62007CC0505
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT]
SECINĀJUMI,
sniegti 2009. gada 12. februārī (
1
)
Lieta C-505/07
Compañía Española de Comercialización de Aceite SA
“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eļļas un tauku tirgus kopīga organizācija — Regula Nr. 136/66/EEK — 12.a pants — Olīveļļas uzglabāšana, nesaņemot Kopienu finansējumu — Valsts iestāžu kompetence konkurences jomā”
I — Ievads
1.
Cik plašas ir valsts konkurences iestāžu pilnvaras lauksaimniecības jomā? Šāds jautājums ir šīs tiesvedības pamatā, un Tiesai tā ir iespēja precizēt savu spriedumā lietā Milk Marque (
2
) izklāstīto judikatūru.
2.
Spānijas konkurences iestāde aizliedza kopuzņēmumam Compañía Española de Comercialización de Aceite SA (turpmāk tekstā — “Cecasa”), kas pārstāv lielāko daļu Spānijas olīveļļas ražotāju, mērķtiecīgi iejaukties tirgus norisēs, izdarot olīveļļas atbalsta iepirkumus un pārdevumus, lai ietekmētu olīveļļas tirgus cenu. Aizliegums tika balstīts uz vispārējiem Spānijas tiesību aktiem konkurences jomā. Tomēr paliek neskaidrs, vai noteikti īpaši lauksaimniecības noteikumi neatceļ vai neaizstāj šīs konkurences tiesību normas.
3.
Spānijas Tribunal Supremo [Augstākā tiesa], kas izskata šo strīdu, kopumā uzdeva Tiesai piecus prejudiciālus jautājumus, lai noskaidrotu, vai šīs lietas pamatā esošā situācijā tiesību normas lauksaimniecības jomā liek nepiemērot vispārējos konkurences tiesību principus.
II — Atbilstošās tiesību normas
A — Kopienu tiesības
4.
Kopienu tiesību pamatu šajā lietā veido, pirmkārt, noteikumi par konkurences tiesību normu piemērošanu lauksaimniecības jomā un, otrkārt, dažas kopējās lauksaimniecības politikas tiesību normas, kas nozīmīgas olīveļļas tirgum.
1) Konkurences noteikumu piemērošana lauksaimniecības jomā
5.
Noteicošās normas, kas regulē attiecības starp EK līgumā paredzētajiem konkurences noteikumiem un kopējo lauksaimniecības politiku ir EKL 32. panta 2. punkts un EKL 36. panta 1. punkts (bijušais EK līguma 38. panta 2. punkts un 42. pants). EKL 32. panta 2. punktā ir noteikts:
“Ja 33. līdz 38. pantā nav paredzēts citādi, tad uz lauksaimniecības produktiem attiecas noteikumi, kas pieņemti, lai izveidotu kopējo tirgu.”
6.
EKL 36. panta 1. punktā ir noteikts:
“Šā Līguma nodaļa par konkurenci attiecas uz lauksaimniecības produktu ražošanu un tirdzniecību tikai tiktāl, ciktāl to noteikusi Padome atbilstīgi 37. panta 2. un 3. punktam un saskaņā ar minētajos punktos paredzēto procedūru, ievērojot 33. pantā izvirzītos mērķus.”
7.
Pamatojoties uz iepriekš minēto normu, Padome pieņēma Regulu Nr. 26 (
3
), kuras pirmajā apsvērumā ir ietverta šāda pamatnostādne:
“pamatojoties uz Līguma [36.] pantu, viens no jautājumiem, ko izlemj saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku, ir, vai Līgumā noteiktos konkurences noteikumus piemēro lauksaimniecības produktu ražošanai un tirdzniecībai [..]”.
8.
Regulas Nr. 26. 1. pantā ir noteikts:
“No šīs regulas spēkā stāšanās brīža Līguma [81]. līdz [86]. pantu un to īstenošanas noteikumus, ievērojot šīs regulas 2. pantu, piemēro visiem Līguma [81]. panta 1. punktā un [82]. pantā minētajiem nolīgumiem, lēmumiem un darbībām, kas saistītas ar Līguma [I] pielikumā uzskaitīto produktu ražošanu vai tirdzniecību.”
EK līguma I pielikumā (iepriekš EK līguma II pielikums) uzskaitīto lauksaimniecības produktu starpā ir olīveļļa (
4
).
9.
Ar Regulas Nr. 26 2. pantu 1. pants ir papildināts šādi:
“1.   Līguma [81]. panta 1. punktu nepiemēro tādiem iepriekšējā pantā minētiem nolīgumiem, lēmumiem un darbībām, kas veido būtisku valsts tirgus organizācijas daļu vai nepieciešami Līguma [33]. pantā ietverto mērķu sasniegšanai. It īpaši tas netiek piemērots vienas dalībvalsts lauksaimnieku, lauksaimnieku apvienību vai šādu apvienību [to apvienību] nolīgumiem, lēmumiem un darbībām, kas attiecas uz lauksaimniecības produktu ražošanu vai tirdzniecību vai kopīgu iekārtu izmantošanu lauksaimniecības produktu uzglabāšanai, apstrādei vai pārstrādei, un saskaņā ar ko nav pienākuma noteikt vienādas cenas, ja vien Komisija neuzskata, ka ar to izslēgta konkurence vai apdraudēti Līguma [33]. panta mērķi.
2.   Pēc konsultēšanās ar Komisiju un attiecīgo uzņēmumu vai uzņēmumu apvienību un citu saistītu fizisku personu vai juridisku personu uzklausīšanas, ja Komisija to uzskata par lietderīgu, Komisijai vienīgajai ir tiesības, ko pārbauda Tiesa, ar publicējamu lēmumu noteikt, kuras vienošanās, lēmumi un darbības atbilst 1. punkta nosacījumiem.
3.   Komisija veic šādu noteikšanu pēc savas iniciatīvas vai pēc dalībvalsts kompetentās iestādes, ieinteresēta uzņēmuma vai uzņēmumu apvienības prasības.
[..]”
10.
2006. gada 24. augustā Regula Nr. 26 zaudēja savu spēku un sākotnēji tika aizstāta ar saturiski tādu pašu Regulu Nr. 1184/2006 (
5
). Visbeidzot, sākot ar 2008. gada 1. jūliju olīveļļa tika izņemta no Regulas Nr. 1184/2006 materiālās piemērošanas jomas; pašlaik uz olīveļļu attiecas Regulas Nr. 1234/2007 (
6
) 175. un 176. panta normas saistībā ar 1. panta 1. punkta g) apakšpunktu, kas saturiski atbilst iepriekšējam regulējumam. Pamata lietā apstrīdētais Spānijas kompetento iestāžu izdotais tiesību akts tika pieņemts vēl pirms šiem [Kopienu] likumdošanas grozījumiem, tādēļ šajā lietā arī turpmāk ir jāpiemēro Regula Nr. 26.
2) Lauksaimniecības tiesību normas, kas attiecas uz olīveļļas jomu
a) Eļļas un tauku tirgus kopīgā organizācija
11.
Regulas Nr. 136/66 par eļļas un tauku tirgus kopīgo organizāciju (
7
) 12.a pants redakcijā, kas ir spēkā no 1998. gada 1. novembra (
8
), ir izteikts šādi:
“Ja dažos Kopienas reģionos ir nopietni tirgus traucējumi, lai noregulētu tirgu, var pieņemt lēmumu [..], pilnvarojot dalībvalstu apstiprinātas organizācijas, kas piedāvā pietiekamas garantijas, slēgt līgumus par tās olīveļļas glabāšanu, ko tās pārdod. No attiecīgajām organizācijām priekšrocības ir ražotāju grupām un to asociācijām, kas atzītas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 952/97 [..].
Pirmajā daļā minētos pasākumus cita starpā var īstenot, ja tirgū reģistrētā vidējā cena atsauces laikposmā ir mazāka nekā 95% no intervences cenas, ko piemēro 1997./98. tirdzniecības gadā.
Līgumu izpildei piešķirto atbalsta summu un sīki izstrādātus noteikumus šā panta īstenošanai un jo īpaši attiecīgo eļļu daudzumus, īpašības un glabāšanas ilgumu nosaka saskaņā ar 38. pantā paredzēto kārtību tā, lai atstātu vērā ņemamu ietekmi uz tirgu. Atbalstu var piešķirt konkursa kārtībā.”
12.
Saistībā ar šo normu Regulas Nr. 1638/98 divpadsmitajā apsvērumā ir iekļauts šāds skaidrojums:
“lai regulētu olīveļļas piegādi nopietnu tirgus traucējumu gadījumā, ir vajadzīga atbalsta sistēma par privātiem glabāšanas līgumiem, attiecībā uz minētajiem līgumiem piešķirot priekšrocības ražotāju grupām un to asociācijām, kas ir atzītas saskaņā ar [Regulu Nr. 952/97]”.
13.
Papildinot ir jānorāda arī uz Regulas Nr. 1638/98 vienpadsmito apsvērumu:
“tā kā intervences režīms ir stimuls ražošanai, kas destabilizē tirgu; tā kā tāpēc iepirkšana ir jāpārtrauc un atsauces uz intervences cenu ir jāsvītro vai jāaizstāj”.
14.
Pašlaik Regula Nr. 136/66 ir atcelta un aizstāta, sākotnēji — 2005./2006. tirdzniecības gadam — ar Regulu Nr. 865/2004 (
9
), kas attiecas uz olīveļļas un galda olīvu tirgus kopīgo organizāciju, un pēc tam, sākot ar 2008. gada 1. jūliju, ar Regulu Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju (
10
). Regulas Nr. 1234/2007 31. un 33. pantā ir noteikts fakultatīvais atbalsts olīveļļas uzglabāšanai privātās noliktavās. Tā kā pamata lietā apstrīdētais Spānijas iestāžu izdotais tiesību akts ir pieņemts vēl pirms šo grozījumu stāšanās spēkā, tad šīs lietas ietvaros arī turpmāk ir jāizmanto Regula Nr. 136/66.
b) Noteikumi par ražotāju grupām
15.
Padomes 1997. gada 20. maija Regulas (EK) Nr. 952/97 par ražotāju grupām un to asociācijām (
11
), kas tika atcelta 1999. gada 3. jūlijā (
12
), neaizstājot [to ar citu tiesību aktu], 1. pantā ir paredzēts atbalsts ražotāju grupu un to asociāciju apmācībai dažos Kopienas reģionos, pie kuriem saskaņā ar minētās regulas 2. pantu pieder arī Spānija.
16.
Regulas Nr. 952/97 5. pantā ir ietvertas šādas jēdzienu definīcijas:
“1)   Ražotāju grupas ir grupas,
a)
kas tika dibinātas ar mērķi kopīgi pielāgot tirgus prasībām šīs grupas dalībnieku ražošanas procesu un piedāvātās produkcijas daudzumu
b)
un kas sastāv
—
no atsevišķiem ražotājiem vai
—
atsevišķiem ražotājiem un lauksaimniecības produktu ražošanas vai izplatīšanas organizācijām, kurās apvienojušies tikai lauksaimniecības produktu ražotāji.
