ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АВОКАТ
L. MEDINA
представено на 12 февруари 2026 година(1)
Дело C‑30/25
Auditeur du travail,
ZT,
GQ,
KH,
AN,
FU,
Европейски икономически и социален комитет
срещу
FR
(Преюдициално запитване, отправено от Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Първоинстанционен френскоезичен съд Брюксел, Белгия)
„ Преюдициално запитване — Привилегии и имунитети на Европейския съюз — Договор за функционирането на Европейския съюз — Протокол (№ 7) за привилегиите и имунитетите на Европейския съюз — Член 10, втора алинея — Функционален имунитет — Член на Европейския икономически и социален комитет (ЕИСК) — Снемане на имунитет — Член, чийто имунитет е снет в рамките на съдебно производство и който е назначен отново за член през нов мандат — Необходимост от ново снемане на имунитет “
I.      Въведение
1.        Настоящото преюдициално запитване се отнася до тълкуването на член 10 от Протокол (№ 7) за привилегиите и имунитетите на Европейския съюз(2) (наричан по-нататък „Протоколът за привилегиите и имунитетите“) в рамките на наказателно разследване, водено срещу член на Европейския икономически и социален комитет (ЕИСК).
2.        Спорът в главното производство се отнася до снемането на имунитета на FR, член на ЕИСК, който в рамките на наказателно разследване, водено от белгийска юрисдикция, е привлечен като обвиняем по това производство. Националният орган вече е получил от ЕИСК снемане на имунитета на FR за същите деяния, за които последният е бил упрекван, преди да бъде преназначен в рамките на новия мандат.
3.        Това дело дава възможност на Съда да се произнесе за първи път по тълкуването на член 10, втора алинея от Протокола за привилегиите и имунитетите, за да определи режима на имунитет на член на ЕИСК.
II.    Правна уредба
А.      Правото на Съюза
1.      Договор за функционирането на Европейския съюз.
4.        Член 300 ДФЕС гласи:
„1.      Европейският парламент, Съветът и Комисията се подпомагат от Икономически и социален комитет и от Комитет на регионите, които упражняват консултативни функции.
2.      Икономическият и социален комитет се състои от представители на организациите на работодателите, на работниците, както и от други представители на гражданското общество, по-конкретно в социално-икономическата, гражданската, професионалната и културната област.
[…]
4.      Членовете на Икономическия и социален комитет и на Комитета на регионите не са обвързани с каквито и да е задължителни указания. Те упражняват своите функции при пълна независимост в общ интерес на Съюза.
[…]“.
5.        Съгласно член 303, втора алинея ДФЕС ЕИСК „приема свой процедурен правилник“(3).
6.        Член 343 ДФЕС има следното съдържание:
„Съюзът се ползва на територията на държавите членки с привилегии и имунитети, необходими за изпълнението на неговите задачи при условията, определени в [Протокола за привилегиите и имунитетите] […]“.
2.      Протоколът за привилегиите и имунитетите
7.        Член 10 от този протокол гласи:
„Представителите на държавите членки, които участват в работата на институциите на Съюза, техните съветници и технически експерти, при изпълнението на своите задължения и по време на пътуването си до и от мястото на заседанието, се ползват с обичайните привилегии, имунитети и улеснения.
Настоящият член се прилага също така и по отношение на членовете на консултативните органи на Съюза“.
8.        Член 11 от посочения протокол предвижда:
„На територията на всяка държава членка, независимо от тяхното гражданство, длъжностните лица и другите служители на Съюза:
а)      се ползват с имунитет по отношение на съдебни производства във връзка с осъществените от тях действия при изпълнението на служебните им задължения, включително за казаното или написаното от тях, при спазване на разпоредбите на съответните договори, от една страна, на разпоредбите за отговорността на длъжностните лица и другите служители по отношение на Съюза и от друга страна, на компетентността на Съда на Европейския съюз да се произнася по спорове между Съюза и неговите длъжностни лица и другите служители. Те продължават да се ползват с този имунитет и след като са престанали да заемат съответната длъжност.
[…]“.
9.        Член 17 от посочения протокол гласи:
„Привилегиите, имунитетите и улесненията се предоставят на длъжностните лица и на другите служители на Съюза единствено в интерес на Съюза.
Всяка институция на Съюза се задължава да отнеме имунитета, предоставен на длъжностно лице или на друг служител, когато институцията счита, че отнемането на този имунитет не противоречи на интересите на Съюза“.
3.      Правилникът за длъжностните лица на Европейския съюз
10.      Член 1б от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз(4) гласи:
„Освен ако [в настоящия правилник] не е предвидено друго, Европейският икономически и социален комитет по смисъла на този правилник […] се счита[…] за институция на Съюза“.
11.      Член 12а, параграф 1 от този правилник предвижда:
„Длъжностните лица се въздържат от всяка форма на психически или сексуален тормоз“.
12.      Член 24, първа алинея от посочения правилник гласи:
„Съюзът оказва съдействие на всяко длъжностно лице, по-специално в производства срещу всяко лице, отправящо заплахи, обиди или клеветнически действия или твърдения, или нападение срещу личността или имуществото, на които длъжностното лице или член от неговото семейство е подложено поради длъжността, която заема, или служебните му задължения“.
Б.      Международното право
13.      Член 31, параграф 1 от Виенската конвенция за дипломатическите отношения(5) (наричана по-нататък „Виенската конвенция“) гласи:
„Дипломатическият агент се ползува с имунитет по отношение на наказателната юрисдикция на приемащата държава. […]“.
14.      Член 32, параграф 1 от тази конвенция гласи:
„Изпращащата държава може да се откаже от имунитета по отношение на юрисдикцията на дипломатическите агенти и лицата, ползуващи се с имунитет съгласно член 37“.
III. Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
15.      FR е член на ЕИСК от 1 март 2004 г. В това си качество той се ползва с имунитет на основание член 343 ДФЕС и член 10 от Протокола за привилегиите и имунитетите.
16.      На 6 декември 2018 г. Европейската служба за борба с измамите (OLAF) започва разследване срещу FR във връзка с твърдения за поведение, подлежащо на наказателно преследване, спрямо член на ЕИСК и служители на секретариата на група I.
17.      На 10 януари 2020 г. OLAF изпраща своя доклад на Ministère public (Прокуратура, Белгия).
18.      На 10 юни 2020 г., след приключване на разследването на OLAF, ЕИСК освобождава от длъжност обвиняемия по делото в главното производство и иска от него да оттегли кандидатурата си за поста директор на ЕИСК, което той е направил.
19.      На 4 юни 2020 г. Auditeur du travail (Belgique) (прокурор по трудови и осигурителни дела, Белгия) отправя искане до ЕИСК за снемане на имунитета на FR, което е одобрено с решение на пленарната асамблея от 15 юли 2020 г.
20.      Започва обаче нов мандат и FR е назначен за член на ЕИСК с нов мандат за периода от 21 септември 2020 г. до 20 септември 2025 г.
