62019CJ0181_RES
Lieta C‑181/19
Jobcenter Krefeld – Widerspruchsstelle pret JD
(Landessozialgericht Nordrhein‑Westfalen lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (virspalāta) 2020. gada 6. oktobra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Personu brīva pārvietošanās – Darba ņēmēji – Regula (ES) Nr. 492/2011 – 7. panta 2. punkts – Vienlīdzīga attieksme – Sociālās priekšrocības –10. pants – Bērni, kuri apmeklē izglītības iestādes – Direktīva 2004/38/EK – 24. pants – Sociālās palīdzības pabalsti – Regula (EK) Nr. 883/2004 – 4. pants – 70. pants – Īpaši no iemaksām neatkarīgi naudas pabalsti – Migrējošs darba ņēmējs, kura apgādībā ir bērni, kuri apmeklē izglītības iestādes uzņemošajā dalībvalstī
Personu brīva pārvietošanās – Darba ņēmēji – Ģimenes locekļu uzturēšanās tiesības – Migrējošā vai bijušā migrējošā darba ņēmēja bērns, kas apmeklē izglītības iestādi uzņemošajā dalībvalstī – Vecāks, kas faktiski īsteno šī bērna aizgādību – Uzturēšanās tiesības, kas balstītas tikai uz Regulas Nr. 492/2011 10. pantu – Pienākums izpildīt Direktīvā 2004/38 paredzētos nosacījumus – Neesamība – Minētā vecāka darba ņēmēja statusa zaudēšana – Ietekmes neesamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 492/2011 10. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38)
(skat. 35., 37.–39. un 49. punktu)
Personu brīva pārvietošanās – Darba ņēmēji – Vienlīdzīga attieksme – Sociālās priekšrocības – Jēdziens – Sociālais pabalsts, kura mērķis ir nodrošināt tā saņēmējiem iztikas līdzekļus – Iekļaušana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 492/2011 7. panta 2. punkts)
(skat. 41. un 42. punktu)
Personu brīva pārvietošanās – Darba ņēmēji – Vienlīdzīga attieksme – Sociālās priekšrocības – Saņēmēji – Migrējošā vai bijušā migrējošā darba ņēmēja bērns, kas apmeklē izglītības iestādi uzņemošajā dalībvalstī – Vecāks, kas faktiski īsteno šī bērna aizgādību – Minētā vecāka darba ņēmēja statusa zaudēšana – Ietekmes neesamība
(LESD 45. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 492/2011 7. panta 2. punkts un 10. pants)
(skat. 43.–48. un 50.–55. punktu)
Personu brīva pārvietošanās – Darba ņēmēji – Vienlīdzīga attieksme – Sociālās priekšrocības – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru no pabalstu saņemšanas tiek izslēgts bijušais migrējošs darba ņēmējs un viņa bērni, kam ir patstāvīgas uzturēšanās tiesības saistībā ar bērnu izglītošanu uzņemošajā dalībvalstī – Nepieļaujamība – Pamatojums – Atkāpe no vienlīdzīgas attieksmes principa pret Savienības pilsoņiem sociālās palīdzības jomā – Nepiemērojamība – Attiecīgais Savienības pilsonis, kuram ir arī uzturēšanās tiesības kā darba meklētājam – Ietekmes neesamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 492/2011 7. panta 2. punkts un 10. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38 24. panta 2. punkts)
(skat. 55., 58.–65., 69.–73., 77. un 79. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Sociālais nodrošinājums – Migrējošie darba ņēmēji – Vienlīdzīga attieksme Regulas Nr. 883/2004 4. panta izpratnē – Piemērošanas joma – Īpaši no iemaksām neatkarīgi naudas pabalsti – Iekļaušana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 883/2004 3. panta 3. punkts, 4. pants un 70. panta 2. punkts)
(skat. 83. punktu)
Sociālais nodrošinājums – Migrējošie darba ņēmēji – Vienlīdzīga attieksme – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru no pabalstu saņemšanas tiek izslēgts bijušais migrējošais darba ņēmējs un viņa bērni, kam ir patstāvīgas uzturēšanās tiesības saistībā ar bērnu izglītošanu uzņemošajā dalībvalstī – Nepieļaujamība – Pamatojums – Atkāpe no vienlīdzīgas attieksmes principa pret Savienības pilsoņiem sociālās palīdzības jomā – Nepiemērojamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 883/2004 3. panta 1. un 3. punkts, 4. pants un 70. panta 2. punkts un Regulas Nr. 492/2011 10. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38 24. panta 2. punkts)
