62019CC0559
CONCLUZIILE AVOCATEI GENERALE
DOAMNA JULIANE KOKOTT
prezentate la 3 decembrie 2020 (
1
)
Cauza C‑559/19
Comisia Europeană
împotriva
Regatului Spaniei
(Deteriorarea zonei naturale Doñana)
„Mediu – Directiva 2000/60/CE – Cadru de politică a Uniunii în domeniul apei – Directiva 92/43/CEE – Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică – Deteriorarea corpurilor de apă subterană din zona naturală Doñana – Lipsa unei caracterizări suplimentare a corpurilor sau a grupurilor de corpuri de apă subterană din zona naturală Doñana care au fost identificate ca prezentând un risc – Măsuri de bază și măsuri suplimentare adecvate pentru planul de gestionare a districtului hidrografic Guadalquivir – Deteriorarea diferitor habitate naturale”
Cuprins
I. Introducere
II. Cadrul juridic
A. Directiva‑cadru privind apa
B. Directiva habitate
III. Situația de fapt și procedura precontencioasă
IV. Concluziile părților
V. Apreciere juridică
A. Cu privire la concluziile Spaniei
B. Interdicția deteriorării prevăzută la articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate
1. Obiectul și admisibilitatea motivului
2. Criteriul prevăzut la articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate
3. Aplicare
a) Afectarea habitatelor protejate
b) Aplicarea în timp a interdicției deteriorării
c) Lipsa infirmării de către Spania
4. Concluzie intermediară
C. Obligația privind caracterizarea suplimentară a corpurilor de apă subterană potrivit articolului 5 coroborat cu punctul 2.2 din anexa II la Directiva‑cadru privind apa
1. Caracterizarea din cadrul planurilor de gestionare
2. Evaluare eronată a riscurilor în primul plan de gestionare 2009-2015
3. Al doilea plan de gestionare
a) Recunoașterea încălcării de către Spania
b) Cu privire la structura spațială a corpurilor de apă subterană
c) Cu privire la numărul punctelor de măsurare
d) Lacune în estimarea captării
4. Concluzie intermediară
D. Interdicția deteriorării prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (b) punctul (i) din Directiva‑cadru privind apa
1. Obiectul motivului
2. Cu privire la deteriorare
a) Trecerea de la o stare bună la o stare deteriorată
b) Deteriorarea unei stări deteriorate
i) Noțiunea de deteriorare
ii) Argumente privind bilanțul captărilor
iii) Argumente privind apele de suprafață și ecosistemele terestre
c) Cu privire la justificarea deteriorării
3. Concluzie intermediară
E. Programele de măsuri prevăzute la articolul 11 din Directiva‑cadru privind apa
1. Măsuri individuale de punere în aplicare a obligației de îmbunătățire și a interdicției deteriorării prevăzute de Directiva‑cadru privind apa
a) Regularizare
b) Alocarea fondurilor
c) Alimentarea cu ape de suprafață în scopul irigării
2. Prevenirea efectelor negative asupra unei zone protejate – Captarea apei din Matalascañas
3. Concluzie intermediară
VI. Cheltuielile de judecată
VII. Concluzie
I. Introducere
1.
În sud‑vestul Spaniei se află zona naturală Doñana, unde, în conformitate cu Directiva habitate (
2
) și cu Directiva păsări (
3
), au fost stabilite zone protejate importante. Însă, cel mai adesea în afara acestor zone protejate, se află și cele mai importante zone europene de producție a „fructelor roșii”, în special a căpșunilor, pentru a căror irigare este captată apă subterană în cantități considerabile. Cel puțin în anumite zone, captarea respectivă depășește realimentarea pânzei freatice, astfel încât nivelul apei subterane din aceste zone scade de mulți ani.
2.
Comisia consideră că în acest caz există încălcări ale interdicțiilor privind deteriorarea prevăzute de Directiva‑cadru privind apa (
4
) și de Directiva habitate și, în consecință, desfășoară prezenta procedură împotriva Spaniei.
3.
În ceea ce privește Directiva‑cadru privind apa, este vorba despre deteriorarea stării cantitative a apelor subterane din întreaga zonă Doñana. Dar cum trebuie interpretată noțiunea de deteriorare în acest context? Aceasta implică reducerea rezervelor de apă subterană? Sau o utilizare nemodificată a apelor subterane, de exemplu pentru irigarea terenurilor agricole, echivalează doar cu o continuare a stării existente, fără o deteriorare ulterioară? Aceasta este problema centrală care se ridică în prezenta procedură.
4.
De asemenea, trebuie să se stabilească modul în care starea inițială a apelor subterane trebuie apreciată din perspectiva Directivei‑cadru privind apa și măsurile pe care trebuie să le adopte un stat membru pentru a îmbunătăți starea cantitativă deteriorată a apelor subterane.
5.
În schimb, încălcarea invocată a Directivei habitate nu privește apele subterane care nu sunt protejate în mod direct de această directivă, ci modificarea habitatelor protejate din cadrul zonelor protejate menționate. Litigiul se referă în special la aspectul dacă scăderea nivelului apei subterane are ca efect uscarea acestor habitate.
II. Cadrul juridic
A.
Directiva‑cadru privind apa
6.
Articolul 1 din Directiva‑cadru privind apa cuprinde finalitatea acesteia:
„Obiectul prezentei directive este de a stabili un cadru pentru protecția apelor interioare de suprafață, a apelor de tranziție, a apelor de coastă și a apelor subterane, urmărind:
(a)
prevenirea deteriorărilor ulterioare, conservarea și îmbunătățirea stării ecosistemelor acvatice și, în ceea ce privește necesitățile de apă ale acestora, a ecosistemelor terestre și a zonelor umede care depind în mod direct de ecosistemele acvatice;
[…]
și contribuind la:
–
asigurarea unei aprovizionări suficiente cu apă de suprafață și subterană de bună calitate, aceasta fiind necesară pentru o utilizare durabilă, echilibrată și echitabilă a apei;
[…]”
7.
Articolul 2 din Directiva‑cadru privind apa cuprinde, printre altele, următoarele definiții:
„[…]
11.
«acvifer» înseamnă unu sau mai multe straturi subterane de rocă sau alte tipuri de straturi geologice cu o porozitate și o permeabilitate suficiente pentru a permite fie trecerea unui curent semnificativ de apă subterană, fie captarea de cantități importante de apă subterană;
12.
«corp de apă subterană» înseamnă un volum distinct de apă subterană din interiorul unuia sau mai multor acvifere;
[…]
26.
«stare cantitativă» reprezintă gradul în care un corp de apă subterană este afectat de captările directe și indirecte;
27.
«resursă disponibilă de apă subterană» înseamnă rata medie anuală pe termen lung de realimentare a corpului de apă subterană minus rata anuală pe termen lung a debitului necesară pentru a atinge obiectivele de calitate ecologică a apelor de suprafață asociate stabilite în articolul 4 pentru a evita orice diminuare semnificativă a stării ecologice a acestor ape și pentru a evita orice deteriorare adusă ecosistemelor terestre asociate;
28.
«stare cantitativă bună» este starea definită în tabelul 2.1.2 din anexa V;
[…]”
8.
Punctul 2.1.2 din anexa V la Directiva‑cadru privind apa descrie starea cantitativă bună a apelor subterane după cum urmează:
„Nivelul apei subterane în corpul de apă subterană este astfel încât rata anuală medie de captare pe termen lung să nu depășească resursele de apă subterană disponibile.
În consecință, nivelul apei subterane nu este supus modificărilor antropice rezultate, de exemplu, din:
–
imposibilitatea de a realiza obiectivele de mediu stabilite în articolul 4 pentru apele de suprafață asociate;
–
orice deteriorare semnificativă a stării acestor ape;
–
orice deteriorare semnificativă a ecosistemelor terestre care depind direct de corpul de apă subterană
și modificări ale direcției de curgere rezultate din modificările de nivel pot apărea temporar sau continuu într‑o zonă limitată ca întindere, dar aceste schimbări nu duc la pătrunderea apei sărate sau a altor intruziuni și nu indică o tendință indusă antropic, bine determinată și durabilă, în direcția de curgere, care să ducă la apariția unor astfel de intruziuni.”
9.
Articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Directiva‑cadru privind apa prevede interdicția deteriorării și obligația de îmbunătățire a apelor subterane după cum urmează:
„(i)
statele membre pun în aplicare măsurile necesare pentru a preveni sau a limita evacuarea poluanților în apele subterane și pentru a preveni deteriorarea stării tuturor corpurilor de apă subterană, sub rezerva aplicării alineatelor (6) și (7), fără a aduce atingere alineatului (8) și sub rezerva aplicării articolului 11 alineatul (3) litera (j);
(ii)
statele membre protejează, îmbunătățesc și refac toate corpurile de apă subterană, asigură un echilibru între captările și realimentarea pânzei freatice cu scopul de a obține o stare bună a apelor subterane, în conformitate cu dispozițiile prevăzute în anexa V, în termen de cel mult 15 ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive, sub rezerva aplicării prelungirilor determinate în conformitate cu alineatul (4) și a aplicării alineatelor (5), (6) și (7), fără a aduce atingere alineatului (8) și sub rezerva aplicării articolului 11 alineatul (3) litera (j);
[…]”
10.
Articolul 4 alineatul (1) litera (c) din Directiva‑cadru privind apa include zone protejate în obiectivele de calitate ale Directivei‑cadru privind apa:
„Statele membre asigură respectarea tuturor standardelor și obiectivelor în termen de cel mult 15 ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive, cu excepția cazului în care există dispoziții contrare în legislația comunitară pe baza căreia a fost stabilită fiecare zonă protejată.”
11.
Potrivit articolului 6 și anexei IV la Directiva‑cadru privind apa, această dispoziție include, printre altele, zonele protejate prevăzute de Directiva habitate și de Directiva păsări.
12.
Articolul 4 alineatul (4) din Directiva‑cadru privind apa permite amânarea datei de realizare a obiectivului unei stări bune a apelor:
„Termenele stabilite în temeiul alineatului (1) pot fi prelungite în scopul realizării treptate a obiectivelor pentru corpurile de apă, cu condiția ca starea corpului de apă afectat să nu fie înrăutățită și sub rezerva îndeplinirii următoarelor condiții:
[…]”
13.
Articolul 4 alineatul (7) din Directiva‑cadru privind apa permite, în anumite condiții, să se deroge de la obiectivele de mediu indiferent de termenele stabilite pentru obligația de îmbunătățire.
14.
Articolul 5 din Directiva‑cadru privind apa reglementează identificarea stării apelor:
„(1)   Fiecare stat membru trebuie să se asigure de faptul că pentru fiecare district hidrografic sau pentru porțiunea unui district hidrografic internațional care se află pe teritoriul său se efectuează:
–
o analiză a caracteristicilor acesteia;
–
o revizuire a impactului activităților umane asupra stării apelor de suprafață și a apelor subterane și
–
o analiză economică a utilizării apei,
în conformitate cu specificațiile tehnice enunțate în anexele II și III, și că acestea sunt finalizate în termen de cel mult patru ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive.
(2)   Analizele și revizuirile menționate la alineatul (1) sunt revizuite și, dacă este necesar, actualizate în termen de cel mult 13 ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive și, ulterior, la fiecare șase ani.”
15.
Punctul 2.1 din anexa II la Directiva‑cadru privind apa reglementează caracterizarea inițială a stării corpurilor de apă subterană, care include printre altele „măsura în care există riscul ca acestea să nu îndeplinească obiectivele stabilite pentru fiecare corp de apă subterană în conformitate cu articolul 4”. Punctul 2.2 prevede, în anumite cazuri, o caracterizare suplimentară:
„Pe baza acestei caracterizări inițiale, statele membre efectuează o caracterizare suplimentară a acelor corpuri sau grupuri de corpuri de apă care au fost identificate ca prezentând un risc pentru a stabili o evaluare mai precisă a importanței acestui risc și pentru a identifica orice măsură necesară în temeiul articolului 11. În consecință, această caracterizare trebuie să cuprindă informații pertinente cu privire la impactul activității umane și, dacă este necesar, informații pertinente referitoare la:
[…]
–
un inventar al sistemelor de suprafață asociate, inclusiv ecosistemele terestre și corpurile de apă de suprafață cu care corpul de apă subterană este în legătură dinamică;
–
estimările direcțiilor și a ratelor de schimb de apă între corpul de apă subterană și sistemele de suprafață asociate;
–
date suficiente pentru a calcula rata medie anuală pe termen lung a realimentărilor generale;
[…]”
16.
Articolul 11 alineatul (1) din Directiva‑cadru privind apa reglementează măsurile pe care statele membre le adoptă pentru a atinge obiectivele acestei directive:
„(1)   Pentru fiecare district hidrografic sau pentru acea parte a unui district hidrografic internațional situat pe teritoriul său, fiecare stat membru asigură întocmirea unui program de măsuri care să țină seama de rezultatele analizelor prevăzute la articolul 5, în vederea realizării obiectivelor stabilite la articolul 4. […]
(2)   Fiecare program de măsuri include măsurile «de bază» indicate la alineatul (3) și, dacă este necesar, măsuri «suplimentare».
