Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
DEAN SPIELMANN
esitatud 16. oktoobril 2025(1)
Kohtuasi C‑484/24
NTH Haustechnik
versus
EM
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landesarbeitsgericht Niedersachsen (Alam‑Saksi liidumaa kõrgeim töökohus, Saksamaa))
Eelotsusetaotlus – Isikuandmete kaitse – Andmetöötluse seaduslikkus töövaidlust käsitlevas kohtumenetluses – Andmed, mille tööandja on kogunud eesmärgiga tõendada, et töötaja on oma kohustusi raskelt rikkunud – Ebaseaduslikult saadud tõendite töötlemine – Säilitamise piirangu põhimõte – Liikmesriikide menetlusautonoomia
Sissejuhatus
1.        Eelotsuse küsimus, millele käesolevas ettepanekus vastavalt Euroopa Kohtu palvele keskendutakse, puudutab määruse (EL) 2016/679(2) artikli 5 lõike 1 punkti e tõlgendamist.
Euroopa Kohtul on sisuliselt palutud analüüsida küsimust, kas ja mil määral võib liikmesriigi kohus seaduslikult töödelda riigisiseses kohtumenetluses tõenditena esitatud isikuandmeid, mis on saadud teiste isikuandmete abil, mida alguses koguti või säilitati säilitamise piirangu põhimõtet rikkudes.
2.        Eelotsusetaotluse esitas Landesarbeitsgericht Niedersachsen (Alam-Saksi liidumaa kõrgeim töökohus, Saksamaa) kohtuvaidluses, mille pooled on NTH Haustechnik GmbH (edaspidi „NTH“) ja tema endine töötaja (edaspidi „kostja“) ning mille ese on nõue hüvitada kahju, mis on seotud kostja poolt NTH‑le kuuluvate asjade ebaseadusliku müügiga internetis.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3.        Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5
„Isikuandmete töötlemise põhimõtted“ lõikes 1 on ette nähtud:
„1.      Isikuandmete töötlemisel tagatakse, et
a)      töötlemine on seaduslik, õiglane ja andmesubjektile läbipaistev („seaduslikkus, õiglus ja läbipaistvus“);
[…]
e)      isikuandmeid säilitatakse kujul, mis võimaldab andmesubjekte tuvastada ainult seni, kuni see on vajalik selle eesmärgi täitmiseks, milleks isikuandmeid töödeldakse; isikuandmeid võib kauem säilitada juhul, kui isikuandmeid töödeldakse üksnes avalikes huvides toimuva arhiveerimise, teadus- või ajaloouuringute või statistilisel eesmärgil vastavalt artikli 89 lõikele 1, eeldusel et andmesubjektide õiguste ja vabaduste kaitseks rakendatakse käesoleva määrusega ettenähtud asjakohaseid tehnilisi ja korralduslikke meetmeid („säilitamise piirang“);
[…]“.
4.        Isikuandmete kaitse üldmääruse artiklis 6 „Isikuandmete töötlemise seaduslikkus“ on sätestatud:
„1.      Isikuandmete töötlemine on seaduslik ainult juhul, kui on täidetud vähemalt üks järgmistest tingimustest, ning sellisel määral, nagu see tingimus on täidetud:
[…]
e)      isikuandmete töötlemine on vajalik avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või vastutava töötleja avaliku võimu teostamiseks;
[…]
2.      Liikmesriigid võivad säilitada või kehtestada konkreetsemad sätted, et kohandada käesoleva määruse sätete kohaldamist seoses isikuandmete töötlemisega lõike 1 punktide c ja e täitmiseks, määrates üksikasjalikumalt kindlaks töötlemise konkreetsed nõuded ja teised meetmed, et tagada seaduslik ja õiglane töötlemine, sealhulgas teiste andmetöötluse eriolukordade jaoks, nagu see on sätestatud IX peatükis.
3.      Lõike 1 punktides c ja e osutatud isikuandmete töötlemise alus kehtestatakse:
a)      liidu õigusega või
b)      vastutava töötleja suhtes kohaldatava liikmesriigi õigusega.
Isikuandmete töötlemise eesmärk määratakse kindlaks selles õiguslikus aluses või see on lõike 1 punktis e osutatud isikuandmete töötlemise osas vajalik avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või vastutava töötleja avaliku võimu teostamiseks. See õiguslik alus võib sisaldada erisätteid, et kohandada käesoleva määruse sätete kohaldamist, sealhulgas üldtingimusi, mis reguleerivad vastutava töötleja poolt isikuandmete töötlemise seaduslikkust, töötlemisele kuuluvate andmete liiki, asjaomaseid andmesubjekte, üksuseid, kellele võib isikuandmeid avaldada, ja avaldamise põhjuseid, eesmärgi piirangut, säilitamise aega ning isikuandmete töötlemise toiminguid ja -menetlusi, sealhulgas meetmeid seadusliku ja õiglase töötlemise tagamiseks, nagu näiteks meetmed teiste andmetöötluse eriolukordade jaoks, nagu need on sätestatud IX peatükis. Liidu või liikmesriigi õigus vastab avaliku huvi eesmärgile ning on proportsionaalne taotletava õiguspärase eesmärgiga.
[…]“.
5.        Isikuandmete kaitse üldmääruse artiklis 23 „Piirangud“ on ette nähtud:
„1.      Vastutava töötleja või volitatud töötleja suhtes kohaldatavas liidu või liikmesriigi õiguses võib seadusandliku meetmega piirata artiklites 12–22 ja artiklis 34, samuti artiklis 5 sätestatud kohustuste ja õiguste ulatust, kuivõrd selle sätted vastavad artiklites 12–22 sätestatud õigustele ja kohustustele, kui selline piirang austab põhiõiguste ja ‑vabaduste olemust ning on demokraatlikus ühiskonnas vajalik ja proportsionaalne meede, et tagada
[…]
j)      tsiviilõiguslike nõuete täitmise tagamine.
[…]“.
