62022CC0701
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
ATHANASIOS RANTOS
esitatud 7. märtsil 2024 (
1
)
Kohtuasi C‑701/22
SC AA SRL
versus
MFE
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Cluj (Cluji apellatsioonikohus, Rumeenia))
Eelotsusetaotlus – Majanduslik, sotsiaalne ja territoriaalne ühtekuuluvus – Struktuurifondid – Euroopa Regionaalarengu Fond (ERF) – Määrus (EL) nr 1083/2006 – Artikkel 60 – Korraldusasutuse ülesanne – Usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõte – Abikõlblike kulude hüvitamise kohustus – ERFi vahenditest rahastamise lepingust taganemine eeskirjade eiramise tõttu lepingu täitmisel – Lepingust taganemise tühistamine – Väljamaksete hilinemine – Viivis – Võrdväärsuse ja tõhususe põhimõte – Eeskirjade eiramine rahastamislepingu täitmisel – Tagajärjed
Sissejuhatus
1.
Eelotsusetaotlus on esitatud Rumeenia õiguse alusel asutatud osaühingu SC AA SRL (edaspidi „AA“) ja Ministerul Fondurilor Europene (Euroopa fondide ministeerium, Rumeenia; edaspidi „MFE“) vahelises vaidluses, mis puudutab ühe Euroopa Regionaalarengu Fondist (ERF) kaasrahastatava projekti ellu viimiseks MFE ja AA vahel sõlmitud rahastamislepingu kohaselt abikõlblike kulude hüvitamisega viivitamise eest viivise maksmist.
2.
Käesolev ettepanek käsitleb sisuliselt kahte küsimust. Esiteks on küsimus selles, kas määruse (EÜ) nr 1083/2006 (
2
) artiklis 60 nimetatud usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõte koostoimes võrdväärsuse põhimõttega nõuab seda või välistab selle, et juriidilisel isikul on võimalik saada liikmesriigi pädevalt ametiasutuselt Euroopa fondidest rahastamiseks abikõlblike kulutuste hüvitamisega viivitamise korral viivist ajavahemiku eest, mil kehtis rahastamislepingust taganemise kohta antud haldusakt, mille liikmesriigi pädev kohus hiljem tühistas. Teiseks, kui möönda niisuguse viivise saamise võimalust, on küsimus selles, kas eelotsusetaotluse esitanud kohus võib selle viivise summat vähendada põhjusel, et toetusesaaja on rahastamislepingu täitmisel eeskirju eiranud, kui liikmesriigi pädev asutus finantskorrektsioone kohaldanud ei ole.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus (EÜ) nr 1080/2006
3.
Määruse nr 1080/2006 (
3
) artikli 7 „Kulude abikõlblikkus“ lõike 1 punkt a on sõnastatud järgmiselt:
„Järgmised kulud ei ole abikõlblikud ERFist toetuse saamiseks:
a)
laenuintress“.
Määrus nr 1083/2006
4.
Määruse nr 1083/2006 artikli 14 „Ühine juhtimine“ lõikes 1 on sätestatud:
„Euroopa Liidu eelarvest fondidele eraldatud osa täidetakse vastavalt [määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 (
4
)] artikli 53 punktile b liikmesriikide ja komisjoni ühise juhtimise raames, v.a käesoleva määruse artiklis 36a osutatud riskijagamisvahendi ja artiklis 45 osutatud tehnilise abi puhul.
Usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõtet rakendatakse kooskõlas [määruse nr 1605/2002] artikli 48 lõikega 2.“
5.
Selle määruse artiklis 60 „Korraldusasutuse ülesanded“ on sätestatud:
„Korraldusasutuse ülesanne on juhtida ja ellu viia rakenduskava vastavalt usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõttele, eelkõige selleks, et
a)
tagada rahastamiseks valitud toimingute vastavus asjaomase rakenduskava suhtes kohaldatavatele nõuetele ja kohaldatavate ühenduse ja riigisiseste eeskirjade järgimine kogu rakendamisperioodi jooksul;
b)
kontrollida kaasrahastatud toodete tarnimist ja teenuste osutamist ning toetusesaajate deklareeritud toimingutega seotud kulude vastavust tegelikult kantud kuludele ning ühenduse ja riigisiseste eeskirjade järgimist; üksikute toimingute kohapealset kontrolli võib läbi viia valimi põhjal vastavalt üksikasjalikele eeskirjadele, mille komisjon võtab vastu artikli 103 lõikes 3 osutatud korras;
[…]“.
6.
Nimetatud määruse artiklis 70 „Juhtimine ja kontroll“ on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid vastutavad rakenduskavade juhtimise ja kontrolli eest eelkõige järgmiste meetmete abil:
a)
selle tagamine, et rakenduskavade juhtimis- ja kontrollsüsteemid on kehtestatud vastavalt artiklitele 58 kuni 62 ning need toimivad tõhusalt;
b)
eeskirjade eiramiste vältimine, avastamine ja kõrvaldamine ning põhjendamatult makstud summade tagasinõudmine võimaluse korral koos viivisega hilinenud maksetelt. Nad teatavad nendest ning haldus- ja kohtumenetluste kulgemisest komisjonile.
2.   Kui toetusesaajale põhjendamatult tehtud makseid ei ole võimalik tagasi saada, vastutab liikmesriik kaotatud summade Euroopa Liidu üldeelarvesse tagasi maksmise eest, kui on kindlaks tehtud, et kahju on tekkinud temapoolse vea või hooletuse tagajärjel.
3.   Komisjon võtab lõigete 1 ja 2 rakenduseeskirjad vastu artikli 103 lõikes 3 osutatud korras.“
7.
Sama määruse artikkel 80 „Toetusesaajatele tehtavate maksete täielikkus“ on sõnastatud järgmiselt:
„Liikmesriigid peavad veenduma, et maksete tegemise eest vastutavad asutused tagavad, et toetusesaajad saavad avaliku sektori toetuse kogusumma kätte võimalikult kiiresti ja täiel määral. Sellest summast ei arvata midagi maha ega peeta kinni, täiendavaid erimakse ega muid samaväärse toimega makse, mis võiksid neid summasid toetusesaajate jaoks vähendada, ei kehtestata.“
8.
Määruse nr 1083/2006 artikli 98 „Liikmesriikide tehtavad finantskorrektsioonid“ lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Liikmesriikidel lasub esmane vastutus eeskirjade eiramise uurimise eest, meetmete võtmise eest toimingute või rakenduskavade laadi või nende rakendamise ja kontrollimise tingimusi käsitlevate suuremate muudatuste avastamise korral ning nõutavate finantskorrektsioonide tegemise eest.
2.   Liikmesriik teeb toimingutes või rakenduskavades avastatud üksiku või süstemaatilise eeskirjade eiramisega seoses nõutavad finantskorrektsioonid. Liikmesriigi tehtavad korrektsioonid seisnevad rakenduskava avaliku sektori panuse täielikus või osalises tühistamises. Liikmesriik võtab arvesse eeskirjade eiramise olemust ja raskust ning fondi rahalist kahju.
[…]“.
Rumeenia õigus
Seadus nr 554/2004
9.
