Pagaidu versija
TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
2026. gada 30. aprīlī (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Intelektuālais īpašums – Autortiesības un blakustiesības – Direktīva 2001/29/EK – 3. panta 1. punkts – Izziņošana sabiedrībai – Jēdziens – Signāla retranslācija senioru aprūpes centra kabeļtīklā – Īpašs tehnisks veids – Jauna sabiedrība
Lietā C‑127/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa, Vācija) iesniegusi ar 2024. gada 8. februāra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 15. februārī, tiesvedībā
Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte eV (GEMA)
pret
VHC 2 Seniorenresidenz und Pflegeheim gGmbH,
TIESA (pirmā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen], Tiesas priekšsēdētāja vietnieks T. fon Danvics [T. von Danwitz], kas pilda pirmās palātas tiesneša pienākumus, un tiesnese I. Ziemele (referente),
ģenerāladvokāts: M. Špunars [M. Szpunar],
sekretāre: R. Šereša [R. Şereş], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2025. gada 2. aprīļa tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte eV (GEMA) vārdā –
T. Winter, Rechtsanwalt,
–        VHC 2 Seniorenresidenz und Pflegeheim gGmbH vārdā –
A. Conrad,
R. Grzybowska,
T. Schubert un
W. Spoerr, Rechtsanwälte,
–        Francijas valdības vārdā –
R. Bénard,
P. Boccanfuso,
B. Dourthe,
B. Fodda un
E. Timmermans, pārstāvji,
–        Eiropas Komisijas vārdā –
J. Samnadda un G. von Rintelen, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 4. septembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV 2001, L 167, 10. lpp.) 3. panta 1. punkta interpretāciju.
2        Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp autortiesību kolektīvā pārvaldījuma organizāciju Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte eV (GEMA) un VHC 2 Seniorenresidenz und Pflegeheim gGmbH (turpmāk tekstā – “VHC 2”) saistībā ar apgalvoto pienākumu iegūt licenci apraides programmu retranslācijai senioru aprūpes centrā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3        Direktīvas 2001/29 4., 9., 10. un 23. apsvērumā paredzēts:
“(4)      Nodrošinot lielāku juridisko noteiktību un intelektuālā īpašuma labāku aizsardzību, autortiesību un blakustiesību saskaņots tiesiskais regulējums veicinās būtisku ieguldījumu jaunradē un jauninājumos [..], kas savukārt veicinās Eiropas rūpniecības izaugsmi un konkurētspējas palielināšanos [..].
[..]
(9)      Autortiesību un blakustiesību saskaņošanas pamatā jābūt augstam aizsardzības līmenim, jo šīm tiesībām ir izšķiroša nozīme intelektuālajā jaunradē. To aizsardzība palīdz nodrošināt jaunrades uzturēšanu un attīstību autoru, izpildītāju, producentu, patērētāju, kultūras, rūpniecības un visas sabiedrības interesēs. Tāpēc intelektuālais īpašums ir atzīts par īpašuma neatņemamu sastāvdaļu.
(10)      Lai autori vai izpildītāji varētu turpināt savu radošo un māksliniecisko darbību, viņiem jāsaņem atbilstīga atlīdzība par viņu darbu izmantošanu, bet producentiem tā jāsaņem, lai varētu finansēt šo darbību. Lai izgatavotu produktus, piemēram, skaņu ierakstus, filmas vai multimediju produktus un sniegtu pakalpojumus, piemēram, pakalpojumus “pēc pieprasījuma”, vajadzīgi ievērojami ieguldījumi. Lai garantētu minētās atlīdzības pieejamību un nodrošinātu iespēju iegūt labu atdevi no ieguldījumiem, vajadzīga intelektuālā īpašuma tiesību pienācīga aizsardzība.
[..]
(23)      Šai direktīvai būtu jāturpina saskaņot autora tiesības uz izziņošanu. Šīs tiesības būtu jāsaprot plašā nozīmē – kā tādas, kas attiecas uz visa veida izziņošanu sabiedrībai, kura nav klāt vietā, kur notikusi sākotnējā izziņošana. Šīm tiesībām būtu jāattiecas uz darba visa veida raidīšanu vai atkārtotu raidīšanu sabiedrībai, izmantojot vai neizmantojot vadus, tajā skaitā raidīšanu ēterā. Šīm tiesībām nebūtu jāattiecas uz citām darbībām.”
