Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
ANDREA BIONDI
esitatud 5. veebruaril 2026(1)
Kohtuasi C‑319/24 P
Euroopa Komisjon
versus
Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd,
Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd,
Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd
Apellatsioonkaebus – Dumping – Hiinast pärit teatavate polüvinüülalkoholide import – Lõplik dumpinguvastane tollimaks – Rakendusmäärus (EL) 2020/1336 – Koostööst keeldumine – Määruse (EL) 2016/1036 artikli 18 lõiked 1 ja 6 – Õiglane võrdlus samal kaubandustasandil – Normaalväärtuse arvutamine oluliste moonutuste korral ekspordiriigis – Määruse 2016/1036 artikli 2 lõiked 6a ja 10 – Kohandamine – Üks majandusüksus – Määruse 2016/1036 artikli 2 lõike 10 punkt i – Tagastamatu käibemaks – Määruse 2016/1036 artikli 2 lõike 10 punkt k
Sisukord
I.
Sissejuhatus
II.
Apellatsioonkaebus
A.
Apellatsioonkaebuse esimene väide, mis puudutab alusmääruse artikli 18 rikkumist
1.
Vaidlusaluse küsimuse taust
2.
Poolte seisukohtade lühikokkuvõte
3.
Analüüs
(a)
Apellatsioonkaebuse esimese väite vastuvõetavus ja Euroopa Kohtu pädevus
(b)
Sisulised küsimused
(1)
Alusmääruse artikkel 18
(2)
Kohaldamine käesolevas asjas
B.
Apellatsioonkaebuse teine väide, mis puudutab alusmääruse artikli 2 lõike 10 ja hea halduse põhimõtte rikkumist
1.
Vaidlusaluse küsimuse taust
2.
Poolte seisukohtade lühikokkuvõte
3.
Analüüs
(a)
Normaalväärtuse arvutamine alusmääruse artikli 2 lõike 6a alusel
(b)
Alusmääruse artikli 2 lõike 10 kohane õiglase võrdlemise kohustus
(1)
Õiglane võrdlemine samal kaubandustasandil
(2)
Õiglane võrdlemine olukorras, kus normaalväärtus arvutatakse alusmääruse artikli 2 lõike 6a alusel
(3)
Kohandustega seotud tõendamiskoormis ja -standard
(c)
Apellatsioonkaebuse teise väite esimene osa
(d)
Apellatsioonkaebuse teise väite teine osa
(1)
Väidetav faktiliste asjaolude moonutamine
(2)
Alusmääruse artikli 2 lõike 10 kohane nõutav tõendamisstandard
(3)
Hea halduse põhimõtte väidetav rikkumine
C.
Apellatsioonkaebuse kolmas väide, mis puudutab alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i tõlgendamist
1.
Vaidlusaluse küsimuse taust
2.
Poolte seisukohtade lühikokkuvõte
3.
Analüüs
(a)
Alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i kohane kohandamine
(b)
Apellatsioonkaebuse kolmanda väite esimene osa
(c)
Apellatsioonkaebuse kolmanda väite teine osa
(1)
Vastuvõetavus
(2)
Sisulised küsimused
III.
Vastuapellatsioonkaebus
A.
Vastuapellatsioonkaebuse vastuvõetavus ja tulemuslikkus
B.
Esimene väide
C.
Teine väide
D.
Kolmas väide
E.
Neljas väide
IV.
Üldkohtule esitatud hagi
V.
Kohtukulud
VI.
Ettepanek
I.      Sissejuhatus
1.        Käesolevas kohtuasjas tekivad olulised küsimused seoses Euroopa Komisjoni dumpinguvastaste uurimistega.
2.        Tegemist on esimese kohtuasjaga, milles Euroopa Kohtul palutakse tõlgendada alusmääruse(2) artikli 2 lõikes 6a sätestatud uue metoodika kohaldamist, mida kasutatakse normaalväärtuse arvutamiseks ekspordi puhul riikidest, mille siseturul esineb olulisi moonutusi. Euroopa Kohtu otsusel on kaugeleulatuv mõju sellele, kuidas komisjon seda metoodikat kasutavaid uurimisi edaspidi käsitleb. Samuti annab käesolev kohtuasi Euroopa Kohtule võimaluse lisaks selgitada komisjoni kaalutlusõiguse ulatust kättesaadavate faktide kasutamisel kooskõlas alusmääruse artikliga 18 juhul, kui huvitatud isikud ei tee koostööd, ning alusmääruse artikli 2 lõike 10 punktide i ja k kohaste kohanduste kohaldamisala.
3.        Käesolev kohtuasi puudutab komisjoni esitatud apellatsioonkaebust ja vastuapellatsioonkaebust, mille esitasid Hiina ühe suurima kontserni Sinopeci kolm äriühingut,(3) kes olid esimeses kohtuastmes hagejad. Apellatsioonkaebus ja vastuapellatsioonkaebus puudutavad Euroopa Liidu Üldkohtu otsust(4) (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“), millega Üldkohus tühistas komisjoni rakendusmääruse, millega kehtestatakse lõplikud dumpinguvastased tollimaksud Hiina Rahvavabariigist pärit teatavate polüvinüülalkoholide impordi suhtes(5) (edaspidi „vaidlusalune määrus“).
4.        Sisuliselt kehtestas komisjon vaidlusaluse määrusega Sinopeci teatavate PVAde impordi suhtes muu hulgas 17,3% suuruse lõpliku dumpinguvastase tollimaksu.
5.        Olles kindlaks teinud, et Hiinas esineb „olulisi moonutusi“,(6) arvutas komisjon normaalväärtuse alusmääruse artikli 2 lõike 6a punktis a sätestatud metoodika kohaselt,(7) arvates selle hulka summa, mida ta pidas moonutamata ja põhjendatud müügi‑, üld‑ ja halduskuludeks (edaspidi „müügi‑, üld‑ ja halduskulud“) ning kasumisummaks.(8)
6.        Selles kontekstis tuvastas komisjon esiteks, et Sinopec Ningxia tootmiskulude kohta esitatud andmetes esinesid tõsised puudused. Seega kasutas komisjon selle äriühingu normaalväärtuse arvutamisel „kättesaadavaid fakte“ kooskõlas alusmääruse artikli 18 lõikega 1.(9) Komisjon otsustas iga asjasse puutuva tooteliigi puhul kasutada teiste koostööd tegevate eksportivate tootjate arvestuslikest normaalväärtustest suurimat.(10)
7.        Teiseks kohandas komisjon ekspordihinda allapoole, jättes sellest välja kindlustus-, transpordi-, käitlemis-, laadimis-, krediidi- ja pangakulud (edaspidi „vaidlusalused kulud“).(11)Kolmandaks kohandas komisjon ekspordihinda alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i alusel allapoole.(12)Neljandaks kohandas komisjon normaalväärtust alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti b alusel ülespoole.(13)
8.        Vaidlustatud kohtuotsuses leidis Üldkohus esiteks, et komisjon rikkus alusmääruse artiklit 18, kuna ta arvutas Sinopec Ningxia normaalväärtuse, võttes tema iga tooteliigi puhul aluseks teiste eksportivate tootjate normaalväärtustest suurima.(14)Teiseks leidis Üldkohus, et komisjon rikkus alusmääruse artikli 2 lõikest 10 tulenevat kohustust võrrelda õiglaselt ekspordihinda ja normaalväärtust samal kaubandustasandil, kuna ta arvas ekspordihinnast maha „vaidlusalused kulud“. Üldkohus leidis ka, et nõudes Sinopecilt ebamõistliku tõendi esitamist, rikkus komisjon hea halduse põhimõtet.(15)Kolmandaks leidis Üldkohus, et komisjon rikkus alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i, kui ta leidis, et Sinopec Central-China ülesanded olid sarnased komisjonitasu alusel töötava esindaja omadega.(16)
9.        Seetõttu tühistas Üldkohus vaidlusaluse määruse Sinopeci suhtes osas, milles komisjon pani toime eespool nimetatud rikkumised. Ülejäänud osas jäeti hagi rahuldamata.
10.      Komisjon ja Sinopec esitasid Euroopa Kohtule vastavalt apellatsioonkaebuse ja vastuapellatsioonkaebuse.
II.    Apellatsioonkaebus
11.      Apellatsioonkaebuses palub komisjon, keda toetab menetlusse astuja esimeses kohtuastmes Kuraray Europe GmbH (edaspidi „Kuraray“), Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja mõista esimese kohtuastme ja apellatsioonimenetluse kohtukulud välja Sinopecilt.
12.      Sinopec, keda toetab menetlusse astuja esimeses kohtuastmes Wegochem Europe BV (edaspidi „Wegochem“), palub Euroopa Kohtul sisuliselt jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja teise võimalusena saata asi tagasi Üldkohtusse uueks arutamiseks ning mõista kohtukulud välja komisjonilt.
13.      Komisjon põhjendab oma apellatsioonkaebust kolme väitega, milles ta väidab, et Üldkohus tegi vea, kui ta leidis, et kõik käesoleva ettepaneku punktis 8 nimetatud rikkumised on aset leidnud.
A.      Apellatsioonkaebuse esimene väide, mis puudutab alusmääruse artikli 18 rikkumist
14.      Komisjoni apellatsioonkaebuse esimene väide puudutab Üldkohtu järeldusi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 211–221. Nendes punktides nõustus Üldkohus Sinopeci väitega, mille kohaselt on komisjon rikkunud alusmääruse artiklit 18.
15.      Alusmääruse artikli 18 asjasse puutuvaid sätted on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Kui mõni huvitatud isik ei võimalda juurdepääsu vajalikule teabele või ei esita vajalikku teavet käesolevas määruses ettenähtud tähtaegade jooksul või märkimisväärselt takistab uurimist, siis võib nii negatiivsed kui ka positiivsed esialgsed ja lõplikud järeldused teha kättesaadavate faktide põhjal.
[…]
5.      Kui otsused, k.a normaalväärtuse määramisega seotud otsused, tuginevad lõike 1 sätetele, eelkõige kaebuses sisalduvale teabele, siis tuleb seda teavet asjakohaselt ning uurimise tähtaega arvesse võttes kontrollida muude, võimaluse korral kättesaadavate sõltumatute allikate alusel, nagu näiteks trükitud hinnaloendid, ametlik impordi ja tollitulu statistika, või muudelt huvitatud isikutelt uurimise ajal saadud teabe alusel.
[…]
6.      Kui huvitatud isik ei tee koostööd või teeb koostööd osaliselt ning kõnealust asjakohast informatsiooni seetõttu ei anta, võib uurimise tulemus olla kõnealusele osalisele vähem soodne kui koostöö puhul.“
1.      Vaidlusaluse küsimuse taust
16.      Vaidlusaluse määruse põhjendustes 327–329 otsustas komisjon pärast seda, kui ta oli tuvastanud tõsiseid puudusi tootmiskulude deklareerimisel seoses äriühinguga Sinopec Ningxia, kohaldada selle äriühingu normaalväärtuse arvutamisel „kättesaadavaid fakte“ kooskõlas alusmääruse artikliga 18. Seega arvutati selle äriühingu normaalväärtus alusmääruse artikli 2 lõike 6a alusel teiste koostööd tegevate eksportivate tootjate esitatud teabe põhjal. Komisjon kasutas iga selle äriühingu esitatud tooteliigi puhul teiste koostööd tegevate eksportivate tootjate suurimat arvestuslikku normaalväärtust.
17.      Vaidlusaluse määruse põhjenduses 333 lükkas komisjon tagasi väited, et see lähenemisviis on karistuslikku laadi. Komisjon leidis, et kuna tal „ei olnud võimalik kontrollida ja seetõttu kasutada Sinopec Ningxia esitatud andmeid normaalväärtuse arvutamisel, puuduvad tõendid selle kohta, et Sinopec Ningxia normaalväärtus tooteliigi kohta oleks väiksem kui sarnaseid tooraineid kasutavate teiste koostööd tegevate tootjate suurim normaalväärtus tooteliigi kohta“.
18.      Vaidlustatud kohtuotsuses leidis Üldkohus, et komisjon kohaldas vaidlusaluses määruses eeldust, mille kohaselt ei olnud Sinopec Ningxia normaalväärtus tooteliikide kaupa väiksem kui teiste koostööd tegevate eksportivate tootjate suurim normaalväärtus. Üldkohus leidis, liidu seadusandja ei soovinud luua alusmääruse artikli 18 alusel õiguslikku eeldust, mis vabastab liidu institutsioonid igasugusest tõendamise nõudest. Üldkohus märkis, et komisjon möönis kohtuistungil, et ta kohaldas eeldust, ja vastuseks konkreetsele küsimusele selgitas see institutsioon, et toimiku tõend, millele ta tugines, et süstemaatiliselt kasutada teiste koostööd tegevate eksportivate tootjate suurimat normaalväärtust, oli Sinopec Ningxia koostöö puudumine. Üldkohus järeldas, et sellise eelduse kohaldamisega oli komisjon rikkunud alusmääruse artiklit 18.
2.      Poolte seisukohtade lühikokkuvõte
19.      Apellatsioonkaebuse esimeses väites leiab komisjon, keda toetab Kuraray, et vaidlustatud kohtuotsuses rikkus Üldkohus alusmääruse artikli 18 tõlgendamisel ja kohaldamisel õigusnormi. Komisjon väidab, et vastupidi sellele, mida leidis Üldkohus, ei kohaldanud komisjon vaidlusaluse määruse põhjendustes 329 ja 333 ühtegi Sinopec Ningxia koostöö puudumisel põhinevat „eeldust“. Asjaolust, et Sinopec Ningxia ei olnud mitmel korral esitanud puuduvaid andmeid, järeldas komisjon lihtsalt seda, et tema normaalväärtused pidid olema vähemalt sama suured kui teiste koostööd tegevate eksportivate tootjate toodetud samade tooteliikide suurimad normaalväärtused. Seda tehes leiab komisjon, et ta ei „karistanud“ Sinopec Ningxiat, vaid kasutas üksnes toimikus olevaid andmeid nende teiste eksportivate tootjate kohta. Lisaks ei viidanud komisjon oma esimeses kohtuastmes esitatud kirjalikes seisukohtades kordagi sellisele eeldusele. Seega moonutas Üldkohus kõnealuse määruse põhjenduses 333 esitatud põhjenduste iseloomu.
20.      Kõigepealt väidab Wegochem, et komisjoni apellatsioonkaebuse esimene väide on vastuvõetamatu, kuna sellega seatakse kahtluse alla Üldkohtu poolt vaidlustatud kohtuotsuses tuvastatud faktilised asjaolud. Wegochemi sõnul leidis Üldkohus, et komisjon kohaldas eeldust ja karistas Sinopec Ningxiat. Seetõttu palub komisjon, et Euroopa Kohus hindaks uuesti järelduse aluseks olevaid tõendeid ja faktilisi asjaolusid.
21.      Sinopec, keda toetab Wegochem, väidab sisuliselt esiteks, et komisjon ei teinud järeldust, vaid kohaldas eeldust. Peale põhjenduses 333 esitatud põhjenduste ei esitanud komisjon mingeid tõendeid ega põhjendusi, mis toetaksid iga tooteliigi puhul kindlaks tehtud suurima normaalväärtuse süstemaatilist valimist. Üldkohus märkis õigesti, et ainus asjaolu, millele komisjon tugines, oli koostöö puudumine. Seega järeldas ta õigesti, et komisjon kohaldas eeldust. Teiseks, isegi kui komisjon oleks teinud järelduse, ei võimaldaks see tal valida konkreetset asjaolu, et karistada koostööst hoidumise eest. Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) kohtupraktikast tuleneb, et kui teatavat teavet ei ole esitatud, ei saa ametiasutus lihtsalt eeldada, et puuduv teave on tingimata süüstav, ega tõlgendada puuduvat teavet kõige negatiivsemas valguses. Kolmandaks, komisjoni mure, et Üldkohtu lähenemisviis võib motiveerida eksportivaid tootjaid valikuliselt koostööst keelduma, on ülepaisutatud. Alusmääruse artikli 18 lõikes 6 ei nõuta, et tulemus peab olema ebasoodsam. Komisjon oleks võinud kasutada muid väärtusi, näiteks teiste eksportijate normaalväärtuste kaalutud keskmist, mis oleks samuti võinud olla „ebasoodsam“. Selle asemel tagas komisjon, et valitud asendusandmed oleksid Sinopecile võimalikult ebasoodsad.
3.      Analüüs
(a)    Apellatsioonkaebuse esimese väite vastuvõetavus ja Euroopa Kohtu pädevus
22.      Mis puudutab Wegochemi esitatud vastuvõetamatuse vastuväidet, siis tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et menetlusse astujal ei ole õigust esitada vastuvõetamatuse väidet, kui seda ei ole sõnastatud kostja nõuetes.(17)
23.      Käesolevas asjas ei esitanud Sinopec apellatsioonkaebuse esimese väite kohta ühtegi vastuvõetavuse väidet. Sellest järeldub, et Wegochemil ei olnud õigust esitada vastuvõetamatuse vastuväidet ja seega ei ole Euroopa Kohus kohustatud seda väidet analüüsima.
24.      Kuivõrd küsimus, kas Euroopa Kohus on pädev kohtuvaidlust lahendama, on avaliku huvi küsimus, võib Euroopa Kohus mis tahes hetkel seda küsimust analüüsida isegi omal algatusel.(18)
25.      Seega, kuna väljakujunenud kohtupraktikast tulenevalt ei ole Euroopa Kohus apellatsioonimenetluses pädev fakte tuvastama,(19) välja arvatud juhul, kui fakte on moonutatud,(20) tekitab Wegochemi esitatud vastuvõetavust käsitlev väide küsimuse Euroopa Kohtu pädevuse kohta, mida Euroopa Kohus peaks uurima omal algatusel.
26.      Käesoleval juhul ei ole apellatsioonkaebuse esimese väite eesmärk siiski faktiliste kaalutluste kahtluse alla seadmine. Vastupidi, selles esitatakse õigusküsimus seoses alusmääruse artikli 18 tõlgendamisega ja eelkõige komisjoni kaalutlusõiguse ulatusega, kui ta otsustab võtta arvesse „kättesaadavaid fakte“ juhul, kui huvitatud isik ei tee koostööd. Lisaks vaidleb komisjon vastu vaidlustatud kohtuotsuses vaidlusaluse määruse põhjendusele 333 antud tõlgendusele, väites, et Üldkohus moonutas selle põhjenduse tähendust. Seega on Euroopa Kohus pädev käsitlema komisjoni apellatsioonkaebuse esimest väidet.
(b)    Sisulised küsimused
(1)    Alusmääruse artikkel 18
27.      Vastuseks komisjoni väitele, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuses õigusnormi seoses alusmääruse artikliga 18, tuleb kõigepealt meenutada, et alusmäärus ei anna komisjonile õigust kohustada huvitatud isikuid uurimises osalema või teavet esitama. Seega sõltub komisjon vajaliku teabe saamiseks nende isikute vabatahtlikust koostööst.(21)
28.      Seetõttu nägi liidu seadusandja alusmääruse artikli 18 lõikes 1 ette, et kui mõni huvitatud isik ei esita vajalikku teavet või märkimisväärselt takistab uurimist, siis võib järeldused teha „kättesaadavate faktide“ põhjal.(22) Lisaks võib nimetatud määruse artikli 18 lõike 6 kohaselt juhul, kui huvitatud isik ei tee koostööd, uurimise tulemus olla kõnealusele osalisele vähem soodne kui koostöö puhul.
29.      Nagu nähtub alusmääruse põhjendusest 27, kajastab alusmääruse artikkel 18 liidu seadusandja tahet ühtlustada komisjoni tõendamisülesannet, kui ta seisab silmitsi oluliste takistustega, mis tulenevad huvitatud isikute koostöö puudumisest.(23) Seega on Euroopa Kohus leidnud, et alusmääruse artikli 18 eesmärk on võimaldada komisjonil jätkata uurimist isegi siis, kui huvitatud isikud keelduvad koostööst või teevad puudulikku koostööd.(24)
30.      Seda arvestades on huvitatud isikutel kohustus oma parimate võimaluste kohaselt koostööd teha ja need isikud peavad esitama kogu nende käsutuses oleva teabe, mida institutsioonid peavad oma järelduste tegemiseks vajalikuks.(25) Oht, et uurimise all olevate huvitatud poolte koostöösoovimatuse korral võtavad institutsioonid arvesse „kättesaadavaid fakte“, mis võivad olla alusmääruse artikli 18 lõigete 1 ja 6 kohaselt ebasoodsamad, on dumpinguvastase menetluse lahutamatu osa ja selle eesmärk on julgustada ettevõtjaid tegema ausalt ja hoolikalt koostööd.(26)
31.      Dumpinguvastase menetluse tulemuslikkuse ja tõhususe huvides tuleb tagada, et huvitatud isikud teeksid uurimises tegelikult ja täielikult koostööd, tegutsedes oma parimate võimaluste kohaselt ja uurimist takistamata. Negatiivsed tagajärjed, mis võivad huvitatud isikule puuduliku või osalise koostöö korral kaasneda – selles mõttes, et olukord võib huvitatud isikule olla ebasoodsam kui uurimises täieliku koostöö tegemise korral –, peavad toimima uurimises täielikult ja ilma reservatsioonideta koostööd tegema paneva stiimulina.(27) Mis tahes muu lahendus võiks piirata liidu kaubanduse kaitsemeetmete tõhusust iga kord, kui liidu institutsioonid puutuvad kokku sellega, et läbiviidava uurimise käigus keeldutakse koostööst.(28)
32.      Samuti tuleb rõhutada, et liidu institutsioonidel on ühise kaubanduspoliitika ja iseäranis kaubanduse kaitsemeetmete valdkonnas ulatuslik kaalutlusõigus nende majanduslike, poliitiliste ja õiguslike olukordade keerulisuse tõttu, mida nad peavad uurima.(29) Kui komisjon tugineb selles kontekstis oma järeldustes „kättesaadavatele faktidele“ olukordades, kus on esitatud puudulik teave, on sellel institutsioonil avar kaalutlusõigus toimikus olevate kõige asjakohasemate faktide valimisel ning ta ei ole kohustatud selgitama, miks olid kasutatud kättesaadavad faktid kõige asjakohasemad, kuna selline kohustus ei ilmne ei alusmääruse artiklist 18 ega kohtupraktikast.(30)
33.      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab kohtulik kontroll seoses sellise hinnanguga seega piirduma sellega, et kontrollitakse menetlusnormidest kinnipidamist, aluseks olevate asjaolude sisulist paikapidavust, ilmsete vigade puudumist nende faktiliste asjaolude hindamisel ja võimu kuritarvitamise puudumist.(31)
34.      Sellegipoolest on range kohtulik kontroll, ehkki eespool nimetatud piirides, ülioluline just selleks, et võtta arvesse komisjoni kaalutlusõigust. Eelkõige ei tohi komisjoni tehtud majanduslike ja õiguslike hinnangute keerukus takistada kohtutel uurimast, kas tõendid, millele tugineti, on täpsed, usaldusväärsed ja järjepidevad, kas need sisaldavad kogu asjakohast teavet, mida tuleb keerulise olukorra hindamisel arvesse võtta, ja kas need võivad kinnitada selle põhjal tehtud järeldusi.(32)
(2)    Kohaldamine käesolevas asjas
35.      Käesolevas asjas on selge, et Sinopec Ningxia ei esitanud usaldusväärseid andmeid oma tootmiskulude kohta ning seetõttu võis komisjon koostöö puudumise tõttu tugineda selle äriühingu normaalväärtuse arvutamisel „kättesaadavatele faktidele“ kooskõlas alusmääruse artikli 18 lõikega 1.
