62024CJ0519
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a doua)
16 aprilie 2026 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Mediu – Poluare atmosferică – Schemă de comercializare a certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră – Directiva 2003/87/CE – Norme tranzitorii privind alocarea de certificate cu titlu gratuit – Articolul 10a – Reglementare națională care supune operatorii care beneficiază de o cantitate importantă de certificate alocate cu titlu gratuit unei taxe pe emisiile de dioxid de carbon (CO2)”
În cauza C‑519/24,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Veszprémi Törvényszék (Curtea din Veszprém, Ungaria), prin decizia din 8 iulie 2024, primită de Curte la 29 iulie 2024, în procedura
Nitrogénművek Vegyipari Zrt.
împotriva
Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága,
CURTEA (Camera a doua),
compusă din doamna K. Jürimäe, președintă de cameră, domnul K. Lenaerts, președintele Curții, îndeplinind funcția de judecător al Camerei a doua, și domnii F. Schalin (raportor), M. Gavalec și Z. Csehi, judecători,
avocat general: doamna T. Ćapeta,
grefier: domnul I. Illéssy, administrator,
având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 25 iunie 2025,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru Nitrogénművek Vegyipari Zrt., de P. Bibók, Zs. Okányi și D. Zlati, ügyvédek;
–
pentru guvernul maghiar, de M. Z. Fehér și K. Szíjjártó, în calitate de agenți;
–
pentru Comisia Europeană, de A. Armenia, B. Béres, B. De Meester și G. Wils, în calitate de agenți,
după ascultarea concluziilor avocatei generale în ședința din 9 octombrie 2025,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea:
–
considerentelor (5), (7) și (20) ale Directivei 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unei scheme de comercializare a certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO 2003, L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78, rectificare în JO 2023, L 148, p. 130), astfel cum a fost modificată prin Directiva (UE) 2018/410 a Parlamentului European și a Consiliului din 14 martie 2018 (JO 2018, L 76, p. 3) (denumită în continuare „Directiva 2003/87”), precum și a articolului 1, a articolului 3 litera (f) și a articolelor 10 și 11 din aceasta;
–
articolelor 18, 49 și 56 TFUE;
–
articolelor 17 și 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”);
–
articolului 14 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950 (denumită în continuare „CEDO”), și a articolului 1 din Protocolul adițional nr. 1 la aceasta, semnat la Paris la 20 martie 1952.
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Nitrogénművek Vegyipari Zrt., o societate pe acțiuni maghiară care își desfășoară activitatea în sectorul producției de îngrășăminte (denumită în continuare „Nitrogénművek”), pe de o parte, și Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Direcția de soluționare a contestațiilor din cadrul Administrației Naționale Fiscale și Vamale, Ungaria), pe de altă parte, cu privire la plata taxei pe certificatele de emisii de dioxid de carbon (CO2) (denumită în continuare „taxa pe certificatele de emisii de CO2”) care rezultă din utilizarea certificatelor de emisii cu titlu gratuit, stabilită de reglementarea națională.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
3
Considerentele (5), (7) și (20) ale Directivei 2003/87 au următorul cuprins:
„(5)
Uniunea [Europeană] și statele membre au convenit să își îndeplinească împreună angajamentele de a reduce emisiile antropice de gaze cu efect de seră în temeiul Protocolului de la Kyoto [Japonia], în conformitate cu Decizia 2002/358/CE [a Consiliului din 25 aprilie 2002 privind aprobarea, în numele Comunității Europene, a Protocolului de la Kyoto la Convenția‑cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice și îndeplinirea în comun a angajamentelor care decurg din acesta (JO 2002, L 130, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 27, p. 220)]. Prezenta directivă are ca obiectiv aducerea unei contribuții la îndeplinirea mai eficientă a angajamentelor Uniunii Europene și ale statelor membre prin intermediul unei piețe europene eficiente a certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră, în condițiile unei diminuări cât mai reduse a dezvoltării economice și a ocupării forței de muncă.
[…]
(7)
Dispozițiile comunitare privind alocarea certificatelor de emisii de către statele membre sunt necesare pentru a contribui la menținerea integrității pieței interne și la evitarea denaturării concurenței.
