62023CJ0725
TIESAS SPRIEDUMS (devītā palāta)
2024. gada 12. decembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2011/7/ES – Maksājumu kavējumu novēršana komercdarījumos – Uzņēmumu savstarpēji darījumi – Telpu nomas līgums – 2. panta 8. punkts – Jēdziens “maksājamā summa” – Samaksātu rēķinu par nomas maksu un ar nomu saistītajām izmaksām piedziņa
Lietā C‑725/23 [Tusnia] (
i
)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Sąd Rejonowy Katowice – Wschód w Katowicach (Katovices Austrumu rajona tiesa Katovicē, Polija) iesniegusi ar 2023. gada 9. oktobra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 27. novembrī, tiesvedībā
M. sp. z o.o
. I. S.K.A.
pret
R. W.,
TIESA (devītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs N. Jēskinens [N. Jääskinen] (referents), tiesneši M. Kondinanci [M. Condinanzi] un R. Frendo [R. Frendo],
ģenerāladvokāts: A. Rants [A. Rantos],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
M. sp. z o.o. I. S.K.A. vārdā – A. Kuleszyńska, radca prawny,
–
Polijas valdības vārdā – B. Majczyna, pārstāvis,
–
Eiropas Komisijas vārdā – M. Ioan, D. Milanowska un M. Owsiany‑Hornung, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/7/ES (2011. gada 16. februāris) par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos (OV 2011, L 48, 1. lpp.) 2. panta 8. punktu.
2
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp M. sp. z o.o. I. S.K.A. (turpmāk tekstā – “M.”) un R. W. par to, ka M. piedzen apmaksātus rēķinus par izmaksām, kas saistītas ar nekustamā īpašuma izmantošanu komerciāliem mērķiem un kas bija jāsedz M., bet kas līgumā noteiktas kā R. W. sedzamās izmaksas.
Atbilstošās tiesību normas
3
Direktīvas 2011/7 3., 8., 9. un 19. apsvērumā noteikts:
“(3)
Daudzi maksājumi komercdarījumos starp tirgus dalībniekiem vai starp tirgus dalībniekiem un publiskām iestādēm tiek veikti vēlāk, nekā noteikts līgumā vai izklāstīts vispārējos tirdzniecības nosacījumos. Lai gan preces ir piegādātas vai pakalpojumi sniegti, daudzi ar tiem saistītie rēķini tiek maksāti, ievērojami kavējot termiņu. Šādi maksājumu kavējumi nelabvēlīgi ietekmē likviditāti un apgrūtina uzņēmumu finanšu pārvaldību. Tie ietekmē arī uzņēmumu konkurētspēju un rentabilitāti, ja kreditoram maksājuma kavējuma dēļ ir nepieciešams ārējs finansējums. Ekonomikas lejupslīdes laikā šādas negatīvas ietekmes risks ievērojami palielinās, jo finansējuma pieejamība ir apgrūtināta.
[..]
(8)
Šīs direktīvas piemērošanas jomai būtu jāattiecas vienīgi uz maksājumiem, ko veic kā atlīdzību komercdarījumos. [..]
(9)
Šai direktīvai būtu jāreglamentē visi komercdarījumi neatkarīgi no tā, vai tos veic starp privātiem vai publiskiem uzņēmumiem vai starp uzņēmumiem un publiskām iestādēm [..].
[..]
(19)
Lai atturētu [no] maksājumu kavējumiem, ir nepieciešama taisnīga kompensācija kreditoriem par atgūšanas izmaksām, kas radušās maksājuma kavējuma dēļ. Atgūšanas izmaksās būtu jāiekļauj arī saistītās administratīvās izmaksas un kompensācija par iekšējām izmaksām, kas radušās maksājuma kavējuma dēļ, un tām šajā direktīvā būtu jāparedz fiksēta minimālā summa, ko var piemērot kopā ar nokavējuma procentiem. Fiksētas summas veidā noteiktas kompensācijas mērķim vajadzētu būt ar atgūšanu saistīto administratīvo un iekšējo izmaksu samazināšanai. Atgūšanas izmaksu kompensācija būtu jānosaka, neskarot valstu noteikumus, saskaņā ar kuriem attiecīgās valsts tiesa var piešķirt kreditoram kompensāciju par jebkādu papildu kaitējumu, kas saistīts ar parādnieka maksājuma kavējumu.”