36.      Üldkohus leidis siiski vaidlustatud kohtuotsuse punktis 218, et vaidlusaluse määruse põhjendustes 329 ja 333 kohaldas komisjon pärast seda, kui ta oli tuvastanud koostööst keeldumise, eeldust, et Sinopec Ningxia normaalväärtus tooteliikide kaupa ei ole väiksem kui teiste eksportivate tootjate suurim normaalväärtus tooteliikide kaupa.
37.      Eeldust võib üldiselt määratleda kui juriidilist toimimisviisi, mis seisneb ebakindla asjaolu (või asjaolude kogumi) tuletamises teadaolevast asjaolust (või asjaolude kogumist).(33)
38.      Võttes arvesse, et alusmääruse artikli 18 kohaselt on võimalik teha järeldusi toimikus „kättesaadavate faktide“ põhjal ja kohelda poolt, kes ei tee koostööd või teeb seda üksnes osaliselt, vähem soodsalt kui tema koostöö korral, on liidu institutsioonidel lubatud tuletada nende faktiliste asjaolude otsesest tõendist, mille nad enda käsutuses olevate andmete põhjal on kindlaks teinud, kaudne tõend nende faktiliste asjaolude kohta, mis jäävad neile poolte koostööst keeldumise tõttu teadmata. Teiste sõnadega võimaldab alusmääruse artikkel 18 liidu institutsioonidel tugineda eeldustele, kui tõendatud faktiliste asjaolude ja teadmata faktiliste asjaolude vahel on loogiline ja mõistlik seos. See, kui nendel institutsioonidel keelatakse tugineda niisugustele eeldustele, looks ebamõistliku takistuse, mis ei võimaldaks võtta liidu kaubanduse kaitsemeetmeid iga kord, kui liidu institutsioonid puutuvad kokku sellega, et uurimise käigus keeldutakse koostööst.(34)
39.      Vaidlusaluses määruses ei ole aga kusagil kirjas, et komisjon kohaldas eeldust. Lisaks vaidleb komisjon vastu sellele, kuidas Üldkohus tõlgendas vaidlusalust määrust, väites, et Üldkohus kirjeldas põhjenduse 333 tähendust valesti, kui ta järeldas, et komisjon kohaldas eeldust. Samuti ei nõustu komisjon sellega, nagu ta oleks möönnud, et ta kasutas eeldust.
40.      Kui lugeda tähelepanelikult vaidlusaluse määruse põhjendust 333, mida on meenutatud käesoleva ettepaneku punktis 17, siis nähtub, et selles põhjenduses ei ole komisjon kindlaks teinud ega tuletanud ühegi asjaolu või asjaolu tõenäosust teisest asjaolust. Selles põhjenduses lükkas komisjon lihtsalt tõendamata jätmise tõttu tagasi Sinopeci argumendi, mille kohaselt tema valik kasutada „kättesaadavate faktide“ hulgast teiste koostööd tegevate eksportivate tootjate normaalväärtuste suurimat normaalväärtust tooteliikide kaupa oli karistuslikku laadi. Komisjon lihtsalt tõdes, et ei ole kindlaks tehtud, et see lähenemisviis oli karistuslikku laadi, kuna toimikus puuduvad asjaolud, mis tõendaks, et Sinopec Ningxia normaalväärtus tooteliikide kaupa oleks väiksem kui sarnaseid tooraineid kasutavate teiste koostööd tegevate eksportivate tootjate suurim normaalväärtus tooteliikide kaupa.
41.      Seega esiteks, kuna komisjon ei tuletanud ühest (kindlast) asjaolust teist (ebakindlat) asjaolu, ei saa minu arvates asuda seisukohale, et see institutsioon kohaldas eeldust. Komisjon ei määranud kindlaks ega tuletanud Sinopec Ningxia normaalväärtust. Ta võttis lihtsalt teadmiseks, et puuduvad tõendid, mis kinnitaksid teiste koostööd tegevate eksportivate tootjate suurima normaalväärtuse süstemaatilise valimise väidetavalt karistuslikku laadi.
42.      Teiseks, kuna on tõendatud, et Sinopec Ningxia ei esitanud usaldusväärseid andmeid, mis võimaldaksid kindlaks määrata tema normaalväärtused, on vaidlusaluse määruse põhjenduses 333 sisalduv väide, et puuduvad tõendid, mis võimaldaksid komisjonil hinnata, kas need väärtused jäävad allapoole valitud väärtusi, õige ja selles ei ole tehtud ilmset hindamisviga.
43.      Sellega seoses ei piisa komisjoni ilmselge hindamisvea tuvastamiseks pelgalt võimalusest tugineda toimikus olevatele alternatiivsetele andmetele või faktidele. Nagu eespool meenutatud, on alusmääruse artikli 18 eesmärk võimaldada komisjonil viia uurimine lõpule hoolimata tema suhtes kehtestatud ajalistest piirangutest, sealhulgas koostööst keeldumise korral, mille puhul komisjonil on „kättesaadavate faktide“ uurimisel ja hindamisel ulatuslik kaalutlusõigus.
44.      Nagu nähtub käesoleva ettepaneku punktist 32, peab komisjon oma kaalutlusõiguse teostamisel valima „kättesaadavad faktid“, mis on toimikus ja piisavalt kinnitavad, kuid tagavad samas liidu kaubanduse kaitsemeetmete tõhususe ja tulemuslikkuse ka koostööst keeldumise korral. Komisjon ei saa valida „kättesaadavaid fakte“, mis võivad julgustada uurimises koostööst keelduma. Seega, kuna toimikus puuduvad usaldusväärsed andmed Sinopeci kulude kohta, ei saa ta seetõttu, et ta ise on keeldunud koostööst, väita, et tuleks kasutada alternatiivseid väärtusi, nagu teiste koostööd tegevate eksportivate tootjate keskmist normaalväärtust, kuna see võib julgustada koostööst keelduma. Nagu komisjon õigesti märkis, võib sellise väärtuse kasutamine avaldada kahjulikku mõju, mis ajendab eksportivaid tootjaid valikuliselt keelduma koostööst kõikides valdkondades, kus nad teavad, et nende kulud on teiste eksportijatega võrreldes keskmisest suuremad. Igal juhul ei esitanud Sinopec mingit selgitust selle kohta, miks komisjon oleks pidanud kasutama seda väärtust, mitte teiste koostööd tegevate eksportivate tootjate suurimat normaalväärtust tooteliikide kaupa.
45.      Lisaks ei ole tõendatud, et sellise normaalväärtuse valimisega valis komisjon välja kõige ebasoodsamad „kättesaadavad faktid“ ja karistas seega Sinopec Ningxiat. Tegelikult ei ole teiste koostööd tegevate eksportivate ettevõtjate andmed ainsad kättesaadavad faktid, mida komisjon oleks saanud arvesse võtta pärast seda, kui Sinopec Ningxia keeldus koostööst. Nagu nähtub alusmääruse artikli 18 lõikest 5, võivad „kättesaadavad faktid“ hõlmata ka teavet, mille Euroopa tootjad on esitanud oma kaebuses, andmeid, mis on kättesaadavad sõltumatutest allikatest, nagu avaldatud hinnakirjad, ametlik statistika ja tollidokumendid. Arvestades neid erinevaid allikaid, mida võidi samuti arvesse võtta, ei ole tõendatud, et tuginedes teiste koostööd tegevate eksportivate tootjate suurimale normaalväärtusele tooteliikide kaupa, tagas komisjon, et asendusandmed oleksid Sinopec Ningxia jaoks kõige ebasoodsamad. Selle valiku väidetav karistuslik laad ei ole seega põhjendatud.
46.      Igal juhul, nagu eespool märgitud, on oht, et koostööst keeldumise korral võivad kasutatud „kättesaadavad faktid“ viia alusmääruse artikli 18 lõike 6 kohaselt vähem soodsa tulemuseni, dumpinguvastasele menetluse lahutamatu osa ja Sinopec Ningxia oleks pidanud sellest ohust igati teadlik olema.
47.      Kokkuvõttes järeldub kõigist eespool esitatud kaalutlustest, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 211–221 on Üldkohus moonutanud vaidlusaluse määruse põhjenduse 333 tähendust ja teinud rikkunud õigusnormi, rikkudes alusmääruse artiklit 18. Seega tuleb komisjoni apellatsioonkaebuse esimene väide minu arvates rahuldada.
B.      Apellatsioonkaebuse teine väide, mis puudutab alusmääruse artikli 2 lõike 10 ja hea halduse põhimõtte rikkumist
48.      Komisjoni apellatsioonkaebuse teine väide tõstatab olulisi küsimusi selle kohta, kuidas on seotud komisjoni alusmääruse artikli 2 lõike 10 kohane kohustus teha õiglane võrdlus ja normaalväärtuse arvutamine sama määruse artikli 2 lõike 6a alusel ekspordi puhul riikidest, mille puhul on tõendatud, et nende siseturul esineb olulisi moonutusi. See tõstatab ka täiendavaid olulisi küsimusi seoses õiglase võrdlemise tagamiseks vajalike kohanduste tõendamiskoormise ja ‑standardiga.
49.      Alusmääruse artikli 2 lõike 6a punktis a on sätestatud:
„Kui [alusmääruse] käesoleva või muu asjakohase sätte kohaldamisel tehakse kindlaks, et ekspordiriigis punkti b kohaste oluliste moonutuste tõttu ei ole asjakohane kasutada selle riigi hindu ega kulusid, arvutatakse normaalväärtus üksnes moonutamata hindu või võrdlusaluseid kajastavate tootmis- ja müügikulude põhjal, võttes arvesse järgmisi reegleid.
Komisjon võib allikana kasutada muu hulgas
–        vastavaid tootmis- ja müügikulusid sobivas võrdlusriigis, mille majanduse arengu tase on sarnane ekspordiriigi majanduse arengu tasemega, tingimusel et asjakohased andmed on hõlpsasti kättesaadavad; […]
–        moonutamata rahvusvahelisi hindu, kulusid või võrdlusaluseid, kui ta peab seda asjakohaseks või
–        omamaiseid kulusid, kuid ainult juhul, kui nende puhul on täpsete ja asjakohaste tõendite põhjal kindlaks tehtud, et need ei ole moonutatud […]
[…]
Arvutatud normaalväärtus hõlmab moonutamata ja põhjendatud haldus-, müügi‑ ja üldkulusummat ning kasumisummat.“
50.      Alusmääruse artikli 2 lõikes 10 on sätestatud:
„Ekspordihinna ja normaalväärtuse vahel tehakse õiglane võrdlus. Võrreldakse samal kaubandustasandil enam-vähem samal ajal toimunud müüki ning nõuetekohaselt võetakse arvesse hinna võrreldavust mõjutavaid erinevusi. Kui kindlaksmääratud normaalväärtus ja ekspordihinnad ei ole võrreldavatel alustel, võetakse igal juhul eraldi kohanduste näol nõuetekohaselt arvesse neid tegurite väidetavaid ja ilmnenud erinevusi, mis mõjutavad hindu ja hinna võrreldavust. […] Kui kindlaksmääratud tingimused on täidetud, võib kohandada [punktides a–k osutatud] tegureid […]“
51.      Komisjoni apellatsioonkaebuse teine väide puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punktides 124–139 esitatud Üldkohtu järeldusi, milles Üldkohus leidis, et kuna komisjon arvas ekspordihinnast maha „vaidlusalused kulud“ (nimelt kindlustuskulud, transpordi-, käitlemis- ja laadimiskulud, krediidi- ja pangakulud), rikkus ta alusmääruse artikli 2 lõikest 10 tulenevat kohustust teha õiglane võrdlus samal kaubandustasandil, kuna neid kulusid ei olnud tõenäoliselt arvestuslikust normaalväärtusest maha arvatud.
1.      Vaidlusaluse küsimuse taust
52.      Vaidlusaluses määruses(35) arvutas komisjon normaalväärtuse, lähtudes meetodist, mis on artikli 2 lõikes 6a ette nähtud oluliste moonutustega ekspordiriikide jaoks. Arvestuslik normaalväärtus põhines võrdlusriigi (Türgi) moonutamata väärtustel, millele lisati 17,6% müügi‑, üld‑ ja halduskulude ning 4% kasumi arvesse võtmiseks. Müügi‑, üld‑ ja halduskulud arvutati ühte Türgi tootjat, Ilkalem Ticaret Ve Sanayi A.S‑i (edaspidi „Ilkalem“) puudutavate andmete alusel.(36) Vaidlusaluse määruse põhjenduses 341 järeldas komisjon, et normaalväärtus arvutati tooteliikide kaupa „tehasehinna“ põhjal.
53.      Selleks et viia ekspordihind normaalväärtusega samale kaubandustasandile, st „tehasehinnaga“ tehingule vastavaks, arvas komisjon ekspordihinnast maha „vaidlusalused kulud“.(37)
54.      Lõplike järelduste avalikustamise kohta esitatud märkustes vaidlustas Sinopec asjaolu, et komisjon arvas ekspordihinnast maha „vaidlusalused kulud“, samas kui neid kulusid ei arvatud väidetavalt maha võrdlusriigi tootja müügi‑, üld‑ ja halduskuludest.(38)
55.      Komisjon käsitles seda küsimust vaidlusaluse määruse põhjenduses 314, mis on sõnastatud järgmiselt:
„Komisjon ei olnud selle väitega nõus. Komisjon märkis, et miski ei osuta, et sellised kulud lisati võrdlusriigi tootja esitatud müügi‑, üld‑ ja halduskuludele. Lisaks ei esitanud valimisse kaasatud eksportivad tootjad vastupidiseid tõendeid. Seepärast lükati see väide tagasi.“
56.      Sinopec vaidlustas selle järelduse Üldkohtus, väites, et komisjon oli rikkunud alusmääruse artikli 2 punkti 10.
57.      Üldkohus nõustus selle väitega. Esiteks leidis ta vaidlustatud kohtuotsuse punktides 124–127, et ekspordihinna „tehasest hankimise“ tasandi saavutamiseks on vaja kohandusi, et tagada alusmääruse artikli 2 lõikes 10 nõutud „õiglane võrdlus“ ainult siis, kui normaalväärtus arvutatakse samuti „tehasest hankimise“ tasandil. Üldkohus leidis, et kohtupraktika kohaselt pidi komisjon, kes otsustas teha kõnealuse võrdluse „tehasest hankimise“ tasandil, seega tõendama, et need kohandused olid vajalikud selleks, et võrdlus oleks õiglane.
58.      Teiseks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 128–139, et igal juhul, isegi kui eeldada, et tõendamiskoormis lasub Sinopecil, mitte komisjonil, oli Sinopec oma kohandamistaotlust nõuetekohaselt põhjendanud. Üldkohus leidis, et komisjon oli müügi‑, üld‑ ja halduskulude arvutamisel tuginenud „Orbise andmebaasist“ Ilkalemi kohta võetud andmetele, mis ei olnud piisavalt üksikasjalikud, et välistada, et need hõlmasid „vaidlusaluseid kulusid“. Seega leidis nimetatud kohus, et komisjon, kellel ei olnud Ilkalemi müügi‑, üld‑ ja halduskulude täpsemat jaotust, ei saanud Sinopecilt mõistlikult nõuda, et ta põhjendaks oma normaalväärtuse kohandamise taotlust rohkem, esitades kolmanda isikuga seotud andmed, mis on komisjoni käsutuses olevatest andmetest täpsemad. Seega nõudis komisjon Üldkohtu arvates vaidlusaluse määruse põhjenduses 314 Sinopecilt ebamõistliku tõendi esitamist. Peale selle jõudis Üldkohus järeldusele, et erinevalt olukorrast kohtuotsuses Changmao(39) ei esitanud komisjon Sinopecile andmeid, mis oleksid võimaldanud tal oma kohandamistaotlust rohkem põhjendada.
2.      Poolte seisukohtade lühikokkuvõte
59.      Komisjoni apellatsioonkaebuse teine väide koosneb kahest osast.
60.      Esimeses osas vaidlustab komisjon, keda toetab Kuraray, vaidlustatud kohtuotsuse punktid 126 ja 127. Komisjon väidab, et Üldkohus tõlgendas valesti alusmääruse artikli 2 lõiget 10 ja pööras ümber väljakujunenud eeskirjad, mis käsitlevad kohanduste tõendamise koormist. Komisjoni sõnul ajas Üldkohus segamini alusmääruse artikli 2 lõikest 6a ja artikli 2 lõikest 10 tulenevad kohustused.
61.      Teises osas vaidlustab komisjon vaidlustatud kohtuotsuse punktid 128–139. Esiteks väidab komisjon, et Üldkohus moonutas faktilisi asjaolusid, kui ta märkis, et Sinopec väitis lõplike järelduste avalikustamise kohta esitatud märkustes, et normaalväärtuse arvutamisel kasutatud müügi‑, üld‑ ja halduskulud hõlmasid „suure tõenäosusega“ „vaidlusaluseid kulusid“. Tegelikult lõplike järelduste avalikustamise kohta esitatud märkustes tõenäosuse analüüsi läbi ei viidud. Selle argumendi esitas üksnes Wegochem menetlusse astumisel Üldkohtus. Teiseks kohaldas Üldkohus vääralt alusmääruse artikli 2 lõikes 10 sätestatud tõendamisstandardit. Üldkohus piirdus tõdemusega, et ei ole võimalik „välistada“, et Ilkalemi andmed, mida kasutati arvutatud müügi‑, üld‑ ja halduskulude kindlaksmääramiseks, hõlmavad „vaidlusaluseid kulusid“. Seega ei ole Üldkohus nõuetekohaselt kindlaks teinud, et arvestuslik normaalväärtus hõlmas tegelikult või isegi tõenäoliselt „vaidlusaluseid kulusid“. Kolmandaks kohaldas Üldkohus valesti hea halduse põhimõtet, kui ta leidis, et komisjon pani Sinopecile ebamõistliku tõendamiskoormise, vaatamata sellele, et ta oli edastanud kõik andmed, mis tal olid taotletud kohandamise kohta.
62.      Esimese osa kohta väidab Wegochem kõigepealt, et see osa on tulemusetu, kuna vaidlustatud kohtuotsuse punktid 126 ja 127 ei toeta selle kohtuotsuse resolutsiooni. Seejärel väidab Sinopec, keda toetab Wegochem, esiteks, et see osa põhineb ekslikul eeldusel, et kulude puhul, mis on osa „taandamise protsessist“, ei ole vaja tõendada, et need on hindade võrreldavust mõjutavad tegurid, samas kui selline kohustus on olemas kulude puhul, mis ei ole osa „taandamise protsessist“. Küll aga on see lähenemisviis vastuolus nii liidu kui ka WTO õiguse ja otsustuspraktikaga. Komisjonil lasub kohustus tõendada hindade võrreldavust mõjutava erinevuse olemasolu iga kohanduse puhul, mida ta teeb. Teiseks – ja igal juhul – väidab Sinopec, et komisjoni põhjendused ekspordihinna „taandamiseks“ „tehasest hankimise“ tasandile olid ekslikud, kuna puudusid tõendid selle kohta, et alusmääruse artikli 2 lõike 6a kohaselt arvutatud normaalväärtus oli samuti „tehasest hankimise“ tasandil. Vaidlusaluses määruses sisalduv väide, et normaalväärtus arvutati „tehasest hankimise“ tasandil, ei ole põhjendatud.
63.      Mis puudutab väite teist osa, siis esiteks vaidleb Sinopec vastu faktiliste asjaolude väidetavale moonutamisele. Lõplike järelduste avalikustamise kohta esitatud märkustes viitas Sinopec – Wegochemist sõltumata – tõenäosusele, et „tehasest hankimise“ tasandi ekspordihinda võrreldi normaalväärtusega muul kaubandustasandil. Teiseks oli kohandamistaotlus nõuetekohaselt põhjendatud ja Üldkohus kohaldas õiget tõendamisstandardit. Ei ole vaja kindlalt tõendada, et müügi‑, üld‑ ja halduskulude summa sisaldas „vaidlusaluseid kulusid“. Liidu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt piisab sellest, et midagi ei ole võimalik välistada. Kolmandaks, mis puudutab hea halduse põhimõtte väära kohaldamist, siis oli kohtuotsuses Changmao käsitletud olukord erinev käesoleva kohtuasja olukorrast.
3.      Analüüs
64.      Arvestades, et apellatsioonkaebuse teises väites esitatakse küsimus alusmääruse artikli 2 lõike 6a ja artikli 2 lõike 10 koostoime kohta, pean asjakohaseks kõigepealt selgitada nende sätete konteksti, võttes arvesse olemasolevat kohtupraktikat (punktid a ja b), ning seejärel analüüsida apellatsioonkaebuse teise väite kahte osa (punktid c ja d).