[…]
(20)
Prezenta directivă încurajează utilizarea unor tehnologii eficiente din punct de vedere energetic, inclusiv a tehnologiei combinate de producere a căldurii și energiei electrice, care produc mai puține emisii pe unitatea de producție […]”
4
Articolul 1 din această directivă, intitulat „Obiectul”, prevede la alineatul (1):
„Prin prezenta directivă se stabilește o schemă de comercializare a certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră (denumită în continuare «EU ETS») pentru a promova reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră într‑un mod rentabil și eficient din punct de vedere economic.”
5
Articolul 3 din această directivă, intitulat „Definiții”, prevede:
„În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:
[…]
(f)
«operator» înseamnă orice persoană care operează sau controlează o instalație sau, dacă legislația internă prevede astfel, căreia i‑a fost delegată o competență economică decisivă asupra funcționării tehnice a instalației”.
6
Articolul 10 din aceeași directivă, intitulat „Licitarea certificatelor”, prevede la alineatul (1) primul și al doilea paragraf:
„Începând cu 2019, statele membre scot la licitație toate certificatele care nu sunt alocate cu titlu gratuit în conformitate cu articolele 10a și 10c din prezenta directivă și care nu sunt plasate în rezerva pentru stabilitatea pieței, instituită prin Decizia (UE) 2015/1814 a Parlamentului European și a Consiliului [din 6 octombrie 2015 privind înființarea și funcționarea unei rezerve pentru stabilitatea pieței aferentă schemei UE de comercializare a certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră și de modificare a Directivei 2003/87/CE (JO 2015, L 264, p. 1)] sau nu sunt anulate în conformitate cu articolul 12 alineatul (4) din prezenta directivă.
Începând cu 2021 și fără a aduce atingere unei posibile reduceri în temeiul articolului 10a alineatul (5a), proporția de certificate care urmează să fie scoase la licitație este de 57 %.”
7
Articolul 10a din Directiva 2003/87, intitulat „Norme […] tranzitorii [la nivelul Uniunii] privind alocarea de certificate cu titlu gratuit”, prevede la alineatele (1) și (6):
„(1)   Comisia [Europeană] este împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 23 pentru a completa prezenta directivă în ceea ce privește normele integral armonizate la nivelul Uniunii pentru alocarea certificatelor menționate la alineatele (4), (5), (7) și (19) de la prezentul articol.
[…]
(6)   Statele membre ar trebui să adopte măsuri financiare în conformitate cu al doilea și al patrulea paragraf în favoarea sectoarelor sau a subsectoarelor care sunt expuse unui risc real de relocare a emisiilor de dioxid de carbon din cauza costurilor indirecte semnificative care sunt suportate efectiv de pe urma costurilor emisiilor de gaze cu efect de seră transferate în prețul energiei electrice, cu condiția ca astfel de măsuri financiare să fie în conformitate cu normele privind ajutorul de stat, în special să nu producă denaturări nejustificate ale concurenței pe piața internă. […]
[…]”
Dreptul maghiar
Legea nr. CL din 2017
8
Articolul 195 din adózás rendjéről szóló 2017. évi CL. törvény (Legea nr. CL din 2017 privind Codul de procedură fiscală) (Magyar Közlöny 2017/192) prevede:
„Autoritatea fiscală se pronunță, fără a efectua un control, asupra declarației rectificative a contribuabilului în termen de 15 zile de la prezentarea acesteia atunci când singurul motiv al acestei declarații rectificative este faptul că dispoziția care prevede obligația fiscală este contrară legii fundamentale sau unui act obligatoriu al Uniunii Europene ori, în cazul unui regulament comunal, oricărei alte norme de drept, cu condiția ca decizia [Alkotmánybíróság (Curtea Constituțională, Ungaria)], a Kúria (Curtea Supremă, Ungaria)] sau a Curții de Justiție a Uniunii Europene care se pronunțase cu privire la această chestiune nu fusese încă publicată la momentul prezentării declarației rectificative sau această declarație rectificativă nu era conformă cu conținutul deciziei publicate.”
