Pagaidu versija
VISPĀRĒJĀS TIESAS RĪKOJUMS (septītā palāta)
2026. gada 25. martā (*)
Atcelšanas prasība un prasība atlīdzināt kaitējumu – Institucionālās tiesības – Personas datu aizsardzība – Regula (ES) 2018/1725 – EDAU iesniegta sūdzība par EUIPO veikto personas datu apstrādi – Daļēja tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas – Daļēja acīmredzama nepieņemamība
Lietā T‑144/25
WS, ko pārstāv H. Tettenborn, advokāts,
prasītājs,
pret
Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju (EDAU), ko pārstāv D. Nardi, F. Muller un A. Zawiła-Niedźwiecka, pārstāvji,
atbildētājs,
VISPĀRĒJĀ TIESA (septītā palāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs K. Kečmārs [K. Kecsmár], tiesneši P. Niuls [P. Nihoul] (referents) un U. Ēbergs [U. Öberg]
sekretārs: V. Di Buči [V. Di Bucci],
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu,
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1        Ar prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu, prasītājs, pirmkārt, lūdz atcelt apgalvoto Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāja (EDAU) 2025. gada 26. februāra netiešo lēmumu neizskatīt viņa 2024. gada 25. novembra sūdzību par veidu, kādā Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) apstrādājis viņa personas datus (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), un, otrkārt, pamatojoties uz LESD 268. un 340. pantu, lūdz atlīdzināt kaitējumu, kas viņam esot nodarīts EDAU rīcības dēļ.
Tiesvedības priekšvēsture
2        2024. gada 1. augustā prasītājs, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.), lūdza EUIPO piekļuvi noteiktiem dokumentiem.
3        Tā kā EUIPO nebija apstiprinājis ne šī pieteikuma, ne turpmāko atkārtoto pieteikumu saņemšanu, prasītājs ar 2024. gada 4. novembra vēstuli tam lūdza šo faktu uzskatīt par datu aizsardzības pārkāpumu.
4        Ar 2024. gada 15. novembra lēmumu EUIPO izpilddirektors, pamatojoties uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu, 2. punkta otro ievilkumu un 3. punktu, apstiprināja netiešo noraidošo lēmumu.
5        2024. gada 25. novembrī prasītājs iesniedza EDAU sūdzību par EUIPO, kurā viņš tostarp norādīja, ka vēlas no EUIPO
saņemt savu personas datu kopiju, kā arī visu datu apstrādes darbību reģistrācijas sarakstus, panākt savu dzēsto datu atjaunošanu, savu datu apstrādes ierobežošanu un saņemt informāciju par šo datu aizsardzības pārkāpumu (turpmāk tekstā – “2024. gada 25. novembra sūdzība”). Tajā pašā dienā EDAU apstiprināja šīs sūdzības saņemšanu, nosūtot automātiski ģenerētu e‑pasta vēstuli.
6        2024. gada 5. decembrī prasītājs lūdza EDAU viņam paziņot viņa 2024. gada 25. novembra sūdzībai piešķirto lietas numuru, kā arī jebkādu papildu informāciju.
7        2025. gada 20. janvārī prasītājs atkārtoja lūgumu attiecībā uz lietas numuru.
8        2025. gada 21. janvārī EDAU apstiprināja abu prasītāja e‑pasta vēstuļu saņemšanu. Turklāt EDAU viņu informēja, ka tam nav izdevies atrast 2024. gada 25. novembra sūdzību, un aicināja viņu to iesniegt atkārtoti.
9        Tajā pašā dienā prasītājs e‑pasta vēstulē atteicās izpildīt EDAU aicinājumu atkārtoti iesniegt 2024. gada 25. novembra sūdzību, pamatojoties uz to, ka viņam šajā datumā izsniegtais apstiprinājums par saņemšanu liecināja, ka minētā sūdzība bija iesniegta pareizi. Tomēr prasītājs iesniedza savas sūdzības un tās pielikumu kopiju, kā arī automātiski ģenerētā paziņojuma par saņemšanu kopiju.
10      2025. gada 24. janvārī EDAU informēja prasītāju, ka viņa 2024. gada 25. novembra sūdzība ir reģistrēta ar lietas numuru 2025‑0100. Tajā pašā e‑pasta vēstulē EDAU ir sniedzis šādu precizējumu: “Mēs izskatīsim jūsu sūdzību un informēsim par turpmāko virzību.”
11      2025. gada 29. janvārī prasītājs lūdza EDAU informēt viņu par turpmāko rīcību.
