62022CJ0268
EUROOPA KOHTU OTSUS (seitsmes koda)
22. juuni 2023 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Kaubanduspoliitika – Dumpinguvastane kaitse – Argentinast ja Indoneesiast pärit biodiisli import – Rakendusmääruse (EL) nr 1194/2013 kehtivus – Vastuvõetavus – Põhikohtuasja kaebaja poolt tühistamishagi esitamata jätmine – Importija – Dumpingu kindlaksmääramine – Arvesse võetavad tegurid
Kohtuasjas C‑268/22,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brusseli (Brüsseli hollandikeelne esimese astme kohus, Belgia) 14. märtsi 2022. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 13. aprillil 2022, menetluses
Vitol SA
versus
Belgische Staat,
EUROOPA KOHUS (seitsmes koda),
koosseisus: koja president M. L. Arastey Sahún, kohtunikud F. Biltgen ja N. Wahl (ettekandja),
kohtujurist: T. Ćapeta,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Vitol SA, esindajad: advocaten P. De Baere ja J. Van den Bon,
–
Belgia valitsus, esindajad: S. Baeyens, J.-C. Halleux ja C. Pochet,
–
Kreeka valitsus, esindajad: V. Baroutas ja M. Tassopoulou,
–
Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: B. Driessen ja P. Mahnič, keda abistas avocată N. Tuominen,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: P.-J. Loewenthal, G. Luengo ja J. Zieliński,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
otsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 19. novembri 2013. aasta rakendusmääruse (EL) nr 1194/2013, millega kehtestatakse Argentinast ja Indoneesiast pärit biodiisli impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse nimetatud impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (ELT 2013, L 315, lk 2; edaspidi „vaidlusalune määrus“) (muudetud komisjoni 18. septembri 2017. aasta rakendusmäärusega (EL) 2017/1578 (ELT 2017, L 239, lk 9)), kehtivust.
2
Taotlus on esitatud Vitol SA ja Belgische Staati (Belgia riik) vahelises kohtuvaidluses seoses Argentinast pärit biodiisli impordilt tasutud dumpinguvastaste tollimaksude tagasimaksmisega sellele äriühingule.
Õiguslik raamistik
Alusmäärus
3
Vaidlusaluse määruse vastuvõtmise ajal sisaldusid Euroopa Liidu dumpinguvastaste meetmete kehtestamist reguleerivad sätted nõukogu 30. novembri 2009. aasta määruses (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa [Liidu] liikmed (ELT 2009, L 343, lk 51; edaspidi „alusmäärus“).
4
Alusmääruse artiklis 1 oli sätestatud:
„1.   Dumpinguvastast tollimaksu võib kohaldada dumpingtoote suhtes, mille vabasse ringlusse lubamine [liidus] tekitab kahju.
2.   Toodet käsitletakse dumpingtootena, kui selle hind [liitu] eksportimisel on väiksem kui tavapärase kaubandustegevuse käigus ekspordiriigi kindlaksmääratud samasuguse toote võrreldav hind.
3.   Tavaliselt on ekspordiriik päritoluriik. Kuid see võib olla transiidiriik, välja arvatud näiteks juhul, kui tooteid lihtsalt veetakse kõnealuse riigi kaudu, kui vaatlusaluseid tooteid selles riigis ei toodeta või kui nimetatud riigis puudub kõnesolevate toodete võrreldav hind.
4.   Käesolevas määruses tähendab mõiste „samasugune toode“ toodet, mis on vaatlusaluse tootega identne, see tähendab täiesti sarnane, või sellise toote puudumisel muud toodet, mis ei ole vaatlusaluse tootega küll täiesti sarnane, kuid on omadustelt väga sarnane.“
5
Selle määruse artikkel 2 käsitleb dumpingu kindlaksmääramist. Selle lõiked 3 ja 5, mis käsitlevad normaalväärtust, nägid ette:
„3.   Kui tavapärase kaubandustegevuse käigus toimuv samasuguse toote müük puudub või on ebapiisav või kui erilise turuolukorra tõttu ei ole võimalik seda nõuetekohaselt võrrelda, arvutatakse samasuguse toote normaalväärtus päritoluriigi tootmiskulude alusel, millele lisatakse põhjendatud müügi-, üld- ja halduskulud ning kasum, või tavapärase kaubandustegevuse käigus asjakohase kolmanda riigi suhtes kohaldatavate ekspordihindade alusel, tingimusel et kõnealused hinnad on tüüpilised.
Asjaomase toote puhul võib esimeses lõigus nimetatud eriliseks turuolukorraks lugeda muu hulgas olukorda, kus hinnad on kunstlikult madalad, eksisteerib märkimisväärne vahetuskaubandus või mittekaubanduslik töötlemiskord.
[…]
5.   Kulud arvutatakse tavaliselt uuritava isiku dokumentide alusel, kui kõnealused dokumendid on kooskõlas asjaomase riigi üldtunnustatud majandusarvestuspõhimõtetega ning nendes esitatakse asjakohasel viisil vaatlusaluse toote tootmis- ja müügikulud.
Kui uurimisaluse toote valmistamise ja müügiga seotud kulud ei kajastu mõistlikult asjaomase osapoole dokumentides, tuleb dokumentide korrigeerimiseks või koostamiseks võtta aluseks teiste sama riigi tootjate või eksportijate kulud või, kui selline teave ei ole kättesaadav või seda ei ole võimalik kasutada, mõni muu mõistlik alus, sealhulgas teave teiste tüüpiliste turgude kohta.
Tähelepanu pööratakse tõenditele, mis on esitatud nõuetekohase kulujaotuse kohta, kui näidatakse, et selliseid jaotusi on tavapäraselt kasutatud. Sobivamate meetodite puudumise korral eelistatakse käibepõhist kulujaotust. Kui kulud käesoleva lõigu kulujaotuses juba ei kajastu, kohandatakse neid vastavalt neile ühekordsetele kuluartiklitele, mis toovad kasu tulevasele ja/või jooksvale tootmisele.
Kui kulude katmiseks kuluva teatava ajavahemiku kulusid mõjutavad märkimisväärseid lisainvesteeringuid vajavate uute tootmisrajatiste kasutamine ja madalad tootmisvõimsuse rakendusastmed, mille põhjuseks on kogu uurimisperioodi või selle mingi osa jooksul toimunud käivitamised, on käivitamisetapi keskmised kulud kõnealuse etapi lõpul eespool nimetatud jaotamiseeskirjade kohaselt kohaldatavad kulud ning vaatlusperioodi puhul sisalduvad need lõike 4 teises lõigus osutatud kaalutud keskmistes kuludes. Käivitamisetapi pikkus määratakse kindlaks asjaomasele tootjale või eksportijale iseloomulike asjaolude alusel, kuid see ei ületa esialgset kulude katmiseks asjakohast ajavahemikku. Uurimisperioodi jooksul kohaldatavate kulude kohandamisel võetakse kõnealusest ajavahemikust pikemat käivitusetappi käsitlevat teavet arvesse sel juhul, kui see esitatakse enne kontrollkäike ja kolme kuu jooksul pärast uurimise algatamist.“
6
Alusmääruse artikli 3, mis käsitleb kahju tuvastamist, lõigetes 4, 6 ja 7 oli ette nähtud:
„4.   Kui dumpinguvastast uurimist kohaldatakse samaaegselt toote impordi suhtes, mis pärineb rohkem kui ühest riigist, hinnatakse sellise impordi mõju kumulatiivselt ainult sel juhul, kui on kindlaks tehtud, et:
a)
igast riigist pärineva impordi puhul kindlaksmääratud dumpingumarginaal on suurem artikli 9 lõikes 3 määratletud miinimumtasemest ning et igast kõnesolevast riigist pärit impordi maht ei ole tähtsusetu, ning
b)
impordi mõju kumulatiivne hindamine on importtoodete vahelise konkurentsi tingimusi ning importtoodete ja samasuguste [liidu] toodete vahelise konkurentsi tingimusi arvesse võttes asjakohane.
