādi:
“I. Tiesvedības priekšvēsture un notikumi pēc prasības celšanas
1
Prasītāja Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo [..] ir PGNiG grupas, kura darbojas gāzes un naftas nozarē galvenokārt Polijā, mātesuzņēmums. Šī grupa konkrēti nodarbojas ar gāzes un jēlnaftas izpēti un ieguvi, kā arī gāzes importu, pārdošanu un sadali.
2
Prasītāja lūdz atcelt [strīdīgo lēmumu], ar kuru par saistošām ir atzītas Gazprom PJSC un Gazprom export LLC (turpmāk tekstā kopā – “Gazprom”) iesniegtās saistības.
3
Ar [strīdīgo] lēmumu tika pabeigts administratīvais process, ko īstenoja [Eiropas] Komisija, kura saistībā ar LESD 102. pantā paredzēto dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas aizliegumu ir pārbaudījusi atsevišķu tādu Gazprom darbību atbilstību, kuras ir ietekmējušas gāzes nozari noteiktās Centrāleiropas un Austrumeiropas valstīs (turpmāk tekstā – “CAE valstis”), proti, Bulgārijā, Čehijas Republikā, Igaunijā, Latvijā, Lietuvā, Ungārijā, Polijā un Slovākijā (turpmāk tekstā kopā – “attiecīgās CAE valstis”).
A. Par administratīvo procesu, kurā tika pieņemts [strīdīgais] lēmums
4
Laikā no 2011. līdz 2015. gadam Komisija veica vairākus izmeklēšanas pasākumus attiecībā uz gāzes tirgu darbību Centrāleiropā un Austrumeiropā. Konkrētāk, saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101.] un [102.] pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), 18. un 20. pantu Komisija nosūtīja informācijas pieprasījumus vairākiem tirgus dalībniekiem, tostarp Gazprom un dažiem tās klientiem, ietverot prasītāju, un veica pārbaudes, tostarp 2011. gadā, prasītājas telpās. Administratīvais process, kas atbilst šai izmeklēšanai un kas ir tieši aplūkots izskatāmajā lietā, tika reģistrēts ar atsauci “Lieta AT.39816 – Augšupējais gāzes piegādes tirgus Centrāleiropā un Austrumeiropā” (turpmāk tekstā – “lieta AT.39816”).
5
Šajā lietā 2012. gada 31. augustā Komisija formāli uzsāka procedūru, lai saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 11. panta 6. punktu un Komisijas Regulas (EK) Nr. 773/2004 (2004. gada 7. aprīlis) par lietas izskatīšanu saskaņā ar [LESD 101.] un [102.] pantu, ko vada Komisija (OV 2004, L 123, 18. lpp.), 2. pantu pieņemtu lēmumu atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 III nodaļai.
6
Komisija 2015. gada 22. aprīlī saskaņā ar Regulas Nr. 773/2004 10. pantu nosūtīja Gazprom paziņojumu par iebildumiem (turpmāk tekstā – “paziņojums par iebildumiem”). [Paziņojumā par iebildumiem] Komisija sākotnēji bija secinājusi, ka Gazprom ieņēma dominējošu stāvokli valsts augšupējos gāzes vairumtirdzniecības piegādes tirgos attiecīgajās CAE valstīs un ka tā ļaunprātīgi izmantoja šo stāvokli, īstenojot pretkonkurences stratēģiju, lai sadrumstalotu un izolētu šos tirgus un tādējādi kavētu brīvu gāzes plūsmu attiecīgajās CAE valstīs, pārkāpjot LESD 102. pantu.
7
Komisija bija uzskatījusi, ka šī Gazprom stratēģija ietvēra trīs tādu darbību kopumus, kurām ir pretkonkurences raksturs un kuras ir ietekmējušas tās klientus attiecīgajās CAE valstīs (turpmāk tekstā – “attiecīgie klienti”) un līgumus, kas ar to bija noslēgti (turpmāk tekstā – “attiecīgie līgumi”):
–
pirmkārt, Gazprom esot noteikusi teritoriālus ierobežojumus saistībā ar gāzes piegādes līgumiem, kurus tā noslēgusi ar vairumtirgotājiem, kā arī ar dažiem rūpnieciskajiem klientiem attiecīgajās CAE valstīs (turpmāk tekstā – “iebildumi par teritoriālajiem ierobežojumiem”), proti, ierobežojumus, kuri izriet no līgumu noteikumiem, kas aizliedz eksportēt ārpus piegādes teritorijas vai uzliek pienākumu izmantot piegādāto gāzi konkrētajā teritorijā; Gazprom esot izmantojusi arī citus pasākumus, kas kavē pārrobežu gāzes plūsmas;
–
otrkārt, šie teritoriālie ierobežojumi esot ļāvuši Gazprom īstenot negodīgu cenu politiku piecās no attiecīgajām CAE valstīm, proti, Bulgārijā, Igaunijā, Latvijā, Lietuvā un Polijā (turpmāk tekstā – “piecas CAE valstis, uz kurām attiecas cenu noteikšanas prakse”), nosakot pārmērīgas cenas, jo tās esot bijušas ievērojami augstākas nekā Gazprom izmaksu līmenis vai noteiktu cenu, kas tiek uzskatītas par references cenām, līmenis (turpmāk tekstā – “iebildumi par cenu noteikšanas praksi”);
–
treškārt, Gazprom savu gāzes piegādi Bulgārijā un Polijā esot pakārtojusi nosacījumam, lai vairumtirgotāji sniegtu noteiktas garantijas attiecībā uz gāzes pārvades infrastruktūru; šīs garantijas attiecās, pirmkārt, uz Bulgārijas vairumtirgotāja investīcijām gāzes cauruļvada South Stream projektā un, otrkārt, uz to, ka Polijas vairumtirgotājs, proti, prasītāja, piekrīt Gazprom kontroles stiprināšanai pār gāzes cauruļvada Yamal – viena no galvenajiem gāzes tranzīta cauruļvadiem Polijā – Polijas teritorijā esošā posma pārvaldību (turpmāk tekstā – “iebildumi attiecībā uz Yamal”).
8
Gazprom2015. gada 29. septembrī atbildēja uz paziņojumu par iebildumiem, apstrīdot Komisijas paustās bažas par konkurenci, un pēc tam saskaņā ar Regulas Nr. 773/2004 12. pantu tā tika uzklausīta 2015. gada 15. decembrī notikušajā uzklausīšanā.
9
Vienlaikus turpinot apstrīdēt paziņojumā par iebildumiem paustās bažas par konkurenci, 2017. gada 14. februārī Gazprom saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantu iesniedza formālu saistību projektu (turpmāk tekstā – “sākotnējās saistības”). Pirms šī projekta tika izteikti neformāli saistību priekšlikumi.
10
Lai apkopotu ieinteresēto pušu apsvērumus par sākotnējām saistībām, 2017. gada 16. martā Komisija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicēja paziņojumu atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 27. panta 4. punktam (OV 2017, C 81, 9. lpp.), kurā bija ietverts lietas AT.39816 kopsavilkums, kā arī sākotnējo saistību galvenais saturs. Saskaņā ar šo pašu tiesību normu ieinteresēto pušu rīcībā bija septiņu nedēļu termiņš, sākot no minētā paziņojuma publicēšanas datuma, lai iesniegtu savus apsvērumus (turpmāk tekstā – “apspriešanās ar tirgus dalībniekiem”). Komisija saņēma 44 apsvērumu virknes no ieinteresētajām pusēm, tostarp no prasītājas, Polijas valdības, Urząd Regulacji Energetyki (Polijas Enerģētikas regulators, turpmāk tekstā – “Polijas regulators”) priekšsēdētāja un Gaz‑System S.A., kas ir gāzes cauruļvada Yamal Polijas teritorijā esošā posma operators.
11
Saņēmusi ieinteresēto pušu apsvērumu par sākotnējām saistībām nekonfidenciālās versijas, Gazprom2018. gada 15. martā iesniedza grozītu saistību projektu (turpmāk tekstā – “gala saistības”).
12
Saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 14. pantu Komisija konsultējās ar Aizliegtu vienošanos un dominējoša stāvokļa padomdevēju komiteju (turpmāk tekstā – “padomdevēja komiteja”) un nosūtīja tai arī pagaidu lēmuma projektu. 2018. gada 2. maijā padomdevēja komiteja sniedza labvēlīgu atzinumu par šo pagaidu projektu. Turklāt saskaņā ar Komisijas priekšsēdētāja Lēmuma 2011/695/ES (2011. gada 13. oktobris) par uzklausīšanas amatpersonas amatu un darba uzdevumiem noteiktu konkurences lietu izskatīšanā (OV 2011, L 275, 29. lpp.) 16. pantu uzklausīšanas amatpersona 2018. gada 2. maijā sniedza savu nobeiguma ziņojumu.
13
Komisija 2018. gada 24. maijā pieņēma [strīdīgo] lēmumu, kuram tika pievienotas gala saistības. Ar šo lēmumu tā apstiprināja un atzina minētās saistības par saistošām un pabeidza administratīvo procesu, secinot, ka tās rīcībai vairs nav pamata attiecībā uz iespējamām ļaunprātīgām darbībām, kuras sākotnēji bija identificētas paziņojumā par iebildumiem.
B. Par [strīdīgo] lēmumu
14
[Strīdīgajā] lēmumā Komisija vispirms izklāstīja sākotnējo vērtējumu attiecībā uz Gazprom darbībām un pēc tam – sākotnējās saistības, apspriešanās ar tirgus dalībniekiem rezultātus, kā arī gala saistības. Turpinot tā izklāstīja savu gala saistību novērtējumu un iemeslus, kuri tai lika tās uzskatīt par apmierinošām saistībā ar tās bažām par konkurenci.
1. Par attiecīgo darbību sākotnējo vērtējumu
15
[Strīdīgā] lēmuma 4. iedaļā, kurā ir izklāstīts sākotnējais vērtējums, Komisija konkrētos tirgus definēja kā valstu augšupējos gāzes vairumtirdzniecības piegādes tirgus. Šajā ziņā tā arī konstatēja, ka Gazprom ir dominējošs stāvoklis konkrētajos tirgos attiecīgajās CAE valstīs.
16
Komisija uzskatīja, ka Gazprom, pārkāpjot LESD 102. pantu, varētu būt ļaunprātīgi izmantojusi savu dominējošo stāvokli, īstenojot pretkonkurences stratēģiju, kuras mērķis ir kavēt brīvu gāzes plūsmu attiecīgajās CAE valstīs un, šādi rīkojoties, izolēt šo valstu konkrētos tirgus. Tā it īpaši uzskatīja, ka šī stratēģija ietver trīs pretkonkurences darbību kopumus, kas būtībā atbilst bažām par konkurenci, kuras ir konstatētas paziņojumā par iebildumiem un izklāstītas šī sprieduma 7. punktā.
17
Runājot par iebildumiem attiecībā uz Yamal, lai gan apspriešanās ar tirgus dalībniekiem ietvaros dažas ieinteresētās puses bija apstrīdējušas saistību, kas novērstu šos iebildumus, neesamību, [strīdīgā] lēmuma 138. apsvērumā Komisija ir paskaidrojusi, ka, veicot turpmāku izmeklēšanu, tās sākotnējās bažas par konkurenci netika apstiprinātas. Pirmkārt, tā norādīja, ka Polijas regulators 2015. gada 19. maija lēmumā (turpmāk tekstā – “sertifikācijas lēmums”), ar kuru Gaz‑System tika sertificēts kā gāzes cauruļvada Yamal Polijas teritorijā esošā posma neatkarīgs sistēmas operators (turpmāk tekstā – “NSO”), konkrēti bija secinājis, ka Gaz‑System īstenoja izšķirošu kontroli pār lēmumiem investīciju jomā saistībā ar šo posmu, kā arī saistībā ar to īstenošanu. Līdz ar to ne System Gazociągów Tranzytowych EuRoPol Gaz S.A. (turpmāk tekstā – “EuRoPol”) kā [šā] gāzes cauruļvada īpašniece, ne Gazprom kā EuRoPol akcionāre nevarēja bloķēt šos lēmumus. Otrkārt, Komisija norādīja uz attiecību starp tirgus dalībniekiem, kas darbojas gāzes nozarē Polijā, starpvaldību raksturu, it īpaši saistībā ar gāzes cauruļvada Yamal Polijas teritorijā esošā posma būvniecību un pārvaldību, un secināja, ka šis apstāklis lielā mērā varēja noteikt attiecīgo tirgus dalībnieku rīcību.
2. Par gala saistību saturu
18
[Strīdīgajam] lēmumam pievienotās gala saistības ir paredzētas, lai kliedētu Komisijas bažas par konkurenci.
19
Pirmām kārtām, attiecībā uz saistībām, lai [atbildētu uz iebildumiem] par teritoriālajiem ierobežojumiem (turpmāk tekstā – “saistības attiecībā uz teritoriālajiem ierobežojumiem”), vispirms Gazprom būtībā apņēmās [attiecīgajos līgumos] atcelt visus noteikumus, ar kuriem tieši vai netieši tika aizliegta vai kavēta brīva gāzes plūsma reģionā, ko veido [attiecīgās CAE valstis].