(a)    Normaalväärtuse arvutamine alusmääruse artikli 2 lõike 6a alusel
65.      Alusmääruse artikli 2 lõikega 6a – mida on meenutatud käesoleva ettepaneku punktis 49 –, kehtestatakse erikord, millega nähakse ette eeskirjad normaalväärtuse kindlaksmääramiseks juhul, kui eksport pärineb riikidest, mille siseturu kohta on kindlaks tehtud, et seal on olulised moonutused, nagu on määratletud selles samas sättes. See erikord kehtestati määrusega (EL) 2017/2321,(40) millega muudeti alusmääruse artiklit 2, lisades sellele uue lõike 6a ja muutes lõiget 7, millega enne seda muudatust kehtestati „mitteturumajanduslikest riikidest“ pärit impordi normaalväärtuse arvutamise erikord.
66.      Kuigi alusmääruse artikli 2 lõike 7 eelmise redaktsiooni kohaselt määrati mitteturumajanduslike riikide puhul normaalväärtus kindlaks turumajanduslikus kolmandas riigis asuva koostööd tegeva tootja tegelike hindade ja kulude põhjal, tuleb artikli 2 lõikes 6a sätestatud uue meetodi kohaselt arvutada eksportivate tootjate normaalväärtus hüpoteetiliste moonutamata tootmiskulude ning põhjendatud haldus-, müügi‑ ja üldkulusumma ning kasumisumma põhjal.
67.      Nagu komisjon selgitas, määrab komisjon artikli 2 lõikes 6a sätestatud metoodika kohaldamisel pärast seda, kui ta on küsinud eksportivatelt tootjatelt teavet iga asjasse puutuva tooteliigi tootmiseks kasutatud tootmistegurite ja koguste kohta, kasutatud tootmistegurite moonutamata väärtused kindlaks „hõlpsasti kättesaadavate“ andmete põhjal, nagu on sätestatud alusmääruse artikli 2 lõike 6a punkti a esimeses taandes, ning asendab moonutatud tootmishinnad ja ‑kulud nende väärtustega, et teha kindlaks moonutamata tootmiskulud.
68.      Seoses käesolevas apellatsioonkaebuse väites käsitletud müügi‑, üld‑ ja halduskuludega nõutakse alusmääruse artikli 2 lõike 6a punkti a viimases lõigus, et moonutamata kulude põhjal normaalväärtuse arvutamiseks lisatakse „moonutamata ja põhjendatud“ haldus-, müügi‑ ja üldkulusumma ning kasumisumma.
69.      Alusmääruse artikli 2 lõike 6a eesmärk on vältida ekspordiriigi hindade ja kulude kohta moonutatud andmete kasutamist dumpinguvastastes uurimistes.(41)
70.      Lisaks väljendab alusmääruse artikli 2 lõige 6a samamoodi nagu artikli 2 lõike 7 eelmine redaktsioon, mis puudutas „mitteturumajanduslikke riike“, ka liidu seadusandja tahet võtta kasutusele liidu õiguskorrale omane lähenemisviis, kehtestades ekspordiriigis esinevate oluliste moonutuste korral impordi normaalväärtuse arvutamiseks üksikasjalikest eeskirjadest koosneva erikorra. Järelikult, nagu Üldkohus õigesti rõhutas,(42) ei saa alusmääruse artikli 2 lõiget 6a vastavalt põhimõtetele, mis on välja töötatud kohtupraktikas artikli 2 lõike 7 varasema redaktsiooni kohta, lugeda meetmeks, mille eesmärk on liidu õiguskorras tagada WTO kontekstis võetud konkreetse kohustuse rakendamine. WTO õigus ei näinud nimelt ette normaalväärtuse arvutamise eeskirju impordi puhul, olukorras kus ekspordiriigis esineb olulisi moonutusi.(43)
71.      Samamoodi peetakse artikli 2 lõike 7 eelmist redaktsiooni käsitlevat kohtupraktikat, mille kohaselt on liidu institutsioonidel mitteturumajanduslike riikide puhul normaalväärtuse kindlaksmääramisel ulatuslik kaalutlusõigus,(44) kohaldatavaks ka normaalväärtuse kindlaksmääramisel alusmääruse artikli 2 lõike 6a alusel.
72.      Selles osas ei kujuta müügi‑, üld ja halduskulude mõistlike marginaalide kindlaksmääramine endast erandit selle kohtupraktika kohaldamisest. Lisaks ei ole alusmääruse artikli 2 lõike 6a punkti a viimases lõigus nende marginaalide kindlaksmääramiseks konkreetset metoodikat ette nähtud. Seega on komisjonil kahe esitatud parameetri (nimelt „moonutamata ja põhjendatud“) raames märkimisväärne kaalutlusõigus. Sama kehtib ka andmebaasi kohta, mida kasutati selleks, et koguda asjasse puutuvaid andmeid normaalväärtuse ning müügi‑, üld‑ ja halduskulude arvutamiseks.(45)
73.      Järelikult peab pool, kes soovib vaidlustada nende andmete usaldusväärsust, mida komisjon kasutas müügi‑, üld‑ ja halduskulude arvutamiseks, oma väiteid põhjendama tõenditega, mis põhjustavad konkreetse kahtluse selle institutsiooni kasutatud meetodi või andmete usaldusväärsuses.(46)
(b)    Alusmääruse artikli 2 lõike 10 kohane õiglase võrdlemise kohustus
74.      Vastavalt alusmääruse artikli 2 lõikele 10 – mida on meenutatud käesoleva ettepaneku punktis 50 – tuleb ekspordihinda ja normaalväärtust samal kaubandustasandil õiglaselt võrrelda. Juhul, kui normaalväärtust ja ekspordihinda ei saa õiglaselt võrrelda, tuleb võtta kohandamise abil arvesse erinevusi tegurite vahel, mis väidetavalt ja tõendatult mõjutavad hindu ja hindade võrreldavust.
75.      Alusmääruse artikli 2 lõike 10 esimeses lause sõnastus tuleneb selgelt dumpinguvastase lepingu artikli 2 lõike 4 esimesest lausest, kuna selles kasutatakse sisuliselt samu väljendeid.(47) Seega on võimalik järeldada, et vähemalt seoses kohustusega „võrrelda õiglaselt“ ekspordihinda ja normaalväärtust samal kaubandustasandil näitab selle sätte sõnastus liidu seadusandja selget tahet rakendada liidu õiguses dumpinguvastase lepingu artiklis 2.4 ette nähtud konkreetset kohustust.(48)
(1)    Õiglane võrdlemine samal kaubandustasandil
76.      Alusmääruse artikli 2 lõikes 10 nõutakse, et õiglane võrdlus tehtaks samal kaubandustasandil, täpsustamata, millisel tasandil selline võrdlus tuleks teha. Seega peab komisjon oma kaalutlusõiguse piires valima sobiva kaubandustasandi.(49) Kuigi võrdlus samal kaubandustasandil ei ammenda õiglase võrdlemise kohustust,(50) on see üks põhiparameetreid, mis „aitab kaasa õiglase võrdlemise eesmärgi saavutamisele“.(51) Sellest tulenevalt ei saa normaalväärtuse ja ekspordihinna võrdlust erinevatel kaubandustasanditel kunagi õiglaseks pidada.
77.      Normaalväärtuse ja ekspordihinna võrdlemiseks samal kaubandustasandil võib osutuda vajalikuks neid väärtusi kohandada, et kõrvaldada tegurid või kulud, mida ei ole võrdlemiseks valitud kaubandustasandil kantud.(52) Tegelikult tekiks normaalväärtuse ja ekspordihinna võrdlemisel tasakaalutus, kui ei tehtaks alusmääruse artikli 2 lõike 10(53) kohaseid kohandusi, mis seisneksid ekspordihinnast (või teise võimalusena normaalväärtusest) nende kulude mahaarvamises, mida ei ole võrdluseks valitud kaubandustasandi normaalväärtuse (või teise võimalusena ekspordihinna) määramisel arvesse võetud.
78.      Seda protsessi nimetatakse normaalväärtuse ja ekspordihinna „taandamiseks“ samale kaubandustasandile. See seisneb mõlemast väärtusest selliste tegurite kõrvaldamises, mis on võrdluseks valitud kaubandustasandi jaoks võõrad. Tegelikult on alusmääruse artikli 2 lõike 10 kohaste kohanduste eesmärk taastada sümmeetria normaalväärtuse ja ekspordihinna vahel(54) eelkõige samal kaubandustasandil.
79.      Seega tuleneb liidu kohtute väljakujunenud praktikast, et nii alusmääruse artikli 2 lõike 10 sõnastusest kui ka ülesehitusest nähtub, et ekspordihinda või normaalväärtust võib kohandada vaid selleks, et võtta arvesse neid hindu mõjutavate tegurite erinevusi, mis mõjutavad seega nende võrreldavust, et tagada võrdlus samal kaubandustasandil.(55)
(2)    Õiglane võrdlemine olukorras, kus normaalväärtus arvutatakse alusmääruse artikli 2 lõike 6a alusel
80.      Alusmääruse artikli 2 lõike 10 ja sellega seotud kohtupraktika kohast kohustust teha õiglane võrdlus samal kaubandustasandil kohaldatakse kahtlemata ka siis, kui normaalväärtus arvutatakse alusmääruse artikli 2 lõike 6a alusel. Sellisel juhul erineb vaatenurk tavaliselt veidi juhtumitest, kus normaalväärtus määratakse kindlaks tavapäraste eeskirjade alusel. Kui normaalväärtus arvutatakse alusmääruse artikli 2 lõike 6a alusel, tugineb komisjon hüpoteetilistele moonutamata tootmiskuludele ning põhjendatud müügi‑, üld‑ ja halduskulusummadele ning kasumisummadele. Seega selle asemel, et „taandamise“ kaudu kõrvaldada kulud, mis ei kuulu võrdluseks valitud kaubandustasandile, peaks komisjon kõigepealt arvutama normaalväärtuse valitud kaubandustasandil, kasutades eelnevalt „hõlpsasti kättesaadavaid“ andmeid, mis ei sisalda seda liiki kulusid.
81.      Sellega seoses, nagu on sisuliselt täheldatud Üldkohtu otsuses CCCME, kuigi artikli 2 lõike 10 kohaselt võib olla vaja teha kohandusi, võttes arvesse ekspordihinna ja normaalväärtuse erinevusi, mis mõjutavad nende võrreldavust, ei saa teatud mahaarvamisi teha siiski väärtuse puhul, mis on arvestuslik ja seega mitte tegelik. Seda väärtust ei mõjuta põhimõtteliselt tegurid, mis võivad selle võrreldavust mõjutada, kuna see on kunstlikult kindlaks määratud, liites erinevad komponendid, mille hulgas ei ole komponente, mis tuleks maha arvata.(56)
82.      Kokkuvõttes, kui komisjon arvutab normaalväärtuse alusmääruse artikli 2 lõike 6a alusel, tuginedes „hõlpsasti kättesaadavatele“ andmetele võrdluseks valitud kaubandustasandil (sealhulgas müügi‑, üld‑ ja halduskuludele, mis on tema ulatusliku kaalutlusõiguse raames kindlaks tehtud kui „moonutamata ja põhjendatud“ sellel kaubandustasandil), ei ole põhjust teha kohandusi, et normaalväärtust täiendavalt taandada, välja arvatud juhul, kui tõendatakse, et see väärtus (või sellega seotud müügi‑, üld‑ ja halduskulud) sisaldab tegureid, mis on sellele kaubandustasandile võõrad.
83.      Seoses alusmääruse artikli 2 lõike 6a alusel arvutatud normaalväärtuse ja ekspordihinna õiglase võrdlusega tuleb märkida, et Euroopa Kohus on konkreetselt müügi‑, üld‑ ja halduskulude kohta märkinud, et kuna normaalväärtus ja ekspordihind määratakse kindlaks erinevate reeglite kohaselt, ei tule müügi‑, üld‑ ja halduskulusid käsitleda tingimata ühel ja teisel juhul samamoodi.(57)
(3)    Kohandustega seotud tõendamiskoormis ja -standard
84.      Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et kui pool palub alusmääruse artikli 2 lõike 10 alusel teha kohandusi, mille eesmärk on muuta normaalväärtus ja ekspordihind dumpingumarginaali arvutamise eesmärgil võrreldavaks, peab ta tõendama, et tema nõue on põhjendatud. Nimelt lasub kohustus tõendada, et teha tuleb konkreetsed kohandused, ükskõik millistel isikutel, kes soovivad kohandust teha. Sellest järeldub, et kohanduse tegemist taotlev pool peab tõendama, et tegur, mille kohandamist taotletakse, mõjutab hindu ja seega nende võrreldavust.(58)
85.      Seega, kui tootja palub kohandada normaalväärtust üldjuhul allapoole või ekspordihindu loogiliselt ülespoole, peab see ettevõtja ka näitama ja tõendama, et tingimused sellise kohanduse tegemiseks on täidetud. Seevastu juhul, kui komisjon leiab, et ekspordihinda tuleb kohandada allapoole, peab see institutsioon vähemalt esitama üksteist toetavad kaudsed tõendid, mis kinnitavad, et kohanduse tegemise tingimus on täidetud.(59)
86.      Euroopa Kohus on hiljuti kinnitanud, et põhimõte, mille kohaselt peab alusmääruse artikli 2 lõikes 10 nimetatud teguri kohandamist taotlev pool tõendama, et see tegur mõjutab hindu ja seega ka nende võrreldavust, on siduv sõltumata meetodist, mille alusel normaalväärtus kindlaks määratakse.(60)
87.      Järelikult asjaolu, et normaalväärtus on arvutatud alusmääruse artikli 2 lõike 6a alusel ja seega asjakohase võrdlusriigi eksportivate tootjate andmete põhjal, ei vähenda siiski eespool punktis 84 viidatud kohtupraktikast tulenevat tõendamiskoormist.(61)
(c)    Apellatsioonkaebuse teise väite esimene osa
88.      Kõigepealt, vastupidi Wegochemi väidetele, ei arva ma, et apellatsioonkaebuse teise väite esimene osa on tulemusetu. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 139 esitatud Üldkohtu järeldus, et Sinopeci väitega tuleb nõustuda, põhineb kahel alternatiivsel arutluskäigul.(62) Esimene osa on suunatud selle arutluskäigu esimese osa vastu (mis on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 124–127 ja mida on meenutatud käesoleva ettepaneku punktis 57). Kui see osa kohtuotsusest jääks muutmata, jääks kehtima ka Üldkohtu järeldus, et Sinopeci väide tuleks rahuldada, mistõttu ei oleks vaja analüüsida teist osa. Esimene osa on seega asjakohane.
89.      Teise väite esimene osa puudutab sisuliselt tõendamiskoormise küsimust seoses kohandustega, mis seisnevad „vaidlusaluste kulude“ ekspordihinnast maha arvamises. Komisjon vaidleb vastu vaidlustatud kohtuotsuse punktis 127 esitatud Üldkohtu järeldusele, mille kohaselt pidi komisjon „tõendama, et need kohandused olid vajalikud selleks, et ekspordihinna ja normaalväärtuse võrdlus oleks õiglane“.
90.      Selle probleemi lahendamiseks on äärmiselt oluline pidada silmas käesoleva ettepaneku punktides 52–55 kirjeldatud faktilist tausta. Käesoleval juhul arvutas komisjon normaalväärtuse, tuginedes alusmääruse artikli 2 lõikele 6a. Vaidlusaluse määruse põhjenduses 341 järeldas komisjon, et normaalväärtus arvutati „tehasest hankimise“ tasandil.
91.      Selleks et tagada õiglane võrdlus samal kaubandustasandil kooskõlas alusmääruse artikli 2 lõikega 10, pidi komisjon määrama ekspordihinna samal kaubandustasandil, nimelt „tehasest hankimise“ tasandil. Selleks et viia ekspordihind sellele kaubandustasandile, arvas komisjon „vaidlusalused kulud“ ekspordihinnast maha, viies seega läbi „taandamise protsessi“, mida on mainitud käesoleva ettepaneku punktides 77 ja 78.
92.      Vaidlust ei ole selles, et „vaidlusalused kulud“ ei ole seostatavad komisjoni valitud „tehasest hankimise“ kaubandustasandiga ning et seega oli nende kulude mahaarvamine vajalik selleks, et viia ekspordihind „tehasest hankimise“ tasemele.
93.      Nimelt ei vaidlustanud Sinopec ei komisjonis ega ka Üldkohtus vajadust arvata need kulud ekspordihinnast maha, et viia see väärtus „tehasest hankimise“ tasandile. Sinopec vaidlustas pigem ekspordihinna ja arvestusliku normaalväärtuse võrdluse õigluse, väites, et „kõnealused kulud“ võisid olla arvestuslikus normaalväärtuses juba arvesse võetud. Sinopec seadis sõnaselgelt kahtluse alla asjaolu, et normaalväärtus arvutati „tehasest hankimise“ tasandil.
94.      Järelikult taotles Sinopec arvestusliku normaalväärtuse kohandamist, et tagada õiglane võrdlus. Teise võimalusena palus Sinopec samal põhjusel (nimelt seetõttu, et Sinopeci sõnul ei arvutatud normaalväärtust „tehasest hankimise“ tasandil) komisjonil „vaidlusaluseid kulusid“ ekspordihinnast mitte „taandada“. Faktiliste asjaolude sellist tõlgendust kinnitavad sõnaselgelt nii vaidlustatud kohtuotsuse punkti 128 sõnastus kui ka Sinopeci ja Wegochemi enda väited.
95.      Seda arvestades tuleb lähtuda kahest kaalutlusest.
96.      Esiteks leian, et käesolevas asjas täitis komisjon tõendamiskoormise, mis tal lasub (nagu nõuab kohtupraktika, millele on viidatud käesoleva ettepaneku punktides 84 ja 85) seoses vajadusega kohandada ekspordihinda allapoole, et tuua see õiglaseks võrdluseks valitud „tehasest hankimise“ kaubandustasandile.
97.      Kui toimikust selgus, et ekspordihind sisaldas tegureid (vaidlusalused kulud), mis ei kuulunud sellele kaubandustasandile, oli selliste kulude mahaarvamise vajadus iseenesestmõistetav (in re ipsa).(63) Tegelikult, nagu on meenutatud käesoleva ettepaneku punktis 76, ei saa võrdlus erinevatel kaubandustasanditel kunagi olla õiglane. Vastupidi Sinopeci ja Wegochemi väidetele ei olnud vaja täiendavalt tõendada, et need kulud olid hindade võrreldavust mõjutavad tegurid. Kuna need kulud ei kuulunud võrdluseks valitud kaubandustasandile, mõjutasid need kulud määratluse kohaselt hindade võrreldavust.(64)
98.      Võttes muidugi arvesse alusmääruse artikli 2 lõike 10 kohast kohustust tagada õiglane võrdlus, pidi komisjon tagama, et ka normaalväärtus arvutati samal kaubandustasandil, nimelt „tehasest hankimise“ tasandil. See küsimus puudutab siiski normaalväärtuse kindlaksmääramist, mitte ekspordihinna taandamist. Vaidlusaluse määruse põhjenduses 341 järeldas komisjon, et normaalväärtus arvutati „tehasest hankimise“ tasandil. Kuni ei ole tõendatud, et see järeldus oli vale ja et normaalväärtust ei arvutatud sellel tasandil – mida, nagu allpool näeme, ei ole tõendatud –, ei puuduta see küsimus ekspordihinna taandamist võrdluseks valitud kaubandustasandil.
99.      Teiseks, nagu nähtub käesoleva ettepaneku punktist 93, väitis Sinopec vastupidi komisjoni järeldusele, et normaalväärtust ei arvutatud „tehasest hankimise“ tasandil, ning palus seetõttu seda normaalväärtust õiglase võrdluse tagamiseks kohandada. Sellest tulenevalt oli käesoleva ettepaneku punktides 84 ja 85 viidatud kohtupraktika kohaselt Sinopec see, kellel lasus kohustus tõendada, et normaalväärtust oli vaja kohandada, et saavutada „tehasest hankimise“ tasand, või teise võimalusena, et „vaidlusaluste kulude“ mahaarvamine ekspordihinna taandamiseks õiglaseks võrdluseks valitud kaubandustasandil ei olnud vajalik.
100. Seega rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 126 ja 127 sisuliselt, et komisjon eksis, kui ta jättis tõendamata, et „vaidlusaluste kulude“ mahaarvamine ekspordihinnast „[oli vajalik] selleks, et […] võrdlus oleks õiglane“. Tegelikult oli komisjon tõendanud vajadust kohandada ekspordihinda allapoole, et viia see õiglaseks võrdluseks valitud kaubandustasandile. Pigem oli Sinopec see, kes väitis, et normaalväärtust ei arvutatud sellel kaubandustasandil ja et seetõttu oli vaja seda õiglase võrdluse tagamiseks kohandada. Seega pidi Sinopec oma väiteid põhjendama.
101. Seda järeldust ei sea kahtluse alla Sinopeci väide, mille kohaselt puudusid tõendid selle kohta, et alusmääruse artikli 2 lõike 6a kohaselt arvutatud normaalväärtus oli samuti „tehasest hankimise“ tasandil.
102. On tõsi, nagu väidab Sinopec, et normaalväärtust, mis on arvutatud alusmääruse artikli 2 lõikes 6a sätestatud metoodika alusel, ei määrata tingimata ja määratluse kohaselt kindlaks „tehasest hankimise“ tasandil. Arvestuslik normaalväärtus on siiski „tehasest hankimise“ tasandil, kui komisjon võtab selle arvutamisel arvesse ainult sellel kaubandustasandil esinevaid tegureid.
103. Lõppkokkuvõttes, kui komisjon määrab normaalväärtuse kindlaks alusmääruse artikli 2 lõike 6a alusel, sõltub see, kas normaalväärtus on arvutatud „tehasest hankimise“ tasandil või mitte, selle arvutamiseks kasutatud andmetest. Nagu nähtub käesoleva ettepaneku punktidest 80–82, ei tohiks komisjon kasutada nende müügi‑, üld‑ ja halduskulude arvutamiseks, mis sisalduvad arvestuslikus normaalväärtuses „tehasest hankimise“ tasandil, andmeid, mis sisaldavad kulusid, mida sellel kaubandustasandil ei ole kantud. Kui komisjon kasutab selliseid andmeid, peab ta arvestuslikku normaalväärtust kohandama, arvates need kulud maha.