(3)   Măsurile «de bază» constituie cerințele minime care trebuie respectate și includ:
(a)
măsurile necesare pentru aplicarea legislației comunitare privind protecția apei, inclusiv măsurile necesare în cadrul legislației menționate la articolul 10 și în partea A din anexa VI;
[…]
(c)
măsurile care promovează utilizarea apei în mod eficient și durabil pentru a evita compromiterea realizării obiectivelor menționate la articolul 4;
[…]
(e)
măsurile de control al captărilor de apă dulce din apele de suprafață și din apele subterane și al îndiguirilor de apă dulce de suprafață, inclusiv întocmirea unuia sau a mai multor registre privind activitățile de captare a apei și instituirea unei autorizații prealabile pentru captare și îndiguire a apei. Controalele trebuie revizuite periodic și, dacă este necesar, actualizate. Statele membre pot scuti de efectuarea controalelor acele activități de captare și de îndiguire care nu au un impact semnificativ asupra stării apelor;
[…]
(4)   Măsuri «suplimentare» sunt acele măsuri concepute și puse în aplicare pe lângă măsurile de bază cu scopul de a realiza obiectivele stabilite în temeiul articolului 4. Partea B a anexei VI conține o listă neexhaustivă a acestor măsuri.
[…]”
B.
Directiva habitate
17.
Articolul 1 litera (e) din Directiva habitate definește stadiul corespunzător de conservare a habitatelor după cum urmează:
„«Stadiul de conservare» a unui habitat natural este considerat «corespunzător» dacă:
–
aria sa de extindere naturală și teritoriile care se încadrează în această arie sunt stabile sau în creștere;
–
structura și funcțiile sale specifice, necesare pentru menținerea sa pe termen lung, există și vor continua, probabil, să existe în viitorul apropiat
și
–
stadiul de conservare a speciilor sale specifice este corespunzător, în conformitate cu definiția de la litera (i).”
18.
Articolul 6 alineatele (2), (3) și (4) din Directiva habitate constituie dispozițiile esențiale ale protecției siturilor:
„(2)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a evita, pe teritoriul ariilor speciale de conservare, deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor, precum și perturbarea speciilor pentru care au fost desemnate respectivele arii, în măsura în care perturbările respective ar putea fi relevante în sensul obiectivelor prezentei directive.
(3)   Orice plan sau proiect care nu are o legătură directă cu sau nu este necesar pentru gestionarea sitului, dar care ar putea afecta în mod semnificativ aria, per se ori în combinație cu alte planuri sau proiecte, trebuie supus unei evaluări corespunzătoare a efectelor potențiale asupra sitului, în funcție de obiectivele de conservare ale acestuia din urmă. În funcție de concluziile evaluării respective și în conformitate cu dispozițiile alineatului (4), autoritățile naționale competente aprobă planul sau proiectul doar după ce au constatat că nu are efecte negative asupra integrității sitului respectiv și, după caz, după ce au consultat opinia publică.
(4)   Dacă, în ciuda unui rezultat negativ al evaluării efectelor asupra sitului și în lipsa unei soluții alternative, planul sau proiectul trebuie realizat, cu toate acestea, din motive [imperative] de interes public major, inclusiv din rațiuni de ordin social sau economic, statul membru ia toate măsurile compensatorii necesare pentru a proteja coerența globală a sistemului Natura 2000. Statul membru informează Comisia cu privire la măsurile compensatorii adoptate.
[…]”
III. Situația de fapt și procedura precontencioasă
19.
Zona naturală Doñana se află în sud‑vestul Peninsulei Iberice, în comunitatea autonomă spaniolă Andaluzia. Aceasta cuprinde printre altele Parcul Național Doñana (creat în anul 1969) și Parcul Natural Doñana (denumit și Parcul Ecologic Doñana sau „preparque”, creat în anul 1989 și extins în anul 1997). În anul 2006, Comisia a inclus trei zone protejate importante, și anume ZECA/LIC ES0000024 Doñana (
5
), ZECA/LIC ES6150009 Doñana Norte y Oeste (
6
) și ZEC ES6150012 Dehesa de Estero y Montes de Moguer (
7
), în prima listă a siturilor de importanță comunitară ale regiunii biogeografice mediteraneene (
8
). Prima dintre acestea constituie, din anul 1987, o arie de protecție specială în sensul Directivei păsări (
9
).
20.
În situri sunt reprezentate, potrivit formularelor standard de date, tipul de habitat prioritar 3170*, Iazuri temporare mediteraneene, precum și tipurile de habitate 92A0, Galerii de Salix alba și de Populus alba, și 92D0, Galerii și tufărișuri riverane sudice (Nerio‑Tamaricetea și Securinegion tinctoriae). În schimb, tipurile de habitate 91B0, Păduri termofile de Fraxinus angustifolia, și 9330, Păduri de Quercus suber, nu sunt reprezentate decât în două situri, dar lipsesc din situl ZEC ES6150012, „Dehesa del Estero y Montes de Moguer”.
21.
Aceste zone protejate cuprind numai părți ale zonei naturale Doñana care face obiectul prezentei proceduri. În scopul aplicării Directivei‑cadru privind apa, această zonă naturală a fost regrupată, în primul plan de gestionare potrivit articolului 13, Plan Hidrológico del Guadalquivir 2009-2015 (Planul hidrologic al Guadalquivir 2009-2015) (
10
), aproape în întregime într‑un singur corp de apă subterană, Almonte‑Marismas (
11
). Această structură administrativă corespunde în mare măsură acviferului geologic omonim, care include totuși, potrivit Spaniei, un corp de apă subterană învecinat. Corpul de apă subterană Almonte‑Marismas nu era menționat la articolul 41 din acest plan drept unul dintre corpurile de apă subterană pentru care obiectivul unei stări cantitative bune să fie considerat ca fiind amenințat. În schimb, obiectivul unei stări bune era prevăzut în mod global în anul 2015 (
12
).
22.
În cel de al doilea plan de gestionare, Plan Hidrológico del Guadalquivir 2016-2021 (Planul hidrologic al Guadalquivir 2016-2021) (
13
), corpul de apă subterană Almonte‑Marismas a fost divizat. Trei dintre cele cinci corpuri noi de apă subterană, Almonte (ES050MSBT000055101), Marismas (ES050MSBT000055102) și La Rocina (ES050MSBT000055105), prezintă o stare cantitativă deteriorată (
14
). Toate cele trei corpuri prezintă un nivel scăzut de apă subterană (
15
) și, în plus, din ultimele două corpuri este captată mai multă apă subterană decât este realimentată (
16
).
23.
În urma diferitor plângeri și a unei întrebări adresate în Parlamentul European, Comisia a deschis o anchetă pe baza căreia, la 17 octombrie 2014, a invitat Spania, conform articolului 258 TFUE, să își prezinte observațiile cu privire la eventuale încălcări ale Directivei‑cadru privind apa și ale Directivei habitate în ceea ce privește apele subterane din zona Doñana. În urma răspunsului Spaniei, la 29 aprilie 2016, Comisia a adresat un aviz motivat acestui stat membru, având ca obiect aceleași critici, și i‑a solicitat să remedieze aceste nereguli până la data de 29 iunie 2016. În pofida celorlalte răspunsuri furnizate de Spania, în cele din urmă, Comisia a introdus prezenta acțiune la 22 iulie 2019.
IV. Concluziile părților
24.
Comisia Europeană solicită:
–
constatarea faptului că Regatul Spaniei nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 1 litera (a) și cu punctul 2.1.2 din anexa V, al articolului 5 coroborat cu punctul 2.2 din anexa II și al articolului 11 alineatul (1), alineatul (3) literele (a), (c) și (e) și alineatul (4) din Directiva‑cadru privind apa întrucât nu a adoptat măsurile necesare pentru a împiedica deteriorarea stării corpurilor de apă subterană din regiunea Doñana, nu a realizat o caracterizare suplimentară a apelor care prezintă un risc, nestabilind măsurile necesare, și nu a inclus măsuri de bază și suplimentare adecvate în programul de măsuri privind Planul de gestionare a Districtului Hidrografic Guadalquivir;
–
constatarea faptului că Regatul Spaniei nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (2) coroborat cu articolul 7 din Directiva habitate întrucât nu a adoptat măsurile corespunzătoare pentru a preveni deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor pentru care au fost desemnate siturile în cauză (ZEPA/LIC ES0000024 Doñana, ZEPA/LIC ES6150009 Doñana Norte y Oeste și ZEPA ES6150012 Dehesa del Estero y Montes de Moguer);
–
obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.
25.
Regatul Spaniei își încheie memoriul în apărare arătând că nerespectarea Directivei‑cadru privind apa și a Directivei habitate, criticată de Comisie în cadrul acestei proceduri, nu este nicidecum dovedită. Dimpotrivă, Spania ar fi prezentat eforturile constante sub forma unor planuri și măsuri de gestionare întreprinse în ultimii ani pentru a reduce efectele negative cauzate în rezervația naturală Doñana de activitățile promovate în cursul deceniilor anterioare adoptării instrumentelor legislative ale Uniunii.
26.
Abia în memoriul în duplică, Spania solicită în mod expres:
–
declararea inadmisibilității acțiunii sau, în subsidiar, respingerea acesteia și
–
obligarea instituției reclamante la plata cheltuielilor de judecată.
27.
Părțile au depus memorii scrise, iar pledoariile lor au fost ascultate în ședința din 17 septembrie 2020.
V. Apreciere juridică
28.
Potrivit Comisiei, în ceea ce privește apele subterane din zona Doñana, Spania a încălcat interdicția deteriorării prevăzută de Directiva‑cadru privind apa și, în mod corelativ, interdicția deteriorării prevăzută de Directiva habitate în privința diferitor habitate situate în zonele protejate din rezervația Doñana. În plus, Spania nu și‑ar fi respectat obligațiile de identificare în temeiul Directivei‑cadru privind apa și nici nu ar fi definit măsurile necesare pentru a ajunge la o stare bună a apelor subterane în conformitate cu această directivă.
29.
Chiar dacă în această privință Comisia se concentrează cu prioritate pe Directiva‑cadru privind apa, vom examina mai întâi Directiva habitate (litera B), întrucât în acest domeniu există deja o jurisprudență consacrată cu privire la interdicția deteriorării. Deși această jurisprudență nu poate fi transpusă în mod direct la interpretarea interdicției deteriorării prevăzute de Directiva‑cadru privind apa (litera D), aceasta permite cel puțin o comparație. Totuși, înainte de a analiza această a doua interdicție a deteriorării, vom examina motivul referitor la obligațiile Spaniei de evaluare potrivit normelor din domeniul apei (litera C), întrucât această evaluare constituie temeiul punerii în aplicare ulterioare a Directivei‑cadru privind apa, inclusiv a interdicției deteriorării. În cele din urmă vom aborda obiecția privind măsurile prevăzute de Spania în zona naturală Doñana (litera E). Cu toate acestea, trebuie să se stabilească mai întâi dacă Spania a prezentat concluzii cu adevărat eficiente (litera A).
A.
Cu privire la concluziile Spaniei
30.
În memoriul în apărare, Spania nu a prezentat concluzii formale, deși, în temeiul articolului 124 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură, acest memoriu trebuie să conțină concluziile pârâtului. Faptul că Spania prezintă concluzii formale în memoriul în duplică nu poate remedia o eventuală încălcare a articolului 124 alineatul (1) litera (c), întrucât, potrivit articolului 126 alineatul (1), memoriul în duplică nu poate decât să completeze memoriul în apărare. Astfel, articolul 127 alineatul (1) nu permite motive noi pe parcursul procesului decât dacă acestea se întemeiază pe elemente de fapt și de drept care au apărut în cursul procedurii. Același lucru trebuie să fie valabil cu atât mai mult în privința concluziilor părților.
31.
Cu toate acestea, trebuie să se admită că Regulamentul de procedură nu impune o anumită formă în cazul concluziilor părților. Așadar, concluziile părților pot fi formulate nu numai în mod expres, ci și în mod implicit. Prin urmare, concluzia care încheie memoriul în apărare poate fi de asemenea înțeleasă ca o cerere implicită. În măsura în care Spania constată în cuprinsul acestuia că încălcările Directivei‑cadru privind apa și ale Directivei habitate, invocate de Comisie, nu ar fi dovedite, acest stat membru solicită în mod implicit respingerea acțiunii ca nefondată.
32.
În schimb, în memoriul în apărare nu există niciun indiciu în legătură cu cererea privitoare la cheltuielile de judecată cuprinsă în memoriul în duplică. Aceasta este, așadar, tardivă și, prin urmare, inadmisibilă.
B.
Interdicția deteriorării prevăzută la articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate
33.
Potrivit Comisiei, Spania nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (2) coroborat cu articolul 7 din Directiva habitate, din cauză că nu a adoptat măsurile corespunzătoare pentru a preveni deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor pentru care au fost desemnate siturile ZEPA/LIC ES0000024 Doñana, ZEPA/LIC ES6150009 Doñana Norte y Oeste și ZEPA ES6150012 Dehesa del Estero y Montes de Moguer.
34.
În această privință este necesar să se precizeze mai întâi motivul și apoi cerințele referitoare la dovada unei încălcări a articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate, înainte de a putea aprecia argumentele părților din această perspectivă.
1. Obiectul și admisibilitatea motivului
35.
Prin intermediul acestui motiv, Comisia arată că, în cele trei zone protejate desemnate în temeiul Directivei habitate, anumite habitate au fost deteriorate ca urmare a scăderii apelor subterane. La 19 iulie 2006, Comisia a inclus aceste situri pe lista siturilor de importanță comunitară și, prin urmare, articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate le este aplicabil de la data respectivă, conform articolului 4 alineatul (5) din această directivă.
36.
Chiar dacă una dintre aceste zone protejate a fost desemnată încă din anul 1987 în temeiul Directivei păsări și, în această privință, a intrat mai întâi sub incidența articolului 4 din directiva menționată, iar din anul 1994 a făcut obiectul protecției prevăzute la articolul 6 alineatul (2), în conformitate cu articolul 7 din Directiva habitate, Comisia nu invocă atingeri directe sau indirecte aduse speciilor de păsări protejate, astfel încât această protecție este lipsită de relevanță în cadrul prezentei proceduri.
