62007CJ0143_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑143/07
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,
ko Finanzgericht Hamburg
(Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2007. gada 15. februārī un kas Tiesā reģistrēts 2007. gada 13. martā, tiesvedībā
AOB Reuter & Co.
pret
Hauptzollamt Hamburg-Jonas .
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnarts [ K. Lenaerts ], tiesneši Dž. Arestis [ G. Arestis ], R. Silva de Lapuerta [ R. Silva de Lapuerta ], E. Juhāss [ E. Juhász ] (referents) un J. Malenovskis [ J. Malenovský ],
ģenerāladvokāte V. Trstenjaka [ V. Trstenjak ],
sekretārs R. Grass [ R. Grass ],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– AOB Reuter & Co.
vārdā – H. J. Prīss [ H.‑J. Prieß ] un M. Nīstets [ M. Niestedt ], Rechtsanwälte,
– Hauptzollamt Hamburg‑Jonas
vārdā – G. Zēbere [ G. Seber ], pārstāve,
– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – F. Erlbahers [ F. Erlbacher ] un Z. Maršalkova [ Z. Maršálková ], pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokātes secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3665/87, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 351, 1. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 1994. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 2945/94 (OV L 310, 57. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 3665/87”) 11. panta 1. punkta interpretāciju.
2. Šis lūgums radās saistībā ar prāvu starp AOB Reuter & Co. (turpmāk tekstā – “ AOB Reuter ”) un Hauptzollamt Hamburg‑Jonas
(Hamburgas–Jonas Galvenā muitas pārvalde, turpmāk tekstā – “ Hauptzollamt ”) par sodu piemērošanu sakarā ar kompensācijas samaksu, kas piešķirta, pamatojoties uz trešo personu viltotiem dokumentiem.
Atbilstošās tiesību normas
3. Regulas Nr. 2945/94 no pirmā līdz trešajam apsvērumam un piektajā apsvērumā ir noteikts:
“tā kā spēkā esošajā Kopienu tiesiskajā regulējumā ir paredzēts piešķirt eksporta kompensācijas, pamatojoties tikai uz objektīviem kritērijiem, kas jo īpaši attiecas uz eksportētā produkta daudzumu, veidu un īpašībām, un tā ģeogrāfisko galamērķi; tā kā, ņemot vērā gūto pieredzi, ir jāpastiprina pasākumi, lai apkarotu pārkāpumus un sevišķi krāpšanu, kas var nodarīt kaitējumu Kopienu budžetam; tā kā tādēļ ir jāparedz pārmaksāto summu atgūšana un sodi, lai veicinātu eksportētājus ievērot Kopienu tiesisko regulējumu;
tā kā, lai nodrošinātu eksporta kompensāciju sistēmas pareizu darbību, sodi ir jāpiemēro neatkarīgi no vainas subjektīvā elementa; tā kā tomēr ir lietderīgi zināmos gadījumos atbrīvot no sodiem, īpaši, ja ir notikusi acīmredzama kļūda, ko ir atzinusi kompetentā iestāde, un paredzēt smagākus sodus, ja darbība ir veikta apzināti;
tā kā, ja eksportētājs iesniedz kļūdainu informāciju, tas šīs kļūdas neatklāšanas gadījumā var izraisīt nepamatotu kompensāciju izmaksu; tā kā, atklājot kļūdu, pilnībā normāli ir eksportētājam piemērot sodu, kuras apmērs ir proporcionāls naudas summai, ko tas būtu nepamatoti saņēmis kļūdas neatklāšanas gadījumā, un, ja kļūdainā informācija ir sniegta apzināti, tad būtu normāli piemērot stingrāku sodu;
[..]
tā kā līdz šim gūtā pieredze, pārkāpumi un it īpaši šajā kontekstā konstatētie krāpšanas gadījumi parāda, ka šādi pasākumi ir vajadzīgi, samērīgi, pietiekami pārliecinoši un tie ir jāpiemēro vienveidīgi visās dalībvalstīs.” [Neoficiāls tulkojums]
4. Atbilstoši Regulas Nr. 3665/87 4. panta 1. punktam:
“Neietekmējot 5. un 16. pantu, kompensācijas maksājums ir atkarīgs no tā, vai tiek iesniegts pierādījums, ka produkti, uz ko attiecas pieņemtā eksporta deklarācija, ir izvesti no Kopienas muitas teritorijas nemainītā stāvoklī 60 dienu laikā pēc tās pieņemšanas.” [Neoficiāls tulkojums]
5. Minētās regulas 11. pantā ir noteikts:
“1. Ja atklājas, ka eksportētājs, kas pretendē uz eksporta kompensāciju, ir iesniedzis pieteikumu par lielāku kompensāciju nekā pienāktos, tad pamatotā kompensācija par attiecīgo eksportu ir tā, kas piemērojama faktiski eksportētajam produktam un no kuras ir atskaitītas šādas summas:
a) puse starpības starp to kompensāciju, par kuru tika iesniegts pieteikums, un to, kas piemērojama faktiskajam eksportam;
b) divkārša starpība starp to kompensāciju, par kuru tika iesniegts pieteikums, un to, kas piemērojama, ja eksportētājs ar nodomu iesniedza nepatiesu informāciju.