104. Kuid just seda Sinopec väitiski ja oleks pidanud taotletud arvestusliku normaalväärtuse kohandamiseks tõendama. Tegemist on küsimusega, mis puudutab tõendamisstandardit käsitleva teise väiteosa põhjendatust. See ei mõjuta küsimust, kellel lasub tõendamiskoormis, kelleks käesoleval juhul oli Sinopec, kes vaidlustas selle, et normaalväärtus arvutati tehasest hankimise tasandil, ja palus teha kohanduse.
105. Kõigi eelnevate kaalutluste põhjal leian, et komisjoni apellatsioonkaebuse teise väite esimene osa on põhjendatud.
(d)    Apellatsioonkaebuse teise väite teine osa
106. Teise väite teine osa on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punktide 128–139 vastu, milles Üldkohus analüüsis alternatiivset stsenaariumi, mille kohaselt lasub vaidlusaluste kohanduste tõendamiskoormis Sinopecil.(65) Selles osas esitatakse kolm küsimust, mis puudutavad esiteks väidetavat faktiliste asjaolude moonutamist Üldkohtu poolt (punkti d alapunkt 1); teiseks Sinopeci taotletud normaalväärtuse kohandamise tõendamisstandardit (punkti d alapunkt 2); ning kolmandaks hea halduse põhimõtte väidetavat rikkumist, mille komisjon pani toime, nõudes ebamõistlikke tõendeid (punkti d alapunkt 3).
(1)    Väidetav faktiliste asjaolude moonutamine
107. Esiteks tuleb käsitleda komisjoni argumenti, et Üldkohus moonutas faktilisi asjaolusid, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 128, et Sinopec väitis oma märkustes lõplike järelduste avalikustamise kohta, et normaalväärtus arvutati nii, et see sisaldas „suure tõenäosusega“ „vaidlusaluseid kulusid“.
108. Kohtupraktikas on faktiliste asjaolude moonutamise tuvastamiseks kehtestatud kõrge künnis. Üldkohus peab olema tuvastanud faktilised asjaolud, mis toimikus olevatest dokumentidest nähtuvalt on sisuliselt ebaõiged. Moonutamine peab nendest dokumentidest selgelt nähtuma ja Üldkohus peab olema ilmselgelt ületanud tõendite mõistliku hindamise piire.(66)
109. Käesoleval juhul nähtub Sinopeci märkustest lõplike järelduste avalikustamise kohta, et Sinopec vaidles vastu sellele, et kuigi „vaidlusalused kulud“ arvati ekspordihinnast maha, et viia need „tehasest hankimise“ tasandile, ei tehtud sama arvestusliku normaalväärtuse puhul. Sinopec väitis, et seetõttu võrdles komisjon tehasest hankimise tasandi ekspordihinda arvestusliku normaalväärtusega, mille puhul ei olnud selge, millisel kaubandustasandil see arvestuslik normaalväärtus kindlaks määrati. Seega määrati normaalväärtus kindlaks „eeldatavasti kohaletoimetamist sisaldavate hindade tasandil“.
110. Lõplike järelduste avalikustamise kohta esitatud märkuste grammatiline analüüs näitab, nagu väidab komisjon, et Sinopeci märkustes puudus konkreetne „tõenäosuse analüüs“. Euroopa Kohtu toimikust nähtub, et tõenäosuse stsenaariumi töötas tõepoolest esimest korda välja Wegochem Üldkohtus.
111. Küll aga ei ole Sinopeci väite kirjeldus, mille Üldkohus esitas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 128, sisuliselt väär. Selle väite sisu (nimelt „vaidlusaluste kulude“ mahaarvamine ekspordihinnast, mitte arvestuslikust normaalväärtusest) on selgelt välja toodud. Lisaks eeldab mõiste „eeldatavasti“ kasutamine – kuigi see väljendab väiksemat kindlust kui mõiste „suure tõenäosusega“ – teatavat tõenäosuse analüüsi.
112. Seega ei leia ma, et käesoleval juhul oleks asjaolude moonutamise tuvastamiseks vajalik kõrge künnis saavutatud. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb aga komisjoni akti õiguspärasuse hindamisel lähtuda selle tegemise ajal komisjoni käsutuses olnud teabest.(67) Seega tuleb sisuliselt hinnata, kas Sinopec põhjendas nõuetekohaselt oma taotlust kõnealuse normaalväärtuse kohandamiseks, viidates üksnes tema väitele, mida on meenutatud käesoleva ettepaneku punktis 109, mitte sellele väitele lisatud hilisematele argumentidele.
(2)    Alusmääruse artikli 2 lõike 10 kohane nõutav tõendamisstandard
113. Teiseks tuleb analüüsida komisjoni väidet, mille kohaselt kohaldas Üldkohus vääralt alusmääruse artikli 2 lõikes 10 sätestatud kohanduste puhul nõutavat tõendamisstandardit.
114. Mis puudutab alusmääruse artikli 2 lõike 10 alusel tehtavate kohanduste puhul nõutavat tõendamisstandardit, siis on käesoleva ettepaneku punktis 85 viidatud kohtupraktikas selgitatud, et kui tootja palub kohandada normaalväärtust üldjuhul allapoole, peab see ettevõtja ka näitama ja tõendama, et tingimused sellise kohanduse tegemiseks on täidetud.
115. Mis puudutab konkreetselt alusmääruse artikli 2 lõike 6a punkti a kohaselt arvutatud müügi‑, üld‑ ja halduskulusid, siis käesoleva ettepaneku punktis 73 viidatud Üldkohtu praktika kohaselt peab pool, kes soovib vaidlustada nende andmete usaldusväärsust, mida komisjon kasutas, oma väiteid põhjendama tõenditega, mis põhjustavad konkreetse kahtluse selle institutsiooni kasutatud meetodi või andmete usaldusväärsuses.
116. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 128 järeldas Üldkohus, et Sinopec oli põhjendanud nõuetekohaselt oma taotlust kohandada normaalväärtust, eelkõige müügi‑, üld‑ ja halduskulusid, et tagada õiglane võrdlus. Samuti leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 132, et ei ole võimalik välistada, et Orbise andmebaasist Türgi äriühingu Ilkalem kohta võetud andmed, mida komisjon kasutas müügi‑, üld‑ ja halduskulude kindlakstegemiseks, hõlmavad „vaidlusaluseid kulusid“. Ta tõendas faktiliselt, et need andmed ei olnud piisavalt üksikasjalikud ega täpsed, et teha kindlalt kindlaks, kas „vaidlusalused kulud“ sisaldusid nendes andmetes või mitte.(68)
117. Esimene järeldus, mille võib teha otse vaidlustatud kohtuotsusest, on see, et komisjoni uurimise käigus ega isegi Üldkohtus ei ole lõplikult kindlaks tehtud, et „vaidlusalused kulud“ sisaldusid tegelikult andmetes, mida komisjon kasutas müügi‑, üld‑ ja halduskulude arvutamiseks alusmääruse artikli 2 lõike 6a punkti a viimase lõigu alusel. Kui Sinopec oleks tõendanud, et need kulud sisalduvad nendes andmetes, siis nähtub käesoleva ettepaneku punktidest 80 ja 82, et komisjon oleks pidanud arvestuslikku normaalväärtust kohandama, et kõrvaldada need tegurid, mis ei kuulu õiglaseks võrdluseks valitud kaubandustasandile. Käesoleval juhul see aga ilmselgelt nii ei olnud.
118. Seda arvestades ei saa minu arvates asuda seisukohale, et Sinopec on käesoleva ettepaneku punktis 109 välja toodud kohandamistaotluses tõendanud, et sellise kohandamise tingimused olid täidetud, nagu on nõutud käesoleva ettepaneku punktis 114 viidatud kohtupraktikas. Loomulikult oli see eriti keeruline ülesanne, kuna asjakohased andmed puudutasid kolmandat isikut, Türgi tootjat Ilkalemi, ja isegi komisjonil endal ei olnud andmeid, mis oleksid võimaldanud tal kindlaks teha, kas „vaidlusalused kulud“ sisaldusid nendes andmetes või mitte.(69)
119. Selles kontekstis võib siiski küsida, kas Sinopeci märkustes lõplike järelduste avalikustamise kohta väljendatud kahtluste põhjal oleks komisjon siiski pidanud Orbise andmebaasi andmed kõrvale jätma, kuna need ei olnud piisavalt täpsed, et teha kindlaks, kas „vaidlusalused kulud“ sisalduvad arvestuslikes müügi‑, üld‑ ja halduskuludes või mitte.
120. Sellega seoses tuleb siiski märkida, et vaidlusaluse määruse põhjenduses 215 märkis komisjon, et Ilkalemi kohta kättesaadavad andmed on „valdavalt sama üksikasjalikud kui muud avalikult kättesaadavad finantsandmed, mida komisjon tavaliselt [dumpinguvastastes] uurimistes kasutab. Seetõttu sisaldavad selle ettevõtja kohta praegu kättesaadavad andmed kogu vajalikku teavet ega muuda seda ettevõtjat uurimise jaoks sobimatuks.“ Sinopec ei vaielnud neile kinnitustele vastu. Ta ei seadnud kahtluse alla nende andmete sobivust müügi‑, üld‑ ja halduskulude arvutamiseks. Seega ei olnud komisjonil põhjust neid andmeid kõrvale jätta.
121. Teiseks võib küsida, kas Sinopeci märkustes lõplike järelduste avalikustamise kohta väljendatud kahtluste põhjal oleks komisjon siiski pidanud otsima täpsemaid andmeid, et tagada õiglane võrdlus alusmääruse artikli 2 lõike 10 alusel.
122. Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et alusmääruse artikli 2 lõike 6a punkti a kohaselt peab komisjon arvutama normaalväärtuse „hõlpsasti kättesaadavate andmete“ põhjal.
123. Nõudega, et andmed peavad olema „hõlpsasti kättesaadavad“, tagatakse, et alusmääruse artikli 2 lõike 6a kohase normaalväärtuse arvutamisel kasutab komisjon andmeid, millele on võimalik kiiresti juurde pääseda ja mida on võimalik kiiresti kontrollida.(70) Samuti tagab see, et normaalväärtuse arvutamisel kasutab komisjon andmeid, mis on avalikult kättesaadavad või muul viisil kontrollitavad huvitatud isikute poolt (austades samal ajal andmete konfidentsiaalsust), kes saavad seega neid andmeid uurimise käigus kommenteerida. See on oluline normaalväärtuse arvutamise menetlusliku õigluse ja nõuetekohase menetluse seisukohalt.(71)
124. Kindlasti peab komisjon tagama alusmääruse artikli 2 lõike 10 kohase võrdluse õigluse, sealhulgas juhul, kui normaalväärtus arvutatakse selle määruse artikli 2 lõike 6a alusel „hõlpsasti kättesaadavate“ andmete põhjal. Kuid nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 27, on komisjoni uurimisvolitused dumpinguvastastes menetlustes piiratud, kuna alusmäärus ei anna komisjonile mingit uurimisvolitust, mis võimaldaks tal sundida äriühinguid uurimises osalema või andmeid esitama.
125. Selles kontekstis märkis komisjon vaidlusaluse määruse põhjenduses 238, et „[Ilkalemi] müügi‑, üld‑ ja halduskulude üksikasjalikum jaotus ei ole hõlpsasti kättesaadav“. Samas põhjenduses märkis komisjon õigesti, et alusmääruses on sätestatud, et komisjon peab kasutama „hõlpsasti kättesaadavat“ teavet ega näe ette taotlusi võrdlusriigi tootjatele. Samuti on märgitud, et isegi kui nendelt tootjatelt oleks võimalik sellist teavet nõuda ja kontrollida, puudutaks see suure tõenäosusega konfidentsiaalset teavet. Sinopec ei vaielnud neile kinnitustele vastu. Lisaks ei täpsusta ei Sinopec ega Wegochem oma seisukohtades, kuidas või kust oleks komisjon võinud leida täpsemaid andmeid.
126. Üldisemalt ei ole välistatud, et teatud juhtudel ei ole „hõlpsasti kättesaadavad andmed“, mida komisjon normaalväärtuse arvutamiseks kasutab, piisavalt üksikasjalikud, et lükata ümber kohandamistaotlused, mis – nagu käesolevas asjas – ei ole ise piisavalt põhjendatud.
127. See ei tähenda siiski, et sellistel juhtudel ei saaks komisjon neid andmeid normaalväärtuse arvutamiseks kasutada. See kehtib veelgi enam siis, kui kasutatud andmete sobivust ei seata kahtluse alla.(72) Euroopa Kohtu praktika kinnitab, et normaalväärtuse kindlaksmääramine selliste andmete põhjal ei ole ebamõistlik ega ebasobiv.(73)
128. Peale selle, nagu on viidatud käesoleva ettepaneku punktis 72, on komisjonil alusmääruse artikli 2 lõike 6a kohaselt normaalväärtuse arvutamisel kasutatavate moonutamata ja põhjendatud müügi‑, üld‑ ja halduskulude kindlaksmääramisel ulatuslik kaalutlusõigus. Järelikult on kohtuliku kontrolli standardiks selles kontekstis ilmne hindamisviga.(74) Sellest järeldub, et asjaolud, millele hageja selle hinnangu ümberlükkamiseks tugineb, peavad olema piisavad, et muuta analüüs ebausutavaks. Käesoleval juhul seda tehtud ei ole.
129. Kokkuvõttes on kõigil eeltoodud kaalutlustel kaks tagajärge.
130. Ühest küljest rikkus Üldkohus õigusnormi seoses alusmääruse artikli 2 lõike 10 kohaste kohanduste puhul nõutava tõendamisstandardiga, kui ta järeldas, et Sinopec põhjendas oma märkustes lõplike järelduste avalikustamise kohta nõuetekohaselt oma taotlust arvestusliku normaalväärtuse kohandamiseks.
131. Teisest küljest, kuigi Üldkohus ei märkinud vaidlustatud kohtuotsuses sõnaselgelt, et Sinopeci kohandamistaotluse tõttu oleks komisjon pidanud õiglase võrdluse tagamiseks taotletud normaalväärtust kohandama, võib sellise järelduse tuletada asjaolust, et Üldkohus nõustus Sinopeci väitega alusmääruse artikli 2 lõike 10 rikkumise kohta.
132. Kuigi – nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 92 – ekspordihinna puhul ei olnud vaidlust selles, et „vaidlusalused kulud“ tuli maha arvata, kuna need ei kuulunud võrdluseks valitud kaubandustasandile, ei olnud arvestusliku normaalväärtuse kohta täpseid andmeid ega olnud tõendatud, nagu Üldkohus ise tuvastas, et need kulud sisaldusid müügi‑, üld‑ ja halduskulude arvutamiseks kasutatud andmetes.(75) Just seda märkis komisjon vaidlusaluse määruse põhjenduse 314 esimeses lauses,(76) mis ei ole seega selles osas ekslik.
133. Seega, kui Üldkohus nõustus Sinopeci väitega ja leidis sisuliselt, et vaidlusaluse arvestusliku normaalväärtuse kohandamise tingimused olid käesoleval juhul täidetud, rikkus Üldkohus veel ühte õigusnormi seoses alusmääruse artikli 2 lõike 10 kohaste kohanduste puhul nõutava tõendamisstandardiga.
(3)    Hea halduse põhimõtte väidetav rikkumine
134. Lõpuks tuleb hinnata komisjoni argumenti, mis puudutab Üldkohtu väidetavalt ekslikku järeldust hea halduse põhimõtte rikkumise kohta.
135. See apellatsioonkaebuse teise väite teise osa viimane argument puudutab kahte Üldkohtu tehtud etteheidet. Esiteks otsustas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 134 ja 135, et kohustades Sinopecit oma kohandamistaotlust täiendavalt põhjendama, esitades kolmanda isikuga seotud andmed, mis on komisjoni käsutuses olevatest andmetest täpsemad, nõudis komisjon ebamõistlikku tõendit. Teiseks heitis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 138 komisjonile ette ka seda, et ta ei esitanud Sinopecile andmeid, mis oleksid võimaldanud tollel oma kohandamistaotlust täiendavalt põhjendada.
136. Kõigepealt, nagu Üldkohus õigesti märkis, ei ole alusmääruse artikli 2 lõikes 10 konkreetselt üle võetud dumpinguvastase lepingu artikli 2.4 viimases lauses sisalduvat sätet, mille kohaselt „võimuorganid teatavad asjaomastele pooltele, millist teavet on vaja õiglase võrdluse jaoks, ega pane nendele pooltele põhjendamata tõendamiskohustust“.(77) Näib, et seda sätet ei ole alusmääruse üheski teises artiklis konkreetselt üle võetud. Järelikult ei saa artikli 2 lõikest 10 ega ühestki muust selle määruse sättest tuletada liidu seadusandja selget tahet rakendada dumpinguvastase lepingu artikli 2.4 viimases lauses sisalduvast sättest tulenevat konkreetset kohustust.(78)
137. Kuigi alusmääruse artikli 2 lõikes 10 kui sellises ei ole sätestatud liidu institutsioonide positiivset kohustust esitada huvitatud isikutele konkreetset teavet võimalike kohanduste kohta, et tagada õiglane võrdlus, ei tähenda see siiski, et alusmääruses ei võeta arvesse dumpinguvastase lepingu artikli 2.4 viimases lauses sätestatud nõudeid. Need nõuded tuleb asetada liidu seadusandja loodud dumpinguvastaste menetluste süsteemi, mida institutsioonid selle määruse alusel rakendavad, tõlgendades neid põhiõiguste harta artiklis 41 sätestatud hea halduse põhimõttest lähtudes.(79)
138. Seoses Üldkohtu esimese etteheidega, mis puudutab ebamõistliku tõendamiskoormise kehtestamist, viitab ta vaidlusaluse määruse põhjendusele 314 (mida on meenutatud käesoleva ettepaneku punktis 55).
139. Selles põhjenduses leidis komisjon esiteks, et miski ei osuta sellele, et „vaidlusalused kulud“ sisaldusid Türgi tootja esitatud müügi‑, üld‑ ja halduskuludes, ning teiseks, et „lisaks“ ei ole Sinopec „esitanud vastupidiseid tõendeid“. Seega jättis komisjon selles põhjenduses sisuliselt põhjendamatuse tõttu rahuldamata Sinopeci normaalväärtuse kohandamise taotluse, mille ta esitas oma märkustes lõplike järelduste avalikustamise kohta (mida on korratud käesoleva ettepaneku punktis 109).
140. Nagu on meenutatud käesoleva ettepaneku punktis 112, tuleb selle tagasilükkamise õiguspärasust hinnata Sinopeci esitatud teabe, mitte hiljem lisatud argumentide alusel. Sellega seoses nähtub eelkõige Wegochemi poolt Üldkohtule esitatud argumentidest, et Sinopeci taotlus oleks kahtlemata võinud olla põhjendatum, et tekitada rohkem kahtlusi komisjoni kasutatud Orbise andmebaasi andmete suhtes. Seega ei saa argument, mis puudutab väidetavat võimatut tõendamiskoormist, heastada asjaolu, et arvestusliku normaalväärtuse kohandamise taotlus ei olnud piisavalt põhjendatud.
141. Igal juhul, isegi kui Sinopecil oleks olnud ebamõistlikult raske tõendada, nagu nõuab käesoleva ettepaneku punktis 114 viidatud kohtupraktika, et „vaidlusalused kulud“ sisaldusid Orbise andmebaasis olevates Ilkalemi andmetes, nähtub käesoleva ettepaneku punktidest 125 ja 126 siiski, et kuna puudus lõplik kindlus teatud väidetavate asjaolude osas, mis puudutasid alusmääruse artikli 2 lõike 6a alusel normaalväärtuse arvutamiseks kasutatud „hõlpsasti kättesaadavat“ teavet, võis komisjon kasutada neid andmeid normaalväärtuse arvutamiseks, isegi kui need ei olnud piisavalt üksikasjalikud, et põhjendamatu kohandamistaotlus lõplikult ümber lükata.
142. Sellega seoses tuleb ka laiemast poliitilisest seisukohast märkida, et alusmääruse artikli 2 lõike 6a kohase metoodika raames tooks selliste arvestusliku normaalväärtuse kohandamise taotluste rahuldamine, mis on käesoleva ettepaneku punktides 114 ja 115 osutatud kohtupraktikas nõutava õigusliku standardi kohaselt põhjendamata, kaasa ohu, et kahjustatakse kogu hõlpsasti kättesaadavatel andmetel põhinevat metoodikat.
143. Üldkohtu teine etteheide puudutab asjaolu, et komisjon ei esitanud Sinopecile andmeid, mis oleksid võimaldanud tal oma taotlust täiendavalt põhjendada.
144. Sellega seoses tuleb märkida, et kuigi – nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 137 – alusmäärusega dumpinguvastaste menetluste jaoks loodud menetlussüsteem, mida tõlgendatakse, võttes arvesse hea halduse põhimõtet, näeb ette, et pooltel on teatud menetluslikud õigused seoses teabega, mis on vajalik alusmääruse artikli 2 lõike 10 kohase õiglase võrdluse tegemiseks, ei ole kusagil kirjas, et komisjon peaks esitama huvitatud isikutele teavet, mida tema toimikus ei ole. See tähendab ühte kahest: kas pooled leiavad, et komisjon ei kogunud piisavalt andmeid, ja väidavad seetõttu, et komisjon rikkus uurimise käigus hoolsuskohustust; käesoleva ettepaneku punktidest 119–128 nähtub siiski, et käesoleval juhul see nii ei ole; või ei saa nad väita, et on rikutud hea halduse põhimõtet seetõttu, et nad ei saanud teavet, mida toimikus ei ole.
145. Kui on tuvastatud, et komisjon esitas pooltele kogu asjakohase ja jagatava teabe, mis oli toimikus olemas, ei saa hea halduse põhimõtte rikkumist esineda pelgalt seetõttu, et komisjon ei esitanud huvitatud isikule andmeid, mis oleks võimaldanud tal oma taotlust täiendavalt põhjendada. Seda järeldust kinnitab kohtuotsus Changmao, milles Üldkohus järeldas, et sellises olukorras ei saa hageja komisjonile põhjendatult ette heita tegutsemist vastuolus hea halduse põhimõttega ja kaitseõiguste rikkumist talle põhjendamatu tõendamiskoormise asetamisega.(80)
146. Kõigist eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et minu arvates tuleb nõustuda ka apellatsioonkaebuse teise väite kolmanda argumendiga ja sellest tulenevalt tuleb komisjoni apellatsioonkaebuse teise väitega tervikuna nõustuda.
