62006CC0173
ĢENERĀLADVOKĀTES VERICAS TRSTENJAKAS [VERICA TRSTENJAK] SECINĀJUMI,
sniegti 2007. gada 7. jūnijā (
1
)
Lieta C-173/06
Agrover Srl
pret
Agenzia Dogane Circoscrizione Doganale di Genova
“Kopienas Muitas kodekss — Procedūra “ievešana pārstrādei” — Asociācijas līgums — Rīsu iepriekšēja izvešana uz trešo valsti, ar kuru ir noslēgts nolīgums par muitas tarifa preferenču režīmu — Muitas kodeksa 216. pants — Ievedmuitas nodokļa vēlāka piedziņa — Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts”
I – Ievads
1.
Commissione tributaria regionale di Genova (Dženovas Reģionālā nodokļu tiesa) (Itālija) jautā Tiesai, vai Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (
2
) 216. un 220. pants ir piemērojams gadījumā, kad Kopienas izcelsmes prece procedūras “ievešana pārstrādei” ietvaros iepriekš ir tikusi izvesta uz trešo valsti, ar kuru ir spēkā līgums, kurā ietverta neatlaišanas klauzula.
2.
Prāvas pamatā esošais strīds ir saistīts ar Dženovas muitas dienesta adresēto pieprasījumu sabiedrībai Agrover Srl (turpmāk tekstā – “Agrover”) par iespējami maksājamo muitas nodokli par procedūras “ievešana pārstrādei” ietvaros veiktajām iepriekšējām Kopienas izcelsmes slīpēta rīsa izvešanas darbībām uz Ungāriju, kas ir valsts, kuru tajā laikā ar Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm saistīja nolīgums, kurā bija ietverta neatlaišanas klauzula, un vēlāku līdzvērtīga daudzuma lobīto rīsu ievešanu no Taizemes, saņemot atbrīvojumu no muitas nodokļa.
II – Atbilstošās tiesību normas
A – Kopienas Muitas kodekss (
3
)
3.
Atbilstoši 114 pantam:
“1.   Neskarot 115. pantu, procedūra “ievešana pārstrādei” ļauj Kopienas muitas teritorijā vienai vai vairākām pārstrādes darbībām izmantot šādas preces:
a)
ārpuskopienas preces, kas paredzētas atkalizvešanai no Kopienas muitas teritorijas kompensācijas produktu veidā, neattiecinot uz tām ievedmuitas nodokļus vai tirdzniecības politikas pasākumus;
b)
preces, kas laistas brīvā apgrozībā, atmaksājot vai atlaižot par tām ievedmuitas nodokļus, ko par tām uzliek, ja tās izved no Kopienas muitas teritorijas kompensācijas produktu veidā.
2.   Sekojošiem jēdzieniem ir šāda nozīme:
a)
neuzlikšanas sistēma: atvieglojumu režīms ievešanai pārstrādei atbilstoši 1. punkta a) apakšpunktam;
b)
nodokļu atmaksas sistēma: atvieglojumu režīms ievešanai pārstrādei atbilstoši 1. punkta b) apakšpunktam;
c)
pārstrādes darbības:
—
darbības ar precēm, ieskaitot to uzstādīšanu, montāžu vai pierīkošanu citām precēm,
—
preču pārstrāde,
—
preču labošana, ieskaitot to atjaunošanu un savešanu kārtībā,
un
—
saskaņā ar Komitejas procedūru noteiktu konkrētu preču izmantošana, kuru nav kompensācijas produktos, bet kuras vajadzīgas šādu produktu saražošanai vai sekmē to, pat ja tās šajā procesā tiek pilnīgi vai daļēji izlietotas;
d)
kompensācijas produkti: visi produkti, kas rodas pārstrādes darbībās;
e)
līdzvērtīgas preces: Kopienas preces, kuras ievedamo preču vietā izmanto kompensācijas produktu ražošanai;
f)
ieguves norma: kompensācijas produktu daudzums vai procentuālā daļa, ko iegūst, pārstrādājot noteiktu daudzumu ievesto preču.”
4.
115. pantā ir noteikts:
“1.   Ja ir izpildīti 2. punkta nosacījumi, muitas dienesti atbilstoši 4. punktam ļauj:
a)
iegūt kompensācijas produktus no līdzvērtīgām precēm;
b)
no līdzvērtīgām precēm iegūtos kompensācijas produktus izvest no Kopienas pirms ievedamo preču ievešanas.
2.   Līdzvērtīgām precēm jābūt tādai pašai kvalitātei un īpašībām kā ievedamajām precēm. Taču īpašos gadījumos, kas noteikti saskaņā ar Komitejas procedūru, pieļaujams, ka līdzvērtīgās preces ir augstākā ražošanas stadijā nekā ievedamās preces.
3.   Piemērojot 1. punktu, ievedamās preces muitas vajadzībām uzskata par līdzvērtīgām precēm, bet pēdējās – par ievedamām precēm [..].”
5.
216. pantā ir noteikts:
“1.   Ciktāl Kopienas un atsevišķu trešo valstu vienošanās paredz ievešanai šajās valstīs piemērot tarifa preferenču režīmu Kopienas izcelsmes precēm šo vienošanos nozīmē, ar nosacījumu, ka tās iegūtas procedūrā “ievešana pārstrādei”, minētās izcelsmes precēs iestrādātās ārpuskopienas preces apliekamas ar ievedmuitas nodokli, tarifa preferenču režīma piemērošanai nepieciešamo dokumentu atzīšana par derīgiem trešajās valstīs rada ievedmuitas parādu.
2.   Par šāda muitas parāda iestāšanās brīdi uzskata brīdi, kad muitas dienesti pieņem izvešanas deklarāciju attiecībā uz attiecīgajām precēm.
3.   Parādnieks ir deklarētājs. Netiešas pārstāvības gadījumā parādnieks ir arī persona, kuras uzdevumā aizpildīta muitas deklarācija.
4.   Šim parādam atbilstošo ievedmuitas nodokļu summu nosaka saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem kā tad, ja muitas parāds radies, pieņemot tajā pašā datumā deklarāciju par attiecīgo preču laišanu brīvā apgrozībā, lai izbeigtu procedūru “ievešana pārstrādei”.”