Saksa õigus
Tsiviilkohtumenetluse seadustik
6.        30. jaanuari 1877. aasta tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Zivilprozessordnung)(3) § 138 „Kohustus selgitada faktilisi asjaolusid; kohustus rääkida tõtt“ sätestab põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis:
„(1)      Poolte avaldused asja puudutavate faktiliste asjaolude kohta peavad olema esitatud täielikult ja tõeselt.
(2)      Pool peab vastama vastaspoole faktilistele väidetele.
(3)      Faktilised asjaolud, millele ei ole sõnaselgelt vastu vaieldud, loetakse omaksvõetuks, kui neile vastu vaidlemise tahe ei ilmne poole muudest avaldustest.
(4)      Teadmatusele võib tugineda üksnes selliste asjaolude suhtes, mille puhul ei ole olnud tegemist poole enda tegevusega ning mis ei ole olnud tema enda poolt tajutavad.“
Föderaalne andmekaitseseadus
7.        30. juuni 2017. aasta föderaalse andmekaitseseaduse (Bundesdatenschutzgesetz)(4) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis §‑s 3 „Isikuandmete töötlemine avalik-õigusliku asutuse poolt“ on sätestatud:
„Isikuandmete töötlemine avalik-õigusliku asutuse poolt on lubatud, kui see on vajalik vastutava töötleja pädevusse kuuluva ülesande täitmiseks või talle usaldatud avaliku võimu teostamiseks.“
Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
8.        NTH on äriühing, kes käitab kütte- ja kliimaseadmetega tegelevat ettevõtet. Kostja oli äriühingu töötaja ja abielus selle juhatajaga. Kostja ja NTH juhataja poeg on samuti selle äriühingu töötaja.
9.        NTH ja kostja vaheline töösuhe lõppes 31. oktoobril 2019 ja abikaasad elavad alates 26. juunist 2022 lahus. Kuni kooselu lõppemiseni oli kostjal siiski jätkuvalt võimalus siseneda äriühingu ruumidesse ja kasutada seal asuvaid arvuteid. Küsimus, kas ta tegi seda üksnes isiklikuks tarbeks või jätkas NTH huvides tegevust, on vaieldav.
10.      Vahetult pärast abikaasade lahkuminekut tuvastas NTH, et kostja oli müünud enda arvel veebimüügiplatvormi eBay kaudu äriühingu ettevõtluses kasutatavat vara, ning nõudis sellega seoses kostjalt kahju hüvitamist.
11.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et NTH sai kostja müügitehingutest teada elektroonilise juurdepääsu kaudu kostja isiklikule eBay‑kontole. Selleks kasutas kostja ja NTH juhataja poeg kostja eBay‑konto kasutajatunnust ja salasõna. See, kuidas ta neist teada sai, on vaieldav.
12.      NTH väidab sellega seoses, et ta sai teavet kostja poolt veebimüügiplatvormi eBay kasutamise kohta nii, et uuris kostja kasutuses olnud äriühingu arvuti sirvimisajalugu, ning leidis salasõna, kui vaatas NTH serveris loodud „perekonna kausta“, kuhu salasõna oli salvestatud. Kostja väidab seevastu, et ta ei säilitanud oma eBay kasutajakonto salasõna äriühingu andmesalvestusseadmetes ning leiab, et NTH kasutas äriühingu nimel registreeritud mobiiltelefoni, mida kostja kasutas eBay platvormil kostja isikliku konto salasõna muutmiseks ja sellele juurdepääsuks.
13.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et NTH poolt andmete kogumine ja säilitamine, mille kaudu ta sai teada kostja müügitegevusest veebimüügiplatvormil eBay, võis toimuda ebaseaduslikult. Lisaks leiab ta, et tema enda õigusemõistmine ja –
olenevalt olukorrast – NTH kogutud andmete kasutamine otsuse tegemiseks kujutab endast isikuandmete töötlemist isikuandmete kaitse üldmääruse tähenduses. Sellega seoses soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, millised on tingimused, mis tuleb riigisiseste õigusnormidega kindlaks määrata õigusemõistmise käigus tehtavate andmetöötlustoimingute jaoks, ning millistest õiguslikest alustest ja sisulistest kriteeriumidest tuleb neid toiminguid tehes lähtuda.
14.      Neil asjaoludel otsustas Landesarbeitsgericht Niedersachsen (Alam-Saksi liidumaa kõrgeim töökohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 1 punktiga e ja lõikega 3 hõlmatud iseseisva andmetöötlustoimingu korral, mis on tehtud kohtute õigustmõistvat funktsiooni täites, on põhiseaduse (Grundgesetz) artikli 92 ning tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Zivilprozessordnung) § 138, 286, 355 jj sätted kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta [(5)] artikli 8 lõikest 2 ja artikli 52 lõikest 1 ning isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punktist c tuleneva täpsuse põhimõttega, kui andmetöötlustoiminguga, mida kohtud teevad õigustmõistvat funktsiooni täites, kaasneb poole või kolmanda isiku põhiõiguste riive?
2.      a)      Kas liikmesriigi kohus võib andmete – eelkõige isikuandmete – töötlemisel tugineda sellele, et niisugune töötlemine on lubatud isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõike 3 punkti e alusel, või on isikuandmete kaitse üldmääruse artiklid 6 ja 9 ainsad alused kohtute õigust mõistva funktsiooni täitmisel andmetöötlustoimingu tegemiseks?
b)      Kui isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõike 3 punkt e võib põhimõtteliselt olla õiguslik alus kohtute õigustmõistva funktsiooni täitmisel andmetöötlustoimingu tegemiseks, siis:
aa)      Kas see kehtib ka juhul, kui nende andmete esialgne kogumine kohtumenetluse poole või kolmanda isiku poolt ei toimunud seaduslikul viisil?
bb)      Kas algselt ebaseaduslikult kogutud andmete töötlemine toob üldkohaldatava hea usu põhimõtte (isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punkt a) kohaselt kaasa kohtute õigustmõistva funktsiooni raames andmete töötlemise piiramise teisese õiguse alusel selles tähenduses, et isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõike 3 punkti e kohaldatakse ainult teatud tingimustel või teatud piirides?
cc)      Kas isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõike 3 punkti e tuleb tõlgendada nii, et algselt ebaseaduslikult saadud andmete kohtuliku kasutamise keeld on alati välistatud – st kohus peab neid andmeid alati kasutama – siis, kui andmete algne kogumine ei toimunud varjatult ja seda kasutati kohustuse tahtliku rikkumise tõendamiseks?