Ar terminu “ražotājs” ir jāsaprot jebkurš lauksaimniecības uzņēmuma īpašnieks, kura uzņēmums atrodas Kopienas teritorijā un
—
kurš ražo 3. pantā minētos lauksaimniecības un lopkopības produktus vai
—
kurš ražo izejvielas 3. pantā minētajiem pārstrādes nozares produktiem.
2)   Ja valsts tiesību akti to paredz, dalībvalstis var atzīt arī tādas ražotāju grupas, kurām pieder arī citas, 1. punktā neminētas personas. Šādā gadījumā šo sabiedrību statūtos ir jābūt paredzētam, ka kontrole pār ražotāju grupu un tās pieņemtajiem lēmumiem pieder 1. punktā minētajiem dalībniekiem.
3)   Asociācija ir atzītu ražotāju grupu apvienība un tai ir tādi paši mērķi, ko tā īsteno plašākā mērogā.” [Neoficiāls tulkojums]
17.
Regulas Nr. 952/97 6. pantā ir noteikti vispārēji priekšnoteikumi ražotāju grupām un to asociācijām, kurām it īpaši saskaņā ar šī panta 1. punkta a) apakšpunktu,
“[..] ja ir runa par personām, uz kurām attiecas 5. panta 1. punkts, ir jānosaka un jāpiemēro
—
kopīgi ražošanas noteikumi, it īpaši par produktu kvalitāti vai bioloģiskās lauksaimniecības paņēmienu izmantošanu,
—
kopīgi noteikumi par preču laišanu tirgū,
—
noteikumi par informācijas sniegšanu par produktiem, it īpaši attiecībā uz ražu un pieejamību.”
18.
Šīs pašas regulas 7. pantā ir paredzēts, ka dalībvalstis par atzītas ražotājas grupas statusa piešķiršanu izlemj trīs mēnešu laikā no pieteikuma saņemšanas un divu mēnešu laikā savu lēmumu paziņo Komisijai.
19.
Papildinot ir jānorāda arī uz Komisijas 1998. gada 21. decembra Regulu (EK) Nr. 2768/98 par atbalsta shēmu attiecībā uz olīveļļas privātu uzglabāšanu (
13
). Regulas 1. panta 1. punktā ir noteikts:
“Ražotāju dalībvalstu kompetentās iestādes slēdz līgumus par nefasētas neapstrādātas olīveļļas privātu uzglabāšanu saskaņā ar noteikumiem, kas izklāstīti šajā regulā.”
20.
Atbilstoši Regulas Nr. 2768/98 1. panta 2. punktam, lai noteiktu atbalstu, ko piešķir par privātas uzglabāšanas līgumu izpildi, Komisija var izsludināt konkursus uz ierobežotu laika posmu un daļējus uzaicinājumus uz konkursu. Šīs Regulas 3. panta 1. punktā ir noteikts dalībnieku loks, kuri drīkst piedalīties šajos konkursos:
“Operatori, ko minētajam nolūkam apstiprina attiecīgās dalībvalsts kompetentā iestāde, drīkst iesniegt piedāvājumus saistībā ar daļējiem uzaicinājumiem uz konkursu. Apstiprinātie operatori var būt:
a)
ražotāju grupa vai šādu grupu apvienība, kas atzīta saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 952/97, vai
b)
ražotāju grupa vai šādu grupu apvienība, kas atzīta saskaņā ar Regulas Nr. 136/66/EEK 20.c pantu, vai
c)
eļļas spiestuve, kas apstiprināta [..] uz vairāk nekā diviem tirdzniecības gadiem [..], vai
d)
iepakošanas firma [..].”
B — Valsts tiesību normas
21.
Spānijas tiesībās ir jānorāda uz 1989. gada 17. jūlija Likumu Nr. 16/1989 par konkurences aizsardzību (Ley de Defensa de la Competencia) (
14
), kura 1. panta 1. punktā ir paredzēta “aizliegtas darbības” definīcija, kas balstīta uz EKL 81. panta 1. punktu (
15
) un kas nosaka:
“Visi nolīgumi, lēmumi, kopīgi ieteikumi vai saskaņotas darbības, proti, apzināti saskaņotas darbības, kuru mērķis ir ierobežot vai izkropļot konkurenci visā valsts tirgū vai tikai kādā tā daļā, kam ir šādas sekas vai arī kam varētu būt šādas sekas, ir aizliegti, it īpaši tie,
a)
kuri tieši vai netieši nosaka cenas vai kādus citus tirdzniecības vai pakalpojumu sniegšanas nosacījumus;
b)
kuri ierobežo vai kontrolē ražošanu, izplatīšanu, tehnoloģisko attīstību vai investīcijas;
c)
kuri sadala tirgu vai piegādes avotus;
[..].”
22.
Likuma Nr. 16/1989 3. pantā ar virsrakstu “Atļaujas piešķiršanas noteikumi”  (
16
) ir noteikts:
“1)   Var atļaut 1. pantā norādītos nolīgumus, lēmumus, ieteikumus un darbības vai to kategorijas, kas palīdz uzlabot preču un pakalpojumu ražošanu vai tirdzniecību vai sekmēt tehnisko vai saimniecisko attīstību, ja vien:
a)
patērētājiem vai lietotājiem tiek ļauts pienācīgi baudīt to radītās priekšrocības;
b)
attiecīgajiem uzņēmumiem netiek uzlikti ierobežojumi, kuri nav obligāti vajadzīgi, lai sasniegtu attiecīgos mērķus, un
c)
uzņēmumiem, kas ir to dalībnieki, netiek dota iespēja likvidēt konkurenci attiecībā uz šo ražojumu vai pakalpojumu būtisku daļu.
2)   Tāpat, ja vien un ciktāl to attaisno vispārējais saimnieciskais stāvoklis un sabiedrības intereses, var atļaut 1. pantā norādītos nolīgumus, lēmumus, ieteikumus un darbības vai to kategorijas:
a)
kuru mērķis ir atbalstīt un sekmēt eksportu, ja vien ar tiem netiek kropļota konkurence iekšējā tirgū un tie ir saderīgi ar saistībām, kas izriet no Spānijas ratificētajiem starptautiskajiem līgumiem, vai
b)
kas rada pietiekami nozīmīgu sociālā un saimnieciskā līmeņa paaugstināšanos apgabalos un nozarēs, kur pastāv lejupslīde, vai
c)
kas sava maznozīmīguma dēļ nespēj ievērojami skart konkurenci.”
III — Fakti un pamata lieta
23.
Cecasa ir saskaņā ar Spānijas tiesību aktiem dibināta akciju sabiedrība, kurā 68% kapitāldaļu pieder eļļas ražotājiem, eļļas spiestuvēm un kooperatīviem, bet 32% kapitāldaļu pieder kredītiestādēm un citām organizācijām. Sabiedrību pārstāvošie olīveļļas audzētāji saražo no 50% līdz 60% olīveļļas produkcijas Spānijā. Cecasa saimnieciskās darbības mērķis ir pārdot olīveļļu, turklāt sabiedrība, kā tas izriet no lēmuma uzdot prejudiciālus jautājumus, vēlas darboties olīveļļas tirgū gan Spānijas, gan Kopienu un pasaules mērogā.
24.
Lai novērstu “nopietnus tirgus traucējumus” un it īpaši olīveļļas cenas krišanos, Cecasa mērķis ir iepirkt un uzglabāt olīveļļu, tiklīdz eļļas cena nokrītas zem noteikta cenu līmeņa — aptuveni 95% no agrāk spēkā esošās Kopienas intervences cenas. Olīveļļas cenai paaugstinoties, Cecasa iepirkto olīveļļu laistu atkal tirgū.
25.
Lai īstenotu šo mērķi, Cecasa2001. gada 5. aprīlī pieprasīja īpašu atļauju Likuma Nr. 16/1989 3. panta izpratnē (
17
). Tomēr ar Tribunal de Defensa de la Competencia [Konkurences aizsardzības tiesas]  (
18
)2002. gada 5. marta lēmumu šī atļauja tika atteikta. Pamatojot šo lēmumu, Konkurences aizsardzības iestāde izklāstīja, ka Cecasa mērķis esot pretējs konkurencei. Tā ir vienošanās konkurentu starpā, kuras mērķis — līdzīgi kā aizliegtas vienošanās gadījumā — ir iespaidot tirgus cenu līmeni un novērst cenu kritumu pārprodukcijas gados. Tāpat nav piemērojams Likuma Nr. 16/1989 3. pantā paredzētais atbrīvojums un it īpaši neesot pierādāmas apgalvotās priekšrocības patērētājam.
26.
Cecasa pret Tribunal de Defensa de la Competencia lēmumu iesniedza prasību Audiencia Nacional (Administratīvo lietu palāta (
19
)), kas tika noraidīta ar 2005. gada 22. jūlija spriedumu. Tomēr Audiencia Nacional konstatēja, ka no pieteikuma par īpašās atļaujas saņemšanu neizrietot aizliegums pastāvēt pašai prasītājas sabiedrībai, ja vien tā veic citas darbības, kas ir atšķirīgas no tām, kurām tā lūdza īpašo atļauju, un šīs atšķirīgās darbības ir likumīgas.
27.
Cecasa iesniedza kasācijas sūdzību augstākajā Spānijas tiesā Tribunal Supremo (Administratīvo lietu palātā), kurai tagad ir jāizskata šī lieta.
IV — Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu un tiesvedība Tiesā
28.