Seaduse nr 554/2004 (
5
) artikli 28 lõikes 1 on sätestatud:
„Lisaks käesoleva seaduse sätetele kohaldatakse tsiviilkohtumenetluse seadustiku sätteid niivõrd, kuivõrd need ei ole kokkusobimatud eripäraga, mis on võimusuhtel, mille üks pool on ametiasutus ja teine pool isik, kelle õigusi või õiguspäraseid huve on kahjustatud, ega ka käesoleva seadusega reguleeritud menetlusega. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku sätete kohaldamise kokkusobivuse üle peab kohus otsustama vastuväidete lahendamisel.“
Tsiviilseadustik
10.
Tsiviilseadustiku (
6
) artiklis 1535 „Rahaliste kohustuste suhtes kohaldatavad viivitusintressid“ on sätestatud:
„(1)
Rahasumma tähtaegse tasumata jätmise korral on võlausaldajal õigus nõuda summa tasumise tähtpäeva ja tasumise vahelise aja eest viivist kas poolte vahel kokkulepitud määras või sellise kokkuleppe puudumisel seadusjärgses määras ilma, et ta peaks tõendama mis tahes kahju tekkimist. Sel juhul ei ole võlgnikul õigust tõendada, et maksega viivitamisest võlausaldajale tekkinud kahju oli väiksem.
(2)
Kui võlgnikul oli enne rahasumma tasumise tähtpäeva kohustus maksta seadusjärgse määraga võrreldes suurema määraga intressi, on tasumisele kuuluva viivise määraks enne rahasumma tasumise tähtpäeva kohaldatud intressimäär.
(3)
Kui tasumisele kuuluva viivise määr ei ole seadusjärgsest määrast kõrgem, on võlausaldajal õigus lisaks seadusjärgse määraga intressile nõuda kogu talle tekitatud kahju hüvitamist.“
OG nr 13/2011
11.
OG nr 13/2011 (
7
) artikkel 1 on sõnastatud järgmiselt:
„(1)
Pooled võivad kokku leppida nii laenatud rahasumma tagastamisel kui ka rahalise kohustuse täitmisega viivitamisel tasumisele kuuluva intressi määra.
(2)
Intressi, mida peab maksma võlgnik, kellel on kohustus anda üle teatava tähtaja jooksul rahasumma, ja mida arvestatakse selle kohustuse täitmise tähtpäevani, nimetatakse laenuintressiks.
(3)
Intressi, mida peab rahalise kohustuse kandjaks olev võlgnik tasuma kõnealuse kohustuse täitmise tähtaja rikkumise tõttu, nimetatakse trahviintressiks.
[…]“.
12.
Selle määruse artikkel 3, mida on muudetud, on sõnastatud järgmiselt:
„(1)   Laenuintressi seadusjärgseks määraks on Rumeenia keskpanga viiteintressimäär, mis on Rumeenia keskpanga juhatuse otsusega kehtestatud baasmäär.
(2)   Trahviintressi seadusjärgseks määraks on viiteintressimäär, millele lisandub neli protsendipunkti.
(2bis)   Ettevõtjatevahelistes suhetes ning ettevõtjate ja riigihankelepingu pooleks olevate hankijate vahelistes suhetes on trahviintressi seadusjärgseks määraks viiteintressimäär, millele lisandub kaheksa protsendipunkti.
(3)   Õigussuhetes, mis ei tulene kasumi teenimisele suunatud ettevõtte käitamisest [tsiviilseadustiku] artikli 3 lõike 3 tähenduses […] määratakse seadusjärgne intressimäär kindlaks kooskõlas lõigetega 1 ja 2 ning seda vähendatakse 20% võrra.
[…]“.
13.
Kõnealuse määruse artiklist 10 tuleneb, et „[t]rahviintressi suhtes kohaldatakse [tsiviilseadustiku] […] artikli 1535 ja artiklite 1538–1543 sätteid“.
OUG nr 66/2011
14.
OUG nr 66/2011 (
8
) artikli 42 lõigetes 1 ja 2 oli sätestatud:
„(1)   Eeskirjade eiramisega saadud eelarvevahendid on sissenõutavad võlateatises märgitud maksetähtaja lõppemisel või 30 päeva möödumisel nimetatud teatise teatavakstegemisest.
(2)   Kui võlgnik võlateatises nimetatud kohustusi tähtaegselt ei täida, peab ta tasuma intressi, mida arvestatakse ettenähtud intressimäära alusel [Rumeenia leudes (RON)] väljendatud eelarvevahendite tasumata osalt alates lõike 1 kohaselt määratud maksetähtaja lõppemisele järgnevast päevast kuni võla täieliku tasumiseni, kui Euroopa Liidu või rahvusvahelise avaliku sektori annetaja kehtestatud eeskirjadest ei tulene teisti.“
Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
15.
ERFi valdkondliku rakenduskava „Majanduse konkurentsivõime suurendamine 2007–2013“ korraldusasutuseks olev MFE ja Rumeenia õiguse alusel asutatud osaühing AA sõlmisid selle kava raames 22. aprillil 2015 rahastamislepingu (edaspidi „rahastamisleping“) projekti „Seadmete soetamine AA tootmisvõimsuse suurendamiseks“ (edaspidi „asjaomane projekt“) elluviimiseks. Lepingu kohaselt kohustus MFE andma AA‑le asjaomase projekti elluviimiseks tagastamatu toetusena 3334257,20 Rumeenia leud (RON) (umbes 753000 eurot) (
9
).
16.
Kõnealuse projekti raames seadmete soetamisega alustamiseks sõlmis AA ühe pangaga lepingu, millega ta võttis abikõlblike kulude katmiseks laenu toetusele vastavas summas.
17.
Rahastamislepingu täitmisega seoses esitati kaks hagi, millest esimesega seoses esitati käesoleva kohtuasja esemeks olev eelotsusetaotlus.
18.
Esimese hagi esitamise tingis see, et pärast asjaomase projekti lõpetamist esitas AA abikõlblike kulude hüvitamiseks taotluse, mis jäi vastuseta (
10
) ning sellega kaasnesid laenu pikendamisega seotud täiendavad kulud (
11
). Seetõttu esitas AA 18. aprillil 2016 Curtea de Apel Clujile (Cluji apellatsioonikohus, Rumeenia) ehk eelotsusetaotluse esitanud kohtule hagi, nõudes, et MFEd kohustataks esiteks tegema hüvitamisega nõustumise otsus, teiseks hüvitama abikõlblikud kulud finantseerimislepingu kohase tagastamatu toetuse ulatuses, kolmandaks tasuma seadusjärgset intressi arvutatuna hagi esitamise päevast alates ning neljandaks ja teise võimalusena hüvitama tekitatud varaline kahju.
19.
Teise hagi esitamise tingis see, et vahepeal ehk 29. augustil 2016 taganes MFE rahastamislepingust teatavate eeskirjade eiramise tõttu (
12
). Seetõttu esitas AA 27. aprillil 2017 Curtea de Apel Clujile (Cluji apellatsioonikohus, Rumeenia) MFE vastu hagi, nõudes sel korral rahastamislepingust taganemise tühistamist. Kohtuotsusega, mis jõustus 10. märtsil 2021 (
13
), rahuldas see kohus hagi põhjusel, et kuigi AA oli rahastamislepingu täitmisel teatavaid eeskirju eiranud, oli lepingust taganemine ebaproportsionaalne, võttes arvesse eeskirjade eiramise väheolulisust. Kõnealune kohus leiab nimelt, et MFE oleks võinud kohaldada leebemaid meetmeid ehk finantskorrektsioone (
14
).