20
Turpinot, lai būtu iespējamas gāzes plūsmas starp Bulgāriju un Baltijas valstīm, no vienas puses, un citām attiecīgajām CAE valstīm, no otras puses, lai gan infrastruktūras ziņā pirmās minētās valstis ir izolētas, Gazprom apņēmās veikt pasākumus, lai attiecīgajiem klientiem dotu iespēju pieprasīt, lai viss to līgumiskais gāzes apjoms vai daļa no šī apjoma, kas jāpiegādā noteiktos piegādes punktos Ungārijā, Polijā un Slovākijā, tiktu piegādāta citā piegādes punktā Bulgārijā vai Baltijas valstīs. Pēc apspriešanās ar tirgus dalībniekiem Gazprom gala saistībās it īpaši ir pastiprinājusi savu piedāvājumu par piegādes punktu maiņu.
21
Turklāt, lai Bulgārijas pārvades sistēmas operatoram ļautu kontrolēt plūsmas Bulgārijā, Gazprom it īpaši apņēmās veikt pasākumus, lai grozītu attiecīgos gāzes piegādes un pārvades līgumus, lai ļautu slēgt starpsavienojumu līgumus starp Bulgāriju un citām dalībvalstīm, it īpaši ar Grieķiju, kā arī pielāgot gāzes sadales metodi.
22
Otrām kārtām, attiecībā uz saistībām, lai [atbildētu uz iebildumiem par cenu noteikšanas praksi] (turpmāk tekstā – “saistības attiecībā uz cenu noteikšanas praksi”), Gazprom apņēmās ieviest cenu pārskatīšanas klauzulas vai, attiecīgā gadījumā, grozīt līgumos ar saviem attiecīgajiem klientiem Bulgārijā, Igaunijā, Latvijā, Lietuvā un Polijā esošās klauzulas. Šajās jaunajās vai grozītajās cenu pārskatīšanas klauzulās konkrēti ir paredzēts, ka tad, ja puses 120 dienu laikā nevienojas par jaunu cenu, katra puse varēs nodot strīdu izskatīšanai šķīrējtiesā, kurai būs jāpamatojas uz šajās klauzulās ietvertajām cenu noteikšanas vadlīnijām un kurai jābūt izveidotai Eiropas Savienībā. Turklāt pārskatītās cenas tiks piemērotas ar atpakaļejošu spēku, sākot no cenu pārskatīšanas pieprasījuma iesniegšanas datuma.
23
Trešām kārtām, runājot par saistībām, kuras attiecas uz bažām par konkurenci saistībā ar gāzes piegādes par konkrētu cenu pakļaušanu nosacījumam, lai Bulgārijas vairumtirgotājs sniegtu garantiju par investīcijām gāzes cauruļvada South Stream projektā, Gazprom apņēmās atļaut šajā projektā iesaistītajiem Bulgārijas partneriem izstāties no projekta tādējādi, ka Gazprom nemēģinās saukt tos pie civiltiesiskas atbildības un neatgūs gāzes cenu atlaides, ko tā bija piešķīrusi apmaiņā pret dalību minētajā projektā. Turklāt, ņemot vērā paziņoto atteikšanos no šī gāzes cauruļvada projekta Bulgārijas teritorijā esošā posma, Gazprom arī apņēmās nepieprasīt zaudējumu atlīdzību kā kompensāciju, kas konkrēti saistīta ar šo atteikšanos.
3. Par gala saistību novērtēšanu un izpildi
24
[Strīdīgajā] lēmumā Komisija būtībā secināja, ka gala saistības nav nesamērīgas un ir efektīvas un nepieciešamas, lai kliedētu tās bažas par konkurenci, norādot, ka šajā ziņā tā ir ņēmusi vērā notikumu attīstību gāzes tirgos kopš paziņojuma par iebildumiem paziņošanas. Konkrētāk, tā norādīja, pirmkārt, ka Gazprom jau bija veikusi dažus pasākumus, lai savu rīcību padarītu atbilstošāku konkurences tiesību normām, otrkārt, ka situācija gāzes infrastruktūras ziņā dažās attiecīgajās CAE valstīs, proti, Čehijas Republikā, Ungārijā, Polijā un Slovākijā, bija uzlabojusies tādējādi, ka kļuvusi iespējama pārrobežu gāzes plūsma, pat ja gāzes tirgi Baltijas valstīs un Bulgārijā palika izolēti no pārējiem gāzes tirgiem Savienībā, un, treškārt, ka pēc naftas cenu krituma bija samazinājušās arī dažas ilgtermiņa gāzes cenas, kas izriet no formulām, kuras ietver indeksāciju atbilstoši naftas produktu cenām.
25
Līdz ar to Komisija nolēma atzīt gala saistības par saistošām saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantu. Attiecībā uz to piemērošanas ilgumu [strīdīgajā] lēmumā ir paredzēts, ka tās ir piemērojamas astoņus gadus, sākot no minētā lēmuma paziņošanas datuma Gazprom, izņemot saistības attiecībā uz gāzes cauruļvada South Stream projektu, kuras ir minētas šī sprieduma 23. punktā un kuras ir saistošas piecpadsmit gadus, sākot no minētā datuma.
26
[Strīdīgā] lēmuma rezolutīvā daļa ir izteikta šādi:
“1. pants
Pielikumā uzskaitītās saistības ir saistošas [Gazprom], kā arī visām juridiskām personām, ko tā tieši vai netieši kontrolē, astoņus gadus, izņemot saistības, kuras minētas pielikuma 21. punktā un kuras ir saistošas piecpadsmit gadus, sākot no saistībās noteiktā datuma.
2. pants
Tiek secināts, ka šajā lietā [Komisijas rīcībai] vairs nav pamata [..].”
C. Par sūdzību
27
Līdztekus Komisijas uzsāktajam administratīvajam procesam, kurā tika pieņemts [strīdīgais] lēmums, prasītāja 2017. gada 9. martā saskaņā ar Regulas Nr. 773/2004 5. pantu bija iesniegusi sūdzību, kurā tā ziņoja par iespējamo Gazprom ļaunprātīgo rīcību (turpmāk tekstā – “sūdzība”). Šajā sūdzībā, kas lielākoties ietvēra tādas pašas bažas kā tās, kuras jau bija izteiktas paziņojumā par iebildumiem, it īpaši bija iekļauti arī apgalvojumi par Gazprom īstenoto ļaunprātīgo izmantošanu saistībā ar gāzes cauruļvada Yamal Polijas teritorijā esošo posmu.
28
Komisija 2017. gada 29. martā apstiprināja sūdzības saņemšanu, kas vēlāk tika reģistrēta ar atsauci “Lieta AT.40497 – Polijas gāzes cenas” (turpmāk tekstā – “lieta AT.40497”).
29
Prasītājai adresētajā 2017. gada 31. marta vēstulē Komisija norādīja, ka sūdzībā izklāstītās darbības un tās, uz kurām attiecas sākotnējās saistības, šķiet, pārklājas, un aicināja prasītāju iesniegt apsvērumus par šīm saistībām 2017. gada 16. martā uzsāktās apspriešanās ar tirgus dalībniekiem ietvaros. Saņēmusi piemērojamā termiņa pagarinājumu, prasītāja savus apsvērumus iesniedza 2017. gada 19. maijā.
30
2017. gada 15. maijāGazprom paziņoja Komisijai savus apsvērumus par sūdzību.
31
Vēstulē, kas prasītājai nosūtīta 2018. gada 23. janvārī (turpmāk tekstā – “vēstule par noraidīšanas nodomu”), Komisija atbilstoši Regulas Nr. 773/2004 7. panta 1. punktam norādīja, ka tā plāno noraidīt sūdzību, un aicināja prasītāju četru nedēļu laikā no minētās vēstules saņemšanas dienas darīt zināmu savu viedokli. Komisija arī nosūtīja paziņojuma par iebildumiem nekonfidenciālo versiju, kā arī Gazprom apsvērumu par sūdzību, kuri ir minēti šī sprieduma 30. punktā, nekonfidenciālo versiju.
32
Prasītāja 2018. gada 2. martā iesniedza apsvērumus, atbildot uz vēstuli par noraidīšanas nodomu. Papildus tam, ka prasītāja izteica savu neapmierinātību par secinājumiem, kuri bija ietverti minētajā vēstulē, tā kritizēja Komisijas veikto izmeklēšanu un norādīja, ka Komisija ir pārkāpusi prasītājas kā sūdzības iesniedzējas tiesības lietā AT.39816, it īpaši tādēļ, ka, lai gan ir tikuši izteikti vairāki lūgumi, Komisija gandrīz gadu nav ļāvusi tai iepazīties ar paziņojumu par iebildumiem un nav ļāvusi tai iesniegt apsvērumus par šo paziņojumu.
33
Prasītāja 2018. gada 5. septembrī, proti, pēc [strīdīgā] lēmuma pieņemšanas, nosūtīja uzklausīšanas amatpersonai argumentētu lūgumu Lēmuma 2011/695 7. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē, kurā tā lūdza piekļuvi visiem dokumentiem, uz kuriem Komisija ir balstījusi savu pagaidu vērtējumu, kas izklāstīts vēstulē par noraidīšanas nodomu, tostarp piekļuvi paziņojuma par iebildumiem versijai, kurā būtu bijis mazāk aizklātas informācijas. 2018. gada 17. septembrī uzklausīšanas amatpersona nodeva Komisijas Konkurences ģenerāldirektorātam (ĢD) šajā 2018. gada 5. septembra vēstulē formulētos piekļuves pieteikumus. Ar 2018. gada 25. septembra vēstuli Komisija noraidīja prasītājas 2018. gada 2. marta un 5. septembra vēstulēs formulētos pieteikumus par piekļuvi dokumentiem.
34
Prasītāja 2019. gada 24. janvārī Komisijas loceklim, kas ir atbildīgs par konkurenci, nosūtīja vēstuli, kurā tā aicināja Komisiju saskaņā ar LESD 265. panta otro daļu rīkoties, vai nu pieņemot lēmumu, ar kuru sūdzība tiek noraidīta, vai arī turpinot procedūru lietā AT.40497. 2019. gada 8. februārī Komisija atbildēja uz šo vēstuli, atgādinot, ka saistībā ar sūdzību jau ir notikusi vairākkārtēja vēstuļu apmaiņa starp tām. Attiecībā uz lietu AT.39816 Komisija arī norādīja, ka tā ir pieņēmusi [strīdīgo] lēmumu, kurā ir ņemti vērā arī apsvērumi, ko prasītāja sniegusi apspriešanās ar tirgus dalībniekiem ietvaros, un attiecībā uz lietu AT.40497 – ka tā ir nosūtījusi vēstuli par noraidīšanas nodomu, uz kuru bija atbildējusi prasītāja, un ka tā ir pabeigusi savu sūdzības analīzi.
35
Komisija 2019. gada 17. aprīlī pieņēma Lēmumu C(2019) 3003 final par sūdzības noraidīšanu (Lieta AT.40497 – Polijas gāzes cenas).
36
Prasītāja 2019. gada 25. jūnijā Vispārējā tiesā par šo lēmumu noraidīt sūdzību cēla prasību, kas reģistrēta ar lietas numuru T‑399/19.”
II. Prasība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
3
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2018. gada 15. oktobrī, Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo cēla prasību atcelt strīdīgo lēmumu.
4
Ar dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2019. gada 26. februārī, Gazprom lūdza atļauju iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam. Ar dokumentiem, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegti attiecīgi 2019. gada 25., 27. un 28. februārī, Overgas Inc., Lietuvas Republika un Polijas Republika lūdza atļauju iestāties lietā Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo prasījumu atbalstam.
5
Ar 2019. gada 5. aprīļa lēmumu Vispārējās tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja, uzklausījusi lietas puses, atļāva Polijas Republikai iestāties lietā. Ar 2019. gada 17. maija rīkojumiem viņa, uzklausījusi lietas puses, atļāva Lietuvas Republikai, Gazprom un Overgas iestāties lietā.
6
Tā kā 2019. gada 4. oktobrī Vispārējās tiesas palātu sastāvs tika mainīts, tiesnesis referents tika norīkots darbam astotajā palātā, kurai tātad tika iedalīta lieta T‑616/18.
7
Ar Vispārējās tiesas kancelejas 2019. gada 17. decembra vēstulēm procesa organizatorisko pasākumu ietvaros Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo tika aicināta iesniegt vairākus dokumentus un Komisija – rakstveidā atbildēt uz jautājumu par noteiktas informācijas, kas ietverta paziņojuma par iebildumiem konfidenciālajā versijā, konfidencialitāti.
8
Ar tās pašas dienas rīkojumu Vispārējā tiesa uzdeva Komisijai saskaņā ar, pirmkārt, Eiropas Savienības Tiesas statūtu 24. panta pirmo daļu un, otrkārt, Vispārējās tiesas Reglamenta 91. panta b) punktu un 92. panta 3. punktu, ievērojot minētā reglamenta 103. pantu, iesniegt paziņojuma par iebildumiem konfidenciālās versijas pilnu kopiju.
9
Lietas dalībnieki noteiktajos termiņos pienācīgi izpildīja 2019. gada 17. decembrī noteiktos procesa organizatoriskos pasākumus, kā arī minēto rīkojumu.
10
Pēc Vispārējās tiesas astotās palātas priekšlikuma 2020. gada 8. jūnijā Vispārējā tiesa nolēma nodot lietu T‑616/18 astotajai palātai paplašinātā sastāvā. Tā kā viens no šīs paplašinātās palātas locekļiem nevarēja piedalīties lietas izskatīšanā, Vispārējās tiesas priekšsēdētājs ar 2020. gada 15. jūnija lēmumu tika norīkots, lai papildinātu minēto paplašināto palātu.