(skat. 84.–89. punktu un rezolutīvas daļas 2) punktu)
Rezumējums
Bijušajam migrējošajam darba ņēmējam un viņa bērniem, kuriem ir uzturēšanās tiesības saistībā ar bērnu izglītošanu, nevar automātiski liegt tiesības uz valsts tiesībās paredzētajiem pamata sociālajiem pabalstiem, pamatojoties uz to, ka šis darba ņēmējs ir kļuvis par bezdarbnieku
JD ir Polijas pilsonis, kurš kopš 2013. gada kopā ar savām nepilngadīgajām meitām dzīvo Vācijā, kur viņas mācās. 2015. un 2016. gadā JD strādāja vairākus algotus darbus šajā dalībvalstī, pirms kļuva par bezdarbnieku. No 2016. gada septembra līdz 2017. gada jūnijam ģimene saņēma tostarp Vācijas tiesiskajā regulējumā paredzētos sociālās aizsardzības pabalstus, proti, “papildus bezdarbnieka pabalstus” (Arbeitslosengeld II) JD un “sociālos pabalstus” (Sozialgeld) bērniem. Kopš 2018. gada 2. janvāra JD atkal strādā pilna laika darbu Vācijā.
JD lūdza kompetentajai Vācijas iestādei, Jobcenter Krefeld, saglabāt minēto pabalstu izmaksu par laikposmu no 2017. gada jūnija līdz decembrim. Tomēr tā noraidīja viņa pieteikumu, pamatojoties uz to, ka strīdīgajā laikposmā JD nebija saglabājis savu algota darbinieka statusu un nebija uzturējies Vācijā kā darba meklētājs. JD cēla prasību par šo lēmumu, kas tika apmierināta. Tad Jobcenter Krefeld iesniedza apelācijas sūdzību Landessozialgericht Nordrhein‑Westfalen (Ziemeļreinas‑Vestfālenes federālās zemes Sociālo lietu tiesa, Vācija).
Tiesa, kurā šī pēdējā minētā tiesa 2020. gada 6. oktobrī iesniedza lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, spriedumā, kas tika pasludināts virspalātas sastāvā, precizēja tiesības, kādas ir bijušam migrējošam darba ņēmējam, kura apgādībā ir bērni, kuri apmeklē izglītības iestādes uzņemošajā dalībvalstī, ņemot vērā Regulu Nr. 492/2011 (
1
) un Regulu Nr. 883/2004 (
2
), kā arī Direktīvu 2004/38 (
3
).
Šajā ziņā, norādījusi, ka attiecīgie sociālās aizsardzības pabalsti var tikt kvalificēti kā “sociālā priekšrocība” Regulas Nr. 492/2011 izpratnē, Tiesa nosprieda, pirmkārt, ka šai regulai neatbilst valsts tiesiskais regulējums, ar kuru visos gadījumos un automātiski tiek izslēgts, ka bijušais migrējošais darba ņēmējs un viņa bērni saņem šādus pabalstus, lai gan viņiem saskaņā ar minēto regulu (
4
) ir patstāvīgas uzturēšanās tiesības saistībā ar bērnu izglītošanu.
Lai nonāktu pie šāda secinājuma, Tiesa vispirms atgādināja, ka uzturēšanās tiesības, kas atzītas (bijušā) migrējošā darba ņēmēja bērniem, lai garantētu tiesības uz pieeju izglītībai, un – atvasinātā veidā – vecākam, kurš nodrošina bērna aizgādību, sākotnēji izriet no šī vecāka kā darba ņēmēja statusa. Tomēr, tiklīdz šīs tiesības ir iegūtas, tās kļūst autonomas un tās var turpināties pēc minētā statusa zaudēšanas. Turpinājumā Tiesa uzskatīja, ka personām, kurām ir šādas uzturēšanās tiesības, ir arī Regulā Nr. 492/2011 (
5
) paredzētās tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi salīdzinājumā ar valsts pilsoņiem sociālo priekšrocību piešķiršanas jomā, pat ja tās vairs nevar atsaukties uz darba ņēmēja statusu, no kura tās ir ieguvušas savas sākotnējās uzturēšanās tiesības. Tādējādi šāda interpretācija pasargā personu, kura plāno atstāt savu izcelsmes dalībvalsti kopā ar savu ģimeni, lai dotos strādāt citā dalībvalstī, no riska, ka tai būs jāpārtrauc tās bērnu izglītība un jāatgriežas savā izcelsmes valstī, jo tā nevar saņemt valsts tiesībās paredzētos sociālos pabalstus, kas ļautu viņiem iegūt pietiekamus iztikas līdzekļus.