Tribunal Supremo (turpmāk tekstā arī — “iesniedzējtiesa”) ar 2007. gada 22. oktobra lēmumu, kas Tiesā iesniegts 2007. gada 19. novembrī, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai prejudiciāla nolēmuma sniegšanai šādus jautājumus:
“a)
Vai Regulas Nr. 136/66, kas grozīta ar Regulu Nr. 1638/98, 12.a pantā ir atļauts akciju sabiedrību, kuras dalībnieku vairākums ir olīvu ražotāji, eļļas spiestuves un to kooperatīvi, kā arī finanšu organizācijas, iekļaut to “organizāciju” starpā, kurām atļauts slēgt līgumus par olīveļļas uzglabāšanu? Vai var uzskatīt, ka šāda sabiedrība ir pielīdzināma ražotāju grupām un to apvienībām Regulas (EK) Nr. 952/97 izpratnē?
b)
Vai gadījumā, ja sabiedrība būtu pieskaitāma “organizācijām”, kuras ir tiesīgas nodarboties ar uzglabāšanu, “dalībvalsts apstiprinājums”, ko šīm organizācijām jābūt saņēmušām saskaņā ar iepriekš minēto Regulas Nr. 136/66 12.a pantu, varētu būt saņemts saistībā ar lūgumu piešķirt īpašu atbrīvojumu (“atļauju”), kas iesniegts valsts konkurences aizsardzības iestādēm?
c)
Vai Regulas Nr. 136/66 12.a pantā ir noteikta obligāta prasība, lai Komisija katrā konkrētajā gadījumā atļautu olīveļļas uzglabāšanu, vai, gluži pretēji, ar šo tiesību normu ir saderīgs mehānisms, kas, vienojoties ražotājiem, izveidots minētās olīveļļas iegādei un turpmākai uzglabāšanai, to finansējot privāti, kurš sāktu darboties tikai un vienīgi tādā pašā kārtībā un ar tiem pašiem nosacījumiem, kā veicot Kopienu finansētu privātu uzglabāšanu, un kura mērķis būtu papildināt un pilnveidot minēto Kopienas finansēto uzglabāšanu, nepārsniedzot tās robežas?
d)
Vai Tiesas judikatūra, kas iedibināta 2003. gada 9. septembra spriedumā (lieta C-137/00 Milk Marque) attiecībā uz valsts iestāžu veiktu konkurences aizsardzības tiesību normu piemērošanu ražotāju nolīgumiem, kam principā var tikt piemērots Padomes Regulas Nr. 26 2. pants, var tikt paplašināti attiecināta uz nolīgumiem, kas savu īpašību dēļ un attiecīgās nozares īpašību dēļ var skart Kopienu olīveļļas tirgu kopumā?
e)
Vai valsts konkurences iestādes tiktāl, ciktāl tās ir tiesīgas piemērot valsts tiesību normas attiecībā uz iepriekš minētajiem nolīgumiem, kas var skart eļļas un tauku tirgus kopīgo organizāciju, var tādai sabiedrībai, kāda ir apelācijas sūdzības iesniedzēja, kategoriski aizliegt izmantot olīveļļas uzglabāšanas mehānismus pat “nopietnu tirgus traucējumu” gadījumā Regulas Nr. 136/66 12.a panta izpratnē?”
29.
Tiesvedībā Tiesā Cecasa, Asociación española de la industria y comercio exportador de aceite de oliva (Asoliva), Asociación nacional de industriales envasadores y refinadores de aceites comestibles (Anierac) un Eiropas Kopienu Komisija iesniedza savus rakstveida apsvērumus. Mutvārdu procesā, kas Tiesā norisinājās 2008. gada 17. decembrī, piedalījās tikai Cecasa un Komisija.
V — Vērtējums
A — Lēmuma uzdot prejudiciālus jautājumus pieņemamība
1) Par pirmā prejudiciālā jautājuma otro daļu
30.
Pirmā prejudiciālā jautājuma otrajā daļā Tribunal Supremo atsaucas uz Regulu Nr. 952/97, kas pamata lietā apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī vairs nebija spēkā. Precīzāk sakot, minētā regula vairs nebija spēkā brīdī, kad norisinājās pamata lietas fakti. Ņemot vērā šos apstākļus, rodas jautājums, vai pirmā jautājuma otrā daļa var būt būtiska lēmuma pieņemšanai šajā lietā.
31.
Attiecībā uz šo ir jāmin, ka principā tikai iesniedzējtiesas kompetencē ir izvērtēt, vai tās uzdotie jautājumi ir būtiski lēmuma pieņemšanai izskatāmajā lietā. Tātad gadījumā, ja uzdotie jautājumi skar Kopienu tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir pienākums uz tiem atbildēt. Atteikt lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu ir iespējams tikai tad, ja acīmredzami ir skaidrs, ka lūgtajai Kopienu tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar realitāti vai pamata prāvas priekšmetu, ja problēma ir hipotētiska vai arī ja Tiesas rīcībā nav tādu vajadzīgo faktisko un tiesību apstākļu, lai varētu sniegt noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (
20
). Šāds gadījums šajā lietā nepastāv.
32.
Saistībā ar Regulas Nr. 952/97 atcelšanu gan netika pieņemts nekāds tiesiskais regulējums šīs Regulas vietā, pēc likumdevēja uzskatiem, tolaik vairs nebija nepieciešams īpašs atbalsts ražotāju grupām lauku attīstības jomā; tādēļ Regulā Nr. 952/97 paredzētā atbalsta shēma viennozīmīgi bija pārtraucama (
21
).
33.
Tomēr, zaudējot savu spēku, Regula Nr. 952/97 nezaudēja savu nozīmi praksē. Tā vēlākos Kopienu institūciju tiesību aktos ir ietvertas skaidras atsauces uz Regulu Nr. 952/97 (
22
). Turklāt arī pašlaik tiek izmantoti jēdzieni “atzītas ražotāju grupas” un “ražotāju grupu apvienības”, tieši neatsaucoties uz Regulas Nr. 952/97 normām (
23
). Līdz ar to nedrīkst jau no paša sākuma un tikai tādēļ, ka šī regula vairs nav spēkā, nepiešķirt nozīmi tās interpretācijai.
34.
Turklāt šajā lietā ir gadījums, kad atzītām ražotāju grupām un to apvienībām ir zināma loma Regulas Nr. 136/66 12.a panta ietvaros. Šīs normas, kas no laika viedokļa ir attiecināma uz pamata lietu (
24
), interpretācija veido lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatu. Pieņemot šo normu, Kopienu likumdevējs skaidri atsaucās uz Regulu Nr. 952/97 (
25
).
35.
Šī iemesla dēļ pirmā prejudiciālā jautājuma otrā daļa, kurā tiek lūgts interpretēt Regulu Nr. 952/97, katrā ziņā nav acīmredzami nebūtiska lēmuma pieņemšanai pamata lietā. Šādā gadījumā Tiesai ir pienākums sniegt atbildi uz uzdotajiem Kopienu tiesību interpretācijas jautājumiem.
2) Par prejudiciālajiem jautājumiem, kas saistīti ar Regulas Nr. 136/66 12.a pantu
36.
Turklāt tiesvedībā Tiesā tika apšaubīts, vai lēmuma pieņemšanai pamata lietā ir būtiski Tribunal Supremo uzdotie prejudiciālie jautājumi, kas skar Regulas Nr. 136/66 12.a panta interpretāciju. Tā kā Cecasa nekad neesot izmantojusi šajā pantā paredzētos atbalsta noteikumus un Komisija tai neesot piešķīrusi privātas uzglabāšanas pilnvaras šīs regulas izpratnē, tad jautājumiem, kas attiecas uz šo normu, neesot nekādas ietekmes uz lēmuma pieņemšanu pamata lietā.
37.
Es nepiekrītu šim uzskatam. Jāatzīst, ka šajā lietā nav jāizmanto mehānisms, kas ietver olīveļļas privātu uzglabāšanu, kam piešķirts Kopienas atbalsts. Tomēr Regulas Nr. 136/66 12.a panta interpretācijai un šī panta izpratnei var būt liela nozīme šīs lietas izvērtēšanā no konkurences tiesību viedokļa. No tiesību normas, ieskaitot tās mērķus un sistēmu, varētu iegūt vērtējumu, kas šajā lietā būtiski ietekmētu konkurences noteikumu interpretāciju un piemērošanu.
38.
Līdz ar to lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu arī šajā punktā ir pieņemams.
B — Prejudiciālo jautājumu saturiskais vērtējums
39.
Kopumā šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu mērķis ir konstatēt valsts iestāžu rīcības brīvības apmēru, kas tām dotas lauksaimniecības jomā, piemērojot savas valsts konkurences tiesības. No Kopienu tiesību pārākuma izriet, ka šī rīcības brīvība var būt tik plaša, cik to pieļauj Kopienu lauksaimniecības tiesības.
40.
Ja tomēr izrādītos, ka Cecasa plānotā olīveļļas iepirkšana un pārdošana atbalstam būtu pamatota ar lauksaimniecības tiesību normām, tad šis apstāklis būtu jāizvērtē, arī raugoties no konkurences noteikumu piemērošanas viedokļa. Šī iemesla dēļ Tribunal Supremo lūdz Tiesu, pirmkārt, interpretēt Regulas Nr. 136/66 12.a pantu un ar to saistītās normas un, otrkārt, interpretēt Regulas Nr. 26 2. pantu.
1) Par pirmo jautājumu
41.
Pirmais jautājums ir par personu loku, kuram jāpiemēro Regulas Nr. 136/66 12.a pants; ar to būtu jānoskaidro, vai šo normu var piemērot tādai privātai sabiedrībai kā Cecasa.
a) Par pirmā jautājuma pirmo daļu
42.
Ar pirmā jautājuma pirmo daļu iesniedzējtiesa faktiski grib noskaidrot, vai tādu privātu akciju sabiedrību kā Cecasa varētu pieskaitīt organizācijām Regulas Nr. 136/66 12.a panta izpratnē, kuras drīkst slēgt līgumus par olīveļļas uzglabāšanu.
43.
Jēdziens “organizācija” nav definēts ne 12.a pantā, ne arī citur Regulā Nr. 136/66. No vienas puses, šajā lietā rodas jautājums, vai ir iespējams privātu uzņēmumu kvalificēt kā organizāciju šīs tiesību normas izpratnē. No otras puses, ir jāpārbauda, vai uzņēmums, kurā bez eļļas ražotājiem, eļļas spiestuvēm un kooperatīviem ietilpst arī finanšu investori, atbilst organizācijai Regulas Nr. 136/66 12.a panta izpratnē.
— Ierobežojumu neesamība publiskām vai valsts iestādēm
44.
Kā pareizi norāda Cecasa, jēdzienu “organizācija” Regulas Nr. 136/66 12.a panta izpratnē nedrīkst pārprast tādā veidā, ka šo normu var attiecināt tikai uz valsts iestādēm (
26
).
45.
Dažās Regulas Nr. 136/66 12.a panta valodu versijās jēdziens “organizācija” sakrīt ar jēdzienu, kas citviet — it īpaši Regulas Nr. 2768/98 1. panta 1. punktā — tiek izmantots, lai īpaši apzīmētu valsts iestādes (
27
). Tomēr tas vien vēl obligāti nenozīmē, ka arī ar Regulas Nr. 136/66 12.a pantā izmantoto jēdzienu “organizācija” ir saprotamas tikai valsts iestādes. Ir jāņem vērā arī tas, ka dažās citās valodu versijās šī jēdziena veidošanas procesā tiek nošķirts jēdziens “organizācija” atbilstoši Regulas Nr. 136/66 12.a pantam no jēdziena “dalībvalstu iestādes” Regulas Nr. 2768/98 1. panta 1. punkta izpratnē (
28
). Raugoties uz šādām atšķirībām lauksaimniecības tiesību aktu dažādu valodu versijās, attiecīgā tiesību norma ir jāinterpretē atbilstoši tā tiesiskā regulējuma, kura sastāvdaļa tā ir, sistēmai un mērķim (
29
).
46.
No Regulas Nr. 136/66 12.a panta jēgas un mērķa — ieviest atbalsta sistēmu ar privātiem glabāšanas līgumiem (
30
) — izriet, ka šo normu nevar attiecināt tikai uz valsts iestādēm. Drīzāk jau šajā punktā minētās organizācijas parasti būs privātas sabiedrības.