6.
220. pantā ir noteikts:
“[..]
2.   Izņemot gadījumus, kas minēti 217. panta 1. punkta otrajā un trešajā ievilkumā [daļā], vēlāku iegrāmatošanu nedrīkst izdarīt, ja:
[..]
b)
pēc likuma apliekamā muitas nodokļa summa kļūdaini iegrāmatota muitas dienestu kļūdas dēļ, kuru attaisnojošu iemeslu dēļ nav varējusi atklāt persona, kas atbild par samaksu, ja pēdējā rīkojusies labticīgi un ievērojusi visus spēkā esošos noteikumus par muitas deklarāciju;
[..].”
B – Eiropas Līgums par asociācijas izveidi starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Ungārijas Republiku, no otras puses (
4
)
7.
Atbilstoši šī līguma 1. pantam “tiek izveidota asociācija starp Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Ungārijas Republiku, no otras puses”.
C – Asociācijas padomes, kas izveidota starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Ungārijas Republiku, no otras puses, Lēmums Nr. 3/96 (
5
)
8.
15. pantā, kura nosaukums ir “Muitas nodokļa atmaksas vai atbrīvojuma no muitas nodokļa aizliegums”, ir noteikts:
a)
Tās nenoteiktas izcelsmes izejvielas, kas ir izmantotas noteiktas izcelsmes izstrādājumu ražošanā Kopienā, Ungārijā vai kādā citā 4. pantā minētajā valstī, kuriem izcelsmes apliecinājumi ir izsniegti vai sagatavoti saskaņā ar V sadaļas noteikumiem, nevar saņemt jebkāda veida nodokļa atmaksu vai atbrīvojumu no nodokļiem nedz Kopienā, nedz Ungārijā [..].”
III – Pamata prāva un lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
9.
2001. gadā, pēc atļaujas procedūrai “ievešana pārstrādei” saņemšanas no Novāras muitas dienesta, uzņēmums Agrover, kas reģistrēts Verčelli (Itālija), vispirms trijos piegājienos izveda uz Ungāriju – kas tajā brīdī bija valsts, kas ir saistīta ar Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm ar nolīgumu, kurā ietverta neatlaišanas klauzula, – Kopienu izcelsmes slīpētus rīsus, un pēc tam līdzvērtīgā daudzumā ieveda no Taizemes lobītos rīsus, saņemot atbrīvojumu no muitas nodokļa.
10.
2004. gada 26. janvārī Dženovas muitas dienests, kurā kompensācijas sistēmas ietvaros tika veiktas minētās trīs ievešanas darbības, izsniedza trīs paziņojumus par kļūdas labojumu par kopējo summu EUR 73767,88 apmērā. Dženovas muitas dienests uzskatīja, ka par šīm ievešanas darbībām ir jāmaksā nodoklis, jo tās nav uzskatāmas par tādām, kas ietilpst procedūras “ievešana pārstrādei” sistēmā Kopienas Muitas kodeksa 114. un 115. panta izpratnē, ņemot vērā to, ka attiecīgās kompensācijas preces netika ievestas no tādas valsts, ar kuru ir noslēgta vienošanās ar Kopienu.
11.
Sabiedrība Agrover cēla prasību par šiem lēmumiem. Ar 2004. gada 2. jūlija spriedumu Commissione tributaria provinciale di Genova [Dženovas Pirmās instances nodokļu tiesa] noraidīja šo prasību. Agrover pārsūdzēja minēto nolēmumu Commissione tributaria regionale di Genova [Dženovas Reģionālā nodokļu tiesa], kas uzskatīja, ka ir jāuzdod Tiesai šādi divi prejudiciāli jautājumi:
“1)
Vai Kopienas Muitas kodeksa 216. pants var tikt piemērots gadījumā, kad Kopienas izcelsmes precei (rīsi), kas procedūras “ievešana pārstrādei” ietvaros ar izcelsmes sertifikātu EUR.1 iepriekš ir tikusi izvesta uz trešo valsti (ar kuru ir spēkā līgums par tarifa preferenču režīma piemērošanu), ir piemērojams ievedmuitas nodoklis, veicot šīs pašas (vai līdzvērtīgas) preces kompensējošu atkalievešanu no trešās valsts, kurai nav noslēgta vienošanās ar Kopienu?
2)
Ja Kopienas Muitas kodeksa 216. pantā paredzētie nodokļi netika iekasēti kompensējošo preču ievešanas laikā, vai muitas iestāde var tos pieprasīt vēlāk vai, tieši pretēji, nevar, jo ir piemērojams Kopienas Muitas kodeksa 220. pantā paredzētais atbrīvojums no nodokļa?”
IV – Tiesai iesniegtie apsvērumi
A – Par pirmo jautājumu
12.
Sabiedrība Agrover uzskata, ka Tiesai uz šo jautājumu vajadzētu atbildēt, ka Muitas kodeksa 216. pants nav piemērojams tās veiktajām “ievešanas pārstrādei” darbībām, jo šis pants attiecas vienīgi uz ārpuskopienas precēm, kas “iestrādātas” izvešanai paredzētajās Kopienas izcelsmes precēs, bet Agrover iepriekš izvesto rīsu gadījumā šāda iestrādāšana nebija notikusi. Agrover uzskata, ka šādu interpretāciju apstiprina arī Lēmuma Nr. 3/96 15. pants, kurā paredzēts aizliegums atlaist muitas nodokļus starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Ungārijas Republiku, no otras puses, vienīgi attiecībā uz ārpuskopienas izstrādājumiem, kas tiek izmantoti Kopienas izcelsmes preču ražošanā. Turklāt šajā lietā Muitas kodeksa 216. panta piemērošana radītu eksportētājam zaudējumus aptuveni EUR 210 par tonnu rīsu apmērā.
13.