4        Šīs direktīvas 3. panta “Tiesības uz darbu izziņošanu un tiesības uz cita tiesību objekta publiskošanu” 1. un 3. punktā noteikts:
“1.      Dalībvalstis autoriem piešķir ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt savu darbu izziņošanu [sabiedrībai], izmantojot vadus vai neizmantojot tos, tajā skaitā savu darbu publiskošanu tā, lai sabiedrības locekļi tiem var piekļūt no pašu izvēlētas vietas pašu izvēlētā laikā.
[..]
3.      [Šā panta] 1. un
2. punktā minētās tiesības neizbeidzas līdz ar šajā pantā minēto izziņošanu vai publiskošanu.”
Vācijas tiesības
5        Saskaņā ar 1965. gada 9. septembra Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte – Urheberrechtsgesetz (Autortiesību un blakustiesību likums; BGBl. 1965 I, 1273. lpp.), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Autortiesību likums”), 15. panta 2. punkta 3. apakšpunktu autora ekskluzīvās tiesības uz sava darba izziņošanu sabiedrībai Autortiesību likuma 15. panta 2. punkta pirmā teikuma izpratnē ietver apraides tiesības, proti, atbilstoši Autortiesību likuma 20. pantam tiesības publiskot darbu, izmantojot apraidi, kā, piemēram, radio un televīzijas apraidi, satelīta apraidi, kabeļu apraidi vai līdzīgus tehniskos līdzekļus.
6        Saskaņā ar Autortiesību likuma 20.b panta 1. punkta pirmo teikumu apraides tiesības ietver tiesības uz kabeļu retranslāciju, tātad – tiesības retranslēt pārraidītu darbu vienlaicīgi, pilnīgi un nemainīti retranslētas programmas ietvaros, izmantojot kabeļsistēmas vai mikroviļņu sistēmas.
7        Atbilstoši Autortiesību likuma 15. panta 3. punkta pirmajam teikumam izziņošana ir izziņošana sabiedrībai tad, ja tā ir paredzēta lielam sabiedrības locekļu skaitam. Saskaņā ar Autortiesību likuma 15. panta 3. punkta otro teikumu sabiedrība ietver ikvienu personu, kam nav personisku attiecību ar personu, kura izmanto darbu, vai ar citām personām, kuras darbu uztver vai kurām tas ir kļuvis pieejams nemateriālā formā.
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
8        GEMA ir autortiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācija mūzikas jomā.
9        VHC 2 ir uzņēmums, kas pārvalda senioru aprūpes centru, kurā pastāvīgi uzturas 89 aprūpējami seniori, kas saņem pilnīgu aprūpi. Šajā iestādē ir 88 individuālās un trīs divvietīgās istabas, kuras veido četras dzīvojamās zonas, kā arī dažādas koplietošanas telpas, piemēram, ēdināšanas telpas un atpūtas telpas.
10      Izmantojot savu satelītsignālu uztvērēju, VHC 2 uztver televīzijas un radio apraides programmas un vienlaicīgi, pilnīgi un nemainīti savā kabeļtīklā tās retranslē uz pieslēgvietām, kas ierīkotas iemītnieku istabās un aprūpes telpās.
11      Uzskatīdama, ka šādai apraides programmu retranslācijai ir nepieciešama licence, GEMA pret VHC 2 cēla prasību, lūdzot pārtraukt tās repertuāra muzikālo darbu pārraidīšanu. Landgericht Frankenthal (Frankentāles apgabaltiesa, Vācija) apmierināja šo prasību.
12      Lemjot par apelācijas sūdzību, ko VHC 2 iesniegusi par minēto spriedumu, Oberlandesgericht Zweibrücken (Federālās zemes Augstākā tiesa Cveibrikenē, Vācija) atcēla spriedumu un noraidīja GEMA prasību, pamatojoties uz to, ka VHC 2 veiktā retranslācija nav “izziņošana sabiedrībai”. Minētā tiesa būtībā nosprieda – lai gan, protams, runa ir par izziņošanu, tā tomēr nav paredzēta sabiedrībai, jo esot ierobežota tikai ar konkrētu attiecīgās iestādes iemītnieku loku, kas veido strukturāli ļoti viendabīgu grupu, kas šajā iestādē paliks ilgstoši un kas skaita ziņā būs diezgan stabila. Tādēļ minētās tiesas ieskatā aplūkotā izziņošana attiecas tikai uz noteiktām personām, kas pieder pie privātas grupas.