[…]
6.   Lõike 2 alusel esitatud asjakohase tõendusmaterjaliga tuleb tõendada, et dumpinguhinnaga import põhjustab kahju käesoleva määruse tähenduses. Eelkõige tuleb tõendada, et lõike 3 alusel näidatud mahu- ja/või hinnatasemed on lõike 5 kohaselt mõjutanud [liidu] tootmisharu, ning et mõju ulatus võimaldab selle oluliseks liigitada.
7.   Lisaks dumpinguhinnaga impordile uuritakse ka muid teadaolevaid tegureid, millega [liidu] tootmisharu samal ajal kahjustatakse, ning nende teguritega tekitatud kahju ei tohi lõike 6 alusel omistada dumpinguhinnaga impordile. Tegurid, mida võib selles suhtes arvesse võtta, hõlmavad dumpinguhinnata impordi mahtu ja hinda, nõudluse vähenemist või tarbimisharjumuste muutusi, kaubanduspiiranguid ning konkurentsi kolmandate riikide ja [liidu] tootjate vahel, tehnoloogia arengut ning [liidu] tootmisharu eksporditegevust ja tootlikkust.“
Ajutine määrus
7
Euroopa Komisjon võttis 27. mail 2013 vastu määruse (EL) nr 490/2013, millega kehtestatakse ajutine dumpinguvastane tollimaks Argentinast ja Indoneesiast pärit biodiisli suhtes (ELT 2013, L 141, lk 6; edaspidi „ajutine määrus“). Selles määruses tuvastas komisjon eelkõige, et Argentinast imporditakse biodiislit dumpinguhindadega, mis tekitab kahju liidu tootmisharule, ja leidis, et selle impordi suhtes dumpinguvastase tollimaksu kehtestamine on liidu huvides.
8
Selle määruse artikli 1 lõikes 1 oli sätestatud:
„Käesolevaga kehtestatakse ajutine tollimaks selliste Argentinast ja Indoneesiast pärit mittefossiilse päritoluga sünteesi või hüdrogeenimise teel toodetud rasvhappe monoalküülestrite ja/või parafiinsete gaasiõlide impordi suhtes, mis esinevad puhtal kujul või osana segust, ning mis kuuluvad praegu […]koodide […] alla.“
Vaidlusalune määrus
9
Euroopa Liidu Nõukogu kehtestas 19. novembril 2013 vaidlusaluse määrusega Argentinast ja Indoneesiast pärit biodiisli impordi suhtes lõpliku dumpinguvastase tollimaksu.
10
Esiteks kinnitas nõukogu Argentina osas samasuguse toote normaalväärtuse puhul ajutise määruse järeldusi, mille kohaselt tuleb normaalväärtus arvutada alusmääruse artikli 2 lõike 3 alusel, sest Argentina biodiisli turgu reguleerib tugevasti riik (vaidlusaluse määruse punkt 28).
11
Mis puutub tootmiskuludesse, siis nõustus nõukogu komisjoni ettepanekuga vaadata läbi ajutise määruse järeldused ja alusmääruse artikli 2 lõikest 5 lähtudes jätta kõrvale uuritud Argentina eksportivate tootjate dokumentides kajastatud põhitoorainete hinnad. Nõukogu leidis, et need andmed ei kajasta mõistlikult Argentinas biodiisli tootmisega seotud kulusid, kuna diferentseeritud ekspordimaksu süsteem tingib põhitoorainete hinnamoonutusi Argentina siseturul. Nende asemel kasutas nõukogu Argentina põllumajandusministeeriumi poolt uurimisperioodil avaldatud sojaoa FOB-ekspordihindade keskmist võrdlushinda (vaidlusaluse määruse põhjendused 35–40).
12
Teiseks tõdes nõukogu, korrates enamikku ajutise määruse põhjendustest, et liidu tootmisharule on tekitatud olulist kahju alusmääruse artikli 3 lõike 6 tähenduses (vaidlusaluse määruse põhjendused 105–142) ja et selle kahju on põhjustanud Argentinast pärit biodiisli dumpinguhinnaga import (vaidlusaluse määruse põhjendused 144–157). Neil asjaoludel leidis nõukogu, et seda põhjuslikku seost kahju ja Argentinast pärit dumpinguhinnaga biodiisli impordi vahel ei katkesta muud tegurid, mille hulka kuuluvad eelkõige liidu tootmisharu import (vaidlusaluse määruse põhjendused 151–160), liidu tootmisharu tootmisvõimsuse madal rakendusaste (vaidlusaluse määruse põhjendused 161–171) ja teatavates liikmesriikides kasutusel olev vanaõlist valmistatud biodiisli topeltarvestuse süsteem (vaidlusaluse määruse põhjendused 173–179).
13
Kolmandaks kinnitas nõukogu, et asjaomaste dumpinguvastaste meetmete kehtestamine on endiselt liidu huvides (vaidlusaluse määruse põhjendused 190–201).
14
Tuvastatud dumpingumarginaale ja liidu tootmisharule põhjustatud kahju suurust arvestades otsustas nõukogu eelkõige, et ajutise määrusega kehtestatud ajutise dumpinguvastase tollimaksu alusel tagatud summad tuleb lõplikult sisse nõuda (vaidlusaluse määruse põhjendus 228 ja artikkel 2) ja et Argentinast pärit biodiisli impordi suhtes tuleb kehtestada lõplik dumpinguvastane tollimaks (vaidlusaluse määruse artikli 1 lõige 1).
15
15. septembri 2016. aasta kohtuotsustega PT Musim Mas vs. nõukogu (T‑80/14, EU:T:2016:504), Unitec Bio vs. nõukogu (T‑111/14, EU:T:2016:505), Molinos Río de la Plata jt vs. nõukogu (T‑112/14–T‑116/14 ja T‑119/14, EU:T:2016:509), Cargill vs. nõukogu (T‑117/14, EU:T:2016:503), LDC Argentina vs. nõukogu (T‑118/14, EU:T:2016:502), PT Ciliandra Perkasa vs. nõukogu (T‑120/14, EU:T:2016:501) ning PT Pelita Agung Agrindustri vs. nõukogu (T‑121/14, ei avaldata, EU:T:2016:500) (edaspidi koos „15. septembri 2016. aasta kohtuotsused“) tühistas Üldkohus vaidlusaluse määruse artiklid 1 ja 2 nende kohtuasjade hagejaid puudutavas osas.
