62024TJ0066_RES
Lieta T‑66/24
Lidl Vertriebs GmbH & Co. KG
pret
Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroju (EUIPO)
Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2025. gada 12. marta spriedums
Kopienas dizainparaugs – Spēkā neesamības atzīšanas process – Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kas attēlo luminiscences diožu gaismas spuldzi – Agrāka dizainparauga nodošanas atklātībā neņemšana vērā – Regulas (EK) Nr. 6/2002 7. panta 2. punkts – Nosacījumi – Pierādīšanas pienākums
Kopienas dizainparaugi – Spēkā neesamības pamati – Individuāla rakstura neesamība – Nodošana atklātībā – Izņēmums – Nodošana atklātībā, ko veic modelētājs vai viņa tiesību pārņēmējs – Nosacījumi – Agrākais dizainparaugs, kas rada tādu pašu kopiespaidu kā apstrīdētais dizainparaugs un kas ne vienmēr ir identisks
(Padomes Regulas Nr. 6/2002 5. un 6. pants, 7. panta 2. punkts un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
(skat. 24.–30., 34.–41. un 65. punktu)
Kopienas dizainparaugi – Spēkā neesamības pamati – Novitātes neesamība – Individuāla rakstura neesamība – Nodošana atklātībā – Izņēmums – Nodošana atklātībā, ko veic modelētājs vai viņa tiesību pārņēmējs – Nodošanas atklātībā pierādījums
((Padomes Regulas Nr. 6/2002 7. panta 2. punkts un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
(skat. 45.–47. punktu)
Kopienas dizainparaugi – Spēkā neesamības pamati – Novitātes neesamība – Individuāla rakstura neesamība – Nodošana atklātībā – Izņēmums – Nodošana atklātībā, ko veic modelētājs vai viņa tiesību pārņēmējs – Iepriekšējs izvērtējums, kas ir atšķirīgs no spēkā neesamības pamatu izvērtējuma
(Padomes Regulas Nr. 6/2002 7. panta 2. punkts un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
(skat. 67. un 68. punktu)
Rezumējums
Ar šo spriedumu Vispārējā tiesa noraida prasītājas prasību un precizē izņēmuma piemērošanas nosacījumus, saskaņā ar kuriem netiek ņemts vērā tas, ka Kopienas dizainparaugu divpadsmit mēnešu laikā pirms reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas ir nodevis atklātībā modelētājs vai viņa tiesību pārņēmējs, kā paredzēts Regulas Nr. 6/2002 (
1
) 7. panta 2. punktā.
Persona, kas iestājusies lietā, Liquidleds Lighting Corp. kopš 2017. gada ir Kopienas dizainparauga, kas attēlo luminiscences diožu gaismas spuldzi, īpašniece. 2021. gadā prasītāja Lidl Vertriebs GmbH & Co. KG Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (EUIPO) iesniedza pieteikumu par šī dizainparauga spēkā neesamības atzīšanu, pamatojoties uz diviem agrākiem dizainparaugiem. Tomēr EUIPO Anulēšanas nodaļa ar savu lēmumu šo pieteikumu neapmierināja.
EUIPO Apelācijas padome noraidīja arī prasītājas apelācijas sūdzību par pēdējo minēto lēmumu, pamatojoties uz to, ka, pirmkārt, pirmā agrākā dizainparauga nodošana atklātībā ietilpst Regulas Nr. 6/2002 7. panta 2. punktā paredzētā izņēmuma piemērošanas jomā un, otrkārt, prasītāja nav pierādījusi otrā agrākā dizainparauga nodošanu atklātībā.
Tāpēc prasītāja cēla prasību Vispārējā tiesā par Apelāciju padomes lēmuma atcelšanu.