13      Saņēmusi GEMA revīzijas sūdzību (Revision), Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa, Vācija), proti, iesniedzējtiesa, pirmām kārtām, vēlas noskaidrot, vai tāda senioru aprūpes centra, kādu pārvalda VHC 2, iemītnieki veido nenoteiktu potenciālo adresātu skaitu Tiesas judikatūras, kas attiecas uz Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punktā paredzēto jēdzienu “izziņošana sabiedrībai”, izpratnē vai arī viņi veido noteiktu personu privātu un ierobežotu grupu, kā nospriedusi Oberlandesgericht Zweibrücken (Federālās zemes Augstākā tiesa Cveibrikenē).
14      Otrām kārtām, lai gan konkrētajā gadījumā izziņošana tiek veikta īpašā tehniskā veidā, minētajai tiesai ir šaubas par to, cik liela nozīme vispārīgi ir izmantotajam apraides veidam, lai darbību kvalificētu kā “izziņošanu sabiedrībai”. Proti, no 2017. gada 16. marta sprieduma AKM (C‑138/16, EU:C:2017:218, 26.–30. punkts) izrietot, ka Tiesa nav ņēmusi vērā
lietā, kurā pasludināts minētais spriedums, aplūkoto apraides veidu, kas atšķiras no sākotnējās izziņošanas veida, proti, kā tas ir konkrētajā gadījumā, vienkāršu vienlaicīgu, pilnīgu un nemainītu ar antenu uztvertā signāla retranslāciju ar kabeļu palīdzību, bet ir pievērsusies kritērijam, kas ir noteicošs, lai konstatētu “izziņošanas sabiedrībai” faktu, proti, “jaunas sabiedrības” esību.
15      Tāpat 2006. gada 7. decembra spriedumā SGAE (C‑306/05, EU:C:2006:764, 37.–47. punkts), 2011. gada 4. oktobra spriedumā Football Association Premier League u.c. (C‑403/08 un C‑429/08, EU:C:2011:631, 197.–199. punkts), 2014. gada 27. februāra spriedumā OSA (C‑351/12, EU:C:2014:110, 27.–33. punkts) un 2016. gada 31. maija spriedumā Reha Training (C‑117/15, EU:C:2016:379, 57. punkts) Tiesa esot izvērtējusi tikai pēdējo minēto kritēriju, neņemot vērā izmantoto apraides tehnisko veidu.
16      Iesniedzējtiesa norāda, ka saskaņā ar interpretāciju doktrīnā šī Tiesas judikatūra liek domāt, ka īpašais tehniskais veids pieņēmumu par izziņošanu sabiedrībai attaisno tikai gadījumos, kad saturs, kas sākotnēji uztverts antenas, satelīta vai kabeļu tīkla apraidē, tiek retranslēts internetā.
17      Trešām kārtām, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai tāda retranslācija kā pamatlietā aplūkotā atbilst nosacījumam par “jaunas sabiedrības” kritēriju. Tā jautā arī par iespējamo ietekmi, kāda šajā ziņā būtu faktam, ka attiecīgās iestādes iemītniekiem ir iespēja neatkarīgi no šīs retranslācijas pašiem savā istabā ar antenu uztvert radio un televīzijas programmas, un apstāklim, ka attiecīgie tiesību subjekti jau ir saņēmuši atlīdzību par sākotnējo pārraidi.
18      Šajos apstākļos Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai senioru aprūpes centra, kas darbojas komerciālos nolūkos, iemītnieki, kuru istabās ir televīzijas un radio pieslēgums un kuriem senioru aprūpes centra pārvaldnieks ar savu satelītsignālu uztvērēju uztvertās apraides programmas vienlaicīgi, pilnīgi un nemainīti retranslē savā kabeļtīklā, ir “nenoteikts skaits potenciālo adresātu” [Direktīvas 2001/29] 3. panta 1. punktā noteiktās “izziņošanas sabiedrībai” definīcijas izpratnē?