Itālijas valdība uzskata, ka Tiesai būtu jāatbild, ka Muitas kodeksa 114., 115. un 216. pantā paredzētā procedūra “ievešana pārstrādei” attiecas uz visām muitas darbībām, kas atbilst tiesību aktos paredzētajiem nosacījumiem, un komersants nevar apgalvot, ka šīs priekšrocības attiecas arī uz vēlāk veikto šīs pašas preces kompensējošo atkalievešanu no trešās valsts, kurai nav noslēgts nolīgums ar Kopienu. Itālijas valdība norāda, ka šaubas, kas rodas, interpretējot Muitas kodeksa 216. panta neprecīzo formulējumu, lai piemērotu to tādam gadījumam kā šajā lietā, ir novērstas, Komisijas dienestiem 2003. gada 20. martā pieņemot dokumentu TAXUD/724/2003, kurā, lai gan tajā tiek atzīts attiecīgās tiesību normas neviennozīmīgais raksturs, ir noteikts, ka visos gadījumos, kad rīsu “ievešana pārstrādei” ar iepriekš veiktu izvešanu tiek veikta ar sertifikātu EUR.1, muitas nodokļi ir maksājami ārpuskopienas preces atkalievešanas brīdī. Tā tas ir, jo saskaņā ar minēto dokumentu, “neraugoties uz tā kontekstu, [Muitas kodeksa 216. pants] nav nedz noteikums par izcelsmi, nedz noteikums par procedūru “ievešana pārstrādei”, bet gan ar muitas pienākumu saistīts noteikums. Citiem vārdiem sakot, iespējamās muitas nodokļa atgūšanas juridiskais pamats ir Muitas kodeksa 216. pants, nevis protokolā par izcelsmi definētais “atlaišanas nepiemērošanas noteikums””. Atbrīvojuma no muitas nodokļa piešķiršana arī par precēm, kas ievestas kā kompensācijas preces, radītu pārmērīgas priekšrocības vienas un tās pašas darbības ietvaros. Komersantam būtu jāizvēlas vai nu saņemt atbrīvojumu izvešanas brīdī atbilstoši EUR.1 sertifikātam vai saņemt atbrīvojumu no nodokļa kompensācijas preču ievešanas brīdī.
14.
Komisija savukārt uzskata, ka Tiesai būtu jāatbild, ka Muitas kodeksa 216. pants var tikt piemērots tikai “klasiskās” ievešanas pārstrādei gadījumā, kad ievešana notiek pirms izvešanas. Komisija uzskata, ka Muitas kodeksa 216. pants attiecas uz Kopienas izcelsmes precēm, kas iegūtas procedūras “ievešana pārstrādei” ietvaros. Tomēr, ņemot vērā Muitas kodeksa 115. panta 3. punktu, šajā lietā izskatāmais darījums, pēc Komisijas domām, nevar tikt pielīdzināts preču izvešanai uz trešo valsti, ar kuru pastāv tarifa preferenču režīms. Muitas kodeksa 216. panta 2. punkts, saskaņā ar kuru par muitas parāda iestāšanās brīdi uzskata brīdi, kad muitas dienesti pieņem izvešanas deklarāciju attiecībā uz precēm, kam iepriekš piemērota “klasiskā” procedūra “ievešana pārstrādei”, nav savienojams ar procedūru “ievešana pārstrādei EX/IM” (kas tiek saukta par “iepriekšējas izvešanas” sistēmu) un ar Muitas kodeksa 115. panta 3. punktā paredzēto juridisko fikciju. Ņemot vērā šo juridisko fikciju, Itālijas iestādēm nevajadzēja apzīmogot sertifikātu EUR.1 attiecībā uz Kopienas izcelsmes rīsiem, kas bija paredzēti izvešanai uz Ungāriju. Tām, tieši pretēji, vajadzēja atzīt, ka šiem rīsiem ir Taizemes izcelsme un tie ir paredzēti izvešanai uz Ungāriju procedūrā “ievešana pārstrādei EX/IM”.
B – Par otro jautājumu
15.
Agrover uzskata, ka, ja Tiesa nolemtu, ka Muitas kodeksa 216. pants šajā lietā ir piemērojams, Tiesai būtu jāatbild, ka Agrover nav pienākuma nomaksāt muitas nodokli, jo tāpat ir piemērojams arī Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts. No vienas puses, Agrover labticība nevar tikt apstrīdēta, jo muitas iestādes vairāku gadu garumā nav paredzējušas nekādu atrunu saistībā ar analoģiskiem darījumiem. Tāda bezdarbība, kā uzskata Agrover, pamato Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunkta piemērošanu (
6
). Komisijas dokumentā TAXUD/724/2003 turklāt esot uzsvērts Muitas kodeksa 216. panta nepiemērotais raksturs piemērošanai tādām procedūrām “ievešana pārstrādei” kā šajā lietā. Visbeidzot, atļauja procedūras “ievešana pārstrādei” izmantošanai neietver nekādu norādi uz Muitas kodeksa 216. pantu. Agrover līdz ar to uzskata, ka muitas iestādes, nepārkāpjot tiesiskās paļāvības principu (
7
), tagad vairs nevar apgalvot, ka EUR.1 sertifikātu izsniegšana slīpēto rīsu izvešanas uz Ungāriju ietvaros var būt par pamatu ļoti augstu nodokļu piemērošanai Taizemes rīsu kompensējošajai ievešanai, jo tas radītu neatgriezeniskus zaudējumus prasītājam, ņemot vērā to, ka Agrover vairs nav iespējas nodot ar robežas šķērsošanu saistīto pienākumu atkalievesto rīsu pircējam.
16.
Itālijas valdība iesaka atbildēt, ka Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts šajā lietā nav piemērojams, jo muitas iestādes nav pieļāvušas nekādu kļūdu nedz izvešanas brīdī, nedz arī kompensējošās ievešanas brīdī. Itālijas valdība piebilst, ka sertifikāta EUR.1 izdošanas laikā nav pieļauta nekāda kļūda, jo izvestajiem rīsiem patiešām bija Itālijas izcelsme. Tāpat nekāda kļūda nav pieļauta arī ievešanas laikā, jo muitas deklarācijas pieņemšanai nav juridiski atbilstošas nozīmes attiecībā uz konkrēto izvēlēto izpildes metožu apstiprināšanu vai atļaušanu un tāpat tā nav saistīta ar iepriekšēju darbības likumības pārbaudi, jo šī kontrole parasti tiek veikta vēlāk, lai paātrinātu muitas darbību veikšanu. Pat ja kāda kļūda arī būtu bijusi, būtu saprātīgi sagaidīt, ka Agrover, ņemot vērā tā profesionālo pieredzi atmuitošanas jomā un starptautiskajā tirdzniecībā, šo kļūdu konstatētu. Agrover būtu arī jāuzņemas ar savām darbībām saistītais ekonomiskais risks un tas nevar slēpties aiz labas ticības jēdziena, kas Kopienas judikatūrā vienmēr ir ticis interpretēts šauri (
8
).