16
Üldkohus otsustas sisuliselt, et liidu institutsioonid ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et Argentinas ja Indoneesias biodiisli tootmiseks kasutatavate põhitoorainete hinnas esines oluline hinnamoonutus, mis tulenes diferentseeritud ekspordimaksu süsteemist, mille alusel kohaldati toorainele ja biodiislile erinevaid maksumäärasid. Üldkohus leidis, et liidu institutsioonid ei oleks tohtinud asuda seisukohale, et tooraine hinnad ei kajastu mõistlikult Argentina ja Indoneesia eksportivate tootjate raamatupidamisdokumentides, ning seega ei oleks nad tohtinud neid dokumente Argentinas ja Indoneesias toodetud biodiisli normaalväärtuse arvutamisel kõrvale jätta.
Määrus (EL) 2015/476
17
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 2015. aasta määruse (EL) 2015/476 meetmete kohta, mida liit võib võtta pärast WTO vaidluste lahendamise organi aruannet dumpingu- ja subsiidiumivastaste meetmete kohta (ELT 2015, L 83, lk 6), artiklis 1 on sätestatud:
„1.   Kui [vaidluste lahendamise organ (VLO)] võtab vastu aruande, mis käsitleb [alus]määruse […] kohast liidu meedet (edaspidi „vaidlustatud meede“), võib komisjon kooskõlas artikli 4 lõikes 3 osutatud kontrollimenetlusega võtta ühe või mitu järgmist meedet, mida ta peab asjakohaseks:
a)
vaidlustatud meetme tühistada või muuta või
b)
võtta teatavas olukorras vajalikuks peetav muu rakendamise erimeede, et viia liidu meetmed vastavusse aruandes esitatud soovituste ja otsustega.
[…]
3.   Kui enne lõike 1 alusel meetmete võtmist või nende võtmise ajal on otstarbekas küsimus läbi vaadata, siis algatab selle läbivaatamise komisjon. Kui komisjon otsustab algatada läbivaatamise, teavitab ta sellest liikmesriike.“
18
Määruse artiklis 3 on ette nähtud:
„Kõiki käesoleva määruse kohaselt võetud meetmeid kohaldatakse alates nende jõustumise kuupäevast ja nende alusel ei saa hüvitada enne kõnealust kuupäeva sisse nõutud tollimakse, kui ei ole sätestatud teisiti.“
Rakendusmäärus (EL) 2017/1578
19
Komisjon võttis 18. septembril 2017 vastu rakendusmääruse (EL) 2017/1578, millega muudetakse rakendusmäärust (EL) nr 1194/2013, millega kehtestatakse Argentinast ja Indoneesiast pärit biodiisli impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse nimetatud impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (ELT 2017, L 239, lk 9).
20
Rakendusmäärus 2017/1578 võeti muu hulgas vastu vaidluse „EL – Biodiisel“ (Argentina) kohta Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) vaidluste lahendamise organi 26. oktoobril 2016 vastu võetud vaekogu aruande põhjal, milles järeldati, et liit tegutses Argentinast pärit biodiisli suhtes dumpinguvastase tollimaksu kehtestamisel WTO õigusega vastuolus. Määruse põhjendusest 12 nähtus, et selle määruse „eesmärk [oli] parandada [vaidlusalust] määrust WTO osutatud mittevastavuste osas ja viia määrus [vaekogu aruande ja apellatsioonikogu aruandega] kooskõlla“.
21
Rakendusmääruse põhjendustes 130, 134 ja 135 oli märgitud:
„(130)
Komisjon märkis, et käesolev läbivaatamine on algatatud WTO võimaldamismääruse alusel, et rakendada hindamiskogu ja apellatsioonikogu järeldusi ja soovitusi vaidluses „Euroopa Liit – dumpinguvastased meetmed Argentinast pärit biodiisli suhtes“ (WT/DS473/15). Läbivaatamine piirdub seega WTOs arutatud küsimustega ja sellest tulenevate järelduste ja/või tehniliste muudatustega. Seetõttu ei ole ükski [Indoneesia eksportiva tootja] Wilmari väide vastuvõetav. Veel märkis komisjon, et Wilmar on esialgse uurimise käigus juba esitanud sellise kaebuse kasumimarginaali kohta ja see lükati tagasi (vt [vaidlusaluse määruse] põhjendused 43–46 […]). Pärast järelduste avalikustamist esitas koostööd tegev Argentina eksportija COFCO Argentina S.A. (endine Noble Argentina S.A.) taotluse, et teda käsitataks uue tootjana ja kantaks muu koostööd tegeva äriühinguna selliste äriühingute loetellu, kelle suhtes kohaldatakse individuaalseid tollimaksumäärasid.
[…]
(134)
[Määruse 2015/476 artikli 1 lõike 3 alusel läbi viidud] kordushindamise põhjal järeldab komisjon, et esialgse uurimise käigus kindlaks tehtud kahjustav dumping leidis kinnitust.
(135)
Seepärast tuleks säilitada Argentinast ja Indoneesiast pärit biodiisli impordi suhtes kohaldatavad dumpinguvastased meetmed, mis on kehtestatud [vaidlusaluse]määrusega […], kasutades eespool nimetatud läbivaadatud ja ümberarvutatud dumpingumarginaale Argentina puhul.“
Rakendusmäärus (EL) 2018/1570
22
Komisjoni 18. oktoobri 2018. aasta rakendusmääruse (EL) 2018/1570, millega lõpetatakse Argentinast ja Indoneesiast pärit biodiislikütuse importi käsitlev menetlus ja tunnistatakse kehtetuks rakendusmäärus (EL) nr 1194/2013 (ELT 2018, L 262, lk 40), põhjendustes 89–94 on märgitud:
„(89)
Komisjon järeldab, et Argentinast pärit dumpinguhinnaga impordi ja liidu tootmisharu kantud olulise kahju vahel ei ole võimalik leida tegelikku ja olulist põhjuslikku seost, võttes arvesse, kui olulised on teised teadaolevad tegurid, mis põhjustavad kõnealust kahju.
(90)
Üks äriühing, COFCO Argentina […], teatas endast pärast rakendusmääruse (EL) 2017/1578 avaldamist, väites, et ta on täitnud kõik [vaidlusaluse] määruse artiklis 3 sätestatud uute eksportivate tootjate kohta käivad kolm kriteeriumi, ja esitas tõendusmaterjali. Komisjon analüüsis seda taotlust ja tõendeid. Kuid arvestades [taasalustatud] uurimise tulemusi, muutus taotlus tühiseks.