37.
Spania susține că acest motiv este inadmisibil în măsura în care privește situl ES6150012 „Dehesa del Estero y Montes de Moguer”, întrucât acesta constituie o extindere a obiectului procedurii. Acest sit nu s‑ar afla în aria vechiului corp de apă subterană Almonte‑Marismas, ci ar aparține unui corp de apă subterană învecinat. Cu toate acestea, în avizul motivat, Comisia ar fi limitat obiectul procedurii doar la primul corp de apă subterană menționat.
38.
Acest argument trebuie respins. Astfel, Comisia a inclus în mod expres acest sit în procedura precontencioasă de la bun început (
17
). În plus, pentru încălcarea Directivei habitate, nu prezintă importanță faptul că o zonă protejată face parte dintr‑un anumit corp de apă subterană stabilit în cadrul punerii în aplicare a Directivei‑cadru privind apa. Prin urmare, zona protejată a făcut și face obiectul procedurii.
39.
Pe de altă parte, în memoriul în duplică, Spania recunoaște că și corpul de apă subterană învecinat ar face parte din aceeași formațiune geologică, acviferul Almonte‑Marismas. Acesta ar fi fost gestionat separat față de structura administrativă a corpului de apă subterană Almonte‑Marismas numai în scopul aplicării Directivei‑cadru privind apa. În consecință, dacă această calificare ar da naștere unor neînțelegeri în ceea ce privește întinderea acestui motiv, la originea lor ar fi chiar Spania. Totuși, în realitate nu există niciun indiciu al unor neînțelegeri din partea Spaniei.
2. Criteriul prevăzut la articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate
40.
Comisia reproșează Spaniei încălcarea articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate prin tolerarea captărilor de ape subterane în zona naturală Doñana. Potrivit acestei dispoziții, statele membre iau măsurile necesare pentru a evita, pe teritoriul ariilor speciale de conservare, deteriorarea habitatelor naturale și a habitatelor speciilor, precum și perturbarea speciilor pentru care au fost desemnate respectivele arii, în măsura în care perturbările respective ar putea fi relevante în sensul obiectivelor acestei directive.
41.
În această privință, pentru a stabili o încălcare a articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate, Comisia nu trebuie să dovedească existența unei legături de cauzalitate între activitate și o deteriorare a acestor zone protejate.
42.
În schimb, pentru interpretarea articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate, trebuie să se țină seama de faptul că această dispoziție urmărește să asigure același nivel de protecție precum articolul 6 alineatul (3) (
18
). În consecință, criteriul de evaluare trebuie să fie același pentru ambele dispoziții (
19
).
43.
În conformitate cu articolul 6 alineatul (3), un plan sau un proiect este autorizat numai după ce s‑a înlăturat orice îndoială rezonabilă din punct de vedere științific cu privire la neafectarea obiectivelor de conservare a sitului în cauză (
20
). Pentru a garanta această situație, se impune, potrivit articolului 6 alineatul (3) prima teză, efectuarea unei evaluări prealabile a efectelor unui plan sau ale unui proiect asupra unui sit protejat atunci când există o probabilitate ca planul sau proiectul respectiv să afecteze în mod semnificativ situl în cauză (
21
). În acest caz, o autorizare este posibilă numai atunci când evaluarea exclude orice îndoială rezonabilă din punct de vedere științific cu privire la posibilitatea afectării integrității sitului respectiv (
22
).
44.
Prin urmare, în lipsa unei evaluări corespunzătoare a efectelor cu acest rezultat, pentru a demonstra o încălcare a articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate este suficient să se stabilească existența unei probabilități ca o activitate să provoace o astfel de afectare (
23
).
45.
Proba simplificată a unei încălcări a articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate are drept consecință faptul că din constatarea unei încălcări nu decurge în mod necesar neconformitatea definitivă a activității în cauză cu articolul 6. În schimb, o evaluare corespunzătoare care îndeplinește cerințele articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate permite statului membru să înlăture orice îndoială rezonabilă din punct de vedere științific cu privire la probabilitatea ca activitatea să afecteze zonele protejate. În mod alternativ, acesta poate justifica activitatea în temeiul articolului 6 alineatul (4) din Directiva habitate (
24
).
46.
Chiar dacă această interpretare a articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate creează obligații de evaluare a activităților în cazul cărora se poate demonstra, în definitiv, că nu afectează zonele protejate, aceasta este o consecință necesară a nivelului de protecție pe care articolul 6 alineatele (2) și (3) îl asigură în același mod. Inclusiv în cadrul aplicării articolului 6 alineatul (3) este posibil ca măsura examinată să nu afecteze, în cele din urmă, obiectivele de conservare a sitului.
47.
Însă, acest nivel de protecție este justificat ca o expresie a principiului precauției, întrucât numai în acest mod este posibil să se identifice și să se evite planurile, proiectele și activitățile care au efecte negative asupra integrității siturilor (
25
).
3. Aplicare
48.
Rezultă că prezentul motiv este întemeiat în cazul în care Comisia dovedește probabilitatea ca, în cele trei zone protejate citate anterior, captarea apelor subterane să afecteze în mod semnificativ habitate sau specii protejate.
49.
În consecință, vom examina în continuare afectarea habitatelor protejate (litera a), aplicarea în timp a interdicției deteriorării începând cu 19 iulie 2006 (litera b) și încercarea Spaniei de a infirma argumentele Comisiei (litera c).
a) Afectarea habitatelor protejate
50.
Întrucât Directiva habitate nu protejează apele subterane ca atare, captarea apelor subterane nu încalcă în mod direct articolul 6 alineatul (2) din această directivă.
51.
În schimb, Comisia reproșează Spaniei că această captare are ca efect scăderea apelor subterane, ceea ce ar deteriora, printre altele, tipul de habitat prioritar 3170*, Iazuri temporare mediteraneene, dar și alte tipuri de habitate asociate apelor de suprafață. Este vorba despre tipurile de habitate 92A0, Galerii de Salix alba și de Populus alba, 92D0, Galerii și tufărișuri riverane sudice (Nerio‑Tamaricetea și Securinegion tinctoriae), precum și 91B0, Păduri termofile cu Fraxinus angustifolia. În plus, Comisia se referă la tipul de habitat 9330, Păduri de Quercus suber. Cu excepția ultimelor două tipuri de habitate, care lipsesc din situl ES6150012 „Dehesa del Estero y Montes de Moguer”, aceste tipuri de habitate sunt prezente în toate siturile în litigiu (
26
).
52.
Spania obiectează că numeroasele lacuri formate între dune nu ar corespunde tipului de habitat al iazurilor temporare. Prin urmare, o deteriorare a acestui tip de habitat ar fi exclusă de fapt. Acest argument se limitează totuși la simple afirmații, care nu sunt compatibile cu lucrările științifice prezentate de Comisie și cu datele spaniole cuprinse în formularele standardizate privind zonele protejate, dar nu se întemeiază pe elemente de probă specifice. Așadar, trebuie să se ia în considerare prezența acestui tip de habitat.
53.
Două dintre studiile prezentate de Comisie (
27
) și alte studii citate de aceasta (
28
) susțin ipoteza potrivit căreia, din cauza scăderii nivelului apei subterane, provocată de captarea excesivă, iazurile au tot mai puțină apă și depind în prezent mai ales de precipitații. Pentru acest motiv, perioadele de secetă le‑ar afecta mai mult. O comunicare a Consejo Superior de Investigaciones Científicas (Consiliul Superior de Cercetare Științifică) spaniol adresată Ombudsmanului andaluz confirmă această analiză (
29
). De asemenea, unul dintre studiile prezentate de Spania consideră că este posibil ca pierderile în cazul unei ape permanente și al unui iaz temporar din apropierea zonei turistice Matalascañas să provină din captarea apelor subterane practicată în acea zonă (
30
).
54.
Comisia arată că prin captarea apelor subterane ar fi afectate celelalte habitate menționate din zonele protejate, care depind de apele de suprafață. În această privință, Comisia invocă diferite studii care arată că aceste habitate suferă modificări nefavorabile din cauza scăderii apelor subterane, provocată de captarea excesivă de apă, precum dispariția vegetației dependente de umiditate (
31
).
55.
În sfârșit, Comisia menționează indicii ale unei afectări a tipului de habitat 9330, Păduri de Quercus suber (
32
).
56.
Comisia a furnizat, așadar, elemente întemeiate din punct de vedere științific potrivit cărora captarea apelor subterane a scăzut nivelul acestora, rezultând astfel probabilitatea unei afectări a tipurilor de habitate menționate în zonele protejate.
57.
Spania obiectează că apele subterane ar prezenta o importanță minoră pentru conservarea în special a iazurilor temporare, întrucât acestea ar fi alimentate în special de apele pluviale. Totuși, chiar dacă acest argument ar fi întemeiat, nu rezultă că nivelul apei subterane este lipsit de relevanță. Rolul acestuia este mai important în perioadele sărace în precipitații, întrucât în aceste perioade nivelul apei nu poate crește decât datorită apelor subterane.
58.
Prin urmare, Spania nu a infirmat argumentele Comisiei referitoare la probabilitatea ca habitatele protejate din cadrul zonelor protejate să fie afectate de captarea apelor subterane practicată în zona naturală Doñana.
b) Aplicarea în timp a interdicției deteriorării
59.
Cu toate acestea, Spania răspunde de asemenea Comisiei că problemele legate de apele subterane în zona naturală Doñana datează de mult timp, înainte ca articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate să devină aplicabil.
60.
Acest argument exprimă o obiecție foarte importantă: interdicția deteriorării prevăzută la articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate nu poate viza decât afectările survenite după ce această dispoziție a devenit aplicabilă, așadar, în speță, după 19 iulie 2006. În schimb, faptul că habitatele din zonele protejate au fost distruse sau afectate anterior este lipsit de incidență pentru această reglementare. Acest lucru este valabil în special în cazul scăderii apelor subterane ca urmare a captărilor acestor ape înainte ca interdicția deteriorării să devină aplicabilă, despre care nu se contestă că a avut loc în speță.
61.
În plus, interdicția deteriorării nu obligă în mod automat să se reducă sau să se pună capăt unei captări de apă subterană practicate anterior. Este adevărat că o astfel de măsură ar determina creșterea nivelului apei subterane și ar îmbunătăți, așadar, situația. Interdicția deteriorării nu constituie însă o obligație de îmbunătățire. Prin urmare, aceasta nu impune îmbunătățirea stării habitatelor protejate.
62.
În consecință, argumentația Comisiei trebuie respinsă în măsura în care aceasta impune măsuri care urmăresc restabilirea sau îmbunătățirea habitatelor care – astfel cum arată în mai multe rânduri Spania – au fost afectate cu mult înainte ca articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate să devină aplicabil.
63.
Totuși, dacă o activitate continuă, precum captarea apelor subterane, contribuie la deteriorarea suplimentară a tipurilor de habitate sau a speciilor protejate, este aplicabil articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate. Chiar dacă zona protejată este deja afectată într‑o oarecare măsură de activitatea respectivă, această afectare prealabilă se epuizează în cadrul atingerilor survenite înaintea stabilirii zonei protejate. În schimb, noile afectări ale zonelor protejate încalcă interdicția deteriorării.
64.
Considerațiile legate de securitatea juridică și de încredere în continuarea unei anumite activități nu modifică această concluzie. În anumite condiții, acestea pot justifica derogarea de la articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate în conformitate cu articolul 6 alineatul (4) (
33
), dar nu modifică interpretarea noțiunii de deteriorare (
34
).
65.
Majoritatea studiilor prezentate sau citate de Comisie se referă fie la perioada anterioară datei de 19 iulie 2006, și anume înainte ca articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate să devină aplicabil, fie nu conțin informații precise cu privire la data la care au survenit afectările în cauză. Acestea nu demonstrează, așadar, că afectările pe care le‑au identificat trebuie considerate ca fiind o încălcare a acestei dispoziții.
66.
Cu toate acestea, un articol din anul 2016, potrivit căruia captarea apelor subterane timp de peste două decenii a determinat o scădere progresivă a apelor subterane, prezintă, de fapt, indicii privind deteriorările începând cu 19 iulie 2006 (
35
). În aceeași ordine de idei se înscrie comunicarea adresată Ombudsmanului andaluz, potrivit căreia acviferul Doñana și împrejurimile acestuia au indicat, între anii 1994 și 2015, o tendință negativă, cu o scădere semnificativă de 1,13 % pe an, mult superioară față de ceea ce s‑ar putea datora modificării precipitațiilor înregistrate în regiune (
36
). Cel puțin în cursul ultimilor nouă ani ai acestei evoluții, articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate era aplicabil celor trei zone protejate.
67.
În plus, planul de gestionare a zonei protejate Doñana Norte y Oeste, elaborat de autoritățile spaniole, pe care Comisia îl evaluează în memoriul în replică, descrie stadiul de conservare a habitatelor riverane drept „necorespunzător‑precar” ca urmare a scăderii nivelului apei subterane (
37
). Aceasta înseamnă că, potrivit definiției unui stadiu corespunzător de conservare prevăzute la articolul 1 litera (e) din Directiva habitate, suprafețele care ocupă aceste habitate în situl respectiv se diminuează și că menținerea lor pe termen lung este incertă. Prin urmare, chiar autoritățile spaniole consideră că starea acestor habitate va continua să se deterioreze ca urmare a evoluției apelor subterane.