4
Šīs direktīvas 1. panta 1. un 2. punktā noteikts:
“1.   Šīs direktīvas mērķis [ir] apkarot maksājumu kavējumus komercdarījumos, lai nodrošinātu iekšējā tirgus pienācīgu darbību, tādējādi veicinot uzņēmumu un jo īpaši [mazo un vidējo uzņēmumu] konkurētspēju.
2.   Šo direktīvu piemēro visiem maksājumiem, ko veic kā atlīdzību komercdarījumos.”
5
Minētās direktīvas 2. pants ir izteikts šādā redakcijā:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
1)
“komercdarījumi” ir darījumi starp uzņēmumiem vai starp uzņēmumiem un publiskām iestādēm, kuru rezultāts ir preču piegāde vai pakalpojumu sniegšana par atlīdzību;
[..]
8)
“maksājamā summa” ir pamatsumma, kas būtu bijusi jāmaksā līgumā vai tiesību aktos noteiktajā maksājuma termiņā, ieskaitot rēķinā vai līdzvērtīgā maksājuma pieprasījumā norādītos piemērojamos nodokļus, nodevas un maksas;
[..].”
6
Saskaņā ar tās pašas direktīvas 3. panta 1. punktu:
“Dalībvalstis nodrošina, ka komercdarījumos starp uzņēmumiem kreditoram bez vajadzības atgādināt ir tiesības uz nokavējuma procentiem, ja ir izpildīti šādi nosacījumi:
a)
kreditors ir izpildījis savas līgumsaistības un juridiskos pienākumus; un
b)
kreditors nav laikus saņēmis maksājamo summu, izņemot gadījumus, kad parādnieks nav atbildīgs par nokavējumu.”
7
Direktīvas 2011/7 6. panta 1. punktā paredzēts:
“Dalībvalstis nodrošina, ka – ja saskaņā ar [3. pantu] komercdarījumos kļūst maksājami nokavējuma procenti – kreditoram ir tiesības saņemt no parādnieka vismaz fiksētu summu [..] 40 [EUR] apjomā.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
8
2019. gada 3. jūlijā pamatlietas puses noslēdza nomas līgumu uz nenoteiktu laiku par uzņēmējdarbības telpām Polijā. Saskaņā ar šo līgumu R. W. bija jāsamaksā M.:
–
nomas maksa, kurai pieskaitīts pievienotās vērtības nodoklis;
–
maksas, kas saistītas ar sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (apkure, gāze, elektrība u.c.), kā arī citas maksas, kas iznomātājam radušās saistībā ar šo pakalpojumu sniegšanu, un
–
vienreizēja ikmēneša fiksēta summa, kas atbilst dalībai ar nekustamo īpašumu saistītajās maksās, izdevumos un izmaksās, tostarp nekustamā īpašuma kopējās izmaksās un pašvaldības nodokļos.
9
2019. gada 13. septembrī tika noslēgta papildu vienošanās pie šī līguma un tā priekšmets tika paplašināts, iekļaujot tajā vēl vienu uzņēmējdarbības telpu.
10
Ar 2020. gada 28. maija vēstuli M. paziņoja R. W. par nomas līguma izbeigšanu ar tūlītēju spēku.
11
Iesniedzējtiesā Sąd Rejonowy Katowice‑Wschód w Katowicach (Katovices Austrumu rajona tiesa Katovicē, Polija) M. pieprasa R. W. samaksāt divdesmit sešus nesamaksātos rēķinus, no kuriem astoņi attiecas uz nomas maksu, vienpadsmit – uz sabiedriskiem pakalpojumiem un septiņi – uz fiksētu summu, kas maksājama par nomnieka dalību visās ar nekustamo īpašumu saistītajās maksās, izdevumos un izmaksās, kā arī fiksētu summu 40 EUR par katru rēķinu, kas nav samaksāts paredzētajā termiņā.