[…]
(91)
Uurimine tuleks lõpetada, kuna i) Indoneesiast pärineva impordi dumpingumarginaal on miinimumtasemel ning ii) tulenevalt asjaolust, et ei ole võimalik tõendada, et Argentinast pärit dumpinguhinnaga impordi ja liidu tootmisharu kantud olulise kahju vahel on tegelik ja oluline põhjuslik seos, nagu on nõutud [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2016. aasta määruse (EL) 2016/1036 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Liidu liikmed (ELT 2016, L 176, lk 21),] artikli 3 lõikes 7. See tähendab, et olemasolevad meetmed, mis kehtivad endiselt nende Argentina ja Indoneesia eksportivate tootjate suhtes, kes ei olnud Üldkohtus edukalt vaidlustanud dumpinguvastaseid meetmeid, tuleks tühistada. Selguse ja õiguskindluse huvides tuleks [vaidlusalune]määrus […] seetõttu kehtetuks tunnistada.
(92)
Lõplikud dumpinguvastased tollimaksud, mida maksti vastavalt [vaidlusalusele]määrusele […] Indoneesiast pärit biodiislikütuse impordi eest ja ajutised tollimaksud, mis on lõplikult sisse nõutud kõnealuse määruse artikli 2 kohaselt, tuleks tagasi maksta või neid vähendada, kui need on seotud selliste äriühingute poolt liitu ekspordiks müüdud biodiislikütuse impordiga, kes edukalt vaidlustasid kõnealuse määruse kohtus, st Unitec Bio SA, Molinos Rio de la Plata SA, Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFI y A, Vicentin SAIC, Aceitera General Deheza SA, Bunge Argentina SA, Cargill SACI, Louis Dreyfus Commodities S.A. (LDC Argentina SA), ja Indoneesia eksportivad tootjad PT Pelita Agung Agrindustri, PT Ciliandra Perkasa, PT Wilmar Bioenergi Indonesia, PT Wilmar Nabati Indonesia, PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas). Tagasimaksmist või vähendamist tuleb taotleda liikmesriikide tolliasutustelt kooskõlas kehtivate tollialaste õigusaktidega.
(93)
Pärast avalikustamist väitis PT Cermerlang Energi Perkasa, et dumpinguvastaste tollimaksude tagasimaksmine ja vähendamine peaks olema kättesaadav kõigile ettevõtjatele, kes neid makse tasusid, mitte ainult nendele äriühingutele, kes [vaidlusaluse] määruse kohtus edukalt vaidlustasid. Samuti väideti, et lisaks [vaidlusalusele]määrusele […] tuleks kehtetuks tunnistada ka rakendusmäärus (EL) 2017/1578.
(94)
Esiteks tuletas komisjon meelde, et rakendusmäärusega (EL) 2017/1578 üksnes muudeti [vaidlusalust]määrust […]. Kuna esialgne määrus tunnistatakse kehtetuks, muutub muutmismäärus õigustühiseks. Seepärast ei ole vaja sõnaselgelt ka kõnealust määrust kehtetuks tunnistada. Teiseks, [vaidlusaluse]määruse […] kehtetuks tunnistamist Üldkohtus kohaldatakse üksnes nende äriühingute suhtes, kes selle määruse vaidlustasid. Dumpinguvastased tollimaksud, mida teistelt äriühingutelt sisse nõuti, on õiguspäraselt kogutud liidu õiguse alusel. […]“.
23
Määruse 2018/1570 artiklis 1 on sätestatud, et „[l]õpetatakse dumpinguvastane menetlus Argentinast ja Indoneesiast pärit mittefossiilse päritoluga sünteesi ja/või hüdrogeenimise teel toodetud rasvhappe monoalküülestrite ja/või parafiinsete gaasiõlide („biodiislikütused“) impordi suhtes, mis praegu kuuluvad […]koodide […] alla“.
24
Selle määruse artiklis 3 on sätestatud, et „[vaidlusalune]määrus […] tunnistatakse kehtetuks“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
25
Põhikohtuasja kaebaja Vitol on Šveitsi õiguse alusel asutatud äriühing, kes on biodiisli sõltumatu importija. Teda ei ole mainitud ei vaidlusaluses määruses ega rakendusmääruses 2017/1578. Ent äriühingut COFCO Argentina, kes on põhikohtuasja kaebaja Argentina biodiisli tarnija, on mainitud viimati nimetatud määruse põhjenduses 130 ja see on kantud „muude koostööd tegevate äriühingute“ hulgas nende äriühingute loetellu, kelle suhtes kohaldatakse individuaalseid tollimaksumäärasid.
26
Belgia õiguse alusel asutatud äriühing BVBA Vandevyver esitas 6. märtsil 2018 põhikohtuasja kaebaja nimel kaks deklaratsiooni Argentinast pärit biodiisli impordi kohta, millest ainult üks on põhikohtuasjas asjasse puutuv. Nimetatud deklaratsiooni raames tasus kaebaja vaidlusaluse määruse alusel, mida on muudetud rakendusmäärusega 2017/1578, dumpinguvastase tollimaksu summas 1272023,58 eurot.
27
Põhikohtuasja kaebaja esitas 3. aprillil 2018 liikmesriigi pädevatele asutustele taotluse maksta tagasi dumpinguvastane tollimaks, mille ta oli tasunud. Tagastamistaotlus jäeti 22. juuni 2018. aasta otsusega rahuldamata. Ta esitas 20. septembril 2018 selle otsuse peale vaide, mis jäeti 21. mai 2019. aasta otsusega rahuldamata. Kaebus, mille põhikohtuasja kaebaja viimati nimetatud otsuse peale esitas adviseur-generaal’ile (üldnõunik, Belgia), jäeti 25. augustil 2020 samuti rahuldamata.
28
Põhikohtuasja kaebaja esitas 13. novembril 2020 eelotsusetaotluse esitanud kohtule kaebuse. Sellega seoses palus ta sellel kohtul esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimus vaidlusaluse määruse – mida on muudetud rakendusmäärusega 2017/1578 – kooskõla kohta sel ajal kohaldatava alusmäärusega.
29
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib esiteks, et ainult juhul, kui on tõendatud, et isiku poolt ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel esitatud hagi oleks kahtlemata olnud vastuvõetav, ei saa see isik pädevas liikmesriigi kohtus akti kehtetusele tugineda. Kuigi põhimõtteliselt kontrollib Euroopa Kohus seda eelotsusemenetluses tehtud otsuse raames, ei takista miski eelotsusetaotluse esitanud kohtul teha juba piiratud kontrolli, lähtudes eelotsusetaotluse esitamise vajaduse küsimusest. Tema käsutuses olevate dokumentide põhjal leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus aga, et ei ole võimalik tuvastada, et põhikohtuasja kaebajal oli kahtlemata õigus esitada ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel vaidlusaluse määruse peale tühistamishagi.