3.      Olenemata sellest, kas andmete töötlemine kohtute õigustmõistvat funktsiooni täites kuulub isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 17 lõike 3 punkti e või sama määruse artikli 6 lõike 1 punktide c või e, lõike 3, artikli 9 või muude liidu õiguse sätete kohaldamisalasse:
a)      kas andmekaitsealastest, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 52 lõike 1 teise lause ja isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punkti a kohastest vajalikkuse ja võimalikult väheste andmete kogumise põhimõtetest, tuleb järeldada, et eelkõige algselt ebaseaduslikult kogutud või säilitatud andmete töötlemise puhul on vajalik põhjalik proportsionaalsuse kontroll ja kaalumine kohtute poolt?
b)      Millist mõju avaldab isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punkt e, milles on ette nähtud, et isikuandmeid võib säilitada ainult seni, kuni see on eesmärgi täitmiseks vajalik, kohtute õigustmõistva funktsiooni täitmisel tehtavatele hilisematele andmetöötlustoimingutele, eelkõige juhul, kui
–        andmeid koguti algul teistel eesmärkidel või
–        andmete esialgne ebaseaduslik kogumine toimus kaua aega tagasi või
–        andmeid säilitati ebaseaduslikult pikema aja jooksul või
–        ebaseaduslik kogumine puudutab andmeid, mida on säilitatud juba pikema aja vältel – võimalik, et ebaseaduslikult, või
–        asutus või isik, kes andmeid töötleb või kogub, on ühepoolselt või individuaalse lepingu alusel või kollektiivselt võtnud endale kohustuse andmed kindlaksmääratud tähtaja jooksul kustutada, kuid ei ole seda teinud?
c)      Kas liidu õigusest, eelkõige [harta] artiklist 8, isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 1 punktidest c ja e, lõikest 3 ning artiklist 9 tuleneb, et liikmesriigi kohus võib kasutada tõendeid, mis on kogutud isikuõigusi rikkudes, ainult siis, kui on olemas tõendamiskoormist kandva poole põhjendatud huvi, mis läheb kaugemale pelgast tõendamisega seotud huvist, või ei ole liidu õiguses selle kohta suuniseid ette nähtud, mistõttu tuleb asjaomased õigusnormid kehtestada liikmesriigi õiguskorras?
d)      Kas [harta] artikli 47 lõikest 2, mis tagab õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele ja eelkõige õiglasele kohtulikule arutamisele, mille kohaselt peavad tsiviilkohtumenetluse pooled põhimõtteliselt suutma oma õiguskaitse eesmärki piisavalt põhjendada ja tõendada, tuleneb, et hagi esitanud töötaja kohta tööandja poolt ebaseaduslikult kogutud isikuandmete töötlemine kohtu õigustmõistva funktsiooni täitmisel võib osutuda kitsamas tähenduses sobimatuks ja ebaproportsionaalseks üksnes siis, kui liidu õiguse kohaselt kujutab andmete kogumine endast [harta] artiklite 7 ja 8 rasket rikkumist ning muud võimalikud sanktsioonid tööandja suhtes (nt kahju hüvitamine isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 82 alusel ja rahatrahvide määramine sama määruse artikli 83 alusel) oleksid täiesti ebapiisavad, või kas sobimatus ja ebaproportsionaalsus võivad tekkida juba muude, vähem tõsiste andmekaitsealaste rikkumiste puhul, mis leidsid aset esialgse andmete kogumise puhul?
e)      Kas kohus peab otsuse tegemisel selle kohta, kas ta kasutab oma õigustmõistva funktsiooni täitmisel andmetöötlustoimingu tegemisel andmeid, mille algselt on kogunud pool või kolmas isik, arvesse võtma seda, kas andmeid kogunud isik on täitnud oma teabe andmise kohustuse vastavalt isikuandmete kaitse üldmääruse artiklile 13?
Kui jah, siis millistel tingimustel ja milliste kriteeriumide alusel peab kohus seda arvesse võtma?
f)       Kas asjaolu, et isikuandmete kaitse üldmäärus ja [harta] on kohtule isikuandmete töötlemisel siduvad, hõlmab ka kolmandate isikute isikuandmeid? Kuidas mõjutab andmekaitseõiguse võimalik rikkumine kolmandate isikute suhtes andmete esialgse kogumise ajal andmete hilisemat töötlemist kohtu õigustmõistva funktsiooni täitmisel kahe poole vahelises vaidluses? Kas pool võib tugineda rikkumisele, mis ei ole toime pandud mitte tema, vaid kolmandate isikute suhtes, või pole see võimalik?“
15.      Kirjalikud seisukohad esitasid Euroopa Komisjon ning Saksamaa, Ungari ja Soome valitsus. 2. juulil 2025 toimunud kohtuistungil esitasid oma suulised seisukohad komisjon ja Saksamaa valitsus.
Õiguslik analüüs
Sissejuhatavad märkused
16.      Kolmanda eelotsuse küsimuse punktiga b, millele käesolevas ettepanekus on keskendutud, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, millist mõju avaldab andmete töötlemine, mis on vastuolus isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punktis e sätestatud säilitamise piirangu põhimõttega, tema õigusemõistmise raames tehtavate „hilisemate töötlemistoimingute“(6) – mille käigus töödeldakse teisi andmeid, mida oli võimalik saada ainult esimesena nimetatud andmeid kasutades – õiguspärasusele.