Par kompensāciju, par kuru ir iesniegts pieteikums, uzskata summu, kas aprēķināta, vadoties no informācijas, kas iesniegta, ievērojot 3. pantu vai 25. panta 2. punktu. Ja kompensācijas likme mainās atkarībā no mērķa, tad kompensācijas, par kuru iesniegts pieteikums, diferencēto daļu aprēķina, izmantojot informāciju, kas iesniegta, ievērojot 47. pantu.
Sodu, kas paredzēts a) apakšpunktā, nepiemēro:
– nepārvaramas varas gadījumos;
– izņēmuma gadījumos, pastāvot ārpus eksportētāja kontroles esošiem apstākļiem, kas iestājas pēc tam, kad kompetentās iestādes pieņēmušas eksporta deklarāciju vai maksājuma deklarāciju, ar nosacījumu, ka eksportētājs tūlīt pēc šādu apstākļu konstatēšanas un 47. panta 2. punktā noteiktajā termiņā informē kompetentās iestādes, ja vien kompetentās iestādes jau nav konstatējušas, ka pieprasītā kompensācija nav pareiza;
– gadījumos, ja kompensācija, par kuru ir iesniegts pieteikums, ir acīmredzami kļūdaina, ko atzīst kompetentā iestāde;
[..]
Ja a) vai b) apakšpunktā noteiktā samazinājuma rezultātā tiek iegūta negatīva summa, šo negatīvo summu maksā eksportētājs.
Ja kompetentās iestādes ir konstatējušas, ka pieprasītās kompensācijas summa ir neatbilstoša, ka izvešana nav notikusi un ka attiecīgi kompensācijas samazinājums nav iespējams, eksportētājs maksā summu, kas atbilst a) vai b) apakšpunktā noteiktajam sodam. [..]
[..]
Soda maksājumus piemēro, neierobežojot papildu soda maksājumus, kas noteikti valsts līmenī.
[..]
3. Neierobežojot pienākumu maksāt negatīvo summu, ievērojot 1. punkta ceturto daļu, nepamatotas kompensācijas izmaksas gadījumā labuma guvējs atlīdzina nepamatoti saņemtās summas, kas ietver jebkuru soda maksājumu, kurš piemērojams, ievērojot 1. punkta pirmo daļu, un procentus, kas aprēķināti par laiku no maksājuma datuma līdz atlīdzināšanas datumam. [..]”[Neoficiāls tulkojums]
Pamata prāva un prejudiciālais jautājums
6. No 1995. gada 18. oktobra līdz 12. decembrim AOB Reuter
paziņoja Hauptzollamt Landshut
[Landshūtes Galvenā muitas pārvalde] par kopskaitā 24 baltā cukura eksporta darījumiem uz Maltu un lūdza samaksāt kompensācijas par attiecīgo eksportu. Šīs kompensācijas tai tika piešķirtas par kopējo summu EUR 230 102,37 pēc apliecinājumu par preču izvešanu iesniegšanas.
7. AOB Reuter
pati eksportu neveica, bet to īstenoja ar savu Itālijas tirdzniecības partneru starpniecību, kas, savukārt, uzaicināja starpniecības uzņēmumus. Minētā sabiedrība kā nodrošinājumu līgumā noteiktā pamata pienākuma izpildei, tas ir, cukura izvešanai no Kopienas muitas teritorijas, sniedza bankas garantiju. AOB Reuter
atcēla šo garantiju 1996. gada 27. jūnijā pēc tam, kad bija saņemti pierādījumi par eksporta labu norisi pienācīgi apzīmogotu muitas dokumentu formā un kad Hauptzollamt
bija tos akceptējis.