Vispārējās tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, Vispārējā tiesa lemj par Regulas Nr. 6/2002 7. panta 2. punktā paredzētā izņēmuma piemērošanu. Tā norāda, ka šis izņēmums piemērojams gan saistībā ar aizsardzības nosacījumu par dizainparauga “novitāti” (
2
), gan saistībā ar aizsardzības nosacījumu par dizainparauga “individuālo raksturu” (
3
). Šajā ziņā tā atgādina – novitātes neesamība nozīmē, ka identisks dizainparaugs ir nodots atklātībā, savukārt individuāla rakstura neesamība nozīmē, ka ir darīts pieejams dizainparaugs, kas informētam lietotājam rada tādu pašu kopiespaidu. Tātad tikai tad, ja attiecīgais izņēmums tiek piemērots saistībā ar novitātes pārbaudi, nodošana atklātībā, ko var neņemt vērā, attiecas uz agrāku dizainparaugu, kas ir identisks apstrīdētajam dizainparaugam. Proti, lai gan individuāla rakstura neesamība var izrietēt arī no agrāka identiska dizainparauga nodošanas atklātībā, nosacījums par individuālo raksturu pats par sevi neprasa, lai tiktu nodots atklātībā identiskais agrākais dizainparaugs, bet gan agrākais dizainparaugs, kas rada tādu pašu kopiespaidu. No tā izriet, ka Regulas Nr. 6/2002 7. panta 2. punkta piemērošana saistībā ar šīs regulas 6. pantu neprasa, lai agrākais dizainparaugs, kura nodošanu atklātībā var neņemt vērā, būtu identisks apstrīdētajam dizainparaugam.
Šāda interpretācija izriet no šī panta formulējuma un konteksta, kurā tas iekļaujas, kā arī no Regulas Nr. 6/2002 mērķiem. Pirmkārt, Vispārējā tiesa konstatē, ka minētā panta formulējumā nav izmantots vārds “identisks”, tajā nav atsauces uz jēdzienu “identiskums” un nav arī vārdu salikuma “tas pats dizainparaugs”. Tādējādi šajā formulējumā ir tikai noteikta, protams, cieša saikne starp reģistrētu dizainparaugu un dizainparaugu, kuru iepriekš labvēlības periodā nodevis atklātībā modelētājs vai viņa tiesību pārņēmējs. Taču minētais formulējums neļauj izslēgt, ka šāda saikne var pamatoti pastāvēt gan gadījumā, kad šie dizainparaugi ir identiski, gan gadījumā, kad tie rada vienu un to pašu kopiespaidu.
Otrkārt, attiecībā uz kontekstu Vispārējā tiesa norāda, ka Regulas Nr. 6/2002 7. panta 2. punktā un 20. apsvērumā ir atsauce gan uz apstrīdētā dizainparauga novitātes, gan individuālā rakstura pārbaudi. Taču apstrīdētā dizainparauga individuālā rakstura pārbaudes mērķiem nodošana atklātībā, ko var neņemt vērā, attiecas uz dizainparaugu, kas rada tādu pašu kopiespaidu kā apstrīdētais dizainparaugs.
Treškārt, Vispārējā tiesa norāda, ka šajā pantā paredzētā izņēmuma mērķis ir aizsargāt modelētāja un tā tiesību pārņēmēja intereses, kā arī veicināt inovācijas un jaunu produktu izstrādi, un ieguldījumus to ražošanā. Taču šo mērķu sasniegšana tiktu apdraudēta, ja pēc dizainparauga pārbaudes tirgū modelētājam vai tā tiesību pārņēmējam, kas vēlas izmantot labvēlības periodu, katrā ziņā būtu jālūdz reģistrēt dizainparaugu, kāds tas sākotnēji tika pārbaudīts tirgū, bez iespējas ņemt vērā konkrētus šīs pārbaudes rezultātus, lai šajā dizainparaugā veiktu iespējamos pielāgojumus, kas nepieciešami, nodrošinot tā komerciālos panākumus, un tātad bez iespējas pieprasīt tāda dizainparauga reģistrāciju, kurš, lai gan nav identisks, rada tādu pašu kopiespaidu kā tas, kas sākotnēji tika pārbaudīts tirgū. Bez tam, reģistrējot dizainparaugu, kas nav identisks tirgū pārbaudītajam dizainparaugam, modelētājs vai tā tiesību pārņēmējs riskētu, ka tiktu norādīts, ka viņš pats agrāko dizainparaugu nodevis atklātībā labvēlības periodā.