11
Runājot par Komisijas iesniegto paziņojuma par iebildumiem konfidenciālās versijas pilnu kopiju, Vispārējā tiesa nolēma darīt zināmu šo dokumentu Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo pārstāvjiem ar nosacījumu, ka tie iepriekš paraksta apņemšanās ievērot konfidencialitāti, lai šī sabiedrība varētu sniegt apsvērumus šajā ziņā. Tā kā šie pārstāvji bija iesnieguši parakstītas apņemšanās ievērot konfidencialitāti, viņiem tika izsniegts minētais dokuments, un Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo iesniedza savus apsvērumus 2020. gada 8. decembrī.
12
Lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un to atbildes uz Vispārējās tiesas uzdotajiem jautājumiem tika uzklausīti tiesas sēdē, kas notika 2021. gada 18. un 19. maijā. Šajā sakarā Vispārējā tiesa arī norādīja, ka tā ir ņēmusi vērā apsvērumus saistībā ar ziņojumu tiesas sēdē, kurus Komisija bija iesniegusi 2021. gada 27. aprīlī.
13
Turklāt saistībā ar Vispārējās tiesas uzdotajiem jautājumiem par prasības pieņemamību Komisija pārskatīja savu nostāju attiecībā uz šo pieņemamību un apgalvoja, ka Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo nav pierādījusi savu interesi celt prasību šajā lietā un tādējādi prasība nav pieņemama.
14
Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo iesniedza lūgumus par konfidencialitātes ievērošanu attiecībā pret Lietuvas Republiku, Polijas Republiku, Gazprom un Overgas saistībā ar konkrētu informāciju, kura bija ietverta dažādos procesuālajos dokumentos. Pēdējās minētās neiebilda pret šiem lūgumiem.
15
Savas prasības pamatojumam Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo izvirzīja sešus pamatus, kuri būtībā attiecas uz:
–
pirmais pamats – Regulas Nr. 1/2003 9. panta, lasot to kopā ar LESD 102. pantu, pārkāpumu un samērīguma principa pārkāpumu, jo Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka iebildumi attiecībā uz Yamal nebija pamatoti, un akceptējot saistības, kuras nekādi neatbild uz šiem iebildumiem;
–
otrais pamats – Regulas Nr. 1/2003 9. panta, lasot to kopā ar LESD 102. pantu, pārkāpumu un samērīguma principa pārkāpumu, jo Komisija esot akceptējusi gala saistības, lai gan tās pietiekamā mērā neatbild uz iebildumiem par cenu noteikšanas praksi;
–
trešais pamats – Regulas Nr. 1/2003 9. panta, lasot to kopā ar LESD 102. pantu, pārkāpumu un samērīguma principa pārkāpumu, jo Komisija esot akceptējusi gala saistības, lai gan tās pietiekamā mērā neatbild uz iebildumiem par teritoriālajiem ierobežojumiem;
–
ceturtais pamats – LESD 194. panta 1. punkta, lasot to kopā ar LESD 7. pantu, pārkāpumu, jo strīdīgais lēmums esot pretrunā Savienības enerģētikas politikas mērķiem un Komisija neesot ņēmusi vērā šī lēmuma nelabvēlīgo ietekmi uz Eiropas gāzes piegādes tirgu;
–
piektais pamats – LESD 18. panta 1. punkta un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, jo Komisija esot pieļāvusi diskrimināciju starp Gazprom klientiem, kas darbojas Rietumeiropas dalībvalstīs, un tiem, kuri darbojas attiecīgajās CAE valstīs, un
–
sestais pamats – pilnvaru nepareizu izmantošanu un būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu, jo Komisija strīdīgajā lēmumā neesot ievērojusi Regulas Nr. 1/2003 9. panta mērķi, kā arī savu pilnvaru robežas administratīvā procesa vadīšanā.
16
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa noraidīja visus šos prasības pamatus un tātad prasību kopumā.
III. Tiesvedība Tiesā un apelācijas un pretapelācijas lietas dalībnieku prasījumi
17
Apelācijas sūdzībā Orlen lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
atcelt strīdīgo lēmumu;
–
pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu atbilstoši Tiesas spriedumam, un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.
18
Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:
–
noraidīt apelācijas sūdzību un
–
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
19
Gazprom prasījumi Tiesai ir šādi:
–
noraidīt apelācijas sūdzību un
–
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
20
Overgas un Polijas Republika lūdz Tiesu apmierināt apelācijas sūdzību.
21
Pretapelācijas sūdzībā Overgas lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.
22
Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:
–
noraidīt pretapelācijas sūdzību un
–
piespriest Overgas atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar pretapelācijas sūdzību.
23
Gazprom prasījumi Tiesai ir šādi:
–
noraidīt pretapelācijas sūdzību un
–
piespriest Overgas atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar pretapelācijas sūdzību.
24
Orlen prasījumi Tiesai ir šādi:
–
apmierināt pretapelācijas sūdzības pirmo pamatu un
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu.
IV. Par apelācijas sūdzību
25
Apelācijas sūdzības pamatojumam Orlen izvirza četrus pamatus: pirmkārt, par Regulas Nr. 1/2003 9. panta pārkāpumu, otrkārt, LESD 194. panta, lasot to kopā ar šīs regulas 9. pantu, pārkāpumu, treškārt, minētās regulas 9. panta 1. punkta pārkāpumu un, ceturtkārt, šīs pašas regulas 9. panta 2. punkta pārkāpumu.
A. Par pieņemamību
1.
Lietas dalībnieku argumenti
26
Formāli neizvirzot iebildi par nepieņemamību, Gazprom tomēr apgalvo, ka apelācijas sūdzība ir nepieņemama.
27
Tā, Orlen neesot radušās un pastāvošas intereses pārsūdzētā sprieduma atcelšanā, jo šāda interese nevarot attiekties uz hipotētisku situāciju nākotnē. Cerētā šā sprieduma atcelšana nevarot sniegt Orlen apmierinājumu, jo kopš 2019. gada novembra tā esot informējusi Gazprom, ka tai nav nodoma pēc 2022. gada pagarināt ilgtermiņa gāzes piegādes līgumu. Orlen esot veikusi nepieciešamos pasākumus, lai izbeigtu komercattiecības ar Gazprom pirms minētā gada beigām. Tātad Orlen un Polijas Republikai vairs neesot intereses Gazprom veiktajā gāzes piegādē, un tāpēc pat labvēlīgākais apelācijas tiesvedības iznākums nevarētu sniegt Orlen apmierinājumu.
28
Gazprom turklāt uzskata, ka Tiesai būtu jānoraida kā nepieņemami apelācijas sūdzības 154. un 161. punktā izklāstītie iebildumi to nepietiekamas skaidrības dēļ.
29
Savukārt Komisija apgalvo, ka par daļēji nepieņemamu būtu jāatzīst apelācijas sūdzības pirmā pamata pirmā daļa, ciktāl Orlen tajā apstrīd Vispārējās tiesas veikto tiesiskuma kontroli attiecībā uz sarežģītiem saimnieciskiem darījumiem, tomēr neapgalvojot acīmredzamas kļūdas vērtējumā esamību, un šīs apelācijas sūdzības trešā pamata otrā daļa – tajā ietverto apgalvojumu neskaidrības dēļ.
2.
Tiesas vērtējums
30
Pirmkārt, no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka ikvienai fiziskai vai juridiskai personai, kas iesniedz apelācijas sūdzību, tāpat kā tad, kad tā ceļ atcelšanas prasību, jābūt interesei vērsties tiesā un ka šīs intereses esamība jāizvērtē, ņemot vērā, no vienas puses, šīs apelācijas sūdzības vai prasības priekšmetu un, no otras puses, tās iesniegšanas datumu. Šī būtiskā nosacījuma neievērošana ir absolūts nepieņemamības pamats, kuru jebkurā brīdī pēc savas ierosmes var izvirzīt Savienības tiesa (spriedums, 2022. gada 22. septembris, IMG/Komisija, C‑619/20 P un C‑620/20 P, EU:C:2022:722, 81. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
31
Turklāt šai interesei vērsties tiesā, tāpat kā pašam strīda priekšmetam, jāturpina pastāvēt līdz tiesas nolēmuma pasludināšanai. Tātad minētās intereses vai šī priekšmeta zudums tiesvedības laikā var likt Savienības tiesai – attiecīgā gadījumā pēc savas ierosmes – konstatēt, ka tiesvedība ir jāizbeidz (spriedums, 2022. gada 22. septembris, IMG/Komisija, C‑619/20 P un C‑620/20 P, EU:C:2022:722, 82. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
32
Vispārīgi runājot, gan intereses vērsties tiesā esamība, gan tās turpinātība nozīmē, ka prasības vai apelācijas sūdzības iznākums var dot labumu fiziskai vai juridiskai personai, kas to iesniegusi. Katrā ziņā šis jautājums ir jāizvērtē konkrēti (spriedums, 2022. gada 22. septembris, IMG/Komisija, C‑619/20 P un C‑620/20 P, EU:C:2022:722, 83. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
33
Aplūkojamajā lietā Gazprom apstrīd apelācijas sūdzības pieņemamību, apgalvojot, ka Orlen neesot radušās un pastāvošas intereses pārsūdzētā sprieduma atcelšanā, ņemot vērā tostarp to līgumisko attiecību izbeigšanu 2022. gada 31. decembrī. Šajā ziņā nav strīda par to, ka līdz šim datumam un tātad arī pēc apelācijas sūdzības iesniegšanas 2022. gada 8. aprīlī starp Gazprom un Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo pastāvēja līgumiskās attiecības.
34
Tā kā laikposmā no 2022. gada 8. aprīļa līdz 2022. gada 31. decembrim strīdīgais lēmums radīja tiesiskas sekas Polijas gāzes un naftas tirgū, kurā darbojas Orlen, jo tās juridiskais priekštecis bija Gazprom līgumpartneris, saskaņā ar Tiesas judikatūru Orlen ir tiesīga atsaukties uz tās apgalvoto nelikumību sekām un uz kaitējuma, kas tai esot nodarīts, raksturu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 7. septembris, Versobank/ECB, C‑803/21 P, EU:C:2023:630, 160. punkts un tajā minētā judikatūra), lai panāktu šī kaitējuma atlīdzināšanu.
35
Turklāt Orlen replikas rakstā ir precizējusi – un tas nav apstrīdēts –, ka pašlaik norisinās vairākas šķīrējtiesas procedūras starp Orlen un Gazprom par līguma par gāzes cauruļvadu Yamal īstenošanu, tostarp par cenām. Turklāt pēc apelācijas sūdzības iesniegšanas tika uzsākta tiesvedība par Gazprom gāzes piegāžu pārtraukšanu no 2022. gada 27. aprīļa.
36
No iepriekš minētā izriet, ka Gazprom kļūdaini apstrīd Orlen radušās un pastāvošas intereses esamību lūgt pārsūdzētā sprieduma atcelšanu.
37
Otrkārt, no LESD 256. panta 1. punkta otrās daļas un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmās daļas, kā arī Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunkta un 169. panta 2. punkta izriet, ka apelācijas sūdzībā ir precīzi jānorāda sprieduma, kura atcelšana tiek lūgta, kritizētie elementi, kā arī juridiskie argumenti, kas konkrēti pamato šo lūgumu, pretējā gadījumā apelācijas sūdzība vai attiecīgais pamats ir nepieņemami (spriedums, 2024. gada 11. janvāris, Foz/Padome, C‑524/22 P, EU:C:2024:23, 26. punkts un tajā minētā judikatūra).
38
Šajā gadījumā, pretēji Komisijas apgalvojumiem par apelācijas sūdzības trešā pamata otrās daļas nepietiekamu skaidrību un līdzīgiem Gazprom apgalvojumiem, kas attiecas uz šīs apelācijas sūdzības 154. un 161. punktā izklāstītajiem iebildumiem, katrā no attiecīgajām apelācijas sūdzības rindkopām ir pietiekami precīzi identificēti kritizētie pārsūdzētā sprieduma elementi un izklāstīti iemesli, kuru dēļ tie liecinot par judikatūras, kas attiecas uz acīmredzamas kļūdas vērtējumā jēdzienu, neievērošanu un tiesību kļūdu Regulas Nr. 1/2003 9. panta 2. punkta a) apakšpunkta interpretācijā.
39
Tāpēc šīs iebildes par nepieņemamību ir jānoraida.
40
Komisijas apgalvojums par apelācijas sūdzības pirmā pamata pirmās daļas nepieņemamību, kas balstīts uz to, ka Orlen neesot norādījusi uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā saistībā ar sarežģītiem saimnieciskiem darījumiem, ir jānoraida. Proti, minēto pirmo daļu Orlen ir izvirzījusi apelācijas sūdzības pamatā, kurā apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 9. pantu. Šajā pamata daļā Orlen – kaut arī īsumā – apgalvoja, ka Vispārējai tiesai esot bijis jāpārbauda, vai, akceptējot Gazprom saistības, Komisija tās ir pareizi analizējusi paziņojuma par iebildumiem gaismā, “proti, nepieļaujot acīmredzamu kļūdu”. Tātad Orlen ir pilnībā ļāvusi Tiesai identificēt minētās pirmās pamata daļas tvērumu un lemt par pārsūdzētajā spriedumā šajā ziņā ietvertās analīzes pamatotību.
41
No visa iepriekšminētā izriet, ka apelācijas sūdzība ir pieņemama.