17.      Kohtuasja mõistmiseks on minu arvates tarvilik täpsustada, et tuleb teha vahet kahte liiki isikuandmetel, millega on tegemist käesolevas asjas. Esiteks võimaldasid kostjat puudutavad andmed, mis olid salvestatud NTH serveris ja kostja kasutatava äriühingu arvuti sirvimisajaloos ning isegi kostjale kättesaadavaks tehtud äriühingu telefonis, NTH‑l leida kostja salasõna ja eBay kasutajatunnus, et pääseda ligi tema isiklikule kontole eBay veebimüügiplatvormil. Mugavuse huvides kasutan käesolevas ettepanekus nende kohta terminit „algsed andmed“. Teiseks nimetatakse äriühingu ettevõtluses kasutatava vara müügiga seotud andmeid, mis on võetud eBay veebisaidilt ja mis olid NTH poolt kostja vastu esitatud hagi aluseks, edaspidi „müügiandmeteks“.
18.      Esiteks märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus algsete andmete kohta, et küsimus, kuidas kostja ja NTH juhi poeg sai teada kostja eBay salasõnast ja kasutajatunnusest, on vaieldav. Kolmanda eelotsuse küsimuse punktis b näib ta siiski lähtuvat eeldusest, et neid andmeid koguti ja säilitati vastuolus isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punktis e sätestatud säilitamise piirangu põhimõttega, mille kohaselt säilitatakse isikuandmeid „ainult seni, kuni see on vajalik selle eesmärgi täitmiseks, milleks isikuandmeid töödeldakse“.
19.      Sellega seoses viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus asjaolule, et „andmeid koguti algul teistel eesmärkidel“. Ta mainib ka õigusvastast kogumist, mis „toimus kaua aega tagasi“, ebaseaduslikku säilitamist „juba pikema aja vältel“ või „pikema aja jooksul“ ning et rikutud on lepingulist kohustust andmed „kindlaksmääratud tähtaja jooksul“ kustutada. Saan aru, et tegemist on väitega, et algsete andmete kogumisel oli muu eesmärk kui võimaldada äriühingul hiljem koguda muid andmeid, nimelt müügiandmeid, et esitada hagi kostja vastu, ning et algseid andmeid säilitati kauem, kui oli vajalik nende eesmärkide saavutamiseks, milleks neid andmeid algselt koguti ja säilitati(7).
20.      Mis puudutab teiseks müügiandmeid, siis ei saa nende osas minu arvates lähtuda oletustest, et nende algne kogumine toimus „teistel eesmärkidel“ ning et nende säilitamine toimus kaua aega tagasi ja pikema aja jooksul või toimus lepingulist kustutamiskohustust eirates. Tegelikult ei nähtu toimikust, et NTH oleks neid andmeid pikka aega säilitanud või et nende kogumisel oleks NTH‑l olnud muu eesmärk kui hagi esitamine kostja vastu. Pealegi ei ole küsimus selles, et uurida eBay poolt veebimüügiandmete hüpoteetilist ebaseaduslikku kogumist või säilitamist.
21.      Sellest hoolimata tuleneb eelotsusetaotlusest minu arvates, et eelotsusetaotluse esitanud kohus lähtub eeldusest, et kui NTH tõepoolest eiras algsete andmetega seoses isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punktis e sätestatud põhimõtet, siis on nende samade andmete hilisem kasutamine kostja isiklikule eBay‑kontole juurdepääsuks õigusvastane ning sellest tulenevalt ka
NTH poolt müügiandmete kogumine(8).
22.      Käesoleva kohtuasja huvi seisneb seega selles, kas eelotsusetaotluse esitanud kohus töötleb oma õigusemõistmise raames müügiandmeid õiguspäraselt, kuna isikuandmete kaitse üldmäärust kohaldatakse kõigi selliste kohtute – nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus – tehtavate töötlemistoimingute suhtes(9). Sellest järeldub, et sellele kohtule antavas vastuses tuleb arvesse võtta isikuandmete töötlemise seaduslikkuse tingimusi, mis on sätestatud isikuandmete kaitse üldmääruse artiklis 6.
23.      Seetõttu teen käesoleva kohtuasja huvides Euroopa Kohtule ettepaneku sõnastada kolmanda eelotsuse küsimuse punkt b ümber nii, et Euroopa Kohtul palutakse hinnata, kas isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punkti e koostoimes selle määruse artikliga 6 tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud säilitamise piirangu põhimõttega on vastuolus see, kui liikmesriigi kohus võib oma õigustmõistvat funktsiooni täites töödelda andmeid, mis on saadud selliste teiste andmete kasutamise teel, mille algne kogumine või säilitamine toimus seda põhimõtet rikkudes, või tulenevad sellest põhimõttest lausa liikmesriigi kohtule erinõuded nende isikuandmete kasutamise tingimuste suhtes.
Kolmanda küsimuse punkt b
24.      Tuletan meelde, et igasugune isikuandmete töötlemine, sealhulgas töötlemine selliste avalik-õiguslike asutuste poolt nagu kohtud, peab järgima isikuandmete töötlemist reguleerivaid põhimõtteid ning andmesubjekti õigusi, mis on sätestatud vastavalt isikuandmete kaitse üldmääruse II ja III peatükis. Eelkõige peab isikuandmete töötlemine olema kooskõlas selle määruse artiklis 5 nimetatud põhimõtetega ning, arvestades eelkõige selle artikli lõike 1 punktis a ette nähtud töötlemise seaduslikkuse põhimõtet, vastama seaduslikkuse tingimustele, mis on loetletud sama määruse artiklis 6(10). Viimati nimetatud sätte lõikes 1 on ette nähtud ammendav ja piirav loetelu juhtudest, millal isikuandmete töötlemist võib pidada seaduslikuks. Selleks et töötlemist saaks pidada seaduslikuks, peab see seega kuuluma mõne selles sättes ette nähtud juhtumi alla(11).