47.
Arī no šīs normas konteksta var secināt, ka privātas sabiedrības var būt organizācijas Regulas Nr. 136/66 12.a panta izpratnē. Šīm organizācijām, lai slēgtu līgumus “par tās olīveļļas glabāšanu, ko tās pārdod”, ir jāsaņem pilnvara. Pārdošana tomēr ir darbība, ko drīkst veikt ne tikai valsts iestādes, bet arī privātas personas, kas atvērtā tirgus ekonomikā (
31
) jau tāpat ir parasts gadījums. Turklāt Regulas Nr. 136/66 12.a pantā minētā “pietiekamas garantijas” nepieciešamība drīzāk ir vērsta uz privātām organizācijām, nevis valsts iestādēm.
48.
Līdz ar to privāti uzņēmumi var būt organizācijas Regulas Nr. 136/66 12.a panta izpratnē.
— Finanšu investoru dalība
49.
Turklāt ir jāpārbauda, vai attiecīgo uzņēmumu var uzskatīt par organizāciju Regulas Nr. 136/66 12.a panta izpratnē, ja tajā bez eļļas ražotājiem, eļļas spiestuvēm un kooperatīviem darbojas arī finanšu investori.
50.
Regulas Nr. 136/66 12.a pants nesniedz atbildi uz šo jautājumu. Interpretējot Kopienu tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts un ar tiesisko regulējumu, pie kura pieder šī norma, sasniedzamie mērķi (
32
).
51.
Tādi jauktie uzņēmumi, kuros bez eļļas ražotājiem, eļļas spiestuvēm un kooperatīviem darbojas arī finanšu investori, nav pretrunā Regulas Nr. 136/66 un grozošās Regulas Nr. 1638/98 mērķim. Nav nekādu norāžu, ka finanšu investoru dalība šādās organizācijās ietekmētu mērķi regulēt olīveļļas piedāvājumu ar privātas uzglabāšanas sistēmas palīdzību un tādā veidā radītu nopietnus tirgus traucējumus (
33
). It īpaši nedrīkst jau no paša sākuma pieņemt, ka finanšu investoru dalība organizācijās nozīmētu zemākus kvalitātes standartus vai zemāku tehnoloģisko kompetenci [know-how] olīveļļas glabāšanā. Šādu secinājumu nav iespējams izdarīt jau tādēļ vien, ka finanšu investoriem — kā Cecasa gadījumā — pieder tikai mazākuma akcijas attiecīgajā uzņēmumā. Tieši pretēji, šāda finanšu investoru dalība ir piemērota, lai stiprinātu attiecīgā uzņēmuma finansiālā stāvokļa noturību un veicinātu šī uzņēmuma spēju nodrošināt [Regulas Nr. 136/66] 12.a pantā prasītās “pietiekamās garantijas”.
52.
Attiecībā uz tiesību normas kontekstu Komisijas īstenošanas Regulas Nr. 2768/98 3. panta 1. punktā nav skaidri nosaukti jaukti uzņēmumi, kuros piedalās arī finanšu investori. Taču no šāda apstākļa vien nevar secināt, ka no Regulas Nr. 136/66 12.a panta piemērošanas jomas viennozīmīgi ir izslēgti jaukti uzņēmumi. Kā to atzīst pati Komisija, tās pieņemtās īstenošanas Regulas Nr. 2768/98 3. panta 1. punktā minēto organizāciju saraksts nav izsmeļošs.
53.
Turklāt Regula Nr. 2768/98 ir tikai Komisijas īstenošanas regula Padomes radītai tirgus kopīgai organizācijai, šajā gadījumā īpaši Regulas Nr. 136/66 12.a pantam. Šīs Padomes regulas kā pamatregulas noteikumi pretstatā īstenošanas regulas noteikumiem ir augstāks juridisks spēks, un Padomes regulas piemērošanas jomu Komisija bez īpašas atļaujas nedrīkst ierobežot. Arī Regulas Nr. 136/66 12.a panta 3. punkts nesniedz Komisijai šādas pilnvaras. Drīzāk jau Komisijai šajā punktā tiek atļauts noteikt atbalsta apmēru [olīveļļas] privātai uzglabāšanai, kā arī noteikt tādas tehniskās detaļas kā uzglabājamās olīveļļas daudzums, īpašības un glabāšanas ilgums, kā arī noteikt atbalsta piešķiršanas procedūru. Ne Komisijai dotā pilnvarojuma izstrādāt īstenošanas noteikumus priekšmets, ne arī tā mērķis neļauj Komisijai ierobežot personu loku, uz kurām attiecas Regulas Nr. 136/66 12.a pants.
54.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, privāts uzņēmums, kurā bez eļļas ražotājiem, eļļas spiestuvēm un kooperatīviem darbojas arī finanšu investori, var būt organizācija Regulas Nr. 136/66 12.a panta izpratnē.
55.
Protams, lai varētu efektīvi piemērot Regulas Nr. 136/66 12.a pantu, šādiem uzņēmumiem ir jāizpilda visi pārējie šajā pantā minētie priekšnoteikumi: pirmkārt, tiem ir jābūt dalībvalstu apstiprinātām organizācijām, kas piedāvā “pietiekamas garantijas”  (
34
). Otrkārt, ir jābūt nopietniem tirgus traucējumiem un Komisijai komitoloģijas procedūras ietvaros saskaņā ar Regulas Nr. 136/66 38. pantu ir jāpiešķir atļauja olīveļļas privātai uzglabāšanai. Ja šāda atļauja nav piešķirta, tad olīveļļas privātu uzglabāšanu nevar pamatot, atsaucoties uz Regulas Nr. 136/66 12.a pantu.
b) Par pirmā prejudiciālā jautājuma otro daļu
56.
Iesniedzējtiesa ar pirmā jautājuma otro daļu vēlas uzzināt, vai tādu privātu akciju sabiedrību kā Cecasa var pielīdzināt atzītām ražotāju grupām un to asociācijām Regulas Nr. 952/97 izpratnē.
— Ražotāju grupas
57.
Lai organizāciju uzskatītu par ražotāju grupu Regulas Nr. 952/97 izpratnē, tai ir jāizpilda vairākas prasības, kas uzskaitītas šīs regulas 5. un 6. pantā.
58.
Noteicošās prasības attiecas uz ražotāju grupas dibināšanas mērķi: atbilstoši Regulas Nr. 952/97 5. panta 1. punkta a) apakšpunktam attiecīgajai organizācijai ir jābūt dibinātai, lai sasniegtu divus mērķus — kopīgi pielāgot tirgus prasībām savu dalībnieku ražošanas procesu un piedāvāto produkcijas daudzumu. Tāda organizācija, kāda ir Cecasa, nodarbojas ar olīveļļas tirdzniecību, un tās mērķis it īpaši ir regulēt savu dalībnieku saražotās olīveļļas piedāvājumu, atbalstam iepērkot olīveļļu un pēc tam pārdodot atbalstam iepirkto eļļu. Tomēr šī organizācija — vismaz balstoties uz šajā lietā pieejamo informāciju — nesasniedz otru prasīto mērķi — pielāgot tirgus prasībām olīveļļas ražošanu. Ņemot vērā šos apstākļus, tādas sabiedrības, kāda ir Cecasa, dibināšanas mērķis neatbilst abām Regulas Nr. 952/97 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta kumulatīvajām prasībām.
59.
Līdz ar to nav jāpārbauda, vai tāda sabiedrība kā Cecasa var izpildīt pārējās Regulas Nr. 952/97 prasības. Tādēļ, ka Cecasa nevar izpildīt pirmo — Regulas 5. panta 1. punkta a) apakšpunktā minēto — prasību, šo sabiedrību nevar uzskatīt par ražošanas grupu Regulas Nr. 952/97 izpratnē.
— Ražošanas grupu asociācijas
60.
Regulas Nr. 952/97 5. panta 3. punktā asociācijas tiek definētas kā atzītu ražotāju grupu apvienības, kam ir tādi paši mērķi, ko tās īsteno plašākā mērogā.
61.
Tātad ražotāju grupu asociācijām tāpat kā tām piederošajām ražotāju grupām ir jābūt mērķim kopīgi pielāgot tirgus prasībām savu dalībnieku ražošanas procesu un piedāvātās produkcijas daudzumu (Regulas Nr. 952/97 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts). Tas, ka šādu asociāciju darbība nedrīkst būt vērsta tikai un vienīgi uz piedāvājumu un ar to saistīto olīveļļas pārdošanu, ir norādīts arī Regulas Nr. 952/97 6. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrajā ievilkumā: saskaņā ar to arī ražotāju grupām un to asociācijām ir jānosaka un jāpiemēro vienoti olīveļļas ražošanas noteikumi.
62.
Ja kādai sabiedrībai, kā šajā gadījumā Cecasa, nav šāda mērķa, proti, ja šajā sabiedrībā iesaistītie ražotāji un kooperatīvi neražo olīveļļu (
35
), tad šādu sabiedrību nevar uzskatīt par ražotāju grupu asociāciju.
63.
Pastāvot apstākļiem, kādi ir pamata lietā, tādu sabiedrību kā Cecasa nevar uzskatīt ne par ražotāju grupu, ne ražotāju grupu asociāciju Regulas Nr. 952/97 izpratnē. Proti, tas nozīmē, ka, slēdzot līgumus par [olīveļļas] privātu uzglabāšanu, šai sabiedrībai nav jādod priekšroka (Regulas Nr. 136/66 12.a panta 1. punkta otrais teikums). Tomēr Cecasa attiecīgajā valsts kompetentajā iestādē var iesniegt lūgumu to atzīt par (cita veida) organizāciju Regulas Nr. 136/66 12.a panta 1. punkta pirmā teikuma izpratnē.
c) Starpsecinājumi
64.
Privāta akciju sabiedrība, kuras saimnieciskā darbība ir olīveļļas pārdošana un kura par savu mērķi ir izvirzījusi, mērķtiecīgi iepērkot un pārdodot olīveļļu, ietekmēt eļļas piedāvājumu tirgū, var tikt uzskatīta par organizāciju ar Regulu Nr. 1638/98 grozītās Regulas Nr. 136/66 12.a panta 1. punkta izpratnē. Tam nav pretrunā arī tas, ka attiecīgajā akciju sabiedrībā bez olīveļļas ražotājiem, olīveļļas spiestuvēm un kooperatīviem darbojas arī finanšu investori. Tomēr šādas akciju sabiedrības apstākļos, kādi ir pamata lietā, nevar uzskatīt par ražotāju grupām vai ražotāju grupu asociācijām Regulas Nr. 952/97 izpratnē.
2) Par otro prejudiciālo jautājumu
65.