8. 1996. gada 5. novembrī Zollkriminalamt Köln
(Ķelnes Muitas krimināllietu pārvalde) konstatēja, ka preču izvešanas apliecinājumi uz muitas dokumentiem ir viltoti. Sekojoši Hauptzollamt
ar 1997. gada 7. jūlija paziņojumiem par labojumiem prasīja AOB Reuter atmaksāt saņemtās eksporta kompensācijas. AOB Reuter
atmaksāja šo summu.
9. 1998. gada 19. janvārī Hauptzollamt
pieņēma 24 lēmumus par sodu uzlikšanu AOB Reuter, kas 1998. gada 5. februārī iesniedza par šiem lēmumiem sūdzību. Pēc tam, kad šī sūdzība tika noraidīta, AOB Reuter
2003. gada 10. aprīlī iesniedza prasību Finanzgericht Hamburg [Hamburgas Finanšu tiesa], prasot atcelt minētos lēmumus par sodu uzlikšanu.
10. Šī tiesa uzskata, ka AOB Reuter
eksporta deklarācijā nav sniegusi kļūdainas ziņas, jo tajā tā tikai deklarēja savu nodomu eksportēt uz Maltu preces, saistībā ar kurām tiek maksāta kompensācija. Eksports nenotika AOB Reuter
darījuma partnera krāpniecisku darbību dēļ. Iesniedzējtiesa uzskata, ka tātad Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punktā paredzēto sodu tai var piemērot tikai tad, ja nosacījuma par preču izvešanu no Kopienu muitas teritorijas neizpilde ir pietiekama, lai pamatotu šī soda piemērošanu.
11. Uzskatot, ka šāda soda piemērošana ir atkarīga no minētā 11. panta 1. punkta interpretācijas, Finanzgericht Hamburg
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai atbilstoši Regulas [..] Nr. 3665/87 11. panta 1. punktam sods tiek uzlikts tikai tad, ja kļūdainu informāciju ir sniedzis eksportētājs eksporta deklarācijā, vai arī sods ir uzliekams vienīgi par kompensācijas materiālo nosacījumu neievērošanu?”
Par prejudiciālo jautājumu
12. Uzdodot jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkts ir jāinterpretē tā, ka tajā paredzētais sods ir piemērojams eksportētājam, kas ir iesniedzis pieteikumu kompensācijai par preču eksportu, ja šī prece tā darījuma partnera krāpniecisku darbību rezultātā nav tikusi eksportēta.
13. Vispirms ir jāatgādina, ka eksporta kompensāciju sistēmas pamatiezīme ir tā, ka, pirmkārt, Kopienu atbalsts tiek piešķirts tikai tad, ja faktiskais eksportētājs to prasa, un, otrkārt, sistēma tiek finansēta no Kopienu budžeta (2005. gada 1. decembra spriedums lietā C‑309/04 Fleisch‑Winter, Krājums, I‑10349. lpp., 31. punkts).
14. Attiecībā uz eksportētāju Tiesa saistībā ar Regulu Nr. 3665/87 un tās sodu sistēmu ir lēmusi, ka saskaņā ar Kopienas atbalsta sistēmu atbalsta piešķiršana ir pakļauta nosacījumam, ka tā saņēmējs uzrāda visas godīguma un uzticamības garantijas (šajā sakarā skat. Tiesas 2002. gada 11. jūlija spriedumu lietā C‑210/00 Käserei Champignon Hofmeister, Recueil, I‑6453. lpp., 41. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā Fleisch‑Winter, 31. punkts).
15. Attiecībā uz Kopienu budžetu Regulas Nr. 2945/94 pirmajā apsvērumā ir noteikts, ka “[..] ņemot vērā gūto pieredzi, ir jāpastiprina pasākumi, lai apkarotu pārkāpumus un sevišķi krāpšanu, kas var nodarīt kaitējumu Kopienu budžetam, [un] [..] tādēļ ir nepieciešams paredzēt [..] sodus, lai veicinātu eksportētājus ievērot Kopienu tiesisko regulējumu”.
16. Tas, kāds ir Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punktā paredzēto sodu raksturs, skaidri izriet gan no tā teksta, gan no Tiesas judikatūras, kas attiecas uz šo tiesību normu.
