62024CJ0284_RES
Дело C‑284/24
LD
срещу
Criminal Injuries Compensation Tribunal и др.
(Преюдициално запитване, отправено от High Court (Ирландия)
Решение на Съда (пети състав) от 2 октомври 2025 година
„Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Директива 2004/80/ЕО — Член 12, параграф 2 — Обезщетяване на жертвите на умишлени престъпления, извършени с насилие — Справедливо и подходящо обезщетение — Национална правна уредба, която изключва обезщетението за причинените болки и страдания“
Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Директива 2004/80 — Обезщетяване на жертвите на умишлени престъпления, извършени с насилие — Задължение на държавите членки да установят режими за обезщетяване на жертвите на престъпления — Справедливо и подходящо обезщетяване на жертвите — Национален режим за обезщетяване на жертвите, който изключва, що се отнася до неимуществените вреди, каквото и да било обезщетение за причинените на тези жертви болки и страдания — Недопустимост
(Директива 2012/29 на Европейския парламент и на Съвета, член 2, параграф 1, буква а); Директива 2004/80 на Съвета, съображения 2, 10 и 14, член 12, параграф 2 и член 18, параграф 2)
(вж. т. 20—32 и 34—39 и диспозитива)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване, Съдът се произнася по съвместимостта с Директива 2004/80 (
1
) на режим за обезщетяване на жертвите на умишлени насилствени престъпления, който, както ирландският режим, изключва, що се отнася до неимуществените вреди, каквото и да било обезщетение за причинените на тези жертви болки и страдания.
На 12 юли 2015 г. LD става жертва на тежко физическо насилие, извършено от група лица пред дома му в Дъблин (Ирландия). На 1 октомври същата година той подава пред Criminal Injuries Compensation Tribunal (Съд по обезщетенията за причинени в резултат на престъпления увреждания, Ирландия) искане за обезщетение по ирландския режим за обезщетяване на жертвите. В това искане LD посочва, че в резултат на нападението е претърпял по-специално тежко увреждане на окото, довело до частична загуба на зрението, при това трайна. Освен това страдал от психически стрес и тревожност. След като установява, че LD е претърпял телесни повреди и имуществени вреди в резултат от умишленото насилствено престъпление, на което е бил жертва, Съдът по обезщетенията за причинени в резултат на престъпления увреждания му присъжда сума в размер на 645,62 евро за направените от него разходи, които произтичат пряко от това престъпление.
На 2 август 2019 г. LD предявява иск пред запитващата юрисдикция, High Court (Висш съд, Ирландия), като изтъква по-специално несъвместимостта с Директива 2004/80 на ирландския режим за обезщетяване на жертвите, доколкото той не предвижда справедливо и подходящо обезщетение поради изключване на т.нар. „общи“ вреди, включително на причинените болки и страдания (
2
).
Тъй като има съмнения относно тълкуването, което следва да се даде на член 12, параграф 2 от тази директива, запитващата юрисдикция отправя преюдициално запитване до Съда.
Съображения на Съда
Колкото до поправянето на неимуществените вреди, претърпени от жертвите на умишлени насилствени престъпления, Съдът уточнява, че макар в член 12, параграф 2 от Директива 2004/80 действително да не се посочват изрично такива вреди, широката формулировка на тази разпоредба по никакъв начин не ограничава обхвата на предвиденото в нея обезщетение, що се отнася до вредите, за чието поправяне то може да допринесе.
Както следва от практиката на Съда, не би могло да се прави никакво разграничение в зависимост от видовете вреди, които жертвите на извършените престъпления може да са претърпели, или последиците, които може да са понесли. Дори да се предположи, че член 18, параграф 2 от Директива 2004/80, в текста по-специално на френски и румънски език на който се посочват само „телесни увреждания“, може да наведе на мисълта за наличието на такова разграничение, следва да се отбележи, че в текста на тази разпоредба на редица други езици към понятието „увреждания“ не е използвано никакво прилагателно, което да ограничава неговия обхват. Разпоредбите на правото на Европейския съюз обаче трябва да се тълкуват и прилагат по еднакъв начин, с оглед на текстовете, изготвени на всички езици на Съюза, и в случай на несъответствие между текстовете на различните езици въпросната разпоредба трябва да се тълкува в зависимост от общата структура и целите на правната уредба, от която е част.
В това отношение, от една страна, Съдът отбелязва, че никоя друга разпоредба от Директива 2004/80 не позволява да се приеме, че трябва да се прави разграничение между видовете вреди, претърпени от попадащите в нейното приложно поле жертви. От друга страна, посочва, че мерките за улесняване на обезщетяването на жертвите на престъпления следва да допринасят за постигането на целта да се гарантира защитата на неприкосновеността на засегнатите лица (
3
). Освен това тази директива зачита основните права и спазва принципите, утвърдени по-специално в Хартата на основните права на Европейския съюз (
4
). Както обаче следва от член 3, параграф 1 от последната, неприкосновеността на личността трябва да се разглежда както като физическа, така и като психическа. Ето защо предвиденото в член 12, параграф 2 от Директива 2004/80 обезщетение трябва да може евентуално да допринесе за поправянето на всички неимуществени вреди, включително вредите от причинените болки и страдания.
Следователно Съдът приема, че член 12, параграф 2 от Директива 2004/80 не допуска национален режим за обезщетяване на жертвите на умишлени насилствени престъпления, който по принцип изключва, що се отнася до неимуществените вреди, каквото и да било обезщетение за причинените на тези жертви болки и страдания. Независимо от необходимостта да се гарантира финансовото подсигуряване на националните режими за обезщетяване, поради което държавите членки да не са непременно длъжни да предвиждат пълно поправяне на имуществените и неимуществените вреди, претърпени от посочените жертви, справедливото и подходящо обезщетение по смисъла на тази разпоредба изисква при определяне на обезщетението да се отчитат тежестта на последиците от извършените престъпления за жертвите, както и обезщетението, което те могат да получат на основание на деликтната отговорност на извършителя на престъплението.
(
1
)	Директива 2004/80/ЕО на Съвета от 29 април 2004 година относно обезщетението на жертвите на престъпления (OВ L 261, 2004 г., стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 31). По-конкретно, съгласно член 12, параграф 2 от тази директива всички държави членки гарантират, че националните им разпоредби предвиждат режими за справедливо и подходящо обезщетение на жертвите на умишлени насилствени престъпления, извършени на тяхна територия.
(
2
)	Установен през 1974 г., в първоначалната си редакция ирландският режим за обезщетяване на жертвите предвижда присъждане на обезщетение за т.нар. „общи“ вреди (general damages), включително за причинените болки и страдания (pain and suffering). След изменение на този режим от 1 април 1986 г., вече не се предоставя никакво обезщетение за причинените болки и страдания като „общи“ вреди, защото обхватът на съответните разпоредби преди изменението им е водел до тежки последици за финансовото състояние на ирландската държава, която в онзи момент е била в период на дълбока икономическа рецесия.
(
3
)	Вж. съображение 2 от Директива 2004/80.
(
4
)	Вж. съображение 14 от Директива 2004/80.