20.
Selle kohtuotsuse ja sellele järgnenud MFE‑poolse abikõlblike kulude summa välja maksmise järel (
15
) jäi eelotsusetaotluse esitanud kohtule esitatud hagi menetlusse vaid osas, mis puudutas esiteks MFE poolt ülalnimetatud kohtuotsuse täitmiseks makstud summalt viivise maksmise ja teiseks varalise kahju hüvitamise nõudeid (
16
).
21.
Sellega seoses küsib see kohus täpsemalt, kas liidu õiguse ning eelkõige usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõtte ja liidu finantshuvide kaitsega on vastuolus see, et liikmesriigi õiguses on ette nähtud rahastamislepingu pooleks olevale toetusesaajale viivise maksmine ERFi kaudu hüvitatavate abikõlblike kulude summalt, mille korraldusasutus maksis välja hilinenult pärast kõnealusest rahastamislepingust taganemise tühistamist ajavahemiku eest, mil lepingust taganemine – mille kohus hiljem tühistas – kehtis.
22.
Olukorras, kus liidu õiguses ega ka liikmesriigi õiguses erisätteid ei ole ning liikmesriigi kohtupraktika on selles küsimuses vastuoluline, on eelotsusetaotluse esitanud kohus leidnud, et viivise maksmise tingimused ja kord tuleb sätestada liikmesriigi õiguses vastavalt menetlusautonoomia põhimõttele (
17
). Siiski on tema jaoks küsitav, kas sellisel juhul on liikmesriigi õiguse alusel viivise maksmine vastavalt võrdväärsuse põhimõttele kooskõlas liidu finantshuvide kaitsega ja eelkõige usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõttega või paneb see põhimõte talle vastupidi kohustuse kohaldada analoogia alusel neid liikmesriigi õiguse sätteid, mis reguleerivad eeskirjade eiramise korral rahalise toetuse tagastamist ja kus ei ole viivise maksmist ette nähtud (
18
). Lisaks sellele on sel kohtul tekkinud küsimus, kas liikmesriigi kohus võib vastaval juhul tasumisele kuuluva viivise summat vähendada, võtmaks arvesse seda, et toetusesaaja eiras eeskirju rahastamislepingu täitmisel, kui see asutus ei ole sellega seoses mis tahes finantskorrektsiooni kohaldanud, nagu käesoleval juhul.
23.
Selles kontekstis otsustas Curtea de Apel Cluj (Cluji apellatsioonikohus, Rumeenia) menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule neli eelotsuse küsimust, millest käesolevas ettepanekus käsitletakse järgnevat kolme:
„1.
Kas usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et koostoimes samaväärsuse põhimõttega on sellega vastuolus see, et kasumit taotlevat ettevõtet käitav juriidiline isik, kes on saanud ERFist tagastamatut toetust, võib saada liikmesriigi ametiasutuselt abikõlblike kulude hüvitamisega viivitamise korral viivist (trahviintressi) ajavahemiku eest, mil kehtis haldusakt, mis välistas nende kulude hüvitamise ning mis hiljem kohtu otsusega tühistati?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas viivise summa seisukohast on asjasse puutuvaks selle kohtuotsusega tuvastatud toetusesaaja rikkumised, kui Euroopa vahendite juhtimise pädevusega ametiasutus on lõpuks pärast kõnealuse kohtuotsuse tegemist avaldanud, et kõik kulud olid abikõlblikud?
3.
Kas ERFist tagastamatu toetuse saajale viivise maksmise ajaga seoses on võrdväärsuse põhimõtte tõlgendamise seisukohast asjasse puutuvaks liikmesriigi õigusnorm, kus on sätestatud, et eeskirjade eiramise tuvastamise korral on ainsaks tagajärjeks asjaomasest rahalisest toetusest ilma jäämine või vastaval juhul selle tagastamine (alusetult saadud summa tagasimaksmine) saadud ulatuses ja ilma intressita, olgugi et toetusesaaja kasutas seda toetust kuni selle tagasimaksmiseni, ning [et] üksnes juhul, kui tagasimaksmine ei toimu seaduses sätestatud 30 päeva jooksul võlateatise teatavakstegemisest arvates, annavad [OUG nr 66/2011] artikli 42 lõiked 1 ja 2 võimaluse saada viivist pärast selle tähtaja lõppemist?“ (
19
)
24.
Kirjalikud märkused esitasid Euroopa Kohtule MFE, Rumeenia ja Portugali valitsus ning Euroopa Komisjon.
Analüüs
25.
Esimese, teise ja kolmanda eelotsuse küsimusega, mida käesolev ettepanek käsitleb, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas käesoleval juhul on AA‑l õigus nõuda viivist (esimene ja kolmas küsimus) ning kas selle viivise summat võib nimetatud äriühingu toime pandud eeskirjade eiramise tõttu vähendada (teine küsimus).
26.
Analüüsin seega kõigepealt koos esimest ja kolmandat eelotsuse küsimust ning seejärel teist eelotsuse küsimust.
Esimene ja kolmas küsimus
27.
Mis puudutab esimest ja kolmandat küsimust, siis sisuliselt küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas vastavalt liidu õiguse põhimõtetele ja konkreetsemalt usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõttele ja võrdväärsuse põhimõttele on juriidilisel isikul õigus nõuda liidu fondidest toetuse saamiseks abikõlblike kulude hüvitamisega viivitamise korral viivist ajavahemiku eest, mil kehtis selle toetuse ära võtmist käsitlev akt, mille liikmesriigi pädev kohus seejärel tühistas.
28.
Kuna liidu õiguses ja liikmesriigi õiguses sõnaselged sätted puuduvad, näeb see kohus kahte võimalikku lahendust:
–
ühelt poolt (esimene eelotsuse küsimus) võiks olla põhjendatav viivise maksmine vastavalt üldnormidele (
20
), tingimusel et need normid on kooskõlas liidu finantshuvide kaitse ja usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõtetega;
–
teiselt poolt (kolmas eelotsuse küsimus) võiks sellise viivise maksmine olla välistatud, kui kohaldada analoogia alusel eeskirjade eiramise korral rahalise toetuse äravõtmist reguleerivaid liikmesriigi õiguse erisätteid (
21
), mis näevad viivise maksmise ette alles alusetult väljamakstud summade tagastamise tähtaja lõppemisest alates (
22
).
29.