B. Par lietas būtību
1.
Ievada apsvērumi
42
No Regulas Nr. 1/2003 9. panta izriet, ka Komisija, kad tā plāno pieņemt lēmumu, ar ko tiktu pieprasīts izbeigt pārkāpumu, var atzīt attiecīgo uzņēmumu piedāvātās saistības par saistošām, ja šīs saistības var kliedēt bažas, kādas šiem uzņēmumiem paudusi Komisija savā sākotnējā vērtējumā.
43
Šā panta mērķis ir nodrošināt LESD paredzēto konkurences noteikumu efektīvu piemērošanu, pieņemot lēmumus, kuros par saistošām atzītas saistības, ko piedāvājušas puses un ko Komisija uzskata par piemērotām, lai ātrāk atrisinātu tās identificētās konkurences problēmas, tā vietā, lai rīkotos, formāli konstatējot pārkāpumu. Konkrētāk, minētā panta pamatā ir procesuālās ekonomijas apsvērumi, un tas ļauj uzņēmumiem pilnībā piedalīties procedūrā, piedāvājot risinājumus, kas tiem šķiet vispiemērotākie un visatbilstošākie, lai kliedētu minētās Komisijas bažas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 29. jūnijs, Komisija/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, 35. punkts).
44
Lai gan – atšķirībā no Regulas Nr. 1/2003 7. panta – tās 9. pantā nav skaidras atsauces uz samērīguma jēdzienu, tomēr samērīguma princips kā vispārējais Savienības tiesību princips ir ikviena Savienības iestāžu akta tiesiskuma kritērijs, ieskaitot lēmumus, ko Komisija pieņēmusi konkurences iestādes statusā (spriedums, 2010. gada 29. jūnijs, Komisija/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, 36. punkts).
45
Tā kā šīs regulas 9. pantā paredzēts tikai, ka procedūrās, kas ierosinātas saskaņā ar šo pantu, kā to apstiprina minētās regulas 13. apsvērums, Komisija ir atbrīvota no pienākuma kvalificēt un konstatēt pārkāpumu, tās uzdevums ir vienīgi pārbaudīt un eventuāli akceptēt attiecīgo uzņēmumu piedāvātās saistības, ņemot vērā problēmas, ko tā ir identificējusi sākotnējā vērtējumā, un sasniedzamos mērķus. Komisijas veiktā samērīguma principa īstenošana minētā 9. panta kontekstā ietver tikai pārbaudi par to, vai attiecīgās saistības ļauj kliedēt bažas, par kurām tā ir informējusi attiecīgos uzņēmumus, un vai tie nav piedāvājuši mazāk apgrūtinošas saistības, kas ir tikpat piemērotas, lai kliedētu šīs bažas (spriedums, 2010. gada 29. jūnijs, Komisija/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, 40. un 41. punkts).
46
Veicot šo pārbaudi, Komisijai tomēr jāņem vērā trešo personu intereses, jo tas, ka Komisija ir padarījusi par saistošām uzņēmuma piedāvātās individuālās saistības, nenozīmē, ka citiem uzņēmumiem nav iespējas aizsargāt savas tiesības, kas, iespējams, izriet no to attiecībām ar šo uzņēmumu (spriedums, 2010. gada 29. jūnijs, Komisija/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, 41. un 49. punkts). Kad Komisija pārbauda saistības nevis pēc to piemērotības konkurences jomā radušos bažu kliedēšanai, bet ņemot vērā to ietekmi uz trešo personu interesēm, samērīguma princips prasa, lai šo trešo personu tiesībām netiktu atņemta to būtība (spriedums, 2020. gada 9. decembris, Groupe Canal +/Komisija, C‑132/19 P, EU:C:2020:1007, 106. punkts).
47
No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka Regulas Nr. 1/2003 9. panta īpašā rakstura dēļ, pirmkārt, kā secinājumu 39. punktā norādījis ģenerāladvokāts, atbilstošais kritērijs, ņemot vērā Komisijas sākotnējā vērtējumā paustās bažas, ir tas, vai saistības ir pietiekamas, lai pienācīgi kliedētu šīs bažas, un Komisijai nav pienākuma pašai meklēt mazāk stingrus vai mērenākus risinājumus nekā tai piedāvātās saistības, un, otrkārt, tiesas kontrole pār Komisijas veikto šo saistību analīzi attiecas vienīgi uz jautājumu, vai šī iestāde nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 29. jūnijs, Komisija/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, 42. punkts).
48
Tātad, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 97. punktā, šāda kontrole nav vērsta uz to, lai Komisijas analīzē netiktu pieļautas nekādas nepilnības, jo tai ir piešķirta zināma novērtējuma brīvība, ja vien nav pārsniegts acīmredzamas kļūdas slieksnis.
49
Turklāt no procesuālā skatpunkta jāuzsver, ka Regulas Nr. 1/2003 9. pantā Komisijai ļauts brīvi noteikt formu, kādā jābūt šī panta 1. punktā minētajam tās “sākotnējam vērtējumam”. Praksē, kā Komisija apstiprinājusi tiesas sēdē, šis vērtējums bieži atbilst paziņojumam par iebildumiem, kas adresēts uzņēmumam, kuram pārmesta LESD 101. vai 102. pantam pretējā rīcība, pamatojoties uz šīs regulas 7. pantu. Šādā gadījumā – kā tas ir šajā lietā – ir piemērojama judikatūra par šādiem procesuāliem aktiem, jo neviena minētās regulas norma neattaisno atšķirīgu attieksmi pret paziņojumu par iebildumiem atkarībā no tā, vai tas ir pamats lēmumam, kas pieņemts, balstoties uz šīs pašas regulas 7. vai 9. pantu, un it īpaši pēdējā minētajā pantā nav paredzēts sākotnējā vērtējuma pārskatīšanas gadījums.
50
Šajā ziņā no pastāvīgās judikatūras izriet, ka paziņojums par iebildumiem ir procesuāls un sagatavojošs dokuments, kas, lai nodrošinātu tiesību uz aizstāvību efektīvu izmantošanu, nosaka Komisijas ierosinātā administratīvā procesa priekšmetu, tādējādi liedzot tai izvirzīt citus iebildumus lēmumā, ar ko attiecīgais process tiek noslēgts. Tātad šāda paziņojuma būtība ir tāda, ka tas ir provizorisks un to var labot, Komisijai veicot vēlāku izvērtējumu, pamatojoties uz lietas dalībnieku atbildēs sniegtajiem apsvērumiem un citiem faktu konstatējumiem. Proti, Komisijai jāņem vērā apstākļi, kas izriet no visa administratīvā procesa kopumā, lai vai nu atmestu iebildumus, kuri nav pamatoti, vai arī labotu un papildinātu – gan faktu ziņā, gan juridiskā ziņā – savu argumentāciju tās izvirzīto iebildumu pamatojumam (spriedums, 2021. gada 28. janvāris, Qualcomm un Qualcomm Europe/Komisija, C‑466/19 P, EU:C:2021:76, 66. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
51
Tādējādi Komisijai lēmumā, ko tā pieņem atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 9. pantam, nav jāpaskaidro iemesli, kuru dēļ tā ir atteikusies no viena vai vairākiem iebildumiem, kas atbilst noteiktām tās sākotnējām bažām, vai nu attiecībā uz uzņēmumu, kura saistības ir atzītas par saistošām un kurš ir vienīgais paziņojuma par iebildumiem un, vispārīgāk, šajā 9. pantā paredzētā sākotnējā vērtējuma adresāts, vai arī attiecībā uz ieinteresētajām trešām personām (šajā ziņā skat. spriedumu, 2021. gada 28. janvāris, Qualcomm un Qualcomm Europe/Komisija, C‑466/19 P, EU:C:2021:76, 67. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
52
Tas, protams, neliedz Komisijai pēc savas ierosmes secināt, ka šajā ziņā ir lietderīgi sniegt norādes, lai šis lēmums būtu labāk saprotams.
2.
Par Komisijas lūgumu aizstāt motīvus
53
Pārsūdzētā sprieduma 83. punktā Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka “šīs lietas apstākļos un it īpaši tad, ja nav pārskatīta sākotnējā vērtējuma, saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantu Komisijai, pretēji tam, ko tā apgalvo, ir jābūt iemesliem, kuri pamatotu saistību, kas atbildētu uz iebildumiem attiecībā uz Yamal, neesamību”. Minētā sprieduma 85. punktā tā ir piebildusi, ka “šajā lietā katrā ziņā ir konstatējams, ka Komisija ir izklāstījusi iemeslus, kuru dēļ tā nebija likusi uzņemties saistības, kas atbildētu uz iebildumiem attiecībā uz Yamal, un kuri ir izteikti divu motīvu formā, kas ietverti [strīdīgā] lēmuma 138. apsvērumā”, proti, sertifikācijas lēmumu un gāzes nozarē Polijā pastāvošo attiecību starpvaldību raksturu.
54
Atbildes rakstā uz apelācijas sūdzību Komisija uzsvērusi, ka šī analīze ir atzīstama par tiesību kļūdu, bet norādījusi, ka šī kļūda neietekmē pārsūdzētā sprieduma rezolutīvo daļu un tāpēc nevar likt atcelt šo spriedumu. Tādējādi Komisija ir lūgusi Tiesu aizstāt šajā ziņā izklāstītos motīvus.
55
Šis lūgums ir jāapmierina un, ņemot vērā šā sprieduma 49.–52. punktā izklāstītos apsvērumus, jānospriež, ka Vispārējā tiesa kļūdaini ir norādījusi, ka gadījumā, ja Komisija atsakās no noteiktiem iebildumiem, kas ietverti paziņojumā par iebildumiem, kurš uzskatāms par sākotnējo vērtējumu Regulas Nr. 1/2003 9. panta 1. punkta izpratnē, Komisijai ir jānosūta pārskatīts sākotnējais vērtējums.
56
Tomēr šī kļūda patiešām neietekmēja pārsūdzētā sprieduma rezolutīvo daļu, jo Vispārējā tiesa – kā atgādināts šā sprieduma 53. punktā – pareizi norādīja, ka Komisija bija pamatojusi strīdīgo lēmumu attiecībā uz iemesliem, kuru dēļ tā atteicās no iebildumiem attiecībā uz Yamal, un Komisija to varēja darīt.
57
Jāpiebilst, ka, ņemot vēra atteikšanos no šiem iebildumiem, Orlen būtu pamats apstrīdēt strīdīgā lēmuma tiesiskumu saistībā ar šo atteikšanos tikai tad, ja Orlen pierādītu, ka šīs atteikšanās dēļ Gazprom uzņemtās un Komisijas apstiprinātās saistības ir padarītas acīmredzami nepietiekamas.
3.
Par pirmo apelācijas sūdzības pamatu
58
Apelācijas sūdzības pirmajam pamatam, kas attiecas uz Regulas Nr. 1/2003 9. panta pārkāpumu, ir trīs daļas.
a)
Par pirmā apelācijas sūdzības pamata pirmo daļu
1) Lietas dalībnieku argumenti
59
Ar pirmā pamata pirmo daļu Orlen apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 9. pantu, ciktāl tā uzskatījusi, ka Komisija bija pareizi novērtējusi Gazprom piedāvāto saistību pietiekamību, lai gan šīs saistības nekliedēja bažas, ko Komisija paudusi paziņojumā par iebildumiem, un nav vērstas uz nākotni, proti, pēc sava rakstura tās nespēj novērst līdzīgus pārkāpumus nākotnē. Aplūkojamajā gadījumā Vispārējai tiesai esot bijis jāpārbauda, vai Komisija šo saistību pietiekamību ir analizējusi to konkurences problēmu gaismā, kuras tā bija identificējusi paziņojumā par iebildumiem.
60
It īpaši Orlen uzskata, ka pārsūdzētā sprieduma 208., 209. un 237. punktā Vispārējā tiesa minēto saistību pietiekamību ir analizējusi, tās pilnībā nošķirot no paziņojuma par iebildumiem.
61
Šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, proti, Orlen paļāvību uz to, ka lēmums, ar kuru šīs pašas saistības ir atzītas par saistošām, – lai gan tam nav tāds pats raksturs kā lēmumam, kas būtu balstīts uz Regulas Nr. 1/2003 7. pantu, – atbilst visām Komisijas bažām un izbeidz Gazprom pieļautos pārkāpumus.
62
Komisija apstrīd šo argumentāciju.
2) Tiesas vērtējums
63
Orlen argumentācijai nevar piekrist.
64
Pirmkārt, konstatējams, ka vismaz netieši, kritizējot to, ka Vispārējā tiesa, lai novērtētu Gazprom uzņemto saistību pietiekamību, nav izsmeļoši ņēmusi vērā paziņojumā par iebildumiem izklāstītos iebildumus, Orlen tajos ietver iebildumus attiecībā uz Yamal, no kuriem Komisija atteicās pirms strīdīgā lēmuma pieņemšanas, kā tas izriet no pārsūdzētā sprieduma 17. punkta, kas atgādināts šā sprieduma 2. punktā. Tādējādi šī argumentācija ir daļēji neiedarbīga.