12      2025. gada 31. janvārī EDAU tostarp atkārtoti apstiprināja 2024. gada 25. novembra sūdzības saņemšanu, kā arī tai piešķirto lietas numuru un informēja prasītāju, ka informācija, ko viņš bija nosūtījis 2025. gada 21. janvāra e‑pasta vēstulē, tiks ņemta vērā viņa sūdzības
izskatīšanā.
13      Ar 2025. gada 7. februāra e‑pasta vēstuli EDAU tostarp informēja prasītāju, ka viņa 2024. gada 25. novembra sūdzība, kas iesniegta tiešsaistē, ir identificēta 2025. gada 5. februārī un ka tā tiks izskatīta.
14      2025. gada 2. martā prasītājs cēla šo prasību.
Fakti pēc prasības celšanas
15      2025. gada 16. aprīlī EDAU informēja prasītāju par lēmumu izbeigt lietu par 2024. gada 25. novembra sūdzību. Šajā ziņā EDAU uzskatīja, ka minētā sūdzība attiecas nevis uz personas datu apstrādi, bet gan uz pieprasījumu par publisku piekļuvi dokumentiem izskatīšanu, kuri iesniegti saskaņā ar Regulu Nr. 1049/2001. Līdz ar to EDAU uzskatīja, ka šī sūdzība neietilpst tā kompetencē un ka nepastāv pietiekams pamats izmeklēšanas sākšanai.
Lietas dalībnieku prasījumi
16      Prasības pieteikumā izklāstītie prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        atcelt apstrīdēto lēmumu;
–        uzdot EDAU atlīdzināt nemateriālo kaitējumu, kas prasītājam nodarīts ar apstrīdēto lēmumu; atlīdzības apmēru noteikt pēc Vispārējās tiesas ieskata, bet ne mazāku kā 1500 EUR;
–        piespriest EDAU atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
17      Iebildē par nepieņemamību EDAU prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        atcelšanas prasību noraidīt kā nepieņemamu;
–        prasību par zaudējumu atlīdzību noraidīt kā nepamatotu;
–        piespriest prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
18      Apsvērumos par iebildi par nepieņemamību prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        noraidīt iebildi par nepieņemamību.
Juridiskais pamatojums
Par atcelšanas prasību
19      Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 131. pantam, ja Vispārējā tiesa konstatē, ka strīda priekšmets vairs nepastāv un ka tiesvedība ir jāizbeidz, tā pēc tiesneša referenta priekšlikuma jebkurā laikā pēc savas ierosmes, uzklausījusi lietas dalībniekus, var lemt, izdodot motivētu rīkojumu.
20      Šajā gadījumā Vispārējā tiesa uzskata, ka ir guvusi pietiekamu skaidrību no lietas materiāliem, un, piemērojot šo pantu, pēc pušu uzklausīšanas nolemj izlemt lietu bez turpmāku procesuālo darbību veikšanas.
Par jautājumu, vai 2025. gada 26. februārī ir pieņemts netiešs lēmums
21      Lai noteiktu, vai atcelšanas prasībai vairs nav strīdus priekšmeta, Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu pārbaudīt, vai prasības celšanas brīdī tai bija kāds strīdus priekšmets. Tādējādi jāpārbauda, vai 2025. gada 26. februārī ir ticis pieņemts netiešs lēmums.
22      Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2018/1725 (2018. gada 23. oktobris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Savienības iestādēs, struktūrās, birojos un aģentūrās un par šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 45/2001 un Lēmumu Nr. 1247/2002/EK (OV 2018, L 295, 39. lpp.) 63. panta 3. punktu, “ja [EDAU] trīs mēnešu laikā neizskata sūdzību vai neinformē datu subjektu par sūdzības izskatīšanas virzību vai rezultātiem, uzskata, ka Eiropas datu aizsardzības uzraudzītājs ir pieņēmis negatīvu lēmumu”.
23      No tā izriet, ka netiešs noraidošs lēmums tiek pieņemts, ja ir izpildīti divi kumulatīvi nosacījumi. Pirmkārt, EDAU trīs mēnešu laikā nav informējis sūdzības iesniedzēju par sūdzības izskatīšanas rezultātu. Otrkārt, EDAU šajā pašā termiņā nav informējis sūdzības iesniedzēju par sūdzības virzību.