21.      На 20 март 2024 г. Auditeur du travail (прокурор по трудови и осигурителни дела) призовава FR да се яви пред запитващата юрисдикция по обвинение в извършване на актове на насилие или упражняване на психически тормоз на работното място спрямо AN, FU, KH, GQ и ZT. Тези лица, както и ЕИСК, се конституират като граждански ищци. Твърдените деяния са били извършени в периода от 1 януари 2011 г. до 31 юли 2020 г.
22.      Пред запитващата юрисдикция FR изтъква, че поради подновяването на мандата му на член на ЕИСК в рамките на нов мандат, Auditeur du travail (прокурор по трудови и осигурителни дела) трябвало, преди да го призове, да поиска и да получи ново снемане на имунитета му, без което наказателното производство съгласно националното право не можело да бъде образувано.
23.      В подкрепа на становището си обвиняемият по главното производство твърди, че може да се приложи по аналогия член 9 от Протокола за привилегиите и имунитетите във връзка с решение от 19 декември 2019 г., Junqueras Vies(6), което се отнася до обхвата на имунитетите, предоставени на членовете на Европейския парламент.
24.      Запитващата юрисдикция обаче отбелязва, че настоящото дело е различно от това, по което е постановено горепосоченото решение, доколкото обвиняемият по главното производство не е член на Парламента — категория, за която се отнася член 9 от Протокола за привилегиите и имунитетите — а представител на държава членка, чийто мандат се урежда от член 10 от този протокол.
25.      При тези обстоятелства Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Първоинстанционен френскоезичен съд Брюксел, Белгия) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„За да се даде възможност на европейските институции и техните членове да изпълняват своите мисии и мандати напълно независимо, без ограничения или неправомерен натиск, член 10 от [Протокола за привилегиите и имунитетите] предполага имунитетът на представител на държава членка, който участва в работата на институциите на Съюза, да бъде снет преди каквото и да било наказателно преследване от наказателен съд. Следва ли до съответната европейска институция да се подаде ново искане за снемане на имунитета, когато след първото снемане на имунитета и в хода на разследването, но преди началото на съдебното производство, заинтересованото лице е назначено за нов мандат, който да бъде упражняван в рамките на същата европейска институция през нейния нов мандат?“.
26.      Писмени становища представят жалбоподателите в главното производство, а именно AN, FU, KH, GQ и ZT, Auditeur de travail и ЕИСК, обвиняемият по главното производство, белгийското правителство и Европейската комисия. В съответствие с член 76, параграф 2 от Процедурния правилник Съдът решава да не провежда съдебно заседание. Той обаче отправя въпроси до страните в главното производство, белгийското правителство и Комисията, на които те отговарят в писмена форма.
IV.    Анализ
27.      Във въпроса, който поставя пред Съда, запитващата юрисдикция се позовава на член 10 от Протокола за привилегиите и имунитетите. Следва да се отбележи, че в първата алинея от този член се предвижда представителите на държавите членки, които участват в работата на институциите на Съюза, техните съветници и технически експерти, при изпълнението на своите задължения и по време на пътуването си до и от мястото на заседанието, да се ползват с привилегиите, имунитетите и улесненията, необходими за изпълнението на техните задачи. С втората алинея от посочения член този режим се разширява до членовете на консултативните органи на Съюза, които получават тези гаранции при същите условия и за същите цели.
28.      Макар текстът на преюдициалния въпрос да се отнася до тълкуването на член 10 от Протокола за привилегиите и имунитетите, от акта за преюдициално запитване и от писмените отговори на заинтересованите лица става ясно, че от полза за разрешаването на спора в главното производство е само тълкуването на втората алинея от този член.
29.      При тези обстоятелства следва да се приеме, че с въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали за целите на наказателно разследване, провеждано по силата на националното право, член 10, втора алинея от Протокола за привилегиите и имунитетите трябва да се тълкува в смисъл, че когато имунитетът на член на институция или консултативен орган на Съюза, какъвто е ЕИСК, е снет в хода на разследване срещу този член, но заинтересованото лице е назначено за нов мандат в рамките на същия комитет преди началото на съдебното производство, тази разпоредба изисква до институцията или органа да се подаде ново искане за снемане на имунитет.
30.      От една страна, що се отнася до датата, релевантна за определянето на правото, което се прилага ratione temporis по отношение на спора в главното производство, следва веднага да се отбележи, че с този въпрос се цели да се установи дали до ЕИСК трябва да се подаде ново искане за снемане на имунитет, когато заинтересованото лице е назначено за нов мандат. В случая този мандат е започнал на 21 септември 2020 г. Следователно релевантната дата е тази.
31.      От друга страна, що се отнася до реда, по който да се разгледа преюдициалният въпрос, преди да се определи режимът на имунитет, от който се ползват членовете на ЕИСК, следва да се установи дали техният правен статут се доближава повече до този на длъжностните лица или другите служители на Съюза или до този на представителите на държавите членки, участващи в работата на институциите на Съюза.
32.      В тази връзка член 10, втора алинея от Протокола за привилегиите и имунитетите не определя правния статут на посочените членове. Що се отнася до имунитета на членовете на ЕИСК, приложим по аналогия — както по същество поддържат страните в главното производство и Комисията — е член 17, втора алинея от този протокол поради функционалния характер на имунитета, с който тези членове се ползват. Текстът на последната разпоредба обаче се отнася само до длъжностните лица и другите служители на Съюза, чийто режим на имунитет е установен в член 11 от посочения протокол.
33.      Ето защо, както посочва ЕИСК, на този етап е важно да се разгледа дали статутът на членовете на ЕИСК може да се доближи до този на длъжностните лица и другите служители на Съюза, което е предварително условие за прилагането по аналогия на режима на имунитет, предвиден в членове 11 и 17 от Протокола за привилегиите и имунитетите. Обхватът на предвидения имунитет всъщност зависи от това в коя категория институционални участници попадат членовете на ЕИСК, което налага да се разгледа, на първо място, естеството на мандата, който те изпълняват, и мястото на ЕИСК в институционалната рамка на Съюза.
А.      По естеството на правния статут на членовете на ЕИСК
34.      Съгласно действащото право на Съюз правният статут на членовете на ЕИСК се урежда от членове 300—304 ДФЕС. За да се определи естеството на посочения статут, следва да се разгледа най-напред институционалното измерение на този комитет като консултативен орган на Съюза, след това неговият състав и накрая независимостта, с която неговите членове се ползват при изпълнението на своите задължения, както и евентуалното доближаване на техния статут до този на длъжностните лица или другите служители на Съюза.
1.      По институционалното естество на ЕИСК като консултативен орган на Съюза
35.      От член 300, параграф 1 ДФЕС следва, че ЕИСК е изрично създаден, за да подпомага Парламента, Съвета и Комисията, като упражнява консултативни функции.
36.      Това консултативно естество на функциите му се потвърждава от член 304, първа алинея ДФЕС. Съгласно посочената разпоредба Парламентът, Съветът или Комисията се консултират с ЕИСК, когато Договорите предвиждат това, като той може да бъде консултиран винаги, когато въпросните институции счетат това за подходящо. Също така той разполага с възможността да изготвя становища по собствена инициатива, с което се подчертава призванието му да се намесва в изготвянето на политиките на Съюза.
