Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (üheksas koda)
23. aprill 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Vähese tähtsusega abi – Määrus (EL) nr 1407/2013 – Määrus (EL) nr 1408/2013 – Määrus (EL) nr 717/2014 – Vastavad kohaldamisalad – Määrus (EL) nr 1379/2013 – Kalapüügi- ja vesiviljelussektor – Turgude ühine korraldus – Kalapüügitoodete tootmise, töötlemise ja turustamisega tegelevad ettevõtjad – Jaemüük – Riigisisesed eeskirjad, millega nähakse ette vähese tähtsusega abi ettevõtjatele, kes asuvad maavärinate tõttu kannatanud piirkondades
Kohtuasjas C‑811/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 22. novembri 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 26. novembril 2024, menetluses
Pescheria Il Granchio Blu di JC
versus
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
EUROOPA KOHUS (üheksas koda),
koosseisus: koja president M. Condinanzi, kohtunikud R. Frendo ja A. Kornezov (ettekandja),
kohtujurist: D. Spielmann,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        Pescheria Il Granchio Blu di JC, esindajad: avvocati L. Filipponi ja P. Lori,
–        Itaalia valitsus, esindaja: S. Fiorentino, keda abistasid procuratore dello Stato P. Passolunghi ja avvocata dello Stato L. Vignato,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: V. Bottka, C. Calvo Langdon ja C. Molinari,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada komisjoni 27. juuni 2014. aasta määruse (EL) nr 717/2014, milles käsitletakse [ELTL] artiklite 107 ja 108 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes kalandus- ja vesiviljelussektoris (ELT 2014, L 190, lk 45), artikli 2 lõike 1 punkti c ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1379/2013 kalapüügi- ja vesiviljelustoodete turu ühise korralduse kohta, millega muudetakse nõukogu määruseid (EÜ) nr 1184/2006 ja (EÜ) nr 1224/2009 ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 104/2000 (ELT 2013, L 354, lk 1), artikli 5 punkte d ja g.
2        Taotlus on esitatud Pescheria Il Granchio Blu di JC (edaspidi „Granchio Blu“) ja Ministero delle Imprese e del Made in Italy (ettevõtluse ja Itaalia
omatoodangu ministeerium, Itaalia) vahelises kohtuvaidluses kahe niisuguse dekreedi õiguspärasuse üle, millega see ministeerium tühistas varem Granchio Blule antud maksusoodustused.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus nr 1379/2013
3        Määruse (EÜ) nr 1379/2013 põhjenduses 29 on märgitud:
„Kuna käesoleva määruse eesmärki, nimelt kehtestada kalapüügi- ja vesiviljelustoodete turu ühine korraldus, ei suuda liikmesriigid kalapüügi- ja vesiviljelustoodete turu ühiste joonte tõttu piisavalt saavutada, küll aga on seda selle ulatuse ja mõju tõttu ning seetõttu, et on vaja võtta ühiseid meetmeid, parem saavutada [Euroopa L]iidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas [ELL] artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev määrus nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.“
4        Selle määruse artikli 1 „Reguleerimisese“ lõikes 1 on sätestatud:
„Kehtestatakse kalapüügi- ja vesiviljelustoodete turu ühine korraldus („ühine turukorraldus“).“
5        Määruse artiklis 5 „Mõisted“ on ette nähtud:
„[…] Lisaks kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
d)      „kalapüügi- ja vesiviljelussektor“ – majandussektor, mis hõlmab kõiki kalapüügi- või vesiviljelustoodete tootmis-, töötlemis- ja turustustegevusi;
e)      „turul kättesaadavaks tegemine“ – kalapüügi- või vesiviljelustoote tarnimine liidu turule kaubandustegevuse käigus toote levitamiseks, tarbimiseks või kasutamiseks, kas tasu eest või tasuta;
f)      „turulelaskmine“ – kalapüügi- või vesiviljelustoote esmakordselt liidu turul kättesaadavaks tegemine;
g)      „jaemüük“ – toidu käitlemine ja/või töötlemine ning hoiustamine müügikohas või tarnimine lõpptarbijale. Siia kuuluvad jaotusterminalid, toitlustusettevõtjad, tehasesööklad, ametiasutuste toitlustajad, restoranid ja muud samalaadsed toitlustusteenuse osutajad, kauplused, selvehallide jaotuskeskused ja hulgimüügipunktid;
[…]“.