Decretul guvernamental nr. 320/2023
9
L’a jelentős térítésmentes kibocsátásiegység‑kiosztásban részesülő létesítmény üzemeltetőjét érintő egyes veszélyhelyzeti szabályokról szóló 320/2023. (VII. 17.) Kormányrendelet (Decretul guvernamental nr. 320/2023 privind anumite dispoziții de criză referitoare la operatorii instalațiilor care beneficiază de alocări semnificative de certificate de emisii cu titlu gratuit) din 17 iulie 2023 (Magyar Közlöny 2023/106., denumit în continuare „Decretul guvernamental nr. 320/2023”) a fost adoptat în contextul stării de criză decretate de autoritățile maghiare ca urmare a războiului dintre Ucraina și Rusia. Acesta impune două sarcini fiscale operatorilor care beneficiază de alocări semnificative cu titlu gratuit de certificate de emisii de gaze cu efect de seră în cadrul EU ETS. În temeiul articolului 4, acest decret intră în vigoare în a treia zi de la data publicării sale, care a avut loc la 17 iulie 2023.
10
Potrivit articolului 1 alineatul 1 din Decretul guvernamental nr. 320/2023, este considerat operator care beneficiază de alocări semnificative cu titlu gratuit orice operator a cărui instalație include o subinstalație cu referință pentru produse astfel cum este definită în regulamentul delegat (UE) 2019/331 al Comisiei din 19 decembrie 2018 de stabilire a normelor tranzitorii pentru întreaga Uniune privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a certificatelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO 2019, L 59, p. 8) și/sau o subinstalație cu emisii de proces în sensul acestui regulament delegat, și a cărui instalație sau subinstalație
–
a afișat o medie anuală de emisii verificate de CO2 în cursul celor trei ani anteriori anului de referință care depășește 25000 de tone și
–
a beneficiat, în cursul anului anterior anului de referință, de o alocare gratuită de certificate corespunzătoare a cel puțin 50 % din media emisiilor totale verificate de [CO2] din cei trei ani anteriori anului precedent anului de referință.
11
Prima sarcină fiscală instituită prin acest decret, singura vizată de întrebările preliminare, este constituită din taxa pe certificatele de emisii de CO2, care se ridică la 36 de euro pe tonă de emisii anuale ale operatorului. Baza de impozitare a acestei taxe trebuie declarată, iar aceasta trebuie plătită înainte de data de 31 mai a anului următor exercițiului fiscal în cauză. Pentru anul 2023, taxa pe certificatele de emisii de CO2 a fost impusă pentru toate emisiile din anul respectiv, așadar, și pentru cele anterioare intrării în vigoare a decretului menționat.
Litigiul principal și întrebările preliminare
12
Nitrogénművek, care intră în domeniul de aplicare al Decretului guvernamental nr. 320/2023, a fost recunoscută ca fiind redevabilă la plata primei dintre sarcinile fiscale instituite prin acest decret.
13
La 21 decembrie 2023, aceasta a depus la Nemzeti Adó- és Vámhivatal Veszprém Vármegyei Adó- és Vámigazgatósága (Direcția Fiscală și Vamală pentru Departamentul Veszprém al Administrației Naționale Fiscale și Vamale, Ungaria) o declarație rectificativă privind taxa pe certificatele de emisii de CO2, întemeiată pe articolul 195 din Legea nr. CL din 2017. Aceasta arăta că intenționa să își reducă obligația fiscală cu suma de 2561256000 de forinți maghiari (HUF), pentru perioada cuprinsă între 1 aprilie 2023 și 30 iunie 2023.
14
Ea a contestat în special conformitatea Decretului guvernamental nr. 320/2023 cu Magyarország Alaptörvénye (Legea fundamentală a Ungariei) și cu legislația Uniunii.
15
După ce Direcția Fiscală și Vamală pentru Departamentul Veszprém al Administrației Naționale Fiscale și Vamale și, ulterior, Direcția de soluționare a contestațiilor din cadrul Administrației Naționale Fiscale și Vamale au respins în esență declarația rectificativă a societății Nitrogénművek, aceasta din urmă a sesizat Veszprémi Törvényszék (Curtea din Veszprém, Ungaria), care este instanța de trimitere.