MFE rõhutab seejuures, et käesoleval juhul ei saaks viivise maksmise kohustuse aluseks olla võrdväärsuse põhimõte, kuna sisuliselt on pooled ebavõrdses olukorras (
23
), seda enam, et AA oli oma kohustusi rikkunud (
24
) ning et ka usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõttega ei saa olla põhjendatav selline kohustus, mis tooks kaasa olulise kahju asjaomase liikmesriigi eelarvele ning soodustaks fondist toetuse saajat ilma mis tahes lepingulise või seadusest tuleneva aluseta. Seega toetab MFE eeskirjade eiramise korral rahalise toetuse ära võtmist käsitlevate liikmesriigi õiguse sätete kohaldamist (
25
). Sarnaselt välistavad Rumeenia ja Portugali valitsus käesoleval juhul viivise maksmise usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõtte (
26
) alusel ja ka võrdväärsuse põhimõtte alusel, kuna sarnaseid olukordi reguleerivad liikmesriigi sätted puuduvad (
27
), ning nad rõhutavad, et liikmesriikidele on sellises olukorras antud suur kaalutlusõigus.
30.
Komisjon leiab, et kuna erisätted puuduvad (
28
), tuleb küsimus menetlusautonoomia põhimõtte kohaselt reguleerida asjaomase liikmesriigi õiguskorras, järgides võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid, võttes arvesse, et sellise viivise maksmine ei oleks vastuolus usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõttega (
29
). Konkreetsemalt võrdväärsuse põhimõtte kohaldamisega seoses leiab komisjon, et võrreldavad menetlused liikmesriigi õiguses peab tuvastama eelotsusetaotluse esitanud kohus, ent täpsustab siiski, et sellega seoses ei ole asjasse puutuvaks see liikmesriigi õiguse säte, mis reguleerib eeskirjade eiramise korral rahalise toetuse ära võtmist (
30
), kuna see puudutab nõuet, mille aluseks on ka liidu õigus.
31.
Märgin sissejuhatuseks, et määruse nr 1083/2006 (
31
) alusel toimub liidu eelarve täitmine ühisel juhtimisel, kus komisjon vastutab ühelt poolt eelkõige planeerimise ja kavade heakskiitmise eest ning liikmesriigid teiselt poolt vastutavad oma korraldusasutuste kaudu rakenduskavade juhtimise ja rakendamise eest (
32
) eelkõige toetusesaajate ees, kellel on õigus saada avaliku sektori toetuse kogusumma kätte võimalikult kiiresti ja täiel määral (
33
). Asjaomane liikmesriik vastutab seega rakenduskava juhtimise ja kontrolli eest, eriti eeskirjade eiramise vältimise, avastamise ja kõrvaldamise eest ning põhjendamatult makstud summade tagasinõudmise eest, võimaluse korral koos viivisega hilinenud maksetelt (
34
).
32.
Konkreetsemalt on korraldusasutuse ülesanne juhtida ja ellu viia rakenduskava vastavalt usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõttele (
35
). Selle põhimõtte kohaselt peab eelarve täitmine toimuma vastavalt säästlikkuse, tõhususe ja tulemuslikkuse põhimõttele (
36
), mis nõuab, et liikmesriigid kasutaksid Euroopa struktuuri- ja investeerimisfonde kooskõlas liidu valdkondlike eeskirjade aluseks olevate põhimõtete ja nõuetega (
37
).
33.
Liidu valdkondade eeskirjades aga, kui neid tõlgendada lähtudes usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõttest, ei sisaldu ühtki põhimõtet, mis näeks ette, kas liikmesriikide ja toetusesaajate vahelistes suhetes tuleb või ei tule kulude hüvitamise või tagasimaksmisega hilinemisel lisaks hüvitisele või alusetult saadud summale tasuda ka viivist (
38
). Need eeskirjad ja usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõte annavad liikmesriikidele üksnes võimaluse nõuda tasumisele kuuluvatelt summadel viivist vastavalt liikmesriigi õigusele, määratlemata selle viivise laadi ega selle saamise korda (
39
).
34.
Neil asjaoludel tuleb iga liikmesriigi õiguskorras menetlusautonoomia põhimõttest lähtudes kehtestada kohtusse pöördumist reguleerivad menetluseeskirjad, mille eesmärk on tagada õigussubjektidele nende õigused, kuid seda tuleb teha nii, et need ei oleks vähem soodsad kui riigisisese õiguse kohaldamisalasse kuuluvaid sarnaseid olukordi reguleerivad eeskirjad (võrdväärsuse põhimõte) ega muudaks liidu õigusega antud õiguste teostamist tegelikult võimatuks või ülemäära keeruliseks (tõhususe põhimõte) (
40
).
35.
Mis puudutab esimesena võrdväärsuse põhimõtet, siis minu arvates ei takista liidu õigus kuidagi eelotsusetaotluse esitanud kohtul valimast ükskõik kumba käesoleva ettepaneku punktis 28 nimetatud lahendustest, võttes arvesse, et selle kohtu ülesanne on kontrollida, milline oleks liikmesriigi õiguse kohaselt mõne sarnase olukorra suhtes kohaldamisele kuuluv säte. Konkreetsemalt tuleb sel kohtul seejuures hinnata, kas asjasse puutuvaks on see liikmesriigi õigusnorm, millele ta on osutanud oma kolmandas eelotsuse küsimuses (
41
) ja mille kohaselt tuleb viivist maksta üksnes juhul, kui alusetult saadud rahalist soodustust ei tagastata seaduses sätestatud tähtaja jooksul.
36.
Seejuures märgin, ilma et see piiraks kontrolle, mis tuleb teha eelotsusetaotluse esitanud kohtul, et liikmesriikide õiguses on viivise eesmärk tavaliselt heastada kohustuse täitmisega viivitamine, ent sellel ei ole stricto sensu„kahju täieliku hüvitamise“ funktsiooni (
42
) ning tavaliselt kaasneb viivis võlausaldaja poolt võlgnikule kohustuse täitmise nõude esitamisega (
43
). On siiski näiteid, kus viivist kohaldatakse ka siis, kui tegelikku makseviivitust ei esine ja kus viivise eesmärk on sisuliselt hüvitada õigusvastaselt välja makstud summa kasutamise võimalusest ilma jäämine (
44
).
37.
Mis puudutab teisena tõhususe põhimõtet, siis kuivõrd liidu õigusaktides ning liidu ja liikmesriikide kohtupraktikas ühtne lähenemisviis puudub, siis leian, et see, kui korraldusasutus maksab liidu vahenditest toetuse saamiseks abikõlblike kulude hüvitamisega viivitamise korral viivist – kuigi seda ei ole liidu õigusaktides sõnaselgelt ette nähtud – ei takista põhimõtteliselt kohaldatavate õigusnormide eesmärkide saavutamist ega lähe vastuollu liidu valdkondade eeskirjade aluseks olevate põhimõtete ja nõuetega ning eelkõige usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõttega (
45
).
38.
Lisaks sellele ei saaks viivise maksmine käesoleval juhul mõjutada liidu finantshuve, võttes arvesse, et sellised kulud ei ole komisjoni poolt liikmesriigile hüvitamiseks abikõlblikud (
46
).
39.