37.      Впрочем Съдът вече е постановил, че в качеството си на консултативен орган на Съюза ЕИСК допринася за неговия институционален баланс(7). Въпреки внесеното от Съда уточнение, че функцията на ЕИСК е да съветва Съвета и Комисията относно решенията, които трябва да се приемат по конкретни икономически и социални въпроси, като им представя становища, основани на специфичните му умения и знания(8), считам, че към днешна дата тази функция е разширена в полза на Парламента, който вече също може да се консултира с ЕИСК по силата на член 304 ДФЕС. Когато консултацията е изрично предвидена в Договорите, тя представлява задължителен етап от процедурата(9).
38.      Впрочем включването на ЕИСК в институционалната рамка на Съюза се потвърждава и от други разпоредби на първичното право. Така в единствения член от Протокол (№ 6) за местоположението на седалищата на институциите и някои органи, служби и агенции на Европейския съюз ЕИСК е сред органите на Съюза. Институционалното естество на ЕИСК произтича от икономическата и финансовата рамка на Съюза. Съгласно член 301, трета алинея ДФЕС Съветът определя размера на надбавките на членовете на комитета, което сочи, че неговият финансов статут се определя пряко от институция и се вписва в общата бюджетна структура на Съюза.
39.      Накрая, тази вече установена в първичното право институционална принадлежност на ЕИСК се подкрепя и от вторичното право. Всъщност член 2, точка 67 от Финансовия регламент на Съюза(10) квалифицира ЕИСК като „институция на Съюза“ за целите на неговото прилагане. В съответствие с член 7, параграф 1 от този регламент всички приходи и разходи, счетени за необходими за функционирането на Съюза, се записват в годишния бюджет. Така разходите, свързани с институционалните дейности на ЕИСК, включително заплатите, възнагражденията и надбавките на неговите членове, попадат в обхвата на раздел VI от годишния бюджет на Съюза(11), което засилва статута му на институционална единица, изпълняваща признати от Договора функции.
2.      По състава на ЕИСК
40.      Съгласно член 301, втора алинея ДФЕС Съветът, като действа с единодушие и по предложение на Комисията, приема решение за определяне на състава на ЕИСК. Тази компетентност, упражнявана на равнището на Съюза, е първият знак, че съставът на комитета отговаря на специфична за Съюза институционална логика, а не на логика, свързана с национално представителство.
41.      Съгласно член 300, параграф 2 ДФЕС ЕИСК се състои от представители на организациите на работодателите, на работниците, както и от други представители на гражданското общество, по-конкретно в социално-икономическата, гражданската, професионалната и културната област (наричани по-нататък „представителите на социалните партньори и на гражданското общество“). Така структурата на комитета се основава на функционалното и секторното представителство на икономически и социални интереси, което съответства на консултативната му задача: да предоставя плуралистични и специализирани експертни становища на институциите на Съюза.
42.      Механизмът за назначаване подкрепя това заключение. Съгласно член 302, параграф 1 ДФЕС членовете на ЕИСК се назначават за срок от пет години въз основа на направените от държавите членки предложения. Съгласно член 302, параграф 2 ДФЕС обаче Съветът действа след консултация с Комисията и може да поиска становището на организации, представляващи различните икономически и социални сектори и гражданското общество, които имат отношение към дейността на Съюза. Така окончателното решение се взема от институция на Съюза, която следи за функционалната съгласуваност на състава на комитета.
43.      От това следва, че макар предложенията да се правят от държавите членки, определянето на състава на ЕИСК остава правомощие на Съвета, което се упражнява в институционалната рамка на Съюза и се ръководи от целите на Договорите. Ролята на държавите членки в подготвителния етап не придава на ЕИСК естество на национално представителство, а само гарантира вземането предвид на социално-икономическата реалност във всяка държава.
44.      В това отношение фактът, че членовете на ЕИСК идват от социално-икономическата, гражданската, професионалната или културната област, показва, че с назначаването им се цели да се гарантира балансирано присъствие на представителите на социалните партньори и на гражданското общество в Съюза(12). Националните предложения служат само като средство за идентифициране, във всяка държава членка, на участниците, подходящи да представляват тези колективни интереси, а не интересите на държавите. Настоящият състав на ЕИСК, определен с Решение (ЕС) 2019/853 на Съвета за определяне на състава на ЕИСК(13), е илюстрация на тази логика: разпределението на местата, коригирано по-специално след оттеглянето на Обединеното кралство, е резултат на междуправителствен компромис, целящ да осигури функционален баланс на представляваните интереси, а не политическо представителство на държавите членки.
45.      Така разпределението на местата в ЕИСК и процедурата по назначаване според мен отразяват желанието да се осигури плуралистично представителство на икономическите и социалните интереси в рамките на Съюза. Целта на състава на ЕИСК не е да дава израз на националните интереси на държавите членки, а да гарантира вземането предвид на европейските социални и професионални интереси, които напълно се вписват в структурата и консултативните функции на ЕИСК.
46.      Предвид гореизложените съображения тази правна рамка, основана на представителството на европейските социални и професионални интереси, според мен позволява да се констатира независимостта, характеризираща статута на членовете на ЕИС спрямо държавите членки, чийто обхват дойде време да бъде разгледан.
3.      По независимостта, с която разполагат членовете на ЕИСК при изпълнението на своите задължения, и по доближаването на правния им статут до този на длъжностните лица или другите служители на Съюза на ЕС
47.      Следва да се припомни, че съгласно член 300, параграф 4 ДФЕС членовете на ЕИСК не са обвързани с каквито и да е задължителни указания и упражняват своите функции при пълна независимост в общ интерес на Съюза. Според мен подобна независимост трябва да обхваща отношенията на ЕИСК не само с институциите, органите, службите и агенциите на Съюза, но и с държавите членки, за да може да изпълнява консултативната задача, която му е възложена с Договорите(14).
48.      Тази независимост произтича от самото естество на мандата, упражняван от членовете на ЕИСК. Той е част от целта за насърчаване на диалога между институциите и представителите на социалните партньори и на гражданското общество(15), за да се позволи на последните да участват в процеса на вземане на решения на Съюза.
49.      Така ЕИСК изпълнява ролята на представител на социалните партньори и гражданското общество в рамките на институциите на ЕС; чрез него социално-икономическите, гражданските, професионалните и културните интереси, представлявани от неговите членове, се отстояват на равнище процес на вземане на решения.
50.      Тази функция, ориентирана към общия интерес на Съюза, не позволява членовете на ЕИСК да бъдат считани за представители на държавите членки.
51.      Този извод впрочем се подкрепя от практиката на Съда, съгласно която представителите на държавите членки действат не в качеството на членове на институция на Съюза, а като представители на собствените си правителства, упражнявайки по този начин колективно правомощията на държавите членки(16). Обратно, членовете на ЕИСК не действат като представители на държавите членки: техните актове, включващи консултативни становища за нуждите на институциите, когато консултацията е задължителна или се счита за целесъобразна, попадат в правомощията на ЕИСК, а не на държавите членки(17).