2)      Vai Tiesas līdz šim izmantotā definīcija, saskaņā ar kuru, lai aizsargāta darba izziņošana varētu tikt kvalificēta kā “izziņošana sabiedrībai” [Direktīvas 2001/29] 3. panta 1. punkta izpratnē, vēl ir nepieciešams, “[lai tas būtu izziņots] īpašā tehniskā veidā, kas atšķiras no iepriekš izmantotajiem veidiem, vai, ja tā nav, jaunai sabiedrībai, citiem vārdiem sakot, sabiedrībai, kuru autortiesību īpašnieks vēl nav ņēmis vērā, atļaujot sākotnēji izziņot savu darbu sabiedrībai”, joprojām ir vispārīgi piemērojama, vai arī izmantotajam tehniskajam veidam ir nozīme tikai gadījumos, kad saturs, kas sākotnēji uztverts antenas, satelīta vai kabeļu tīkla apraidē, tiek retranslēts internetā?
3)      Vai runa ir par “jaunu sabiedrību” [Direktīvas 2001/29] 3. panta 1. punktā noteiktās “izziņošanas sabiedrībai” definīcijas izpratnē, ja senioru aprūpes centra pārvaldnieks, kas darbojas komerciālos nolūkos, vienlaicīgi, pilnīgi un nemainīti uz savā kabeļtīklā esošajiem televīzijas un radio pieslēgumiem aprūpes centra iemītnieku istabās retranslē apraides programmas, kas uztvertas, izmantojot savu satelītsignālu uztvērēju? Vai, veicot šo novērtējumu, nozīme ir tam, vai neatkarīgi no pārraides kabeļtīklā iemītniekiem ir iespēja televīzijas un radio programmas savās istabās uztvert ar antenu? Vai, veicot šo novērtējumu, nozīme ir arī tam, vai tiesību subjekti jau saņem atlīdzību par piekrišanu sākotnējai pārraidei?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par otro un trešo jautājumu
19      Ar otro un trešo jautājumu, kuri būtu jāizskata kopā un pirmām kārtām, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā lietotais jēdziens “izziņošana sabiedrībai” aptver situāciju, kad senioru aprūpes centra pārvaldnieks vienlaicīgi, pilnīgi un nemainīti retranslē apraides programmas, kas uztvertas ar satelītsignālu uztvērēju, kurš ar šajā centrā uzstādītā kabeļtīkla starpniecību savienots ar iemītnieku istabās esošajām televīzijas un radio pieslēgvietām.
20      Iesniedzējtiesa it īpaši vēlas noskaidrot, vai šāda retranslācija ietilpst šajā jēdzienā vai nu kā izziņošana, kas veikta “īpašā tehniskā veidā”, vai arī kā izziņošana, kas paredzēta “jaunai sabiedrībai”.
21      Šajā ziņā jāatgādina, ka atbilstoši Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punktam dalībvalstis autoriem piešķir ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt savu darbu izziņošanu sabiedrībai, kas veikta, izmantojot vadus vai neizmantojot tos, tajā skaitā savu darbu publiskošanu tā, lai sabiedrības locekļi tiem varētu piekļūt no pašu izvēlētas vietas pašu izvēlētā laikā.
22      Kā Tiesa vairākkārt ir nospriedusi, saskaņā ar šo tiesību normu autoriem ir piešķirtas preventīva rakstura tiesības, kuras tiem ļauj iestāties starp iespējamiem viņu darbu izmantotājiem un izziņošanu sabiedrībai, ko šie izmantotāji varētu būt iecerējuši veikt, nolūkā to aizliegt (spriedumi, 2012. gada 15. marts, SCF, C‑135/10, EU:C:2012:140, 75. punkts, un 2024. gada 20. jūnijs, GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, 17. punkts).
23      Runājot par jēdziena “izziņošana sabiedrībai” saturu Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta izpratnē, kā uzsvērts Direktīvas 2001/29 23. apsvērumā, tas jāsaprot plašā nozīmē – tādējādi, ka tas attiecas uz visu veidu izziņošanu sabiedrībai, kura nav klāt vietā, kur notikusi sākotnējā izziņošana, un tādējādi uz darba visu veidu raidīšanu vai atkārtotu raidīšanu sabiedrībai, izmantojot vai neizmantojot vadus, tajā skaitā raidīšanu ēterā. Proti, no minētās direktīvas 4., 9. un 10. apsvēruma izriet, ka tās galvenais mērķis ir ieviest augstu autoru aizsardzības līmeni, kas tiem ļautu saņemt atbilstīgu atlīdzību par savu darbu izmantošanu, tostarp izziņošanas sabiedrībai gadījumā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2006. gada 7. decembris, SGAE, C‑306/05, EU:C:2006:764, 36. punkts, un 2024. gada 11. aprīlis, Citadines, C‑723/22, EU:C:2024:289, 38. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
24      Šajā ziņā saskaņā ar pastāvīgo judikatūru jēdziens “izziņošana sabiedrībai” minētā 3. panta 1. punkta izpratnē apvieno divus kumulatīvus elementus, proti, darba izziņošanas darbību un tā izziņošanu sabiedrībai, un prasa individualizētu vērtējumu (spriedumi, 2021. gada 22. jūnijs, YouTube un Cyando, C‑682/18 un C‑683/18, EU:C:2021:503, 66. punkts, kā arī 2024. gada 20. jūnijs, GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, 21. punkts).