Saskaņā ar manu ieteikto atbildi uz pirmo prejudiciālo jautājumu tādu akciju sabiedrību kā Cecasa var uzskatīt par organizāciju, uz kuru ir attiecināms Regulas Nr. 136/66 12.a pants. Ņemot vērā šo apstākli, ir jāatbild arī uz otro prejudiciālo jautājumu. Ar otro prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai procedūras saskaņā ar konkurences tiesībām ietvaros valsts konkurences aizsardzības iestādes var piešķirt [kādai] organizācijai Regulas Nr. 136/66 12.a pantā paredzēto apstiprinājumu.
66.
Ne Regula Nr. 136/66, ne arī Regula Nr. 952/97 un Regula Nr. 2768/98 nenosaka, kura no dalībvalsts iestādēm attiecīgā dalībvalstī ir atbildīga par apstiprinājuma, kas tām jāsaņem, lai varētu slēgt līgumus par olīveļļas privātu uzglabāšanu, piešķiršanu organizācijām.
67.
Līdz ar to otrā prejudiciālā jautājuma atbildes sākumpunkts ir dalībvalstu procesuālā autonomija. Saskaņā ar to dalībvalstu pienākums ir nozīmēt kompetentās iestādes, kurām jātransponē Kopienu tiesības, un lemt par piemērojamo procesuālo kārtību, turklāt ievērojot efektivitātes un līdzvērtības principus (
36
).
68.
Raugoties no Kopienu tiesību viedokļa, nekādā ziņā nav izslēgts, ka kāda dalībvalsts uzliek savām konkurences aizsardzības iestādēm pienākumu konkurences uzraudzības likumdošanas procedūras ietvaros piemērot arī lauksaimniecības jomas tiesību normas un piešķirt atļaujas saskaņā ar tiesībām lauksaimniecības jomā. Tā, piemēram, atkarībā no situācijas varētu būt pareizi ieviest “vienas pieturas” aģentūru noteikta veida atļauju izsniegšanai, tādējādi attiecīgajām personām mazinot birokrātiju un administratīvās procedūras (
37
).
69.
Ja turpretī valsts tiesiskajā regulējumā tiek pieļauts, ka apstiprinājumu organizācijām Regulas Nr. 136/66 12.a panta izpratnē piešķir valsts konkurences aizsardzības iestādes, tad saskaņā ar efektivitātes principu ir jānodrošina, ka šī iestāde arī efektīvi īsteno attiecīgās lauksaimniecības tiesību normas. Šajā lietā tas it īpaši nozīmē, ka konkurences aizsardzības iestādei īstenotās procedūras ietvaros ir jāveic visas pārbaudes, kas ir nepieciešamas, lai noteiktu, vai apstiprināmā organizācija Regulas Nr. 136/66 12.a panta izpratnē arī “piedāvā pietiekamas garantijas”.
70.
Tādēļ rezumējot ir jāsecina:
Valsts tiesību normas saskaņā ar kurām konkurences aizsardzības iestāde konkurences tiesību procedūras ietvaros var apstiprināt organizācijas Regulas Nr. 136/66 12.a panta izpratnē, nav pretrunā Kopienu tiesībām, ciktāl tiek nodrošināts, ka šādas procedūras ietvaros tiek efektīvi piemērotas lauksaimniecības tiesību normas un tiek veiktas visas nepieciešamās pārbaudes.
3) Par trešo prejudiciālo jautājumu
71.
Ar trešo prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas uzzināt, vai olīveļļas iepirkšana un uzglabāšana privātā kārtā, to finansējot privāti un bez Komisijas atļaujas, ir pretrunā Regulas Nr. 136/66 12.a pantam.
72.
Attiecībā uz to ir jāmin, ka Regulas Nr. 136/66 12.a pants ievieš tikai Kopienas atbalsta sistēmu olīveļļas privātai uzglabāšanai (
38
). Ar šo normu netiek ieviests izsmeļošs regulējums par olīveļļas privātas uzglabāšanas pieļaujamību, saskaņā ar ko tiktu aizliegta jebkāda ārpus 12.a panta notiekoša olīveļļas privāta uzglabāšana. Ne no tiesību normas teksta, ne arī mērķa un sistēmas nav iespējams secināt, ka Kopienu likumdevējs būtu vēlējies uzlikt šāda veida ierobežojumu uzņēmējdarbības brīvībai.
73.
Arī raugoties uz subsidiaritātes principu (EKL 5. panta 2. punkts), ir jāsecina, ka Kopienu likumdevējs nevēlējās pilnībā izslēgt decentralizētu rīcību, kuras mērķis ir privāta uzglabāšana. Kā tika paskaidrots mutvārdu procesā, tad, rīkojoties decentralizēti, uz tirgus situāciju atsevišķās dalībvalstīs un reģionos var reaģēt, iespējams, daudz ātrāk un elastīgāk, nekā to pieļauj saskaņā ar Regulas Nr. 136/66 12.a pantu Kopienas līmenī radītais mehānisms ar obligātajiem procedūras un finansēšanas noteikumiem; abas sistēmas var viena otru atbilstoši papildināt.
74.
No tā izriet, ka privātām organizācijām principā ir atļauts veikt olīveļļas privātas uzglabāšanas pasākumus arī ārpus Regulas Nr. 136/66 12.a pantā paredzētā regulējuma. Tieši to šajā lietā plāno darīt arī Cecasa, kas savu [olīveļļas uzglabāšanas] sistēmu finansē privāti un saskaņā ar visu lietas dalībnieku vienprātīgiem izteikumiem nevēlas saņemt Kopienas atbalstu.
75.
Ja privāta uzglabāšana tiktu veikta kā šajā lietā, neizmantojot Regulas Nr. 136/66 12.a pantā paredzētās normas par atbalstu, tad attiecīgi nav jākonstatē, vai pastāv šajā pantā minētais nopietnais tirgus traucējums, kā arī nav jāsaņem Komisijas atļauja šīs tiesību normas izpratnē. Tomēr attiecīgā organizācija vienlaicīgi nevar atsaukties uz Regulas Nr. 136/66 12.a pantu, lai pamatotu savu vēlmi veikt privātu uzglabāšanu un izvairītos no olīveļļas tirgū spēkā esošajiem vispārējiem noteikumiem. Jo tad privāta uzglabāšana ir jāveic, ievērojot pārējās Kopienu tiesību normas, kā arī ar Kopienu tiesībām saderīgās valsts tiesību normas, it īpaši ievērojot attiecīgā gadījumā piemērojamos konkurences tiesību noteikumus, jo lauksaimniecības jomā pastāv konkurence (
39
).
76.
Līdz ar to kā starpsecinājumu var minēt:
Olīveļļas iepirkšanas un uzglabāšanas sistēma, kas tiek īstenota privātā kārtā, to finansējot privāti, nav pretrunā Regulas Nr. 136/66 12.a pantam. Tomēr šāda sistēma ir jāīsteno, ievērojot olīveļļas tirgū spēkā esošos vispārējos noteikumus, it īpaši attiecīgi ievērojot piemērojamās konkurences tiesības.
4) Par ceturto prejudiciālo jautājumu
77.
Ar ceturto prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas uzzināt, vai valsts konkurences aizsardzības iestādes drīkst piemērot valsts konkurences tiesību normas ražotāju nolīgumiem Regulas Nr. 26 2. panta izpratnē, ja šie nolīgumi varētu ietekmēt olīveļļas tirgu ne tikai valsts, bet arī Kopienas līmenī.
a) Ievada piezīmes par iesniedzējtiesas abām premisām
78.
Iesniedzējtiesa, uzdodot savu jautājumu, balstās uz divām būtiskām premisām: pirmkārt, Cecasa plānotā intervences iepirkuma un pārdošanas sistēma varētu “aptvert Kopienas teritoriju” un ietekmēt olīveļļas tirgu visā Kopienā (pirmā premisa), un, otrkārt, uz šo rīcību varētu attiekties Regulas Nr. 26 2. panta 1. punkta otrais teikums (otrā premisa).
79.
Cecasa plānotā sistēma aptvertu “Kopienas teritoriju” (pirmā premisa) tikai tad, ja tā varētu ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm (skat. EKL 81. panta 1. punktā ietverto “starpvalstu klauzulu”). Šajā sakarā no Tribunal Supremo faktu konstatācijas izriet, ka Cecasa dalībnieku vidū esošie olīveļļas ražotāji saražo no 50% līdz 60% olīveļļas produkcijas Spānijā, tas nozīmē, ka Cecasa ar savu rīcību, iespējams, varētu tieši ietekmēt vairāk nekā pusi Spānijas olīveļļas tirgus. Turklāt Asoliva uzsver, ka Spānijas olīveļļas tirgus veido aptuveni 45% no Kopienas tirgus, tātad gandrīz pusi. Ņemot vērā šos apstākļus, var patiešām secināt, ka Cecasa plānotais iepirkums un pārdošana atbalstam var būtiski ietekmēt ne tikai Spānijas olīveļļas tirgu, bet arī visu Kopienas tirgu un līdz ar to tirdzniecību starp dalībvalstīm.
80.
Turklāt, lai uz Cecasa plānu attiektos Regulas Nr. 26 2. panta 1. punkta otrais teikums (otrā premisa), tad šim plānam būtu jābūt lauksaimnieku, lauksaimnieku apvienību vai šādu apvienību nolīgumam, lēmumam vai darbībai.
81.
Kā es iepriekš izklāstīju (
40
), Cecasa nevar ipso facto pielīdzināt ražotāju grupai vai to asociācijām, katrā ziņā ne tad, ja šos jēdzienus interpretē saskaņā ar Regulas Nr. 952/97 5. pantā minētajām definīcijām. Tomēr 68% Cecasa akciju pieder olīveļļas ražotājiem, eļļas spiestuvēm un kooperatīviem, tāpēc Cecasa plānu, iespējams, varētu uzskatīt par lauksaimnieku lēmumu Regulas Nr. 26 2. panta 1. punkta otrā teikuma izpratnē.
82.
Galu galā, lai atbildētu uz prejudiciālo jautājumu, nav obligāti izsmeļoši jāpārbauda, vai abas iesniedzējtiesas premisas ir pareizas. Kā es turpmāk izklāstīšu, valsts konkurences tiesības var piemērot pat tad, ja Cecasa plāns ietilptu EKL 81. panta 1. punkta un Regulas Nr. 26 2. panta 1. punkta otrā teikuma piemērošanas jomā.
b) Prejudiciālā jautājuma vērtējums
83.
Sākumpunkts atbildei uz ceturto prejudiciālo jautājumu ir apsvērums, ka lauksaimniecības izstrādājumu tirgus kopīga organizācija ir telpa, kurā pastāv konkurence; turklāt kopējās lauksaimniecības politikas mērķis ir efektīvas konkurences saglabāšana lauksaimniecības izstrādājumu tirgos (
41
).