16
Nitrogénművek susține în fața acestei instanțe că taxa pe certificatele de emisii de CO2, care este direct legată de certificatele gratuite de emisii de CO2 alocate în temeiul Directivei 2003/87, este incompatibilă cu obiectivele Uniunii în cadrul EU ETS. În plus, Decretul guvernamental nr. 320/2023 ar fi discriminatoriu, ar crea un obstacol în calea exercitării libertăților fundamentale garantate de tratate, ar aduce atingere liberei prestări a serviciilor, libertății de stabilire și dreptului de proprietate și ar putea intra sub incidența legislației privind ajutoarele de stat.
17
Instanța de trimitere ridică problema compatibilității taxei pe certificatele de emisii de CO2 cu Directiva 2003/87. Aceasta consideră că răspunsurile la întrebările adresate în prezenta cauză nu pot fi deduse în mod clar din jurisprudența Curții, ținând seama de faptul că hotărârile acesteia invocate de Nitrogénművek aveau un obiect diferit de cel al acțiunii cu care este sesizată.
18
În aceste circumstanțe, Veszprémi Törvényszék (Curtea din Veszprém) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Directiva 2003/87 […] trebuie sau poate fi interpretată în sensul că obiectivele și dispozițiile sale – în special, dar nu exclusiv, articolele 1, 10 și 11 și considerentele (5), (7) și (20) – se opun unei măsuri naționale [Decretul guvernamental nr. 320/2023] care
–
supune a posteriori emisiile rezultate din utilizarea de certificate de emisii unei sarcini fiscale (perceperea unei taxe);
–
supune a posteriori emisiile rezultate din utilizarea de certificate de emisii cu titlu gratuit unei sarcini fiscale (perceperea unei taxe);
–
supune a posteriori emisiile rezultate din utilizarea de certificate de emisii cu titlu gratuit unei sarcini fiscale (perceperea unei taxe) care are drept consecință privarea certificatelor de emisii cu titlu gratuit de valoarea și de efectul lor de compensare;
–
supune a posteriori emisiile rezultate din utilizarea de certificate de emisii gratuite unei sarcini fiscale (perceperea unei taxe) care are drept consecință descurajarea operatorilor să își reducă emisiile, să își îmbunătățească performanțele de mediu sau să investească în tehnologii mai respectuoase cu mediul;
–
supune a posteriori emisiile rezultate din utilizarea de certificate de emisii cu titlu gratuit unei sarcini fiscale (perceperea unei taxe) al cărei obiectiv nu are niciun fel de legătură cu protecția mediului sau cu [EU ETS] și cu obiectivele acestuia, dar al cărei scop și singură justificare a abilitării care a permis adoptarea sa este de a remedia consecințele conflictului armat și ale catastrofei umanitare care se produce în vecinătatea Ungariei?
2)
Având în vedere interdicția discriminării care decurge din articolele 18, 49 și 56 [TFUE], din articolul 21 din [cartă] și din articolul 14 din [CEDO], noțiunea de «operator» în sensul articolului 3 litera (f) din Directiva 2003/87 trebuie sau poate fi interpretată în sensul că se opune unei măsuri naționale [Decretul guvernamental nr. 320/2023] care, în mod nejustificat și arbitrar și fără a se întemeia pe un motiv imperativ de interes general, supune o anumită categorie de astfel de operatori unei discriminări în raport cu operatori care nu intră în domeniul de aplicare al măsurii menționate?
3)
Articolele 18, 49 și 56 TFUE trebuie sau pot fi interpretate în sensul că se opun unei măsuri naționale [Decretul guvernamental nr. 320/2023] care restrânge exercitarea libertăților consacrate în acesta și care:
–
în mod nejustificat și arbitrar și fără a se întemeia pe un motiv imperativ de interes general, supune unor norme diferite (mai împovărătoare) o anumită categorie de operatori în sensul articolului 3 litera (f) din Directiva 2003/87 (cu alte cuvinte îi discriminează);
–
își definește domeniul de aplicare personal în mod arbitrar, fără a se întemeia pe un motiv imperativ de interes general, și nu este de natură să atingă obiectivele abilitării care a permis adoptarea sa și
–
a fost introdusă în mod spontan și imprevizibil, având în vedere că au trecut doar trei zile între publicarea sa și intrarea sa în vigoare și impune a posteriori obligații cu efect retroactiv în privința unor fapte survenite înainte de intrarea sa în vigoare?