30
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab teiseks, et põhikohtuasjas otsuse tegemisel on asjakohased küsimus, kas vaidlusaluse määruse – rakendusmäärusega 2017/1578 muudetud redaktsioonis – kehtivust saab veel vaidlustada, ja küsimus, kas võib tekkida kehtivuse probleem. Ta tõdeb, et käesoleval juhul on põhikohtuasja kaebaja näidanud, et vaidlusaluses määruses ette nähtud dumpinguvastased tollimaksud võivad olla alusmäärusega vastuolus. Ta viitab sellega seoses 15. septembri 2016. aasta kohtuotsustele ja märgib, et ei rakendusmäärus 2017/1578, millega dumpinguvastaseid tollimakse vähendati, ega rakendusmäärus 2018/1570, millega vaidlusalune määrus edasiulatuvalt kehtetuks tunnistati, ei sea kahtluse alla viimati nimetatud määruse võimalikku vastuolu alusmäärusega.
31
Neil asjaoludel otsustas Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Brüsseli hollandikeelne esimese astme kohus, Belgia) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [vaidlusalune] määrus, mida on muudetud [rakendusmäärusega] 2017/1578, on vastuolus […] alusmäärusega, eelkõige osas, milles:
–
ei ole tõendatud, et täidetud on tingimused, mille alusel võib vastavalt alusmääruse artikli 2 lõikele 5 samasuguse toote normaalväärtuse arvutamisel kalduda kõrvale samasuguse toote tootmise ja müügiga seotud kuludest, mis on esitatud uuritud Argentina eksportivate tootjate raamatupidamisdokumentides;
–
impordi mõju kumulatiivne hindamine, mis oli ette nähtud alusmääruse artikli 3 lõikes 4, oli alusetu ja järelikult ei olnud piisavalt tõendatud, et tegemist oli dumpinguhinnaga impordiga, mis põhjustas kahju alusmääruse artikli 3 lõigete 6 ja 7 tähenduses;
–
neil põhjustel ei olnud tegemist dumpinguga ja puudus alus nõuda alusmääruse artikli 1 alusel sisse dumpinguvastane tollimaks?“
Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
32
Käesoleva eelotsusetaotluse, mille ese on vaidlusaluse määruse kehtivuse hindamine, vastuvõetavus on kahtluse alla seatud kahel põhjusel. Esiteks tekib Belgia ja Kreeka valitsuse ning nõukogu seisukohtadest lähtudes küsimus, kas põhikohtuasja kaebajal on õigus seda määrust vaidlustada, kui ta ei ole selle peale tühistamishagi esitanud. Teiseks, võttes arvesse konkreetselt komisjoni esitatud märkusi, tuleb võtta seisukoht küsimuses, kas eelotsusetaotluse esitanud kohus toob piisavalt välja põhjused, miks vaidlusaluse määruse kehtivus on käesoleval juhul problemaatiline.
Õigus esitada ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel hagi vaidlusaluse määruse tühistamiseks
33
Euroopa Kohtule esitatud kirjalikes seisukohtades kahtlevad Belgia ja Kreeka valitsus ning nõukogu, kas käesolev eelotsusetaotlus on vastuvõetav, arvestades kohtupraktikat, mis tuleneb eelkõige 9. märtsi 1994. aasta kohtuotsusest TWD Textilwerke Deggendorf (C‑188/92, EU:C:1994:90) ja 15. veebruari 2001. aasta kohtuotsusest Nachi Europe (C‑239/99, EU:C:2001:101), kuna põhikohtuasja kaebaja oleks kahtlemata saanud vaidlusaluse määruse peale esitada liidu kohtule tühistamishagi ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel.
34
Selles osas nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et isiku võimalus liikmesriigi kohtule esitatud kaebuses viidata tema suhtes tehtud riigisisese otsuse aluseks olevas liidu aktis sisalduvate sätete kehtetusele eeldab seda, et ta on liidu akti peale ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel esitanud ettenähtud tähtaja jooksul ka tühistamishagi või et ta ei ole seda teinud, kuna tal puudub igasuguse kahtluseta õigus sellist hagi esitada (25. juuli 2018. aasta kohtuotsus Georgsmarienhütte jt, C‑135/16, EU:C:2018:582, punkt 17 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Vítkovice Steel, C‑524/20, EU:C:2021:1048, punkt 59).
35
Seega üksnes juhul, kui saab asuda seisukohale, et liidu akti peale esitatud isiku tühistamishagi oleks kahtlemata olnud liidu kohtus vastuvõetav ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel, ei saa ta tugineda liikmesriigi kohtus selle kehtetusele ja seega vajaduse korral paluda viimasel esitada ELTL artikli 267 alusel Euroopa Kohtule eelotsuse küsimused. Järelikult, kuna võib tekkida kahtlus, kas vaidlusalused sätted puudutavad asjaomast isikut otseselt ja isiklikult, ei saa esitada käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis viidatud kohtupraktikast tulenevat vastuvõetamatuse vastuväidet.
36
Mis puutub käesolevas asjas küsimusse, kas põhikohtuasja kaebaja oleks täie kindlusega saanud esitada ELTL artikli 263 neljanda lõigu viimase lauseosa alusel hagi vaidlusaluse määruse peale, kuna see on halduse üldakt, mis puudutab teda otseselt ega vaja rakendusmeetmeid selle sätte tähenduses, siis piisab märkimisest, et dumpinguvastase tollimaksu tasumise kohustus kehtestati talle 22. juuni 2018. aasta otsusega. Nimelt ei oma siseriiklikul tasandil võetavate meetmete mehaaniline iseloom tähtsust selle kindlakstegemisel, kas akt vajab rakendusmeetmeid (vt selle kohta 18. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Internacional de Productos Metálicos vs. komisjon, C‑145/17 P, EU:C:2018:839, punkt 54 ja seal viidatud kohtuotsus). Järelikult ei saa asuda seisukohale, et see määrus ilmselgelt ei vaja rakendusmeetmeid nimetatud sätte tähenduses (vt selle kohta 10. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Von Aschenbach & Voss, C‑708/19, EU:C:2021:190, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
37
Neil asjaoludel ei ole põhikohtuasja kaebajal õigust vaidlustada liikmesriigi kohtutes vaidlusaluse määruse kehtetust üksnes juhul, kui saab asuda seisukohale, et see määrus puudutab kahtlemata teda otseselt ja isiklikult ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses.
38
Selle kohta tuleb märkida, et määrused, millega kehtestatakse dumpinguvastane tollimaks, on normatiivset laadi, kuna neid kohaldatakse kõigile huvitatud ettevõtjatele (10. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Von Aschenbach & Voss, C‑708/19, EU:C:2021:190, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
39
Siiski nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et dumpinguvastase tollimaksu kehtestav määrus võib ettevõtjat puudutada otseselt ja isiklikult (10. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Von Aschenbach & Voss, C‑708/19, EU:C:2021:190, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
40
Mis puudutab esiteks küsimust, kas vaidlusalune määrus puudutab põhikohtuasja kaebajat otseselt, siis ei ole vaidlust selles, et see määrus mõjutas otseselt tema õiguslikku olukorda, kuna see on tema suhtes kehtestatud dumpinguvastase tollimaksu õiguslik alus.