84.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Kopienu tiesības un valsts tiesības jautājumā par konkurenci ir piemērojamas paralēli, ņemot vērā, ka tajās aizliegtās darbības tiek apskatītas no dažādiem aspektiem. EKL 81. pantā un EKL 82. pantā tās tiek apskatītas no šķēršļu, kas var rasties tirdzniecībai starp dalībvalstīm, perspektīvas, savukārt valsts tiesiskajā regulējumā tās apskata, pamatojoties uz šim regulējumam piemītošajiem specifiskajiem apsvērumiem, un izvērtē aizliegtās darbības tikai no šāda aspekta (
42
). Spriedumā lietā Milk Marque Tiesa skaidri apstiprināja šī principa piemērošanu lauksaimniecības jomā, ieskaitot tirgus kopīgu organizāciju (
43
).
85.
Valsts konkurences tiesību piemērošanu nekavē tas, vai šis ir gadījums ar pārrobežu ietekmi vai ar “Kopienas dimensiju”  (
44
). Ja nolīgumi, lēmumi vai darbības EKL 81. panta 1. punkta starpvalstu klauzulas izpratnē ir tādi, kas varētu ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, tas nekādā gadījumā nenozīmē ekskluzīvu Kopienas konkurences tiesību piemērošanu un to, ka valsts konkurences tiesību piemērošana ir izslēgta — tieši pretēji, tas izraisa iepriekš minēto paralēlo abu konkurences noteikumu piemērošanu.
86.
Tāpat valsts konkurences tiesību piemērošanu neizslēdz tas, ka uz [lietas] faktiem, iespējams, attiecas Regulas Nr. 26 2. punkts. Minētā tiesību norma paredz vienīgi dažus īpašus noteikumus par Kopienas konkurences tiesību piemērošanu lauksaimniecības jomā: raugoties no materiālo tiesību viedokļa, Regulas Nr. 26 2. panta 1. punkts atbrīvo noteiktus nolīgumus, lēmumus un darbības no EKL 81. panta 1. punktā minētā aizlieguma. Raugoties no administratīvo tiesību viedokļa, Regulas Nr. 26 2. panta 2. punkts saistībā ar 3. punktu piešķir Komisijai ekskluzīvu kompetenci pēc pieprasījuma konstatēt, kuras vienošanās, lēmumi un darbības atbilst 1. punkta nosacījumiem (
45
).
87.
Turpretī EK konkurences tiesību un valsts konkurences tiesību attiecību regulējumus Regulas Nr. 26 2. pantā nav paredzēts. It īpaši šīs normas 2. punktu nedrīkstētu uztvert kā šāda veida regulējumu. Tas tādēļ, ka šajā punktā noteiktajai ekskluzīvajai [Komisijas] kompetencei nav aizliedzošas iedarbības attiecībā uz valsts konkurences tiesību piemērošanu, tā vienīgi nosaka kompetento iestādi, kurai jāīsteno Kopienas konkurences tiesību piemērošana. Visbeidzot Regulas Nr. 26 2. panta 2. punkts attiecībā uz tajā noteikto ekskluzīvo [Komisijas] kompetenci līdzinās vispārējās piekritības principam Regulas Nr. 17 (
46
) 9. panta 1. punktā, tajā redakcijā, kas bija spēkā līdz 2004. gada 30. aprīlim (
47
).
88.
Ekskluzīva Komisijas kompetence piemērot noteiktas Kopienas konkurences tiesību normas neizslēdz to, ka tam pašam gadījumam paralēli varētu piemērot arī valsts konkurences tiesības un to darītu valsts kompetentā iestāde. Ja, kā tas ir šajā lietā, procedūra Komisijā saskaņā ar Regulas Nr. 26 2. panta 2. un 3. punktu vispār nenotiek, tad valsts konkurences tiesības var tikt piemērotas pat atsevišķi.
89.
Tikai pilnīgas skaidrības labad ir jāmin, ka valsts konkurences tiesību piemērošana šajā lietā būtu izslēgta tikai tad, ja Cecasa būtu uzskatāma par uzņēmumu koncentrāciju Kopienas mērogā (Uzņēmumu koncentrācijas kontroles regulas (
48
) 1. panta 1. punkts saistībā ar 21. panta 2. punktu un 22. panta 1. punktu). Tad būtu bijis jābūt izpildītiem priekšnosacījumiem, ka Cecasa kā kopuzņēmuma dibināšana atbilst koncentrācijas definīcijai Uzņēmumu koncentrācijas kontroles regulas 3. panta izpratnē un ir sasniegts šīs regulas 1. panta 2. vai 3. punktā noteiktais apgrozījuma līmenis; pamata lietas ietvaros tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
c) Kopienu tiesībās noteiktais par valsts tiesību aktu piemērošanu
90.
Neskatoties uz to, ka valsts konkurences aizsardzības iestādes drīkst piemērot valsts konkurences tiesību normas tādā gadījumā, kāds ir šajā lietā, tām nav pilnīgas rīcības brīvības no materiālo tiesību viedokļa, jo saskaņā ar pastāvīgo judikatūru šīm iestādēm ir jāievēro Kopienu tiesībās noteiktais, kas izriet no Kopienu tiesību pārākuma (
49
).
91.
Gadījumā, uz kuru attiecas gan EKL 81. panta 1. punkta materiālā piemērošanas joma, gan arī valsts konkurences tiesības, valsts kompetentās iestādes nedrīkst nonākt pretrunā Komisijas lēmumam vai arī radīt šādu pretrunu (
50
). Turklāt kopš 2004. gada 1. maija valsts kompetentajām iestādēm ir pienākums piemērot EKL 81. panta 1. punktu paralēli valsts konkurences tiesību normām, turklāt valsts konkurences tiesību normas nedrīkst aizliegt Kopienu tiesībās atļautus nolīgumus, lēmumus un darbības (Regulas Nr. 1/2003 3. panta 1. un 2. punkts saistībā ar 45. panta 2. punktu).
92.
Ja tiek skarti lauksaimniecības produkti, tad valsts konkurences aizsardzības iestādēm ir jāatturas no jebkādiem pasākumiem, kas varētu pārkāpt, ierobežot vai kavēt tirgus kopīgu organizāciju; vispārīgi sakot, valsts konkurences aizsardzības iestādes turpmāk nedrīkst ietekmēt kopīgās lauksaimniecības politikas mērķus (
51
).
93.
Rezumējot jāsecina:
Valsts konkurences iestādes drīkst piemērot valsts konkurences tiesību normas arī nolīgumiem starp ražotājiem Regulas Nr. 26 2. panta izpratnē, proti, pat gadījumos, ja šis nolīgums varētu ietekmēt ne tikai olīveļļas tirgu valsts līmenī, bet arī Kopienas līmenī. Turklāt valsts konkurences aizsardzības iestādēm ir jāizvairās no jebkādas rīcības, kuras rezultātā šo iestāžu lēmums varētu būt pretrunā Kopienas konkurences tiesībās un lauksaimniecības tiesiskajā regulējumā noteiktajam.
5) Par piekto prejudiciālo jautājumu
94.
Ja uz ceturto prejudiciālo jautājumu tiek sniegta tāda atbilde, kā es to ieteicu, tad ir jāatbild arī uz piekto prejudiciālo jautājumu. Ar savu piekto prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai valsts konkurences aizsardzības iestādes, balstoties uz valsts konkurences tiesībām, var aizliegt tādu olīveļļas iepirkšanas un uzglabāšanas mehānismu, kas tiek īstenots privātā kārtā, to finansējot privāti, pat “nopietnu traucējumu” situācijās, kas minētas Regulas Nr. 136/66 12.a pantā.
95.
Citiem vārdiem sakot, Tribunal Supremo vēlas uzzināt, vai, neraugoties uz daudzajām šaubām konkurences tiesību jomā, tāds mehānisms, kādu to bija ieplānojusi Cecasa, būtu jāatļauj tikai tad, ja tas kalpotu nopietnu tirgus traucējumu novēršanai.
96.
Taisnība, ka valsts konkurences aizsardzības iestādēm, piemērojot konkurences tiesību normas, ir jāievēro Kopienas lauksaimniecības tiesiskajā regulējumā noteiktais. Ja tiek piemērotas Kopienas konkurences tiesību normas (EKL 81. pants un EKL 82. pants), tad no EKL 32. panta 2. punkta saistībā ar EKL 36. panta pirmo daļu izriet lauksaimniecības politikas pārākums attiecībā pret EK līguma konkurences sadaļu (
52
); ja turpretī tiek piemērotas valsts konkurences tiesības, tad jau Kopienu tiesību prioritāras piemērošanas princips (
53
) priekšplānā izvirza kopējā lauksaimniecības politikā izdarītās izvēles.
97.
Tātad, ja no Kopienas lauksaimniecības likumdošanas varētu secināt, ka privāta uzglabāšana katrā ziņā ir pieļaujama, lai vienmēr un bez papildu nosacījumiem novērstu nopietnus tirgus traucējumus, tad konkurences aizsardzības iestādēm konkurences noteikumu piemērošanas ietvaros būtu jāņem vērā arī šī norāde.
98.
Tomēr Kopienas lauksaimniecības likumdošanā, kura piemērojama pamata lietas faktiem, nav šāda veida norādes. No Regulas Nr. 136/66 12.a panta neizriet nekas vairāk kā tas, ka Komisija, izpildot noteiktus šajā pantā tuvāk aprakstītos priekšnoteikumus, var izveidot Kopienas subsidētu olīveļļas privātas uzglabāšanas sistēmu. Turpretī eļļas un tauku tirgus kopīga organizācija neparedz nekādas privilēģijas olīveļļas privātai uzglabāšanai pat nopietnu tirgus traucējumu gadījumos.
99.
Kā jau iepriekš tika minēts (
54
), tas tomēr neizslēdz, ka ārpus Regulas Nr. 136/66 12.a panta pastāv privāta, nesubsidēta uzglabāšanas sistēma. Tomēr šāda sistēma ir jāveido un jāīsteno, ievērojot konkurences tiesību noteikumus; it īpaši šādai sistēmai ir jāpiemēro attiecīgie konkurences uzraudzības likumdošanas aizliegumi.
100.
Ja valsts konkurences aizsardzības iestāde attiecīgās konkurences tiesību normas nevēlējās piemērot vai piemēroja mazākā apjomā olīveļļas privātai uzglabāšanas sistēmai, kas tiek īstenota privātā kārtā, to finansējot privāti, tad pastāvētu risks, ka tiek ietekmēta kopīgā lauksaimniecības politika. Pie kopīgās lauksaimniecības politikas būtības saskaņā ar Regulu Nr. 26 pieder arī konkurences noteikumu piemērošana lauksaimniecības produktu ražošanai un tirdzniecībai (
55
). Tajā atspoguļojas arī kopējās lauksaimniecības politikas mērķis — panākt, ka patērētāji piedāvātos produktus saņem par samērīgām cenām (EKL 33. panta 1. punkta e) apakšpunkts).
101.