24      Šajā lietā, tā kā prasītājs sūdzību iesniedza 2024. gada 25. novembrī, trīs mēnešu termiņš beidzās 2025. gada 25. februārī. Tomēr puses ir vienisprātis, ka EDAU neinformēja prasītāju par sūdzības izskatīšanas rezultātiem trīs mēnešu termiņā no sūdzības saņemšanas dienas. Līdz ar to ir jāpārbauda, vai EDAU tomēr informēja prasītāju par sūdzības virzību pirms minētā termiņa beigām, proti, 2025. gada 26. februāra, tādējādi nepieļaujot netieša noraidoša lēmuma rašanos.
25      Kā norādīts šī rīkojuma
8. punktā, EDAU vispirms 2025. gada 21. janvārī informēja prasītāju, ka nav izdevies atrast 2024. gada 25. novembra sūdzību.
26      Pēc tam, 2025. gada 24. janvārī, tā kā prasītājs bija iesniedzis savas sūdzības kopiju, EDAU viņu informēja, ka tā ir saņemta un reģistrēta ar lietas numuru 2025‑0100. EDAU arī informēja prasītāju, ka izskatīs sūdzību un informēs viņu par turpmāko virzību.
27      Tad, 2025. gada 31. janvārī, EDAU atbildēja uz pārējiem prasītāja informācijas pieprasījumiem, norādīdams, ka informācija, ko viņš bija sniedzis 2025. gada 21. janvārī, tiks ņemta vērā, izskatot prasītāja sūdzību. Tas arī precizēja, ka sūdzība tiks uzskatīta par saņemtu 2024. gada 25. novembrī.
28      Visbeidzot ar 2025. gada 7. februāra e‑pasta vēstuli EDAU būtībā citastarp:
–        informēja prasītāju, ka viņa 2024. gada 25. novembra sūdzība, kas iesniegta tiešsaistē, ir identificēta 2025. gada 5. februārī un tiks izskatīta;
–        precizēja, ka ar 2025. gada 31. janvāra e‑pasta vēstuli tas vienīgi vēlējās informēt prasītāju, ka viņa sūdzība tiks izskatīta, pamatojoties uz 2025. gada 21. janvārī saņemto kopiju, bet par iesniegšanas datumu
tiks uzskatīts 2024. gada 25. novembris;
–        paskaidroja, ka, tā kā tagad tam ir pieejams 2024. gada 25. novembra sūdzības oriģināls, tā tiks izskatīta, pamatojoties uz šo oriģinālu, un
–        atbildēja uz prasītāja lūgumu piekļūt viņa sūdzībai, to nosūtot PDF
datnes formā.
29      Šajā ziņā jākonstatē, ka minētā EDAU informācija prasītājam nav uzskatāma par informāciju par sūdzības virzību Regulas 2018/1725 63. panta 3. punkta izpratnē.
30      Pirmkārt, par informāciju par sūdzības izskatīšanas gaitu nevar uzskatīt visu informāciju, kas saistīta ar 2024. gada 25. novembra sūdzības nozaudēšanu un vēlāku tās atgūšanu. Šajā gadījumā, ja tiktu pieļauta šāda kvalifikācija, netiktu ievērota jēdziena “virzība” pirmā nozīme, kas paredz zināmu reālu virzību sūdzības izskatīšanā.
31      Otrkārt, kā pamatoti norāda prasītājs, vienkārša lietas numura paziņošana un norāde, ka sūdzība tiks izskatīta, nenorāda uz reālu virzību sūdzības izskatīšanā.
32      No tā izriet, ka informācija, kas iesniegta pirms 2025. gada 26. februāra, neatspoguļojot reālu virzību 2024. gada 25. novembra sūdzības izskatīšanā, nav kavējusi netieša noraidoša lēmuma rašanos. Līdz ar to, tā kā Regulas 2018/1725 63. panta 3. punktā paredzētajā termiņā nav sniegta informācija par sūdzības iznākumu vai tās virzību, pēc šī termiņa beigām, proti, 2025. gada 26. februārī, ir pieņemts netiešs noraidošs lēmums.
33      No iepriekš minētā izriet, ka prasības celšanas brīdī atcelšanas prasības priekšmets pastāvēja.
Par atcelšanas prasības priekšmeta zudumu tiesvedības laikā
34      Tomēr jāpārbauda, vai atcelšanas prasības priekšmets kopš tā laika ir saglabājies.
35      Jāatgādina, ka šajā lietā šī prasība attiecas uz 2025. gada 26. februāra netiešā noraidošā lēmuma atcelšanu.
36      Saskaņā ar judikatūru strīda priekšmetam ir jāturpina pastāvēt līdz tiesas nolēmuma pasludināšanai, pretējā gadījumā tiesvedība ir jāizbeidz pirms sprieduma taisīšanas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 21. janvāris, Leino-Sandberg/Parlaments, C‑761/18 P, EU:C:2021:52, 32. punkts un tajā minētā judikatūra).