Eeltoodut silmas pidades teen ettepaneku vastata esimesele ja kolmandale eelotsuse küsimusele, et usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõtet tuleb koosmõjus võrdväärsuse põhimõttega tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt võib ERFist tagastamatu toetuse saaja saada liikmesriigi korraldusasutuselt abikõlblike kulude hüvitamisega viivitamise korral viivist ajavahemiku eest, mil kehtis nende kulude hüvitamist välistav haldusakt, mis hiljem kohtuotsusega tühistati, ning seejuures tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul kooskõlas võrdväärsuse põhimõttega hinnata, kas asjasse puutuvaks on selline liikmesriigi õigusnorm, mille kohaselt tuleb viivist tasuda üksnes juhul, kui alusetult saadud rahalist soodustust seaduses sätestatud tähtaja jooksul tagasi ei maksta.
Teine küsimus
40.
Mis puudutab teist eelotsuse küsimust, siis sisuliselt küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas viivise summat võib vähendada toetuse saaja poolt rahastamislepingu täitmisel toime pandud eeskirjade eiramise tõttu, olgugi et pädev asutus mis tahes finantskorrektsioone sellega seoses kohaldanud ei ole.
41.
MFE ja Rumeenia valitsus leiavad peamiselt, et kuivõrd kohtuotsusega, millega rahastamislepingust taganemine tühistati, tuvastati ka eeskirjade eiramine AA‑poolsel rahastamislepingu täitmisel, ei võimalda selline eeskirjade eiramine vähemalt osaliselt viivise maksmist. Komisjoni hinnangul on liikmesriigi kohtu ülesanne liidu õiguse üldpõhimõtteid ja eelkõige proportsionaalsuse põhimõtet järgides kindlaks teha, kas sarnastes olukordades kohaldamisele kuuluva liikmesriigi õiguse kohaselt saab sellist eeskirjade eiramist viivise summa arvutamisel arvesse võtta.
42.
Minu arvates, kuivõrd käesoleval juhul kohaldamisele kuuluvad liidu õigusnormid puuduvad, tuleb ka siin vastavalt menetlusautonoomia põhimõttele iga liikmesriigi õiguskorras võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid järgides kehtestada kohtusse pöördumist reguleerivad menetluseeskirjad, mille eesmärk on tagada õigussubjektidele nende õigused (
47
). Lisaks sellele, kuivõrd põhikohtuasjas vaidluse all olev menetlus, mis puudutab finantsvahendite eraldamist liidu eelarvest, kujutab endast liidu õiguse rakendamise meedet, laienevad sellele liidu õiguse üldpõhimõtted, mille hulgas on eelkõige proportsionaalsuse põhimõte (
48
).
43.
Seega kõigepealt tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul kooskõlas võrdväärsuse põhimõttega hinnata seda, kas toetusesaajapoolseid eeskirjade eiramisi tuleb sarnastes riigisisestes vaidlustes arvesse võtta ning kas liikmesriigi õiguses ette nähtud kord on liidu õigusega kooskõlas.
44.
Tahtmata küll anda hinnanguid, mille andmine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne, leian seejuures, et teineteisest tuleb eristada ühelt poolt küsimust, mis puudutab finantskorrektsioonide kohaldamist seoses toetusesaaja lepinguliste kohustuste rikkumisega ning mida hinnatakse lähtudes liidu vahendite eraldamisega seotud liidu ja liikmesriigi eeskirjadest, ning teiselt poolt küsimust, mis puudutab viivise maksmist vahendite eraldamisega viivitamise eest ja mida hinnatakse lähtudes sarnastes olukordades viivise maksmist reguleerivatest liikmesriigi sätetest. Niisiis peab see kohus kontrollima, mil määral võimaldab liikmesriigi õigus võtta tal projekti ellu viimisel toime pandud eeskirjade eiramisi arvesse selleks, et põhjendada üksnes viivise välja mõistmisest keeldumist või viivise vähendamist (
49
).
45.
Mis puudutab järgmisena tõhususe põhimõtet, siis tuleb tähele panna, et asjaomane liikmesriik vastutab liidu eeskirjade järgimise arvesse võtmise eest ning võimalike eeskirjade eiramise tuvastamise ja korrigeerimise eest, tühistades täielikult või osaliselt rakenduskava avaliku sektori panuse, võttes arvesse eeskirjade eiramise olemust ja raskust ning fondi rahalist kahju (
50
).
46.
Käesoleval juhul hüvitas MFE abikõlblikud kulud täielikult ilma korrektsioone tegemata (
51
). Neil konkreetsetel asjaoludel lasub eelotsusetaotluse esitanud kohtul kohustus kontrollida, kas ja mil määral võimaldab liikmesriigi õigus tal viivise nõuet puudutavas põhikohtuasjas – vajaduse korral omal algatusel (
52
) – arvesse võtta teise hagi kohta tehtud kohtuotsuses tuvastatud eeskirjade eiramist, võttes arvesse ka seda, et MFE täitis neid kulusid hüvitades selle teise hagi kohta tehtud lõplikku kohtuotsust (
53
). Ei ole nimelt selge, kas ja mil määral oli liikmesriigi asutusel võimalik abikõlblike kulude summa hüvitamisel finantskorrektsioone kohaldada, kui ta algul oli edutult kohaldanud rangemat meedet, milleks oli rahastamislepingust taganemine (
54
). Seega ei ole liidu õigusega vastuolus see, et eelotsusetaotluse esitanud kohus seab – niivõrd, kuivõrd liikmesriigi õigusaktid seda võimaldavad – võimaliku tasumisele kuuluva viivise suuruse sõltuvusse tuvastatud eeskirjade eiramisest. Vastupidisel juhul ei kaasneks selliste eeskirjade eiramisega toetusesaajale mingisuguseid tagajärgi.
47.
Mis puudutab viimaks proportsionaalsuse põhimõtet, siis kuna Euroopa Kohtule esitatud toimikus ei ole andmeid AA‑le süüks arvatavate võimalike eeskirjade eiramise kohta rahastamislepingu täitmisel, siis tuleb sedastada, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul, kelle pädevus leidis juba tunnustamist eeltoodud kaalutlustest lähtudes, lasub kohustus hinnata, kas juhul kui selline eeskirjade eiramine aset leidis, on nendega käesoleval juhul põhjendatav võimaliku viivise välja mõistmata jätmine või vähendamine, võttes arvesse seda, et kui on võimalik valida mitme samavõrd sobiva meetme vahel, tuleb proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt valida kõige vähem piirav meede (
55
).
48.
Neil asjaoludel teen ettepaneku vastata teisele eelotsuse küsimusele, et juhul, kui ERFist tagastamatu toetuse saaja peab liikmesriigi ametiasutuselt saama abikõlblike kulude hüvitamisega viivitamise eest viivist ajavahemiku eest, mil nende kulude hüvitamist välistav haldusakt kehtis, ent hiljem kohtuotsusega tühistati, siis selle, kas toetuse saaja poolset eeskirjade eiramist võib viivise summa arvutamisel arvesse võtta, peab menetlusautonoomia põhimõtte kohaselt kindlaks tegema liikmesriigi kohus, lähtudes sarnaste riigisiseste vaidluste suhtes kohaldatavast liikmesriigi õigusest, tingimusel et ta järgib seejuures võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid ning liidu õiguse üldpõhimõtteid ja eelkõige proportsionaalsuse põhimõtet.
Ettepanek
49.
Eeltoodud kaalutlusi silmas pidades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Curtea de Apel Cluji (Cluji apellatsioonikohus, Rumeenia) esitatud esimesele kuni kolmandale eelotsuse küsimusele järgmiselt:
1.
Usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõtet koosmõjus võrdväärsuse põhimõttega
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt võib Euroopa Regionaalarengu Fondist (ERF) tagastamatu toetuse saaja saada liikmesriigi korraldusasutuselt abikõlblike kulude hüvitamisega viivitamise korral viivist ajavahemiku eest, mil kehtis nende kulude hüvitamist välistav haldusakt, mis hiljem kohtuotsusega tühistati, ning seejuures tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul kooskõlas võrdväärsuse põhimõttega hinnata, kas asjasse puutub selline liikmesriigi õigusnorm, mille kohaselt tuleb viivist tasuda üksnes juhul, kui alusetult saadud rahalist soodustust seaduses sätestatud tähtaja jooksul tagasi ei maksta.
2.
Kui ERFist tagastamatu toetuse saaja peab liikmesriigi ametiasutuselt saama abikõlblike kulude hüvitamisega viivitamise eest viivist ajavahemiku eest, mil nende kulude hüvitamist välistav haldusakt kehtis, ent hiljem kohtuotsusega tühistati, siis selle, kas toetuse saaja poolset eeskirjade eiramist võib viivise summa arvutamisel arvesse võtta, peab menetlusautonoomia põhimõtte kohaselt kindlaks tegema liikmesriigi kohus, lähtudes sarnaste riigisiseste vaidluste suhtes kohaldatavast liikmesriigi õigusest, tingimusel et ta järgib seejuures võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid ning liidu õiguse üldpõhimõtteid ja eelkõige proportsionaalsuse põhimõtet.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	Nõukogu 11. juuli 2006. aasta määrus, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1260/1999 (ELT 2006, L 210, lk 25) (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta määrusega (EL) nr 423/2012 (ELT 2012, L 133, lk 1)) (edaspidi „määrus nr 1083/2006“).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta määrus, mis käsitleb Euroopa Regionaalarengu Fondi ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1783/1999 (ELT 2006, L 210, lk 1).
(
4
)	Nõukogu 25. juuni 2002. aasta määrus, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust (EÜT 2002, L 248, lk 1; ELT eriväljaanne 01/04, lk 74).
(
5
)	2. detsembri 2004. aasta halduskohtumenetluse seadus nr 554/2004 (Legea nr. 554/2004 a contenciosului administrativ) (Monitorul Oficial al României, nr 1154, 7.12.2004, edaspidi „seadus nr 554/2004“).
(
6
)	17. juuli 2009. aasta seadus nr 287/2009 Rumeenia tsiviilseadustiku kohta (Legea nr. 287/2009 privind Codul civil al României) (uuesti avaldatud Monitorul Oficial al României, I osa, nr 505, 15.7.2011; edaspidi „tsiviilseadustik“).
(
7
)	Valitsuse 24. augusti 2011. aasta määrus nr 13 rahaliste kohustuste suhtes kohaldatava laenu- ja trahviintressi seadusjärgse määra ning panganduse valdkonna finants- ja maksumeetmete reguleerimise kohta (Ordonanța Guvernului nr. 13 privind dobânda legală remuneratorie și penalizatoare pentru obligații bănești, precum și pentru reglementarea unor măsuri financiar fiscale în domeniul bancar) (Monitorul Oficial al României, I osa, nr 607, 29.8.2011; edaspidi „OG nr 13/2011“).
(
8
)	Valitsuse 29. juuni 2011. aasta erakorraline määrus nr 66/2011 Euroopa vahendite ja/või vastavate riiklike vahendite saamisel ja kasutamisel ilmnevate eeskirjade rikkumiste ennetamise, avastamise ja nende eest sanktsioonide kohaldamise kohta (Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 66/2011 privind prevenirea, constatarea și sancționarea neregulilor apărute în obținerea și utilizarea fondurilor europene și/sau a fondurilor publice naționale aferente acestora) (Monitorul Oficial al României, I osa, nr 461, 30.6.2011; edaspidi „OUG nr 66/2011“).
(
9
)	Lisaks kohustus AA seda projekti kaasrahastama, võttes enda kanda osa abikõlblikest kuludest ning abikõlbmatud kulud.
(
10
)	Lepingu ja kohaldatavate õigusaktide sätete alusel saabus MFE‑l lasuva hüvitamiskohustuse täitmise tähtpäev 20 päeva pärast kulude hüvitamise taotluse esitamist. AA taotles abikõlblike kulude hüvitamist 22. septembri 2015. aasta kirjas. Ta täiendas kulude hüvitamise taotlust 2. ja 22. oktoobri 2015. aasta kirjadega, võttes arvesse asjaolu, et kõnealuse taotluse esitamise ajal ei olnud kõigi ostetud seadmete eest veel täielikult tasutud.
(
11
)	See laen oleks tulnud tagasi maksta MFE-lt saadavatest summadest.
(
12
)	Eelkõige kuna AA ei täitnud hanketeadete avaldamise kohustust ja eiras rahastamislepingu täitmisel muid eeskirju.
(
13
)	Täpsemalt on tegemist kuupäevaga, mil Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumeenia kassatsioonikohus) jättis kassatsioonkaebuse rahuldamata.
(
14
)	Liikmesriigi kohus märkis eelkõige, et kuigi AA ei järginud seadmete hankimisel hanketeadete avaldamist puudutavaid rahastamislepingu tingimusi, soetati need siiski MFE määrusega kehtestatud menetlust järgides, koostati eeldatava maksumuse kindlaksmääramist puudutavad teatised ja määratleti menetluse valiku aluseks olevad kriteeriumid.
(
15
)	MFE maksis välja kogu summa, ilma mis tahes finantskorrektsioone tegemata ning seda hoolimata Curtea de Apel Cluji (Cluji apellatsioonikohus, Rumeenia) tuvastatud eeskirjade eiramisest.
(
16
)	Käesoleval juhul seisneb väidetav kahju 28983,65 Rumeenia leu (umbes 6500 euro) suuruses kulus, mis tekkis laenulepingu pikendamise tõttu seoses täiendava intressi ja lepingutasudega.
(
17
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab samuti, et ka liidu finantshuvide kaitse tagamisele suunatud järelevalve korra reguleerimisel on liikmesriikidel kaalutlusõigus.
(
18
)	Käesoleval juhul tuleks kõne alla OUG nr 66/2011 artikkel 42, kust tuleneb, et kui võlgnik ei täida seaduses sätestatud 30 päeva jooksul kohustust talle alusetult välja makstud summad tagastada, peab ta viivist maksma alles selle tähtaja lõppemise päevale järgnevast päevast.
(
19
)	Samuti küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus neljanda eelotsuse küsimusega, kas selline rahastamisleping nagu põhikohtuasjas käsitletav kuulub väljamaksega viivitamise korral kohaldatava viivise määra kindlaks määramisel Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta direktiivi 2011/7/EL hilinenud maksmisega võitlemise kohta äritehingute puhul (ELT 2011, L 48, lk 1) kohaldamisalasse.