52.      Освен това съгласно член 1б от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз ЕИСК се счита за институция по смисъла на този правилник, което сочи, че законодателят на Съюза иска да доближи режима, приложим по отношение на членовете на ЕИСК, до този на служителите на Съюза.
53.      Според мен от това следва, че независимостта, която характеризира мандата на членовете на ЕИСК, съчетана с приравняването им по смисъла на правилника към режима, приложим за длъжностните лица и другите служители на Съюза, позволява да се счита, че техният правен статут се доближава до този на последните, а не до правния статут на представителите на държавите членки, участващи в работата на институциите на Съюза.
54.      Предвид горепосочените елементи може да се заключи, че ЕИСК е консултативен орган на Съюза по смисъла на първичното право и на институционалното си функциониране. Всъщност с оглед на състава на този комитет, процедурата по назначаване на неговите членове и общия интерес на Съюза, който насочва упражняването на техните функции, правният статут на членовете на ЕИСК, изглежда, се доближава до този на длъжностните лица или другите служители на Съюза и не може да бъде приравнен на този на представителите на държавите членки, участващи в работата на институциите на Съюза.
Б.      По режима на имунитет, приложим по отношение на членовете на ЕИСК
55.      Съгласно постоянната практика на Съда при тълкуването на разпоредба на правото на Съюза следва да се вземат предвид не само текстът ѝ, но и нейният контекст и целите на правната уредба, от която тя е част(18).
1.      Буквално тълкуване
56.      Както вече припомних(19), член 10, втора алинея от Протокола за привилегиите и имунитетите разширява обхвата на режима на имунитетите на представителите, участващи в работата на институциите на Съюза, до членовете на консултативните органи на Съюза. Това разширяване не е нито имплицитно, нито второстепенно: то отразява волята на съставителите на Договорите да поставят тези членове — когато участват в работата на институциите — в правно положение, сравнимо с това на държавните представители.
57.      За да се определи точният обхват на така разширения режим, следва да се отбележи, че съгласно текста на посочения член представителите на държавите членки, които участват в работата на институциите на Съюза, техните съветници и технически експерти, при изпълнението на своите задължения и по време на пътуването си до и от мястото на заседанието се ползват с обичайните привилегии, имунитети и улеснения. Тази формулировка показва, че имунитетът не се разглежда като лична облага, а като функционална гаранция, предназначена да осигури независимостта и доброто протичане на работата на институциите.
58.      Впрочем Съдът вече е имал повод да уточни естеството на тези „обичайни имунитети“, приемайки че те препращат към имунитетите, предвидени във Виенската конвенция. Тези дипломатически имунитети, които се предоставят на дипломати, за да се осигури ефикасното изпълнение на задълженията на дипломатическите и консулските представителства в съответната приемаща държава, обаче отговарят преди всичко на функционална логика и по естеството си не могат да бъдат противопоставени на държавата, чиито представители са ползващите се от тях лица(20). Тази съществена характеристика потвърждава, че разглежданите имунитети нямат за цел да защитават индивидуалните интереси, а да гарантират правилното функциониране на институциите, в рамките на които тези представители изпълняват своите задачи.
59.      Тъй като препратката към международното право произтича от тълкуване на член 10, първа алинея от Протокола за привилегиите и имунитетите, втората алинея от този член задължително трябва да се разгледа в светлината на този тълкувателен контекст и на целите, които се преследват с него.
2.      Контекстуално тълкуване
а)      По връзката между член 10, втора алинея от Протокола за привилегиите и имунитетите и член 343 ДФЕС
60.      Съгласно член 343 ДФЕС Съюзът се ползва на територията на държавите членки с привилегии и имунитети, необходими за изпълнението на неговите задачи при условията, определени в [Протокола за привилегиите и имунитетите]. Следователно тази разпоредба на Договора за функционирането на ЕС е основата, на която стъпва режимът на имунитет на Съюза и която определя както неговия предмет, а именно да се позволи изпълнението на задачите на Съюза, така и нормативния източник, а именно протокола.
61.      От текста на член 343 ДФЕС следва, че признатият на Съюза режим на имунитет не е с общо предназначение, доколкото преследва функционална цел, а именно да се осигури правилното функциониране на Съюза за изпълнението на неговите задачи(21). Тази цел вече позволява да се уточни рамката, в която трябва да се тълкуват имунитетите, предвидени от Протокола за привилегиите и имунитетите.
62.      Член 343 ДФЕС, в качеството си на правен източник на системата на имунитетите на Съюза(22), препраща към редакцията на Протокола за привилегиите и имунитетите от 1965 г., която е кодифицирана през 2016 г. в консолидирана версия(23). Тази препратка предполага тълкуването на режима на имунитетите на Съюза вече да се основава на тази консолидирана версия, която отразява настоящата воля на съставителите на Договорите и гарантира съгласуваността на приложимата правна уредба(24).
63.      В това отношение Съдът вече е подчертал, че привилегиите и имунитетите, признати с Протокола за привилегиите и имунитетите, имат само функционален характер, тъй като целят да се избегне създаването на пречки за функционирането и независимостта на Съюза(25). С други думи, тези имунитети се оправдават единствено с институционалните изисквания, които са в основата на дейността на Съюза.
64.      Макар обаче член 343 ДФЕС да се позовава на Протокола за привилегиите и имунитетите за целите на определянето на обхвата на имунитетите, това позоваване само по себе си не позволява да се изясни режимът на имунитет, който е приложим по отношение на членовете на ЕИСК. Всъщност точният обхват на този режим зависи от прецизното тълкуване на разпоредбите на този протокол.
б)      По прилагането по аналогия на член 9 от Протокола за привилегиите и имунитетите
65.      Според FR, който е ответникът по делото в главното производство, за да се определи режимът на имунитет, приложим по отношение на членовете на ЕИСК, следва да се приложи по аналогия член 9 от Протокола за привилегиите и имунитетите, тълкуван от Съда в решение Junqueras Vies, с който се предоставят имунитети на членовете на Парламента. Такъв подход би означавал да се провери дали режимът на имунитет, признат на членовете на Парламента, би могъл да се приложи mutatis mutandis по отношение на членовете на консултативен орган на Съюза. В преюдициалното си запитване запитващата юрисдикция поставя под съмнение тази теза.
66.      Така или иначе, следва веднага да се припомни, че решение Junqueras Vies се отнася единствено до въпроса дали лице, което при обявяването на резултатите от изборите за Парламент е с мярка за неотклонение задържане под стража, се ползва с имунитет на основание член 9, параграф 2 от Протокола за привилегиите и имунитетите от момента на това обявяване, което би предположило отмяна на мярката за неотклонение задържане под стража, а не снемане на парламентарния имунитет. Следователно това дело не се занимава с въпроса за снемане на имуните(26).