41
Teiseks, mis puudutab küsimust, kas vaidlusalune määrus puudutab põhikohtuasja kaebajat isiklikult, siis tuleb märkida, et Euroopa Kohus on määratlenud teatavad ettevõtjate kategooriad, keda dumpinguvastase tollimaksu kehtestav määrus võib isiklikult puudutada, ilma et see piiraks teiste ettevõtjate võimalust olla isiklikult puudutatud mingi neile omase tunnuse tõttu, mis neid kõigist teistest isikutest eristab (10. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Von Aschenbach & Voss, C‑708/19, EU:C:2021:190, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).
42
Dumpinguvastase tollimaksu kehtestav määrus võib isiklikult puudutada seega esiteks neid asjaomase kauba tootjaid ja eksportijaid, keda nende majandustegevuse kohta käivate andmete põhjal süüdistatakse dumpingus, teiseks selle kauba importijaid, kelle edasimüügihindu võeti arvesse ekspordihinna arvutamisel ja keda dumpingu olemasolu tuvastamine seega puudutab, ning kolmandaks kõnealuse kauba importijaid, kes on seotud selle kauba eksportijatega, eelkõige juhul, kui ekspordihind arvutati nende importijate poolt liidu turul kasutatud edasimüügihindade alusel, ja olukorras, kus dumpinguvastane tollimaks arvutati nende edasimüügihindade alusel (10. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Von Aschenbach & Voss, C‑708/19, EU:C:2021:190, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
43
Järelikult tuleb tõdeda, et selliseks importijaks olemiseks, keda dumpinguvastase tollimaksu kehtestav määrus isiklikult puudutab, ei piisa üksnes importijaks olemise tõigast. Nimelt on importija, isegi kui ta on seotud asjaomase toote eksportijatega, isiklikult puudutatud vaid siis, kui ta suudab tõendada, et dumpingu tuvastamisel on arvesse võetud tema äritegevusega seotud andmeid, või kui see nii ei ole, siis et tal on muid eriomadusi, mis teda kõigist teistest isikutest eristavad (10. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Von Aschenbach & Voss, C‑708/19, EU:C:2021:190, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
44
Kuigi ei saa välistada, et asjaomase toote importijat võib pidada dumpinguvastase tollimaksu kehtestavast määrusest isiklikult puudutatuks, peab ta veel tõendama, et on olemas teatavad eriomadused, mis teda kõigist teistest isikutest eristavad.
45
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib aga, et tema käsutuses olevate dokumentide põhjal ei saa tuvastada, et põhikohtuasja kaebajal oli kahtlemata õigus esitada hagi ELTL artikli 263 alusel.
46
Käesoleval juhul ilmneb nimelt kõigepealt, et ei ole tõendatud, et põhikohtuasja kaebaja äritegevust puudutavaid andmeid võeti dumpingu tuvastamisel arvesse. Eelkõige ei ole tõendatud, et edasimüügihindu, mida põhikohtuasja kaebaja võis kohaldada, kasutati ekspordihindade arvutamiseks ja et dumpingu esinemise kohta tehtud järeldused teda seega puudutavad.
47
Seejärel tuleb märkida, et põhikohtuasja kaebaja ei osalenud ka haldusmenetluses, mille tulemusel kehtestati dumpinguvastane tollimaks, nagu see oli muu hulgas kohtuasjas, milles tehti 10. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Von Aschenbach & Voss (C‑708/19, EU:C:2021:190).
48
Lõpuks tuleb märkida, et kuigi on tõsi, et põhikohtuasja kaebajat, Argentina biodiisli tarnijat COFCO Argentina, on rakendusmääruses 2017/1578 (põhjendus 130) ja rakendusmääruses 2018/1570 (põhjendus 90) nimetatud nimeliselt, ei individualiseeri see asjaolu siiski põhikohtuasja kaebajat, mistõttu – nagu nõuab kohtupraktika – võis teda kahtlemata pidada ettevõtjaks, kellel on õigus esitada hagi ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses.
49
Selles osas ei oma tähtsust asjaolu, et põhikohtuasja kaebaja oleks võinud vajaduse korral ühineda oma seotud tootja esitatud tühistamishagiga. Nimelt ei tõenda see võimalus, et vaidlusalune määrus puudutab põhikohtuasja kaebajat kahtlemata isiklikult.
50
Kõiki neid kaalutlusi arvestades tuleb järeldada, et Euroopa Kohtu käsutuses olevad asjaolud ei võimalda asuda seisukohale, et Vitolil oleks kahtlemata olnud õigus esitada liidu kohtule hagi vaidlusaluse määruse tühistamiseks ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel.
Eelotsusetaotluses esitatud asjaolude piisavus vaidlusaluse määruse kehtivuse kahtluse alla seadmiseks
51
Komisjon seab eelotsusetaotluse vastuvõetavuse kahtluse alla, väites, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole selgitanud põhjusi, miks ta kahtles vaidlusaluse määruse kehtivuses.
52
Olgu meenutatud, et lojaalsest koostööst, mille vaimus tuleb eelotsusemenetlust läbi viia, tuleneb, et liikmesriigi kohtul tuleb eelotsusetaotluses esitada need täpsed põhjused, miks ta peab liidu õiguse teatavate õigusnormide tõlgendamise või kehtivuse küsimustele antavat vastust vaidluse lahendamisel vajalikuks (4. mai 2016. aasta kohtuotsus Philip Morris Brands jt, C‑547/14, EU:C:2016:325, punkt 47 ning seal viidatud kohtupraktika).
53
Seetõttu on oluline, et liikmesriigi kohus tooks eelkõige välja täpsed põhjused, mille tõttu ta on hakanud liidu õiguse teatavate sätete kehtivuses kahtlema, ning esitaks kehtetuse alused, millega seetõttu tuleb tema arvates arvestada (4. mai 2016. aasta kohtuotsus Philip Morris Brands jt, C‑547/14, EU:C:2016:325, punkt 48 ning seal viidatud kohtupraktika). See nõue tuleneb ka Euroopa Kohtu kodukorra artikli 94 punktist c.
54
Lisaks tuleb neil asjaoludel toonitada, et eelotsusetaotluses esitatud teave mitte üksnes ei võimalda Euroopa Kohtul anda tarvilik vastus, vaid annab ka liikmesriikide valitsustele ja teistele huvitatud isikutele võimaluse esitada Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 23 alusel oma seisukohad. Euroopa Kohtu ülesanne on kontrollida, et see võimalus oleks tagatud, võttes arvesse asjaolu, et selle sätte kohaselt toimetatakse huvitatud isikutele kätte üksnes eelotsusetaotlused (5. mai 2022. aasta kohtuotsus Universiteit Antwerpen jt, C‑265/20, EU:C:2022:361, punkt 26 ning seal viidatud kohtupraktika).
55
Eeltoodust tuleneb esiteks, et eelotsusetaotluse menetlemisel analüüsib Euroopa Kohus liidu akti või selle teatud sätete kehtivust eelotsusetaotluses esile toodud kehtetuse alustest lähtudes. Teiseks, kui märgitud ei ole täpseid põhjuseid, miks eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb selle akti või selle teatud sätete kehtivuses, on eelotsuse küsimused nende kehtivuse kohta vastuvõetamatud (vt eelkõige 4. mai 2016. aasta kohtuotsus Philip Morris Brands jt, C‑547/14, EU:C:2016:325, punkt 50).