(
20
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul on nendeks tsiviilseadustiku artikkel 1535 ning OG nr 13/2011 artiklid 1 ja 3, võttes arvesse, et seaduse nr 554/2004 artikkel 28 võimaldab lisaks selle seaduse sätetele kohaldada ka tsiviilseadustikus sisalduvaid eraõiguse sätteid. Märgin siiski, et viimati nimetatud sättes, nagu seda on eelotsusetaotluses tsiteeritud, on viidatud tsiviilkohtumenetlusele.
(
21
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul on jutt OUG nr 66/2011 artiklist 42.
(
22
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab ka, et liikmesriigi kohtupraktika on selles osas lahknev. Mõned kohtud on õiguskindluse, õiguspärase ootuse kaitse ja võrdväärsuse põhimõtete alusel viivise välja mõistnud, samas kui teised on sellise viivise välja mõistmisest keeldunud põhjusel, et liikmesriigi õiguses ei ole sellist viivist sõnaselgelt ette nähtud.
(
23
)	MFE sõnul saab toetusesaaja liidu eelarvest tulenevad summad tasuta ja ilma mis tahes kohustuseta neid tagasi maksta ning tal on üksnes kohustus viia projekt ellu vastavalt rahastamislepingule, samas kui korraldusasutus ei saa antud toetusest mingisugust varalist kasu.
(
24
)	Seevastu kinnitab MFE, et tegutses heas usus, ning väidab, et rahuldas hüvitamistaotluse kohe pärast seda, kui tehti lõplik kohtuotsus, millega rahastamislepingust taganemine tühistati.
(
25
)	Jutt on OUG nr 66/2011 artiklist 42. Konkreetsemalt saaks MFE sõnul võrdväärsuse põhimõtte järgimise tagada üksnes see, kui kohaldada avaliku sektori hankija suhtes trahviintresside osas sama normi, mis reguleerib toetusesaaja poolt makstavaid trahviintresse.
(
26
)	Rumeenia valitsus rõhutab, et selline olukord ei kuulu liidu õiguse kohaldamisalasse, kuna võimalikku viivise maksmist finantseeritakse liikmesriigi eelarvest.
(
27
)	Rumeenia valitsus osutab ka OUG nr 66/2011 artiklile 42, samas kui Portugali valitsus rõhutab viivise võimaliku kohaldamise negatiivset mõju liikmesriikide ametiasutuste pädevuses oleva delikaatse järelevalveülesande täitmisele.
(
28
)	Ta täpsustab eelkõige, et määruse nr 1083/2006 artikli 70 lõike 1 punktis b on liikmesriikidele üksnes antud võimalus nõuda tagasinõutud summadelt viivist vastavalt liikmesriigi õigusele, ent ei ole määratletud sellise viivise laadi ega selle saamise üksikasju.
(
29
)	Komisjon täpsustab, et sellisel juhul ei kahjustaks see liidu finantshuve, võttes arvesse, et määruse nr 1080/2006 artikli 7 ja määruse nr 1083/2006 artikli 56 lõike 3 esimese lõigu kohaselt ei peaks komisjon selliseid kulutusi liikmesriigile hüvitama.
(
30
)	Ehk OUG nr 66/2011 artikkel 42.
(
31
)	Selguse huvides osutan sellele, et kuigi määrus nr 1083/2006 on alates 1. jaanuarist 2014 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse nr 1303/2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006 (ELT 2013, L 347, lk 320), artikliga 153 kehtetuks tunnistatud, siis määruse nr 1303/2013 artikli 152 kohaselt ei mõjuta viimati nimetatud määrus sellise abi jätkamist või muutmist, mille komisjon on kiitnud heaks määruse (EÜ) nr 1083/2006 alusel.
(
32
)	Vt määruse nr 1083/2006 artikkel 14.
(
33
)	Vt määruse nr 1083/2006 artikkel 80.
(
34
)	Vt määruse nr 1083/2006 artikli 70 lõike 1 punkt b.
(
35
)	Vt määruse nr 1083/2006 artikkel 60. Seda põhimõtet on üldisemalt mainitud ka ELTL artiklis 317, kus on liidu eelarve täitmisega seoses sätestatud, et „[l]iikmesriigid teevad komisjoniga koostööd, et tagada nende assigneeringute kasutamine usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõtete kohaselt“.
(
36
)	Vt eelkõige määratlusi Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta määruse (EL, Euratom) nr 966/2012, mis käsitleb Euroopa Liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantseeskirju ning millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 (ELT 2012, L 298, lk 1), artiklis 30 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. juuli 2018. aasta määruse (EL, Euratom) 2018/1046, mis käsitleb liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantsreegleid ja millega muudetakse määrusi (EL) nr 1296/2013, (EL) nr 1301/2013, (EL) nr 1303/2013, (EL) nr 1304/2013, (EL) nr 1309/2013, (EL) nr 1316/2013, (EL) nr 223/2014 ja (EL) nr 283/2014 ja otsust nr 541/2014/EL ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EL, Euratom) nr 966/2012 (ELT 2018, L 193, lk 1), artikli 2 lõikes 59.
(
37
)	14. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Rumeenia vs. komisjon (T‑543/19, EU:T:2021:193, punkt 50), mis jäeti apellatsioonimenetluses muutmata 14. juuli 2022. aasta kohtuotsusega Rumeenia vs. komisjon (C‑401/21 P, EU:C:2022:564).
(
38
)	Teistes liidu õiguse valdkondades see nii ei ole. Näiteks nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (ELT 1992, L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307), mida on muudetud nõukogu 20. novembri 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 1791/2006 (ELT 2006, L 363, lk 1), artikli 232 lõike 1 punktis b on ette nähtud viivis tollivõlalt, mille eesmärk on kõrvaldada tasumise tähtaja möödumisest tulenevad tagajärjed ja eelkõige hoida ära see, et tollivõla võlgnik saab alusetult kasu olukorrast, kus tollivõlast tulenev summa on tema käsutuses pärast selle tasumiseks ette nähtud tähtaja möödumist (vt 31. märtsi 2011. aasta kohtuotsus Aurubis Balgaria, C‑546/09, EU:C:2011:199, punkt 29). Peale selle on Euroopa Kohus käibemaksu valdkonnas leidnud, et neutraalse maksustamise põhimõte nõuab, et kui käibemaksu enammakse tagastamine maksukohustuslasele ei toimu mõistliku aja jooksul, siis hüvitatakse maksukohustuslasele vastavate rahasummade kasutamise võimatusest tekkinud finantskahju viivise tasumisega (vt 24. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus Rafinăria Steaua Română, C‑431/12, EU:C:2013:686, punkt 23). Need kaalutlused võiksid viia järeldusele, et juhul kui liidu seadusandja on soovinud viivise maksmise kohustuse ette näha, on ta seda sõnaselgelt teinud, samas kui käesoleval juhul näib ta olevat soovinud jätta liikmesriikidele täieliku kaalutlusruumi.