67.      Освен това с решение Junqueras Vies се цели по-специално да се даде определение на понятието „сесии на Европейския парламент“ по смисъла на член 9 от Протокола за привилегиите и имунитетите. В настоящия случай, напротив, запитващата юрисдикция иска тълкуване на член 10 от този протокол, който се отнася до снемането на имунитета на член на консултативен орган. Ето защо прякото прилагане на това решение към спора в главното производство трябва да се отхвърли. Следователно доводите на ответника не трябва да се разглеждат като пряко позоваване на това решение, а като търсене на отговор на въпроса дали свързаните с него съображения биха могли да се използват за разширяване по аналогия на гаранциите, признати на членовете на Европейския парламент, до членовете на ЕИСК.
68.      Впрочем подобна аналогия може да се направи само при условие че между правния статут на членовете на ЕИСК и този на членовете на Парламента има съществено сходство. Всъщност прилагането по аналогия на член 9 от посочения протокол би предположило идентичност на институционалната цел и на логиката на защита, без която това прилагане би било ирелевантно.
69.      Функцията на режима, установен с член 9, с който се предоставя имунитет на европейските депутати през периода на парламентарните сесии, обаче е тясно свързана с демократичното естество на парламентарния мандат.
70.      В това отношение Съдът подчертава, че съгласно член 10, параграф 1 ДЕС функционирането на Съюза се основава на принципа на представителната демокрация(27). На тази основа член 14, параграф 3 ДЕС предвижда, че членовете на ЕП се избират въз основа на всеобщо пряко избирателно право, при свободно и тайно гласуване. Този начин на избиране е основният отличителен белег на техния мандат(28), който му предоставя пряка демократична легитимност, обосноваваща засилената защита, с която се ползват. От това следва, че режимът на имунитет, закрепен в член 9 от Протокола за привилегиите и имунитетите, цели преди всичко да гарантира доброто функциониране и независимостта на Парламента, както и ефективността на правото на гражданите да бъдат избирани, закрепено в член 39, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“)(29). Следователно целта на този имунитет е неразривно свързана с изборния и представителния характер на парламентарния мандат.
71.      От друга страна, както вече подчертах(30), ЕИСК е строго консултативен орган, чиито членове не се избират, а се назначават в съответствие с член 300, параграф 2 ДФЕС. Представителното естество на техния мандат е свързано с икономически и социални интереси, а не с пряка демократична легитимност.
72.      В този смисъл целта на ЕИСК не е да изпълнява законодателна функция от името на европейския народ, а да предоставя експертен опит и становища в рамките на процеса на вземане на решения в Съюза. Следователно между статута на членовете на ЕИСК и този на членовете на ЕП няма никакво съществено сходство. Това разминаване с последните се отнася както до начина на назначаване, така и до естеството и обхвата на функциите на членовете на ЕИСК.
73.      Ето защо поради тези структурни и функционални различия режимът на имунитет, приложим по отношение на членовете на ЕИСК, не може да бъде анализиран по аналогия с режима, предвиден за членовете на Европейския парламент в член 9 от Протокола за привилегиите и имунитетите и тълкуван в решение Junqueras Vies, и следователно не може да се приложи в положение като разглежданото в главното производство.
в)      По прилагането по аналогия на член 17, първа алинея от Протокола за привилегиите и имунитетите във връзка с член 10, втора алинея от този протокол
74.      Като се има предвид, че съгласно член 343 ДФЕС привилегиите и имунитетите, предоставени в рамките на Съюза, трябва да се преценяват в светлината на изискванията, свързани с изпълнението на неговите задачи, считам, че член 17, първа алинея от Протокола за привилегиите и имунитетите представлява елемент, релевантен за тълкуването по аналогия на член 10, втора алинея от този протокол в положение като разглежданото в главното производство. Такава аналогия е обоснована с оглед на преследваната обща цел, която е да се гарантира независимостта и правилното функциониране на институциите и органите на Съюза, когато те действат за изпълнението на своите задачи.
75.      Всъщност в член 17, първа алинея от Протокола за привилегиите и имунитетите изрично се уточнява, че привилегиите, имунитетите и улесненията се предоставят на длъжностните лица и на другите служители единствено в интерес на Съюза.
76.      Впрочем, както беше припомнено по-горе, съгласно член 300, параграф 4, второ изречение ДФЕС членовете на консултативните органи на Съюза (в това число ЕИСК) не са обвързани с каквито и да е задължителни указания и упражняват своите функции при пълна независимост в общ интерес на Съюза. Следователно тяхната задача също допринася за постигането на целите на Съюза. При това положение, ако член 17, първа алинея от Протокола за привилегиите и имунитетите обосновава предоставянето на имунитети на длъжностните лица и другите служители на Съюза, когато интересът на Съюза налага това, същото според мен трябва да важи и за членовете на ЕИСК. По-специално, когато се поставя въпрос за снемане на техния имунитет, следва да се провери дали това снемане на имунитет би могло да застраши интереса на Съюза или независимостта, необходима за изпълнението на техните задачи по консултиране.
77.      Така стигам до извода, че режимът на имунитет, който се прилага по отношение на членовете на ЕИСК, е единствено в интерес на Съюза съгласно логиката, залегнала в член 17, първа алинея от Протокола за привилегиите и имунитетите, и че трябва да се тълкува по начин, който гарантира изпълнението на задачите на Съюза, закрепени в член 343 ДФЕС.
3.      Телеологично тълкуване
78.      Като се вземе предвид интересът на Съюза, който обосновава прилагането на режима на имунитет по отношение на членовете на ЕИСК, следва да се припомни, че съгласно практиката на Европейския съд по правата на човека предоставянето на привилегии и имунитети на международните организации е средство, необходимо за тяхното правилно функциониране, без едностранна намеса от страна на едно или друго правителство(31). Този подход разкрива тясната връзка между имунитета и институционалната автономност.
79.      В това отношение, както отбелязва Комисията, е важно да се направи разграничение между режима на имунитет на дипломатите, които се ползват с имунитет по отношение на наказателни производства в приемащата държава, и режима на имунитет на международните организации, който е строго ограничен до осигуряването на тяхното правилно функциониране и независимост(32). Естеството, произходът и целта на тези имунитети са коренно различни.
80.      Разбира се, понятието „обичаен имунитет“, съдържащо се в член 10, първа алинея от Протокола за привилегиите и имунитетите, трябва да се разглежда във връзка с препратката към Виенската конвенция(33). Тази препратка обаче не може да се тълкува в смисъл, че предоставя на членовете на консултативните органи неограничен дипломатически имунитет. Всъщност член 31, параграф 1, първо изречение от тази конвенция предвижда, че дипломатическият агент се ползва с имунитет по отношение на наказателната юрисдикция на приемащата държава. Международното право не допуска никакви изключения от този имунитет. Международният съд впрочем уточнява, че всеки опит за подлагане на дипломат на наказателно производство представлява тежко нарушение на задълженията на приемащата държава по силата на тази разпоредба(34).
81.      Също така член 32, параграф 1 от Виенската конвенция предвижда, че снемането на имунитет на дипломатически агент по отношение на юрисдикция става само с намесата на изпращащата държава. Този механизъм, основан на прерогативите на тази държава, отразява целта на дипломатическия имунитет, а именно да се осигури ефикасното изпълнение на задълженията на дипломатическите мисии като представители на държавите(35).