17.
Komisija savukārt uzskata, ka Tiesai uz otro jautājumu nav jāatbild, ņemot vērā, ka lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatā esošajā lietā nekāds muitas nodoklis Muitas kodeksa 216. panta izpratnē nebija jāmaksā. Komisija tomēr piebilst, ka Tiesa ir atzinusi personas, kas atbild par samaksu, tiesības uz to, ka iestāde neveic vēlāku maksājamā nodokļa atgūšanu, ja vienlaikus ir izpildīti šādi trīs nosacījumi: nodoklis nav iekasēts pašu kompetento iestāžu kļūdas dēļ; kompetento iestāžu pieļautā kļūda ir tāda rakstura, ka, neraugoties uz personas, kas atbild par samaksu, profesionālo pieredzi un vajadzīgo rūpību, nevarēja saprātīgi sagaidīt, ka šī persona, kas darbojas labā ticībā, to atklās; persona, kas atbild par samaksu, ir ievērojusi visus spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā ietvertos noteikumus par muitas deklarāciju (
9
). Gadījumā, ja pastāv domstarpības par tāda nodokļa atgūšanu, kas nav samaksāts par rīsu izvešanu uz Ungāriju, valsts tiesai ir juridiski jākvalificē attiecīgie fakti, ņemot vērā Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunkta interpretāciju, kas tieši attiecas uz kļūdām sertifikātu, kas vajadzīgi tarifa preferenču režīma izmantošanas atļaujas saņemšanai, izsniegšanas laikā.
V – Vērtējums
A – Par pirmo jautājumu
18.
Vispirms ir jāatzīmē, ka pašlaik spēkā esošais Muitas kodekss tuvākajā nākotnē tiks pilnībā un pamatīgi pārveidots (
10
). Vispārīgā veidā priekšlikums modernizētajam kodeksam paredz “Muitas kodeksa modernizāciju, muitas procedūru un procesu racionalizāciju un noteikumu pieņemšanu par kopīgiem IT sistēmu standartiem”. Turklāt tas it īpaši ietekmēs šobrīd pastāvošo procedūras “ievešana pārstrādei” jēdzienu (
11
).
19.
Šobrīd atbilstoši Muitas kodeksa 114. pantam procedūra “ievešana pārstrādei” (
12
) ļauj nepiemērot ievedmuitas nodokli precēm, kas Kopienā tiek ievestas no trešās valsts, ar nosacījumu, ka tās tiek apstrādātas un atkārtoti izvestas ārpus Kopienas teritorijas. Šajā sistēmā ievesta, apstrādāta un atkārtoti izvesta tiek viena un tā pati prece. Muitas kodeksā ir paredzēta arī sistēma, kas tiek saukta par “līdzvērtīgas kompensācijas” sistēmu: precēm var būt Kopienas izcelsme, ja vien tās ir līdzvērtīgas šim pašam uzņēmumam piederošajām precēm (Muitas kodeksa 115. panta 3. punkts). Visbeidzot, saskaņā ar Muitas kodeksu ir arī iespējams izvest preces pat pirms ārpuskopienas preču ievešanas: tā ir sistēma, kas tiek saukta par “iepriekšēju izvešanu” vai “EX/IM” (Muitas kodeksa 115. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (
13
). Šajā lietā Itālijas uzņēmums Agrover vēlējās izmantot abas šīs iespējas, jo tas izveda Itālijas izcelsmes rīsus uz Ungāriju un pēc tam ieveda Taizemes izcelsmes rīsus.
20.
Papildus tam šo darbību veikšanas laikā starp Ungārijas Republiku un Kopienu pastāvēja nolīgums par tarifa preferenču režīmu, kurā bija ietverta klauzula, kas tiek saukta par “neatlaišanas klauzulu”. Šādas klauzulas mērķis ir aizliegt piemērot ievedmuitas nodokļu neuzlikšanas sistēmu ārpuskopienas izcelsmes precēm, kas izvestas uz kādu no valstīm, kas parakstījušas nolīgumu par tarifa preferenču režīmu. Šis noteikums tātad paredz nostiprināt savstarpējo ekonomisko integrāciju, jo, šādi ierobežojot to preču izmantošanu, kuru izcelsme ir trešās valstīs, kas nav parakstījušas attiecīgo nolīgumu, tas veicina līgumslēdzēju pušu izcelsmes valsts preču izmantošanu. Lai šāda veida tirdzniecībā atvieglotu izvesto preču izcelsmes pierādīšanu, ir izstrādāti īpaši dokumenti – aprites sertifikāti, kas tiek saukti arī par“EUR.1” sertifikātiem (
14
). Dažādie lietas dalībnieki, kā šķiet, piešķir lielu nozīmi tam, ka Itālijas muitas dienests ir izsniedzis Agrover šādu sertifikātu attiecībā uz rīsiem, ko tas izveda uz Ungāriju. Tomēr šim apstāklim nav nozīmes; tas pierāda tikai to, ka Agrover, vēloties izvest savus rīsus uz Ungāriju tarifa preferenču režīmā, lūdza Itālijas muitas dienestiem izsniegt šo dokumentu, kas tam arī tika izsniegts.
21.
Procedūras “ievešana pārstrādei” mērķis atšķiras no tā mērķa, kas ir noteikumam par atlaišanas nepiemērošanu, jo, atbrīvojot no muitas nodokļa preces, kas Kopienā ievestas no trešām valstīm, tās mērķis ir nodrošināt labāku konkurences stāvokli ārpuskopienas izcelsmes precēm, kas tiek apstrādātas Kopienā un atkalizvestas (
15
), vai atbilstoši Tiesas formulējumam – “lai starptautiskajā mērogā nenostādītu sliktākā stāvoklī tos Kopienas uzņēmumus, kas izmanto ārpuskopienas izcelsmes preces, lai iegūtu izvešanai paredzētas preces, dodot tiem iespēju iegādāties šīs preces ar tādiem pat nosacījumiem kā ārpus Kopienas reģistrētajiem uzņēmumiem” (
16
).