56
Käesoleval juhul sisaldab eelotsusetaotlus piisavalt teavet põhjuste kohta, miks eelotsusetaotluse esitanud kohus esitas Euroopa Kohtule küsimuse vaidlusaluse määruse kehtivuse kohta. Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab eelkõige 15. septembri 2016. aasta kohtuotsustes tehtud Üldkohtu järeldustele, mille kohaselt ei oleks nõukogu ja komisjon pidanud Argentinas ja Indoneesias toodetud biodiisli normaalväärtuse arvutamisel vaidlusaluse määruse alusel asuma seisukohale, et Argentina ja Indoneesia eksportivate tootjate raamatupidamisdokumendid ei kajasta mõistlikult tooraine hindu, ja et järelikult ei oleks need institutsioonid tohtinud neid dokumente selle arvutuse tegemisel kõrvale jätta. See kohus mainib lisaks asjaolu, et rakendusmäärus 2017/1578 ei parandanud õiguslikult ekslikke järeldusi, mis olid vaidlusaluses määruses algusest peale dumpingumarginaali arvutamise kohta tehtud.
57
Neil asjaoludel on Euroopa Kohtule teada vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud, et anda talle esitatud küsimusele tarvilik vastus. Lisaks võimaldas see teave komisjonil võtta tõhusalt seisukoha Euroopa Kohtule esitatud küsimuse sisu suhtes.
58
Asjaolu, et komisjoni sõnul tuleneb küsimus võimalikust arusaamatusest seoses 15. septembri 2016. aasta kohtuotsuste tähendusega, puudutab vaidlusaluse määruse kehtivuse hindamise sisulist küsimust.
59
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb eelotsusetaotlus tunnistada vastuvõetavaks.
Eelotsuse küsimuse analüüs
60
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas vaidlusalune määrus, mida on muudetud rakendusmäärusega 2017/1578, on alusmääruse rikkumise tõttu kehtetu.
61
Ta küsib täpsemalt, kas vaidlusalune määrus, mida on muudetud rakendusmäärusega 2017/1578, on esiteks vastuolus alusmääruse artikli 2 lõikega 5, kuna samasuguse toote normaalväärtuse arvutamise raames ei ole tõendatud, et täidetud olid tingimused, mis võimaldavad kalduda kõrvale vaatlusaluse toote tootmise ja müügiga seotud kulude kasutamisest, nagu need on esitatud uuritud Argentina eksportivate tootjate dokumentides. Teiseks küsib see kohus, kas vaidlusalune määrus, mida on muudetud rakendusmäärusega 2017/1578, on alusmäärusega vastuolus, kuna impordi mõju hinnati kumulatiivselt, rikkudes alusmääruse artikli 3 lõiget 4, ning seega ei ole piisavalt tõendatud, et dumpinguhinnaga import põhjustas kahju liidu tootmisharule selle määruse artikli 3 lõigete 6 ja 7 tähenduses.
62
Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on liidu institutsioonidel ühise kaubanduspoliitika ja iseäranis kaubanduse kaitsemeetmete valdkonnas ulatuslik kaalutlusõigus nende majanduslike, poliitiliste ja õiguslike olukordade keerulisuse tõttu, mida nad peavad analüüsima (4. veebruari 2021. aasta kohtuotsus eurocylinder systems, C‑324/19, EU:C:2021:94, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
63
Selle kaalutlusõiguse üle teostatav kohtulik kontroll peab nii ELTL artiklil 263 põhineva hagi korral kui ka ELTL artikli 267 alusel esitatud, kehtivuse hindamist käsitleva eelotsusetaotluse puhul siiski piirduma sellega, et kontrollitakse menetlusnormidest kinnipidamist, vaidlustatud valiku tegemise aluseks olevate asjaolude sisulist õigsust, ilmsete vigade puudumist nende faktiliste asjaolude hindamisel ja võimu kuritarvitamise puudumist (4. veebruari 2021. aasta kohtuotsus eurocylinder systems, C‑324/19, EU:C:2021:94, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
64
Nimelt ei piira kontroll, mille raames selgitatakse välja üksnes see, kas liidu institutsioonide tehtud järelduste aluseks võisid olla asjaolud, millele nad tuginesid, nende ulatuslikku kaalutlusõigust kaubanduspoliitika valdkonnas (vt selle kohta 16. veebruari 2012. aasta kohtuotsus nõukogu ja komisjon vs. Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP, C‑191/09 P ja C‑200/09 P, EU:C:2012:78, punkt 68).
65
Käesoleval juhul rajanevad põhjused, miks eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtles – rakendusmäärusega 2017/1578 muudetud redaktsioonis – vaidlusaluse määruse kehtivuses, peamiselt hinnangutel, mille Üldkohus andis 15. septembri 2016. aasta kohtuotsustes, ja tuvastustel, mis tehti pärast seda, kui 2018. aasta mais taasalustati asjaomaste toodete suhtes dumpinguvastast uurimist.
66
Mis puudutab esiteks küsimust, kas vaidlusalune määrus, mida on muudetud rakendusmäärusega 2017/1578, on vastuolus alusmääruse artikli 2 lõikega 5, siis tuleb meenutada, et viimati nimetatud säte võimaldab samasuguse toote „normaalväärtuse“ arvutamisel kõrvale kalduda uuritavate eksportivate tootjate raamatupidamisdokumentides sisalduvatest kuludest, kusjuures tuleb täpsustada, et just selle väärtuse alusel tuleb kindlaks teha, kas esineb dumping alusmääruse artikli 1 lõike 2 tähenduses.
67
Ent nagu märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus, ei ole vaidlusaluses määruses, mida on muudetud rakendusmäärusega 2017/1578, tõendatud, et alusmääruse artikli 2 lõikes 5 samasuguse toote normaalväärtuse arvutamiseks ette nähtud tingimused olid täidetud.
68
See järeldus tuleneb eelkõige 15. septembri 2016. aasta kohtuotsustest, mis tehti mitme tühistamishagi kohta, mille olid esitanud mitu Argentina ja Indoneesia eksportivat tootjat. Oma analüüsi lõpus leidis Üldkohus sisuliselt, et institutsioonid ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et Argentinas ja Indoneesias biodiisli tootmiseks kasutatavate põhitoorainete hinnas esines oluline hinnamoonutus, mis tulenes diferentseeritud ekspordimaksu süsteemist, mille alusel kohaldati toorainele ja biodiislile erinevaid maksumäärasid.
69
Üldkohus leidis seega, et institutsioonid ei oleks tohtinud asuda seisukohale, et tooraine hinnad ei kajastu mõistlikult Argentina ja Indoneesia eksportivate tootjate raamatupidamisarvestuses, ning et nad ei oleks tohtinud Argentinas ja Indoneesias toodetud biodiisli normaalväärtuse arvutamisel seda raamatupidamisarvestust kõrvale jätta. Seetõttu tühistas ta vaidlusaluse määruse artiklid 1 ja 2 osas, milles need puudutasid äriühinguid, kes vaidlustasid selle määruse Üldkohtus, esitades ELTL artikli 263 alusel tühistamishagi.