25      Šādā vērtējumā jāņem vērā vairāki papildu kritēriji, kas nav autonomi, bet ir savstarpēji atkarīgi. Tā kā šie kritēriji dažādās konkrētās situācijās var būt ar ļoti mainīgu intensitāti, tie jāpiemēro gan individuāli, gan savstarpējā mijiedarbībā (spriedumi, 2016. gada 31. maijs, Reha Training, C‑117/15, EU:C:2016:379, 35. punkts, un 2024. gada 20. jūnijs, GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, 22. punkts).
26      Runājot par vienu no šiem kritērijiem, no pastāvīgās judikatūras izriet – lai aizsargātu darbu varētu kvalificēt par “izziņotu sabiedrībai”, tam jābūt izziņotam īpašā tehniskā veidā, kas atšķiras no līdz tam izmantotajiem veidiem, vai, ja tā nav, “jaunai sabiedrībai”, citiem vārdiem, sabiedrībai, kuru autortiesību īpašnieks vēl nav ņēmis vērā, atļaujot sākotnēji izziņot savu darbu sabiedrībai (spriedumi, 2016. gada 8. septembris, GS Media, C‑160/15, EU:C:2016:644, 37. punkts, un 2024. gada 20. jūnijs, GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, 43. punkts).
27      Aplūkojamajā gadījumā, pirmām kārtām, jānorāda, ka atbilstoši lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu norādītajam iesniedzējtiesas jautājumi ir balstīti uz pieņēmumu, ka tāda raidījumu retranslācija kā pamatlietā aplūkotā tiek īstenota īpašā tehniskā veidā, kas atšķiras no sākotnējās izziņošanas veida.
28      Tomēr jānorāda, ka, nosakot šā kritērija nozīmīgumu, lai operatora darbību kvalificētu par “izziņošanu sabiedrībai” Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta izpratnē, Tiesa citastarp ir balstījusies uz šīs direktīvas 3. panta 3. punktu, atbilstoši kuram ar atļauju iekļaut aizsargātos darbus raidījumā, kas tiek izziņots sabiedrībai, netiek izsmeltas tiesības atļaut vai aizliegt šo darbu izziņošanu sabiedrībai citā veidā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 7. marts, ITV Broadcasting u.c., C‑607/11, EU:C:2013:147, 23. punkts).
29      Tiesa no tā secināja, ka Savienības likumdevēja griba, regulējot situācijas, kurās attiecīgais darbs tiek izmantots vairākkārt, ir bijusi tāda, lai katru darba raidīšanu vai retranslāciju, kurā tiek izmantots “īpašs tehnisks veids”, principā individuāli atļautu attiecīgā darba autors (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 7. marts, ITV Broadcasting u.c., C‑607/11, EU:C:2013:147, 24. punkts).
30      Pamatojoties uz to, Tiesa secināja, ka jānošķir, no vienas puses, situācijas, kurās operators ar apzinātām darbībām raidījumu, kas ietver aizsargātus darbus, ir darījis pieejamu jaunai sabiedrībai, ko attiecīgie autori nebija ņēmuši vērā, kad tie atļāva attiecīgo raidījumu, un, no otras puses, situācijas, kad runa ir par diviem raidīšanas gadījumiem, kuros katra raidīšana veikta īpašos tehniskos apstākļos, izmantojot atšķirīgus raidīšanas veidus, un katra ir paredzēta sabiedrībai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 7. marts, ITV Broadcasting u.c., C‑607/11, EU:C:2013:147, 38. un 39. punkts).