C.      Apellatsioonkaebuse kolmas väide, mis puudutab alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i tõlgendamist
147. Komisjoni apellatsioonkaebuse kolmas väide puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punktides 65–113 esitatud Üldkohtu järeldusi, milles Üldkohus leidis, et komisjon rikkus alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i, kohandades selle sätte alusel ekspordihinda allapoole.
148. Alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i kohaselt „kohandatakse vaatlusaluse müügiga seotud komisjonitasude erinevusi. Mõiste „komisjonitasu“ hõlmab toote või samasuguse toote müüja saadud hinnalisandit, kui sellise müüja funktsioonid on sarnased komisjonitasu alusel töötava esindaja omadega.“
1.      Vaidlusaluse küsimuse taust
149. Nagu nähtub vaidlusaluse määruse põhjendustest 365–374, leidis komisjon, et ekspordihinna kohandamine allapoole alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i alusel oli põhjendatud.
150. Eelkõige leidis komisjon nimetatud määruse põhjenduses 373, et vaadates Sinopeci kontserni tervikpilti ja Sinopec Central China – seotud äriühingu, mis tegeleb kogu Sinopeci asjaomaste toodete ekspordimüügiga Euroopa Liitu – tegevust selles, ei saa Sinopec Central Chinat „pidada äriühingusiseseks müügiosakonnaks, vaid pigem kvalifitseerub see kauplejaks alusmääruse artikli 2 artikli 10 punkti i tähenduses“. Sellele järeldusele jõudmiseks võttis komisjon oma analüüsis arvesse viit asjaolu:(81)
–        esiteks, Sinopec Central-China otsis kliente ja võttis nendega ühendust;
–        teiseks, asjaomaste toodete tooja Sinopec Chongqing tegeles otsese eksportmüügiga;
–        kolmandaks, Sinopec Chongqing ja veel üks asjaomaste toodete tootja Sinopec Ningxia teostasid Hiinas otsemüüki;
–        neljandaks, Sinopec Chongqing ja Sinopec Ningxia kandsid müügikulusid;
–        viiendaks, Sinopec Central-China turustas ka tooteid, mida tootsid muud tootjad kui Sinopec Chongqing ja Sinopec Ningxia.
151. Sinopec vaidlustas eespool toodud järelduse Üldkohtus.
152. Vaidlustatud kohtuotsuses lükkas Üldkohus esiteks tagasi komisjoni seisukoha, et alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i alusel tuleb kohandus üldjuhul teha niipea, kui ettevõtja asutab eksportmüügi teostamiseks seotud äriühingu.(82)
153. Teiseks nõustus Üldkohus komisjoniga, et ühise kontrolli olemasolu arvestades tuleb kontrollida, kas kõik olulised faktid näitavad „ühe majandusüksuse“ olemasolu ja seega, kas seotud kaupleja ülesanded on sarnased äriühingusisese müügiosakonna ülesannetega. Seega kontrollis Üldkohus, kas komisjon on esitanud piisavalt üksteist toetavaid kaudseid tõendeid, mis võimaldavad tõendada, et vaatamata ühise kontrolli olemasolule ei saa asuda seisukohale, et Sinopec Central-China tegutses struktuurisisese müügiosakonnana, mistõttu oli vaja teha vaidlustatud kohandus.(83)
154. Järelikult analüüsis Üldkohus kõiki eespool nimetatud viit asjaolu. Ta järeldas, et esimene ja viies asjaolu ei ole asjakohased selle kindlakstegemisel, kas Sinopec Central-China oli struktuurisisene müügiosakond või esindaja;(84) et teine ja kolmas asjaolu ei ole veenvad tõendid selle kohta, et Sinopec Central-Chinat ei saa pidada struktuurisiseseks müügiosakonnaks;(85) ja et neljas asjaolu ei muuda teisele ja kolmandale asjaolule antud hinnangut.(86)
155. Arvestades kõiki nimetatud kaalutlusi, järeldas Üldkohus, et teine ja kolmas asjaolu ei ole piisavad, et moodustada üksteist toetavate kaudsete tõendite kogumit, mis tõendaks, et Sinopec Central-China ülesanded on sarnased komisjonitasu alusel töötava esindaja omadega, või takistaks tunnustamast Sinopec Central-Chinat struktuurisisese müügiosakonnana. Seega Üldkohtu hinnangul ei ole komisjon esitanud tõendeid, mille ta kohtupraktika kohaselt esitama peab, ja tegi ilmse hindamisvea, kui ta leidis, et Sinopec Central-China täitis ülesandeid, mis on sarnased komisjonitasu alusel töötava esindaja omadega.(87)
2.      Poolte seisukohtade lühikokkuvõte
156. Komisjoni apellatsioonkaebuse kolmas väide koosneb kahest osast.
157. Esimeses osas vaidlustab komisjon, keda toetab Kuraray, vaidlustatud kohtuotsuse punktid 65–79. Komisjon väidab, et Üldkohus rikkus alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i tõlgendamisel õigusnormi ja eiras asjasse puutuvast kohtupraktikast tulenevat kohandusega seotud tõendamiskoormise põhimõtet. Käesolevas asjas täitis komisjon oma tõendamiskoormise nõuetekohaselt. Komisjoni esitatud tõendid oleksid pidanud panema tõendamiskoormise Sinopecile, et ta tõendaks, et alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i kohane kohandamine ei olnud põhjendatud. Sellest järeldub, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 69 ja 70 on väidetavalt rikutud õigusnormi.
158. Teises osas väidab komisjon esiteks, et analüüsides eraldi iga käesoleva ettepaneku punktis 150 nimetatud tõendit, rikkus Üldkohus alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i kohaldamisel õigusnormi. Kohtupraktika kohaselt saab nende asjaolude tähtsust hinnata üksnes igakülgselt, mitte neid ükshaaval arvesse võttes. Need asjaolud saavad omada tähendust üksnes siis, kui neid võetakse vaidlusaluses määruses esitatud järelduse toetuseks arvesse kui tõendite kogumit. Komisjon väidab, et Üldkohus jättis selle standardi kohaldamata. Teiseks vaidlustab komisjon Üldkohtu järeldused käesoleva ettepaneku punktis 150 nimetatud iga viie asjaolu kohta. Mis puudutab eelkõige kolmandat asjaolu, siis väidab komisjon, et Üldkohus rikkus põhjendamiskohustust.
159. Väite esimese osaga seoses vaidleb Sinopec, keda toetab Wegochem, komisjoni argumentidele vastu.
160. Väite teise osa kohta väidab Wegochem kõigepealt, et see on vastuvõetamatu, kuna tegemist on katsega vaidlustada Üldkohtu poolt faktilistele asjaoludele antud hinnanguid. Sinopec ja Wegochem vaidlevad seejärel vastu komisjoni argumentidele, mis puudutavad kõiki eespool nimetatud viit asjaolu.
3.      Analüüs
(a)    Alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i kohane kohandamine
161. Alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i kohaselt võib kohandada vaatlusaluse müügiga seotud komisjonitasude erinevusi. Selle sätte teine lause täpsustab, et „komisjonitasud“ hõlmavad toote või samasuguse toote müüja saadud hinnalisandit, kui sellise müüja ülesanded on sarnased komisjonitasu alusel töötava esindaja omadega.
162. Teine lause lisati alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i nõukogu määrusega (EÜ) nr 1972/2002.(88) Selle määruse põhjendusest 6 tuleneb, et selle lisamise mõte oli täpsustada vastavalt institutsioonide väljakujunenud praktikale, et selliseid kohandusi tuleks teha ka juhul, kui pooled ei ole esindatava-esindaja suhtes, vaid saavutavad samasuguse majandustulemuse ostja ja müüjana tegutsedes. Seega võimaldab alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkt i teha kohandusi mitte üksnes vaatlusaluse müügiga seotud komisjonitasude erinevuste põhjal, vaid ka toote turustajate hinnalisandit arvestades, kui neil on komisjonitasu alusel töötava esindajaga sarnased ülesanded.
163. Nagu aga Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 60 jj õigesti märkis, tuleneb kohtupraktikast, et alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i alusel ei saa kohandust teha, kui kolmandas riigis asutatud tootja ja temaga seotud turustaja, kes korraldab eksporti liitu, moodustavad ühe majandusüksuse.(89)
164. See, et tootmis- ja müügitegevus jaguneb kontserni kuuluvate õiguslikult eraldiseisvate äriühingute vahel, ei muuda asjaolu, et kontsern moodustab ühe majandusüksuse. Selline kontsern lihtsalt korraldab oma tegevust sisemiselt viisil, mida muudel juhtudel teostaks üks juriidiline isik. Ühe majandusüksuse tunnustamise majanduslik põhjendus on vältida müügikulude kunstlikku väljajätmist toote väärtuse hindamisest lihtsalt seetõttu, et kontsern kasutab eraldiseisvat juriidilist tütarettevõtjat, mitte struktuurisisest müügiosakonda. Mõlemad organisatsioonilised struktuurid on majanduslikult samaväärsed.(90)
165. Järelikult ei saa sellise turustaja ülesandeid, kes moodustab kolmandas riigis asutatud tootjaga ühe majandusüksuse, pidada sarnaseks komisjonitasu alusel töötava esindaja omadega alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i tähenduses.(91)
166. Üks majandusüksus eksisteerib, kui tootja usaldab ülesanded, mis tavaliselt kuuluvad struktuurisisesele müügiosakonnale, tema tooteid turustavale äriühingule, mida ta majanduslikult kontrollib.(92) Seega, kuigi tootja kontroll seotud kaupleja üle või mõlema äriühingu ühine kontroll on ühe majandusüksuse olemasolu eeltingimus, saab sellise üksuse olemasolu tuvastada ainult siis, kui seotud kaupleja täidetavad ülesanded on sarnased struktuurisisese müügiosakonna omadega.(93)
167. Seega järgitakse analüüsis funktsionaalset lähenemisviisi. Oluline on sisu, mitte vorm. Selle analüüsimisel, kas tootja ja temaga seotud turustaja moodustavad ühe majandusüksuse, on otsustava tähtsusega vaadelda selle tootja ja turustaja suhete majanduslikku tegelikkust. Kuna tuvastada tuleb selle tootja ja turustaja suhete majanduslik tegelikkus, siis peavad liidu institutsioonid arvesse võtma kõiki „asjas tähtsust omavaid tegureid“, mis võimaldavad kindlaks teha, kas see turustaja täidab või ei täida kõnealuse tootja struktuurisisese müügiosakonna ülesandeid.(94)
168. Eelkõige on vaja hinnata seotud kaupleja ülesandeid kontsernis, kuhu ta kuulub. Seega peaks komisjon uurima selle äriühingu üldisi ülesandeid nii vaatlusaluse toote kui ka muude toodete turustamisel ja eksportimisel nii kontserni sees kui ka suhetes sõltumatute kolmandatest isikutest tootjatega.(95)
169. Nõue võtta arvesse tootja ja seotud turustaja vahelise suhte majanduslikku tegelikkust osutab selliste asjaolude arvessevõtmisele nagu seotud turustaja autonoomia tase,(96) riskijaotus, seotud äriühingu tasustamisstruktuur, suhte ainuõiguslikkus või võimalus esindada teisi sõltumatuid tootjaid.(97)
(b)    Apellatsioonkaebuse kolmanda väite esimene osa
170. Kolmanda väite esimeses osas vaidleb komisjon sisuliselt vastu vaidlustatud kohtuotsuse punktidele 69 ja 70. Nendes punktides lükkas Üldkohus tagasi komisjoni argumendi, mille järgi on olemas „üldreegel“, mille kohaselt tuleb alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i alusel kohandus üldjuhul teha niipea, kui ettevõtja asutab eksportmüügi teostamiseks seotud äriühingu.
171. See Üldkohtu hinnang ei sisalda aga ühtegi õigusnormi rikkumist ega eira – vastupidi sellele, mida väidab komisjon – asjasse puutuvast kohtupraktikast tulenevat kohandusega seotud tõendamiskoormise põhimõtet.
172. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 65–68 õigesti märkis – ja nagu nähtub käesoleva ettepaneku punktist 84 –, peab väljakujunenud kohtupraktika kohaselt alusmääruse artikli 2 lõikes 10 loetletud konkreetsete kohandustega seotud tõendamiskoormist kandma isik, kes soovib neile tugineda. Seega, kui komisjon leiab, et ekspordihinda tuleb allapoole kohandada põhjusel, et tootjaga seotud müügiettevõtja – käesoleval juhul Sinopec Central-China – täidab ülesandeid, mis on sarnased komisjonitasu alusel töötava esindaja omadega, peab see institutsioon vähemalt esitama üksteist toetavad kaudsed tõendid, mis kinnitavad, et see tingimus on täidetud.(98)
173. Alles siis, kui komisjon on esitanud üksteist toetavad kaudsed tõendid selle kohta, et kõnealune müügiettevõte täitis ülesandeid, mis on sarnased komisjonitasu alusel töötava esindaja omadega, peab kõnealune äriühing või temaga seotud tootja tõendama, et alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i alusel kohanduse tegemine ei ole põhjendatud, esitades näiteks tõendid selle kohta, et nad moodustavad ühe majandusüksuse.(99)
174. Sellest järeldub esiteks, et kohtupraktikas puudub üldreegel, mis kohustaks tegema kohanduse alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i alusel lihtsalt seetõttu, et ettevõtja asutab eksportmüügi teostamiseks seotud äriühingu.
175. Komisjon peab esitama üksteist toetavad tõendid, mis näitavad, et hoolimata tootja kontrollist seotud kaupleja üle või mõlema äriühingu ühisest kontrollist täidab tootjaga seotud müügiettevõtja (seotud turustaja) ülesandeid, mis on sarnased komisjonitasu alusel töötava esindaja omadega.
176. Praegusel juhul on aga käsitletava apellatsioonkaebuse väite teises osas kõne all just nimelt küsimus, kas komisjon on esitanud piisavalt tõendeid järeldamaks, et vaatamata sellele, et Sinopec Central-China oli seotud turustaja, täitis ta neid ülesandeid.
177. Teiseks läheb Sinopecil lasuv tõendamiskoormis, millele komisjon oma apellatsioonkaebuses viitab ja mida on mainitud käesoleva ettepaneku punktis 173, üle alles siis, kui komisjon on esitanud sellised üksteist toetavad tõendid.
178. Seetõttu tuleb apellatsioonkaebuse kolmanda väite esimene osa tagasi lükata.
(c)    Apellatsioonkaebuse kolmanda väite teine osa
(1)    Vastuvõetavus
179. Mis puudutab kolmanda väite teist osa, siis tuleb kõigepealt käsitleda Wegochemi esitatud vastuvõetamatuse vastuväidet. Nagu on selgitatud käesoleva ettepaneku punktides 22–25, millele ma viitan, ei ole Wegochemil õigust sellist väidet esitada. Kuna see tõstatab küsimuse Euroopa Kohtu pädevuse kohta, peab Euroopa Kohus seda omal algatusel uurima.
180. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei kuulu Euroopa Kohtu pädevusse faktide tuvastamine ega üldjuhul nende tõendite uurimine, mida Üldkohus on nende faktide alusena kasutanud.(100) Seega, kuna komisjoni kolmanda väite teise osaga taotletakse nende tõendite uuesti läbi vaatamist, millele Üldkohus tugines, kui ta jõudis järeldusele, et komisjon ei täitnud oma kohustust tõendada, et Sinopec Central-China täitis ülesandeid, mis on sarnased komisjonitasu alusel tegutseva esindaja ülesannetega, ei ole Euroopa Kohus pädev seda väidet analüüsima, välja arvatud juhul, kui neid tõendeid on moonutatud.(101)
181. Küsimus, kas Üldkohus kohaldas tõendite hindamisel õiget standardit, on siiski õigusküsimus, mis kuulub Euroopa Kohtu pädevusse.(102) Samamoodi on ka küsimus nende asjaolude asjakohasusest, mida komisjon võttis arvesse selle kindlakstegemisel, kas seotud turustaja täidab ülesandeid, mis on sarnased komisjonitasu alusel töötava esindaja ülesannetega, või kas on olemas üks majandusüksus alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i tähenduses, õigusküsimused, mida saab apellatsioonimenetluses uurida.(103)
(2)    Sisulised küsimused
182. Sisulistes küsimustes vaidleb komisjon kõigepealt vastu Üldkohtu kasutatud tõendite hindamise standardile.
183. Selles osas nõustun komisjoniga, et kohtupraktika kohaselt ei tule käesoleva ettepaneku punktis 150 nimetatud viit asjaolu, mis moodustavad tõendite kogumi, hinnata nende individuaalse tähenduse seisukohast, vaid neid tuleb käsitleda igakülgselt kui tõendite kogumit, mis toetab vaidlusaluses määruses tehtud järeldust.
184. Õigupoolest, nagu tuleneb kohtupraktikast, mida on meenutatud käesoleva ettepaneku punktides 167 ja 168, nõuab selle kindlaksmääramine, kas kohandamine alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i alusel on põhjendatud või mitte, seetõttu, et Euroopa Liitu eksportimise eest vastutav tootja ja temaga seotud turustaja moodustavad ühe majandusüksuse, et võetaks arvesse „kõiki asjas tähtsust omavaid tegureid“, mis puudutavad selle tootja ja turustaja vaheliste suhete majanduslikku tegelikkust.
185. Käesolevas asjas hindas Üldkohus siiski igakülgselt kõiki tegureid, mis toetavad komisjoni järeldust vaidlusaluses määruses. Pärast kõigi viie asjaolu eraldiseisvat analüüsimist – vaidlustatud kohtuotsuse punktides 82–111 – jõudis Üldkohus punktis 112 lõplikule järeldusele, viidates sõnaselgelt kõigile viiele asjaolule, mis moodustavad tõendite kogumi. Üldkohus järeldas, et ainsad kaks asjaolu, mida ta pidas asjakohaseks – nimelt teine ja kolmas asjaolu – ei ole piisavad, et moodustada üksteist toetavate kaudsete tõendite kogumit, mis tõendaks, et Sinopec Central-China ülesanded on sarnased komisjonitasu alusel töötava esindaja omadega. Seetõttu tuleb tagasi lükata komisjoni etteheide, et Üldkohus kohaldas väära hindamisstandardit.
186. Seejärel vaidleb komisjon vastu Üldkohtu analüüsile eespool punktis 150 nimetatud iga viie asjaolu kohta, mis moodustavad tõendite kogumi, mis toetavad tema järeldust vaidlusaluses määruses.
187. Sellega seoses märgin, et Üldkohtu järeldus, millele ta jõudis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 112 pärast tõendite igakülgset hindamist, põhines ainult kahel viiest asjaolust, millele komisjon vaidlusaluses määruses tugines, kuna Üldkohus lükkas kaks asjaolu (esimese ja viienda) asjakohatuna tagasi, samas kui leiti, et kolmas (neljas asjaolu) ei muuda tema hinnangut kahe ülejäänud asjaolu kohta.
188. Seega, isegi kui Üldkohus kohaldas vaidlustatud otsuse punktis 112 õiget hindamisstandardit, siis juhul, kui peaks tuvastatama, et tema igakülgne hinnang põhines üksnes osalisel tõendite kogumil – kuna teatud tegurite asjakohasuse hindamisel on rikutud õigusnormi –, oleks kogu hinnang väär.
189. Mis puudutab eespool punktis 150 nimetatud viiest asjaolust esimest, nimelt seda, et Sinopec Central-China otsis kliente ja võttis nendega ühendust, siis leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 82–84, et see ei ole asjakohane. Üldkohus leidis, et kuna klientide otsimine ja nendega ühenduse võtmine on tegevus, millega võivad tegeleda nii struktuurisisene müügiosakond kui ka müügiesindaja, ei ole see asjaolu analüüsi jaoks asjakohane.
190. Komisjon vaidlustab selle analüüsi, mis – niivõrd kui see puudutab ühe majandusüksuse olemasolu kindlakstegemisel arvesse võetud asjaolu asjakohasust – puudutab õigusküsimust.(104)
191. Nagu eespool märgitud,(105) tuleb ühe majandusüksuse olemasolu kindlakstegemiseks uurida seotud turustaja üldisi ülesandeid vaatlusaluse toote turustamisel ja eksportimisel, võttes arvesse tema ja tootja vaheliste suhete majanduslikku tegelikkust.
192. Selles kontekstis nõustun Üldkohtuga, et klientide otsimine ja nendega ühenduse võtmine on tegevus, mida välise müügiesindaja puudumisel võib teostada struktuurisisene müügiosakond. Seetõttu arvan, et Üldkohus ei teinud viga, kui ta leidis, et esimene asjaolu ei ole määrav selle kindlakstegemisel, kas seotud turustaja tegutseb struktuurisisese müügiosakonna või müügiesindajana.
193. See, et asjaolu ei ole tingimata määrav, ei tähenda siiski, et see on asjakohatu.
194. Asjaolu, et seotud turustaja otsib kliente ja võtab nendega ühendust, on oluline tegur, et mõista selle seotud üksuse üldisi ülesandeid, arvestades tema majanduslikku suhet tootjaga. Kui tehakse kindlaks, et seotud üksus ei otsinud kliente ega loonud nendega otsekontakti, oleks see selge märk sellest, et see üksus ei täida ülesandeid, mis on sarnased komisjonitasu alusel töötava esindaja ülesannetega. Kohtupraktikast nähtub, et Üldkohus pidas asjaolu, et seotud turustaja turustas tooteid, haldas kontakte olemasolevate ja potentsiaalsete klientidega, hankis tellimusi ja võttis neid vastu ning pidas müügiläbirääkimisi, asjakohaseks teguriks selle kindlakstegemisel, kas see üksus tegutses esindajana.(106)
195. Järelikult rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 84, et esimene asjaolu ei ole asjakohane selle kindlakstegemisel, kas Sinopec Central-China tegutses komisjonitasu alusel töötava esindajana alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i tähenduses.