22.
Muitas kodeksa 216. pants ņem vērā abus šos mērķus, nosakot, ka preces, kas ievestas procedūrā “ievešana pārstrādei”, ir apliekamas ar ievedmuitas nodokli, ja tās tiek izvestas tarifa preferenču režīma ietvaros. Līdz ar to Muitas kodeksa 216. pantā, kā to apgalvo Agrover un Komisija, īpaši ir paredzēts tikai klasiskais gadījums, kad ievešana notiek pirms izvešanas (“IM/EX” sistēma).
23.
Tomēr es uzskatu, ka, ņemot vērā 115. panta 3. punktā ietverto līdzvērtīgas kompensācijas sistēmas juridisko fikciju, saskaņā ar kuru kompensācijas produktu uzskata par ārpuskopienas izcelsmes preci un ievedamo produktu par Kopienas izcelsmes preci, Muitas kodeksa 216. pants ir piemērojams arī gadījumā, kad izvešana notiek pirms ievešanas (“EX/IM” sistēma) (
17
).
24.
Šāda Muitas kodeksa 216. panta interpretācija šķiet atbilstoša muitas režīma ekonomiskajam mērķim. Atsauci uz šo ekonomisko mērķi pamato, pirmkārt, šī panta sarežģītība un neizvērstais formulējums, kā to ir norādījuši visi lietas dalībnieki. Otrkārt, ar muitas jomu saistīto jēdzienu juridiskā analīze prasa ņemt vērā šo jēdzienu ekonomisko nozīmi (
18
).
25.
Tomēr, ja Muitas kodeksa 216. pants nebūtu piemērojams gadījumā, kad izvešana notiek pirms ievešanas un preces tiek izvestas uz tādu valsti, ar kuru ir noslēgts nolīgums par tarifa preferenču režīmu, kurā ietverta neatlaišanas klauzula, procedūras “ievešana pārstrādei” atļaujas turētājs nemaksātu nodokļus nedz ievešanas laikā, jo tieši tāds ir šīs sistēmas mērķis, nedz iepriekšējas izvešanas laikā atbilstoši neatlaišanas klauzulai.
26.
Tāpat kā nelielais skaits autoru, kas ir apsvēruši šo situāciju (
19
), Muitas kodeksa komiteja dokumentā TAXUD, uz kuru atsaucas Itālijas valdība, ir norādījusi uz šādas situācijas neloģisko raksturu: “Muitas kodeksa 216. pants tika ieviests kā autonoms noteikums, lai no muitas parāda aspekta risinātu sekas, ko rada “neatlaišanas noteikums”, kas ietverts atsevišķos nolīgumos par preferenču režīma piemērošanu. Tā mērķis, nosakot īpašu gadījumu, kas rada muitas parādu, galvenokārt bija nodrošināt Kopienas starptautisko pienākumu ievērošanu, liedzot eksportētājam/procedūras “ievešana pārstrādei” atļaujas turētājam izmantot šo procedūru (atbrīvojumu no nodokļa, kas ir piemērojams ievestajām precēm) visos gadījumos, kad “neatlaišanas noteikums” ir ietverts attiecīgajā nolīgumā un ir piemērojams attiecīgajiem eksportētajiem produktiem. Diemžēl Muitas kodeksa 216. panta formulējums precīzi neatspoguļo “neatlaišanas noteikuma” piemērojamību un saturu [..]” (
20
).
27.
Šajā lietā Komisija uzskata, ka tai šis dokuments nav saistošs. Kaut arī šis dokuments nav juridiski saistošs (
21
), to tomēr būtu lietderīgi ņemt vērā (
22
), it īpaši, ņemot vērā to, ka šo komiteju veido attiecīgajā jomā atzīti speciālisti (
23
).
28.
Līdz ar to Agrover arguments, ka Muitas kodeksa 216. panta piemērošana radītu tam zaudējumus aptuveni EUR 210 par tonnu rīsu apmērā, nav atbalstāms. Būtībā, ja Muitas kodeksa 216. pants netiktu piemērots, šajā lietā rastos peļņa EUR 80 par tonnu rīsu apmērā (tā kā Agrover par tonnu no Taizemes ievesto nelobīto (paddy) rīsu maksāja EUR 210 un tam samaksāja EUR 290, izvedot slīpētos rīsus uz Ungāriju (
24
)), bet Muitas kodeksa 216. panta piemērošanas gadījumā Agrover būtu jāmaksā ievedmuitas nodoklis EUR 210 apmērā par tonnu nelobīto (paddy) rīsu, tas ir, tas ciestu zaudējumus EUR 166 par tonnu rīsu apmērā. Kaut arī šīs sekas komersantam, nenoliedzami, ir nevēlamas, tās tomēr atbilst mērķim veicināt Kopienu preču tirdzniecību, samazinot ievešanu no trešām valstīm. Tādējādi līdzīgā gadījumā komersants būtu ļoti ieinteresēts, kā to savā 2003. gada 20. marta informatīvajā dokumentā norāda Muitas kodeksa komiteja, “izvēlēties neizmantot atbrīvojumu, kas piešķirts atbilstoši procedūrai “ievešana pārstrādei”, bet izvest izcelsmes rīsus tarifa preferenču režīma ietvaros”. Katrā ziņā Agrover ir jānomaksā nodokļi, attiecībā uz kuriem, ņemot vērā Itālijas muitas iestādēm vajadzīgo laiku situācijas izprašanai, tas gala rezultātā bija saņēmis īpaši garus samaksas termiņus.
29.
Visbeidzot, attiecībā uz pirmajā prejudiciālajā jautājumā ietverto precizējumu, ka ar valsti, no kuras ir cēlušies ievestie produkti, nepastāv nolīgums par tarifa preferenču režīmu, ir jāuzsver, ka šim precizējumam nav nozīmes, jo, ja produktus atbilstoši nolīgumam par tarifa preferenču režīmu varētu ievest, nepiemērojot nodokli, ar procedūras “ievešana pārstrādei” mehānismu, kura mērķis tieši ir atcelt ievedmuitas nodokli, saistītā problemātika gluži vienkārši nebūtu radusies.