68.
Astfel, Comisia a prezentat în mod suficient probabilitatea ca, încă de la 19 iulie 2006, captarea apelor subterane practicată în prezent în zona naturală Doñana să provoace deteriorări ale habitatelor protejate în cele trei zone protejate.
c) Lipsa infirmării de către Spania
69.
În aceste condiții, revine, în principiu, Spaniei sarcina de a infirma indiciile cu privire la această probabilitate. Întrucât articolul 6 alineatele (2) și (3) din Directiva habitate asigură același nivel de protecție, trebuie să se aplice criteriul unei evaluări corespunzătoare în temeiul articolului 6 alineatul (3) din această directivă (
38
). Potrivit acestuia, o activitate nu este autorizată decât cu condiția ca autoritățile competente să fi ajuns la certitudinea că planul sau proiectul nu produce efecte prejudiciabile de durată asupra integrității sitului vizat. Aceasta este situația în cazul în care nu persistă nicio îndoială rezonabilă din punct de vedere științific cu privire la lipsa unor asemenea efecte (
39
).
70.
Astfel, Spania trebuie să excludă orice îndoială rezonabilă din punct de vedere științific cu privire la faptul că continuarea practicii actuale de captare a apelor subterane nu este nocivă pentru habitatele protejate din zonele protejate.
71.
În acest scop, Spania se întemeiază în special pe alte două studii, dintre care doar unu a fost prezentat totuși Curții. În plus, acest studiu confirmă tocmai că numeroase iazuri se află în legătură cu apele subterane și că sunt afectate de scăderea nivelului apei subterane (
40
).
72.
Cealaltă lucrare (
41
) nu este, din păcate, disponibilă, dar, potrivit informațiilor furnizate de Spania în cursul procedurii precontencioase, nu face decât să demonstreze existența, de mai multe secole, a unei evoluții naturale pe termen lung a secetei și a dispariției lagunelor din regiunea de dune Doñana. Cu toate acestea, o astfel de evoluție nu exclude ca practicarea în continuare a captării apelor subterane să afecteze și mai mult habitatele menționate.
73.
Prin urmare, Spania nu a infirmat argumentele Comisiei. În schimb, ar fi necesară o evaluare științifică completă care să stabilească localizarea tipurilor de habitate menționate de Comisie în cele trei zone protejate începând cu 19 iulie 2006 și să excludă posibilitatea ca acestea să fi fost afectate de captările de ape subterane, contrar indiciilor prezentate de Comisie (
42
).
74.
În sfârșit, Spania invocă interesele socioeconomice în sprijinul continuării captării apelor subterane. Astfel de interese sunt cu siguranță de natură să justifice afectarea zonelor protejate potrivit criteriilor prevăzute la articolul 6 alineatul (4) din Directiva habitate (
43
). Totuși, această justificare presupune mai întâi o evaluare corespunzătoare a efectelor captării apelor subterane asupra zonelor protejate vizate, precum și respectarea celorlalte condiții prevăzute de această dispoziție (
44
). În prezent, lipsește chiar evaluarea corespunzătoare, astfel încât argumentele invocate de Spania nu pot fi admise. În plus, în cazul unei afectări a tipului de habitat prioritar 3170*, Iazuri temporare mediteraneene, în temeiul articolului 6 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva habitate, Spania ar fi trebuit să solicite opinia Comisiei.
4. Concluzie intermediară
75.
Prin urmare, trebuie să se constate că Spania a încălcat articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate, întrucât Comisia a demonstrat o probabilitate de afectare semnificativă a tipurilor de habitate protejate în zonele protejate ZEPA/LIC ES0000024 Doñana, ZEPA/LIC ES6150009 Doñana Norte y Oeste și ZEPA ES6150012 Dehesa del Estero y Montes de Moguer ca urmare a captării apelor subterane începând cu 19 iulie 2006.
C.
Obligația privind caracterizarea suplimentară a corpurilor de apă subterană potrivit articolului 5 coroborat cu punctul 2.2 din anexa II la Directiva‑cadru privind apa
76.
Prin intermediul celui de al doilea motiv, Comisia reproșează Spaniei că nu a aplicat corect articolul 5 alineatul (1) coroborat cu punctul 2.2 din anexa II la Directiva‑cadru privind apa întrucât nu a efectuat o caracterizare suplimentară a corpurilor de apă subterană din regiunea Doñana care ar prezenta un risc de a nu realiza obiectivele de calitate prevăzute la articolul 4.
77.
Potrivit articolului 5 alineatul (1) din Directiva‑cadru privind apa, fiecare stat membru trebuie să se asigure că pentru fiecare district hidrografic se efectuează în special o analiză a impactului activităților umane asupra stării apelor subterane, în conformitate cu specificațiile tehnice enunțate în anexele II și III, și că aceasta este finalizată în termen de cel mult patru ani de la data intrării în vigoare a acestei directive, așadar, la 22 decembrie 2004. Articolul 5 alineatul (2) prevede că analizele și revizuirile menționate la alineatul (1) sunt revizuite și, dacă este necesar, actualizate în termen de cel mult 13 ani de la data intrării în vigoare a directivei, așadar, la 22 decembrie 2013, și, ulterior, la fiecare șase ani.
78.
Punctul 2.1 din anexa II la Directiva‑cadru privind apa reglementează această caracterizare inițială. Punctul 2.2 prevede că, pe baza acestei caracterizări inițiale, statele membre efectuează o caracterizare suplimentară a acelor corpuri de apă care au fost identificate ca prezentând un risc. Astfel, acestea trebuie să stabilească o evaluare mai precisă a importanței acestui risc și să identifice orice măsură necesară în temeiul articolului 11.
1. Caracterizarea din cadrul planurilor de gestionare
79.
În susținerea acestui motiv, Comisia arată mai întâi că, în contextul Planului de gestionare 2009-2015, Spania ar fi evaluat în mod eronat riscul de încălcare a articolului 4 din Directiva‑cadru privind apa, întrucât a indicat în acest document că starea corpului de apă subterană Almonte‑Marismas era corespunzătoare. Aceste lacune nu ar fi fost acoperite prin Planul pentru anii 2016-2021. Comisia recunoaște că divizarea în cinci corpuri de apă subterană, din care trei prezintă o stare cantitativă deteriorată, permite o mai bună apreciere a situației. Cu toate acestea, ar continua să existe deficiențe.
80.
Este surprinzător că prin critica adusă caracterizării corpurilor de apă subterană Comisia are în vedere conținutul planurilor de gestionare. Astfel, caracterizarea și planul de gestionare sunt documente distincte, reglementate de dispoziții diferite, și anume de articolele 5 și 13 din Directiva‑cadru privind apa, și sunt supuse unor cerințe diferite. Mai precis, caracterizarea trebuie realizată cu câțiva ani înaintea planului de gestionare și servește drept bază pentru conținutul acestuia. În consecință, Planul de gestionare 2009-2015 face trimitere și la documente anterioare care ar conține un prim diagnostic al stării apelor (
45
), iar în memoriul în duplică Spania face trimitere la un prim raport în temeiul articolului 5 din Directiva‑cadru privind apa, publicat în cursul anilor 2004 și 2005.
81.
Spania nu susține însă că Comisia contestă documente eronate, ci afirmă că a respectat articolul 5 din Directiva‑cadru privind apa în cele două planuri de gestionare criticate de Comisie.
82.
Această abordare ar fi cu greu compatibilă cu articolul 5 din Directiva‑cadru privind apa, întrucât caracterizările trebuie realizate cu mai mulți ani înainte de publicarea planurilor de gestionare. Cu toate acestea, la rândul său, Comisia nu contestă această încălcare a termenului.
83.
Prin urmare, obiecțiile Comisiei trebuie analizate în detaliu și, eventual, trebuie să se examineze dacă ele sunt infirmate de planurile de gestionare.
2. Evaluare eronată a riscurilor în primul plan de gestionare 2009-2015
84.
Faptele necontestate demonstrează că, în cadrul Planului de gestionare 2009-2015, Spania a evaluat în mod eronat riscul de nerealizare a obiectivelor articolului 4 din Directiva‑cadru privind apa.
85.
Astfel, potrivit celui de al doilea plan de gestionare, trei corpuri parțiale de apă subterană prezintă o stare cantitativă deteriorată, deși, potrivit primului plan de gestionare din anul 2015, corpul total de apă subterană Almonte‑Marismas trebuia să prezinte o stare bună.
86.
Riscul acestui rezultat era de asemenea cunoscut de Spania, întrucât, încă din anul 2004, Plan de Ordenación del Territorio del ámbito de Doñana (Planul de amenajare a zonei Doñana) a recomandat constatarea captării excesive a apelor subterane ale acviferului. În memoriul în replică, Comisia citează în acest sens alte două rapoarte spaniole, din anii 2008 și 2009 (
46
). De asemenea, chiar Spania arată că riscul de nerealizare a obiectivelor ar fi fost abordat în primul raport din anii 2004 și 2005, impus la articolul 5 din Directiva‑cadru privind apa (
47
). În definitiv, acest risc corespunde de asemenea argumentației constante a Spaniei potrivit căreia această stare rezultă din captarea, practicată de mult timp, a apelor subterane din zona Doñana.
87.
Spania arată că, la momentul elaborării primului plan de gestionare, pe baza unor criterii generale și în raport cu situația existentă în alte zone din Spania, s‑ar fi concluzionat că nu ar exista niciun risc. Or, având în vedere afirmațiile anterioare necontestate, acest argument nu este suficient pentru a demonstra că, în cadrul primului plan de gestionare, Spania putea fi îndreptățită să excludă riscul unei nerealizări a obiectivelor. În special, nu este suficient să se stabilească faptul că corpul de apă subterană Almonte‑Marismas ar prezenta în mod global o stare cantitativă bună. În schimb, astfel cum subliniază în mod întemeiat Comisia în memoriul în replică, o caracterizare suplimentară este deja necesară atunci când există riscul unei stări deteriorate. Or, un asemenea risc exista deja pe baza cunoștințelor referitoare la sectoarele parțiale ale corpului de apă subterană a căror stare deteriorată a fost atestată ulterior.
88.
Astfel, trebuie reținut că, în cadrul primului plan de gestionare, Spania a încălcat articolul 5 din Directiva‑cadru privind apa întrucât acest stat membru nu a constatat riscul nerealizării obiectivelor prevăzut la punctul 2.1 din anexa II la directivă și nu a prezentat o caracterizare suplimentară în conformitate cu punctul 2.2 din anexa II.
3. Al doilea plan de gestionare
89.
Însă, la expirarea termenului stabilit în avizul motivat, 29 iunie 2016, era deja în vigoare Planul de gestionare 2016-2021 din 8 ianuarie 2016.
90.
Potrivit articolului 258 al doilea paragraf TFUE, o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor nu poate fi exercitată decât atunci când statul membru în cauză nu s‑a conformat avizului motivat în termenul stabilit în acesta (
48
). De asemenea, existența unei neîndepliniri a obligațiilor trebuie apreciată în funcție de situația statului membru astfel cum se prezenta aceasta la momentul expirării termenului stabilit în avizul motivat (
49
).
91.
În mod excepțional, este posibilă invocarea unor încălcări cu efecte grave produse în trecut (
50
). Cu toate acestea, în speță, încălcarea ca atare a articolului 5 din Directiva‑cadru privind apa continuă să producă efecte numai până la adoptarea de către Spania a măsurilor necesare.
92.
În consecință, Curtea poate constata o încălcare a articolului 5 din Directiva‑cadru privind apa numai dacă și cel de al doilea plan de gestionare este incompatibil cu această dispoziție.
93.
În această privință, Comisia arată că Spania ar fi recunoscut deficiențe la cel de al doilea plan de gestionare, că structura spațială a corpurilor de apă subterană ar fi deficitară, că ar exista prea puține puncte de măsurare și că estimarea captării apelor subterane ar fi incompletă. Totuși, numai ultima dintre aceste critici este întemeiată.
a) Recunoașterea încălcării de către Spania
94.
În memoriul în replică, Comisia consideră că Spania ar fi recunoscut încălcarea. În această privință, ea se referă la faptul că Confederación Hidrográfica del Guadalquivir (Confederația hidrografică a fluviului Guadalquivir) a inițiat o procedură având ca obiect declararea „riscului de a nu obține o stare cantitativă bună” pentru cele trei corpuri de apă subterană în cauză, aflate într‑o stare cantitativă deteriorată. Totuși, nu rezultă că această declarație, prevăzută de dreptul național, corespunde caracterizării suplimentare prevăzute la punctul 2.2 din anexa II la Directiva‑cadru privind apa sau că o astfel de caracterizare ar lipsi în absența acestei declarații.
b) Cu privire la structura spațială a corpurilor de apă subterană
95.
Pe fond, Comisia contestă în primul rând structura spațială a corpurilor de apă subterană, însă nu explică în ce mod această structură ar constitui o încălcare a Directivei‑cadru privind apa și nici motivul pentru care ar fi împiedicat o evaluare corespunzătoare a stării apelor subterane. Prin urmare, acest argument nu este convingător.
c) Cu privire la numărul punctelor de măsurare
96.
În continuare, în opinia Comisiei, caracterizarea corpurilor de apă subterană s‑ar baza pe informații științifice insuficiente, și anume pe un număr prea redus de puncte de măsurare.
97.
Însă Comisia omite să prezinte cerințele prevăzute la articolul 5 și în anexa II la Directiva‑cadru privind apa pe care nu le îndeplinesc măsurile de monitorizare luate de Spania. Nu se face absolut nicio mențiune cu privire la dispozițiile specifice privind monitorizarea stării apelor, articolul 8 și punctul 2.2 din anexa V.