31      Tādējādi no Tiesas judikatūras, it īpaši no 2013. gada 7. marta sprieduma ITV Broadcasting u.c. (C‑607/11, EU:C:2013:147), izriet, ka tikai tad, ja konkrēta tehniskā veida izmantošana nozīmē to, ka tiek veikta jauna raidījumu pārraide vai retranslācija, kas ir neatkarīga no sākotnējās izziņošanas, šāda darbība var tikt uzskatīta par tādu, kas veikta, izmantojot “īpašu tehnisko veidu” šā sprieduma 26. punktā minētās judikatūras izpratnē.
32      Tāpat no Tiesas judikatūras izriet, ka tā tas ir it īpaši gadījumā, kad interneta tīklā tiek retranslēta virszemes televīzijas apraide (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2013. gada 7. marts, ITV Broadcasting u.c., C‑607/11, EU:C:2013:147, 26. punkts, kā arī 2017. gada 29. novembris, VCAST, C‑265/16, EU:C:2017:913, 14., 46. un 48. punkts). Savukārt Tiesa ir nospriedusi, ka uz tādu situāciju kā lietā, kurā pasludināts 2006. gada 7. decembra spriedums SGAE (C‑306/05, EU:C:2006:764), proti, kad signāls tiek pārraidīts ar televizoru starpniecību klientiem, kas ir apmetušies viesnīcas istabās, attiecas nevis šis gadījums, bet gan pirmais šā sprieduma 30. punktā minētais gadījums (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 7. marts, ITV Broadcasting u.c., C‑607/11, EU:C:2013:147, 37. un 38. punkts).
33      Kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 20. punktā, pēdējā minētā situācija ir analoga pamatlietā aplūkotajai situācijai, kurā, kā izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, senioru aprūpes centra pārvaldnieks – tāpat kā viesnīcas pārvaldnieks –, izmantojot savā iestādē uzstādīto kabeļsistēmu, pārraida ar tam piederošo satelītantenu uztverto signālu uz dažādām šīs iestādes zonām.
34      No tā izriet, ka tāda raidījumu retranslācija kā pamatlietā aplūkotā nevar tikt uzskatīta par veiktu “īpašā tehniskā veidā” šā sprieduma 26. punktā atgādinātās judikatūras izpratnē.
35      Atbilstoši šai judikatūrai, otrām kārtām, jāpārbauda, vai attiecīgā retranslācija ir paredzēta “jaunai sabiedrībai”, kas atšķiras no tās, kurai bija paredzēti sākotnējie raidījumi.
36      Šajā ziņā jāatgādina, ka autors, atļaujot sava darba pārraidīšanu ēterā, ņem vērā tikai tiešos lietotājus, proti, televīzijas signāla uztvērēju īpašniekus, kas individuāli vai savā privātajā telpā, vai ģimenes lokā uztver raidījumus (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2006. gada 7. decembris, SGAE, C‑306/05, EU:C:2006:764, 41. punkts, kā arī 2011. gada 4. oktobris, Football Association Premier League u.c., C‑403/08 un C‑429/08, EU:C:2011:631, 198. punkts).
37      Tādējādi Tiesa ir nospriedusi, ka viesnīcas vai kafejnīcas–restorāna klienti, SPA pakalpojumu sniegšanas iestādes vai rehabilitācijas centra pacienti, kā arī īslaicīgi izīrēto, it īpaši tūristu izmitināšanas nolūkos, dzīvojamās ēkas dzīvokļu īrnieki ir šāda jauna sabiedrība (šajā nozīmē skat. it īpaši spriedumus, 2006. gada 7. decembris, SGAE, C‑306/05, EU:C:2006:764, 42. punkts; 2011. gada 4. oktobris, Football Association Premier League u.c., C‑403/08 un C‑429/08, EU:C:2011:631, 199. punkts; 2014. gada 27. februāris, OSA, C‑351/12, EU:C:2014:110, 32. punkts; 2016. gada 31. maijs, Reha Training, C‑117/15, EU:C:2016:379, 61. punkts, kā arī 2024. gada 20. jūnijs, GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, 44. punkts).
38      Proti, šādos apstākļos Tiesa būtībā uzskatīja, ka izziņošanas adresāti ir “jauna sabiedrība”, jo principā tie aizsargāto darbu bauda tikai tāpēc, ka attiecīgās iestādes pārvaldnieks, pilnībā apzinoties savas rīcības sekas, ir iesaistījies, lai tiem dotu piekļuvi šim aizsargātajam darbam, kad tie atrodas attiecīgā raidījuma pārklājuma zonā.