30.
Līdz ar to uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Muitas kodeksa 216. pants ir piemērojams tādam gadījumam, kad Kopienas prece procedūras “ievešana pārstrādei” ietvaros iepriekš ir tikusi izvesta uz trešo valsti, ar kuru ir ticis noslēgts nolīgums par tarifa preferenču režīma piemērošanu.
B – Par otro jautājumu
31.
Uzdodot savu otro jautājumu, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai apstiprinošas atbildes uz pirmo jautājumu gadījumā Agrover var saņemt nodokļu atlaišanu atbilstoši Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktam iespējamās muitas iestāžu kļūdas dēļ.
32.
Jāatgādina, ka gan ievedmuitas, gan izvedmuitas nodokļa atmaksa vai atlaišana var tikt piešķirta tikai ar zināmiem nosacījumiem un konkrēti paredzētos gadījumos. Noteikumi, kuros paredzēta šāda atmaksa vai atlaišana, līdz ar to ir interpretējami šauri (
25
).
33.
Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts konkrēti paredz gadījumu, kad “pēc likuma apliekamā muitas nodokļa summa kļūdaini iegrāmatota muitas dienestu kļūdas dēļ”, tas ir, muitas iestādes ir pieņēmušas sākotnējo lēmumu par muitas nodokļa apmēru, pēc tam ir mainījušas savu viedokli un atzinušas, ka nodokļa summa nav tikusi pareizi noteikta. Tomēr šajā gadījumā muitas iestādes nav mainījušas savu viedokli; tās nekad nav paziņojušas Agrover, ka tam nebūs jāmaksā nekāds nodoklis. 2004. gada 26. janvāra maksājuma pieprasījums ir pirmā muitas iestāžu paustā nostāja. Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts līdz ar to jebkurā gadījumā nav piemērojams (
26
).
VI – Secinājumi
34.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, iesaku Tiesai uz Commissione tributaria regionale di Genova uzdotajiem jautājumiem sniegt šādu atbildi:
1)
Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 216. pants ir piemērojams tādam gadījumam, kad Kopienas izcelsmes prece procedūras “ievešana pārstrādei” ietvaros iepriekš ir tikusi izvesta uz trešo valsti, ar kuru ir ticis noslēgts nolīgums par tarifa preferenču režīma piemērošanu;
2)
Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts nav piemērojams gadījumos, kas nav saistīti ar muitas nodokļa vēlāku iegrāmatošanu.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	OV 1992, L 302, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Muitas kodekss”.
(
3
)	Vēlāk izdarītie Muitas kodeksa grozījumi neskar šeit citētos noteikumus.
(
4
)	OV 1993, L 347, 2. lpp.
(
5
)	1996. gada 28. decembra lēmums (OV L 1997, 92, 1. lpp.).
(
6
)	 –Agrover atsaucas uz 1993. gada 1. aprīļa spriedumu lietā C-250/91 Hewlett Packard France (Recueil, I-1819. lpp.).
(
7
)	Agrover it īpaši atsaucas uz 2002. gada 14. novembra spriedumu lietā C-251/00 Ilumitrónica (Recueil, I-10433. lpp.).
(
8
)	It īpaši, kā uzskata Itālijas valdība, lai ierobežotu ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa vēlāku samaksu, ja šī samaksa ir pamatota un saderīga ar tiesiskās paļāvības principu (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Hewlett Packard France) un nerada komersantam tādu kaitējumu, kas pārsniedz parasto komercrisku (Pirmās instances tiesas 2001. gada 10. maija spriedums apvienotajās lietās T-186/97, T-187/97, no T-190/97 līdz T-192/97, T-210/97, T-211/97, no T-216/97 līdz T-218/97, T-279/97, T-280/97, T-293/97 un T-147/99 Kaufring, Recueil, II-1337. lpp.); kā arī, lai aizsargātu Kopienas intereses savu resursu atgūšanā, atzīstot, ka “tas fakts, ka importētājs darbojas labā ticībā, neatbrīvo to no atbildības par muitas parāda samaksu, ja viņš ir bijis ievestās preces deklarētājs” (1997. gada 17. jūlija spriedums lietā C-97/95 Pascoal & Filhos, Recueil, I-4209. lpp., 57. punkts; un pēc analoģijas skat. arī 1980. gada 11. decembra spriedumu lietā 827/79 Ciro Acampora, Recueil, 3731. lpp., un 1996. gada 14. maija spriedumu apvienotajās lietās C-153/94 un C-204/94 Faroe Seafood u.c., Recueil, I-2465. lpp.).
(
9
)	Komisija it īpaši atsaucas uz 2000. gada 19. oktobra spriedumu lietā C-15/99 Sommer (Recueil, I-8989. lpp., 35.–39. punkts).
(
10
)	Konkrēts datums nav precizēts. Pašreiz spēkā esošais kodekss ir spēkā vismaz līdz 2008. gadam (Lux, M. un Larrieu, P.-J. La réforme du Code des douanes communautaire, tentative réussie de concilier progrès technique et simplification du droit? Revue des affaires européennes, 2005, 554. lpp.).
(
11
)	Nākotnē nodoms veikt atkalizvešanu vairs nebūs nepieciešams. Līdz ar to regulas priekšlikumā ir norādīts, ka “apturēšanas procedūra, ko piemēro muitas procedūrai “ievešana pārstrādei”, jāapvieno ar “pārstrādi muitas kontrolē”, un jāatsakās no nodokļu atmaksāšanas procedūras, ko piemēro muitas procedūrai “ievešana pārstrādei”. Šai procedūrai “ievešana pārstrādei” jāattiecas arī uz preču iznīcināšanu, izņemot, ja notiek preču iznīcināšana muitas uzraudzībā vai muitā” [Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai (EK), ar ko izveido Kopienas Muitas kodeksu, COM(2005) 608, galīgā redakcija, turpmāk tekstā – “priekšlikums modernizētajam Muitas kodeksam”].