65
Otrkārt, kā pamatoti norādījusi Komisija, Orlen pirmā apelācijas sūdzības pamata pirmajā daļā nav pierādījusi, ka Komisija būtu pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā par Gazprom piedāvāto saistību pietiekamību, lai kliedētu bažas, kuras tā bija paudusi paziņojumā par iebildumiem, nedz arī to, ka Vispārējā tiesa nebūtu kritizējusi šādu acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Šajā ziņā Orlen tikai izvirza vienkāršus apgalvojumus. Kā atgādināts šā sprieduma 47. un 48. punktā, tiesas kontrole pār lēmumu, kas pieņemts atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 9. pantam, attiecas vienīgi uz jautājumu, vai Komisija ir pieļāvusi šādu kļūdu, kas ir konkrēti jāpierāda lietas dalībniekam, kurš to apgalvo.
66
Treškārt, Orlen kritika par to, ka neesot veikta uz nākotni vērsta analīze, lai izvērtētu Gazprom piedāvāto saistību pietiekamību, pirmkārt, neļauj pierādīt, ka šajā ziņā būtu pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, un, otrkārt, attiecas uz secinājumiem, ko Vispārējā tiesa ir izdarījusi no tiem faktu konstatējumiem, kurus Orlen nav apstrīdējusi, proti, ka vismaz attiecībā uz dažiem no attiecīgajiem līgumiem nevar uzskatīt, ka šo līgumu cenu noteikšanas vai pārskatīšanas klauzulās ir ietvertas atsauces uz konkurētspējīgām un skaidri definētām references cenām. Vispārējā tiesa no tā ir neatkarīgi secinājusi, ka skaidri definētas, konkurētspējīgas un publiski pieejamas references cenas (piemēram, cenas konkurētspējīgos gāzes tirdzniecības mezglos) neesamība cenu pārskatīšanas klauzulās bija viens no galvenajiem faktoriem, kas būtu varējis izraisīt netaisnīgas cenas piecās CAE valstīs, uz kurām attiecas cenu noteikšanas prakse.
67
Ceturtkārt, apgalvojums, ka Vispārējā tiesa esot apstiprinājusi Komisijas izvēli atļaut vēlāk koriģēt piedāvātās saistības, izriet no pārsūdzētā sprieduma un strīdīgā lēmuma kļūdainas interpretācijas. Pirmām kārtām, tas vien, ka pārsūdzētā sprieduma 423. punktā ir minēts fakts, ka Savienības iestādes vai valsts regulatīvās iestādes gāzes nozarē var iejaukties, lai grozītu tiesisko regulējumu šajā nozarē vai, attiecīgā gadījumā, lai nodrošinātu šī tiesiskā regulējuma ievērošanu, pretēji Orlen apgalvojumiem nav saistīts ar iespēju koriģēt šādas saistības. Otrām kārtām, tas vien, ka Komisija atgādinājusi, ka gadījumā, ja konkrētais uzņēmums neievēro attiecīgās saistības, var tikt atsākta lietas izskatīšana saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 9. panta 2. punktu, atspoguļo vēlmi nevis ex post papildināt šīs saistības, bet gan uzraudzīt to ievērošanu.
68
Piektkārt, jāatgādina, ka saskaņā ar iedibināto judikatūru tiesiskās paļāvības aizsardzības princips ir viens no Savienības pamatprincipiem un ka iespēja atsaukties uz to ir ikvienam saimnieciskās darbības subjektam, kuram iestāde ir modinājusi pamatotas cerības, sniedzot precīzus solījumus (spriedums, 2017. gada 12. janvāris, Timab Industries un CFPR/Komisija, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, 134. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
69
Tomēr saimnieciskās darbības subjekts nevar balstīties uz paziņojuma par iebildumiem saturu, kura sagatavojošais un provizoriskais raksturs ir atgādināts šā sprieduma 50. punktā, tostarp arī tad ne, ja tas veido sākotnējo vērtējumu – šī vārda apzīmētājs atspoguļo faktu, ka vērtējums nav galīgs –, lai uzskatītu, ka Komisija tam ir sniegusi precīzus solījumus par to, ka visas šādos dokumentos paustās bažas atbildīs galīgajā lēmumā ietvertajām saistībām (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2017. gada 12. janvāris, Timab Industries un CFPR/Komisija, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, 135. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
70
Tāpēc pirmā apelācijas sūdzības pamata pirmā daļa ir jānoraida.
b)
Par pirmā apelācijas sūdzības pamata otro daļu
1) Lietas dalībnieku argumenti
71
Ar pirmā pamata otro daļu Orlen apgalvo, ka Vispārējā tiesa vairākkārt ir acīmredzami sagrozījusi faktus, tā rezultātā nepareizi piemērojot Regulas Nr. 1/2003 9. pantu, un kļūdaini uzskatījusi, ka Komisija nebija pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz Gazprom piedāvāto saistību pietiekamību.
72
Tādējādi vispirms Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka Gazprom ar savu rīcību galvenokārt mēģināja kavēt gāzes importu, lai gan tās rīcības galvenais mērķis patiesībā, kā tas esot skaidri aprakstīts paziņojumā par iebildumiem, bija kavēt attiecīgo CAE valstu operatoru veikto gāzes reeksportu, un tam esot bijusi tieša ietekme uz gāzes vairumtirdzniecības tirgus darbības raitumu. Šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa esot ignorējusi tā jautājuma būtību, kas attiecas uz paziņojumā par iebildumiem norādītajiem Gazprom piemērotajiem teritoriālajiem ierobežojumiem, ar kuriem tiktu kavēts nevis gāzes imports uz CAE valstīm, bet gan gāzes tālākpārdošana no CAE valstīm. Ja Vispārējā tiesa nebūtu pieļāvusi šādu sagrozīšanu, tai būtu jāatzīst, ka Gazprom nav pienācīgi atbildējusi uz paziņojumā par iebildumiem formulētajiem iebildumiem par teritoriālajiem ierobežojumiem.
73
Tālāk, Vispārējā tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka Komisija paziņojumā par iebildumiem identificēja četrus ārpuslīgumisku metožu veidus, un neesot ņēmusi vērā risku, ka Gazprom veiktu dažāda rakstura pretpasākumus, kā rezultātā Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka Gazprom saistības, kuras neaptver visas paziņojumā par iebildumiem paustās Komisijas bažas, tomēr ir pietiekamas.
74
Visbeidzot, tā esot kļūdaini norādījusi, ka apstāklis, ka valsts tiesas var apmierināt prasību par šķīrējtiesas nolēmuma atcelšanu, ja tās uzskata, ka šāds nolēmums ir pretrunā LESD 102. pantam vai uz Regulas Nr. 1/2003 9. panta pamata pieņemtajam lēmumam, var likt šķīrējtiesām pārliecināties, ka to nolēmumi atbilst LESD normām, lai gan šāds apgalvojums esot spekulatīvs un nepamatots.
75
Komisija apstrīd šo argumentāciju.
2) Tiesas vērtējums
76
Vēlreiz jānorāda, ka Komisijas mērķis, tai pieņemot lēmumu, ar kuru uzņēmuma saistības atzītas par saistošām saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 9. panta 1. punktu, ir kliedēt bažas, ko Komisija paudusi attiecībā uz pretkonkurences rīcību, un procesuālās ekonomijas labad ātri, pateicoties šīm saistībām, panākt apmierinošu konkurences darbību attiecīgajā tirgū. Tajā pašā laikā aplūkojamajā lietā nav izslēgts, ka pēc strīdīgā lēmuma pieņemšanas Komisijas apstiprinātie objektīvie korektīvie pasākumi, kuru mērķis bija atjaunot pilnībā konkurētspējīgus gāzes apgādes un izplatīšanas apstākļus Polijas tirgū, kurā darbojas Orlen, uzreiz nebūtu radījuši sekas vai neatbilstu kāda konkrēta saimnieciskās darbības subjekta, šajā gadījumā – Orlen, subjektīvajām cerībām. Tomēr no tā nevar secināt, ka šajā lēmumā būtu pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā, par kurām Vispārējā tiesa neesot sodījusi.
77
It īpaši, kā norāda Komisija, Vispārējā tiesa, izvērtējot pienākumu mainīt piegādes punktus, ir pareizi novērtējusi gāzes importu no Vācijas uz Poliju, kas jau bija minēts strīdīgā lēmuma 170. apsvērumā. Tādējādi netiek apstrīdēts, ka kopš paziņojuma par iebildumiem pieņemšanas Polija ir guvusi labumu no pārrobežu gāzes pārvades infrastruktūras ievērojamas uzlabošanas, jo imports kļuva iespējams, nemainot piegādes punktu. Tātad Vispārējā tiesa nav pieļāvusi nekādu tiesību kļūdu, pārbaudot Komisijas vērtējumu jautājumā par gāzes importu uz Poliju saistībā ar novērtējumu par tādu saistību pietiekamību, kuras neietver Gazprom saistību nodrošināt lielāku skaitu piegādes punktu, kuri varētu tikt grozīti un kuri ietekmētu Poliju.
78
Lai gan Orlen apgalvo, ka Vispārējā tiesa sakarā ar Gazprom saistību pietiekamības novērtējumu nav ņēmusi vērā tādu darbību risku, ko Gazprom varētu veikt kā dažādus pretpasākumus, ir konstatējams, ka šāds arguments nav pamatots ar faktiem, un Vispārējā tiesa šādu rīcību it īpaši ir minējusi pārsūdzētā sprieduma 95. punktā.
79
Visbeidzot, Vispārējā tiesa pamatoti ir norādījusi, ka šķīrējtiesas slieksies pārliecināties, ka pieņemtais šķīrējtiesas nolēmums atbilst LESD 102. pantam; katrā ziņā šis apsvērums nevar būt pamats pārsūdzētā sprieduma atcelšanai.
80
Tātad pirmā apelācijas sūdzības pamata otrā daļa ir jānoraida.
c)
Par pirmā apelācijas sūdzības pamata trešo daļu
81
Pirmā apelācijas sūdzības pamata trešajā daļā Orlen apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā Komisijas pienākumu – tai īstenojot savas juridiskās pilnvaras izvērtēt sarežģītus ekonomiskus un tehniskus jautājumus – rīkoties atbilstoši LESD normām, kā arī Savienības tiesiskās kārtības pamatprincipiem. Solidaritātes princips enerģētikas jomā, kas izriet no LESD 194. panta un kam ir vispārējā Savienības tiesību principa statuss, esot viens no šiem pamatprincipiem. Tādējādi rīcības brīvība, kas Komisijai ir šajā jomā, esot ierobežota ar tai noteikto pienākumu rīkoties atbilstoši LESD normām un vispārējiem Savienības tiesību principiem.
82
Ierobežodama kritērijus, kas Komisijai būtu jāņem vērā, izvērtējot attiecīgās saistības, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 9. panta 1. punktu, jo Komisija, pamatojoties uz vadlīniju, kas izriet no 2010. gada 29. jūnija sprieduma Komisija/Alrosa (C‑441/07 P, EU:C:2010:377) un 2016. gada 15. septembra sprieduma Morningstar/Komisija (T‑76/14, EU:T:2016:481), pārāk šauru interpretāciju, ne tikai neesot ņēmusi vērā solidaritātes principu enerģētikas jomā, bet arī neesot ņēmusi vērā faktu, ka lietas būtība attiecas uz enerģētikas jomu.
83
Komisija apstrīd šos argumentus.
84
Tiesa uzskata par lietderīgu pirmā apelācijas sūdzības pamata trešo daļu izvērtēt kopā ar otro pamatu.
4.
Par otro apelācijas sūdzības pamatu
a)
Lietas dalībnieku argumenti
85
Orlen otrais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz LESD 194. panta, lasot to kopā ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantu, pārkāpumu. Tā, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi vairākas kļūdas LESD 194. panta interpretācijā.
86
No nesenākās judikatūras, kas atspoguļota 2021. gada 15. jūlija spriedumā Vācija/Komisija (C‑848/19 P, EU:C:2021:598, 43., 44., 47., 50. un 51. punkts), izrietot, ka pēdējā minētajā pantā ietvertais solidaritātes princips ir visu Savienības enerģētikas politikas mērķu pamatā, tos sagrupējot un nodrošinot to saskaņotību, un ka tātad Savienības iestāžu, tostarp Komisijas, šīs politikas ietvaros pieņemtie tiesību akti jāinterpretē un šo aktu tiesiskums jāvērtē šī principa gaismā, un šī principa piemērojamība nav atkarīga no tā, vai ar enerģētikas jomu saistītie jautājumi ir izvirzīti Komisijas vadītajā procedūrā. Minēto principu nevarot pielīdzināt vai ierobežot ar prasību nodrošināt apgādes drošību.
87
Tādējādi LESD 194. panta pareizā interpretācija esot rezumējama testā, kas ietver trīs posmus. Pirmkārt, esot jāpārbauda, vai runa ir par tiesību aktu, kas attiecas uz enerģētikas jomu. Otrkārt, neatkarīgi no tā, vai puses ir vai nav atsaukušās uz jautājumiem, kas saistīti ar šo jomu, Savienības iestādēm esot jāpārbauda, vai šī akta pieņemšana apdraudētu dažādu iesaistīto pušu intereses. Treškārt, esot jāizvērtē, vai priekšrocības, ko rada minētā akta pieņemšana, ir pārākas par tās nelabvēlīgām sekām.