196. Mis puudutab teist asjaolu, mis on loetletud eespool punktis 150 ja mis puudutab Sinopec Chongqingi otsest eksportmüüki, siis ei vaidle komisjon vastu ühelegi konkreetsele õigusnormi rikkumisele analüüsis, mille Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 85–94. Ta väidab, et Üldkohus ei sidunud otsemüügi hindamist analüüsiga selle asjakohasuse kohta Sinopec Chongqingi ja Sinopec Central-China vaheliste majandussuhete seisukohast. Kuna aga komisjoni tuleb mõista nii, et ta taotleb Üldkohtu poolt tõenditele antud hinnangu ümberhindamist, on see taotlus apellatsioonimenetluses vastuvõetamatu. Kuna komisjoni etteheidet tuleb mõista nii, et see on suunatud Üldkohtu kasutatud hindamisstandardi vastu, on see etteheide käesoleva ettepaneku punktides 182–185 juba tagasi lükatud.
197. Mis puudutab eespool punktis 150 loetletud kolmandat asjaolu, siis leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 97 ja 98, et kuigi Sinopec Chongqingi ja Sinopec Ningxia omamaine otsemüük tõendas, et neil oli ilma vahendajateta tegutsemiseks vajalik taristu, võivad tootjad oma eksporditegevuses õiguspäraselt kasutada teistsuguseid struktuurisiseseid osakondi või seotud üksusi kui oma kodumaiste turgude puhul. Üldkohus järeldas seega, et kolmas asjaolu ei ole veenev tõend, mis takistaks Sinopec Central-China kvalifitseerimist struktuurisiseseks müügiosakonnaks.
198. Vastupidi sellele, mida väidab komisjon, ei näe ma selles arutluskäigus mingit vastuolu. Seega ei saa nõustuda väitega, et Üldkohus rikkus põhjendamiskohustust. Osas, milles komisjon palub Euroopa Kohtul Üldkohtu poolt tõenditele antud hinnangu ümber hinnata ja jõuda teistsugusele järeldusele kui see, millele jõuti vaidlustatud kohtuotsuses, on see taotlus apellatsioonimenetluses vastuvõetamatu.
199. Mis puudutab eespool punktis 150 loetletud neljandat asjaolu, nimelt seda, et Sinopec Chongqingil ja Sinopec Ningxial tekkisid müügikulud, siis sidus Üldkohus selle vaidlustatud kohtuotsuse punktides 100–102 teise ja kolmanda asjaoluga ning järeldas, et see ei muuda nendele asjaoludele antavat hinnangut.
200. Komisjon ise seob oma etteheite kohtuotsuse selle osa kohta teise ja kolmanda asjaolu käsitleva analüüsi õigusvastasusega. Käesoleva ettepaneku eelnevatest punktidest tuleneb siiski, et teist ja kolmandat asjaolu puudutava analüüsi vastu esitatud etteheited tuleb tagasi lükata. Järelikult ei saa nõustuda ka komisjoni etteheitega, mis puudutab Üldkohtu analüüsi neljanda asjaolu kohta.
201. Lõpuks, seoses eespool punktis 150 loetletud viienda asjaoluga, mis puudutab seda, et Sinopec Central-China kauples ka muude tootjate kui Sinopec Chongqingi ja Sinopec Ningxia toodetud kaupadega, järeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 111, et see ei ole asjakohane tõendamaks, et Sinopec Central-China täitis ülesandeid, mis on sarnased komisjonitasu alusel töötava esindaja omadega. Selle järelduseni viinud analüüs jaguneb kaheks osaks. Esiteks leidis Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 106–108 pärast asjakohasele kohtupraktikale viitamist, et kuna komisjon ei analüüsinud Sinopec Central-China kogukäibe osakaalu kõikide toodete müügist, mis osteti muudelt äriühingutelt kui Sinopec Chongqing ja Sinopec Ningxia, ei saanud ta tugineda viiendale asjaolule, et väita, et ühe majandusüksuse olemasolu ei ole tõendatud. Teiseks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 109 ja 110, et isegi kui eeldada, et komisjonil oli õigus piirduda Sinopec Central-China PVAde müügist saadud käibe analüüsimisega, on tõendatud, et Sinopec Central-China poolt sõltumatute tootjate toodetud PVAde ost moodustas vaid 2% tema PVAde ostudest Sinopec Chongqingilt ja Sinopec Ningxialt ning et PVAd, mille ta ostis sõltumatutelt tootjatelt, müüdi igal juhul „seotud äriühingule“ Hiinas.
202. Komisjon vaidlustab selle analüüsi, mis sarnaselt esimese asjaoluga – niivõrd kui see puudutab ühe majandusüksuse olemasolu kindlakstegemisel arvesse võetud asjaolu asjakohasust – puudutab õigusküsimust.(107)
203. Seoses analüüsi esimese osaga, millele Üldkohus tugines oma järelduses vaidlustatud otsuse punktis 111, märgin, et selle kohtuotsuse punktides 106 ja 107 esitatud analüüs on kooskõlas seal viidatud kohtupraktikaga. Selle kohtuotsuse punktis 108 esitatud järeldus, mille kohaselt ei saa komisjon tugineda viiendale asjaolule kui asjakohasele kaudsele tõendile, kuna komisjon ei analüüsinud muudelt äriühingutelt kui Sinopec Chongqing ja Sinopec Ningxia ostetud kõigi toodete müügi kogukäibe osa, on minu arvates aga ekslik.
204. Nagu eespool meenutatud,(108) annab kohtupraktika liidu institutsioonidele õiguse võtta arvesse „kõiki asjas tähtsust omavaid tegureid“, mis puudutavad tootja ja seotud turustaja vahelise suhte majanduslikku tegelikkust, et teha kindlaks, kas tegemist on ühe majandusüksusega. Järelikult ei saa need tegurid tingimata piirduda seotud turustaja kõigi toodete müügi kogukäibe osakaalu analüüsiga. Asjasse puutuva toote müügi osakaal võib samuti olla oluline tegur, mida liidu institutsioonidel on õigus analüüsis arvesse võtta.(109) Seega rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 111, et viies asjaolu ei ole asjakohane, kuna komisjon ei analüüsinud Sinopec Central-China kõigi toodete müügi kogukäibe osakaalu.
205. Mis puudutab analüüsi teist osa, mis on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 109 ja 110, siis tegi Üldkohus selle „igal juhul“ ja seega obiter dictum’ina. Kuigi Üldkohus seda sõnaselgelt ei märkinud, näib ta neis punktides sisuliselt järeldavat, et analüüsi põhjal, mis puudutas (ainult) Sinopec Central-China poolt teistelt sõltumatutelt tootjatelt saadud vaatlusaluse tootega seotud käibe väga piiratud osa (mida komisjon analüüsis), ei olnud viies asjaolu piisav tõend, et asuda seisukohale, et see äriühing täitis komisjonitasu alusel töötava esindajaga sarnaseid ülesandeid.
206. Tuleb siiski märkida, et seda (kaudset) järeldust viienda asjaolu kohta ei ole üldse mainitud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 112, milles Üldkohus annab viiele asjaolule igakülgse hinnangu. Seega ei võtnud Üldkohus selles igakülgses hinnangus tõenditena üldse arvesse viiendat asjaolu, kuna ta leidis (ekslikult), et see asjaolu ei ole asjakohane.
207. Kokkuvõttes leian, et Üldkohus rikkus kahte õigusnormi, kui ta leidis, et esimene ja viies asjaolu ei olnud analüüsis asjakohased, et teha kindlaks, kas Sinopec Central-China täitis hoolimata oma sidusettevõtja seisundist ülesandeid, mis on sarnased komisjonitasu alusel töötava esindaja omadega.
208. Järelikult, kuna tõendite igakülgne hindamine, mille Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 112 läbi viis, põhines üksnes teisel ja kolmandal asjaolul, kuna Üldkohus lükkas esimese ja viienda vääralt asjassepuutumatuse tõttu tagasi, tuleb järeldada, et see igakülgne hindamine on õigusnormi rikkumise tõttu vigane.
209. Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku nõustuda komisjoni apellatsioonkaebuse kolmanda väite teise osaga.
III. Vastuapellatsioonkaebus
210. Sinopeci vastuapellatsioonkaebus puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 141–159. Nendes punktides lükkas Üldkohus tagasi väite, millega Sinopec vaidlustas komisjoni otsuse kohandada normaalväärtust alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti b alusel ülespoole, et kajastada erinevust tasumisele kuuluva käibemaksumäära ja ekspordikäibemaksu tagastamise määra vahel.
211. Sinopec palub oma vastuapellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles jäeti kehtima normaalväärtuse kohandamine tagastamatu käibemaksu osas, tühistada vaidlusalune määrus kohandamist puudutavas osas ja mõista kohtukulud välja komisjonilt; teise võimalusena palub Sinopec Euroopa Kohtul saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse ja otsustada kohtukulude kandmine edaspidi.
212. Komisjon, keda toetab Kuraray, palub Euroopa Kohtul jätta vastuapellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja Sinopecilt. Lisaks palub Kuraray Euroopa Kohtul tunnistada vastuapellatsioonkaebus vastuvõetamatuks.
213. Sinopec põhjendab oma vastuapellatsioonkaebust nelja väitega.
214. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 141–159 kinnitas Üldkohus vaidlusaluse määruse põhjendustes 387 ja 388 esitatud komisjoni otsust kohandada arvestuslikku normaalväärtust, et võtta arvesse ekspordihinnas sisalduvat tagastamatut käibemaksu. Üldkohus leidis, et kuigi vaidlusaluse määruse sõnastust ei olnud lihtne mõista, oli komisjon kontekstist lähtudes ja haldusdokumendis esitatud tõendite alusel piisavalt tõendanud esiteks seda, et ekspordihind sisaldas tagastamatut käibemaksu, samas kui normaalväärtus arvutati alusmääruse artikli 2 lõike 6a kohaste võrdlusriigi andmete põhjal ilma käibemaksuta, ning teiseks, et järelikult õigustab see asümmeetria normaalväärtuse ülespoole kohandamist, et tagada normaalväärtuse ja ekspordihinna õiglane võrdlus.(110)
215. Üldkohus leidis siiski, et komisjon tegi vea, kui ta tugines selle kohandamise õigusliku alusena alusmääruse artikli 2 lõike 10 punktile b, kuna see säte ei hõlma sõnaselgelt võrdlusriigi andmetel põhinevaid arvestuslikke normaalväärtusi. Üldkohus leidis, et see viga ei olnud siiski otsustav, kuna alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkt k võimaldas komisjonil teha kohandusi seoses muude hindade võrreldavust mõjutavate teguritega, sealhulgas tagastamatu käibemaksuga.(111)
A.      Vastuapellatsioonkaebuse vastuvõetavus ja tulemuslikkus
216. Esiteks väidab Kuraray, et vastuapellatsioonkaebus on tervikuna vastuvõetamatu. Kuraray sõnul ei ole Sinopec selgitanud ega tõendanud, millist kasu vastuapellatsioonkaebus talle annaks.
217. Oma vastuvõetamatuse vastuväitega vaidlustab Kuraray sisuliselt Sinopeci huvi esitada vastuapellatsioonkaebus. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldab apellatsioonkaebuse esitaja põhjendatud huvi olemasolu seda, et apellatsioonkaebuse lõpptulemusena võib selle esitajale tekkida mingi kasu. Lisaks võib Euroopa Kohus omal algatusel esitada vastuväite, et poolel puudub apellatsioonkaebuse esitamise või selle menetluse jätkamise huvi.(112)
218. Nagu on selgitatud käesoleva ettepaneku punktides 22–25, ei ole Kurarayl kui menetlusse astujal õigust sellist vastuvõetamatuse vastuväidet esitada. Kuna see väide tõstatab siiski küsimuse Euroopa Kohtu pädevuse kohta, peab Euroopa Kohus seda omal algatusel analüüsima.
219. Minu arvates ei ole kahtlust, et Sinopecil on huvi esitada vastuapellatsioonkaebus. Kui vastuapellatsioonkaebus rahuldatakse ja Euroopa Kohus otsustab, et Üldkohus eksis, kui ta leidis, et alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti k alusel on võimalik teha kohandus, vähendatakse Sinopeci dumpingumarginaali kindlaksmääramiseks kasutatud normaalväärtust ja sellest tulenevalt tema dumpinguvastast tollimaksu. See tooks Sinopecile kahtlemata kasu.
220. Teiseks, ilma et komisjon esitaks vastuvõetamatuse vastuväidet, leiab ta, et kuna vaidlustatud kohtuotsuse punktide 160–164 peale vastuapellatsioonkaebust ei esitatud, on vastuapellatsioonkaebus tervikuna tulemusetu. Eelkõige ei vaidlustanud Sinopec selle kohtuotsuse punkti 160, milles Üldkohus, kes kasutas sõnu „oli vaja“, kinnitas väidetavalt kohandamise vajadust. See punkt on seega vastuolus Sinopeci argumentidega vastuapellatsioonkaebuses.
221. Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 160 kujutab endast üksnes kokkuvõtet Sinopeci argumentidest, mille ta esitas esimeses kohtuastmes esitatud teise väite kolmanda osa teises etteheites. Tegemist ei ole Üldkohtu hinnanguga. Asjaolu, et seda punkti ei ole konkreetselt vaidlustatud, ei mõjuta kuidagi vastuapellatsioonkaebuse tulemuslikkust.
B.      Esimene väide
222. Sinopec väidab vastuapellatsioonkaebuse esimeses väites, et kui Üldkohus muutis vaidlustatud kohtuotsuses tagastamatu käibemaksu kohandamise õiguslikku alust alusmääruse artikli 2 lõike 10 punktist b artikli 2 lõike 10 punktiks k, tõlgendas Üldkohus vääralt alusmääruse artikli 2 lõike 10 sissejuhatavat lõiku ja artikli 2 lõike 10 punkti k.
223. Sinopec väidab, et käesoleval juhul ei tõendanud komisjon, et alusmääruse artikli 2 lõike 10 punktis k sätestatud tingimused on täidetud, kuna ta ei kohaldanud vaidlusaluses määruses seda sätet, vaid alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti b. Alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti k alusel kohanduse tegemine ja selle sätte kohaldamise tingimuste täitmise tõendamine ei olnud Üldkohtu, vaid komisjoni ülesanne. Üldkohtu roll piirdub komisjoni aktide õiguspärasuse kontrollimisega, mitte selle institutsiooni toime pandud õiguslike vigade parandamisega. Õigusliku aluse põhjendamatu asendamine Üldkohtu poolt võimaldas kohanduse jõusse jätta vaatamata sellele, et komisjon ei täitnud oma tõendamiskoormist.
224. Komisjon, keda toetab Kuraray, vaidleb Sinopeci argumentidele vastu.
225. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 153–156 leidis Üldkohus, et komisjon oli tuvastanud, et ekspordihind sisaldas tagastamatut käibemaksu, samas kui normaalväärtus arvutati ilma käibemaksuta ja järelikult õigustab see asümmeetria normaalväärtuse ülespoole kohandamist, et tagada normaalväärtuse ja ekspordihinna õiglane võrdlus.
226. Sinopec ei vaidle vastu vaidlustatud kohtuotsuse nendele punktidele ja neis sisalduvatele järeldustele. Eelkõige ei vaidlusta Sinopec vajadust kohandada normaalväärtust ülespoole, et tagada õiglane võrdlus alusmääruse artikli 2 lõike 10 alusel, arvestades eespool viidatud asümmeetriat, mis kahtlemata mõjutas hindade võrreldavust.
227. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 157 leidis Üldkohus, et komisjon rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et normaalväärtuse ülespoole kohandamise õiguslik alus on alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkt b. Üldkohus leidis siiski, et see viga ei õigustanud vaidlusaluse määruse tühistamist, kuna sellel ei olnud komisjoni hinnangule otsustavat mõju, kuna alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti k kohaldamise tingimused olid igal juhul täidetud. Käesolevas väites vaieldakse vastu kohandamise „õigusliku aluse asendamisele“, nagu Sinopec seda kirjeldab.
228. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 157 esitatud Üldkohtu järeldus ei sisalda minu arvates siiski ühtegi õigusnormi rikkumist.
229. Esiteks ei teinud Üldkohus viga, kui ta leidis, et alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti k kohaldamise tingimused on täidetud.
230. Nimetatud sätte kohaselt „[võib kohandada] […] [alusmääruse artikli 2 lõike 10 punktides a–j] nimetamata tegurite erinevusi, kui on ilmnenud, et need mõjutavad […] hinna võrreldavust, ning eelkõige juhul, kui kliendid maksavad selliste tegurite erinevuse tõttu siseturul erinevaid hindu“.
231. Selle sätte puhul on tegemist täiendava „kõikehõlmava“ sättega, mis lisati liidu dumpinguvastasesse õigusesse(113) eesmärgiga võimaldada teha kohandusi seoses „muude teguritega“, mida ei ole alusmääruse artikli 2 lõike 10 punktides a–j konkreetselt loetletud, ja seega kaotada selle sätte ainukohaldatavus seoses kohandustega.(114)
232. Nagu ma käesoleva ettepaneku punktides 225 ja 226 juba märkisin, on selge, et ekspordihinnale tagastamatu käibemaksu summa lisamine ja normaalväärtuse arvutamine ilma käibemaksuta kujutasid endast hindu ja hindade võrreldavust mõjutavate tegurite erinevust, mis õigustab normaalväärtuse ülespoole kohandamist alusmääruse artikli 2 lõike 10 alusel, et tagada õiglane võrdlus. Seega on selle sätte esimeses lauses sätestatud tingimus täidetud.
233. Seoses alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti k teise alapunktiga, milles on sätestatud, et „eelkõige juhul, kui kliendid maksavad selliste tegurite erinevuse tõttu siseturul erinevaid hindu“, viitab sõna „eelkõige“ kasutamine sellele, et sellega ei kehtestata täiendavat tingimust. Selle asemel on selle eesmärk näitlikustada olukorda, kus tingimus – nimelt, et tõendatakse, et kõnealune tegur mõjutab hindade võrreldavust – on täidetud.
234. Seega, kuna Üldkohus leidis, et on tõendatud, et käibemaksuga seotud asümmeetria arvestusliku normaalväärtuse ja ekspordihinna vahel mõjutas hindade võrreldavust, ei teinud ta viga, järeldades, et alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti k kohaldamise tingimused on täidetud.
235. Teiseks, olukorras, kus on tuvastatud, et kohandamine oli vajalik alusmääruse artikli 2 lõike 10 kohase õiglase võrdluse tagamiseks ja et sama määruse artikli 2 lõike 10 punkti k tingimused olid täidetud, oli komisjoni õigusnormi rikkumine, kui ta kvalifitseeris kohanduse selle määruse artikli 2 lõike 10 punkti b alusel, puhtformaalne. Nimelt ei mõjutanud see viga kohandamise õiguslikul kvalifitseerimisel otsustavalt ei komisjoni hinnangut, et kohandamine oli vajalik, ega kohandamise summat ja sellest tulenevat dumpingumarginaali. Nagu Üldkohus on õigesti leidnud, ei saa puhtformaalne viga, eelkõige seoses õigusliku alusega, kaasa tuua vaidlusaluse liidu õigusakti tühistamist.(115)
236. Kolmandaks, mis puudutab väidet, et Üldkohus on ületanud oma volitusi, mis piirduvad komisjoni õigusaktide õiguspärasuse kontrollimisega, siis ma ei arva, et Üldkohus ületas oma kontrollivolitusi, asendades komisjoni hinnangu enda omaga. Tegelikult tugines Üldkohus oma järelduse tegemisel asjaoludele, mis on vaidlusaluses määruses esitatud komisjoni arutluskäigu lahutamatu osa, ning tema hinnangu tulemus on kooskõlas selle akti resolutsiooniga.(116) Üldkohus ei hinnanud faktilisi asjaolusid uuesti, asendades komisjoni hinnangu, ega sekkunud seega selle institutsiooni ulatuslikku kaalutlusõigusse kaubanduspoliitika valdkonnas, mis on õigustatud nende majanduslike, poliitiliste ja õiguslike olukordade keerulisusega, mida komisjon uurima peab.(117)
237. Eeltoodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku lükata Sinopeci vastuapellatsioonkaebuse esimene väide põhjendamatuse tõttu tagasi.
C.      Teine väide
238. Sinopeci vastuapellatsioonkaebuse teine väide on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punkti 158 vastu. Sinopec väidab, et kinnitades, et arvestuslik normaalväärtus „asendab“ vaatlusaluse toote hinna ekspordiriigi siseturul, tõlgendas Üldkohus valesti alusmääruse artikli 2 lõiget 6a. Sinopec on seisukohal, et kuigi alusmääruse artikli 2 lõigetes 3–6 sätestatud metoodika kohaselt arvutatud normaalväärtuse eesmärk on saada omamaise müügihinna asendusväärtus, ei ole see nii alusmääruse artikli 2 lõike 6a puhul, milles on ette nähtud, et komisjon peab omamaise müügi täielikult kõrvale jätma. Sinopec väidab aga, et alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti k kohase kohanduse tegemiseks on vaja tõendada, et „kliendid maksavad selliste tegurite erinevuse tõttu siseturul erinevaid hindu“.
239. Komisjon, keda toetab Kuraray, vaidleb Sinopeci argumentidele vastu. Lisaks väidab Kuraray, et teine väide on vastuvõetamatu, kuna see ei ole piisavalt selge ja täpne, et Euroopa Kohus saaks oma kontrolli teostada. Seega ei vasta see Kuraray sõnul Euroopa Kohtu kodukorra artikli 169 lõikes 2 sätestatud nõuetele.