39      Turpretim Tiesa ir nospriedusi, ka tas tā nav attiecībā uz dzīvojamo ēku dzīvokļu ilgtermiņa īrniekiem, kurus savukārt nevar uzskatīt par “jaunu sabiedrību” šā sprieduma 26. punktā minētās judikatūras izpratnē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 20. jūnijs, GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, 45. punkts).
40      Minētā situācija ir salīdzināma ar pamatlietā aplūkoto situāciju, proti, kā izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, senioru aprūpes centra iemītnieki tur dzīvo pastāvīgi. Tātad jāsecina, ka šie iemītnieki nav šāda “jauna sabiedrība”.
41      Šo secinājumu neatspēko arguments, saskaņā ar kuru – atšķirībā no izīrējamā mājokļa īpašnieka – senioru aprūpes centra pārvaldnieks iemītniekiem sniedz dažādus pakalpojumus, jo viņiem ir mazāka autonomija. Proti, kā ģenerāladvokāts būtībā norādījis secinājumu 37.–39. punktā, abos gadījumos attiecīgo raidījumu retranslācijas adresāti kā uztveršanas iekārtu īpašnieki, kas šos raidījumus uztver savā privātajā telpā, ir daļa no sabiedrības, kuru bija paredzējuši autortiesību īpašnieki, dodot atļauju savu darbu sākotnējai izziņošanai sabiedrībai apraides veidā.
42      Tāpēc jākonstatē, ka, ar kabeļsistēmas starpniecību pārraidot senioru aprūpes centra istabās televīzijas un radio raidījumus, kas uztverti, izmantojot satelītantenu, šāda centra pārvaldnieks neveic “izziņošanu sabiedrībai” Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta izpratnē.
43      Šajā ziņā iesniedzējtiesas norādītais apstāklis, kas attiecas uz šāda pārvaldnieka darbības peļņas gūšanas raksturu, nav izšķirošs. Proti, kaut gan ir taisnība, ka šim peļņas gūšanas raksturam ir noteikta nozīme, tas nav noteikti uzskatāms par nepieciešamu nosacījumu, kas noteiktu pašu šādas izziņošanas esību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 20. jūnijs, GEMA, C‑135/23, EU:C:2024:526, 24. punkts un tajā minētā judikatūra).
44      Visbeidzot jāpiebilst, ka šāda interpretācija nav pretrunā šā sprieduma 23. punktā atgādinātajiem Direktīvas 2001/29 mērķiem. Proti, kā ģenerāladvokāts būtībā norādījis secinājumu 35. punktā, ja tādos apstākļos kā pamatlietā aplūkotie tiktu atzīts “izziņošanas sabiedrībai” fakts Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta izpratnē, autortiesību īpašniekiem tiktu sniegta nepamatota atlīdzība, lai gan, kā tas skaidri norādīts Direktīvas 2001/29 10. apsvērumā, saskaņā ar šo direktīvu tiem būtu jānodrošina tikai atbilstīga atlīdzība par viņu darbu izmantošanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 4. oktobris, Football Association Premier League u.c., C‑403/08 un C‑429/08, EU:C:2011:631, 108. punkts).
45      Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz otro un trešo jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā lietotais jēdziens “izziņošana sabiedrībai” neaptver situāciju, kad senioru aprūpes centra pārvaldnieks vienlaicīgi, pilnīgi un nemainīti retranslē apraides programmas, kas uztvertas ar satelītsignālu uztvērēju, kurš ar šajā centrā uzstādītā kabeļtīkla starpniecību savienots ar iemītnieku istabās esošajām televīzijas un radio pieslēgvietām.
Par pirmo jautājumu
46      Ņemot vērā uz otro un trešo jautājumu sniegto atbildi, uz pirmo jautājumu nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
47      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 3. panta 1. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
šajā tiesību normā lietotais jēdziens “izziņošana sabiedrībai” neaptver situāciju, kad senioru aprūpes centra pārvaldnieks vienlaicīgi, pilnīgi un nemainīti retranslē apraides programmas, kas uztvertas ar satelītsignālu uztvērēju, kurš ar šajā centrā uzstādītā kabeļtīkla starpniecību savienots ar iemītnieku istabās esošajām televīzijas un radio pieslēgvietām.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – vācu.