70
Pärast nõukogu otsust võtta 15. septembri 2016. aasta kohtuotsuste peale kohtuasjades C‑602/16 P – C‑609/16 P esitatud apellatsioonkaebused tagasi kustutati need kohtuasjad Euroopa Kohtu presidendi 15. ja 16. veebruari 2018. aasta määrustega Euroopa Kohtu registrist. Järelikult on 15. septembri 2016. aasta kohtuotsused jõustunud ja neil on alates nende kuulutamisest seadusjõud, kusjuures tuleb täpsustada, et seadusjõud, mis on liidu kohtu tühistaval kohtuotsusel, laieneb nii kohtuotsuse resolutsioonile kui ka põhjendustele, mis on selle põhjendamiseks vajalikud (14. novembri 2017. aasta kohtuotsus British Airways vs. komisjon, C‑122/16 P, EU:C:2017:861, punkt 82 ja seal viidatud kohtupraktika).
71
Kuigi 15. septembri 2016. aasta kohtuotsustega tühistatakse vaidlusalune määrus üksnes kõnealuste kohtuasjade apellante puudutavas osas ja seda kooskõlas põhimõttega, et tühistava kohtuotsuse põhjenduse seadusjõudu ei saa kohaldada selliste isikute olukorrale, kes ei olnud menetluse pooled ja kelle suhtes ei saanud seega kohtuotsusega mitte midagi otsustada (14. septembri 1999. aasta kohtuotsus komisjon vs. AssiDomän Kraft Products jt, C‑310/97 P, EU:C:1999:407, punkt 55), tuleb teha kõik järeldused sellest, mida tuvastasid nii Üldkohus kui ka komisjon ise, eelkõige pärast Argentinast ja Indoneesiast pärit biodiisli importi käsitleva dumpinguvastase uurimise taasalustamist 2018. aasta mais.
72
Ent ilmnes selgelt, et nõukogu toimimisviis, mis seisnes selles, et ta kaldus samasuguse toote normaalväärtuse arvutamisel kõrvale uuritud Argentina eksportivate tootjate dokumentides sisalduvate põhitoorainete kuludest nende toorainete hinnamoonutuste tõttu, mille põhjustas diferentseeritud ekspordimaksu süsteem, ja asendas need võrdlushinnaga, ei olnud kooskõlas alusmääruse artikli 2 lõike 5 esimese ja teise lõiguga.
73
Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et rakendusmääruse 2018/1570 põhjenduses 94 on märgitud, et „[vaidlusaluse]määruse […] kehtetuks tunnistamist Üldkohtus kohaldatakse üksnes nende äriühingute suhtes, kes selle määruse vaidlustasid[, ning d]umpinguvastased tollimaksud, mida teistelt äriühingutelt sisse nõuti, on õiguspäraselt kogutud liidu õiguse alusel“. Selline järeldus ei mõjuta vaidlusaluse määruse alusel liikmesriigi asutuste vastu võetud üksikakte menetleva riigisisese kohtu võimalust seada selle määruse kehtivus kahtluse alla eelotsusetaotluse raames, kui ei ole tõendatud, et puudutatud isikul oli kahtlemata õigus esitada hagi nimetatud määruse tühistamiseks.
74
Mis puudutab teiseks küsimust, kas vaidlusalune määrus, mida on muudetud rakendusmäärusega 2017/1578, on alusmäärusega vastuolus põhjusel, et impordi mõju hinnati alusmääruse artikli 3 lõike 4 alusel ekslikult kumulatiivselt, mistõttu ei ole vastavalt alusmääruse artikli 3 lõigetele 6 ja 7 õiguslikult piisavalt tõendatud, et tegemist on dumpinguhinnaga impordiga, mis põhjustas kahju selle määruse tähenduses, siis tuleb viidata asjaomaseid tooteid puudutava dumpinguvastase uurimise taasalustamisele, mille tulemusel võeti vastu rakendusmäärus 2018/1570 ja tunnistati kehtetuks vaidlusalune määrus, kusjuures mõlemad toimingud leidsid aset pärast põhikohtuasja asjaolude asetleidmist.
75
Pärast uurimise taasalustamist, mis järgnes eelkõige 15. septembri 2016. aasta kohtuotsustele, järeldas komisjon rakendusmääruses 2018/1570, et Indoneesia dumpingumarginaal oli minimaalne ning samuti ei saa asuda seisukohale, et Argentina dumpinguhinnaga impordi ja liidu tootmisharule tekitatud olulise kahju vahel on tegelik ja oluline põhjuslik seos, nagu on nõutud alusmääruses (põhjendused 81–89). Võttes arvesse Argentinast pärit impordi mõju Indoneesiast sõltumatult, ei ole nimelt võimalik tõendada, et selline põhjuslik seos oli olemas.
76
Neil asjaoludel ilmneb, et vaidlusalune määrus, mida on muudetud rakendusmäärusega 2017/1578, on kehtetu vastuolu tõttu alusmäärusega, kuna õiguslikult ei ole piisavalt tõendatud, et dumpinguhinnaga import põhjustas liidu tootmisharule kahju alusmääruse artikli 3 lõigete 6 ja 7 tähenduses.
77
Seega tuleb teha kõik järeldused tõdemusest, mida on meenutatud eelkõige rakendusmääruse 2018/1570 põhjenduses 91 ja mille kohaselt ei olnud vaidlusaluse määruse vastuvõtmise ajal tõendatud, et Argentinast pärit dumpinguhinnaga impordi ja liidu tootmisharule tekitatud olulise kahju vahel oli tegelik ja oluline põhjuslik seos, nagu on nõutud alusmääruse artikli 3 lõigetes 6 ja 7. Sellest tuleneb tingimata, et nõuetekohaselt ei ole tõendatud, et dumpinguga on tekitatud kahju, ning et seetõttu ei saanud dumpinguvastast tollimaksu alusmääruse artikli 1 tähenduses kehtestada.
78
Kõiki neid kaalutlusi arvestades tuleb tõdeda, et vaidlusalune määrus, mida on muudetud rakendusmäärusega 2017/1578, on kehtetu, kuna sellega rikutakse alusmääruse artikli 2 lõikest 5 ning artikli 3 lõigetest 4, 6 ja 7 tulenevaid nõudeid.
Kohtukulud
79
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:
Nõukogu 19. novembri 2013. aasta rakendusmäärus (EL) nr 1194/2013, millega kehtestatakse Argentinast ja Indoneesiast pärit biodiisli impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse nimetatud impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (muudetud komisjoni 18. septembri 2017. aasta rakendusmäärusega (EL) 2017/1578), on kehtetu, kuna sellega rikutakse nõukogu 30. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa [Liidu] liikmed, artikli 2 lõikest 5 ning artikli 3 lõigetest 4, 6 ja 7 tulenevaid nõudeid.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.