88
Konkrētajā lietā esot skaidrs, ka strīdīgais lēmums attiecas uz enerģētikas jomu, jo ar šo lēmumu Komisija esot likusi Gazprom grozīt tās sadarbības ar attiecīgajiem klientiem nosacījumus un tātad šis lēmums esot ietekmējis Savienības gāzes tirgu un tajā esošos apstākļus vismaz astoņus gadus pēc tā pieņemšanas. Turklāt procedūru, kuras iznākumā pieņemts šis pats lēmums, Komisija esot raksturojusi kā būtisku elementu atvērtā un integrētā gāzes tirgus veicināšanas pasākumos. Tomēr Vispārējā tiesa, tāpat kā Komisija, esot pilnībā ignorējusi faktu, ka strīdīgais lēmums attiecas uz enerģētikas jomu, un tostarp esot kļūdaini uzskatījusi, ka Komisijai, izvērtējot Gazprom saistības, solidaritātes princips enerģētikas jomā nebija saistošs. Taču nekas neļaujot apgalvot, ka šī principa piemērošana būtu izslēgta vai ierobežota saistībā ar Komisijas rīcību, kas balstīta uz Regulu Nr. 1/2003, tostarp tās 9. pantu, ja šo rīcību var identificēt kā tādu, kas ietilpst enerģētikas jomā.
89
Orlen uzskata, ka Vispārējās tiesas pieeja atņemtu LESD 194. pantam jebkādu lietderīgo iedarbību attiecībā uz Komisijas rīcību, kuras mērķis ir vienlaikus īstenot gan konkurences tiesību mērķus plašā nozīmē, gan mērķus, kas saistīti ar Savienības enerģētikas tirgus darbību. Šo saistību neanalizēšana no minētā principa aspekta atņemot lietderīgo iedarbību arī Regulas Nr. 1/2003 9. panta 1. punktam.
90
Komisija apstrīd šo argumentāciju.
b)
Tiesas vērtējums
91
Jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru, nav nekāda pamata uzskatīt, ka LESD 194. panta 1. punktā minētais solidaritātes princips nevar pats par sevi radīt saistošas tiesiskas sekas dalībvalstīm un Savienības iestādēm. Gluži pretēji, šis princips, kā izriet no paša šīs tiesību normas formulējuma un uzbūves, caurstrāvo visus Savienības enerģētikas politikas mērķus, tos sagrupējot un nodrošinot to saskaņotību (spriedums, 2021. gada 15. jūlijs, Vācija/Polija, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, 43. punkts).
92
No tā izriet konkrēti, ka akti, ko Savienības iestādes, tostarp Komisija, pieņem šīs politikas ietvaros, jāinterpretē un to tiesiskums jāizvērtē, ievērojot solidaritātes principu enerģētikas jomā (spriedums, 2021. gada 15. jūlijs, Vācija/Polija, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, 44. punkts).
93
Šis princips – gluži tāpat kā vispārējie Savienības tiesību principi – ir kritērijs, pēc kura izvērtējams Savienības iestāžu veikto pasākumu tiesiskums (spriedums, 2021. gada 15. jūlijs, Vācija/Polija, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, 45. punkts).
94
Tādējādi LESD 194. pantā noteiktais solidaritātes princips enerģētikas jomā Savienības iestādēm un dalībvalstīm jāņem vērā saistībā ar iekšējā tirgus, konkrēti – dabasgāzes iekšējā tirgus, izveidi un darbību, cenšoties nodrošināt energoapgādes drošību Savienībā, un tas nozīmē, ka ne tikai ir jārisina radušās neatliekamības situācijas, bet arī jāveic pasākumi nolūkā novērst krīzes situāciju rašanos. Tālab jānovērtē, vai dalībvalstu un Savienības intereses enerģētikas jomā, tostarp energoapgādes drošības ziņā, ir apdraudētas (spriedums, 2021. gada 15. jūlijs, Vācija/Polija, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, 69. punkts).
95
Konkrētajā gadījumā, pirmkārt, pārsūdzētā sprieduma 420. punktā Vispārējā tiesa uzsvēra, ka saistības, kuras uzņemtas uz Regulas Nr. 1/2003 9. panta 1. punktu balstītās procedūras iznākumā, nedrīkst radīt rezultātu, kas būtu pretrunā konkrētiem Līgumu noteikumiem. No tā izriet, ka tādējādi Vispārējā tiesa ir pamatoti secinājusi, pirmkārt, ka Komisijai, rīkojoties saskaņā ar minēto tiesību normu, tomēr bija pienākums rīkoties atbilstoši LESD noteikumiem un vispārējiem Savienības tiesību principiem, un, otrkārt, ka Komisijas kompetencē bija pārbaudīt, vai ar šīs procedūras ietvaros piedāvātajām saistībām pašām par sevi netiek pārkāpti LESD noteikumi, tostarp LESD 194. panta 1. punkts.
96
Šie pienākumi, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 58. punktā, nozīmē, ka Komisija nedrīkstētu akceptēt saistības, kuras varētu izrādīties pretrunā LESD 194. pantam un tādējādi apdraudēt mērķus, kas tiek īstenoti ar solidaritātes principu enerģētikas jomā, vai energoapgādes drošību Savienībā, lai gan šīs saistības varētu kliedēt Komisijas bažas par konkurenci konkrētajā tirgū. Tomēr tas nenozīmē, ka Komisijai, kura darbojas kā konkurences regulators saistībā ar Regulā Nr. 1/2003 paredzēto procedūru, būtu kompetence noteikt pienākumus, kas būtu neatkarīgi un pārsniegtu pienākumus, kuru mērķis ir novērst konkurences problēmas, kas konstatētas tās izmeklēšanas laikā, uz šī pamata pieprasot stingrākas saistības.
97
Tātad Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 422. punktā atsakoties solidaritātes principa enerģētikas jomā piemērošanu, ko veic Komisija, pielīdzināt tādu pozitīvu pienākumu uzlikšanai Komisijai, kuri pārsniegtu pret Gazprom izvirzīto iebildumu ietvaru, vai stingrāku pienākumu noteikšanai Gazprom.
98
Turklāt Orlen nenorāda, kādā veidā strīdīgajā lēmumā nav ievēroti konkrētie Savienības enerģētikas politikas mērķi.
99
Šajā ziņā tas, ka Komisija strīdīgajā lēmumā nav skaidri minējusi solidaritātes principu enerģētikas jomā, nenozīmē, ka tā šo principu nav ņēmusi vērā un ka šajā lēmumā tas nav ievērots.
100
Gluži pretēji, strīdīgajā lēmumā ir ietverti elementi, kas skaidri liecina, ka šī lēmuma pieņemšanas brīdī Komisija, izvērtējot Gazprom saistību pietiekamību, ir ņēmusi vērā Savienības enerģētikas politikas mērķus, it īpaši rūpējoties par to, lai nodrošinātu gāzes brīvu apriti pāri robežām un sniegtu attiecīgo CAE valstu patērētājiem alternatīvus piegādes variantus no kaimiņvalstīm, kā arī garantētu, ka cenas nenovirzās no Rietumeiropas konkurences rādītājiem.
101
Tāpēc pirmā apelācijas sūdzības pamata trešā daļa un līdz ar to pirmais apelācijas sūdzības pamats kopumā, kā arī otrais pamats ir jānoraida.
5.
Par trešo apelācijas sūdzības pamatu
102
Ar trešo pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 1/2003 9. panta 1. punkta pārkāpumu, Orlen apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi jēdzienu “acīmredzama kļūda vērtējumā”, pārbaudot Komisijas vērtējumu par sarežģītiem ekonomiskiem un tehniskiem jautājumiem sakarā ar Gazprom saistību pietiekamības analīzi. Saskaņā ar Tiesas judikatūru šis jēdziens atbilstot četriem gadījumiem, proti, ka nav pareizi izvērtēti nozīmīgie fakti, kas ir lēmuma autora veiktās analīzes pamatā, ka lēmuma autors nav ņēmis vērā būtiskus apstākļus, ka tas ir balstījis šo analīzi uz neatbilstošo apstākli un ka nav ievērots pierādīšanas standarts. Šajos apstākļos Vispārējai tiesai it īpaši esot jāizvērtē, vai pierādījumi, uz kuriem balstījusies Komisija, ir pietiekami precīzi, ticami un konsekventi, vai tie veido atbilstošo datu kopumu, kas jāņem vērā, lai izvērtētu sarežģītu situāciju, vai tie var pamatot secinājumus, kurus no tiem ir izdarījusi Komisija, un, visbeidzot, vai tie – kvalitātes ziņā – ļauj veikt uz nākotni vērstu analīzi.
103
Šis pamats ir iedalīts divās daļās.
a)
Par trešā apelācijas sūdzības pamata pirmo daļu
1) Lietas dalībnieku argumenti
104
Ar trešā pamata pirmo daļu, kurā apgalvots, ka Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā kumulatīvo ietekmi, kādu Komisijas pieļautās kļūdas radīja uz Komisijas veikto Gazprom saistību pietiekamības visaptverošu analīzi, Orlen it īpaši apgalvo, ka nepieciešamība ņemt vērā šo kumulatīvo ietekmi izriet no Savienības tiesas pastāvīgās judikatūras. Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā esot kļūdaini uzskatījusi, ka šīs kļūdas var izvērtēt neatkarīgi citu no citas, proti, atsevišķi analizēt katru Komisijas pasākumu un katru iespējamo kļūdu, tādējādi atsakoties no šīs iestādes rīcības visaptveroša vērtējuma. Pamatojoties tieši uz šādām atsevišķām analīzēm, Vispārējā tiesa esot secinājusi, ka nav pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, lai gan minēto kļūdu kumulatīvas ietekmes ņemšana vērā būtu likusi tai atzīt šādas acīmredzamas kļūdas esamību, ņemot vērā, ka dažādie Gazprom saistību elementi nebija ne izolēti, ne arī tādi, kam nebūtu ietekmes uz pārējiem. Proti, Gazprom saistības attiecībā uz cenu noteikšanas praksi un teritoriālajiem ierobežojumiem esot sarežģīti mehānismi, kurus veido elementi, kas lielā mērā ir savstarpēji saistīti.
105
Šāda acīmredzamas kļūdas vērtējumā pārbaudes kritēriju nepareiza piemērošana it īpaši esot konstatējama Vispārējās tiesas vērtējumā par Komisijas atteikšanos no iebildumiem attiecībā uz Yamal.
106
Katrā ziņā Vispārējai tiesai strīdīgais lēmums esot bijis jāatceļ arī tāpēc, ka tas neatbilstot visām Komisijas paustajām bažām konkurences jomā.
107
Komisija apstrīd šo argumentāciju.
2) Tiesas vērtējums
108
Pirmkārt, argumenti, kas attiecas uz atteikšanos no iebildumiem attiecībā uz Yamal un to, ka netika sniegta atbilde uz visām Komisijas sākotnējām bažām saistībā ar šiem iebildumiem, ir jānoraida, atsaucoties uz šā sprieduma 57. un 64. punktu.
109
Otrkārt, prasītājam, kas lūdz atcelt lēmumu, kuru Komisija pieņēmusi atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 9. pantam, jāpierāda, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Taču šajā lietā Orlen aprobežojas ar abstraktu argumentāciju, kas balstīta uz ideju par kļūdu kumulāciju, nepierādot to konkrēto nozīmi. Šajā ziņā Komisija precizē, ka Orlen tiesvedībā Vispārējā tiesā turklāt nav apgalvojusi, ka būtu bijis jāveic visu Komisijai pārmesto kļūdu novērtējums kopumā. Proti, no pārsūdzētā sprieduma 398. punkta izriet, ka tikai Overgas bija izvirzījusi šādu argumentu, kuru Vispārējā tiesa izvērtēja un pēc tam pamatoti noraidīja.
110
Treškārt, pretēji tam, ko apgalvo Orlen, ne no strīdīgā lēmuma, ne no pārsūdzētā sprieduma neizriet, ka Komisija vai Vispārējā tiesa būtu atteikušās veikt Gazprom uzņemto saistību visaptverošu analīzi.
111
Tā, attiecībā uz Komisiju jānorāda, ka par tās visaptverošu pieeju saistību izvērtējumā liecina strīdīgā lēmuma 160.–164. apsvērums. Šajā ziņā ar faktu, ka šī iestāde ir izvēlējusies atsevišķi aplūkot katras saistības samērīgumu attiecībā pret bažām, kuras tā bija konstatējusi, nepietiek, lai apšaubītu šo visaptverošo pieeju.
112
Runājot par Vispārējo tiesu, no pārsūdzētā sprieduma attiecīgi 195.–202. un 310.–319. punkta izriet, ka tā ir veikusi gan saistību attiecībā uz cenu noteikšanas praksi, gan saistību attiecībā uz teritoriālajiem ierobežojumiem visaptverošu vērtējumu. Pārsūdzētā sprieduma 398. punkts, kas jau minēts šā sprieduma 109. punktā, ir vēl viens piemērs kopējam vērtējumam, kas veikts, lai noskaidrotu, vai, iespējams, ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.
113
Ceturtkārt, jānoraida Orlen apgalvojums, ka Vispārējai tiesai esot bijis jākonstatē, ka Komisijas acīmredzama kļūda vērtējumā šajā gadījumā izriet no vienkāršu kļūdu, kuras tā esot pieļāvusi, kumulācijas. Tas tā varētu būt tikai tad, ja Vispārējā tiesa būtu konstatējusi vismaz vienas no Komisijas akceptētajām saistībām nepietiekamību, kas varētu likt apšaubīt arī citas saistības, un ja tiktu pierādīts, ka tās ir savstarpēji saistītas. Tomēr šajā gadījumā tas tā nav.