Kā tika atzīts, attiecīgo konkurences noteikumu konkrētas piemērošanas ietvaros izņēmuma kārtā ir atļauta uzņēmumu rīcība, kas ierobežo konkurenci. Tā arī Kopienas līmenī EKL 81. panta 3. punkts paredz, ka, izpildot noteiktus šajā punktā sīkāk aprakstītus priekšnoteikumus, 81. panta 1. punkta aizliegumu tomēr var pasludināt par nepiemērojamu. Līdzīgā veidā arī Spānijas tiesībās Likuma Nr. 16/1989 3. pants paredz noteiktus “atļaujas saņemšanas noteikumus”.
102.
Tomēr konkrēta šādu izņēmumu vai “atļaujas saņemšanas noteikumu” interpretācija un izmantošana, kas atkāpjas no attiecīgajiem konkurences tiesību aizliegumiem, savukārt nedrīkst novest pie rezultāta, kas būtu pretrunā Kopienas lauksaimniecības politikā izdarītajām izvēlēm (
56
).
103.
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka ar Regulu Nr. 1638/98 tika likvidēts līdz tam pastāvošais intervences režīms eļļas un tauku tirgus kopīgās organizācijas ietvaros, jo, pēc Kopienas likumdevēja uzskatiem, tas bija stimuls ražošanai, kas destabilizēja tirgu (
57
).
104.
Šādi Kopienas likumdevējs konkretizēja kopējās lauksaimniecības politikas mērķus eļļas un tauku tirgum, proti, it īpaši tirgus stabilitāti (EKL 33. panta 1. punkta c) apakšpunkts) un to, ka patērētāji piedāvātos produktus saņem par samērīgām cenām (EKL 33. panta 1. punkta e) apakšpunkts), kurus — katrā ziņā pašreizējos apstākļos — var vienkāršāk panākt bez intervences režīma.
105.
Ja tagad tiktu atļauts privātiem [uzņēmumiem] pēc pašu iniciatīvas konstatēt nopietnus tirgus traucējumus (
58
) un, balstoties uz to, būtiski ietekmēt tirgu — šajā lietā olīveļļas piedāvājumu un cenu —, tad tas izraisītu slēpta — kaut arī privāti finansēta — intervences režīma ieviešanu, ar ko tiktu apdraudēta Kopienu likumdevēja vēlme likvidēt intervences režīmu.
106.
Valsts kompetentās iestādes un tiesas nedrīkst pieļaut šādu rīcību. Jo saskaņā ar pastāvīgo judikatūru dalībvalstīm ir jāatturas no jebkādiem pasākumiem, kas varētu pārkāpt vai ierobežot tirgus kopīgo organizāciju (
59
). Ar tirgus kopīgo organizāciju nav saderīgs tāds tiesiskais regulējums, kas kavē tās darbību, pat tad, ja konkrētais jautājums attiecīgās organizācijas ietvaros nav izsmeļoši noregulēts (
60
).
107.
Tādēļ rezumējot jāsecina:
Valsts konkurences aizsardzības iestādes, balstoties uz valsts konkurences tiesībām, var aizliegt izmantot olīveļļas iepirkšanas un uzglabāšanas mehānismu, kas tiek īstenots privātā kārtā, to finansējot privāti, pat “nopietnu traucējumu” situācijās, kas minētas Regulas Nr. 136/66 12.a pantā.
VI — Secinājumi
108.
Ņemot vērā iepriekš minēto, iesaku Tiesai uz Tribunal Supremo uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)
privāta akciju sabiedrība, kura nodarbojas ar olīveļļas pārdošanu un kura par savu mērķi ir izvirzījusi, mērķtiecīgi iepērkot un pārdodot olīveļļu, ietekmēt eļļas piedāvājumu tirgū, var tikt uzskatīta par organizāciju ar Regulu (EK) Nr. 1638/98 grozītās Regulas Nr. 136/66/EEK 12.a panta 1. punkta izpratnē. Tam nav pretrunā arī tas, ka attiecīgajā akciju sabiedrībā bez olīveļļas ražotājiem, olīveļļas spiestuvēm un kooperatīviem darbojas arī finanšu investori. Tomēr šādas akciju sabiedrības apstākļos, kādi ir pamata lietā, nevar uzskatīt par ražotāju grupām vai ražotāju grupu asociācijām Regulas (EK) Nr. 952/97 izpratnē;
2)
valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram konkurences aizsardzības iestādes procedūras saskaņā ar konkurences tiesībām ietvaros var apstiprināt organizācijas Regulas Nr. 136/66 12.a panta izpratnē, nav pretrunā Kopienu tiesībām, ciktāl tiek nodrošināts, ka šādas procedūras ietvaros tiek efektīvi piemērotas lauksaimniecības tiesību normas un tiek veiktas visas nepieciešamās pārbaudes;
3)
olīveļļas iepirkšanas un uzglabāšanas sistēma, kas tiek īstenota privātā kārtā, to finansējot privāti, nav pretrunā Regulas Nr. 136/66 12.a pantam. Tomēr šāda sistēma ir jāīsteno, ievērojot olīveļļas tirgū spēkā esošos vispārējos noteikumus, it īpaši attiecīgi ievērojot piemērojamās konkurences tiesību normas;
4)
valsts konkurences iestādes drīkst piemērot valsts konkurences tiesību normas arī nolīgumiem starp ražotājiem Regulas Nr. 26 2. panta izpratnē, proti, pat gadījumos, ja šis nolīgums varētu ietekmēt ne tikai olīveļļas tirgu valsts līmenī, bet arī Kopienas līmenī. Turklāt valsts konkurences aizsardzības iestādēm ir jāizvairās no jebkādas rīcības, kuras rezultātā šo iestāžu lēmums varētu būt pretrunā Kopienas konkurences tiesībās un lauksaimniecības likumdošanā noteiktajam;
5)
valsts konkurences aizsardzības iestādes, pamatojoties uz valsts konkurences tiesībām, var aizliegt izmantot olīveļļas iepirkšanas un uzglabāšanas mehānismu, kas tiek īstenots privātā kārtā, to finansējot privāti, pat “nopietnu traucējumu” situācijās, kas minētas Regulas Nr. 136/66 12.a pantā.
(
1
)	Oriģinālvaloda — vācu.
(
2
)	2003. gada 9. septembra spriedums lietā C-137/00 Milk Marque un National Farmers’ Union (Recueil, I-7975. lpp.).
(
3
)	Padomes 1962. gada 4. aprīļa Regula Nr. 26, ar ko piemēro konkrētus konkurences noteikumus lauksaimniecības produktu ražošanai un tirdzniecībai (OV 1962, 30, 993. lpp.), Padomes 1962. gada 1. jūlija Regulas Nr. 49 grozītajā redakcijā (OV 1962, 53, 1571. lpp.).
(
4
)	Skat. šajā pielikumā minēto Briseles nomenklatūras Nr. 15.07, kas attiecas uz augu eļļām.
(
5
)	Padomes 2006. gada 24. jūlija Regula (EK) Nr. 1184/2006, ar ko piemēro konkrētus konkurences noteikumus lauksaimniecības produktu ražošanai un tirdzniecībai (OV L 214, 7. lpp.).
(
6
)	Padomes 2007. gada 22. oktobra Regula (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula) (OV L 299, 1. lpp.); šīs regulas piemērošanas termiņš olīveļļai izriet no tās 200. panta saistībā ar 204. panta 2. punkta a) apakšpunktu.
(
7
)	Padomes 1966. gada 22. septembra Regula Nr. 136/66/EEK par eļļas un tauku tirgus kopīgo organizāciju (OV 1966, 172, 3025. lpp.).
(
8
)	Attiecībā uz eļļas un tauku tirgus kopīgu organizāciju būtiska ir tā redakcija, kas izriet no Padomes 1998. gada 20. jūlija Regulas (EK) Nr. 1638/98, ar ko groza Regulu Nr. 136/66/EEK par eļļas un tauku tirgus kopīgo organizāciju (OV L 210, 32. lpp.), 1. panta 8. punkta.
(
9
)	Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 865/2004, kas attiecas uz olīveļļas un galda olīvu tirgus kopīgo organizāciju un ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 827/68 (OV L 161, 97. lpp.).
(
10
)	Skat. Regulas Nr. 1234/2007 201. panta 1. punkta c) apakšpunktu saistībā ar 204. panta 2. punkta a) apakšpunktu.
(
11
)	OV L 142, 30. lpp.
(
12
)	Skat. Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1257/1999, ar ko nosaka Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un ar ko groza un atceļ dažas regulas (OV L 160, 80. lpp.), 55. panta 1. punkta otro ievilkumu saistībā ar 56. panta pirmo daļu.
(
13
)	OV L 346, 14. lpp.
(
14
)	1989. gada 18. jūlijaBOE Nr. 170, 22747. lpp. Likums Nr. 16/1989 tika atcelts un aizstāts ar 2007. gada 3. jūlija Likumu Nr. 15/2007 par konkurences aizsardzību (Ley de Defensa de la Competencia) (2007. gada 4. jūlijaBOE Nr. 159, 28848. lpp.). Saskaņā ar iesniedzējtiesas teikto pamata lietas tiesvedībā tomēr noteicošais ir Likums Nr. 16/1989.
(
15
)	2006. gada 14. decembra spriedums lietā C-217/05 Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (Krājums, I-11987. lpp., 7. punkts).
(
16
)	Supuestos de autorización.
(
17
)	Kā tas papildus izriet no dokumentiem, kāds Spānijas konkurences aizsardzības iestāžu administratīvais dienests — tā saucamais Subdirección General sobre Conductas Restrictivas de la Competencia — jau 2000. gada 16. jūnijā uzsāka pārbaudi šajā lietā.
(
18
)	Tribunal de Defensa de la Competencia savā laikā pildīja noteiktas konkurences aizsardzības iestādes funkcijas.
(
19
)	Sala de lo Contencioso-Administrativo.
(
20
)	Pastāvīgā judikatūra; no vairākiem spriedumiem skat. 2006. gada 10. janvāra spriedumu lietā C-344/04 IATA un ELFAA (Krājums, I-403. lpp., 14. punkts), 2008. gada 11. septembra spriedumu lietā C-11/07 Eckelkamp (Krājums, I-6845. lpp., 27. un 28. punkts) un 2008. gada 16. decembra spriedumu lietā C-213/07 Michaniki (Krājums, I-9999. lpp., 32.–34. punkts).
(
21
)	Regulas Nr. 1257/1999 44) apsvērums.
(
22
)	Skat., piemēram, Komisijas 2001. gada 16. februāra Regulas (EK) Nr. 327/2001 par līgumu slēgšanu par olīveļļas privātu uzglabāšanu un par uz ierobežotu laiku izsludinātu pieteikšanos uz konkursu par tiesībām saņemt attiecīgu atbalstu (OV L 48, 9. lpp.).