6        Määruse nr 1379/2013 artiklis 46 „Kehtetuks tunnistamine“ on ette nähtud:
„[Nõukogu 17. detsembri 1999. aasta m]äärus (EÜ) nr 104/2000 [kalandus- ja akvakultuuritooteturu ühise korralduse kohta (EÜT 2000, L 17, lk 22)] tunnistatakse kehtetuks. Artiklit 4 kohaldatakse siiski kuni 12. detsembrini 2014.
Viiteid kehtetuks tunnistatud määrusele käsitatakse viidetena käesolevale määrusele ning neid loetakse vastavalt IV lisas esitatud vastavustabelile.“
Määrus (EL) nr 1407/2013
7        Komisjoni 18. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1407/2013, milles käsitletakse [ELTL] artiklite 107 ja 108 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes (ELT 2013, L 352, lk 1), põhjenduses 6 on märgitud:
„Pidades silmas põllumajandus-, kalandus- ja vesiviljelustoodete esmase tootmise alal kehtivaid erieeskirju ning ohtu, et isegi käesolevas määruses sätestatud ülemmäärast väiksemad summad võivad vastata [ELTL] artikli 107 lõike 1 tingimustele, ei tohiks käesolevat määrust kohaldada nimetatud valdkondade suhtes.“
8        Määruse artikli 1 „Reguleerimisala“ lõike 1 punktis b on sätestatud:
„Käesolevat määrust kohaldatakse ettevõtjatele abi andmise suhtes mis tahes majandusvaldkonnas, välja arvatud
a)      abi, mida antakse ettevõtjatele, kes tegutsevad kalandus- ja vesiviljelusvaldkonnas, mida reguleeritakse [määrusega nr 104/2000];
b)      abi, mida antakse ettevõtjatele, kes tegelevad põllumajandustoodete esmase tootmisega.“
Määrus (EL) nr 1408/2013
9        Komisjoni 18. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1408/2013, milles käsitletakse [ELTL] artiklite 107 ja 108 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes põllumajandussektoris (ELT 2013, L 352, lk 9), artikli 1 „Reguleerimisala“ lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Käesolevat määrust kohaldatakse põllumajandustoodete esmatootmisega tegelevatele ettevõtjatele antava abi suhtes, välja arvatud:
a)      abi, mille summa on kindlaks määratud turuleviidud toodangu hinna või koguse alusel;
b)      abi, mida antakse tegevuseks, mis on seotud ekspordiga kolmandatesse riikidesse või liikmesriikidesse, täpsemalt selline abi, mis on vahetult seotud eksporditavate koguste, turustusvõrgu loomise ja toimimise või muude eksportimisest tulenevate jooksvate kuludega;
c)      abi, mille tingimuseks on kodumaiste toodete kasutamine importtoodete asemel.“
Määrus nr 717/2014
10      Määruse nr 717/2014 artikli 1 „Reguleerimisala“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevat määrust kohaldatakse kalandus- ja vesiviljelussektori ettevõtjatele antava abi suhtes, välja arvatud:
a)      abi, mille summa on kindlaks määratud ostetud või turule viidud toodangu hinna või koguse alusel;
b)      abi, mida antakse tegevuseks, mis on seotud ekspordiga kolmandatesse riikidesse või liikmesriikidesse, täpsemalt selline abi, mis on vahetult seotud eksporditavate koguste, turustusvõrgu loomise ja toimimise või muude eksportimisest tulenevate jooksvate kuludega;
c)      abi, mille tingimuseks on kodumaiste toodete kasutamine importtoodete asemel;
d)      abi, mida antakse kalalaevade ostmiseks;