12
Iesniedzējtiesa uzsver, ka no Direktīvas 2011/7 1. panta 2. punkta, lasot to tās preambulas 8. apsvēruma gaismā, izriet, ka šīs direktīvas piemērošanas joma attiecas tikai uz maksājumiem, kas tiek veikti kā “atlīdzība komercdarījumos”, bet pats jēdziens “atlīdzība” minētajā direktīvā nav definēts.
13
Tomēr minētā tiesa uzskata: ja būtu jāuzskata, ka Direktīvas 2011/7 piemērošanas joma attiecas tikai uz maksājumiem, kas veikti kā “atlīdzība komercdarījumos”, no tā būtu jāsecina, ka jēdziens “maksājamā summa” tās 2. panta 8. punkta izpratnē attiecas tikai uz to summu, kas paredzēta, lai atlīdzinātu kreditora paša sniegto izpildījumu, proti, preces piegādi vai pakalpojuma sniegšanu, un neietver maksājumus, kas veikti citiem mērķiem, piemēram, izdevumu vai citu tādu izmaksu atmaksai, kas radušās kreditoram, pildot līgumu, ja šie elementi ir nodalīti saskaņā ar minēto līgumu.
14
Iesniedzējtiesa tomēr norāda, ka no šādas interpretācijas izrietētu, ka tad, ja līgumā parādniekam ir noteikts pienākums atmaksāt kreditoram šādus izdevumus vai šādas izmaksas, maksājuma kavējums, kas kreditoram liek vismaz uz laiku segt šīs izmaksas parādnieka vietā, var negatīvi ietekmēt šī kreditora finansiālo situāciju, un tas būtu pretrunā Direktīvas 2011/7 mērķim, proti, cīnīties pret šāda veida situācijām, kas kaitē uzņēmumu konkurētspējai un rentabilitātei iekšējā tirgū.
15
Šajos apstākļos Sąd Rejonowy Katowice‑Wschód w Katowicach (Katovices Austrumu rajona tiesa Katovicē) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Direktīvas 2011/7] 2. panta 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tā piemērošanas jomā papildus pamatsummai par līgumam raksturīgo izpildījumu, kura rezultātā tiek piegādātas preces vai sniegti pakalpojumi, ietilpst arī to izmaksu atlīdzināšana, kas radušās saistībā ar līguma izpildi un ko parādnieks ir līgumiski apņēmies samaksāt?”
Par prejudiciālo jautājumu
16
Vispirms jāatgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 2011/7 1. panta 2. punktu šī direktīva attiecas uz visiem maksājumiem, kas tiek veikti kā atlīdzība “komercdarījumos”, un ka šis jēdziens šīs direktīvas 2. panta 1. punktā ir definēts kā “darījumi starp uzņēmumiem vai starp uzņēmumiem un publiskām iestādēm, kuru rezultāts ir preču piegāde vai pakalpojumu sniegšana par atlīdzību”. Šī pēdējā tiesību norma ir jāskata, ņemot vērā šīs direktīvas 8. un 9. apsvērumu, no kuriem izriet, ka tā attiecas uz visiem maksājumiem, kas veikti kā atlīdzība komercdarījumos, tostarp tajos, kas veikti starp privātiem uzņēmumiem, izņemot darījumus, kuri ir veikti ar patērētājiem, un citu veidu maksājumus (spriedums, 2022. gada 13. janvāris, New Media Development & Hotel Services, C‑327/20, EU:C:2022:23, 31. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
17
Tiesa jau ir nospriedusi, ka Direktīvas 2011/7 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka līgums, kura raksturīgais izpildījums ir nekustamā īpašuma nodošana par atlīdzību lietošanai uz noteiktu laiku, piemēram, uzņēmējdarbības nomas līgums, ir komercdarījums, kura rezultātā tiek sniegti pakalpojumi šīs tiesību normas izpratnē, ja vien tas tiek veikts starp uzņēmumiem vai starp uzņēmumiem un publiskām iestādēm (spriedums, 2020. gada 9. jūlijs, RL (Maksājumu kavējumu novēršanas direktīva), C‑199/19, EU:C:2020:548, 41. punkts).