114
Lai gan ir taisnība, ka, analizējot saistību attiecībā uz piegādes punktiem pietiekamību, Vispārējā tiesa ir identificējusi dažas nepilnības, kas pieļautas Komisijas veiktajā šo saistību novērtējumā, tomēr tā nav uzskatījusi, ka šīm nepilnībām varētu būt kāda ietekme uz minēto saistību efektivitāti. Kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 96. punktā, Vispārējās tiesas kritiskie apsvērumi attiecībā uz Komisijas vērtējumu drīzāk attiecas uz metodoloģisko pieeju, ko Komisija ir izmantojusi savā analīzē, nevis uz saistību nepietiekamību.
115
Tāpat jāatgādina, kā tas uzsvērts šā sprieduma 48. punktā, ka acīmredzamas kļūdas vērtējumā esamība nevar izrietēt no vienkāršas Komisijas pieļautās nepilnības vai izlaiduma, jo ir jāsasniedz zināms smaguma slieksnis, kas varētu likt apšaubīt tās veiktās analīzes pamatotību.
116
No tā izriet, ka trešā apelācijas sūdzības pamata pirmā daļa ir jānoraida.
b)
Par trešā apelācijas sūdzības pamata otro daļu
1) Lietas dalībnieku argumenti
117
Ar trešā pamata otro daļu, kas attiecas uz Gazprom saistību uz nākotni vērstā rakstura neņemšanu vērā, analizējot šo saistību dažādo elementu pietiekamību, Orlen apgalvo, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru attiecībā uz saistībām, kuru mērķis ir novērst bažas konkurences jomā (proti, izbeigt Komisijas sākotnējā vērtējumā identificētās pret konkurenci vērstās darbības, atjaunot konkurenci tirgū un novērst pārkāpumu atkārtošanos) Komisijai ar īpašu piesardzību jāpievēršas scenārijiem, kas paredz situācijas negatīvu attīstību. Šajā kontekstā Vispārējai tiesai esot jāpārbauda, vai Komisija ir pareizi veikusi šo analīzi, pamatojoties gan uz “piemērojamo vēsturisko pieredzi”, gan uz “pārbaudi attiecībā uz varbūtību, ka tiks ievēroti visi nosacījumi, kuriem ir jābūt izpildītiem kumulatīvi”.
118
Aplūkojamajā gadījumā saistību, kas paredz cenu pārskatīšanas klauzulas iekļaušanu līgumos, pietiekamības analīze, ņemot vērā tikai to situāciju tirgū, kāda pastāvēja strīdīgā lēmuma pieņemšanas dienā, un pilnībā abstrahējoties no nākotnes aspekta, esot pirmais Vispārējās tiesas pieļautas kļūdas piemērs.
119
Otrs piemērs tam, ka Vispārējā tiesa tādējādi nav kontrolējusi, vai Komisija veikusi pietiekamu uz nākotni vērstu analīzi, esot tas, ka nav pārbaudīts, cik daudziem kumulatīviem nosacījumiem jābūt izpildītiem, lai sasniegtu strīdīgā lēmuma 135. punktā minēto ar cenu noteikšanu saistīto saistību mērķi nodrošināt Gazprom klientiem skaidras līgumiskās tiesības, kas garantētu, ka to gāzes cenas nākotnē saglabāsies taisnīgas un konkurētspējīgas.
120
Tātad Vispārējā tiesa neesot pareizi novērtējusi nozīmīgos faktus, kas ir tās analīzes pamatā, un katrai no iepriekš minētajām kļūdām esot bijusi tieša ietekme uz strīdīgo lēmumu.
121
Komisija apstrīd šo argumentāciju.
2) Tiesas vērtējums
122
Orlen apgalvojumus atspēko gan strīdīgā lēmuma, gan pārsūdzētā sprieduma saturs.
123
Tā, pretēji tam, ko apgalvo Orlen, Komisija un Vispārējā tiesa ir skaidri ņēmušas vērā tirgus iespējamo attīstību nākotnē, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 158. punkta, un šī iemesla dēļ minētā sprieduma 155. punktā Vispārējā tiesa ir uzskatījusi par pietiekamu, ka gala saistības paredz cenu pārskatīšanas klauzulas iekļaušanu līgumos, nevis tūlītējas izmaiņas pastāvošajās klauzulās paredzētajās tarifu formulās.
124
Orlen kļūdaini interpretē pēdējo minēto pārsūdzētā sprieduma punktu, apgalvojot, ka Vispārējā tiesa Gazprom piedāvātās cenu pārskatīšanas klauzulas pietiekamību ir izvērtējusi, ņemot vērā tikai to situāciju tirgū, kāda pastāvēja strīdīgā lēmuma pieņemšanas brīdī. Minētajā punktā Vispārējā tiesa vienīgi apstiprināja, ka Komisija savā vērtējumā ir pareizi ņēmusi vērā arī situāciju tirgū, kāda pastāvēja šī lēmuma pieņemšanas brīdī. Turklāt no pārsūdzētā sprieduma 156.–158. punkta skaidri izriet, ka Vispārējā tiesa patiešām ir pārbaudījusi Komisijas uz nākotni vērstā vērtējuma pareizību. Šajā ziņā fakts, ka minētā lēmuma pieņemšanas laikā cenas bija konkurētspējīgas, bija jāaplūko saistībā ar apstākli, ka Gazprom tika piešķirts desmit nedēļu termiņš, lai grozītu visus līgumus un ieviestu tajos cenu pārskatīšanas klauzulu.
125
Turklāt Vispārējā tiesa ir arī pietiekami novērtējusi veidu, kādā, pateicoties cenu pārskatīšanas klauzulām, kas ieviestas atbilstoši saistībām, bija iespējams izvairīties no tādas situācijas atkārtošanās, kurā cenas būtu bijušas pārmērīgas.
126
Tāpēc trešā pamata otrā daļa un tātad šis apelācijas sūdzības pamats ir jānoraida.
6.
Par ceturto apelācijas sūdzības pamatu
127
Ceturtais pamats attiecas uz Regulas Nr. 1/2003 9. panta 2. punkta pārkāpumu.
128
Šis pamats ir iedalīts divās daļās.
a)
Par ceturtā apelācijas sūdzības pamata pirmo daļu
1) Lietas dalībnieku argumenti
129
Ceturtā pamata pirmajā daļā Orlen apgalvo, ka Vispārējā tiesa Regulas Nr. 1/2003 9. panta 2. punktā paredzēto iespēju atsākt lietas izskatīšanu ir pamatojusi ar tādu saistību pārkāpumu, kuru saturu tā ir interpretējusi, balstoties uz strīdīgā lēmuma motīvu daļu, nevis rezolutīvo daļu.
130
No šī 9. panta 2. punkta b) apakšpunkta skaidri izrietot, ka gadījumā, ja attiecīgais uzņēmums nepilda saistības, kuras ir akceptējusi Komisija, šai iestādei ir tiesības atsākt lietas izskatīšanu. Tātad esot ļoti svarīgi nepārprotami noteikt attiecīgo saistību saturu.
131
Šajā ziņā strīdīgā lēmuma rezolutīvās daļas interpretācijā esot nevis jāpapildina šajā rezolutīvajā daļā ietverto saistību saturs, kā to esot darījusi Vispārējā tiesa, bet gan jāinterpretē šīs saistības, it īpaši tad, ja pastāv šaubas par minētās rezolutīvās daļas gramatisko interpretāciju. To apstiprinot judikatūra, saskaņā ar kuru prasībai principā ir jābūt vērstai pret tiesību akta rezolutīvo daļu, nevis tā motīvu daļu, izņemot gadījumus, kad motīvu daļas saturs ietekmē šī akta rezolutīvajā daļā ietvertā lēmuma būtību vai veido rezolutīvās daļas nepieciešamo pamatojumu.
132
Vispārējā tiesa ne tikai esot interpretējusi strīdīgā lēmuma rezolutīvajā daļā ietverto saistību, kas attiecas uz cenu noteikšanas praksi, saturu šī lēmuma motīvu daļas gaismā, bet arī, pirmkārt, kļūdaini paplašinājusi šo saturu, tajā iekļaujot elementus, kuri acīmredzami nav ietverti šajā rezolutīvajā daļā, un, otrkārt, pamatojoties uz šādi paplašināto lēmumu, esot norādījusi uz iespēju atsākt lietas izskatīšanu, it īpaši gadījumā, ja šķīrējtiesas neievēro datus par “mezglu cenām”, kas ļautu noteikt pārskatītās cenas. Tā kā Komisija nebija skaidri precizējusi, ko tā saprot ar saistību neizpildi sakarā ar lietas izskatīšanas atsākšanas pamatiem, Vispārējā tiesa no tā nevarēja juridiski korekti izsecināt argumentu par labu attiecīgo saistību pietiekamībai.
133
Turklāt Komisijai neesot pienākuma atsākt lietas izskatīšanu gadījumā, ja Gazprom pārkāptu savas saistības, jo Komisijai šajā ziņā esot plaša rīcības brīvība. Tātad arguments, ka Komisijas iespēja atsākt lietas izskatīšanu šo saistību neizpildes gadījumā pierāda to pietiekamību, neesot pamatots.
134
Komisija apstrīd šo argumentāciju.
2) Tiesas vērtējums
135
Kā jau minēts šā sprieduma 67. punktā, atgādinājums vien, ka gadījumā, ja konkrētais uzņēmums neievēro attiecīgās saistības, var tikt atsākta lietas izskatīšana saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 9. panta 2. punktu, atspoguļo vēlmi nevis ex post papildināt šīs saistības, bet gan uzraudzīt to ievērošanu. Tieši šajā pašā nozīmē Vispārējā tiesa ir minējusi iespēju atsākt lietas izskatīšanu un uzlikt naudas sodu saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta c) apakšpunktu gadījumā, ja Gazprom nepildītu savas saistības. Tas bija vienkāršs atgādinājums, lai Gazprom izpildītu šīs saistības.
136
Turklāt ir pilnīgi loģiski, ka Vispārējā tiesa ir interpretējusi strīdīgā lēmuma rezolutīvās daļas saturu, ņemot vērā tā motīvu daļu. Atsaukšanās uz šī lēmuma pamatojumu, lai pamatotu tā rezolutīvās daļas pareizu interpretāciju, ir nevis tiesību kļūda, bet gan ierasta interpretācijas metode. Šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa – pretēji tam, ko apgalvo Orlen, – nav papildinājusi šo rezolutīvo daļu ar elementiem, kas tajā nebija ietverti, bet tikai to ir interpretējusi, ņemot vērā šī pamatojuma saturu. It īpaši Vispārējā tiesa, atbildot uz Orlen apgalvojumiem, vienīgi paskaidroja, kas jāsaprot ar gala saistību 19. punkta iv) apakšpunktā aprakstīto saistību, nenonākot pretrunā un nepārsniedzot šī punkta formulējumu, bet gan veicot saprātīgu šīs saistības interpretāciju, pamatojoties uz tās saturu un mērķi.
137
Tādējādi ceturtā pamata pirmā daļa ir noraidāma.
b)
Par ceturtā apelācijas sūdzības pamata otro daļu
1) Lietas dalībnieku argumenti
138
Ceturtā pamata otrajā daļā Orlen izvirza argumentu, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa Regulas Nr. 1/2003 9. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzēto iespēju atsākt lietas izskatīšanu ir pamatojusi, norādot uz apstākļiem, uz kuriem strīdīgais lēmums nebija balstīts un kuriem nebija nekādas saistības ar tā priekšmetu.
139
Šīs tiesību normas precīza interpretācija ļaujot Komisijai atsākt lietas izskatīšanu, ja ir būtiskas izmaiņas jebkuros faktos, uz kuriem tika balstīts attiecīgais lēmums. Minētā tiesību norma tātad attiecoties uz faktiem, kuri pastāvēja brīdī, kad Komisija pieņēma savu lēmumu, un kurus tāpēc tā bija pārbaudījusi. Vispārējā tiesa tomēr neesot ievērojusi šo interpretāciju, to piemērojot it īpaši divu veidu apstākļiem.
140
Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot uzskatījusi, ka, pat ja gāzes un naftas cenu konverģence bija īslaicīgs apstāklis, jebkāda konverģences neesamība nākotnē būtu atzīstama par izmaiņām strīdīgā lēmuma pieņemšanas brīdī pastāvošajos apstākļos, kas ļautu Komisijai rīkoties saskaņā ar šo tiesību normu.
141
Otrkārt, Orlen apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir arī uzskatījusi, ka jāņem vērā tas, ka šī lēmuma pieņemšanas brīdī nepastāvēja noteikti apstākļi, piemēram, gāzes cauruļvads Nord Stream 2 nebija nodots ekspluatācijā, Gazprom nebija noteikusi gāzes piegādes ierobežojumus vai Gazprom nebija noteikusi jaunus nosacījumus gāzes piegādei, jo gadījumā, ja šādi apstākļi rastos nākotnē, tie varētu būt iemesls, lai Komisija atsāktu lietas izskatīšanu saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 9. panta 2. punkta a) apakšpunktu.
142
Tātad Vispārējā tiesa esot uzskatījusi, ka kādi nākotnes notikumi, kuru tvērums un raksturs nav skaidrs un kuri pēc savas būtības nebija strīdīgā lēmuma pamatā esošie fakti, pamatotu šādu atsākšanu, bet tas esot pretrunā šīs tiesību normas pareizai interpretācijai.
143
Komisija apstrīd šo argumentāciju.