(
12
)	Preces, kurām piemērota procedūra “ievešana pārstrādei”, var tikt izmantotas divos veidos: sistēmā, kas tiek saukta par “neuzlikšanas sistēmu” (tādu ārpuskopienas preču izmantošana Kopienas muitas teritorijā, kas paredzētas atkalizvešanai no Kopienas muitas teritorijas kompensācijas produktu veidā, neattiecinot uz tām ievedmuitas nodokļus), un sistēmā, kas tiek saukta par “nodokļu atmaksas sistēmu” (brīvā apgrozībā laisto preču izmantošana Kopienas muitas teritorijā, atmaksājot vai atlaižot par tām ievedmuitas nodokļus, ko par tām uzliek, ja tās izved no Kopienas muitas teritorijas kompensācijas produktu veidā). Skat. Berr, C. J. un Trémeau, H. Le droit douanier. Économica, 7. izdevums, Parīze, 2006, 327. lpp. Skat. arī it īpaši Lyons, T. EC Customs Law. Oxford University Press, 345. un turpmākās lpp., Oksforda, 2001; Palacchino, T. Perfezionamento attivo, kas publicēts Il diritto tributario comunitario, Il Sole 24 ORE, Milāna, 2004, 321.–341. lpp.; Lux, M. Guide to Community Customs Legislation. Bruylant, Brisele, 2002, 365. un turpmākās lpp., un tā paša autora Das Zollrecht der EG, ein Lehr- und Übungsbuch sowie Nachschlagewerk für Praktiker. Ķelne, 1. izdevums, 2003, 287. un turpmākās lpp.
(
13
)	Reymão, M. Aperfeiçoamento activo, kas publicēts Direito aduaneiro das Comunidades Europeias na perspectiva da União Europa, Braga, 1992, 164. lpp., ir norādījis, ka iepriekšējā izvešanas kārtība “EX/IM” ļauj izvest kompensācijas produktus, kas iegūti no līdzvērtīgām precēm pirms ārpuskopienas preču ievešanas. Ir acīmredzami, ka šo priekšrocību var piešķirt vienīgi precēm, kurām piemērota procedūra “ievešana pārstrādei” ar kompensēšanu ar līdzvērtīgu produktu – līdz ar to nevar pastāvēt iepriekšēja izvešana bez kompensācijas ar līdzvērtīgu produktu. Skat. arī García Gallego, J. El régimen de perfeccionamiento activo como medida de fomento a la exportación, kas publicēts Cuadernos Europeos de Deusto, Bilbao, 1991, 103. lpp.; Foraster Serra, M. Regulación legal del tráfico de perfeccionamieto activo, kas publicēts Revista jurídica espagñola La Ley, Distribuciones de la Ley, Madride, 1988, 929. lpp., un iepriekš minēto Lux, M. Das Zollrecht der EG, ein Lehr- und Übungsbuch sowie Nachschlagewerk für Praktiker, 288. lpp.
(
14
)	Līgums par Eiropas Ekonomikas zonu – Protokols Nr. 4 par izcelsmes noteikumiem (OV 1994, L 1, 54. lpp.). “Preču aprites sertifikātu EUR.1 eksportēšanas valsts muitas iestādes izsniedz, pamatojoties uz rakstveida lūguma, ko iesniedzis eksportētājs vai tā atbildībā esošais pilnvarotais pārstāvis” (17. panta 1. punkts). “Muitas iestādes, kas izsniedz EUR.1 sertifikātus, veic visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai pārbaudītu attiecīgo produktu izcelsmi [..]” (17. panta 5. punkts).
(
15
)	“Ar procedūru “ievešana pārstrādei” saistītie muitas procedūru mehānismi ir izveidoti kā vārsti to ārvalstu preču aizsardzībai, kas pēc rūpnieciskas apstrādes dalībvalstu teritorijā paredzētas atkalizvešanai. Šo preču izstrādāšana režīmā, kas ļauj tās ievest, saņemot atbrīvojumu no muitas nodokļa, kas par tām parastā gadījumā būtu jāmaksā, ja tās tiktu laistas apgrozībā iekšējā tirgū, var vienīgi veicināt Kopienu eksporta darbības, ļaujot tām konkurēt ar pasaules tirgiem labvēlīgākos konkurences apstākļos” (iepriekš minētie Berr, C. J. un Trémeau, H., 327. lpp.). Skat. arī Reymão, M. (minēts iepriekš, 155. lpp.), kas norāda, ka procedūra “ievešana pārstrādei” nav tikai apturoša muitas procedūra, bet drīzāk ekonomiska rakstura procedūra. Tās pamatmērķis ir veicināt noteiktas saimnieciskās darbības, veicinot Kopienu uzņēmumu eksportu. Skat. arī iepriekš minētos Palacchino, T., 322. lpp., un García Gallego, 91. lpp.
(
16
)	1995. gada 29. jūnija spriedums lietā C-437/93 Temic Telefunken microelectronic (Recueil, I-1687. lpp., 18. punkts), kas taisīts saistībā ar tiesvedību par “pārstrādes muitā” procedūras piemērošanu dārgmetāliem, kas ietverti bojātās integrētās sistēmās un kas izriet no procedūras “ievešana pārstrādei”.
(
17
)	Turklāt nākotnē šādā gadījumā maksājamā muitas parāda pastāvēšanai vairs nevajadzētu izraisīt šaubas. Muitas kodeksa 216. pantu ir paredzēts aizstāt ar 50. pantu. Tomēr priekšlikuma par modernizēto Muitas kodeksu 50. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir tieši paredzēts gadījums, kad izvešana notiek pirms ievešanas:
“50. pants:
Īpaši noteikumi saistībā ar neizcelsmes precēm
1.   Ja ievedmuitas nodokļu atmaksāšanas aizliegumu vai atbrīvojumu no tiem piemēro neizcelsmes precēm, ko izmanto tādu produktu ražošanā, attiecībā uz kuriem izcelsmes pierādījums ir izsniegts vai izveidots saskaņā ar vienošanos par atvieglojumiem starp Kopienu un dažām valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, vai šādu valstu vai teritoriju grupām, ievedmuitas parāds attiecībā uz šiem produktiem rodas šāda iemesla dēļ:
a)
atkalizvešanas paziņojuma pieņemšanas attiecībā uz tādiem produktiem, kuri ir iegūti procedūrā “ievešana pārstrādei”;
b)
deklarācijas pieņemšanas attiecībā uz precēm, kurām ir piemērota muitas procedūra “ievešana pārstrādei” attiecīgo pārstrādāto produktu iepriekšējas izvešanas gadījumā”.