98.
Mai mult, nici elementele prezentate în susținerea încălcării invocate nu sunt convingătoare.
99.
Comisia se întemeiază pe pretinse afirmații cuprinse în cel de al doilea plan de gestionare și într‑un studiu pentru anii 2012-2013. Din acestea ar rezulta în special că pentru corpurile de apă subterană La Rocina și Marismas de Doñana nu ar exista niciun punct de măsurare pentru nivelul apei subterane și că pentru toate cele cinci corpuri de apă subterană nu ar exista decât aproximativ 20 de puncte de măsurare. Numai patru dintre acestea ar data din perioada anterioară anului 2015.
100.
Cu toate acestea, contrar prevederilor articolului 57 alineatul (4) din Regulamentul de procedură, Comisia nu prezintă aceste documente și nici nu precizează unde au fost făcute afirmațiile respective. În plus, aceasta face trimitere, în mod abstract, la un portal de internet al guvernului spaniol care permite accesul la informații geografice, fără a prezenta modul în care pot fi accesate pe acest portal informațiile în discuție.
101.
Prin urmare, Comisia nu îndeplinește sarcina probei care îi revine în cadrul unei acțiuni introduse în temeiul articolului 258 TFUE (
51
).
102.
Aceste afirmații contrazic de altfel și studiul menționat de Comisie, prezentat de Spania în memoriul în apărare. În acesta se precizează că întregul corp de apă subterană Almonte‑Marismas existent la acel moment este monitorizat în 174 de puncte de măsurare. Aceste puncte de măsurare ar fi în mod clar mai numeroase decât în alte zone din Spania (
52
).
103.
În plus, Spania contestă această critică și arată că în întreaga zonă Doñana ar fi utilizate chiar 290 de puncte de măsurare pentru nivelul apei subterane, mult mai multe decât în restul districtului hidrografic Guadalquivir. 170 dintre aceste puncte de măsurare ar indica serii cronologice care se întorc până în anul 1994.
104.
Comisia nu răspunde la această argumentație.
105.
Criticile Comisiei referitoare la punctele de măsurare trebuie, așadar, să fie respinse în totalitate.
d) Lacune în estimarea captării
106.
În sfârșit, Comisia arată că informațiile privind captarea apelor subterane s‑ar întemeia pe estimări ale unui studiu din anul 2008 care ar ignora captarea ilegală și captarea apei potabile, în special în scopuri turistice, pe coastă.
107.
În schimb, Spania subliniază calitatea acestui studiu și, în memoriul în duplică, arată că volumul de captare a apei potabile ar fi mai scăzut cu 5 hm3/an în raport cu captarea în scopuri agricole de 107 hm3/an. Cu toate acestea, Spania nu răspunde la criticile concrete ale Comisiei referitoare la estimarea captării ilegale, ci se limitează, în contextul celui de al treilea motiv, să evalueze în fața Curții întinderea terenurilor irigate în mod ilegal (1100 de hectare) și, pe această bază, numărul de puțuri ilegale (500).
108.
Această argumentație a Spaniei nu este suficientă pentru a infirma critica Comisiei. Caracterizarea unui corp de apă subterană, evaluarea riscului ca starea sa cantitativă să fie deteriorată și dezvoltarea măsurilor necesare pentru a obține o stare bună implică o evaluare completă și corectă a captării apelor subterane. Prin urmare, trebuie să se țină seama și de captarea apei potabile, care corespunde totuși unui nivel cuprins între 4 % și 5 % din captarea legală în scopuri agricole. Iar – mai ales – captarea ilegală trebuie să fie cel puțin estimată și luată în considerare în mod corespunzător. În lipsa acestor factori, nu se poate evalua corect starea corpului de apă subterană și nici nu este previzibil dacă măsurile sunt suficiente pentru stabilirea unei stări cantitative bune a apelor subterane și în special pentru combaterea captării ilegale.
4. Concluzie intermediară
109.
Astfel, Spania a încălcat articolul 5 alineatul (1) coroborat cu punctul 2.2 din anexa II la Directiva‑cadru privind apa întrucât, la estimarea captării apelor subterane, aceasta nu a luat în considerare captarea apei potabile și captarea ilegală.
D.
Interdicția deteriorării prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (b) punctul (i) din Directiva‑cadru privind apa
110.
Prin intermediul primului motiv, Comisia reproșează Spaniei că nu ar fi luat măsurile necesare pentru a preveni deteriorarea stării corpurilor de apă subterană din zona naturală Doñana.
1. Obiectul motivului
111.
În ceea ce privește apele subterane, conform articolului 4 alineatul (1) litera (b) punctul (i) din Directiva‑cadru privind apa, statele membre pun în aplicare măsurile necesare pentru a preveni deteriorarea stării tuturor corpurilor de apă subterană (interdicția deteriorării). În plus, conform articolului 4 alineatul (1) litera (b) punctul (ii), statele membre protejează, îmbunătățesc și refac toate corpurile de apă subterană cu scopul de a obține o „stare bună” cel mai târziu la sfârșitul anului 2015 (obligația de îmbunătățire).
112.
Prezentul motiv privește numai interdicția deteriorării. În fiecare etapă a procedurii prevăzute de Directiva‑cadru privind apa (
53
), aceasta are forță obligatorie, dar – contrar celor susținute de Comisie – nu se aplica de la expirarea termenului de transpunere a Directivei‑cadru privind apa, la 22 decembrie 2003. În schimb, aceasta este obligatorie pentru statele membre abia începând cu 22 decembrie 2009, dată la care statele membre erau obligate să elaboreze și să aplice planurile de gestionare prevăzute de directivă (
54
).
113.
Mai trebuie precizat că critica Comisiei privește numai deteriorarea stării cantitative a corpurilor de apă în cauză, pe care Comisia o pune pe seama captării apelor subterane. Chiar dacă, potrivit documentelor disponibile, există probleme și în legătură cu starea chimică a apelor subterane, în special ca urmare a poluării cu nitrați, Comisia nu invocă nicio critică în această privință.
114.
În sfârșit, trebuie să se observe că lacunele constatate în caracterizarea stării apelor subterane din zona naturală Doñana ridică îndoieli cu privire la adoptarea de către Spania a măsurilor necesare pentru a preveni o deteriorare. Atât aprecierea globală eronată din primul plan de gestionare, cât și neluarea în considerare a captărilor ilegale prezintă importanță în această privință. În special această ultimă lacună face, în plus, dificilă o apreciere globală a evoluției stării apelor subterane. Cu toate acestea, Comisia omite să stabilească o corelație cu critica referitoare la deteriorare, astfel încât aceasta nu face obiectul prezentei proceduri.
2. Cu privire la deteriorare
115.
Pentru a demonstra existența unei deteriorări, Comisia citează, pe de o parte, modificările evaluării stării cantitative a apelor subterane în primele două planuri de gestionare și, pe de altă parte, argumente privind captarea apelor subterane.
a) Trecerea de la o stare bună la o stare deteriorată
116.
Prima serie de argumente ale Comisiei sugerează că prin Planul de gestionare pentru anii 2016-2021 Spania ar fi recunoscut o deteriorare cantitativă a trei corpuri de apă subterană în raport cu Planul pentru anii 2009-2015. Astfel, planul pentru prima perioadă menționa o stare cantitativă bună a apelor subterane din zona Doñana, în timp ce planul pentru a doua perioadă menționa o stare deteriorată a trei corpuri de apă subterană vizate în această zonă.
117.
Trebuie admis argumentul potrivit căruia trecerea de la o stare bună la o stare deteriorată constituie o deteriorare.
118.
Totuși, prezenta evoluție încă nu demonstrează o deteriorare a corpului de apă subterană. Astfel, aprecierea diferită a stării cantitative se datorează faptului că pentru prima perioadă a fost evaluat întregul corp de apă subterană Almonte‑Marismas, în timp ce pentru a doua perioadă acesta a fost divizat în cinci corpuri de apă subterană, din care trei prezintă o stare deteriorată.
119.
Nimic nu ar indica faptul că starea acestor corpuri de apă subterană a fost mai bună înainte de divizare. Dimpotrivă, argumentele de fapt invocate de cele două părți tind să arate că această stare deteriorată exista deja în prima perioadă și înainte de aceasta, dar că a fost mascată prin regruparea cu alte două corpuri de apă subterană într‑un singur corp mare de apă subterană (
55
), cu alte cuvinte, a fost „diluată”.
120.
Astfel, în memoriul în replică, Comisia susține că încă dinaintea adoptării primului plan de gestionare s‑a avut în vedere clasificarea stării întregului corp de apă subterană Almonte‑Marismas drept deteriorată. Această concluzie este confirmată de argumentul Spaniei potrivit căruia starea acestor corpuri de apă subterană rezultă dintr‑o utilizare a terenurilor care a avut deja loc înainte ca Directiva‑cadru privind apa să devină aplicabilă.
121.
Prin urmare, acest argument al Comisiei nu poate demonstra o deteriorare a corpului de apă subterană.
b) Deteriorarea unei stări deteriorate
122.
Prin urmare, este necesar să se examineze dacă Comisia a arătat că starea deteriorată a celor trei corpuri de apă subterană s‑a deteriorat și mai mult.
i) Noțiunea de deteriorare
123.
În acest scop, trebuie mai întâi să se stabilească condițiile în care există o deteriorare a stării cantitative deteriorate a unui corp de apă subterană în sensul articolului 4 alineatul (1) litera (b) punctul (i) din Directiva‑cadru privind apa.
124.
Până în prezent, Curtea nu a stabilit decât că și corpurile de apă subterană aflate într‑o stare deteriorată pot continua să se deterioreze (
56
) și că pragul dincolo de care se constată o încălcare a obligației de a preveni deteriorarea stării unui corp de apă trebuie să fie cât mai scăzut posibil (
57
).
125.
Trebuie amintit de asemenea că această interdicție de deteriorare are un obiect diferit al protecției în raport cu interdicția deteriorării prevăzută de Directiva habitate. Articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate protejează anumite habitate și specii, în timp ce interdicția deteriorării prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (b) punctul (i) din Directiva‑cadru privind apa protejează starea cantitativă a unui corp de apă subterană. Prin urmare, din încălcarea deja constatată a articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate nu rezultă o încălcare a articolului 4 alineatul (1) litera (b) punctul (i) din Directiva‑cadru privind apa.
126.
O deteriorare a stării cantitative a unui corp de apă subterană ar putea fi condiționată în mod intuitiv, potrivit Comisiei, de evoluția cantității apelor subterane, așadar, de nivelul apei subterane din sol. În consecință, scăderea sa, și anume reducerea cantității de apă subterană, ar constitui o deteriorare a stării cantitative. Înțeleasă astfel, interdicția deteriorării ar interzice captarea unei cantități de apă subterană mai mari decât cantitatea nou‑formată. Potrivit Planului de gestionare 2016-2021, aceasta este situația cel puțin în două dintre corpurile de apă subterană în cauză (
58
).
127.
Însă, încetarea captării excesive a apelor subterane constituie deja obiectivul obligației de îmbunătățire prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (b) punctul (ii) din Directiva‑cadru privind apa, a cărei încălcare nu este invocată de Comisie. Astfel, potrivit acestei dispoziții, trebuie stabilit un echilibru între captări și realimentarea pânzei freatice. În plus, acest echilibru corespunde definiției unei stări cantitative bune, prevăzută la punctul 2.1.2 prima teză din anexa V, care trebuie realizată în conformitate cu obligația de îmbunătățire.
128.
Totuși, ar fi contradictoriu ca prin interzicerea deteriorării și prin obligația de îmbunătățire legiuitorul să fi creat două obligații care interzic, ambele, o captare a apelor subterane care depășește realimentarea pânzei freatice.
129.
Termenele de punere în aplicare a acestor două obligații ilustrează această contradicție. Spre deosebire de interdicția deteriorării, care trebuia respectată încă de la sfârșitul anului 2009, obligația de îmbunătățire nu a trebuit să fie îndeplinită înainte de anul 2015. În plus, articolul 4 alineatul (4) autorizează, în anumite condiții, prelungirea acestei perioade tranzitorii până în anul 2027, iar Spania beneficiază și ea de această prelungire.
130.
În consecință, în cazul în care apele subterane se află într‑o stare cantitativă deteriorată, interdicția deteriorării nu poate impune reducerea captării apelor subterane astfel încât să fie asigurat un echilibru între captări și realimentarea pânzei freatice, așadar, captarea unei cantități mai reduse de apă decât cantitatea nou‑formată. Această interdicție poate doar să impună o captare a unei cantități de apă mai reduse decât anterior, pentru a nu înrăutăți și mai mult cauzele care determină o stare deteriorată.
131.
În schimb, simpla scădere a nivelului apei subterane, așadar, diminuarea rezervelor de apă subterană, nu trebuie să fie considerată o deteriorare. Astfel, o asemenea scădere sau diminuare este consecința necesară atunci când captarea depășește realimentarea.
132.
Argumentul referitor la modul în care ar trebui să se prezinte îmbunătățirea unei situații încă deteriorate confirmă această concluzie: o asemenea îmbunătățire nu poate fi limitată la cazul în care captarea ar fi redusă la cantitatea de apă subterană nouă, întrucât în acest caz ar fi deja obținută starea cantitativă bună. În schimb, orice diminuare a captării trebuie considerată ca fiind o îmbunătățire, chiar și atunci când cantitatea de apă captată continuă să fie mai mare decât cantitatea nouă. Cu toate acestea, chiar și în acest caz, există o probabilitate ridicată că nivelul apei subterane va continua să scadă. De altfel, Spania arată că ar fi existat asemenea îmbunătățiri ca urmare a încetării activității unei mari exploatații agricole.