4)
Protecția proprietății garantată de articolul 17 din cartă și de articolul 1 din Protocolul adițional nr. 1 la CEDO trebuie sau poate fi interpretată în sensul că se opune unei măsuri naționale [Decretul guvernamental nr. 320/2023] care implică, prin natura sa, o însușire nejustificată și implică o intervenție disproporționată și intolerabilă care îi va priva complet pe operatorii care intră în domeniul său de aplicare de profiturile lor în viitorul foarte apropiat?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima întrebare
19
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, în cadrul procedurii de cooperare între instanțele naționale și Curte instituite la articolul 267 TFUE, este de competența acesteia din urmă să ofere instanței naționale un răspuns util care să îi permită să soluționeze litigiul cu care a fost sesizată. Din această perspectivă, Curtea trebuie, dacă este cazul, să reformuleze întrebările care îi sunt adresate (Hotărârea din 29 aprilie 2021, Granarolo, C‑617/19, EU:C:2021:338, punctul 32).
20
În această privință, împrejurarea că, pe plan formal, o instanță de trimitere a formulat cererea sa de decizie preliminară făcând trimitere la anumite dispoziții ale dreptului Uniunii nu împiedică Curtea să furnizeze acestei instanțe toate elementele de interpretare care pot fi utile pentru soluționarea cauzei cu care este sesizată, indiferent dacă respectiva instanță s‑a referit sau nu la acestea în enunțul întrebărilor sale. În această privință, revine Curții sarcina de a extrage din ansamblul elementelor furnizate de instanța națională și mai ales din motivarea deciziei de trimitere elementele de drept al Uniunii care necesită o interpretare, având în vedere obiectul litigiului (Hotărârea din 29 aprilie 2021, Granarolo, C‑617/19, EU:C:2021:338, punctul 33).
21
În speță, litigiul principal privește în esență legalitatea Decretului guvernamental nr. 320/2023, care impune o taxă pe certificatele de emisii de gaze cu efect de seră. În conformitate cu articolul 3 din acest decret, baza de impozitare menționată este cantitatea exprimată în tone de CO2 de emisii a operatorului contribuabil și are o cotă stabilită la echivalentul în forinți maghiari de 36 de euro pentru fiecare tonă de CO2. Astfel cum reiese din decizia de trimitere, articolul 1 din decretul menționat supune taxei menționate orice operator care beneficiază de alocări semnificative de certificate de emisii de gaze cu efect de seră cu titlu gratuit în cadrul EU ETS, care dispune de o instalație sau de o subinstalație cu referință pentru produse și/sau de o subinstalație cu emisii de proces și a cărui instalație sau subinstalație, pe de o parte, a afișat o medie anuală de emisii verificate de CO2 în cursul celor trei ani anteriori anului de referință care depășește 25000 de tone și, pe de altă parte, a beneficiat, în cursul anului care precedă anul de referință, de o alocare cu titlu gratuit de certificate corespunzătoare unui procent de cel puțin 50 % din media emisiilor sale totale verificate de CO2 din cei trei ani anteriori anului de referință.
22
Or, deși, în versiunea inițială a Directivei 2003/87, dispoziția care privea alocarea cu titlu gratuit a certificatelor de CO2 cu titlu gratuit era articolul 10 din aceasta, dispoziția pertinentă în această privință este articolul 10a din directiva menționată, în urma adoptării Directivei 2009/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 de modificare a Directivei 2003/87/CE în vederea îmbunătățirii și extinderii schemei comunitare de comercializare a certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră (JO 2009, L 140, p. 63). Astfel, articolul 10a din directiva menționată trebuie interpretat în cadrul primei întrebări.