e)      abi, mida antakse kalapüügilaevade pea- või abimasinate ajakohastamiseks või asendamiseks;
f)      abi, mida antakse laevade püügivõimsuse suurendamiseks või sellise varustuse soetamiseks, millega saab kalade asukohta paremini kindlaks teha;
g)      abi, mida antakse uute kalalaevade ehitamiseks või kalalaevade impordiks;
h)      abi, mida antakse püügitegevuse ajutiseks katkestamiseks või lõpetamiseks, kui [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta] määrusega (EL) nr 508/2014 [Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 2328/2003, (EÜ) nr 861/2006, (EÜ) nr 1198/2006 ja (EÜ) nr 791/2007 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1255/2011 (ELT 2014, L 149, lk 1)] ei ole konkreetselt sätestatud teisiti;
i)      abi, mida antakse uurimusliku kalapüügi jaoks;
j)      abi, mida antakse ettevõtte omandi ülemineku korral;
k)      abi, mida antakse otseseks taasasustamiseks, välja arvatud juhul, kui see on ELi õigusaktis selgesõnaliselt ette nähtud looduskaitsemeetmena või kui tegemist on eksperimentaalse taasasustamisega.“
11      Määruse nr 717/2014 artikli 2 „Mõisted“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)      „kalandus- ja vesiviljelussektoris tegutsevad ettevõtjad“ – ettevõtjad, kes tegutsevad kalandus- ja vesiviljelustoodete tootmise, töötlemise ja turustamise sektoris;
b)      „kalapüügi- ja vesiviljelustooted“ – määruse (EL) nr 1379/2013 artikli 5 punktides a ja b määratletud tooted;
c)      „töötlemine ja turustamine“ – kõik toimingud, kaasa arvatud käitlemine, töötlemine, tootmine ja turustamine alates lossimisest või püügist kuni lõpptooteni.“
12      Määruse nr 717/2014 artikli 3 „Vähese tähtsusega abi“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Kui abimeetmed vastavad käesoleva määruse tingimustele, ei loeta neid [ELTL] artikli 107 lõike 1 kõikidele tingimustele vastavaks ja seetõttu vabastatakse nad [ELTL] artikli 108 lõike 3 kohasest teatamiskohustusest.“
Itaalia õigus
13      24. aprilli 2017. aasta dekreetseaduse nr 50 „Kiireloomulised finantsmeetmed, piirkondlike ja kohalike omavalitsusüksuste abimeetmed, täiendavad meetmed maavärinate tõttu kannatanud piirkondade toetamiseks ning arengumeetmed“ (Disposizioni urgenti in materia finanziaria, iniziative a favore degli enti territoriali, ulteriori interventi per le zone colpite da eventi sismici e misure per lo sviluppo;
GURI
nr 95, 24.4.2017; edaspidi „dekreetseadus nr 50/2017“) artikli 46 lõikes 7 on sätestatud:
„Käesolevas artiklis osutatud maksusoodustusi antakse määruse [nr 1407/2013] ja määruse [nr 1408/2013] alusel ja piires.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
14      Pärast 2016. aastal Itaalia keskosas toimunud maavärinaid nähti dekreetseadusega nr 50/2017 ette maksusoodustused teatavatele ettevõtjatele, kes tegutsevad maavärinate tõttu kannatanud piirkondades. Eeskätt on selle dekreetseaduse artikli 46 lõikes 7 sätestatud, et neid soodustusi antakse määruste nr 1407/2013 ja nr 1408/2013 alusel ja piires.
15      Granchio Blu on Itaalia õiguse alusel asutatud äriühing, kes tegeleb kalade, koorikloomade ja molluskite jaemüügiga ühes neist piirkondadest asuvas supermarketis.