(
39
)	Vt eelkõige määruse nr 1083/2006 artikli 70 lõike 1 punkt b. Analoogses kontekstis on Euroopa Kohus seoses Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondiga (EAGF) leidnud, et olukorras, kus liidu õigus ei ole intressi ette näinud, on liidu õigusega kooskõlas see, kui liikmesriik nõuab liidu eelarvest põhjendamatult saadud soodustuse äravõtmisel liikmesriigi õigusnormide alusel sisse intressi, mis kantakse asjaomase liikmesriigi eelarvesse (vt 29. märtsi 2012. aasta kohtuotsus Pfeifer & Langen, C‑564/10, EU:C:2012:190, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika). Sama kehtib siis, kui intress, mille sissenõudmist liidu õigus ette ei näe, tagastatakse EAGF-i rahastatavate tehingute puhul liidu eelarvesse (vt 29. märtsi 2012. aasta kohtuotsus Pfeifer & Langen, C‑564/10, EU:C:2012:190, punkt 47).
(
40
)	Vt selle kohta 15. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Aquino (C‑3/16, EU:C:2017:209, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
41
)	See tähendab OUG nr 66/2011 artikkel 42.
(
42
)	Märgin lisaks, et käesoleval juhul peaks AA‑l olema siiski võimalik kohaldamisele kuuluvate liikmesriigi õigusnormide kohaselt tõendada, et kulude hüvitamisega viivitamine põhjustas majandusliku kahju, mis nõuaks eelkõige sellise kahju tõendamist (tõenäoliselt on tegemist põhikohtuasja esemeks oleva hagi selle osaga, mis puudutab kahju hüvitamist).
(
43
)	Vt näiteks Kreeka õiguses tsiviilseadustiku (αστικός κώδικας/astikós kódikas) artiklid 340 ja 355, Prantsuse õiguses tsiviilseadustiku (code civil) artikkel 1344‑1 ja Itaalia õiguses tsiviilseadustiku (codice civile) artikkel 1224. Samamoodi on ka eelkõige määruse 2018/1046 artiklis 99 „Viivis“ sisuliselt sätestatud, et ilma et see piiraks erinormide kohaldamist, arvestatakse kõikide võlateates märgitud tähtpäevaks tasumata summade pealt viivist (see näitena mainitud säte ei ole põhikohtuasjas siiski ratione temporis kohaldatav).
(
44
)	Näiteks õigusvastase trahvisumma tagasimaksmisel. Vt eelkõige Kreeka õiguses 26. juuni/10. juuli 1944. aasta dekreedi riigi menetlusi reguleerivate seaduste kodifitseerimise kohta (διάταγμα της 26.6/10.7.1944„περί κώδικος των νόμων περί δικών του Δημοσίου“ (FEK A’ 139)) artikkel 21 ning Itaalia õiguses Vabariigi Presidendi 29. septembri 1973. aasta dekreedi nr 602 tulumaksu kogumist puudutavate sätete kohta (decreto del Presidente della Repubblica n. 602 del 1973 (GURI nr 268, 16.10.1973)) artikli 44 lõige 1. Analoogne lahendus näib olevat valitud ka Prantsusmaa õiguses maksumenetluse seadustiku (livre des procédures fiscales) artiklis L. 208.
(
45
)	Vastupidi, selles olukorras võiks viivise maksmise kohustus lihtsustada toetusesaajatel teostada oma õigust saada avaliku sektori toetuse kogusumma kätte „võimalikult kiiresti“ ja täiel määral, kui abikõlblikkuse kriteeriumid on täidetud (vt määruse nr 1083/2006 artikkel 80).
(
46
)	Vastavalt määruse nr 1080/2006 artiklile 7 ja määruse nr 1083/2006 artikli 56 lõike 3 esimesele lõigule ei ole intressid ERFist toetuse saamiseks kõlblikud ning neid ei käsitata asjaomase rakenduskava korraldusasutuse otsusel või selle vastutusel ellu viidud toimingute tulemusena tekkinud kuludena. Pealegi ei ole viivised käesoleval juhul isegi ajaliselt abikõlblikud, kuna määruse nr 1083/2006 artikli 56 lõikes 1 on sätestatud, et sellised kulud on toetuse saamiseks kõlblikud, kui nende eest on tegelikult makstud enne 31. detsembrit 2015.
(
47
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 34.
(
48
)	Vt selle kohta 27. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus Zinātnes parks (C‑347/20, EU:C:2022:59, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
49
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohus on nimelt täpsustanud eelotsusetaotluses, et pärast teise hagi kohta kohtuotsuse tegemist ja sellele järgnevat kõigi abikõlblike kulude täielikku hüvitamist on abikõlblike kulude hüvitamise nõue põhikohtuasjas muutunud ainetuks.
(
50
)	Vt eelkõige määruse nr 1083/2006 artikli 98 lõiked 1 ja 2.
(
51
)	Vt käesoleva ettepaneku 15. joonealune märkus.
(
52
)	Eelotsusetaotlusest ei ilmne, kas eelotsusetaotluse esitanud kohus kavatseb võimaliku viivise finantskorrektsioonidega „kompenseerimise“ küsimust asuda käsitlema omal algatusel või kas MFE on sellise väite esitanud. Käesolevas eelotsusemenetluses on viimane väitnud, et kuigi ta kõik vaidlusalused kulud abikõlblikuks tunnistas, ei tähenda see kõigi AA nõuete tunnustamist tagasiulatuvalt, vaid kinnitab üksnes selle äriühingu heausksust.
(
53
)	See tähendab kohtuotsus, millega tühistati rahastamislepingust taganemine (vt käesoleva ettepaneku punktid 19 ja 20). Seetõttu ei saaks võimalike finantskorrektsioonide kohaldamine väärata MFE poolt kõigi abikõlblike kulude hüvitamist, kuna sel juhul oleks oht, et tekib edasine ja delikaatne küsimus kohtuotsuse seadusjõu põhimõtte rikkumisest. Kuigi see küsimus ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud eelotsuse küsimuste esemeks, osutan sellele, et arvestades, kuivõrd suur tähtsus on kohtuotsuse seadusjõu põhimõttel nii liidu õiguskorras kui liikmesriikide õiguskordades, siis ei kohusta liidu õigus liikmesriigi kohut jätma kohaldamata riigisiseseid menetlusnorme, mis annavad otsusele seadusjõu, isegi siis, kui see võimaldaks heastada liidu õigusega vastuolus oleva olukorra, välja arvatud juhul, kui kohaldatavad liikmesriigi menetlusnormid võimaldavad liikmesriigi kohtul teatavatel tingimustel seadusjõu omandanud kohtuotsuse uuesti läbi vaadata selleks, et olukord liikmesriigi õigusega kooskõlla viia, millisel juhul tuleb võrdväärsuse põhimõttest ja tõhususe põhimõttest lähtudes nende tingimuste täidetuse korral eelistada seda võimalust, et taastada põhikohtuasjas käsitletava olukorra kooskõla liidu õigusega (vt selle kohta 23. novembri 2023. aasta kohtuotsus Right to Know, C‑84/22, EU:C:2023:910, punktid 62, 63 ja 78 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
54
)	Nii toimides ei olnud tal võimalust teostada oma pädevust seoses põhisumma võimaliku vähendamisega tuvastatud eeskirjade eiramise tõttu.
(
55
)	Vt selle kohta 24. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Agenzia delle dogane e dei monopoli ja Ministero dell’Economia e delle Finanze (C‑452/20, EU:C:2022:111, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).