23
Având în vedere ceea ce precedă, este necesar să se considere că, prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 1 și articolul 10a din Directiva 2003/87, citite în lumina considerentelor (5), (7) și (20) ale acestei directive, trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care supune în mod specific un operator economic care beneficiază de alocări semnificative de certificate de emisii de gaze cu efect de seră cu titlu gratuit în cadrul EU ETS la plata unei taxe pe certificatele de emisii de CO2 ale instalației sale cu referință pentru produse și/sau pentru proces, atunci când această reglementare are ca efect neutralizarea efectului compensatoriu al alocării unor astfel de certificate și contravine obiectivelor constând în menținerea competitivității și în evitarea relocării emisiilor de dioxid de carbon.
24
De la bun început, astfel cum rezultă din articolul 1 din Directiva 2003/87, această directivă stabilește în Uniune un EU ETS pentru a promova reducerea emisiilor de CO2 într‑un mod rentabil și eficient din punct de vedere economic (Hotărârea din 12 aprilie 2018, PPC Power, C‑302/17, EU:C:2018:245, punctul 18).
25
Curtea a statuat în mod repetat că obiectivul principal al Directivei 2003/87 este reducerea în mod substanțial a emisiilor de gaze cu efect de seră. Acest obiectiv trebuie îndeplinit cu respectarea unei serii de obiective secundare și prin utilizarea anumitor instrumente. Principalul instrument în acest scop îl constituie EU ETS. Celelalte obiective secundare pe care trebuie să le îndeplinească acest sistem sunt, printre altele, astfel cum s‑a arătat în considerentele (5) și (7) ale aceleiași directive, menținerea dezvoltării economice și a ocupării forței de muncă, precum și a integrității pieței interne și a condițiilor de concurență (Hotărârea din 17 octombrie 2013, Iberdrola ș.a., C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 și C‑640/11, EU:C:2013:660, punctul 43, precum și jurisprudența citată).
26
Astfel cum se arată de asemenea în considerentul (20) al Directivei 2003/87, un alt obiectiv secundar urmărit de EU ETS constă în utilizarea unor tehnologii eficiente din punct de vedere energetic, care produc mai puține emisii pe unitatea de producție.
27
În această privință, trebuie subliniat că, pentru a‑și îndeplini obiectivul privind reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră în asemenea condiții, Directiva 2003/87 se sprijină pe valoarea economică a certificatelor pentru a încuraja întreprinderile să își diminueze emisiile și instituie în acest scop EU ETS. Astfel, întreprinderile pot să utilizeze cotele de emisie care le‑au fost alocate sau să le vândă, în funcție de valoarea acestora pe piață și de profiturile pe care le‑ar putea obține în acest fel (a se vedea în acest sens Hotărârea din 17 octombrie 2013, Iberdrola ș.a., C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 și C‑640/11, EU:C:2013:660, punctele 47, 49 și 55, precum și Hotărârea din 12 aprilie 2018, PPC Power, C‑302/17, EU:C:2018:245, punctul 24).
28
În acest context, este prevăzută o alocare cu titlu gratuit a acestor certificate de emisii pentru a preveni o pierdere a competitivității care afectează industriile Uniunii, care poate conduce la fenomenul delocalizării producției cunoscut sub denumirea de „relocare a emisiilor de dioxid de carbon” (a se vedea în acest sens Hotărârea din 17 octombrie 2013, Iberdrola ș.a., C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 și C‑640/11, EU:C:2013:660, punctul 39, precum și Hotărârea din 26 februarie 2015, ŠKO‑Energo, C‑43/14, EU:C:2015:120, punctul 28). Astfel, în vederea atingerii acestui obiectiv referitor la competitivitatea industriilor Uniunii, articolul 10a din Directiva 2003/87 stabilește un ansamblu de norme tranzitorii privind alocarea cu titlu gratuit a certificatelor de emisii. Alineatul (1) primul paragraf al acestui articol prevede astfel că Comisia este împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 23 din această directivă pentru a completa directiva menționată în ceea ce privește normele integral armonizate la nivelul Uniunii pentru alocarea certificatelor menționate la articolul 10a alineatele (4), (5), (7) și (19). Articolul 10a alineatul (1) al doilea-al patrulea paragraf și alineatul (2) din aceeași directivă precizează, la rândul său, metoda de calcul, precum și modalitățile de alocare cu titlu gratuit a certificatelor, după stabilirea criteriilor de referință ex ante, pentru fiecare produs, care trebuie utilizate pentru fiecare sector și subsector.