Turklāt Vispārējā tiesa atgādina, ka jautājums par agrāka dizainparauga nodošanu atklātībā ir sākotnējais jautājums, kas jāatrisina, lai novērtētu, vai pretstatītie dizainparaugi ir identiski vai rada vienādu kopiespaidu. Proti, lai konstatētu pirmā dizainparauga novitāti, kā arī individuālo raksturu, viens dizainparaugs ar citu dizainparaugu jāsalīdzina tikai tad, ja otrais dizainparaugs ir darīts pieejams sabiedrībai un ja nav izslēgta nodošanas atklātībā ņemšana vērā saskaņā ar Regulas Nr. 6/2002 7. panta 2. punktu. Tāpēc Vispārējā tiesa noraida prasītājas argumentus par apstrīdētā dizainparauga salīdzinājumu ar agrāko dizainparaugu.
Otrām kārtām, attiecībā uz jautājumu par pierādīšanas pienākumu Vispārējā tiesa atgādina, ka pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzējam ir jāpierāda, ka apstrīdētais dizainparaugs neatbilst aizsardzības nosacījumiem, un it īpaši – ka tas faktiski ir ticis nodots atklātībā pirms reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datuma. Tomēr, lai Regulas Nr. 6/2002 7. panta 2. punkts būtu piemērojams, tā dizainparauga, uz kuru attiecas pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu, īpašniekam ir jāpierāda, ka tas ir tā dizainparauga autors vai tā tiesību pārņēmējs, uz kuru atsaucas, lai pamatotu šo pieteikumu, ka šo dizainparaugu ir darījis pieejamu pats vai trešā persona un ka nodošana atklātībā ir notikusi labvēlības periodā. Šajā lietā vispirms prasītājai jāpierāda, ka apstrīdētais dizainparaugs neatbilst aizsardzības nosacījumiem, un pēc tam personai, kas iestājusies lietā, jāatsaucas uz Regulas Nr. 6/2002 7. panta 2. punktā paredzēto izņēmumu un jāpierāda, ka ir izpildīti tā piemērošanas nosacījumi. Līdz ar to Vispārējā tiesa uzskata, ka, pārbaudot prasītājas iesniegtos apsvērumus, lai atspēkotu šī izņēmuma piemērošanu, Apelācijas padome nav pārnesusi pierādīšanas pienākumu uz prasītāju, bet ir piemērojusi vispārējo tiesību uz aizstāvību aizsardzības principu, un konkrētāk – Regulas Nr. 6/2002 62. pantu.
Turklāt Vispārējā tiesa uzsver, ka prasītājas iespēja lietderīgi iesniegt apsvērumus nav pakļauta nosacījumam, ka personas, kas iestājusies lietā, sniegtajiem paskaidrojumiem un pierādījumiem, lai pamatotu Regulas Nr. 6/2002 7. panta 2. punkta piemērošanu, ir jāatbilst īpašam ticamības un saskanīguma līmenim. Gluži pretēji, tieši savos apsvērumos prasītāja var vērst EUIPO instanču uzmanību uz iemesliem, kuru dēļ tās ieskatā minētie personas, kas iestājusies lietā, paskaidrojumi un pierādījumi neesot nedz ticami, nedz saskanīgi. Bez tam, lai gan Apelācijas padome, šķiet, ir norādījusi, ka lietas dalībniekam, kurš vēlas atspēkot Regulas Nr. 6/2002 7. panta 2. punktā paredzētā izņēmuma piemērošanu, būtu jāiesniedz to apstiprinoši pierādījumi, šo norādi nevar saprast kā tādu, kas prasa, lai šāds lietas dalībnieks obligāti iesniegtu pierādījumus savu apsvērumu pamatošanai. Proti, tas vajadzības gadījumā var aprobežoties ar apsvērumu izteikšanu par lietas dalībnieka, kurš atsaucas uz minētā izņēmuma piemērošanu, sniegtajiem paskaidrojumiem un pierādījumiem.
(
1
)	Padomes Regula (EK) Nr. 6/2002 (2001. gada 12. decembris) par Kopienas dizainparaugiem (OV 2002, L 3, 1. lpp.).
(
2
)	Regulas Nr. 6/2002 5. panta izpratnē.
(
3
)	Regulas Nr. 6/2002 6. panta izpratnē.