133.
Astfel, atât definiția unei stări cantitative bune, cât și raportul dintre interdicția deteriorării și obligația de îmbunătățire conduc la concluzia oarecum intuitivă că nici scăderea nivelului apei subterane, nici captarea excesivă dintr‑un corp de apă subterană care nu se află într‑o stare cantitativă bună nu constituie, în sine, o deteriorare a corpului de apă subterană.
134.
În schimb, o deteriorare ulterioară în cadrul stării deteriorate ar impune o creștere a deficitului actual, așadar, o supraexploatare în creștere.
135.
Prezenta cauză demonstrează că această interpretare restrictivă a interdicției deteriorării își are originea, cel mai probabil, în considerațiile economice ale legiuitorului. Astfel, așa cum Spania își manifestă temerea, o încetare imediată a captării excesive în anul 2009 ar fi cauzat prejudicii importante, în special în domeniul agricol. În schimb, perioadele tranzitorii permit să se depună eforturi pentru a identifica soluții care să țină seama de interesele agriculturii, cum sunt alimentarea cu ape de suprafață din alte zone sau măsuri tehnice de economisire a apei. Interdicția deteriorării are funcția de a împiedica extinderea practicilor dăunătoare, precum captarea sporită a apelor subterane pentru irigarea unor terenuri suplimentare.
136.
Completarea definiției unei stări cantitative bune la punctul 2.1.2 a doua teză din anexa V la Directiva‑cadru privind apa nu modifică această interpretare restrictivă a interdicției deteriorării. Potrivit acestei dispoziții, un corp de apă subterană aflat în stare bună nu este supus modificărilor antropice, și anume cauzate de om, rezultate (în special) din:
–
imposibilitatea de a realiza obiectivele de mediu stabilite în articolul 4 pentru apele de suprafață asociate;
–
orice deteriorare semnificativă a stării acestor ape sau
–
orice deteriorare semnificativă a ecosistemelor terestre care depind direct de corpul de apă subterană.
137.
În plus, această parte a definiției menționează și modificări ale direcției de curgere în apele subterane, dar astfel de modificări nu sunt discutate în speță.
138.
Caracteristicile menționate sunt de natură calitativă și completează în această privință aprecierea cantitativă prevăzută la punctul 2.1.2 prima teză din anexa V la Directiva‑cadru privind apa. Un corp de apă subterană care încalcă unul dintre aceste criterii se află într‑o stare deteriorată, indiferent de aprecierea cantitativă.
139.
Cu toate acestea, deteriorările apelor de suprafață și ale ecosistemelor terestre la care se face referire la a doua și la a treia liniuță ale punctului 2.1.2 a doua teză din anexa V la Directiva‑cadru privind apa nu pot fi asimilate unei deteriorări a stării cantitative a corpului de apă subterană în cauză. La rândul lor, ele ar putea încălca alte interdicții de deteriorare prevăzute de dreptul Uniunii, precum interdicția deteriorării apelor de suprafață prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (a) punctul (i) din Directiva‑cadru privind apa sau interdicția deteriorării ariilor de conservare prevăzută la articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate. Însă, în contextul stării corpurilor de apă subterană, astfel de deteriorări nu constituie decât indicii ale faptului că respectivul corp de apă subterană se află într‑o stare deteriorată.
140.
Astfel de indicii pot demonstra în plus, în anumite cazuri, că starea cantitativă a unui corp de apă subterană se deteriorează prin trecerea de la o stare bună la o stare deteriorată. Nu se poate exclude nici că, în anumite cazuri, acestea pot să indice o deteriorare ulterioară a corpului de apă subterană care se află deja într‑o stare cantitativă deteriorată. Totuși, simple deteriorări ale apelor de suprafață și ale ecosistemelor terestre nu sunt suficiente, întrucât acestea sunt de așteptat în cazul unei scăderi continue a nivelului apei subterane. Acest lucru este valabil atât în cazul unei captări nemodificate, cât și atunci când nivelul apei subterane scade în mod mai lent întrucât captarea este deja redusă. În schimb, deteriorările apelor de suprafață și ale ecosistemelor terestre nu indică o deteriorare a stării cantitative a apelor subterane decât atunci când acestea avansează suficient de rapid pentru a fi recunoscută o creștere a captării excesive a apelor subterane.
ii) Argumente privind bilanțul captărilor
141.
În ceea ce privește captarea excesivă a apelor subterane, există indicii ale continuării unei supraexploatări, dar nu s‑a demonstrat că supraexploatarea crește. Or, numai o astfel de creștere ar constitui o încălcare a interdicției deteriorării (
59
).
142.
Comisia invocă diferite documente emise de autoritățile spaniole, precum un raport al Confederación Hidrográfica del Guadalquivir (Confederația hidrografică a fluviului Guadalquivir) privind starea acviferelor din regiunea Doñana pentru anul hidrologic 2015-2016. În concluziile sale, Confederația avertiza că „menținerea nivelului actual și a modului de utilizare a resurselor de apă subterană […] ar compromite starea bună a acestui acvifer și a ecosistemelor terestre dependente de acesta, după cum atestă faptul că trei dintre cele cinci corpuri de apă subterană care constituie sistemul nu obțin o stare cantitativă bună” (
60
). De asemenea, Defensor del Pueblo de España (Ombudsmanul, Spania) a propus Confederației, printr‑o rezoluție din 10 august 2018, să declare corpurile de apă subterană Almonte, Marismas și Rocina drept acvifer supraexploatat și să coordoneze bazinele hidrografice, diferitele instrumente de planificare a resurselor de apă, activitatea agricolă, precum și protecția zonelor naturale într‑un program de acțiune pentru a garanta o exploatare durabilă a resurselor (
61
). Ca răspuns la această propunere, Confederația a inițiat, potrivit celor două părți, procedura având ca obiect declararea „riscului de a nu obține o stare cantitativă bună” pentru cele trei corpuri de apă subterană menționate.
143.
În memoriul în apărare, Spania nu contestă această argumentație a Comisiei, ci insistă asupra faptului că problemele existente provin din perioada anterioară datei la care Directiva‑cadru privind apa a devenit aplicabilă și că autoritățile competente au depus deja eforturi importante pentru îmbunătățirea situației.
144.
Cu toate acestea, cel puțin pentru corpurile de apă subterană Rocina și Marismas, Spania arată că aceste captări depășesc resursa disponibilă de apă subterană, și anume cu 34 % și cu 7 %. În memoriul său în replică, Comisia subliniază că rapoartele prezentate de Spania în memoriul în apărare, referitoare la starea acviferului pentru anii 2013-2017, ar demonstra exploatarea excesivă a acestuia. În memoriul în duplică, Spania recunoaște că apele subterane din cele trei corpuri de apă subterană aflate în stare deteriorată ar scădea mai mult decât ar fi de așteptat doar ca urmare a unui nivel mai redus de precipitații.
145.
Acest argument sugerează – asemenea multor indicii referitoare la interdicția deteriorării prevăzută de Directiva habitate (
62
) – că starea a cel puțin trei corpuri de apă subterană este deteriorată. Or, la fel ca pentru interdicția deteriorării prevăzută de Directiva habitate, această stare deteriorată nu înseamnă că starea s‑a deteriorat în perioada relevantă (
63
). Dimpotrivă, Spania consideră că ar exista deja îmbunătățiri în multe privințe.
146.
În concluzie, Comisia nu a demonstrat, așadar, că nivelul de captare excesivă a apelor subterane crește.
iii) Argumente privind apele de suprafață și ecosistemele terestre
147.
În plus, Comisia consideră că ar exista deteriorări ale apelor de suprafață și ale ecosistemelor terestre care demonstrează o deteriorare a stării cantitative a corpului de apă subterană.
148.
În această privință, Comisia se referă în special la deteriorările tipurilor de habitate, care constituie o încălcare a interdicției deteriorării prevăzute la articolul 6 alineatul (2) din Directiva habitate (
64
).
149.
Cu toate acestea, Comisia arată doar că există indicii ale unei stări deteriorate a corpurilor de apă subterană în cauză, dar nu că această stare suferă deteriorări suplimentare.
150.
Prin urmare, este necesar să se respingă și această serie de argumente ale Comisiei și, în consecință, critica referitoare la deteriorare în ansamblul său.
c) Cu privire la justificarea deteriorării
151.
În ipoteza în care Curtea ar constata totuși o deteriorare a stării cantitative a corpurilor de apă subterană în litigiu, trebuie să se analizeze justificarea.
152.
Spania susține că în Planul de gestionare 2016-2021 a recurs la o derogare în temeiul articolului 4 alineatul (4) din Directiva‑cadru privind apa și că, pe această bază, a amânat realizarea obiectivelor de calitate prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (b) pentru anul 2022, respectiv pentru anul 2027. Acest lucru ar fi necesar întrucât Directiva privind nitrații nu ar fi respectată suficient și pentru că terenurile agricole nu ar putea fi reduse (
65
).
153.
Astfel cum a explicat Comisia în mod întemeiat în ședință, acest argument nu este relevant pentru prezentul motiv, întrucât articolul 4 alineatul (4) din Directiva‑cadru privind apa nu poate justifica o deteriorare a apelor subterane. Aceasta decurge deja din interdicția deteriorării prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (b) punctul (i). Acest articol prevede că interdicția respectivă se aplică sub rezerva aplicării articolului 4 alineatele (6) și (7), fără a aduce atingere articolului 4 alineatul (8) și sub rezerva aplicării articolului 11 alineatul (3) litera (j). Cu toate acestea, contrar obligației de îmbunătățire prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (b) punctul (ii), articolul 4 alineatul (4) nu este menționat în această dispoziție. În plus, articolul 4 alineatul (4) precizează de asemenea că prelungirea perioadei tranzitorii este autorizată cu condiția ca starea corpului de apă afectat să nu fie înrăutățită.
154.
Prin urmare, o deteriorare nu poate fi justificată decât în temeiul articolului 4 alineatul (7) din Directiva‑cadru privind apa (
66
). Însă, potrivit explicațiilor furnizate în ședință, Spania nu invocă această justificare în mod expres. Prin urmare, nu este necesară o examinare suplimentară a condițiilor sale.
155.
În cazul în care Curtea ar constata o deteriorare a apelor subterane, această deteriorare nu ar fi, prin urmare, justificată.
3. Concluzie intermediară
156.
Ținând seama de considerațiile privind aplicarea interdicției deteriorării, critica referitoare la încălcarea acesteia trebuie totuși respinsă.
E.
Programele de măsuri prevăzute la articolul 11 din Directiva‑cadru privind apa
157.
În sfârșit, prin intermediul celui de al treilea motiv, Comisia consideră că Spania nu a inclus în Planul de Gestionare a Districtului Hidrografic Guadalquivir măsurile de bază și suplimentare adecvate, motiv pentru care Spania nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 11 alineatul (1), alineatul (3) literele (a), (c) și (e) și alineatul (4) din Directiva‑cadru privind apa.
158.
Conform articolului 11 alineatul (1) din Directiva‑cadru privind apa, pentru fiecare district hidrografic sau pentru acea parte a unui district hidrografic internațional situat pe teritoriul său, fiecare stat membru asigură întocmirea unui program de măsuri care să țină seama de rezultatele analizelor prevăzute la articolul 5, în vederea realizării obiectivelor stabilite la articolul 4.
159.
Articolul 11 alineatul (3) literele (a), (c) și (e) din Directiva‑cadru privind apa enumeră unele dintre măsurile de bază care trebuie să figureze în aceste programe de măsuri. Alineatul (4) se referă la măsurile suplimentare care sunt concepute și puse în aplicare pe lângă măsurile de bază.
160.
La fel ca obiectivele articolului 4 din Directiva‑cadru privind apa, criticile sintetizate în acest motiv privesc problematici distincte.
161.
Comisia își concentrează criticile pe anumite măsuri privind realizarea unei stări cantitative bune a corpurilor de apă subterană în cauză, așadar pe punerea în aplicare a obligației de îmbunătățire prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (b) punctul (ii) din Directiva‑cadru privind apa. Aceste obiecții nu sunt însă convingătoare (punctul 1).
162.
Dar articolul 4 alineatul (1) litera (c) din Directiva‑cadru privind apa stabilește, în paralel, obligații în privința zonelor protejate în temeiul Directivei habitate, care trebuie de asemenea luate în considerare în cadrul articolului 11 din Directiva‑cadru privind apa. O critică a Comisiei se înscrie în această categorie. Acesta este întemeiată (punctul 2).
1. Măsuri individuale de punere în aplicare a obligației de îmbunătățire și a interdicției deteriorării prevăzute de Directiva‑cadru privind apa
163.
Părțile sunt în dezacord cu privire la diferite măsuri prevăzute pentru îmbunătățirea stării cantitative a apelor subterane, însă această discuție nu este eficace.
164.
Programul de măsuri trebuie să fie de natură să asigure o stare bună în termenele stabilite. Modul în care statul membru obține acest rezultat este lăsat la latitudinea sa, în măsura în care nu încalcă obligații specifice care decurg din dreptul Uniunii. Prin urmare, în cazul în care Comisia consideră un program ca atare insuficient, acesteia îi revine sarcina de a demonstra că respectivele măsuri nu sunt suficiente în ansamblul lor. Un punct de plecare al unei astfel de critici ar consta, de exemplu, în încălcarea deja constatată a articolului 5 din Directiva‑cadru privind apa, întrucât nu este posibil să se dezvolte măsuri adecvate pe baza unor informații incomplete privind corpul de apă subterană. Criticile Comisiei nu vizează însă acest aspect.