2) Tiesas vērtējums
144
Kā Komisija norādījusi savā atbildes rakstā uz apelācijas sūdzību, Regulas Nr. 1/2003 9. panta 2. punkta a) apakšpunkts ilustrē faktu, ka šīs iestādes apstiprinātajām saistībām ir jēga tikai tad, ja apstākļi, kuru dēļ tās tika pieņemtas, nav būtiski mainījušies, un pretējā gadījumā lietas izskatīšana ir jāatsāk, lai attiecīgās saistības pielāgotu jaunajiem apstākļiem.
145
Pirmkārt, pretēji tam, ko apgalvo Orlen, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 426. punktā ir vienīgi atgādinājusi, ka Komisija attiecīgā gadījumā var izmantot šajā tiesību normā paredzēto iespēju atsākt lietas izskatīšanu, ja ir notikušas būtiskas izmaiņas jebkuros faktos, uz kuriem balstīts attiecīgais lēmums, it īpaši gāzes tirgus attīstības gadījumā.
146
Otrkārt, tā nav pieļāvusi tiesību kļūdu, interpretējot minētajā tiesību normā ietverto formulējumu “ja ir būtiskas izmaiņas jebkuros faktos, uz kuriem tika balstīts lēmums”. It īpaši Vispārējā tiesa nav norādījusi, ka visi nākotnes notikumi, uz kuriem attiecas Orlen bailes, it īpaši saistībā ar gāzes cauruļvadu Nord Stream 2, būtu uzskatāmi par šādām izmaiņām.
147
Tādējādi Vispārējā tiesa nav pārmērīgi paplašinājusi Regulas Nr. 1/2003 9. panta 2. punkta b) apakšpunkta piemērošanas jomu.
148
Tāpēc ceturtā apelācijas sūdzības pamata otrā daļa ir jānoraida.
149
No visa iepriekš izklāstītā izriet, ka ir jānoraida šis pamats un tādējādi apelācijas sūdzība kopumā.
V. Par pretapelācijas sūdzību
150
Ar pretapelācijas sūdzību Overgas lūdz atcelt pārsūdzēto spriedumu.
A. Par pretapelācijas sūdzības pieņemamību
1.
Lietas dalībnieku argumenti
151
Gazprom apgalvo, ka Overgas nav intereses iesniegt pretapelācijas sūdzību. Turklāt pārsūdzētais spriedums tieši neskarot Overgas. Tāpēc šī pretapelācijas sūdzība esot nepieņemama.
152
Pirmkārt, gala saistības neapdraudot Overgas ekonomiskās vai juridiskās intereses. Pat ja tā atzīst, ka, iespējams, būtu jābūt labākām saistībām, tas nepierāda, ka gala saistības kaitē pēdējai minētajai sabiedrībai.
153
Otrkārt, gala saistību atzīšana par spēkā neesošām Overgas nesniegtu nekādas priekšrocības. Gluži pretēji, ja tās būtu jāatzīst par spēkā neesošām, nebūtu droši zināms, ka Komisija padarīs par saistošām stingrākas saistības vai ka Gazprom būs gatava tās uzņemties. Ar hipotētisku un teorētisku iespējamību, ka pastāvētu it kā “labākas” saistības, nepietiekot, lai atzītu pretapelācijas sūdzību par pieņemamu.
154
Replikas rakstā Overgas apgalvo, ka pretapelācijas sūdzība ir pieņemama, jo strīdīgais lēmums to skar tieši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. panta 2. punkta izpratnē. Esot skaidrs, ka tās ekonomiskajās interesēs ir panākt labvēlīgāku Komisijas lēmumu, kurā būtu noteikti efektīvie juridiskie pasākumi. Šādu rezultātu nevarot sasniegt de jure, kamēr strīdīgais lēmums nav atcelts.
155
Arī Orlen lūdz atzīt pretapelācijas sūdzību par pieņemamu.
2.
Tiesas vērtējums
156
Pietiek konstatēt, ka Overgas interese iesniegt pretapelācijas sūdzību ir pierādīta, pat ja tā darbojas Bulgārijas gāzes tirgū, kas tieši nav to gala saistību priekšmets, kuras ir atzītas par saistošām ar strīdīgo lēmumu, ņemot vērā, ka tā bija persona, kas iestājusies lietā pirmajā instancē Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo prasījumu atbalstam, un ka ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa noraidīja pēdējās minētās sabiedrības prasību.
B. Par lietas būtību
157
Pretapelācijas sūdzības pamatojumam Overgas izvirza divus pamatus.
1.
Par pirmo pretapelācijas sūdzības pamatu
a)
Lietas dalībnieku argumenti
158
Ar pirmo pamatu Overgas apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Eiropas Savienības Tiesas statūtu 40. panta 2. punktu, lasot to kopā ar 53. panta 1. punktu, jo tā uzskatīja, ka Overgas iestāšanās rakstā izklāstītie argumenti ir nepieņemami, ciktāl tie attiecas uz Bulgārijas gāzes sistēmu.
159
Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka šie argumenti pārsniedz strīda priekšmetu. Atcelšanas prasības ietvaros strīda priekšmets esot jānosaka nevis Vispārējai tiesai, bet tikai prasītājai, proti, šajā gadījumā – Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo. Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo strīda priekšmetu esot definējusi plaši, tostarp attiecībā uz teritoriālajiem ierobežojumiem. Tātad saistības, kas attiecas uz Bulgāriju, ietilpstot šajā priekšmetā. Turklāt Vispārējās tiesas interpretācija attiecībā uz Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo pieeju, it īpaši saistībā ar iespējamiem strīda priekšmeta ierobežojumiem, esot daļēji pretrunīga, lielā mērā neskaidra un vispārīgi nesaderīga ar Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo prasības pieteikumā skaidri izteikto nostāju.
160
Šīs analīzes pamatojumam Overgas norāda, ka pirmajā instancē Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo izvirzītie pamati attiecās uz vairākām apstrīdētā lēmuma saturā identificētajām problēmām un kļūdām, attiecībā uz kurām Polijas tirgus, par ko šai pēdējai minētajai sabiedrībai bija labākas zināšanas, bija tikai viens no vairākiem piemēriem, un tas nenozīmējot, ka no strīda priekšmeta būtu jāizslēdz Bulgārijas gāzes tirgus.
161
Orlen uzskata, ka Overgas pirmais pretapelācijas sūdzības pamats un prasījums pilnībā atcelt pārsūdzēto spriedumu ir jāapmierina.
162
Savukārt Komisija lūdz pirmo pretapelācijas sūdzības pamatu noraidīt.
b)
Tiesas vērtējums
163
Vispirms jāatgādina, ka saistībās attiecībā uz Bulgāriju Gazprom apņēmās grozīt gāzes piegādes un pārvades līgumus, lai novērstu līgumiskos šķēršļus Bulgārijas pārvades sistēmas operatoram un tādējādi panāktu šīs sistēmas atbilstību Savienības atvasināto tiesību prasībām. Šīs prasības it īpaši attiecas uz ieejas‑izejas sistēmas ieviešanu, starpsavienojuma līgumu noslēgšanu starp kaimiņvalstu sistēmu operatoriem un noteikumiem par gāzes apjomu sadali starp vairākiem sistēmas lietotājiem starpsavienojuma punktos. Minētās prasības atvieglo gāzes pārrobežu apmaiņu, veicina konkurenci un nodrošina iekšējā tirgus integrāciju.
164
Turpinājumā, Vispārējā tiesā iesniegtajā prasības pieteikumā Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo ir minējusi saistības attiecībā uz Bulgāriju tikai vienu reizi un nav izvirzījusi nevienu pamatu par šo saistību atbilstību. Gluži pretēji, tā apgalvoja, ka attiecībā uz citiem gāzes tirgiem CAE valstīs, tostarp Polijā, Gazprom esot bijis jāpiedāvā un Komisijai esot bijis jāpadara par saistošām saistības, kas būtu analogas saistībām attiecībā uz Bulgāriju. Tātad nav šaubu, ka pēdējās minētās saistības pārsniedza Vispārējā tiesā izskatītā strīda priekšmetu.
165
Visbeidzot, ir taisnība, ka pārsūdzētā sprieduma 409. punktā Vispārējā tiesa atbildēja uz Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo izvirzīto pamatu par saistību attiecībā uz teritoriālajiem ierobežojumiem nepietiekamību kopumā un šajā ziņā konstatēja, ka Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Tomēr Vispārējā tiesa savā vērtējumā ir ņēmusi vērā, ka Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo nekādā ziņā nav apstrīdējusi saistību attiecībā uz Bulgāriju pietiekamību.
166
Tādējādi konstatējams, ka saistības attiecībā uz Bulgāriju neietilpst strīda priekšmetā, kāds tas ir noteikts Vispārējā tiesā iesniegtajā prasības pieteikumā, tāpēc Vispārējā tiesa ir pamatoti nospriedusi, ka Overgas iestāšanās rakstā izklāstītie argumenti ir nepieņemami, ciktāl tie attiecas uz Bulgārijas gāzes sistēmu.
167
Tādēļ pirmais pretapelācijas sūdzības pamats ir jānoraida.
2.
Par otro pretapelācijas sūdzības pamatu
a)
Lietas dalībnieku argumenti
168
Ar otro pretapelācijas sūdzības pamatu Overgas apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 36. pantu, lasot to kopā ar 53. panta 1. punktu.
169
It īpaši Vispārējā tiesa neesot precizējusi ne kārtību, kādā aprēķināmi četri faktori, kas ierobežo saistību attiecībā uz piegādes punktiem piemērošanas jomu, ne veidu, kādā būtu jānovērtē šo četru faktoru kumulatīvā iedarbība, ne arī atskaites punktu, kas izmantots, lai izdarītu secinājumu, ka pat šī kumulatīvā iedarbība neizpaužas kā acīmredzama kļūda vērtējumā, ko Komisija pieļāvusi šo saistību akceptēšanas brīdī. Vispārējā tiesa neesot sniegusi nekādus paskaidrojumus nedz par metodi, ko tā esot piemērojusi šajā ziņā, nedz vēl jo mazāk par tās piemērošanu konkrētajiem šīs lietas apstākļiem.
170
Orlen nepauž nostāju attiecībā uz otro pretapelācijas sūdzības pamatu. Komisija uzskata, ka tas ir nepieņemams, jo ir pārāk nekonkrēts.
b)
Tiesas vērtējums
171
Jāatgādina, ka Vispārējās tiesas pienākums norādīt pamatojumu tai liek tikai skaidri un nepārprotami norādīt tās izmantoto argumentāciju, lai ļautu ieinteresētajām personām uzzināt nolēmuma pieņemšanas pamatojumu un ļautu Tiesai īstenot savu kontroli (spriedums, 2017. gada 26. jūlijs, Staatliche Porzellan‑Manufaktur Meissen/EUIPO, C‑471/16 P, EU:C:2017:602, 28. punkts un tajā minētā judikatūra), bet nav jāsniedz pamatojums, kurā būtu izsmeļoši atbildēts uz visiem lietas dalībnieku izvirzītajiem argumentiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 4. marts, Liaño Reig/VNV, C‑947/19 P, EU:C:2021:172, 27. punkts un tajā minētā judikatūra).
172
Aplūkojamajā gadījumā it īpaši no šā sprieduma 77. un 114. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa ir kontrolējusi Komisijas vērtējumu par saistībām attiecībā uz piegādes punktiem un pamatojusi savu šī vērtējuma analīzi. Apstāklis, ka attiecīgie pārsūdzētā sprieduma fragmenti nav tik detalizēti, kā to būtu vēlējusies Overgas, neļauj secināt, ka Vispārējā tiesa šajā ziņā nav pietiekami pamatojusi savu spriedumu.
173
Tāpēc ir jānoraida otrais pamats un tādējādi pretapelācijas sūdzība kopumā.
VI. Par tiesāšanās izdevumiem
174
Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktā ir paredzēts, ka Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem, ja apelācijas sūdzība nav pamatota.
175
Atbilstoši šī reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz šī paša reglamenta 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
176
Šajā lietā, tā kā Orlen attiecībā uz tās apelācijas sūdzību spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt Komisijas un Gazprom tiesāšanās izdevumus, kas radušies saistībā ar šo apelācijas sūdzību, saskaņā ar pēdējo minēto lietas dalībnieku prasījumiem. Tā kā Overgas attiecībā uz tās pretapelācijas sūdzību spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt Komisijas un Gazprom tiesāšanās izdevumus, kas radušies saistībā ar šo pretapelācijas sūdzību, saskaņā ar pēdējo minēto lietas dalībnieku prasījumiem.
177
Turklāt atbilstoši Tiesas Reglamenta 140. panta 1. punktam, kurš saskaņā ar šī reglamenta 184. panta 1. punktu arī ir piemērojams apelācijas tiesvedībā, dalībvalstis un iestādes, kas iestājušās lietā, savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas. Tātad Polijas Republika, persona, kas bija iestājusies lietā pirmajā instancē, savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1)
Apelācijas sūdzību un pretapelācijas sūdzību noraidīt.
2)
Orlen S.A
. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas, Gazprom PJSC un Gazprom export LLC tiesāšanās izdevumus, kas radušies saistībā ar apelācijas sūdzību.
3)
Overgas Inc
. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas, Gazprom PJSC un Gazprom export LLC tiesāšanās izdevumus, kas radušies saistībā ar pretapelācijas sūdzību.
4)
Polijas Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – poļu.