17. Atbilstoši Regulas Nr. 2945/94 otrajam apsvērumam “sodi ir jāpiemēro neatkarīgi no vainas subjektīvā elementa”. Faktiski saskaņā ar Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmās daļas b) apakšpunktu, ja darbība ir izdarīta ar nodomu, pieaug vienīgi soda apmērs, bet šajā daļā paredzētais sods ir piemērojams pat tad, ja eksportētājs nav pieļāvis nekādu kļūdu. Pēdējā minētajā gadījumā tikai tajos gadījumos, kas ir izsmeļoši uzskaitīti minētā 11. panta 1. punkta trešajā daļā, nav piemērojams pirmajā daļā paredzētais sods.
18. Iepriekš minētajā spriedumā lietā Käserei Champignon Hofmeister
Tiesa tā 41. punktā konstatēja, ka sods ir īpašs administratīvs instruments, kas ir valsts atbalsta sistēmas sastāvdaļa un kas ir paredzēts Kopienu publisko finanšu līdzekļu labai pārvaldībai, un minētā sprieduma 44. punktā – ka tam nepiemīt kriminālsoda raksturs.
19. No diviem iepriekšējiem punktiem izriet, ka atbildība, ar kuru ir pamatots Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunktā paredzētais sods, ir galvenokārt objektīva rakstura.
20. Lai noteiktu, kādi ir šā soda piemērojamības nosacījumi, ir jāpārbauda visas minētā 11. panta normas.
21. Šī panta 1. punkta pirmajā daļā ir paredzēts, ka sodu piemēro eksportētājam, kas ir iesniedzis pieteikumu par lielāku kompensāciju nekā kompensācija, kura piemērojama faktiski eksportētajam produktam.
22. Ievērojot Komisijas 1999. gada 15. aprīļa Regulu (EK) Nr. 800/1999, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 102, 11. lpp., un ar labojumiem – OV 1999, L 180, 53. lpp.), ar kuru ir aizstāta un atcelta Regula Nr. 3665/87, bet nav grozīts tās saturs šajā sakarā, Tiesa ir konstatējusi, ka norma, ka “eksportētājs [..] ir iesniedzis pieteikumu par lielāku kompensāciju nekā pienāktos”, ir jāinterpretē tādējādi, ka eksportētājs uzskatāms par tādu, kas ir prasījis lielāku kompensāciju nekā pienāktos ne tikai gadījumā, ja, izvērtējot tā iesniegtos datus, ir redzama nelikumīga starpība, bet arī tad, ja atklājas, ka viņam nav tiesību uz kompensāciju, t.i., ka kompensācijas summa līdzinās nullei (šajā sakarā skat. 2006. gada 27. aprīļa spriedumu lietā C‑27/05 Elfering Export, Krājums, I‑3681. l pp., 27. punkts).
23. No šīs judikatūras izriet, ka, lai noteiktu, vai eksportētājs ir prasījis lielāku kompensāciju nekā kompensācija, kas piemērojama faktiski eksportētajiem produktiem, nepietiek ar to, ka ir ņemti vērā kompetentajām iestādēm kompensācijas pieteikuma pārbaudes brīdī zināmie fakti, bet ir jāņem vērā arī fakti pēc šī pieteikuma iesniegšanas, it īpaši tie, kas atklāti šo iestāžu veikto pārbaužu laikā.
24. Vispār, ja tā nebūtu, varētu tikt apšaubīta kompetento iestāžu pastāvēšanas pamatotība un efektivitāte.
25. Tā kā izrādās, ka produkta eksports, kuram ir piešķirta kompensācija, nav noticis, ir acīmredzami, ka eksportētājs ir prasījis lielāku kompensāciju nekā pienāktos, jo tad, ja faktiski nav noticis eksports, nepienākas nekāda kompensācija.
26. Šādā gadījumā tātad piemērojamo sodu var pamatot tikai ar Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmo daļu.
27. Tomēr citas skaidri izteiktas šī panta normas prasa arī, lai sods eksportētājam tiktu uzlikts, pamatojoties uz konstatējumiem, kas izdarīti pēc eksporta pieteikuma akceptēšanas.
28. Tādējādi atbilstoši Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta piektajai daļai, ja kompetentas iestādes ir konstatējušas, ka eksports nav noticis un ka kompensācijas samazinājums nav iespējams, eksportētājs maksā summu, kas atbilst šī paša 1. punkta pirmās daļas a) vai b) apakšpunktā noteiktajam sodam. Šī paša panta 3. punktā ir noteikts, ka gadījumā, ja kompensācija ir samaksāti kļūdaini, tās saņēmējam ir jāatlīdzina kļūdaini saņemtās summas, kā arī jāsamaksā ikviens saskaņā ar 11. panta 1. punkta pirmo daļu piemērojamais sods.