29
Articolul 10a alineatul (6) primul și al patrulea paragraf din aceeași directivă autorizează în esență statele membre să adopte măsuri financiare în favoarea sectoarelor sau a subsectoarelor care sunt expuse unui risc real de relocare a emisiilor de dioxid de carbon din cauza costurilor indirecte semnificative care sunt suportate efectiv de pe urma costurilor emisiilor de gaze cu efect de seră transferate în prețul energiei electrice, cu condiția ca astfel de măsuri financiare să fie în conformitate cu normele privind ajutorul de stat și, în special, să nu producă denaturări nejustificate ale concurenței pe piața internă.
30
În această privință, astfel cum arată doamna avocată generală la punctul 54 din concluzii, normele referitoare la această alocare sunt pe deplin armonizate la nivelul Uniunii. Acest lucru rezultă printre altele din considerentul (23) al Directivei 2009/29, care enunță că „[a]locarea tranzitorie cu titlu gratuit a cotelor ar trebui să fie realizată în conformitate cu norme armonizate la nivel[ul] [Uniunii], astfel încât să se evite denaturarea concurenței în cadrul [Uniunii].”
31
De altfel, Curtea a statuat că, la adoptarea articolului 10a alineatul (1) din Directiva 2003/87, legiuitorul Uniunii a insistat asupra imperativului de armonizare completă prevăzând că „Comisia adoptă dispoziții integral armonizate de punere în aplicare pentru o alocare armonizată a certificatelor” și a indicat Comisiei criteriile potrivit cărora armonizarea trebuia întreprinsă, și anume, în esență, pe baza criteriilor de referință pe sectoare și subsectoare (a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 iunie 2016, DK Recycling und Roheisen/Comisia, C‑540/14 P, EU:C:2016:469, punctul 52).
32
În plus, Curtea a considerat că, prevăzând o asemenea metodă de alocare a certificatelor gratuite, integral armonizată pe o bază sectorială, legiuitorul a concretizat cerința esențială de a evita denaturarea concurenței în cadrul pieței interne (Hotărârea din 22 iunie 2016, DK Recycling und Roheisen/Comisia, C‑540/14 P, EU:C:2016:469, punctul 53).
33
Din ceea ce precedă rezultă că, deși niciuna dintre aceste dispoziții nu restrânge în mod expres dreptul statelor membre de a adopta măsuri de natură fiscală susceptibile să influențeze implicațiile economice ale certificatelor de gaze cu efect de seră, nu este mai puțin adevărat că adoptarea unor astfel de măsuri nu poate aduce atingere obiectivelor urmărite de Directiva 2003/87, astfel cum au fost amintite la punctele 27 și 29 din prezenta hotărâre. Într‑adevăr, pentru buna funcționare a EU ETS, este necesar ca o măsură națională de natură fiscală să nu conducă la diminuarea stimulentului de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră până la a o elimina complet.
34
În speță, astfel cum reiese din decizia de trimitere, taxa maghiară pe certificatele de emisie de CO2 se caracterizează prin faptul că, pe de o parte, aceasta supune în esență unei taxe pe certificatele de emisie de gaze cu efect de seră orice operator al unei instalații care beneficiază de alocări semnificative cu titlu gratuit de certificate de emisie, a cărui instalație cuprinde o subinstalație cu referință pentru produse și/sau o subinstalație cu emisii de proces, și a cărui instalație a depășit o medie anuală a emisiilor verificate de CO2 de 25000 de tone și a beneficiat de o alocare de certificate cu titlu gratuit echivalentă cu cel puțin 50 % din media emisiilor totale verificate și, pe de altă parte, aceasta grevează, în cuantum de 36 de euro pentru fiecare tonă de CO2, emisiile de CO2 ale acestui operator.