16      Sellele äriühingule anti dekreetseaduse nr 50/2017 alusel 2017. ja 2019. aastal maksusoodustusi.
17      Need soodustused tühistati siiski kahe ministri 11. jaanuari 2023. aasta dekreediga sisuliselt põhjusel, et Granchio Blu tegeles majandustegevusega, mis ei kuulu määruste nr 1407/2013 ja nr 1408/2013 kohaldamisalasse, ning tal puudus seetõttu õigus neid soodustusi saada.
18      Ministero delle Imprese e del Made in Italy (ettevõtluse ja
Itaalia
omatoodangu ministeerium) tuvastas sellega seoses, et kalapüügitoodete tootmise, töötlemise ja turustamise sektori majandustegevus, sealhulgas selliste toodete jaemüük, kuulub määruse nr 717/2014 kohaldamisalasse.
19      Granchio Blu esitas Tribunale amministrativo regionale per le Marchele (Marche maakonna halduskohus, Itaalia) kaebuse ministri dekreetide peale, millega tühistati talle antud maksusoodustused, ning nõudis nende tühistamist. Nimetatud kohus jättis 6. oktoobri 2023. aasta otsusega selle kaebuse rahuldamata.
20      Granchio Blu kaebas selle otsuse edasi Consiglio di Statole (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
21      Granchio Blu sõnul leidis Tribunale amministrativo regionale per le Marche (Marche maakonna halduskohus) ekslikult, et kalapüügitoodete pelgas jaemüügis seisnev tegevus kui äritegevus kuulub kalapüügi- ja vesiviljelustoodete „töötlemise ja turustamise“ mõiste alla määruse nr 717/2014 artikli 2 lõike 1 punkti c tähenduses, kuna see mõiste ei hõlma tema arvates nende toodete jaemüüki lõpptarbijatele.
22      Selles kontekstis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas kalade, koorikloomade ja molluskite jaemüük kuulub kalapüügi- ja vesiviljelustoodete „töötlemise ja turustamise“ mõiste alla selle sätte tähenduses. Kui tuleb asuda seisukohale, et see tegevus on hõlmatud kalapüügi- ja vesiviljelussektoriga, ei ole Granchio Blul õigust dekreetseaduse nr 50/2017 artikli 46 lõikes 7 ette nähtud maksusoodustustele. Seevastu juhul, kui tuleb asuda seisukohale, et see tegevus ei ole selle sektoriga hõlmatud ning seda ei ole seega määruste nr 1407/2013 ja nr 1408/2013 vastavast kohaldamisalast välja jäetud, võib Granchio Blul olla õigus neile soodustustele.
23      Neil asjaoludel otsustas Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas [määruse nr 717/2014] artikli 2 punktis c mõistele „töötlemine ja turustamine“ antud määratlus hõlmab kalapüügitoodete jaemüüki ning kas [jaemüügi] võimalik väljajätmine määruse nr 717/2014 kohaldamisalast kõnealuse sätte sõnastuse alusel on kooskõlas [määruse nr 1379/2013] artikli 5 punktidega d ja g, mis määratlevad jaemüügi kalapüügi- ja vesiviljelustoodete turu ühises korralduses sõltumatult, või kas see väljajätmine on vastuolus kalapüügisektori üldise raamistikuga, kuna määrus nr 1379/2013 sisaldab igal juhul niisugust jaemüügi määratlust, mis liigitab selle kalapüügisektori tegevuste alla (eelotsusetaotluse esitanud kohus kaldub arvama, et väljajätmine on kooskõlas)?
2.      Kas [määrus nr 717/2014] on kokkuvõttes kalapüügitoodete jaemüügile kohaldatav või mitte […] tulenevalt jaemüügi hõlmatusest kalapüügisektoriga või sellest selgelt väljajäämisest (viimane seisukoht, mis toob kaasa jaemüügi väljajätmise [määruse nr 717/2014] kohaldamisalast, veenab eelotsusetaotluse esitanud kohut enam)?