240. Mis puudutab kõigepealt apellatsioonkaebuse teise väite vastuvõetavust, siis leian, et isegi kui eeldada, et Euroopa Kohus peaks omal algatusel analüüsima vastuvõetamatuse vastuväidet, mille esitas Kuraray, kellel menetlusse astujana ei ole käesoleva ettepaneku punktidest 22–25 tulenevalt õigust sellist väidet esitada, ei ole see väide vastuvõetamatu. Tegelikult on selles väites täpselt välja toodud selle kohtuotsuse vaidlustatud osad, mille tühistamist Sinopec taotleb (nimelt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 158), ning õiguslikud argumendid, mis konkreetselt selle väite toetuseks esitati (nimelt alusmääruse artikli 2 lõike 6a väidetav rikkumine).(118)
241. Sellegipoolest on see väide minu arvates tulemusetu. Nagu ma märkisin käesoleva ettepaneku punktis 233, ei kehtesta alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti k teine alapunkt täiendavat tingimust. Selle asemel toob ta esile konkreetse olukorra, kus esimeses alapunktis sätestatud tingimus – nimelt see, et on tõendatud, et vaidlusaluste tegurite erinevus mõjutab hindade võrreldavust – on täidetud. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 153–157 tuvastas Üldkohus, et kuna see tingimus oli täidetud, oli komisjonil lubatud normaalväärtust ülespoole kohandada. Seega, isegi kui selle kohtuotsuse punkt 158 oli ekslik seoses alusmääruse artikli 2 lõike 6a tõlgendamisega koostoimes selle määruse artikli 2 lõike 10 punkti k teise alapunktiga, nagu väidab Sinopec, ei seaks selline viga kahtluse alla järeldust, et kohandamine oli käesoleval juhul põhjendatud.
242. Igal juhul põhineb ka teine väide vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendusel. Nimelt, kui Üldkohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 128, et arvestuslik normaalväärtus „asendab“ asjaomase toote hinna ekspordiriigi siseturul, ei pidanud Üldkohus sellega silmas, et komisjon peaks normaalväärtuse arvutamisel arvesse võtma omamaist müüki, nagu väidab Sinopec. Pigem pidas Üldkohus silmas seda, et alusmääruse artikli 2 lõike 6a alusel arvutatud normaalväärtus asendab normaalväärtuse ja ekspordihinna õiglases võrdluses alusmääruse artikli 2 lõikes 1 määratletud normaalväärtuse.
243. Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku lükata ka Sinopeci vastuapellatsioonkaebuse teine väide tagasi.
D.      Kolmas väide
244. Sinopec väidab vastuapellatsioonkaebuse kolmandas väites, et Üldkohus moonutas talle esitatud tõendeid, jättes hindamata, kas asjakohane on United States Court of International Trade’i otsus, milles kinnitati, et kohandused seoses tagastamatu käibemaksuga on õigusvastased mitte ainult õiglase võrdluse raames, vaid ka normaalväärtuse arvutamisel. Sinopec leiab, et kuna Üldkohus ei viidanud vaidlustatud kohtuotsuses sellele otsusele ega käsitlenud seega selle asjakohasust, moonutas ta tõendeid. Sinopec väidab, et see moonutamine mõjutab vaidlustatud kohtuotsuse punktis 156 esitatud järeldust, mille kohaselt oli komisjon tõendanud vajadust teha kohandus seoses tagastamatu käibemaksuga.
245. Komisjon, keda toetab Kuraray, vaidleb Sinopeci argumentidele vastu. Kuraray väidab samuti, et kolmas väide on vastuvõetamatu, kuna Sinopec ei esitanud ühtegi tõendit, mis kinnitaks tõendite väidetavat moonutamist. Seega ei vasta see väide Kuraray sõnul Euroopa Kohtu kodukorra artikli 169 lõikes 2 sätestatud nõuetele.
246. Jällegi, mis puudutab kõigepealt Kuraray esitatud vastuvõetamatuse vastuväidet, siis leian, et isegi kui eeldada, et Euroopa Kohus peab omal algatusel analüüsima seda väidet, mida Kurarayl kui menetlusse astujal ei ole õigust esitada,(119) ei ole kolmas väide vastuvõetamatu. Sarnaselt eelmisele väitele on kolmandas väites täpselt välja toodud selle kohtuotsuse vaidlustatud osad, mille tühistamist Sinopec taotleb (nimelt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 156), ning seda väidet konkreetselt toetavad õiguslikud argumendid (nimelt väidetav tõendite moonutamine, kuna ei võetud arvesse eespool viidatud United States Court of International Trade’i otsust).
247. Minu arvates tuleb kolmas väide siiski sisulistes küsimustes tagasi lükata.
248. Esiteks nõustun komisjoniga, et liidu institutsioonide praktika kooskõla USA ametiasutuste lähenemisviisiga ei ole asjakohane. United States Court of International Trade’i otsus on näide teise jurisdiktsiooni praktikast, mis võib küll inspireerida liidu dumpinguvastast õigust teatud viisil tõlgendama, kuid mida ei saa kvalifitseerida „tõendiks“. Seega, kuna tõendid puuduvad, ei saa olla tegemist „tõendite moonutamisega“.
249. Teiseks ja igal juhul ei saa tõendite hindamata jätmine tuua kaasa nende moonutamist. Kohtupraktika kohaselt ei pea apellant tõendite moonutamise etteheite korral mitte ainult täpselt osutama tõenditele, mida Üldkohus on moonutanud, vaid ka analüüsivigadele, mis tema hinnangul on moonutamise põhjustanud.(120)
250. Sellest tuleneb, et tõendite moonutamine eeldab, et tõendeid on hinnatud ilmselgelt vastuolus nende sisuga. Sinopec aga ei väida, et Üldkohus moonutas United States Court of International Trade’i otsuse hinnangut, mille ta sellele kohtule esitas. Ta väidab pigem, et Üldkohus ei võtnud neid tõendeid oma hinnangus üldse arvesse. See väide kujutab endast sisuliselt põhjenduse puudumise etteheidet.
251. Isegi kui Sinopeci väidet tuleks nii mõista, tuleks see siiski samuti tagasi lükata. Asjaolu, et vaidlustatud kohtuotsuses puudub viide United States Court of International Trade’i kõnealusele otsusele, tähendab paratamatult, et Üldkohus pidas seda otsust asjakohatuks. Selle viite puudumine nimetatud kohtuotsuses ei takista Sinopecil mingil juhul esitada vaidlustatud kohtuotsuse peale etteheiteid ega Euroopa Kohtul neid etteheiteid analüüsida.
252. Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku lükata tagasi ka Sinopeci vastuapellatsioonkaebuse kolmas väide.
E.      Neljas väide
253. Vastuapellatsioonkaebuse neljandas väites vaidleb Sinopec vastu vaidlustatud kohtuotsuse punktidele 150–156. Ta väidab, et rikutud on õigust olla ära kuulatud ja põhjendamiskohustust.
254. Esiteks väidab Sinopec, et kuna tagastamatu käibemaksu kohandamise õiguslik alus muudeti alusmääruse artikli 2 lõike 10 punktist b artikli 2 lõike 10 punktiks k, ei saanud Sinopec esitada tõendeid selle kohta, et viimati nimetatud sätte tingimused ei olnud täidetud. Sinopec tunnistab, et tal oli võimalus esitada Üldkohtus väited selle kohta, kas alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti k tingimused olid täidetud. Õigus olla ära kuulatud komisjonis, kes on õigusakti vastuvõtja, erineb siiski võimalusest olla ära kuulatud Üldkohtus. Sinopec väidab, et kui tal oleks olnud võimalus esitada oma argumendid eelkõige alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti k teises alapunktis sätestatud tingimuse kohta, oleks komisjon võinud teha teistsuguse otsuse.
255. Teiseks väidab Sinopec, et vaatamata tema taotlustele ei selgitanud komisjon, miks kõnealune kohandamine oli vajalik, kui normaalväärtus põhineb kolmandalt riigilt saadud teabel. Komisjon esitas selgituse alles Üldkohtu menetluses. Kui aga komisjonil lubatakse esitada selgitusi teatud lähenemisviisi põhjuste kohta alles liidu kohtutes toimuvate menetluste ajal, eriti kui sellist selgitust haldusmenetluse käigus sõnaselgelt küsiti ja kui liidu kohtud leidsid, et komisjon rikkus õigusnormi, võib see muuta põhjendamiskohustuse ja huvitatud isikute õiguse olla ära kuulatud sisutühjaks.
256. Komisjon, keda toetab Kuraray, vaidleb Sinopeci argumentidele vastu.
257. Esiteks, mis puudutab seda, et väidetavalt on rikutud õigust olla ära kuulatud, siis märgin, et Sinopeci argument keskendub alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti k teises alapunktis sätestatud tingimusele. Nagu ma aga käesoleva ettepaneku punktides 232 ja 241 märkisin, ei kehtesta selle sätte teine alapunkt lisatingimust, vaid toob üksnes esile konkreetse olukorra, kus esimeses alapunktis sätestatud tingimus on täidetud. Seega sellises olukorras, kus esimeses alapunktis nimetatud tingimus on täidetud ja seega on kohandamine põhjendatud, ei oleks isegi juhul, kui Sinopecil tõepoolest ei olnud võimalust esitada oma argumente teises alapunktis sätestatud tingimuse kohta, sellel kõnealusele kohandamisele mingit mõju. See väide on seega minu arvates tulemusetu.
258. Igal juhul tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et kuigi hagejale ei saa panna kohustust tõendada, et komisjoni otsus oleks olnud teistsugune, kui asjaomast menetlusnormi ei oleks rikutud, vaid üksnes seda, et selline võimalus ei ole täielikult välistatud, kuna see pool oleks selle rikkumise puudumisel saanud end paremini kaitsta, ei muuda see tõsiasja, et kaitseõigustega seotud rikkumine saab viia asjaomase akti tühistamiseni vaid siis, kui on olemas võimalus, et selle rikkumise tõttu oleks haldusmenetluse tulemus võinud olla teistsugune, kahjustades seega konkreetselt kaitseõigusi.(121)
259. Käesoleval juhul ei ole Sinopec aga esitanud ühtegi asjaolu, mis tõendaks, et olukorras, kus – nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktides 225 ja 226 – kohandamine oli põhjendatud, oleks haldusmenetlus võinud viia teistsuguse tulemuseni.
260. Mis puudutab apellatsioonkaebuse neljanda väite teist osa, siis leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 152 õigesti, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt peab „määrus, millega kehtestatakse dumpinguvastased tollimaksud, […] sisaldama komisjoni arutluskäigu põhiosa, kuid mitte konkreetseid põhjendusi asjaomaste isikute esitatud kõikide faktiliste argumentide kohta“ ja et „Üldkohus võib seega paluda komisjonilt täiendavaid selgitusi ja võtta neid kontrolli käigus arvesse, tingimusel et need tuginevad komisjoni toimikus olevatele tõenditele“.
261. Sinopec ei vaidlusta seda kohtupraktikat ega seda, et komisjoni esitatud täiendavad selgitused tuginesid komisjoni toimikus olevatele tõenditele. Seda arvestades ei saa nõustuda ka selle väite teise osaga.
262. Eeltoodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku lükata tagasi ka Sinopeci vastuapellatsioonkaebuse neljas väide ja seega käesolev vastuapellatsioonkaebus tervikuna.
IV.    Üldkohtule esitatud hagi
263. Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt võib Euroopa Kohus teha Üldkohtu otsuse tühistamise korral asja suhtes ise lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium seda lubab.
264. Leian, et see on nii esiteks seoses Sinopeci poolt Üldkohtule esitatud kolmanda väite teise etteheitega, mis puudutab kättesaadavate faktide allika väidetavat karistuslikku laadi. Tegelikult tuleneb käesoleva ettepaneku punktidest 35–46, et komisjon ei teinud vaidlusaluse määruse põhjendustes 329 ja 333 ilmset hindamisviga, kui ta arvutas Sinopec Ningxia normaalväärtuse kooskõlas alusmääruse artikli 2 lõikega 6a, kasutades teiste koostööd tegevate eksportivate tootjate poolt sama määruse artikli 18 alusel esitatud teavet ja eelkõige selle äriühingu teatatud iga tooteliigi puhul teiste koostööd tegevate eksportivate tootjate suurimat normaalväärtust. Sinopeci kolmanda väite eespool viidatud teine etteheide tuleb seega tervikuna tagasi lükata.
265. Teiseks leian, et Euroopa Kohus võib teha lõpliku otsuse ka Sinopeci poolt Üldkohtule esitatud teise väite esimese ja teise osa kohta, mis käsitlevad alusmääruse artikli 2 lõike 10 rikkumist.
266. Mis puudutab etteheidet, et on rikutud alusmääruse artikli 2 lõikest 10 kohast kohustust võrrelda selle määruse artikli 2 lõike 6a alusel õiglaselt ekspordihinda ja arvestuslikku normaalväärtust samal kaubandustasandil, siis tuleneb seoses „vaidlusaluste kuludega“ käesoleva ettepaneku punktidest 64–146, et komisjon ei teinud vaidlusaluses määruses selles osas ilmset hindamisviga. See etteheide, mis sisaldub esimeses kohtuastmes esitatud teise väite teises osas, tuleb seega tagasi lükata.
267. Mis puudutab etteheidet alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i väidetava rikkumise kohta, siis tuleneb käesoleva ettepaneku punktidest 161–169 ja 184, et selleks, et teha kindlaks, kas alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i kohane kohandamine on põhjendatud, kuna seotud kaupleja täidab ülesandeid, mis on sarnased komisjonitasu alusel töötava esindaja omadega, või ei ole see põhjendatud, kuna tootja ja temaga seotud turustaja, kes vastutab ekspordi eest Euroopa Liitu, moodustavad ühe majandusüksuse, tuleb arvesse võtta „kõiki asjas tähtsust omavaid asjaolusid“, mis puudutavad selle tootja ja turustaja vaheliste suhete majanduslikku tegelikkust.
268. Käesolevas asjas tuleb seega analüüsida viit käesoleva ettepaneku punktis 150 loetletud asjaolu, mis kujutavad endast tõendite kogumit, mis toetavad vaidlusaluses määruses tehtud komisjoni järeldust, et kohandamine oli põhjendatud. Tuleb kontrollida, kas komisjon esitas vähemalt üksteist toetavad kaudsed tõendid, mis kinnitavad, et kohandamise tingimused olid täidetud.(122)
269. Mis puudutab esimest asjaolu, nimelt seda, et Sinopec Central-China otsis kliente ja võttis nendega ühendust, siis tuleneb käesoleva ettepaneku punktidest 189–194, et see tegevus on asjakohane selle kindlakstegemisel, kas seotud üksus täidab ülesandeid, mis on sarnased komisjonitasu alusel töötava esindaja omadega, kuid see ei ole määrav selle hindamisel, kas seotud turustaja tegutseb struktuurisisese müügiosakonna või müügiesindajana.
270. Teise asjaolu osas, mis puudutab Sinopec Chongqingi otsest eksportmüüki Ameerika Ühendriikidesse, viitan vaidlustatud kohtuotsuse punktides 88–93 sisalduvale analüüsile, milles on õigesti kohaldatud asjakohast kohtupraktikat. Seega on see asjaolu analüüsi jaoks asjakohane, kuid võttes arvesse müügi piiratud võrdlussummat ja käesoleva juhtumi eripära, ei ole selline asjaolu iseenesest veenev tõend selle kohta, et alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i kohase kohanduse kohaldamise tingimused on täidetud.
271. Kolmanda asjaolu, nimelt Sinopec Chongqingi ja Sinopec Ningxia otsemüügi kohta Hiinas, viitan ma vaidlustatud kohtuotsuse punktides 95–99 esitatud analüüsile, milles on asjakohast kohtupraktikat õigesti kohaldatud. Seega, kuigi see asjaolu on analüüsi jaoks samuti oluline, ei ole see iseenesest veenev tõend selle kohta, et alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i kohase kohanduse kohaldamise tingimused on täidetud.
272. Sama kehtib käesoleva ettepaneku punktis 150 loetletud neljanda asjaolu kohta, mis puudutab seda, et Sinopec Chongqingil ja Sinopec Ningxial tekkisid müügikulud. Kuna vaidlust ei ole selles, et Sinopec Chongqingil ja Sinopec Ningxial tekkisid kulud üksnes seoses müügiga Hiina siseturul ja esimesena nimetatul seoses otsemüügiga ekspordiks Ameerika Ühendriikidesse, on nende müügikulude olemasolu seotud vastavalt teise ja kolmanda asjaoluga.
273. Lõpuks, mis puudutab viiendat asjaolu, et Sinopec Central-China kauples ka muude tootjate kui Sinopec Chongqingi ja Sinopec Ningxia toodetud kaupadega, siis on tõendatud, et toimikus puuduvad andmed selle kohta, kui suure osa kogukäibest moodustas muudelt äriühingutelt kui Sinopec Chongqing ja Sinopec Ningxia ostetud toodete müük. Toimikust nähtub siiski, et Sinopec Central-China poolt kolmandate tootjate toodetud PVAde ost moodustas vaid 2% tema PVAde ostudest Sinopec Chongqingilt ja Sinopec Ningxialt. Seega tuleneb Sinopec Central-China PVAde müügi käive PVAdest, mille viimane oli peaaegu täielikult ostnud Sinopec Chongqingilt ja Sinopec Ningxialt. Lisaks ei ole vaidlust ka selles, et PVAsid, mille Sinopec Central-China ostis kolmandatelt tootjatelt, ei eksporditud liitu, vaid need müüdi Hiinas ühele seotud äriühingule, mistõttu oli tegemist kontsernisiseste tehingutega. Selles kontekstis tuleb märkida, et kuigi asjaolu, et seotud kaupleja müüb muudelt tootjatelt pärit kaupu kui seotud tootja, on oluline asjaolu, mida tuleb käesoleva juhtumi konkreetsetel asjaoludel analüüsis arvesse võtta, tuleb järeldada, et viies asjaolu ei ole piisav tõend järeldamaks, et see seotud kaupleja täitis ülesandeid, mis on sarnased komisjonitasu alusel töötava esindaja ülesannetega.
274. Arvestades kõiki eeltoodud kaalutlusi esimese kuni viienda asjaolu kohta, leian, et käesoleva juhtumi konkreetsetel asjaoludel ei ole need asjaolud kogumis piisavad, et moodustada üksteist toetavate kaudsete tõendite kogumit, mis tõendaks, et Sinopec Central-China ülesanded on sarnased komisjonitasu alusel töötava esindaja omadega. Neil asjaoludel tuleb järeldada, et komisjon ei ole täitnud oma tõendamiskohustust selle kohta, et alusmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i kohase kohanduse kohaldamise tingimused on täidetud. Järelikult tuleb Sinopeci teise väite esimese osaga nõustuda.
V.      Kohtukulud
275. Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõike 2 kohaselt otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse, kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõigetele 1 ja 3, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud, ning kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks, jäävad poolte kohtukulud nende endi kanda. Kui kohtuasja asjaolud seda õigustavad, võib Euroopa Kohus otsustada, et lisaks enda kohtukulude kandmisele mõistetakse poolelt välja ka osa teise poole kohtukuludest. Vastavalt sama kodukorra artikli 140 lõikele 3, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluses, võib Euroopa Kohus otsustada, et menetlusse astuja kannab ise oma kohtukulud.
276. Kui Euroopa Kohus nõustub minu hinnanguga komisjoni apellatsioonkaebuse ja Sinopeci vastuapellatsioonkaebuse kohta, on Sinopec kohtuvaidluse kaotanud pool. Neil asjaoludel, kuna komisjon ja Kuraray on nõudnud kohtukulude väljamõistmist Sinopecilt, teen Euroopa Kohtule seetõttu ettepaneku mõista Sinopecilt välja komisjoni ja Kuraray apellatsioonkaebuse ja vastuapellatsioonkaebusega seotud kohtukulud.
277. Esimeses kohtuastmes esitatud hagi kohta tehtud lõplikus kohtuotsuses, mille ma välja pakun, on Sinopec siiski edukas osas, mis puudutab ühte esimeses kohtuastmes esitatud kolmest väitest, mis oli apellatsioonkaebuse ese, samas kui hagi jäetakse ülejäänud osas – sealhulgas vastuapellatsioonkaebuse esemeks olnud väite osas – rahuldamata. Kuna komisjon on nõudnud, et esimese kohtuastme kohtukulud mõistetaks välja Sinopecilt, teen Euroopa Kohtule ettepaneku jätta Sinopeci kanda 75% tema enda kohtukuludest esimeses kohtuastmes ja mõista temalt välja 75% komisjoni kohtukuludest esimeses kohtuastmes ning jätta komisjoni kanda 25% tema enda kohtukuludest esimeses kohtuastmes ja mõista temalt välja 25% Sinopeci kohtukuludest esimeses kohtuastmes.
VI.    Ettepanek
278. Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule järgmise ettepaneku:
–        tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 21. veebruari 2024. aasta otsus Sinopec Chongqing SVW Chemical jt vs. komisjon (T‑762/20, EU:T:2024:113) osas, milles sellega tühistatakse komisjoni 25. septembri 2020. aasta rakendusmäärus (EL) 2020/1336, millega kehtestatakse lõplikud dumpinguvastased tollimaksud Hiina Rahvavabariigist pärit teatavate polüvinüülalkoholide impordi suhtes, Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd ja Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd puhul osas, milles Euroopa Komisjon kohandas selleks, et arvutada nende toodetud ja müüdud polüvinüülalkoholide Euroopa Liitu suunatud impordi suhtes kohaldatav dumpinguvastase tollimaksu määr, ekspordihinda Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2016. aasta määruse (EL) 2016/1036 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Liidu liikmed, artikli 2 lõike 10 punktide e, g, i ja k alusel allapoole;
–        tühistada rakendusmäärus 2020/1336 Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd ja Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd puhul osas, milles komisjon kohandas selleks, et arvutada nende toodetud ja müüdud polüvinüülalkoholide Euroopa Liitu suunatud impordi suhtes kohaldatav dumpinguvastase tollimaksu määr, ekspordihinda määruse 2016/1036 artikli 2 lõike 10 punkti i alusel allapoole.
–        jätta esimeses kohtuastmes esitatud hagi ülejäänud osas rahuldamata;
–        jätta Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd ja Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd vastuapellatsioonkaebus rahuldamata;
–        mõista Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd-lt, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd-lt ja Central-China Companylt, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd-lt välja komisjoni ja Kuraray Europe GmbH apellatsiooni- ja vastuapellatsioonkaebusega seotud kohtukulud;
–        jätta 75% Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd ja Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd kohtukuludest esimeses kohtuastmes nende endi kanda ja mõista neilt välja 75% komisjoni kohtukuludest esimeses kohtuastmes ning jätta 25% komisjoni kohtukuludest esimeses kohtuastmes tema enda kanda ja mõista temalt välja 25% nende äriühingute kohtukuludest esimeses kohtuastmes;
–        jätta Wegochem Europe BV kohtukulud tema enda kanda;
–        jätta Kuraray Europe GmbH kohtukulud esimeses kohtuastmes tema enda kanda.