Visbeidzot Tiesa nosprieda, ka tādā gadījumā kā pamatlietā uzņemošā dalībvalsts nevar izmantot atkāpi no Direktīvā 2004/38 (
6
) paredzētā vienlīdzīgas attieksmes principa sociālās palīdzības jomā. Šī atkāpe ļauj atteikt palīdzības pabalstu piešķiršanu dažu kategoriju personām – tādām, kurām saskaņā ar šo direktīvu ir uzturēšanās tiesības darba meklējuma nolūkā uzņemošajā dalībvalstī, lai novērstu, ka šīs personas kļūst par pārmērīgu slogu šīs dalībvalsts sociālās palīdzības sistēmai. Šī atkāpe ir jāinterpretē šauri, un tā var tikt piemērota tikai attiecībā uz personām, kuru uzturēšanās tiesības ir pamatotas vienīgi ar minēto direktīvu. Šajā lietā ieinteresētajām personām, protams, ir uzturēšanās tiesības, pamatojoties uz šo direktīvu (
7
), attiecīgā vecāka darba meklējumos. Tomēr, tā kā viņi var atsaukties arī uz autonomām uzturēšanās tiesībām saskaņā ar Regulu Nr. 492/2011, uz tiem nevar attiecināt minēto atkāpi. Tādējādi valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tie tiek izslēgti no tiesībā–m uz sociālās aizsardzības pabalstiem, rada atšķirīgu attieksmi sociālo priekšrocību jomā salīdzinājumā ar valsts pilsoņiem, un tas ir pretrunā šai regulai (
8
).
Otrkārt, Tiesa nosprieda, ka (bijušajam) migrējošajam darba ņēmējam un viņa bērniem, kuriem ir uzturēšanās tiesības, pamatojoties uz Regulu Nr. 492/2011, un kuri ir iekļauti uzņemošās dalībvalsts sociālā nodrošinājuma sistēmā, arī ir tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi, kas izriet no Regulas Nr. 883/2004 (
9
). Tas, ka viņiem tiek liegtas visas tiesības uz sociālās aizsardzības pabalstiem, ir atšķirīga attieksme salīdzinājumā ar attiecīgās valsts valstspiederīgajiem. Šī atšķirīgā attieksme ir pretrunā pēdējai minētajai regulai (
10
), jo Direktīvā 2004/38 (
11
) paredzētā atkāpe – to pašu iemeslu dēļ, kurus Tiesa ir izklāstījusi saistībā ar Regulu Nr. 492/2011, – nevar tikt piemērota šāda darba ņēmēja un viņa bērnu, kas apmeklē mācību iestādes, situācijā.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 492/2011 (2011. gada 5. aprīlis) par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā (OV 2011, L 141, 1. lpp.).
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp., un labojums – OV 2004, L 200, 1. lpp.).
(
3
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV 2004, L 158, 77. lpp., un labojumi – |OV 2004, L 229, 35. lpp., un OV 2005, L 197, 34. lpp.).
(
4
)	Regulas Nr. 492/2011 10. pants.
(
5
)	Regulas Nr. 492/2011 7. panta 2. punkts.
(
6
)	Direktīvas 2004/38 24. panta 2. punkts.
(
7
)	Direktīvas 2004/38 14. panta 4. punkta b) apakšpunkts.
(
8
)	Regulas Nr. 492/2011 7. panta 2. punkts, lasot to kopsakarā ar tās 10. pantu.
(
9
)	Regulas Nr. 883/2004 4. pants.
(
10
)	Regulas Nr. 883/2004 4. pants.
(
11
)	Direktīvas 2004/38 24. panta 2. punkts