82.      Такъв режим на имунитет съгласно международното право, който е специфичен за статута на дипломатите като представители на държавите, според мен не може да се приложи по отношение на членовете на ЕИСК. Те не действат в качеството на представители на държави, а в институционалната рамка на Съюза, като правният им статут е по-близък до този на длъжностните лица и другите служители на Съюза.
83.      В това отношение член 11, буква а) от Протокола за привилегиите и имунитетите предвижда, че длъжностните лица и другите служители на Съюза се ползват с имунитет по отношение на съдебни производства във връзка с осъществените от тях действия при изпълнението на служебните им задължения. Следователно логиката на този имунитет е функционална: целта му е да защити изпълнението на възложените на Съюза институционални задачи.
84.      Съдът потвърждава това, като уточнява, че режимът на имунитет, признат на международните организации, попада в рамките на функционалния имунитет(36), тъй като цели да се избегне всяка пречка за функционирането и независимостта на Съюза. Привилегиите, имунитетите и улесненията на длъжностните лица и другите служители на Съюза, предоставени с Протокола за привилегиите и имунитетите, са единствено в интерес на последния(37), а не на лицата, които се възползват от тях.
85.      Тази логика се прилага и по отношение на членовете на ЕИСК, които съгласно член 300, параграф 4 ДФЕС изпълняват функциите си при пълна независимост, без да са обвързани с каквито и да е задължителни указания и в интерес на Съюза. Ако съставителите на Договорите са искали да им признаят дипломатически имунитет от личен характер, член 10, втора алинея от Протокола за привилегиите и имунитетите щеше да бъде формулиран по различен начин(38).
86.      При това положение, макар член 10, първа алинея от Протокола за привилегиите и имунитетите да се прилага по отношение на членовете на консултативните органи, от това не следва, че те се ползват с дипломатически имунитет в тесния смисъл на думата. Напротив, техният режим на имунитет трябва да се свърже с функционалната логика, характерна за имунитетите на международните организации.
87.      Според мен, както подчертават страните в главното производство, белгийското правителство и Комисията, режимът на имунитет, приложим по отношение на членовете на ЕИСК, трябва да позволява да се осигури правилното функциониране на този комитет като консултативен орган, включен в институционалната рамка, на който е възложено да гарантира участието на представителите на социалните партньори и на гражданското общество в процеса на вземане на решения на Съюза.
88.      С оглед на изложените по-горе съображения режимът, произтичащ от член 10, втора алинея от Протокола за привилегиите и имунитетите, трябва да се свърже с упражняването на институционалните консултативни функции, които Договорите са възложили на ЕИСК в общ интерес на Съюза. Така този режим попада в рамките на функционалния имунитет на Съюза, предоставен единствено в интерес на последния. Телеологичното тълкуване обаче предполага обхватът на този имунитет да бъде съвместим с основните права, гарантирани от Хартата, които също са неразделна част от интереса на Съюза. Следователно функционалният имунитет не може да се упражнява в ущърб на тези структурни изисквания на правния ред на Съюза.
89.      В това отношение от практиката на Съда следва, че основните права, гарантирани в правния ред на Съюза, съответно трябва да се прилагат във всички случаи, уреждани от правото на Съюза, но не и извън тези случаи(39). За тази цел понятието „прилагане на правото на Съюза“ по смисъла на член 51, параграф 1 от Хартата изисква между правния акт на Съюза и съответната национална мярка да съществува връзка, надхвърляща сходството между разглежданите области или непрякото въздействие на едната от областите върху другата(40). В настоящия случай наказателното производство в рамките на главното производство попада в обхвата на правото на Съюза, тъй като предполага евентуалното прилагане на имунитетите, предвидени за членовете на ЕИСК в Протокола за привилегиите и имунитетите. Следователно Хартата е приложима.
90.      Впрочем защитата на основните права представлява законен интерес, който може да обоснове ограничения на задълженията, наложени от правото на Съюза(41), включително когато става въпрос за допуснати от него дерогации(42). Спазването на основните права съставлява условие за законосъобразност на актовете на Съюза, поради което в Съюза не могат да се допускат мерки, които са несъвместими със спазването на тези права(43). Ето защо според мен този законен интерес има предимство a fortiori пред функционалния имунитет, който е просто гаранция, предоставена на членовете на ЕИСК единствено в интерес на Съюза.
91.      В това отношение член 47 от Хартата, който гарантира правото на ефективна съдебна защита, трябва да се вземе предвид, когато упражняването на това право от пострадалите лица може да бъде възпрепятствано. Разширяването на имунитета на членовете на ЕИСК отвъд строго функционалното му естество би засегнало това право. Функционалният имунитет, макар да преследва законен обществен интерес, не е абсолютен и трябва да бъде съвместен с изискването да се избегне наказателната безнаказаност и да се гарантира независимо и безпристрастно разследване и постановяване на решение от съд(44). При това положение, когато твърдените деяния не са в интерес на Съюза, действието на имунитета би създало риск от безнаказаност, несъвместим с тази разпоредба, като лиши жертвите от ефективни правни средства за защита.
92.      Във всеки случай обичайният имунитет, съгласно препратката към член 31, параграф 1, първо изречение от Виенската конвенция, не допуска никаква дерогация по отношение на държавната наказателна юрисдикция, докато имунитетът, приложим по отношение на членовете на ЕИСК, е ограничен, съгласно правото на Съюза, до строго необходимото за правилното функциониране на Съюза.
93.      Освен това член 41 от Хартата, който прогласява правото на добра администрация и включва произтичащото от това право задължение за полагане на дължима грижа, обвързва само институциите, органите, службите и агенциите на Съюза, но не и националните юрисдикции. Текстът му подкрепя телеологичното тълкуване на режима на функционален имунитет. Всъщност това задължение за полагане на дължима грижа задължава администрацията на Съюза, когато се произнася по положението на длъжностно лице или на служител, да действа с дължимата грижа, като взема предвид не само интереса на службата, но и този на засегнатото лице(45). По аналогия, когато институция на Съюза трябва да се произнесе по снемането на имунитета на член на ЕИСК, тя трябва да разполага с необходимата информация и да съвмести интереса на Съюза, който обосновава функционалния имунитет, с правата на потенциалните жертви в съответствие с член 24 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз(46) и със забраната на всяка форма на тормоз или насилие, установена в член 12а от посочения правилник(47). Това според мен потвърждава, че подобно поведение, което впрочем е забранено от самия ЕИСК съгласно член 4 от Кодекса за поведение на членовете на посочения комитет(48), няма как да е част от официалните функции, попадащи в обхвата функционалния имунитет. Така, макар да не урежда компетентността на националната юрисдикция, член 41 от Хартата хвърля светлина относно целта на режима на функционален имунитет, доколкото потвърждава, че той не може да се тълкува по начин, който би нарушил основните изисквания за полагане на грижа и защита, присъщи на правния ред на Съюза.