1      Algkeel: inglise.
2      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2016. aasta määrus (EL) 2016/1036 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Liidu liikmed (ELT 2016, L 176, lk 21; edaspidi „alusmäärus“). Artikli 2 lõige 6a lisati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2017. aasta määrusega (EL) 2017/2321, millega muudetakse alusmäärust ja määrust (EL) 2016/1037 kaitse kohta subsideeritud impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Liidu liikmed (ELT 2017, L 338, lk 1).
3      Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd (edaspidi „Sinopec Chongqing“), Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd (edaspidi „Sinopec Ningxia“), Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd (edaspidi „Sinopec Central-China“) (edaspidi koos „Sinopec“).
4      21. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Sinopec Chongqing SVW Chemical jt vs. komisjon (T‑762/20, EU:T:2024:113).
5      Komisjoni 25. septembri 2020. aasta rakendusmäärus (EL) 2020/1336, millega kehtestatakse lõplikud dumpinguvastased tollimaksud Hiina Rahvavabariigist pärit teatavate polüvinüülalkoholide impordi suhtes (ELT 2020, L 315, lk 1).
6      Alusmääruse artikli 2 lõike 6a punkti b tähenduses. Vt vaidlusaluse määruse põhjendused 91, 170 ja 171. Komisjon tugines eelkõige 20. detsembri 2017. aasta aruandele olukorra kohta Hiinas, mille ta oli avaldanud alusmääruse artikli 2 lõike 6a punkti c alusel.
7      Vt selle artikli sõnastust käesoleva ettepaneku punktis 49.
8      Vt vastavalt vaidlusaluse määruse põhjendused 172, 222 ja 87.
9      Vt selle artikli sõnastust käesoleva ettepaneku punktis 15.
10      Vaidlusaluse määruse põhjendused 327–333.
11      Vaidlusaluse määruse põhjendused 313, 314 ja 357.
12      Vaidlusaluse määruse põhjendused 358 ja 373.
13      Vaidlusaluse määruse põhjendus 388.
14      Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 211–221.
15      Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 125–139.
16      Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 65–113.
17      Vt 28. märtsi 2019. aasta kohtuotsus River Kwai International Food Industry vs. AETMD (C‑144/18 P, EU:C:2019:266, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
18      Vt 24. märtsi 1993. aasta kohtuotsus CIRFS jt vs. komisjon (C‑313/90, EU:C:1993:111, punkt 23) ja 6. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Bank Refah Kargaran vs. nõukogu (C‑134/19 P, EU:C:2020:793, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
19      Vt muu hulgas 14. detsembri 2017. aasta kohtuotsus EBMA vs.
Giant (China) (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
20      Vt muu hulgas 13. veebruari 2025. aasta kohtumäärus RS vs. EIB (C‑614/24 P, EU:C:2025:103, punkt 12 ja seal viidatud kohtupraktika).
21      Vt 14. detsembri 2017. aasta kohtuotsus EBMA vs.
Giant (China) (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).
22      Vt 4. septembri 2014. aasta kohtuotsus Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, punkt 33). Nagu alusmääruse artikli 18 lõike 1 sõnastusest nähtub, tuleb seda sätet käsitada nii, et sellega on liidu õigusesse üle võetud 1994. aasta üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe (EÜT 1994, L 336, lk 103; ELT eriväljaanne 11/21, lk 189) (edaspidi „dumpinguvastane leping“) VI artikli rakendamise lepingu artikkel 6.8, mida silmas pidades tuleb seda õigusnormi seega tõlgendada. Vt kohtujurist Mengozzi ettepanek kohtuasjas EBMA vs. nõukogu (C‑61/16 P, EU:C:2017:615, punkt 44 ja sealsed viited).
23      Vt selle kohta kohtujurist Boti ettepanek kohtuasjas Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, punkt 65).
24      Vt selle kohta 14. detsembri 2017. aasta kohtuotsus EBMA vs.
Giant (China) (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, punkt 55). Vt ka vaidlustatud kohtuotsuse punkt 181.
25      Vt 14. detsembri 2017. aasta kohtuotsus EBMA vs.
Giant (China) (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, punkt 56).
26      Vt samasuguses kontekstis ka Üldkohtu 2. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus CCCME jt vs. komisjon (T‑263/22, EU:T:2024:663, punkt 227 ja Üldkohtu viidatud kohtupraktika) (edaspidi „Üldkohtu otsus CCCME“).
27      Vt samasuguses kontekstis kohtujurist Mengozzi ettepanek kohtuasjas EBMA vs. nõukogu (C‑61/16 P, EU:C:2017:615, punkt 53).
28      Vt analoogia alusel 4. septembri 2014. aasta kohtuotsus Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, punkt 37) ja 26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Maxcom vs. City Cycle Industries (C‑248/15 P, C‑254/15 P ja C‑260/15 P, EU:C:2017:62, punkt 67).
29      Vt muu hulgas 2. detsembri 2021. aasta kohtuotsus komisjon ja GMB Glasmanufaktur Brandenburg vs.
Xinyi PV Products (Anhui) Holdings (C‑884/19 P ja C‑888/19 P, EU:C:2021:973, punkt 117 ja seal viidatud kohtupraktika).
30      Vt samasuguses kontekstis ka Üldkohtu kohtuotsus CCCME, punkt 213 ja Üldkohtu viidatud kohtupraktika. Vt ka vaidlustatud kohtuotsuse punkt 188.
31      Vt muu hulgas 20. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs.
Hubei Xinyegang Special Tube (C‑891/19 P, EU:C:2022:38, punktid 35 ja 36 ning seal viidatud kohtupraktika).
32      Vt selle kohta analoogia alusel minu ettepanekud kohtuasjades ABLV Bank vs. SRB (C‑602/22 P, EU:C:2025:347, punkt 73) ja Deutsche Lufthansa vs. Ryanair jt (C‑457/23 P, EU:C:2025:802, punktid 16 ja 17).
33      Vt kohtujurist Boti ettepanek kohtuasjas Anbouba vs. nõukogu (C‑605/13 P ja C‑630/13 P, EU:C:2015:2, punkt 50) ja kohtujurist Bobeki ettepanek kohtuasjas W jt (C‑621/15, EU:C:2017:176, punkt 32).
34      Vt selle kohta kohtujurist Boti ettepanek kohtuasjas Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, punkt 69).
35      Vt vaidlusaluse määruse põhjendused 335–341.
36      Vt vaidlusaluse määruse põhjendused 338, 339 ja 213–220.
37      Vt vaidlusaluse määruse põhjendus 357.
38      Vt vaidlusaluse määruse põhjendus 313 ja vaidlustatud kohtuotsuse punkt 128.
39      28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Changmao Biochemical Engineering vs. komisjon (C‑666/19 P, EU:C:2022:323) (edaspidi „kohtuotsus Changmao“).
40      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2017. aasta määrus, millega muudetakse määrust (EL) 2016/1036 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Liidu liikmed, ja määrust (EL) 2016/1037 kaitse kohta subsideeritud impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Liidu liikmed (ELT 2017, L 338, lk 1).
41      Üldkohus tõi selle õigesti esile vaidlustatud kohtuotsuse punktis 32.
42      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 41–43.
43      Vt selle kohta 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus komisjon vs.
Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, punktid 47–50).
44      Vt 27. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Dongguan Nanzha Leco Stationery vs. nõukogu (C‑511/09 P, EU:C:2011:696, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt ka käesoleva ettepaneku punkt 32.
45      Vt selle kohta Üldkohtu kohtuotsus CCCME, punkt 96 ja Üldkohtu viidatud kohtupraktika.
46      Vt selle kohta Üldkohtu kohtuotsus CCCME, punkt 97 ja Üldkohtu viidatud kohtupraktika.
47      Vt selle kohta kohtujurist Pitruzzella ettepanek kohtuasjas Donex Shipping and Forwarding (C‑104/19, EU:C:2020:159, punktid 43 ja 44).
48      Vt selle kohta 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus komisjon vs.
Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, punktid 47–50).
49      Pidades silmas, et dumpinguvastase lepingu artiklis 2.4 on sätestatud, et selline võrdlus tuleks teha „tavaliselt tehasest hankimise tasandil“, mis vastab „tehasehindade“ tasemele.
50      Et võrdlus oleks õiglane, peab see olema erapooletu, objektiivne ja tasakaalustatud; vt selle kohta WTO apellatsioonikogu 5. septembri 2017. aasta aruanne „European Union – Anti-dumping measures on imports of certain fatty Alcohols from Indonesia“ (Euroopa Liit – dumpinguvastased meetmed teatavate Indoneesiast pärit rasvalkoholide impordi suhtes), WT/DS442/AB/R, punkt 5.21.
51      Ibidem.
52      Vt selle kohta kohtujurist Boti ettepanek kohtuasjas Dongguan Nanzha Leco Stationery vs. nõukogu (C‑511/09 P, EU:C:2011:35, punkt 90).
53      Vt selle kohta 27. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Dongguan Nanzha Leco Stationery vs. nõukogu (C‑511/09 P, EU:C:2011:696, punkt 36).
54      Vt 19. septembri 2013. aasta kohtuotsus Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials vs. nõukogu (C‑15/12 P, EU:C:2013:572, punkt 29). Vt ka 10. märtsi 2009. aasta kohtuotsus Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP vs. nõukogu (T‑249/06, EU:T:2009:62, punktid 194 ja 195). Vt selle kohta ka vaidlustatud kohtuotsuse punkti 157 lõpuosa.
55      Vt kohtuotsus Changmao, punkt 138 ja seal viidatud kohtupraktika.
56      Vt Üldkohtu otsus CCCME, punkt 188, ja seoses alusmääruse artikli 2 lõike 7 eelmise redaktsiooniga 18. märtsi 2009. aasta kohtuotsus Shanghai Excell M&E Enterprise and Shanghai Adeptech Precision vs. nõukogu (T‑299/05, EU:T:2009:72, punkt 266).
57      16. veebruari 2012. aasta kohtuotsus nõukogu ja komisjon vs.
Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP (C‑191/09 P ja C‑200/09 P, EU:C:2012:78, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
58      Vt kohtuotsus Changmao, punkt 139 ja seal viidatud kohtupraktika.
59      16. veebruari 2012. aasta kohtuotsus nõukogu ja komisjon vs.
Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP (C‑191/09 P ja C‑200/09 P, EU:C:2012:78, punkt 61) ja 26. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus PT Musim Mas vs. nõukogu (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, punkt 84).
60      Vt kohtuotsus Changmao, punkt 151.
61      Vt Üldkohtu otsus CCCME, punkt 197.
62      See tuleneb selgelt sõnastuse „igal juhul“ kasutamisest vaidlustatud kohtuotsuse punktis 128.
63      Seda on kinnitanud Euroopa Kohus, kui ta märkis, et see, kui arvestuslik normaalväärtus ja ekspordihind määratakse kindlaks kahel erineval kaubandustasandil, on asjaolu, mis õigustab kohandamist. Vt 27. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Dongguan Nanzha Leco Stationery vs. nõukogu (C‑511/09 P, EU:C:2011:696, punkt 39). Vt selle kohta a contrario 10. märtsi 1992. aasta kohtuotsus Sharp Corporation vs. nõukogu (C‑179/87, EU:C:1992:113, punktid 15–19).
64      Seetõttu leian, et poolte vahel arutatud vahetegemine alusmääruse artikli 2 lõike 10 esimese lause kohaste kohanduste, mis on seotud „taandamisega“ (mille puhul ei ole vaja tõendada, et tegemist on hindade võrreldavust mõjutavate teguritega), ja sama sätte kolmanda lause kohaste kohanduste (mille puhul selline kohustus kehtiks) vahel on omamoodi „võltsvasturääkivus“. Tegelikult peavad kõik kohandused olema seotud hindade võrreldavust mõjutavate teguritega (vt käesoleva ettepaneku punktis 79 viidatud kohtupraktika). Tegurid, mis ei kuulu õiglaseks võrdluseks valitud kaubandustasandile, mõjutavad siiski määratluse kohaselt hindade võrreldavust.
65      Minu arvates ei ole kahtlust, et vastupidi sellele, mida väidab komisjon, peab Euroopa Kohus analüüsima teise väite teist osa, isegi kui ta nõustub selle väite esimese osaga. Nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 88, põhineb Üldkohtu järeldus selles kontekstis kahel alternatiivsel arutluskäigul.
66      Vt muu hulgas 27. juuni 2024. aasta kohtuotsus Servier jt. vs. komisjon (C‑201/19 P, EU:C:2024:552, punktid 60 ja 61 ning seal viidatud kohtupraktika).
67      Vt selle kohta ex multi 1. juuli 2008. aasta kohtuotsus Chronopost vs.
UFEX jt (C‑341/06 P ja C‑342/06 P, EU:C:2008:375, punkt 90 ja seal viidatud kohtupraktika).
68      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkti 132 lõpuosa ja punkti 134 lõpuosa.
69      Vt selle kohta allpool punkt 134 jj.
70      Kuna komisjonil on lubatud kasutada „hõlpsasti kättesaadavaid“ andmeid, peaks ta suutma kiiresti hankida ja kontrollida vajalikke kuluandmeid (võrdlusriigist), et määrata kindlaks normaalväärtus ning seega arvutada dumpingumarginaal dumpinguvastaste uurimiste rangete tähtaegade piires.
71      Vt selle kohta 21. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Inner Mongolia Shuangxin Environment‑Friendly Material vs. komisjon (T‑763/20, EU:T:2024:114, punkt 86 jj, eelkõige punkt 98 jj). See kohtuotsus, mis tehti vaidlustatud kohtuotsusega samal päeval, puudutab samuti vaidlusalust määrust.
72      Sellega seoses tuleb märkida, et kuigi ametiasutused „peavad võtma meetmeid, et saavutada selgus taotletud kohanduse osas ja seejärel kindlaks tegema, kas ja mil määral see kohandus on põhjendatud“, „ei tähenda õiglase võrdlemise kohustus, et ametiasutused peavad iga kohandamistaotluse heaks kiitma“. Vt WTO apellatsioonikogu 15. juuli 2011. aasta aruanne „European Communities –
Definitive anti-dumping measures on certain iron or steel fasteners from China“ (Euroopa Ühendused – lõplikud dumpinguvastased meetmed teatud Hiinast pärit rauast või terasest kinnitusdetailide suhtes), WT/DS397/AB/R, punkt 488.
73      Vt analoogia alusel alusmääruse artikli 2 lõike 7 eelmise redaktsiooniga kohtuotsus Changmao, punkt 107, milles kohus kinnitas, et komisjonil oli õigus normaalväärtus kindlaks määrata, ilma et ta oleks eelnevalt nõudnud üksikasjalikumat teavet teatud andmete kohta.
74      Vt käesoleva ettepaneku punktid 33 ja 34.
75      See lahedus on kooskõlas WTO apellatsioonikogu 18. jaanuari 2016. aasta aruandega „European Communities –
Definitive anti-dumping measures on certain iron or steel fasteners from China“ (Euroopa Ühendused – lõplikud dumpinguvastased meetmed teatud Hiinast pärit rauast või terasest kinnitusdetailide suhtes), WT/DS397/AB/RW, punkt 5.163 (ja täiendavad viited), mille kohaselt „kui ametiasutustele ei ole tõendatud, et hindade võrreldavust mõjutav erinevus on olemas, ei ole kohustust teha kohandusi“.
76      Millele on viidatud käesoleva ettepaneku punktis 55.
77      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 129. Vt ka kohtujurist Pitruzzella ettepanek kohtuasjas Donex Shipping and Forwarding (C‑104/19, EU:C:2020:159, punkt 46).
78      Kohtujurist Pitruzzella ettepanek kohtuasjas Donex Shipping and Forwarding (C‑104/19, EU:C:2020:159, punkt 48).
79      Ibid., punktid 51 ja 56.
80      Vt kohtuotsus Changmao, punkt 152.
81      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 80.
82      Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 69 jj.
83      Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 79 jj.
84      Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 84 ja 111.
85      Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 94 ja 99.
86      Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 102.
87      Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 112.
88      Nõukogu 5. novembri 2002. aasta määrus, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (EÜT 2002, L 305, lk 1; ELT eriväljaanne 11/10, lk 132).
89      Vt sellega seoses 26. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus PT Musim Mas vs. nõukogu (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, punkt 39).
90      Vt selle kohta ibidem, punktid 40 ja 41.
91      Ibidem, punkt 42.
92      Vt selle kohta 5. oktoobri 1988. aasta kohtuotsus Canon jt vs. nõukogu (277/85 ja 300/85, EU:C:1988:467, punkt 39) ja 10. märtsi 1992. aasta kohtuotsus Ricoh vs. nõukogu (C‑174/87, EU:C:1992:108, punkt 14). Vt ka 25. juuni 2015. aasta kohtuotsus PT Musim Mas vs. nõukogu (T‑26/12, ECLI:EU:T:2015:437, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
93      Vt selle kohta 25. juuni 2015. aasta kohtuotsus PT Musim Mas vs. nõukogu (T‑26/12, ECLI:EU:T:2015:437, punkt 48).
94      Vt selle kohta 26. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus PT Musim Mas vs. nõukogu (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, punkt 43).
95      Vt selle kohta 25. juuni 2015. aasta kohtuotsus PT Musim Mas vs. nõukogu (T‑26/12, ECLI:EU:T:2015:437, punkt 51).
96      Struktuurisisesed osakonnad järgivad tavaliselt ranget ettevõttesisest reeglistikku. Neil ei ole õigust pidada hinnaläbirääkimisi väljaspool kitsast vahemikku ja nad kasutavad tootja sisesüsteeme, samas kui ettevõttevälistel esindajatel on kohalike müügihindade ja turundusstrateegiate kehtestamisel tavaliselt suurem äriline sõltumatus ning nad tegutsevad pigem volituse alusel kui otseses aruandlussuhtes.
97      Struktuurisisesed osakonnad töötavad ainult seotud kontserni heaks ega saa esindada teisi tootjaid, samas kui ettevõttevälised esindajad võivad esindada mitut tootjat ja neil on tavaliselt oma kliendiportfell.
98      Vt 26. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus PT Musim Mas vs. nõukogu (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, punktid 83 ja 84 ning seal viidatud kohtupraktika).
99      Ibidem, punkt 85.
100      Vt 26. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus PT Musim Mas vs. nõukogu (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, punkt 27 ning seal viidatud kohtupraktika).
101      Vt selle kohta ibidem, punkt 28.
102      Vt muu hulgas 10. juuli 2008. aasta kohtuotsus Bertelsmann ja Sony Corporation of America vs. Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, punkt 117 ja seal viidatud kohtupraktika).
103      Vt selle kohta 26. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus PT Musim Mas vs. nõukogu (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, punkt 36 jj).
104      Vt käesoleva ettepaneku punkt 181.
105      Vt käesoleva ettepaneku punktid 167 ja 168.
106      Vt 25. juuni 2015. aasta kohtuotsus PT Musim Mas vs. nõukogu (T‑26/12, ECLI:EU:T:2015:437, punkt 80).
107      Vt käesoleva ettepaneku punkt 181.
108      Vt käesoleva ettepaneku punktid 167 ja 168.
109      Vt selle kohta a contrario 26. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus PT Musim Mas vs. nõukogu (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, punktid 44 ja 45).
110      Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 149–156.
111      Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 157 ja 158.
112      Vt ex multis Euroopa Kohtu presidendi 27. oktoobri 2011. aasta määrus kohtuasjas Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. nõukogu ja parlament (C‑605/10 P(R), EU:C:2011:710, punkt 15 ja seal viidatud kohtupraktika).
113      See säte lisati alusmääruse eelmisesse redaktsiooni nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 2331/96, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (EÜT 1996, L 317, lk 1; ELT eriväljaanne 11/10, lk 76). See säte lisati pärast GATTi vaekogu 28. aprilli 1995. aasta aruannet juhtumis GD/253 („EMÜ – dumpinguvastaste tollimaksude kehtestamine Jaapanist pärit audiokassettide impordi suhtes“), milles vaekogu leidis, et tolleaegsed ühenduse õigusaktid olid liiga piiravad, piirates kohandused konkreetse ja ammendava loeteluga (vt seletuskiri komisjoni ettepanekule võtta vastu nõukogu määrus (EÜ), millega muudetakse määrust (EÜ) nr 384/96, KOM(96) 145 (lõplik) (EÜT 1996, C 159, lk 6)).
114      Vt määruse nr 2331/96 teine põhjendus.
115      Vt selle kohta 3. detsembri 1996. aasta kohtuotsus Portugal vs. nõukogu (C‑268/94, EU:C:1996:461, punkt 79) ja 23. veebruari 1988. aasta kohtuotsus Ühendkuningriik vs. nõukogu (131/86, EU:C:1988:86, punkt 11). Vt samasuguses kontekstis ka Üldkohtu kohtupraktika, millele on viidatud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 157.
116      Vt selle kohta 8. detsembri 2011. aasta kohtuotsus France Télécom vs. komisjon (C‑81/10 P, EU:C:2011:811, punkt 33).
117      Vt selle kohta 16. veebruari 2012. aasta kohtuotsus nõukogu ja komisjon vs.
Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP (C‑191/09 P ja C‑200/09 P, EU:C:2012:78, punkt 68).
118      Vt selle kohta 28. septembri 2023. aasta kohtuotsus Changmao Biochemical Engineering vs. komisjon (C‑123/21 P, EU:C:2023:708, punkt 87).
119      Vt käesoleva ettepaneku punktid 22–25 ja 218.
120      Vt selle kohta muu hulgas 24. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, punkt 228 ja seal viidatud kohtupraktika).
121      Vt muu hulgas 5. mai 2022. aasta kohtuotsus Zhejiang Jiuli Hi-Tech Metals vs. komisjon (C‑718/20 P, EU:C:2022:362, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).
122      Vt 26. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus PT Musim Mas vs. nõukogu (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, punktid 83 ja 84 ning seal viidatud kohtupraktika). Vt ka käesoleva ettepaneku punkt 172.