25.      Eelkõige võib põhikohtuasjas kõne all olev isikuandmete töötlemine, st nende andmete kasutamine eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt kohtumenetluses kuuluda isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 1 punkti e kohaldamisalasse, mille kohaselt on töötlemine seaduslik, kui ja niivõrd kui see on „vajalik avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või vastutava töötleja avaliku võimu teostamiseks“, kusjuures see säte vastab ka föderaalse andmekaitseseaduse §‑le 3(12).
26.      Nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktides 16–22, tekib põhikohtuasjas küsimus, kuidas mõjutab eelotsusetaotluse esitanud kohtu õigustmõistvas tegevuses müüki puudutavate andmete lubatavust ja kasutamist see, et NTH rikkus algsete andmetega seoses mitmel moel isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punktis e sätestatud säilitamise piirangu põhimõtet.
27.      Seoses sellega tuletan meelde, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tule liidu õigusnormi tõlgendamisel arvesse võtta mitte ainult normi sõnastust, vaid ka selle konteksti ning vastava õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa õigusnorm on(13).
28.      Mis puudutab isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punkti e, siis on Euroopa Kohus juba märkinud, et selle artikli sõnastusest nähtub üheselt, et „säilitamise piirangu“ põhimõte nõuab, et vastutav töötleja oleks võimeline tõendama, et isikuandmeid säilitatakse ainult nii kaua, kui on vajalik nende eesmärkide täitmiseks, milleks neid koguti või milleks neid hiljem töödeldi. Sellest tuleneb, et isegi alguses seaduslik andmete töötlemine võib aja möödudes minna isikuandmete kaitse määrusega vastuollu, kui neid andmeid ei ole enam neil eesmärkidel vaja(14).
29.      Konteksti seisukohast kuulub isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punkt e selle määruse artiklis 5 sätestatud andmetöötluse põhimõtete hulka ja kujutab endast proportsionaalsuse põhimõtte väljendust. Seega tuleb hinnata töötlemise proportsionaalsust selle eesmärgiga aja möödumise seisukohast. Nii on isikuandmete kaitse üldmääruse põhjenduses 39 sõnaselgelt märgitud, et andmete säilitamise aeg peab piirduma „rangelt minimaalsega“ ning et „[s]elle tagamiseks, et isikuandmeid ei säilitataks vajalikust kauem, peaks vastutav töötleja kindlaks määrama tähtajad andmete kustutamiseks või perioodiliseks läbivaatamiseks“(15).
30.      Mis puudutab isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punkti e eesmärki, siis nagu nähtub selle määruse põhjendusest 10, on selleks tagada liidus füüsiliste isikute kõrgetasemeline kaitse nende isikuandmete töötlemisel(16).
31.      Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punkt e puudutab seega üksnes nõudeid, millele isikuandmete säilitamine peab vastama(17), ega võimalda seega anda täpset vastust küsimusele, kuidas mõjutab see, kui esimene vastutav töötleja rikub isikuandmete säilitamise piirangu põhimõtet, isikuandmete töötlemist liikmesriigi kohtu poolt oma õigustmõistvas tegevuses. Sellist vastust ei tulene minu arvates ka selle määruse ühestki teisest sättest.
32.      Ei isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punkt e ega selle määruse artikli 6 lõike 1 punkt e ei keela üldiselt ja absoluutselt, et niisugusel avalik-õiguslikul asutusel nagu kohus on õigus võtta arvesse andmeid, mille on saanud üks vaidluse pooltest selliseid teisi isikuandmeid kasutades, mille töötlemine selle poole poolt oli vastuolus säilitamise piirangu põhimõttega.
33.      Kui aga selles valdkonnas puuduvad liidu õigusnormid, tuleb menetlusnormid, mis reguleerivad nende kaebuste läbivaatamist, millega peaks tagatama isikutele liidu õigusest tulenevate õiguste kaitse, menetlusautonoomia põhimõtte kohaselt sätestada iga liikmesriigi sisemises õiguskorras, kuid seda siiski tingimusel, et need normid ei oleks vähem soodsad kui normid, mis reguleerivad riigisisese õiguse kohaldamisalasse kuuluvaid sarnaseid olukordi (võrdväärsuse põhimõte), ning et need ei muudaks liidu õigusega antud õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks ega ülemäära keeruliseks (tõhususe põhimõte)(18). Liikmesriigid peavad ka kasutama oma kaalutlusruumi isikuandmete kaitse üldmääruses ette nähtud tingimustel ja piirides ning peavad seega võtma õigusnorme vastu viisil, mis ei kahjusta selle määruse sisu ega eesmärke(19).
34.      Täpsemalt peab isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 3 kohaselt koostoimes selle määruse põhjendustega 10(20), 20(21) ja 45(22) selle määruse artikli 6 lõike 1 punktis e nimetatud töötlemise õiguslik alus, olgu siis tegemist liidu või vastutava töötleja suhtes kohaldatava liikmesriigi õigusega, vastama avaliku huvi eesmärgile ja olema proportsionaalne taotletava õiguspärase eesmärgiga. See õiguslik alus võib sisaldada erisätteid, et kohandada isikuandmete kaitse üldmääruse sätete kohaldamist, sealhulgas üldtingimusi, mis reguleerivad vastutava töötleja poolt isikuandmete töötlemise seaduslikkust, või isikuandmete töötlemise toiminguid ja -menetlusi, sealhulgas meetmeid seadusliku ja õiglase töötlemise tagamiseks, nagu näiteks meetmed teiste andmetöötluse eriolukordade jaoks, nagu need on sätestatud isikuandmete kaitse üldmääruse IX peatükis(23). Liikmesriikidel on seega õigus säilitada või kehtestada riigisiseseid sätteid, millega täpsustatakse selle määruse normide kohaldamist, nagu näeb ette selle määruse artikli 6 lõige 2.