18
Šajā lietā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka M. un R. W. ir uzņēmumi un ka tie ir rīkojušies savas profesionālās darbības ietvaros. Tādējādi, ar nosacījumu, ka iesniedzējtiesa to pārbauda, pamatlietā aplūkotais nomas līgums ir komercdarījums Direktīvas 2011/7 izpratnē un tādēļ maksājumi, kas veikti kā atlīdzība par šo darījumu, ietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā.
19
Ar uzdoto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2011/7 2. panta 8. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tajā minētais jēdziens “maksājamā summa” papildus tai summai, kura parādniekam ir jāsamaksā kā atlīdzība par galveno izpildījumu, ko tam ir sniedzis kreditors, pildot starp tiem noslēgto līgumu, ietver arī tās summas, kuras parādnieks saskaņā ar šo līgumu ir apņēmies atmaksāt kreditoram par izmaksām, kas tam radušās un kas ir saistītas ar minētā līguma izpildi.
20
Lai noteiktu Savienības tiesību normas piemērojamību, jāņem vērā gan tās formulējums, gan konteksts, gan arī tās mērķi (spriedums, 2015. gada 29. septembris, Gmina Wrocław, C‑276/14, EU:C:2015:635, 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
21
Direktīvas 2011/7 2. panta 8. punktā jēdziens “maksājamā summa” definēts kā “pamatsumma, kas būtu bijusi jāmaksā līgumā vai tiesību aktos noteiktajā maksājuma termiņā, ieskaitot rēķinā vai līdzvērtīgā maksājuma pieprasījumā norādītos piemērojamos nodokļus, nodevas un maksas”.
22
Attiecībā uz šīs tiesību normas gramatisko interpretāciju jākonstatē, ka Savienības likumdevēja lietotie termini jēdzienam “maksājamā summa” piešķir plašu tvērumu.
23
Proti, pirmkārt, tas, ka šis likumdevējs lietojis vārdu “ieskaitot”, norāda, ka tādējādi tas ir vēlējies izveidot neizsmeļošu sarakstu ar vairākiem elementiem, kas var ietilpt jēdzienā “maksājamā summa”. Otrkārt, tas, ka šajā sarakstā ir iekļauti tostarp “piemērojamie nodokļi, nodevas un maksas”, pierāda, ka Savienības likumdevējs ir vēlējies paredzēt arī summas, kas atšķiras no pamatsummas, kura samaksāta par līgumiskajām attiecībām raksturīgo izpildījumu, tomēr ir saistītas ar to un parādnieks ir apņēmies tās atlīdzināt.
24
Tādējādi no Direktīvas 2011/7 2. panta 8. punktā ietvertā jēdziena “maksājamā summa” gramatiskās interpretācijas izriet, ka tas nevar attiekties tikai uz to summu, kas tiek maksāta kā atlīdzība par galveno izpildījumu līgumiskajās attiecībās.
25
Šādu interpretāciju apstiprina šīs tiesību normas konteksts, kā arī Direktīvas 2011/7 mērķis.
26
Pirmkārt, attiecībā uz kontekstu šīs direktīvas 1. panta 2. punktā ir noteikts, ka šī direktīva piemērojama visiem maksājumiem, ko veic kā atlīdzību komercdarījumos, nenošķirot maksājumus, kas attiecīgi paredzēti atlīdzībai par galveno līguma izpildījumu, un maksājumus, kas paredzēti citiem mērķiem, piemēram, maksājumus, kas paredzēti, lai atlīdzinātu izmaksas, kuras kreditoram radušās, izpildot līgumu.
27
Otrkārt, attiecībā uz Direktīvas 2011/7 mērķi jāatgādina, ka atbilstoši tās 1. panta 1. punktam šīs direktīvas mērķis ir apkarot maksājumu kavējumus komercdarījumos, lai nodrošinātu iekšējā tirgus pienācīgu darbību, tādējādi veicinot uzņēmumu, it īpaši mazo un vidējo uzņēmumu, konkurētspēju.