(
18
)	“Pētot kādu ekonomiska rakstura muitas procedūru un mēģinot izsecināt tās pamatprincipus, dabiski tiek nonākts pie konfrontācijas ar attiecīgās procedūras ekonomisko mērķi un juridiskajiem mehānismiem, kas definē tās izmantošanas nosacījumus. Šis process [procedūras “ievešana pārstrādei” ietvaros] ir vēl jo vairāk nepieciešams, ņemot vērā ekonomisko faktoru dominējošo ietekmi uz piemērošanas mehānismu virzību, kas ir lielāka nekā uz citām procedūrām” (iepriekš minētie Berr, C. J. un Trémeau, H., 2006, 325. lpp.).
(
19
)	Skat. Priess, H.-J. un Pethke, R. The Pan-european Rules of Origin : “the Beginning of a New Era in European Free Trade.”Common Market Law Review, 34, 1997, 804. lpp.: “Anti-duty drawback or exemption clauses constitute standard rules of free trade agreements. Their aim is to prevent a double advantage by using specific customs procedures, such as inward processing traffic to enter the preferential zone under exclusion or reduction of import duties, as well as preferential treatment after substantial transformation. Such duty drawback or exemption programmes would distort trade flows by attracting imports of third countries materials to the country applying such programmes.” Skat. arī Witte, P. Zollkodex Kommentar. Beck, Minhene, 2006, 389. lpp.: “Ansonsten wäre es möglich, eine doppelte Zollvergünstigung zu erreichen: erstens bei der Einfuhr in das Produktionsland, zweitens bei der Einfuhr in das Land der Präferenzpartei. Deutlich wird dies im Rahmen einer aktiven Veredelung, bei der Waren ohne Zollbelastung eingeführt, nach Veredelung und Ursprungserwerb wieder ausgeführt werden und zum Präferenzzollsatz in einen Drittstaat eingeführt werden könnten (Drawback).”
(
20
)	Minētajā dokumentā ir secināts, ka “216. panta pašreizējais formulējums līdz ar to nav pilnībā piemērots starptautiskajam kontekstam, kas bija pamatā tā pieņemšanai un vēlāk izdarītajiem preferenciālās izcelsmes noteikumu grozījumiem. Tādēļ tas ir jāpārskata un Komisijas dienesti ir uzsākuši attiecīgu priekšlikuma izstrādi”.
(
21
)	Komisija tādējādi pamatoti atsaucas uz Tiesas2006. gada 11. maija spriedumu lietā C-11/05 Friesland Coberco Dairy Foods (Krājums, I-4285. lpp.), kas, ņemot vērā ģenerāladvokāta Pojareša Maduru [Poiares Maduro] 2006. gada 2. februāra secinājumus (22.–35. punkts), 33. punktā norāda, ka “Komitejas slēdziens nav saistošs valsts muitas dienestiem, kas lemj par pieteikumu izsniegt atļauju veikt pārstrādi muitas kontrolē”.
(
22
)	2005. gada 15. septembra spriedumā lietā C-495/03 Intermodal Transports (Krājums, I-8151. lpp., 48. punkts) tādējādi ir uzsvērts, ka paskaidrojošajām piezīmēm “ir būtiska nozīme dažādu tarifa pozīciju piemērojamības interpretācijā, tomēr tām nav obligāta juridiska rakstura”. Priekšlikumā par modernizēto Muitas kodeksu, lai arī tiem nav saistošs spēks, paskaidrojumu un vadlīniju mērķis ir pakāpeniski aizvietot dalībvalstu iekšējās administratīvās norādes (skat. iepriekš minētos Lux, M. un Larrieu, P.-J., 569. lpp.).
(
23
)	Muitas kodeksa komiteja ir paredzēta Muitas kodeksa septītajā apsvērumā, saskaņā ar kuru “ir jāizveido Muitas kodeksa komiteja, kas nodrošinātu ciešu un efektīvu sadarbību starp dalībvalstīm un Komisiju”, un tā ir izveidota ar Muitas kodeksa 247. un turpmākajiem pantiem.
(
24
)	Agrover uzskata, ka slīpēto rīsu cenai par tonnu ir jābūt EUR 500 apmērā par tonnu rīsu. Agrover ir paskaidrojis, ka šī būtiskā samazinājuma mērķis ir veicināt to, ka preces iegādājas valstis ar relatīvi zemu ekonomisko spēju.
(
25
)	Skat. 52. punktu 1999. gada 11. novembra spriedumā lietā C-48/98 Söhl & Söhlke (Recueil, I-7877. lpp.), kas attiecās uz tiesvedību starp kādu tekstilmateriālus iepērkošu uzņēmumu un Hauptzollamt Bremen [Brēmenes Galvenā muitas pārvalde] saistībā ar vairākiem paziņojumiem par aplikšanu ar nodokli, kas attiecas uz ievešanu pasīvas “ievešanas pārstrādei” procedūras ietvaros un Kopienas muitas teritorijā ievesto ārpuskopienas preču atkalizvešanu.
(
26
)	Saistībā ar Padomes 1979. gada 24. jūlija Regulu (EEK) Nr. 1697/79 par tādu ievedmuitas un izvedmuitas nodokļu vēlāku piedziņu, kas netika iekasēti no personas, kura deklarējusi preces muitas procedūrai, kura paredz pienākumu maksāt šādus nodokļus (OV L 197, 1. lpp.), Tiesa ir norādījusi, ka “vienīgi tās kļūdas, kas ir saistītas ar kompetento iestāžu aktīvu rīcību un kuras persona, kas atbild par samaksu, nevarēja saprātīgi konstatēt, dod tiesības uz vēlāku muitas nodokļu neatgūšanu” (1991. gada 27. jūnija spriedums lietā C-348/89 Mecanarte, Recueil, I-3277. lpp., 23. punkts). Šajā lietā nav notikusi muitas iestāžu aktīva darbība ievešanas brīdī, bet vienīgi atturēšanās no darbības.