35.      Lisaks on isikuandmete kaitse üldmääruses ette nähtud, et liikmesriigid võivad teha erandeid muu hulgas selle määruse artiklist 5, kui see on vajalik selleks, et kaitsta teatavaid üldist avalikku huvi pakkuvaid olulisi eesmärke, mille hulka kuulub käesoleval juhul „tsiviilõiguslike nõuete täitmise tagamine“. Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 23 lõike 1 punktis j(24) on nimelt sätestatud, et
liidu või liikmesriigi õiguses võib seadusandliku meetmega piirata selles määruses sätestatud kohustuste ja õiguste ulatust, kui selline piirang austab põhiõiguste ja -vabaduste olemust ning on demokraatlikus ühiskonnas vajalik ja proportsionaalne meede, et tagada teatavad üldist avalikku huvi pakkuvad olulised eesmärgid, nagu eespool nimetatud eesmärk(25).
36.      Lõpuks tuleb meenutada, et põhiõigused eraelu puutumatusele ja isikuandmete kaitsele ei ole absoluutsed eelisõigused, nagu on märgitud isikuandmete kaitse üldmääruse põhjenduses 4, vaid neid tuleb arvesse võtta vastavalt nende ülesandele ühiskonnas ning neid tuleb kaaluda teiste põhiõigustega, nagu harta artikliga 47 tagatud õigus tõhusale kohtulikule kaitsele(26).
37.      Seega võib piiranguid seada tingimusel, et vastavalt harta artikli 52 lõikele 1 on need ette nähtud seadusega ning need arvestavad põhiõiguste olemust ja on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega. Viimati nimetatud põhimõtte kohaselt võib piiranguid seada üksnes juhul, kui need on vajalikud ning vastavad tegelikult liidu tunnustatud üldist huvi pakkuvatele eesmärkidele või kui on vaja kaitsta teiste isikute õigusi ja vabadusi. Piirangutest peab nähtuma, millistel asjaoludel ja tingimustel võib selliste andmete töötlemist hõlmava meetme võtta, tagades seeläbi, et riive piirdub tingimata vajalikuga. Riivet sisaldavad õigusnormid peavad ka nägema ette selged ja täpsed reeglid, mis reguleerivad asjaomase meetme ulatust ja kohaldamist(27) ning kehtestama miinimumnõuded, millest tulenevalt on isikutel, kelle isikuandmetega on tegu, piisavad tagatised, mis võimaldavad neid andmeid kuritarvitamise ohu eest tõhusalt kaitsta(28).
38.      Lisaks ei reguleeri liidu õigus tõendite lubatavuse küsimust riigisisestes kohtumenetlustes, mis liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõtte kohaselt kuulub riigisisese õiguse alla, tingimusel et austatakse muu hulgas võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid, nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 33(29). Ka Euroopa Inimõiguste Kohus(30) ei leia, et ta peaks otsustama õigusvastaselt saadud tõendite lubatavuse üle, kuna see küsimus kuulub ennekõike riigisisese õiguse valdkonda. Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni(31) artiklit 6 käsitlevast EIK praktikast tuleneb sisuliselt, et EIK pädevus puudutab küsimust, kas menetlus, sealhulgas tõendite kogumise viis, on tervikuna õiglane. See eeldab kõnealuse „õigusvastasuse“ uurimist ja juhul, kui tegemist on
mõne teise selle konventsiooniga kaitstud õiguse rikkumisega, selle rikkumise laadi uurimist(32).
39.      Samuti on Euroopa Kohus juba leidnud, et üldjuhul võib üksnes riigisiseses õiguses kindlaks määrata reeglid, mis puudutavad rasketes kuritegudes kahtlustatavate isikute suhtes alustatud kriminaalmenetluses sellise teabe ja selliste tõendite lubatavust ja hindamist, mis on saadud andmete säilitamise teel, mis on liidu õigusega vastuolus. Isikuandmeid sisaldavate tõendite lubatavust, välistamist või kasutamist reguleerivad riigisisesed reeglid peavad seega järgima ka võistlevuse põhimõtet ja õigust õiglasele kohtulikult arutamisele(33). Teisiti ei saaks olla ka tsiviilkohtumenetluses.
40.      Eeltoodust tuleneb, et kui selles valdkonnas puuduvad liidu õigusnormid, siis peab nende küsimuste – mis puudutavad isikuandmete lubatavust ja nende kasutamise tingimusi liikmesriigi kohtu poolt õigusemõistmisel, sealhulgas juhul, kui nende andmete töötlemine on kaudselt vastuolus säilitamise piirangu põhimõttega, mida on rikutud nende andmete saamiseks kasutatud teiste isikuandmetega seoses – õiguslik alus olema vastutava töötleja suhtes kohaldatavas liikmesriigi õiguses isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 3 punkti b tähenduses koostoimes selle määruse artikli 23 lõikega 1.
41.      Toimiku materjalidest nähtub aga, et üks õiguslik alus äriühingu ettevõtluses kasutatava vara müüki puudutavate andmete kui tõendite esitamiseks kohtumenetluses on tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 138, mis näeb vaidluse pooltele ette kohustuse selgitada faktilisi asjaolusid. Föderaalse andmekaitseseaduse § 3 näeb ette, et avalik-õiguslik asutus võib töödelda isikuandmeid, kui see on vajalik tema pädevusse kuuluva ülesande täitmiseks(34).
42.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis lisaks, et ei föderaalne andmekaitseseadus ega tsiviilkohtumenetluse seadustik ei sisalda eeskirju tingimuste kohta, mis peavad olema täidetud, ega kriteeriumide kohta, mida tuleb kaaluda, et teha kindlaks, kas poole esitatud faktilisi asjaolusid või poole esitatud tõendeid on vaja arvesse võtta või kas kohtul on võimalik või lubatud neid arvesse võtta. Eelkõige ei ole ette nähtud ühtegi sätet juhuks, kui pool tugineb ebaseaduslikult saadud teabele, või juhuks, mil ta tugineb ebaseaduslikult saadud tõenditele. Saksa tsiviilkohtumenetluses, sealhulgas töökohtus, kohaldatakse andmete kasutamise keeldu üksnes kohtupraktika alusel.