94.      От изложените по-горе съображения следва, че по силата на член 10, втора алинея от Протокола за привилегиите и имунитетите и на член 343 ДФЕС функционалният имунитет на членовете на ЕИСК трябва да бъде ограничен единствено до случаите, в които той е необходим, за да се защити интересът на Съюза.
4.      По реда и условията за подаване на ново искане за снемане на имунитет на членове на ЕИСК
95.      Както отбелязват ZT и Комисията, предвид режима на функционален имунитет на членовете на ЕИСК и като се отчита фактът, че те действат в рамките на консултативен орган на Съюза, процедурата по снемане на имунитет винаги е от компетентността на консултативния орган, към който принадлежи въпросният член, а не на държавата членка(49). Съгласно член 17, втора алинея от Протокола за привилегиите и имунитетите всяка институция на Съюза се задължава да отнеме имунитета, предоставен на длъжностно лице или на друг служител, когато счита, че отнемането на този имунитет не противоречи на интересите на Съюза. Предвид близостта между правния статут на членовете на ЕИСК и този на длъжностните лица и служителите на Съюза считам, че този механизъм се прилага и по отношение на членовете на ЕИСК, което предполага, че ЕИСК трябва да е компетентен да снема имунитета на своите членове.
96.      Правото на Съюза обаче не предвижда изрично такава компетентност, а снемането на имунитета по делото в главното производство е извършено въз основа на необвързващ акт, а именно член 9 от Устава на членовете на ЕИСК(50). Въпреки това, предвид независимостта, която член 300, параграф 4 ДФЕС предоставя на членовете на ЕИСК, и за да се избегне упражняването на външен натиск върху консултативната му функция, от тълкуването на първичното право според мен трябва да се изведе имплицитна компетентност за снемане на имунитет.
97.      При това положение считам, че преценката, направена при първото снемане на имунитета, не може да бъде поставяна под въпрос само поради подновяването на състава на ЕИСК при започването на нов мандат. Тази преценка, направена с оглед на интересите на Съюза и при отчитане на припомнената по-горе обективна забрана за извършване на актове на тормоз и насилие, не може да бъде допълнително повлияна от новия състав, в който влизат представители на социалните партньори и гражданското общество. Всъщност съгласно функционалния режим на имунитета, приложим по отношение на членовете на ЕИСК, решението за снемане на имунитет е независимо от вътрешния, неизменно променящ се състав на ЕИСК и е обвързан единствено със защитата на интересите на Съюза при изпълнението на неговите задачи.
98.      От това следва, че ако в резултат от първата си оценка ЕИСК е счел, че снемането на имунитета не засяга интереса на Съюза, и по-специално упражняването на функциите на членовете на ЕИСК при пълна независимост и без да са обвързани с каквито и да са задължителни указани, няма как същият този интерес да бъде оценен по различен начин с оглед на твърдените деяния. Без да се засяга преценката на запитващата юрисдикция, ако твърдените деяния са били обхванати от първото решение на ЕИСК, до него не следва да се отправя ново искане за снемане на имунитета за същите деяния.
V.      Заключение
99.      По гореизложените съображения предлагам на Съда да отговори на поставения от Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgique) (Първоинстанционен френскоезичен съд Брюксел, Белгия) въпрос по следния начин:
„Член 10, втора алинея от Протокол (№ 7) за привилегиите и имунитетите на Европейския съюз във връзка с член 343 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че съгласно предвидения в него режим на функционален имунитет, ако Европейският икономически и социален комитет вече е снел имунитета на някой от своите членове за определени деяния, с мотива че такова снемане не противоречи на интереса на Съюза, не е необходимо да се отправя ново искане за снемане на имунитета за същите деяния. Запитващата юрисдикция следва да провери дали твърдените в главното производство деяния действително са обхванати от първото решение на този комитет за снемане на имунитета“.
1      Език на оригиналния текст: френски.
2      ОВ C 202, 2016 г., стр. 266.
3      Процедурният правилник на ЕИСК е приет на пленарната сесия от 17 юли 2002 г. (ОВ L 268, 2002 г., стр. 1) на основание член 260, параграф 2 от Договора за създаване на Европейската общност и влиза в сила на 1 август 2002 г. Освен това редакцията на Устава на членовете на ЕИСК от 2012 г., която е приложима към спора в главното производство, е приета на основание член 13 ДЕС, членове 300, 301, 302 и 304 ДФЕС, разпоредбите на глава IV от Протокола за привилегиите и имунитетите и на Процедурния правилник на ЕИСК.
4      Регламент (ЕИО) 1962/31 и (ЕОАЕ) 1962/11 за установяване на Правилника за длъжностните лица и Условията за работа на другите служители на Европейската икономическа общност и на Европейската общност за атомна енергия, изменен с Регламент (ЕС) № 1416/2013 от 17 декември 2013 г. (ОВ L 353, 2013 г., стр. 24) (наричан по-нататък „Правилникът за длъжностните лица на Европейския съюз“).
5      Сключена във Виена на 18 април 1961 г. и влязла в сила на 24 април 1964 г. (Recueil des traités des Nations unies, том 500, стр. 95).
6      C‑502/19, EU:C:2019:1115, наричано по-нататък „решението Junqueras Vies“.
7      Вж. решение от 4 октомври 2024 г., Литва и др./Парламент и Съвет (Пакет за мобилност) (C‑541/20—C‑555/20, EU:C:2024:818, т. 904).
8      Вж. решение от 9 юли 1987 г., Германия и др./Комисия (281/85, 283/85—285/85 и 287/85, EU:C:1987:351, т. 38).
9      В епохата, за която се отнася цитираната съдебна практика, ЕИСК не е изпълнявал консултативна роля по отношение на Парламента, което обяснява липсата на препратка към тази институция в съответните решения. От момента на влизане в сила на сега действащите Договори Парламентът може да се консултира с ЕИСК, както е предвидено изрично в член 304 ДФЕС, което разширява обхвата на консултативната функция на този комитет.
10      Регламент (ЕС, Евратом) 2018/1046 на Европейския парламент и на Съвета от 18 юли 2018 година за финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза, за изменение на регламенти (ЕС) № 1296/2013, (ЕС) № 1301/2013, (ЕС) № 1303/2013, (ЕС) № 1304/2013, (ЕС) № 1309/2013, (ЕС) № 1316/2013, (ЕС) № 223/2014 и (ЕС) № 283/2014 и на Решение № 541/2014/ЕС и за отмяна на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 (ОВ L 193, 2018 г., стр. 1), в редакцията му, приложима към момента на извършване на деянията, в които е упрекван обвиняемият по главното производство.
11      Вж. например раздел VI от Окончателното приемане (ЕС, Евратом) 2020/227 на годишния бюджет на Европейския съюз за финансовата 2020 година (ОВ L, 2020/227).
12      Smismans, S. Law, Legitimacy, and European Governance.Functional Participation in Social Regulation. Oxford, Oxford University Press, 2004, p. 131.
13      ОВ L 139, 2019 г., стр. 15.