37      Šajā kontekstā ar skaidra lēmuma
pieņemšanu tiek atsaukts netiešais lēmums (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 2. oktobris, Strack/Komisija, C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, 88. un 89. punkts, un 2020. gada 26. marts, ViaSat/Komisija, T‑734/17, nav publicēts, EU:T:2020:123, 17. punkts).
38      Šī apstrīdētā akta atsaukšana, ņemot vērā tā atpakaļejošo spēku, izraisa strīda priekšmeta zudumu (šajā ziņā skat. spriedumus, 2007. gada 7. jūnijs, Wunenburger/Komisija, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, 48. un 49. punkts, 2018. gada 4. septembris, ClientEarth/Komisija, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, 45. punkts, un 2021. gada 21. janvāris, Leino-Sandberg/Parlaments, C‑761/18 P, EU:C:2021:52, 33. punkts).
39      Šādā gadījumā par netiešajiem lēmumiem celto prasību izskatīšanu nevar pamatot ne mērķis novērst pārmestā prettiesiskuma atkārtošanos, ne mērķis atvieglot iespējamās prasības par zaudējumu atlīdzību, jo šos mērķus var sasniegt, izskatot pret tiešajiem lēmumiem vērstu prasību (skat. rīkojumu, 2025. gada 11. februāris, Reverbel/Komisija, T‑178/24, EU:T:2025:173, 23. punkts un tajā minētā judikatūra).
40      Šajā lietā 2025. gada 16. aprīļa tiešā lēmuma pieņemšanas dēļ 2025. gada 26. februāra netiešais lēmums tika atsaukts. Šis lēmums ir izzudis no Eiropas Savienības tiesību sistēmas un vairs nevar būt atcelšanas prasības priekšmets. Turklāt prasītājs pēc tiešā lēmuma pieņemšanas nav pielāgojis savus prasījumus, pamatojoties uz Reglamenta 86. pantu. Līdz ar to jākonstatē, ka atcelšanas prasība ir vērsta tikai pret netiešo noraidošo lēmumu, kurš tomēr vairs nepastāv. Šādos apstākļos apstrīdētā lēmuma izzušanas dēļ zūd
atcelšanas prasības priekšmets.
41      Protams, kā apgalvo prasītājs, 2025. gada 16. aprīļa tiešais lēmums pēc tā ievirzes apstiprināja apstrīdētajā lēmumā izteikto sūdzības noraidīšanu. Tomēr šis apstāklis neietekmē apstrīdētā lēmuma zudumu un attiecīgi atcelšanas prasības priekšmeta zudumu (šajā nozīmē skat. rīkojumus, 2013. gada 19. februāris, Beninca/Komisija, T‑418/12, nav publicēts, EU:T:2013:75, un 2022. gada 18. marts, Saure/Komisija, T‑232/21, nav publicēts, EU:T:2022:165).
42      Tātad par prasījumiem atcelt apstrīdēto lēmumu
vairs nav jālemj.
Par prasību par kaitējuma atlīdzību
43      Prasītājs būtībā apgalvo, ka viņam ir nodarīts nemateriāls kaitējums EDAU pārkāpumu dēļ, uz kuriem viņš atsaucas prasības par atcelšanu pamatojumam. Šie apgalvotie pārkāpumi esot radījuši prasītājam pastāvīgu nedrošību un vājinājuši viņa pozīciju jebkurā tiesvedībā pret EUIPO.
44      EDAU prasītāja argumentiem nepiekrīt.
45      Saskaņā ar Reglamenta 126. pantu, ja prasība ir acīmredzami nepieņemama, Vispārējā tiesa var lemt ar motivētu rīkojumu bez turpmāku procesuālo darbību
veikšanas.
46      Konkrētajā gadījumā Vispārējā tiesa, uzskatīdama, ka no lietas materiāliem ir guvusi pietiekamu informāciju, nolemj izspriest lietu bez turpmāku procesuālo darbību
veikšanas.