43.      Eelotsusetaotlusest nähtub samuti esiteks, et Bundesverfassungsgerichti (Saksamaa Liitvabariigi konstitutsioonikohus) väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on liikmesriigi kohtud põhimõtteliselt kohustatud tõe väljaselgitamiseks arvesse võtma poolte esitatud tõendeid, kui ja niivõrd kui faktiväide on asjakohane ja seda tuleb tõendada(35).
44.      Teiseks on Bundesarbeitsgericht (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim töökohus) sisuliselt leidnud, et isikuandmete töötlemine kohtus on mõeldav isegi siis, kui nende andmete kogumine poole poolt kohtumenetluse eelses etapis või kohtuväliselt osutub isikuandmete kaitse üldmääruse või riigisisese andmekaitseõiguse kohaselt õigusvastaseks. Kui aga pool kogub andmeid, millega rikutakse andmesubjekti üldist isikuõigust, ei ole see, kui pool tugineb üldisele huvile tõendamise vastu, piisav. Liikmesriigi kohus peaks sellisel juhul arvesse võtma muid asjaolusid, millest tuleneb, et tõendite kogumise huvi väärib kaitset vaatamata isikuõiguste kahjustamisele(36).
45.      Järeldan sellest, et on olemas riigisisene õiguslik alus, mis määrab kindlaks lubatavuse tingimused ja isikuandmete kasutamise korra niisuguses olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas.
46.      Euroopa Kohus on nimelt juba täpsustanud, et ei ole tähtis, kas isikuandmete töötlemine põhineb liikmesriigi materiaal‑ või menetlusõiguse sättel(37). Ta lisas, et „vastutava töötleja suhtes kohaldatav liikmesriigi õigus“ isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 3 punkti b tähenduses või viide „seadusandlikule meetmele“ selle määruse artiklis 23 ei tähenda tingimata, et nõutav on seadusandliku akti vastuvõtmine parlamendi poolt, vaid see hõlmab ka liikmesriigi kohtupraktikat, tingimusel et see kohtupraktika on selge ja täpne ning et selle kohaldamine on õigussubjektidele Euroopa Kohtu ja EIK praktika kohaselt ootuspärane(38).
47.      Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne teha kindlaks asjakohased riigisisesed õigusnormid ja asjaomase liikmesriigi kohtupraktika, seejärel neid kohaldada ning kontrollida, kas need on esiteks kooskõlas võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetega ning vastavad avaliku huvi eesmärgile, ning teiseks, kas on need vajalikud ja selle eesmärgiga proportsionaalsed, millest tulenevalt võivad need kuuluda isikuandmete töötlemise juhtude hulka, mida peetakse seaduslikuks isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 3 punkti b alusel koostoimes selle määruse artikli 23 lõikega 1(39).
48.      Seega peab eelotsusetaotluse esitanud kohus, kes on ainsana pädev tõlgendama riigisisest õigust ja kohtupraktikat, kindlaks tegema isikuandmeid sisaldavate tõendite lubatavuse ja nende kasutamise tingimused, mis sõltub juhtumi asjaoludest ja asjaomase menetluse liigist.
Ettepanek
49.      Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Landesarbeitsgericht Niedersachseni (Alam-Saksi liidumaa kõrgeim töökohus, Saksamaa) kolmanda eelotsuse küsimuse punktile b järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määruse (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) artikli 5 lõike 1 punkti e koostoimes selle määruse artikliga 6
tuleb tõlgendada nii, et
selles sättes ette nähtud „säilitamise piirangu“ põhimõttega ei ole vastuolus see, kui liikmesriigi kohus võib oma õigustmõistvat funktsiooni täites töödelda andmeid, mis on saadud selliste teiste andmete kasutamise teel, mille algne kogumine või säilitamine toimus seda põhimõtet rikkudes.
Liikmesriigi kohtu ülesanne on tagada, et nende isikuandmete
kasutamise tingimused tema tegevuses põhineksid kohaldataval riigisisesel õigusel, on kooskõlas võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetega, vastavad avaliku huvi eesmärgile ning on vajalikud ja selle eesmärgiga proportsionaalsed.
1      Algkeel: prantsuse.
2      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määrus füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (ELT 2016, L 119, lk 1; edaspidi „isikuandmete kaitse üldmäärus“).
3      BGBl 2005 I, lk 3202.
4      BGBl 2017 IS., lk 2097.
5      Edaspidi „harta“.
6      Leian, et õigusemõistmise raames tehtavate „hilisemate töötlemistoimingutega“ peab eelotsusetaotluse esitanud kohus silmas nii nende isikuandmete lubatavust, mis on esitatud vaidluses tõenditena, kui ka nende kasutamist menetluses oma otsuse põhjendamiseks.
7      Mul on siiski mõningaid kahtlusi seoses eelotsusetaotluse esitanud kohtu viidatud pikkade ajavahemike või kauge ajaga. Nimelt nähtub toimiku materjalidest, et vaidluse all on küsimus, kas NTH ja kostja vahelise töösuhte lõppemisest 31. oktoobril 2019 kuni abikaasade lahkuminekuni 26. juunil 2022 jätkas kostja äriühingu ruumidesse sisenemist ja seal asuvate arvutite kasutamist töötamise jaoks või üksnes isiklikel eesmärkidel. Kuigi selle üle peab lõpuks otsustama eelotsusetaotluse esitanud kohus, lähtun ma käesolevas ettepanekus kolmanda eelotsuse küsimuse punkti b sõnastust arvestades eeldusest, et algsete andmete kogumine ja säilitamine toimus andmete säilitamise piirangu põhimõtet rikkudes.
8      Sellega seoses märgin, et nagu kohtujurist Ćapeta oma ettepanekus kohtuasjas Norra Stockholm Bygg (C‑268/21, EU:C:2022:755, punkt 20) sisuliselt täheldab, võib asuda seisukohale, et kui isikuandmete esimene töötlemine tuleb isikuandmete kaitse üldmääruse kohaselt tunnistada õigusvastaseks, on nende samade andmete hilisem töötlemine muul eesmärgil samuti õigusvastane.