29. No lietas materiāliem, ko Tiesā iesniedza iesniedzējtiesa, izriet, ka eksports, uz kuru pamatojoties AOB Reuter
saņēma kompensāciju, nav noticis, tādēļ tās samaksa ir notikusi kļūdaini. Šī sabiedrība principā neapstrīd, ka tā šo kompensāciju ir saņēmusi nepamatoti.
30. Pie šādiem nosacījumiem acīmredzami ir jāpiemēro Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunktā paredzētais sods, ja vien nav izpildīts kāds no atbrīvojuma nosacījumiem, kas ir izsmeļoši nosaukti šī paša punkta trešajā daļā.
31. Tādējādi nevar piekrist apgalvojumam, ka minētā soda piemērošanu var pamatot tikai ar to, ka eksportētājs ir sniedzis kļūdainas ziņas eksporta deklarācijā.
32. Attiecībā uz Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta trešajā daļā paredzētajiem atbrīvojuma nosacījumiem no lietas materiāliem neizriet, ka pamata lietā būtu izpildīts kāds no šiem nosacījumiem.
33. Tomēr iesniedzējtiesa šaubās par soda piemērojamību tādās situācijās kā pamata prāvā, ņemot vērā tiesiskuma, tiesiskās drošības un samērīguma principu. Attiecībā uz AOB Reuter, kas min šos pašus principus, tā uzskata, ka šajā gadījumā ar bankas garantijas palīdzību tā rūpīgi nodrošinājās pret iespēju, ka tās darījumu partneri nepilda līguma nosacījumus.
34. Pirmkārt, attiecībā uz tiesiskuma un tiesiskās drošības principiem ir jākonstatē, ka Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkts ir skaidrs un pietiekams tiesisks pamats soda piemērošanai.
35. Otrkārt, attiecībā uz samērīguma principu ir jānorāda, ka Regulas Nr. 2945/94 piektajā apsvērumā ir atsauce uz līdz šim gūto pieredzi un it īpaši uz pārkāpumiem un eksporta kompensāciju kontekstā konstatētajiem krāpšanas gadījumiem. Tiesa jau ir atzinusi, ka Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunktā paredzētais sods ir samērīgs, nolemjot, ka tas nav pretrunā samērīguma principam, jo to nevar uzskatīt par nepiemērotu attiecīgā Kopienas regulējuma mērķa sasniegšanai, proti – apkarot pārkāpumus un krāpšanu, kā arī tas nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs šī mērķa sasniegšanai (iepriekš minētais spriedums lietā Käserei Champignon Hofmeister, 68. punkts, un 2005. gada 14. aprīļa spriedums lietā C‑385/03 Käserei Champignon Hofmeister, Krājums, I‑2997. lpp., 31. punkts).
36. Treškārt, attiecībā uz AOB Reuter
minēto pamatojumu, pietiek atgādināt, ka, pirmkārt, izsmeļošajam sarakstam, ko ietver Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta trešā daļa, nevar pievienot jaunu atbrīvojumu, kas attiektos uz gadījumu, kad eksportētājs nav rīkojies krāpnieciski, un, otrkārt, Tiesa ir jau nospriedusi, ka darījuma partnera kļūda ir parasts komerciāls risks un tirdzniecības darījumos nav uzskatāma par neparedzamu. Eksportētājs var brīvi izvēlēties savus darījumu partnerus, un tam ir pienācīgi jānodrošinās, vai nu iekļaujot līgumos, kurus tie noslēdz, attiecīgus noteikumus, vai vienojoties par īpašu nodrošinājumu (skat. šajā sakarā iepriekš minēto 2002. gada 11. jūlija spriedumu lietā Käserei Champignon Hofmeister, 80. punkts un tajā minētā judikatūra).
37. Ņemot vērā iepriekš minēto, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkts ir jāinterpretē tā, ka tajā paredzētais sods ir piemērojams eksportētājam, kas ir iesniedzis preču eksporta kompensācijas pieteikumu, ja šī prece tā darījuma partnera krāpnieciskas darbības dēļ nav tikusi eksportēta.
Par tiesāšanās izdevumiem
38. Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3665/87, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem, kas grozīta ar Komisijas 1994. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 2945/94, 11. panta 1. punkts ir jāinterpretē tā, ka tajā paredzētais sods ir piemērojams eksportētājam, kas ir iesniedzis preču eksporta kompensācijas pieteikumu, ja šī prece tā darījuma partnera krāpnieciskas darbības dēļ nav tikusi eksportēta.