3.      Kas liidu õigusega on vastuolus või mitte riigisisene õigus, mis lubab anda vähese tähtsusega abi ettevõtjatele, kes tegelevad kalapüügitoodete jaemüügiga ja saavad maksusoodustust, kuna [nende tegevus] erineb tööstuslikust kalapüügist ja toimub linna vabatsoonis, mis loodi pärast Kesk-Itaaliat tabanud maavärinat?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene ja teine küsimus
24      Esimese ja teise küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 717/2014 artikli 2 lõike 1 punkti c, arvestades määruse nr 1379/2013 artikli 5 punktidega d ja g, tuleb tõlgendada nii, et artikli 2 lõike 1 punktis c määratletud kalapüügi- ja vesiviljelustoodete „töötlemise ja turustamise“ mõiste hõlmab kalapüügitoodete jaemüüki, mistõttu see tegevus kuulub määruse nr 717/2014 kohaldamisalasse.
25      Kõigepealt tuleb märkida, et liikmesriikide pädevuses on otsustada, kas anda vähese tähtsusega abi teatavatele ettevõtjatele või majandussektoritele, tingimusel et järgitakse liidu eeskirju selles valdkonnas. Käesoleval juhul otsustas Itaalia Vabariik dekreetseaduse nr 50/2017 vastuvõtmisega anda 2016. aastal Itaalia keskosas toimunud maavärinate tõttu vähese tähtsusega abi üksnes ettevõtjatele, kes kuuluvad määruste nr 1407/2013 ja nr 1408/2013 kohaldamisalasse.
26      Eelnevale lisaks tuleb tähelepanu juhtida sellele, et määruse nr 1407/2013 eesmärk on võimaldada teha väikese suurusega (vähese tähtsusega) riigiabi puhul erand reeglist, mille kohaselt tuleb mis tahes abist enne selle andmist Euroopa Komisjonile teatada (vt selle kohta 28. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus INAIL, C‑608/19, EU:C:2020:865, punkt 26).
27      Selle määruse artikli 1 lõike 1 punkt a jätab määruse kohaldamisalast välja „abi, mida antakse ettevõtjatele, kes tegutsevad kalandus- ja vesiviljelusvaldkonnas, mida reguleeritakse [määrusega nr 104/2000]“; siinkohal tuleb täpsustada, et viimati nimetatud määrus tunnistati kehtetuks määrusega nr 1379/2013, mille artiklis 46 on täpsustatud, et viiteid kehtetuks tunnistatud määrusele käsitatakse viidetena määrusele nr 1379/2013.
28      Nagu nähtub määruse nr 1407/2013 põhjendusest 6, on see väljajätmine seletatav asjaoluga, et kalapüügi- ja vesiviljelussektoris kehtivad erieeskirjad, ning ohuga, et isegi selles määruses sätestatud ülemmäärast väiksemad summad võivad vastata [ELTL] artikli 107 lõike 1 tingimustele.
29      „Kalapüügi- ja vesiviljelussektor“ on omakorda määratletud määruse nr 1379/2013 artikli 5 punktis d kui majandussektor, „mis hõlmab kõiki kalapüügi- või vesiviljelustoodete tootmis-, töötlemis- ja turustustegevusi“.
30      Kuivõrd eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kas kalapüügitoodete jaemüük on hõlmatud kalapüügitoodete „turustamise“ mõistega määruse nr 1379/2013 artikli 5 punkti d tähenduses (seda mõistet ei ole selles määruses määratletud), tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liidu õiguses määratlemata terminite tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramisel lähtuda nende tavapärasest tähendusest tavakeeles, võttes arvesse nende kasutamise konteksti ja selle regulatsiooni eesmärke, mille osa need on (13. juuni 2024. aasta kohtuotsus A GmbH & Co. KG, C‑104/23, EU:C:2024:504, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
31      Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida, et mõiste „turustamine“ – kui sellele ei ole lisatud ühtegi täpsustust – tähistab selle tavapärases tähenduses tavakeeles üldiselt kõiki tegevusi, mis toimuvad pärast toote tootmist ja töötlemist kuni selle müümiseni lõpptarbijale, sealhulgas selliste toodete jaemüüki.