165.
Comisia contestă în schimb măsuri individuale, fără a explica faptul că aceste deficiențe, privite în ansamblu, fac imposibilă realizarea obiectivelor prevăzute la articolul 4 din Directiva‑cadru privind apa. Comisia nu poate însă contesta, în principiu, măsuri individuale, privite izolat, decât ca urmare a încălcării altor norme. Criticile Comisiei nu vizează însă acest aspect și nici nu se întemeiază pe cerințe specifice care ar putea decurge din articolul 11 alineatul (3) literele (a), (c) și (e), precum și alineatul (4) din Directiva‑cadru privind apa.
166.
Tocmai din această cauză motivul menționat este neîntemeiat.
167.
Numai în ipoteza în care Curtea nu împărtășește această opinie și abordează totuși obiecțiile ridicate împotriva măsurilor individuale independente de zonele protejate, le vom examina în continuare. Este însă lipsit de relevanță argumentul referitor la perioada ulterioară expirării termenului stabilit în avizul motivat, 29 iunie 2016 (
67
).
a) Regularizare
168.
Comisia critică faptul că Spania autorizează pentru prima dată irigarea terenurilor, deși acestea au fost irigate încă din anul 2004. Captarea de la momentul respectiv ar fi fost deja prea importantă și nu ar trebui să fie instituită acum.
169.
Prin aceasta Comisia confundă însă problema legată de măsura în care dreptul național recunoaște un interes legitim de a continua, în principiu, irigațiile cu problema dacă și cum trebuie reduse irigațiile în general. Dacă prin autorizarea inițială menționată Spania regularizează practici deja existente, aceasta nu înseamnă că reducerea necesară nu are loc. Astfel, Spania poate reduce totuși captările, de exemplu prin cumpărarea de terenuri agricole și încetarea activității pe acestea, așa cum a fost situația cel puțin într‑un caz. În schimb, nu este obligatoriu ca reducerea necesară să se efectueze în detrimentul agricultorilor care nu dețin încă o autorizație formală, dar care pot invoca în temeiul dreptului național o încredere legitimă în continuarea irigațiilor.
b) Alocarea fondurilor
170.
Comisia critică și alocarea fondurilor. 50 % din bugetul disponibil ar fi consacrat îmbunătățirii și consolidării planurilor de irigații, dar numai 0,34 % închiderii puțurilor ilegale și 1,12 % monitorizării. Cu toate acestea, Comisia nu prezintă criteriile pe baza cărora trebuie să se verifice o repartizare adecvată a fondurilor și cu atât mai puțin dovezi privind încălcarea unor astfel de criterii.
171.
Argumentele Spaniei în ceea ce privește măsurile de control și măsurile de sancționare după expirarea termenului stabilit în avizul motivat demonstrează de altfel că a fost efectuat un număr semnificativ de controale și că încălcările au fost sancționate.
c) Alimentarea cu ape de suprafață în scopul irigării
172.
Comisia critică de asemenea faptul că, pentru a reduce captarea apelor subterane, Spania ar avea în vedere alimentarea cu ape de suprafață din zone învecinate. Diferitele obiecții ale Comisiei împotriva acestei măsuri nu sunt totuși întemeiate.
173.
Desigur, în măsura în care Comisia consideră că o astfel de decizie nu ar face decât să transfere sarcina, nu se poate exclude ca această critică să fie întemeiată. Cu toate acestea, Comisia omite să invoce și să demonstreze o deteriorare a apelor de suprafață în cauză.
174.
Comisia susține totodată că această măsură nu ar îmbunătăți starea chimică a apelor subterane. Însă, nu rezultă că o încălcare legată de starea chimică ar face obiectul prezentei proceduri. Pe de altă parte, această argumentație nu ar exclude luarea de către Spania a altor măsuri adecvate pentru a îmbunătăți starea chimică a apelor subterane.
175.
Argumentul Comisiei potrivit căruia starea ecosistemelor dependente de apele subterane nu s‑ar ameliora prin transferul de apă nu este convingător. Astfel, în cazul în care transferul apelor de suprafață diminuează consumul de ape subterane și contribuie eventual, prin infiltrare, chiar la formarea apelor subterane, acest lucru este în beneficiul ecosistemelor respective.
176.
În plus, Comisia afirmă că, în așteptarea acestui aport de apă, s‑ar capta și mai multă apă subterană și citează în această privință autorizația temporară de irigare pentru 504 hectare de terenuri agricole. Potrivit indicațiilor necontestate ale Spaniei însă, în acest caz este vorba despre terenuri deja irigate care nu au fost decât regularizate.
177.
În sfârșit, Comisia obiectează că infrastructura necesară pentru transferul apei nu ar fi încă disponibilă. Totuși, ține de natura unui program de măsuri ca acesta să fie pus în aplicare în mod progresiv pentru a obține, la un moment dat, rezultatul urmărit.
2. Prevenirea efectelor negative asupra unei zone protejate – Captarea apei din Matalascañas
178.
În plus, Comisia critică lipsa măsurilor care să permită rezolvarea problemelor cauzate de captarea apei pentru nevoile zonei Matalascañas.
179.
Această localitate se învecinează direct cu zona protejată ZEPA/LIC ES0000024 Doñana pe coastă și are un caracter turistic evident. Deși captarea apei din această zonă de 2,5 hm3/an nu este deosebit de importantă în raport cu captarea totală, în mai multe articole științifice aceasta este menționată drept cauză posibilă pentru deteriorarea tipului de habitat prioritar 3170*, Iazuri temporare mediteraneene, din apropiere (
68
).
180.
O astfel de afectare a tipurilor de habitate protejate în temeiul Directivei habitate este relevantă pentru programul de măsuri prevăzut la articolul 11 din Directiva‑cadru privind apa, întrucât, în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (c), al articolului 6 și al anexei IV la Directiva habitate, statele membre ar trebui de asemenea să asigure atingerea tuturor standardelor și obiectivelor privind zonele protejate în cauză până în anul 2015, pe lângă obiectivele generale de calitate a apei. Astfel, programul de măsuri trebuie să aibă ca obiect și încetarea deteriorării, deja constatate, a unor tipuri de habitate protejate, precum iazurile temporare (
69
).
181.
Această obligație specifică se distinge de obligația de a lua măsuri pentru a obține, în general, o stare bună a apelor, întrucât aceasta impune protecția anumitor habitate din cadrul zonelor protejate stabilite. Prin urmare, omisiunea Comisiei de a prezenta motivele pentru care măsurile nu sunt suficiente, în ansamblul lor, în vederea asigurării unei stări cantitative bune a apelor subterane din zona naturală Doñana nu aduce atingere acestei obligații specifice.
182.
În schimb, este suficient în această privință să se fi demonstrat de către Comisie probabilitatea unei afectări semnificative a habitatelor protejate în zonele protejate în temeiul Directivei habitate. Această probabilitate privește în special tipul de habitat prioritar 3170*, Iazuri temporare mediteraneene, din apropierea zonei Matalascañas.
183.
Spania opune acestei argumentații un studiu care ar fi arătat că prin captarea apei din Matalascañas un anumit iaz, Laguna Santa Ollala, nu ar fi afectat. Totuși, această constatare nu exclude afectarea altor iazuri temporare care se află mai aproape de locul respectiv sau care depind de alte fluxuri de apă subterană.
184.
Pentru acest motiv, Spania ar fi trebuit să prevadă în program măsuri adecvate pentru a evita deteriorarea tipurilor de habitate protejate prin captarea apelor subterane.
185.
În schimb, îndoiala cu privire la deteriorare nu justifică renunțarea totală la măsuri. Dimpotrivă, evaluarea – evocată deja în contextul încălcării interdicției deteriorării prevăzute de Directiva habitate – afectării tipurilor de habitate protejate (
70
) ar fi constituit, cel puțin, o primă măsură adecvată. Aceasta ar putea indica dacă sunt necesare alte măsuri.
3. Concluzie intermediară
186.
Astfel, Spania a încălcat articolul 11 coroborat cu articolul 4 alineatul (1) litera (c) din Directiva‑cadru privind apa întrucât programul de măsuri al Planului de gestionare 2016-2021 nu prevede măsuri de prevenire a efectelor negative asupra tipurilor de habitate protejate din zona protejată ZEPA/LIC ES0000024 Doñana cauzate de captarea apei pentru nevoile zonei Matalascañas.
VI. Cheltuielile de judecată
187.
Cererea Comisiei privitoare la cheltuielile de judecată și lipsa unei astfel de cereri din partea Spaniei nu au nicio implicație practică întrucât, potrivit articolului 138 alineatul (3) din Regulamentul de procedură, în cazul în care – precum în speță – părțile cad fiecare în pretenții cu privire la unu sau mai multe capete de cerere, fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.
VII. Concluzie
188.
Propunem, așadar, Curții să se pronunțe după cum urmează:
1)
Regatul Spaniei a încălcat articolul 6 alineatul (2) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică întrucât Comisia Europeană a demonstrat o probabilitate de afectare semnificativă a tipurilor de habitate protejate în zonele protejate ZEPA/LIC ES0000024 Doñana, ZEPA/LIC ES6150009 Doñana Norte y Oeste și ZEPA ES6150012 Dehesa del Estero y Montes de Moguer ca urmare a captării apelor subterane începând cu 19 iulie 2006.
2)
Regatul Spaniei a încălcat articolul 5 alineatul (1) coroborat cu punctul 2.2 la anexa II din Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei prin neluarea în considerare, la evaluarea captării apelor subterane, a captării apei potabile și a captării ilegale.
3)
Regatul Spaniei a încălcat articolul 11 coroborat cu articolul 4 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2000/60 întrucât programul de măsuri al Plan Hidrológico del Guadalquivir 2016-2021 (Planul hidrologic al Guadalquivir 2016-2021) nu prevede măsuri de prevenire a efectelor negative asupra tipurilor de habitate protejate din zona protejată ZEPA/LIC ES0000024 Doñana cauzate de captarea apei pentru nevoile zonei Matalascañas.
4)
Respinge în rest acțiunea.
5)
Comisia Europeană și Regatul Spaniei suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.
(
1
)	Limba originală: germana.
(
2
)	Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO 1992, L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2013/17/UE a Consiliului din 13 mai 2013 (JO 2013, L 158, p. 193).
(
3
)	Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor sălbatice (JO 2010, L 20, p. 7), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2013/17/UE a Consiliului din 13 mai 2013 (JO 2013, L 158, p. 193).
(
4
)	Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei (JO 2000, L 327, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 193), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2014/101/UE a Comisiei din 30 octombrie 2014 (JO 2014, L 311, p. 32).
(
5
)	https://natura2000.eea.europa.eu/Natura2000/SDF.aspx?site=ES0000024&release= 10
(
6
)	https://natura2000.eea.europa.eu/Natura2000/SDF.aspx?site=ES6150009&release= 10
(
7
)	https://natura2000.eea.europa.eu/Natura2000/SDF.aspx?site=ES6150012&release= 10
(
8
)	Decizia 2006/613/CE a Comisiei din 19 iulie 2006 de adoptare, în conformitate cu Directiva 92/43/CEE a Consiliului, a listei siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneeană [notificată cu numărul C(2006) 3261] (JO 2006, L 259, p. 1).
(
9
)	https://natura2000.eea.europa.eu/Natura2000/SDF.aspx?site=ES0000024&release= 10, nr. 1.7.
(
10
)	Real Decreto 355/2013, de 17 de mayo, por el que se aprueba el Plan Hidrológico de la Demarcación Hidrográfica del Guadalquivir (Boletín Oficial del Estado nr. 121 din 21 mai 2013, sec. I, p. 38229).
(
11
)	TABLA T.II.1. – punctul 0551.
(
12
)	TABLA T.VI.5.
(
13
)	Real Decreto 1/2016, de 8 de enero, por el que se aprueba la revisión de los Planes Hidrológicos de las demarcaciones hidrográficas del Cantábrico Occidental, Guadalquivir, Ceuta, Melilla, Segura y Júcar, y de la parte española de las demarcaciones hidrográficas del Cantábrico Oriental, Miño‑Sil, Duero, Tajo, Guadiana y Ebro (Boletín Oficial del Estado nr. 16 din 19 ianuarie 2016, sec. I, p. 2972).
(
14
)	Anexa VII la al doilea plan de gestionare, p. 68 și anexa 3.
(
15
)	Anexa VII la al doilea plan de gestionare, p. 60 (La Rocina lipsește din acest tabel, dar acest lucru reiese și din tabelul de la pagina 68 și din anexa 3).
(
16
)	Anexa VII la al doilea plan de gestionare, p. 56.
(
17
)	A se vedea, de exemplu, punctele 79 și 83 din invitația de prezentare a observațiilor [anexa A.1 (p. 72 și 73) la acțiune], precum și punctele 58 și 62 din avizul motivat [anexa A.3 (p. 187 și 188) la acțiune].
(
18
)	Hotărârea din 4 martie 2010, Comisia/Franța (C‑241/08, EU:C:2010:114, punctul 30), și Hotărârea din 24 noiembrie 2011, Comisia/Spania (Alto Sil) (C‑404/09, EU:C:2011:768, punctul 142).
(
19
)	A se vedea Concluziile noastre prezentate în cauzele Comisia/Bulgaria (Kaliakra) (C‑141/14, EU:C:2015:528, punctul 86), și Comisia/Grecia (Kyparissia) (C‑504/14, EU:C:2016:105, punctul 40).