14      Макар да са назначени на лично основание по силата на Договорите, членовете на ЕИСК изпълняват задълженията си в интерес на групите, които представляват (вж. в този смисъл Klamert, M. „Article 300“. — In: Kellerbauer, M., Klamert, M., Tomkin, J. (eds.), The EU Treaties and the Charter of Fundamental Rights, Oxford, Oxford University Press, 2019, 1954—1958).
15      Bernard, N., Laval, C., Nys, A. Le Comité économique et social. Édition de l’Université de Bruxelles, Bruxelles, 1972, p. 109.
16      Вж. в този смисъл и по аналогия решения от 30 юни 1993 г., Парламент/Съвет и Комисия (C‑181/91 и C‑248/91, EU:C:1993:271, т. 12), и от 20 май 2008 г., Комисия/Съвет (C‑91/05, EU:C:2008:288, т. 61), относно външните отношения.
17      В това отношение приписването на даден акт на институция, орган, служба или агенция на Съюза трябва да става с оглед на съдържанието и на всички обстоятелства около приемането на посочения акт (вж. решение от 14 юли 2022 г., Парламент/Съвет (Седалище на Европейския орган по труда) (C‑743/19, EU:C:2022:569, т. 29).
18      Вж. решения от 17 ноември 1983 г., Merck (292/82, EU:C:1983:335, т. 12), и от 1 август 2025 г., Alace и Canpelli (C‑758/24 и C‑759/24, EU:C:2025:591, т. 91).
19      Вж. точка 27 от настоящото заключение.
20      Вж. в този смисъл решение от 30 ноември 2021 г., LR Ģenerālprokuratūras (C‑3/20, EU:C:2021:969, т. 43), което се позовава на заключението на генерален адвокат Kokott по това дело (EU:C:2021:344, т. 56).
21      Вж. в този смисъл Becker, U. „Artikel 343 [Vorrechte und Befreiungen]“. — In: Becker, U., Hatje, A., Schoo, J., Schwarze, J. (éd.), EU-Kommentar, op. cit., p. 3303.
22      Вж. решение Junqueras Vies, точка 76.
23      ОВ C 202, 2016 г., стр. 266.
24      В този смисъл отбелязвам, че текстът на член 10 от посочения протокол, който съответства на член 11 в редакцията му от 1965 г., никога не е изменян, поради което няма как да обоснове различно тълкуване днес.
25      Вж. в този смисъл определение от 13 юли 1990 г., Zwartveld и др. (C‑2/88 IMM, EU:C:1990:315, т. 19), и решение от 30 ноември 2021 г., LR Ģenerālprokuratūra (C‑3/20, EU:C:2021:969, т. 57).
26      В точки 81 и 87 от решение Junqueras Vies Съдът подчертава, че ако счита, че мярката за неотклонение задържане под стража трябва да продължи да действа, запитващата юрисдикция следва да поиска снемането на този имунитет във възможно най-кратък срок.
27      Вж. в този смисъл решение Junqueras Vies, точка 63.
28      Вж. в този смисъл решение Junqueras Vies, точки 64 и 65.
29      Вж. в този смисъл решение Junqueras Vies, точки 85 и 86 и цитираната съдебна практика.
30      Вж. точки 35—45 от настоящото заключение.
31      Вж. ЕСПЧ, решение по дело Waite и Kennedy с/у Германия от 18 февруари 1999 г. (CE:ECHR:1999:0218JUD002608394, § 63).
32      Duxbury, A. „Intersections between Diplomatic Immunities and the Immunities of International Organizations“ — In: Behrens, P. (éd.), Diplomatic Law in a New Millennium, Oxford, Oxford University Press, 2017, p. 298.
33      Вж. в този смисъл решение от 30 ноември 2021 г., LR Ģenerālprokuratūra (C‑3/20, EU:C:2021:969, т. 43).
34      Вж. Международен съд, решение по дело, свързано с дипломатическия и консулския персонал на Съединените щати в Техеран (Съединени американски щати с/у Иран) от 24 май 1980 г., точка 79.
35      Вж. в този смисъл Duquet, S. — EU Diplomatic Law, Oxford, Oxford University Press, 2022, p. 266.
36      Вж. в този смисъл решение от 17 декември 2020 г., Комисия/Словения (Архиви на ЕЦБ), C‑316/19, EU:C:2020:1030, т. 103).
37      Вж. в този смисъл решение от 18 юни 2020 г., Комисия/RQ (C‑831/18 P, EU:C:2020:481, т. 47 и цитираната съдебна практика).
38      Вж. в този смисъл Schmidt, C. Le Protocole sur les privilèges et immunités des Communautés européennes.Commentaire de l’article 218 du Traité de Rome et de l’article 28, premier alinéa, du traité de fusion. — Cahiers de droit européen, № 1 и 2, 1991, p. 67—00, по-специално стр. 80.
39      Вж. решения от 26 февруари 2013 г., Åkerberg Fransson (C‑617/10, EU:C:2013:105, т. 19), и от 1 август 2025 г., BAJI Trans (C‑544/23, EU:C:2025:614, т. 49).
40      Вж. решение от 29 юли 2024 г., protectus (C‑185/23, EU:C:2024:657, т. 42 и цитираната съдебна практика).
41      Вж. решения от 12 юни 2003 г., Schmidberger (C‑112/00, EU:C:2003:3333, т. 74), и от 14 октомври 2004 г., Omega (C‑36/02, EU:C:2004:614, т. 35).
42      Вж. в този смисъл отрицателното задължение за незасягане на основните права, защитени в правния ред на последния, произтичащо от решение от 18 юни 1991 г., ERT (C‑260/89, EU:C:1991:254, т. 42 и 43).
43      Вж. решение от 24 октомври 2018 г., XC и др. (C‑234/17, EU:C:2018:853, т. 37).
44      Вж. решение от 17 декември 2020 г., Комисия/Словения (Архиви на ЕЦБ) (C‑316/19, EU:C:2020:1030, т. 103).
45      Вж. в този смисъл решение от 11 януари 2024 г., Planistat Europe и Charlot/Комисия (C‑363/22 P, EU:C:2024:20, т. 68 и цитираната съдебна практика).
46      Вж. решения от 12 юли 2011 г., Комисия/Q (T‑80/09 P, EU:T:2011:347, т. 66 и цитираната съдебна практика), и от 9 април 2025 г., HF/Парламент (T‑565/22, EU:T:2025:384, т. 47 и цитираната съдебна практика).
47      Така Европейският съд по правата на човека е постановил, що се отнася до имунитет по отношение на държавна юрисдикция, че при липса на упражняване на функции на публична власт „[…] деяния, съставляващи сексуален тормоз, […] не биха могли да се считат за засягащи интересите на държавата […]“, вж. ЕСПЧ, решение по дело Cudak с/у Литва от 23 март 2010 г. (CE:ECHR:2010:0323JUD001586902, § 72).
48      ОВ L 110, 2019 г., стр. 77.
49      В съответствие с Виенската конвенция държавата членка на гражданина, съгласно международното право, е изпращащата държава, следователно, в — настоящия случай — държавата, чийто гражданин е обвиняемият по делото в главното производство.
50      Вж. бележка под линия 3 от настоящото заключение.