28
No minētās direktīvas 3. apsvēruma izriet, ka Savienības likumdevējs ir ņēmis vērā, ka šādiem maksājumu kavējumiem ir negatīva ietekme uz uzņēmumu likviditāti, tie sarežģī finanšu pārvaldību un kaitē arī minēto uzņēmumu konkurētspējai un rentabilitātei, ja tiem šo maksājumu kavējumu dēļ ir nepieciešams ārējs finansējums (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 20. oktobris, BFF Finance Iberia, C‑585/20, EU:C:2022:806, 35. punkts).
29
No Direktīvas 2011/7 1. panta 1. punkta, lasot to tās 3. apsvēruma gaismā, izriet, ka tās mērķis ir ne tikai atturēt no maksājumu kavējumiem, novēršot to, ka tie ir finansiāli izdevīgi parādniekam zemās vai nulles nokavējuma procentu likmes šādā situācijā dēļ, bet arī efektīvi aizsargāt kreditoru no šādiem kavējumiem, nodrošinot tam pēc iespējas pilnīgāku kompensāciju par atgūšanas izmaksām, kas tam radušās. Šajā ziņā šīs direktīvas 19. apsvērumā ir noteikts, ka atgūšanas izmaksās būtu jāiekļauj arī administratīvo izmaksu atgūšana un kompensācija par iekšējām izmaksām, kas radušās maksājumu kavējumu dēļ, un ka fiksētas summas kompensācijai būtu jābūt vērstai uz to, lai samazinātu ar atgūšanu saistītās administratīvās un iekšējās izmaksas (spriedumi, 2022. gada 20. oktobris, BFF Finance Iberia, C‑585/20, EU:C:2022:806, 36. punkts un tajā minētā judikatūra, 2022. gada 1. decembris, DOMUS‑Software, C‑370/21, EU:C:2022:947, 27. punkts, un 2022. gada 1. decembris, X (Medicīniskā aprīkojuma piegāde), C‑419/21, EU:C:2022:948, 36. punkts).
30
Šādā perspektīvā, ja Direktīvas 2011/7 2. panta 8. punktā minētais jēdziens “maksājamā summa” tiktu interpretēts tādējādi, ka tas attiecas tikai uz to summu, kas paredzēta, lai atlīdzinātu līgumā paredzēto galveno izpildījumu, tiktu nepamatoti ierobežota šīs direktīvas piemērošanas joma un kreditoram tiktu radītas nelabvēlīgas sekas, ko rada maksājumu kavējumi attiecībā uz citām summām, kuras parādniekam ir jāmaksā saskaņā ar šo pašu līgumu. Šāda interpretācija būtu pretrunā mērķim atturēt parādniekus no novēlotu maksājumu veikšanas, kā tas izriet no Direktīvas 2011/7 1. panta 1. punkta, lasot to tās 19. apsvēruma gaismā.
31
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2011/7 2. panta 8. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tajā minētais jēdziens “maksājamā summa” papildus summai, kura parādniekam jāsamaksā kā atlīdzība par galveno izpildījumu, ko tam sniedzis kreditors, pildot starp tiem noslēgto līgumu, ietver arī tās summas, kuras parādnieks saskaņā ar šo līgumu ir apņēmies atmaksāt kreditoram par izmaksām, kas tam radušās un kas ir saistītas ar minētā līguma izpildi.
Par tiesāšanās izdevumiem
32
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (devītā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/7/ES (2011. gada 16. februāris) par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos 2. panta 8. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tajā minētais jēdziens “maksājamā summa” papildus summai, kura parādniekam jāsamaksā kā atlīdzība par galveno izpildījumu, ko tam sniedzis kreditors, pildot starp tiem noslēgto līgumu, ietver arī tās summas, kuras parādnieks saskaņā ar šo līgumu ir apņēmies atmaksāt kreditoram par izmaksām, kas tam radušās un kas ir saistītas ar minētā līguma izpildi.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – poļu.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.