(
20
)	Hotărârea din 7 septembrie 2004, Waddenvereniging și Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, punctul 59), Hotărârea din 8 noiembrie 2016, Lesoochranárske zoskupenie VLK (C‑243/15, EU:C:2016:838, punctul 42), și Hotărârea din 29 iulie 2019, Inter‑Environnement Wallonie și Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, punctul 120).
(
21
)	Hotărârea din 7 septembrie 2004, Waddenvereniging și Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, punctul 43), Hotărârea din 17 aprilie 2018, Comisia/Polonia (Pădurea Białowieża) (C‑441/17, EU:C:2018:255, punctul 111), și Hotărârea din 29 iulie 2019, Inter‑Environnement Wallonie și Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, punctul 134).
(
22
)	Hotărârea din 17 aprilie 2018, Comisia/Polonia (Pădurea Białowieża) (C‑441/17, EU:C:2018:255, punctul 114), și Hotărârea din 29 iulie 2019, Inter‑Environnement Wallonie și Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, punctul 120).
(
23
)	Hotărârea din 24 noiembrie 2011, Comisia/Spania (Alto Sil) (C‑404/09, EU:C:2011:768, punctul 142), Hotărârea din 14 ianuarie 2016, Comisia/Bulgaria (Kaliakra) (C‑141/14, EU:C:2016:8, punctul 58), și Hotărârea din 10 noiembrie 2016, Comisia/Grecia (Kyparissia) (C‑504/14, EU:C:2016:847, punctul 29). A se vedea de asemenea Hotărârea din 14 ianuarie 2016, Grüne Liga Sachsen și alții (C‑399/14, EU:C:2016:10, punctul 42), și Hotărârea din 7 noiembrie 2018, Coöperatie Mobilisation for the Environment și alții (C‑293/17 și C‑294/17, EU:C:2018:882, punctul 85).
(
24
)	A se vedea Concluziile noastre prezentate în cauzele Comisia/Bulgaria (Kaliakra) (C‑141/14, EU:C:2015:528, punctul 86) și Comisia/Grecia (Kyparissia) (C‑504/14, EU:C:2016:105, punctul 40), precum și, cu privire la articolul 6 alineatul (4), Hotărârea din 24 noiembrie 2011, Comisia/Spania (Alto Sil) (C‑404/09, EU:C:2011:768, punctele 156 și 192), și Hotărârea din 10 noiembrie 2016, Comisia/Grecia (Kyparissia) (C‑504/14, EU:C:2016:847, punctul 30).
(
25
)	A se vedea Hotărârea din 7 septembrie 2004, Waddenvereniging și Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, punctul 58), și Hotărârea din 17 aprilie 2018, Comisia/Polonia (Pădurea Białowieża) (C‑441/17, EU:C:2018:255, punctul 118).
(
26
)	A se vedea punctul 20 de mai sus.
(
27
)	Díaz Paniagua, C., „Funcionalidad de los sistemas acuáticos temporales de Doñana en la conservación de flora y fauna”, în: Oficina de Coordinación de la Investigación, Estación Biológica de Doñana, Consejo Superior de investigaciones Científicas, Resultados de la Investigación en el Espacio Natural De Doñana, 2009, p. 42-48 [anexa A.14 (p. 528) la acțiune], precum și Manzano, M., și Custodio, E., „El acuífero de Doñana y su relación con el medio natural”, García‑Novo, F., și Marín, C., (ed.) Doñana, Agua y Biosfera, Confederación hidrográfica del Guadalquivir, Ministerio de Medio Ambiente, Madrid, 2016, p. 133-142 [anexa A.21 (p. 932) la acțiune].
(
28
)	Díaz‑Paniagua, C., și Aragonés, D., „Permanent and temporary ponds in Doñana National Park (SW Spain) are threatened by desiccation”, Limnetica, 34 (2): 407-424 (2015); Bustamante, J., Aragonés, D., și Afán, I., „Effect of Protection Level in the Hydroperiod of Water Bodies on Doñana’s Aeolian Sands”, Remote Sensing 8, 867 (2016).
(
29
)	Anexa A.26 (p. 1259) la acțiune.
(
30
)	Tragsatec, Seguimiento por teledetección de la superficie inundada de las lagunas de los mantos eólicos de Doñana y de la masa vegetal de su entorno (mai 2016), p. 53, [anexa B.9 (p. 1195 [1247]) la memoriul în apărare].
(
31
)	Trick, Th., și Custodio, E., „Hydrodynamic characteristics of the western Doñana Region (area of El Abalario), Huelva, Spain”, Hydrogeology Journal 2004, 12: 321-335, Custodio, E., Manzano, M., și Montes, C. (2008), Perspectiva general del papel y gestión de las aguas subterráneas en el Área de Doñana, Sudoeste de España, Boletín Geológico y Minero, 119(1): 81-92 [anexa A.22 (p. 943) la acțiune], și Custodio, E., Manzano, M., și Montes, C., Las aguas subterráneas en Doñana: Aspectos ecológicos y sociales, Agencia Andaluza del Agua, Consejería de Medio Ambiente (2009) [anexa A.23 (p. 956) la acțiune].
(
32
)	Custodio și alții (2009) [citat la nota de subsol 31, p. 192 (p. 1147)].
(
33
)	A se vedea punctul 45 din prezentele concluzii și Concluziile noastre prezentate în cauza Comisia/Bulgaria (Kaliakra) (C‑141/14, EU:C:2015:528, punctul 134).
(
34
)	A se vedea Hotărârea din 9 iulie 2020, Naturschutzbund Deutschland – Landesverband Schleswig‑Holstein (C‑297/19, EU:C:2020:533, punctul 48), și Concluziile avocatului general Sharpston prezentate în cauza Stadt Papenburg (C‑226/08, EU:C:2009:440, punctul 59 și următoarele, în special punctul 65).
(
35
)	Citat la nota de subsol 27, p. 142 (p. 943 din anexele la acțiune).
(
36
)	Citat la nota de subsol 29, p. 1261 din anexele la acțiune.
(
37
)	Plan de Gestión de la Zona Especial de Conservación Doñana Norte y Oeste (ES6150009) [Boletín Oficial de la Junta de Andalucía, Número 103 – Viernes, 31 de mayo de 2019, p. 85 (p. 219)].
(
38
)	A se vedea punctele 42 și 44 de mai sus.
(
39
)	Hotărârea din 7 septembrie 2004, Waddenvereniging și Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, punctul 59), Hotărârea din 8 noiembrie 2016, Lesoochranárske zoskupenie VLK (C‑243/15, EU:C:2016:838, punctul 42), și Hotărârea din 17 aprilie 2018, Comisia/Polonia (Pădurea Białowieża) (C‑441/17, EU:C:2018:255, punctul 117).
(
40
)	Citat la nota de subsol 30, p. 7, 13.
(
41
)	Sousa Martín, A., și García Murillo, P., Historia ecológica y evolución de las lagunas peridunales del Parque Nacional de Doñana. Serie Técnica „Naturaleza y Parques Nacionales”, Editada por el Organismo Autónomo Parques Nacionales, Ministerio de Medio Ambiente.
(
42
)	A se vedea, în ceea ce privește cerințele unei astfel de evaluări, Hotărârea din 7 noiembrie 2018, Holohan și alții (C‑461/17, EU:C:2018:883, punctele 37-40).
(
43
)	A se vedea Hotărârea din 24 noiembrie 2011, Comisia/Spania (Alto Sil) (C‑404/09, EU:C:2011:768, punctele 156 și 192), și Hotărârea din 10 noiembrie 2016, Comisia/Grecia (Kyparissia) (C‑504/14, EU:C:2016:847, punctul 30), precum și Concluziile noastre prezentate în cauzele Comisia/Bulgaria (Kaliakra) (C‑141/14, EU:C:2015:528, punctul 134) și Comisia/Grecia (Kyparissia) (C‑504/14, EU:C:2016:105, punctul 58).
(
44
)	Hotărârea din 20 septembrie 2007, Comisia/Italia (Santa Caterina) (C‑304/05, EU:C:2007:532, punctul 83), Hotărârea din 17 aprilie 2018, Comisia/Polonia (Pădurea Białowieża) (C‑441/17, EU:C:2018:255, punctul 191), și Hotărârea din 29 iulie 2019, Inter‑Environnement Wallonie și Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, punctul 150).
(
45
)	Memoriul din mai 2013, punctul 1.2.4.1 (p. 3).
(
46
)	Instituto Geológico y Minero de España, Evaluación de impactos de las extracciones en el acuífero de Almonte Marismas en la zona del Plan Especial de ordenación de los regadíos de la Corona Forestal de Doñana, (2009) (anexa A.5 la acțiune), și comunicarea Consejo Superior de Investigaciones Científicas (Consiliul Superior de Cercetare Științifică) spaniol adresată Ombudsmanului andaluz (anexa A.26).
(
47
)	Punctul 70 din memoriul în duplică.
(
48
)	Hotărârea din 31 martie 1992, Comisia/Italia (C‑362/90, EU:C:1992:158, punctul 9), Hotărârea din 27 octombrie 2005, Comisia/Italia (C‑525/03, EU:C:2005:648, punctul 13), și Hotărârea din 18 mai 2006, Comisia/Spania (Fischotter) (C‑221/04, EU:C:2006:329, punctele 22 și 23).
(
49
)	Hotărârea din 16 decembrie 1997, Comisia/Italia (C‑316/96, EU:C:1997:614, punctul 14), Hotărârea din 6 decembrie 2007, Comisia/Germania (C‑456/05, EU:C:2007:755), și Hotărârea din 29 iulie 2019, Comisia/Austria (Ingineri constructori, agenți de brevetare și medici veterinari) (C‑209/18, EU:C:2019:632, punctul 48).
(
50
)	Hotărârea din 27 martie 2019, Comisia/Germania (OTIF) (C‑620/16, EU:C:2019:256, punctele 43-52).
(
51
)	A se vedea Hotărârea din 10 noiembrie 2016, Comisia/Grecia (Kyparissia) (C‑504/14, EU:C:2016:847, punctul 112).
(
52
)	Confederación Hidrográfica del Guadalquivir, Informe del estado de la Masa de agua subterránea Almonte‑Marismas – Año hidrológico 2012-2013, martie 2014, p. 5 [anexa B.2 la memoriul în apărare (p. 89)].
(
53
)	A se vedea Hotărârea din 28 mai 2020, Land Nordrhein‑Westfalen (C‑535/18, EU:C:2020:391, punctele 72 și 73).
(
54
)	Hotărârea din 11 septembrie 2012, Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias și alții (C‑43/10, EU:C:2012:560, punctele 53 și 56), și Hotărârea din 4 mai 2016, Comisia/Austria (Schwarze Sulm) (C‑346/14, EU:C:2016:322, punctul 49).
(
55
)	A se vedea în acest sens punctele 21 și 22 de mai sus.
(
56
)	Hotărârea din 1 iulie 2015, Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, punctul 69), și Hotărârea din 28 mai 2020, Land Nordrhein‑Westfalen (C‑535/18, EU:C:2020:391, punctele 97 și 98, precum și 110).
(
57
)	Hotărârea din 1 iulie 2015, Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, punctul 67), și Hotărârea din 28 mai 2020, Land Nordrhein‑Westfalen (C‑535/18, EU:C:2020:391, punctul 101).
(
58
)	A se vedea punctul 22 de mai sus.
(
59
)	A se vedea punctul 134 de mai sus.
(
60
)	Confederación Hidrográfica del Guadalquivir, Informe de estado de los acuíferos del entorno de Doñana – Año hidrológico 2015-2016, aprilie 2017 [anexa A.15 la acțiune (p. 674 din anexe)].
(
61
)	Sugerencia: Protección del agua subterránea de Almonte, Marismas y Rocina, en Doñana. Declaración de acuífero sobre explotado y aprobar un programa de actuación que garantice su uso sostenible, queja número 17012981, 10 august 2018 [anexa A.16 la acțiune (p. 870 din anexe)].
(
62
)	A se vedea punctele 50-57 de mai sus.
(
63
)	A se vedea punctele 59-62 de mai sus.
(
64
)	A se vedea punctele 50-57 de mai sus.
(
65
)	Pagina 19 din anexa VIII la al doilea plan de gestionare.
(
66
)	Hotărârea din 1 iulie 2015, Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, punctul 50), Hotărârea din 4 mai 2016, Comisia/Austria (Schwarze Sulm) (C‑346/14, EU:C:2016:322, punctul 64), și Hotărârea din 28 mai 2020, Land Nordrhein‑Westfalen (C‑535/18, EU:C:2020:391, punctul 75).
(
67
)	A se vedea în acest sens punctul 90 de mai sus.
(
68
)	Manzano, M., și Custodio, E., „El acuífero de Doñana y su relación con el medio natural”, în García‑Novo, F., și Marín, C., (ed.) Doñana, Agua y Biosfera, Confederación hidrográfica del Guadalquivir, Ministerio de Medio Ambiente, Madrid, 2016, p. 133 (137) [anexa A.21 (p. 932) la acțiune), comunicarea Consejo Superior de Investigaciones Científicas (Consiliul Superior de Cercetare Științifică) spaniol adresată Ombudsmanului andaluz [anexa A.26 (p. 1259 [1262]) la acțiune]), Tragsatec, Seguimiento por teledetección de la superficie inundada de las lagunas de los mantos eólicos de Doñana y de la masa vegetal de su entorno (mai 2016), p. 53, [anexa B.9 (p. 1195 [1247]) la memoriul în apărare].
(
69
)	A se vedea punctul 48 și următoarele de mai sus.
(
70
)	A se vedea punctele 73 și 74 de mai sus.