32      Mis puudutab selle termini kasutamise konteksti, siis tuleb järgmiseks märkida, et määrus nr 1379/2013 reguleerib ka selliste toodete „turul kättesaadavaks tegemist“, „turulelaskmist“ ja „jaemüüki“, nagu tuleneb selle määruse artikli 5 punktidest e–g. Sellest järeldub, et „ettevõtjad, kes tegutsevad kalandus- ja vesiviljelusvaldkonnas, mida reguleeritakse [määrusega nr 1379/2013]“ määruse nr 1407/2013 artikli 1 lõike 1 punkti a tähenduses, on ka need ettevõtjad, kes tegelevad eeskätt kalapüügitoodete „jaemüügiga“.
33      Lõpuks nähtub määruse nr 1379/2013 artiklist 1, arvestades selle määruse põhjendusega 29, et selle määrusega taotletav eesmärk on kalapüügi- ja vesiviljelustoodete turu ühise korralduse kehtestamine. See eesmärk satuks aga ohtu, kui kalapüügitoodete turustusahela teatavad etapid, nimelt selliste toodete jaemüük, jääksid turu ühisest korraldusest välja.
34      Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et „kalapüügi- ja vesiviljelussektor“ määruse nr 1379/2013 tähenduses hõlmab kalapüügitoodete turustamist, olgu siis tegemist hulgi- või jaemüügiga.
35      Sellest järeldub, et ettevõtjad, kelle tegevus seisneb selliste toodete turustamises, sealhulgas jaemüügis, ei kuulu määruse nr 1407/2013 artikli 1 lõike 1 punkti a kohaselt selle määruse kohaldamisalasse.
36      Need ettevõtjad ei kuulu ka määruse nr 1408/2013 kohaldamisalasse; selle määruse artiklis 1 „Reguleerimisala“ on sätestatud, et seda määrust kohaldatakse põllumajandustoodete esmatootmisega tegelevatele ettevõtjatele antava abi suhtes.
37      Tuleb siiski täpsustada, et kalapüügi- ja vesiviljelussektoris tegutsevad ettevõtjad kuuluvad määruse nr 717/2014 kohaldamisalasse; selle määrusega kehtestatakse selles sektoris kohaldatavad vähese tähtsusega abi erieeskirjad.
38      Nimelt on selle määruse artikli 1 lõikes 1 kindlaks määratud määruse kohaldamisala, täpsustades, et seda kohaldatakse abi suhtes, mida antakse „kalandus- ja vesiviljelussektori ettevõtjatele“, välja arvatud samas sättes sõnaselgelt loetletud abi (vt selle kohta 27. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus Sātiņi‑S, C‑238/20, EU:C:2022:57, punkt 55). Ükski viimastest ei puuduta aga „jaemüüki“.
39      Nimetatud määruse artikli 2 lõike 1 punktis a on „kalandus- ja vesiviljelussektoris tegutsevad ettevõtjad“ määratletud kui ettevõtjad, kes tegutsevad „kalandus- ja vesiviljelustoodete tootmise, töötlemise ja turustamise sektoris“, ilma et oleks kehtestatud mingeid piiranguid asjaomase turustamise liigi osas.
40      Lisaks on sama määruse artikli 2 lõike 1 punkti c kohaselt mõiste „töötlemine ja turustamine“ määratletud kui „kõik toimingud, kaasa arvatud käitlemine, töötlemine, tootmine ja turustamine alates lossimisest või püügist kuni lõpptooteni“.