35
Or, din moment ce o astfel de taxă afectează în mod specific anumiți operatori economici care au beneficiat de alocări de certificate de emisii de gaze cu efect de seră cu titlu gratuit, aceasta are ca efect privarea operatorilor menționați de stimularea de a investi în măsuri de reducere a emisiilor lor în limita cuantumului taxei datorate. Prin urmare, o astfel de taxă este de natură să elimine o parte substanțială a valorii economice a acestor certificate și echivalează cu anularea mecanismelor de stimulare care stau la baza EU ETS și, în consecință, cu eliminarea stimulentelor destinate să promoveze reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră. În această privință, împrejurarea că cuantumul taxei datorate depinde în mod liniar de emisiile reale nu poate fi înțeleasă în sensul că dispune de vreun efect stimulativ în privința operatorilor.
36
Această interpretare nu poate fi repusă în discuție de argumentația guvernului maghiar întemeiată pe mecanismul prevăzut la articolul 3 alineatul 6 din Decretul guvernamental nr. 320/2003, care ar stimula operatorii să își reducă emisiile permițând unui contribuabil să reducă baza de impozitare a taxei cu 50 % atunci când emisiile de CO2 ale acestui contribuabil au scăzut în raport cu emisiile verificate din al doilea an care precedă anul de referință într‑o măsură cel puțin egală cu factorul linear de reducere utilizat și impus de EU ETS. Astfel, această reducere a bazei de impozitare are de asemenea ca efect privarea certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră de o parte substanțială a valorii lor economice, astfel încât operatorii economici pierd orice stimulent pentru a investi în măsuri de reducere a emisiilor lor, care le‑ar permite să obțină un beneficiu din vânzarea certificatelor lor neutilizate.
37
Astfel, rezultă că taxa maghiară pe certificatele de emisii de CO2 are ca efect neutralizarea principiului alocării cu titlu gratuit a certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră, prevăzut la articolul 10a din Directiva 2003/87, și afectarea obiectivelor urmărite de această directivă, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.
38
Având în vedere considerațiile care precedă, trebuie să se răspundă la prima întrebare adresată că articolul 1 și articolul 10a din Directiva 2003/87, citite în lumina considerentelor (5), (7) și (20) ale acestei directive, trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care supune în mod specific un operator economic care beneficiază de alocări semnificative de certificate de emisii de gaze cu efect de seră cu titlu gratuit în cadrul EU ETS la plata unei taxe pe certificatele de emisii de CO2 ale instalației sale cu referință pentru produse și/sau pentru proces, atunci când această reglementare are ca efect neutralizarea efectului compensatoriu al alocării unor astfel de certificate și contravine obiectivelor constând în menținerea competitivității și în evitarea relocării emisiilor de dioxid de carbon.
Cu privire la a doua-a patra întrebare
39
Având în vedere răspunsul dat la prima întrebare, nu este necesar să se răspundă la a doua-a patra întrebare.
Cu privire la cheltuielile de judecată
40
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară:
Articolul 1 și articolul 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unei scheme de comercializare a certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră în cadrul Uniunii și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Directiva (UE) 2018/410 a Parlamentului European și a Consiliului din 14 martie 2018, citite în lumina considerentelor (5), (7) și (20) ale acestei Directive 2003/87, cu modificările ulterioare,
trebuie interpretate în sensul că
se opun unei reglementări naționale care supune în mod specific un operator economic care beneficiază de alocări semnificative de certificate de emisii de gaze cu efect de seră cu titlu gratuit în cadrul schemei de comercializare a certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră în Uniunea Europeană la plata unei taxe pe certificatele de emisii de CO2 ale instalației sale cu referință pentru produse și/sau pentru proces, atunci când această reglementare are ca efect neutralizarea efectului compensatoriu al alocării unor astfel de certificate și contravine obiectivelor constând în menținerea competitivității și în evitarea relocării emisiilor de dioxid de carbon.
Semnături
(
*1
)	Limbile de procedură: franceza și maghiara.