(
23
)	Skat., piemēram, Komisijas paziņojumu “Kopienas pamatnostādnes valsts atbalstam lauksaimniecības sektorā” (OV 2000, C 28, 2. lpp.), it īpaši 10. punktu; skat. tālāk Komisijas 2005. gada 23. decembra Regulu (EK) Nr. 2153/2005 par atbalsta shēmu attiecībā uz olīveļļas privātu uzglabāšanu (OV L 342, 39. lpp.).
(
24
)	Attiecībā uz šo skat. šo secinājumu 14. punktu.
(
25
)	Skat. Regulas Nr. 136/66 12.a panta 1. punkta tekstu, kā arī attiecībā uz tā paskaidrojumiem — grozošās Regulas Nr. 1638/98 12) apsvērumu.
(
26
)	Tas nozīmē valsts iestādes vai publisko tiesību iestādes, vai katrā ziņā organizācijas, ko pilnvarojušas valsts vai publisko tiesību, iestādes.
(
27
)	It īpaši tā ir spāņu valodas versijā “organismos”, igauņu valodas versijā “asutused”, grieķu valodas versijā “οργανισμοί”, angļu valodas versijā “bodies”, franču valodas versijā “organismes”, itāļu valodas versijā “organismi”, maltiešu valodas versijā “korpi”, portugāļu valodas versijā “organismos”, slovāku valodas versijā “orgány”, somu valodas versijā “elimet” vai “elinten” un zviedru valodas versijā “organ” vai “organen”.
(
28
)	Blakus vācu valodas versijai tas attiecas arī uz čehu valodas versiju “hospodářské subjekty” vai “orgány”, dāņu valodas versiju “organisationer” vai “organer”, latviešu valodas versiju “organizācijas” vai “iestādes”, lietuviešu valodas versiju “istaigos” vai “institucijos”, ungāru valodas versiju “szervezetek[et]” vai “szerve[k]”, nīderlandiešu valodas versiju “organismen” vai “instanties”, poļu valodas versiju “instytucje” vai “organy” un slovēņu valodas versiju “teles[a]” vai “organi”.
(
29
)	Šajā izpratnē skat. pastāvīgo judikatūru, piemēram, 1990. gada 27. marta spriedumu lietā C-372/88 Cricket St. Thomas (Recueil, I-1345. lpp., 19. punkts), 2004. gada 1. aprīļa spriedumu lietā C-1/02 Borgmann (Recueil, I-3219. lpp., 25. punkts) un 2008. gada 11. septembra spriedumu lietā C-279/06 CEPSA (Krājums, I-6681. lpp., 50. punkts).
(
30
)	Skat. grozošās Regulas Nr. 1638/1998, ar ko Regulā Nr. 136/66 tika ieviests 12.a pants, 12) apsvērumu.
(
31
)	Dalībvalstu un Kopienas ekonomikas politika ir jāveido, balstoties uz atvērtas tirgus ekonomikas principu atbilstoši EKL 4. panta 1. punktam un EKL 98. pantam; attiecībā uz šo skat. 2003. gada 9. septembra spriedumu lietā C-198/01 CIF (Recueil, I-8055. lpp., 47. punkts).
(
32
)	Pastāvīgā judikatūra; no vairākiem spriedumiem skat. 2005. gada 7. jūnija spriedumu lietā C-17/03 VEMW u.c. (Krājums, I-4983. lpp., 41. punkts) un 2007. gada 7. jūnija spriedumu lietā C-76/06 P Britannia Alloys & Chemicals/Komisija (Krājums, I-4405. lpp., 21. punkts).
(
33
)	Attiecībā uz šo mērķi atkārtoti skat. grozošās Regulas Nr. 1638/1998, ar ko Regulā Nr. 136/66 tika ieviests 12.a pants, 12) apsvērumu.
(
34
)	Attiecībā uz šo skat. manu izklāstu par otro jautājumu (šo secinājumu 65.–70. punkts).
(
35
)	Tas, ka kopīgos ražošanas noteikumus var paredzēt un piemērot tikai attiecībā uz konkrētā asociācijā iekļautiem ražotājiem vai ražotāju grupām, izriet jau no lietas būtības. Turklāt papildus to nosaka arī ievada vārdi Regulas Nr. 952/97 6. panta 1. punkta b) apakšpunktā: “déterminer et appliquer, pour les personnes visées à l’article 5 paragraphe 1” (franču valodas versijā) vai “decide on and apply, in respect of persons covered by Article 5(1)” (angļu valodas versijā), vai “determinar y aplicar, para las personas mencionadas en el apartado 1 del artículo 5” (spāņu valodas versijā); turpretī vācu valodas versiju ar daudznozīmīgo formulējumu var pārprast “soweit es sich um unter Artikel 5 Absatz 1 fallende Personen handelt”.
(
36
)	Pastāvīgā judikatūra, skat., piemēram, 1968. gada 19. decembra spriedumu lietā 13/68 Salgoil (Recueil, 680. lpp., 693. punkts), 1976. gada 16. decembra spriedumu lietā 33/76 Rewe-Zentralfinanz (Recueil, 1989. lpp., 5. punkts) un 2008. gada 15. aprīļa spriedumu lietā C-268/06 Impact (Krājums, I-2483. lpp., 46.–48. punkts).
(
37
)	Kopienu tiesību līmenī vienas pieturas aģentūra ir ieviesta, piemēram, uzņēmumu apvienošanās kontroles jomā, tomēr tā aptver tikai un vienīgi konkurences jautājumu pārbaudi; skat. Padomes 2004. gada 20. janvāra Regulas (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju 21. pantu un astoto apsvērumu (OV L 24, 1. lpp.).
(
38
)	Grozošās Regulas Nr. 1638/1998, ar ko Regulā Nr. 136/66 tika ieviests 12.a pants, 12) apsvērums.
(
39
)	Iepriekš 2. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Milk Marque, 61. punkts.
(
40
)	Šo secinājumu 57.–63. punkts.
(
41
)	Iepriekš 2. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Milk Marque, 57. un 61. punkts.
(
42
)	1969. gada 13. februāra spriedums lietā 14/68 Walt Wilhelm u.c. (Recueil, 1. lpp., 3. un 4. punkts), 1980. gada 10. jūlija spriedums apvienotajās lietās 253/78 un no 1/79 līdz 3/79 Giry un Guerlain u.c. (Recueil, 2327. lpp., 15. punkts) un 2006. gada 13. jūlija spriedums apvienotajās lietās no C-295/04 līdz C-298/04 Manfredi u.c. (Krājums, I-6619. lpp., 38. punkts).
(
43
)	Iepriekš 2. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Milk Marque, 62.–67. punkts, kā piemērs minēta piena un piena izstrādājumu tirgus kopīga organizācija.
(
44
)	Arī lieta Milk Marque, kurā Tiesa atzina valsts konkurences tiesību piemērošanu, bija gadījums ar pārrobežu ietekmi; skat. iepriekš 2. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Milk Marque, 110.–120. punkts.
(
45
)	Neskatoties uz Komisijas viennozīmīgajām tiesībām saskaņā ar Regulas Nr. 26 2. pantu pieņemt lēmumu, valsts tiesas varētu būt mudinātas piemērot šo tiesību normu; skat. 1995. gada 12. decembra spriedumu apvienotajās lietās C-319/93, C-40/94 un C-224/94 Dijkstra u.c. (Recueil, I-4471. lpp., 25.–36. punkts).
(
46
)	Padomes 1962. gada 6. februāra Regula (EEK) Nr. 17 — Pirmā Regula par Līguma 85. un 86. panta īstenošanu (OV 1962, 13, 204. lpp.).
(
47
)	Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.), 43. panta 1. punkts saistībā ar 45. panta 2. punktu.
(
48
)	Padomes 1989. gada 21. decembra Regula (EEK) Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli (OV L 395, 1. lpp.; pēc labojumiem atkārtoti publicēta OV L 257, 13. lpp.), grozīta ar Padomes 1997. gada 30. jūnija Regulu (EK) Nr. 1310/97 (OV L 180, 1. lpp., ar labojumiem publicēta OV 1998, L 3, 16. lpp. un OV 1998, L 40, 17. lpp.). Jaunā EK uzņēmumu koncentrācijas kontroles regula (Regula Nr. 139/2004), izņemot tās 26. panta 2. punktu, nav piemērojama šajā lietā.
(
49
)	1964. gada 15. jūlija spriedums lietā 6/64 Costa/ENEL (Recueil, 1253. un 1270. lpp.), iepriekš 31. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā CIF, 48. punkts, un iepriekš 42. zemsvītras piezīmē minētais spriedums apvienotajās lietās Manfredi u.c., 39. punkts.
(
50
)	Iepriekš 42. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Walt Wilhelm, 4.–8. punkts; skat. arī iepriekš 42. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu apvienotajās lietās Giry un Guerlain u.c., 16. punkts, un 2000. gada 14. decembra spriedumu lietā C-344/98 Masterfoods un HB (Recueil, I-11369. lpp., 51. un 52. punkts).
(
51
)	Kopumā skat. 1998. gada 19. marta spriedumu lietā C-1/96 Compassion in World Farming (Recueil, I-1251. lpp., 41. punkts), iepriekš 2. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Milk Marque, 63., 80. un 94. punkts, un 2005. gada 26. maija spriedumu lietā C-283/03 Kuipers (Krājums, I-4255. lpp., 37. punkts); attiecībā uz šo skat. arī izklāstu par piekto jautājumu (šo secinājumu 94.–107. punkts).
(
52
)	1980. gada 29. oktobra spriedums lietā 139/79 Maizena/Padome (Recueil, 3393. lpp., 23. punkts), 1994. gada 5. oktobra spriedums lietā C-280/93 Vācija/Padome (Recueil, I-4973. lpp., 61. punkts) un iepriekš 2. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Milk Marque, 81. punkts; turpmāk skat. iepriekš 51. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Kuipers, 32. un 34. punkts.
(
53
)	Par Kopienu tiesību prioritāru piemērošanu skat. iepriekš 49. zemsvītras piezīmē minēto judikatūru.
(
54
)	Attiecībā uz šo skat. manus izklāstus par trešo prejudiciālo jautājumu (šo secinājumu 71.–76. punkts).
(
55
)	Regulas Nr. 26 pirmais apsvērums.
(
56
)	Skat. vēlreiz šo secinājumu 96. punktu.
(
57
)	Regulas Nr. 1638/98 11) apsvērums.
(
58
)	Mutvārdu procesā Cecasa apstiprināja, ka tā vēlas pati konstatēt, kad pastāv “nopietni tirgus traucējumi”, un, balstoties uz šo konstatējumu, aktivizēt tās plānoto privātās uzglabāšanas sistēmu un veikt paredzēto iepirkumu un pārdošanu atbalstam.
(
59
)	Iepriekš 51. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Compassion in World Farming, 41. punkts; iepriekš 2. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Milk Marque, 63. un 80. punkts, un iepriekš 51. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Kuipers, 37. punkts.
(
60
)	Iepriekš 51. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Compassion in World Farming, 41. punkts, un iepriekš 51. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Kuipers, 37. punkts.