41      Kuna jaemüük on kalapüügitoodete turustamise viimane etapp, mis puudutab tarneahela „lõpptoodet“, siis tuleb asuda seisukohale, et seda liiki müük kuulub määruse nr 717/2014 kohaldamisalasse.
42      Esitatud kaalutlustega arvestades tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et määruse nr 717/2014 artikli 2 lõike 1 punkti c, arvestades määruse nr 1379/2013 artikli 5 punktidega d ja g, tuleb tõlgendada nii, et artikli 2 lõike 1 punktis c määratletud kalapüügi- ja vesiviljelustoodete „töötlemise ja turustamise“ mõiste hõlmab kalapüügitoodete jaemüüki, mistõttu see tegevus kuulub määruse nr 717/2014 kohaldamisalasse.
Kolmas küsimus
43      Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis lubavad anda vähese tähtsusega abi kalapüügitoodete jaemüügiga tegelevatele ettevõtjatele, kes saavad sellist abi saada, kuna tegemist ei ole tööstusliku kalapüügi ettevõtjatega ja nad asuvad linna vabatsoonis, mis loodi maavärina majanduslike tagajärgede leevendamiseks.
44      Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ei õigusta eelotsusetaotluse esitamist mitte nõuandvate arvamuste saamine üldiste või hüpoteetiliste küsimuste kohta, vaid asjaolu, et see on vaidluse tõhusaks lahendamiseks olemuslikult vajalik (22. jaanuari 2026. aasta kohtuotsus Herchoski, C‑902/24, EU:C:2026:42, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
45      Sellega seoses tuleb meenutada, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 14 ja 22, antakse dekreetseaduse nr 50/2017 artikli 46 lõike 7 kohaselt maksusoodustusi teatavatele ettevõtjatele, kes tegutsevad maavärinate tõttu kannatanud piirkondades, määruste nr 1407/2013 ja nr 1408/2013 alusel ja piires.
46      Nagu nähtub aga esimesele ja teisele küsimusele antud vastusest, kuulub kalapüügitoodete jaemüük määruse nr 717/2014 kohaldamisalasse, mitte määruste nr 1407/2013 ja nr 1408/2013 vastavasse kohaldamisalasse.
47      Neil asjaoludel ja kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole viidanud ühelegi muule riigisisesele õigusnormile, mis võimaldaks asuda seisukohale, et Itaalia Vabariik otsustas anda põhikohtuasjas kõne all olevat vähese tähtsusega abi määruse nr 717/2014 alusel ja piirides, tuleb tõdeda, et kolmandale küsimusele vastamine tähendaks neil asjaoludel ilmselgelt nõuandva arvamuse andmist hüpoteetilise küsimuse kohta, eirates ELTL artiklis 267 sätestatud kohtutevahelise koostöö raames Euroopa Kohtule antud ülesannet (vt selle kohta 22. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Stichting Rookpreventie Jeugd jt, C‑160/20, EU:C:2022:101, punkt 84).
48      Järelikult on kolmas küsimus vastuvõetamatu.
Kohtukulud
49      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) otsustab:
Komisjoni 27. juuni 2014. aasta määruse (EL) nr 717/2014, milles käsitletakse [ELTL] artiklite 107 ja 108 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes kalandus- ja vesiviljelussektoris, artikli 2 lõike 1 punkti c, arvestades Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1379/2013 kalapüügi- ja vesiviljelustoodete turu ühise korralduse kohta, millega muudetakse nõukogu määruseid (EÜ) nr 1184/2006 ja (EÜ) nr 1224/2009 ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 104/2000, artikli 5 punktidega d ja g, tuleb tõlgendada nii, et artikli 2 lõike 1 punktis c määratletud kalapüügi- ja vesiviljelustoodete „töötlemise ja turustamise“ mõiste hõlmab kalapüügitoodete jaemüüki, mistõttu see tegevus kuulub määruse nr 717/2014 kohaldamisalasse.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: itaalia.