47      Šajā ziņā saskaņā ar Reglamenta 76. panta d) punktu prasības pieteikumā pietiekami skaidri un precīzi jāizklāsta izvirzītie pamati, lai atbildētājs varētu sagatavot aizstāvību un Vispārējā tiesa varētu lemt par prasību. Konkrētāk, lai izpildītu šīs prasības, prasībai par kaitējuma atlīdzību ir jāietver elementi, kas ļauj konstatēt attiecīgajai iestādei pārmestās rīcības prettiesiskumu, kaitējuma esību un cēloņsakarības esību starp šo rīcību un norādīto kaitējumu (skat. spriedumu, 1996. gada 11. jūlijs, International Procurement Services/Komisija, T‑175/94, EU:T:1996:102, 44. punkts un tajā minētā judikatūra).
48      Šajā lietā prasītājs prasībā par kaitējuma atlīdzību atsaucas uz pamatu, kas izvirzīts atcelšanas prasības pamatojumam. Turklāt viņš apgalvo, ka EDAU ir rīkojies prettiesiski visu to iemeslu dēļ, kas izklāstīti atcelšanas prasībā izklāstītajā argumentācijā.
49      Jāatgādina konteksts, kādā ir izvirzīts šis prasījums par kaitējuma atlīdzību. Ar 2025. gada 26. februāra netiešo lēmumu 2024. gada 25. novembra sūdzība tika noraidīta. Uzskatīdams, ka šis noraidījums ir prettiesisks, prasītājs 2025. gada 2. martā par šo netiešo lēmumu
cēla prasību. Pēc tam, kad tika pieņemts 2025. gada 16. aprīļa tiešais lēmums, apstrīdētais lēmums zaudēja spēku. Ir tiesa, ka sūdzības noraidījums tagad ir apstiprināts ar 2025. gada 16. aprīļa tiešo lēmumu. Tomēr pēdējais minētais lēmums nav daļa no prasības priekšmeta, jo prasītājs savus prasījumus šajā jautājumā
nav pielāgojis.
50      No tā izriet, ka prasītājs, kuram ir jāpierāda paša apgalvotais prettiesiskums, vienīgi atsaucas uz argumentiem, kas vērsti pret apstrīdēto lēmumu, kurš vairs nepastāv. Tā kā prasītājs nav sniedzis citus pierādījumus vai paskaidrojumus, Vispārējā tiesa nevar saprast, kā tā varētu analizēt 2024. gada 25. novembra sūdzības noraidīšanas tiesiskumu, pamatojoties tikai uz apstrīdēto lēmumu, kas ir izzudis no Savienības tiesību sistēmas.
51      Proti, šajā kontekstā šāda vispārīga atsauce precīzi neidentificē EDAU pārmestās rīcības prettiesiskumu. Šajā ziņā jāatgādina, ka Vispārējai tiesai, ja prasība par kaitējuma atlīdzību ir iesniegta kopā ar atcelšanas prasību, starp dažādajiem iebildumiem, kas izvirzīti atcelšanas prasības pamatojumam, nav jāmeklē un jāidentificē viens vai vairāki iebildumi, kurus prasītājs vēlas izmantot prasības par kaitējuma atlīdzību pamatošanai (skat. rīkojumu, 2012. gada 11. janvāris, Ben Ali/Padome, T‑301/11, nav publicēts, EU:T:2012:4, 72. punkts un tajā minētā judikatūra).
52      Līdz ar to prasība par kaitējuma atlīdzību neatbilst Reglamenta 76. panta d) punktā noteiktajām skaidrības un precizitātes prasībām. Tātad šī prasība ir jānoraida kā acīmredzami nepieņemama.
Par tiesāšanās izdevumiem
53      Atbilstoši Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs. Ja tiesvedību lietā izbeidz pirms sprieduma taisīšanas, Reglamenta 137. pantā ir paredzēts, ka Vispārējā tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem pēc saviem ieskatiem.
54      Šajā lietā jānorāda, ka tieši EDAU neinformēšana par virzību noteiktajā termiņā lika prasītājam celt šo prasību par netiešo lēmumu par viņa sūdzības noraidīšanu.
55      Šādos apstākļos Vispārējā tiesa uzskata, ka ir pamats piespriest EDAU segt tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (septītā palāta)
izdod rīkojumu:
1)      Nav vairs pamata lemt par atcelšanas prasību.
2)      Prasība par kaitējuma atlīdzību tiek noraidīta kā acīmredzami nepieņemama.
3)      Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājam (EDAU) papildus saviem tiesāšanās izdevumiem ir jāsedz WS tiesāšanās izdevumi.
Luksemburgā, 2026. gada 25. februārī
Sekretārs
Priekšsēdētājs
V. Di Bucci
K. Kecsmár
*      Tiesvedības valoda – angļu.