9      Vt sellega seoses 24. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Autoriteit Persoonsgegevens (C‑245/20, EU:C:2022:216, punktid 25 ja 34).
10      Vt 20. oktoobri 2022. aasta kohtuotsus Digi (C‑77/21, EU:C:2022:805, edaspidi „kohtuotsus Digi“, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika); 2. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Norra Stockholm Bygg (C‑268/21, EU:C:2023:145, edaspidi „kohtuotsus Norra Stockholm Bygg“, punkt 29) ja 4. mai 2023. aasta kohtuotsus Bundesrepublik Deutschland (kohtu elektrooniline postkast) (C‑60/22, EU:C:2023:373, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
11      Vt 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Koninklijke Nederlandse Lawn Tennisbond (C‑621/22, EU:C:2024:858, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
12      Märgin, et kuigi Soome valitsus väidab, et andmetöötlustoimingud, mis on tehtud õigustmõistva tegevuse käigus, kujutavad endast isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 1 punkti c kuuluvat töötlemist, ja kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus mainib seda sätet eelotsusetaotluses, ei ilmne toimikumaterjalidest, et põhikohtuasjas käsitletav töötlemine oleks vajalik kohtu juriidilise kohustuse täitmiseks.
13      Vt kohtuotsus Digi (punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
14      Vt kohtuotsus Digi (punktid 53 ja 54).
15      Vt kohtujurist Pikamäe ettepanek kohtuasjas Digi (C‑77/21, EU:C:2022:248, punktid 29, 30, 62 ja 64).
16      Vt 7. mai 2009. aasta kohtuotsus Rijkeboer (C‑553/07, EU:C:2009:293, punktid 33 ja 35), mis puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta (EÜT 1995, L 281, lk 31; ELT eriväljaanne 13/15, lk 355) artikli 6 lõike 1 punkti e, millele vastav norm on üle võetud isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punkti e; vt ka kohtuotsus Digi (punkt 59).
17      Vt 11. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA (C‑708/18, EU:C:2019:1064, punkt 29).
18      Vt analoogia alusel 2. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Prokuratuur (tingimused elektroonilise side andmetele juurdepääsuks) (C‑746/18, EU:C:2021:152, punkt 42).
19      Vt 3. aprilli 2025. aasta kohtuotsus Ministerstvo zdravotnictví (juriidilise isiku esindaja andmed) (C‑710/23, EU:C:2025:231, punkt 40).
20      „[…] Seoses isikuandmete töötlemisega juriidilise kohustuse täitmiseks, avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või vastutava töötleja avaliku võimu teostamiseks peaks liikmesriikidel olema lubatud säilitada või kehtestada õigusnormid käesoleva määruse eeskirjade kohaldamise täpsustamiseks. […]“.
21      „Kui käesolevat määrust kohaldatakse muu hulgas kohtute ja muude õigusasutuste tegevuse suhtes, võiks liidu või liikmesriigi õiguses täpsustada isikuandmete töötlemise toimingud ja -menetlused, mis on seotud isikuandmete töötlemisega kohtute ja muude õigusasutuste poolt. […]“.
22      „Kui töödeldakse vastavalt vastutava töötleja juriidilisele kohustusele või kui töötlemine on vajalik avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või avaliku võimu teostamiseks, peaks töötlemise alus olema sätestatud liidu või liikmesriigi õigusaktis. […]“.
23      Vt kohtuotsus Norra Stockholm Bygg (punkt 32) ja 3. aprilli 2025. aasta kohtuotsus Ministerstvo zdravotnictví (juriidilise isiku esindaja andmed) (C‑710/23, EU:C:2025:231, punkt 37).
24      Saksamaa valitsus lisab, et isikuandmete töötlemine eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt võib kuuluda ka isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 23 lõike 1 punktis f sätestatud eesmärgi alla kaitsta kohtusüsteemi sõltumatust ja kohtumenetlust.
25      Vt selle kohta 24. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Valsts ieņēmumu dienests (isikuandmete töötlemine maksustamise eesmärgil) (C‑175/20, edaspidi „kohtuotsus Valsts ieņēmumu dienests“, EU:C:2022:124, punkt 51); kohtujurist Pikamäe ettepanek kohtuasjas I. (andmebaasi müük) (C‑693/22, EU:C:2024:162, punktid 85–88).
26      Vt kohtuotsus Norra Stockholm Bygg (punkt 49). Konkreetsem küsimus isikuandmete kaitse õiguse ja õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele kaalumise kohta kuulub kolmanda eelotsuse küsimuse punkti d alla, mis ei ole käesoleva ettepaneku ese.
27      Vt selle kohta 22. juuni 2021. aasta kohtuotsus Latvijas Republikas Saeima (karistuspunktid) (C‑439/19, EU:C:2021:504, punkt 105 ja seal viidatud kohtupraktika).
28      Vt selle kohta kohtuotsus Valsts ieņēmumu dienests (punkt 83 ja seal viidatud kohtupraktika), milles oli muu hulgas küsimus proportsionaalsuse nõude järgimisest, mida väljendab isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punkt c. Sellega seoses märgin, et kolmanda eelotsuse küsimuse punkt a, mis ei ole käesoleva ettepaneku ese, puudutab täpsemalt proportsionaalsuse analüüsi.
29      Vt 2. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Prokuratuur (tingimused elektroonilise side andmetele juurdepääsuks) (C‑746/18, EU:C:2021:152, punktid 41–44) ja 5. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Commissioner of An Garda Síochána jt (C‑140/20, EU:C:2022:258, punkt 127).
30      Edaspidi „EIK“.
31      Allkirjastatud Roomas 4. novembril 1950.
32      Vt EIK 12. mai 2000. aasta otsus Khan vs. Ühendkuningriik (CE:ECHR:2000:0512JUD003539497, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika) ja EIK 10. märtsi 2009. aasta otsus Bykov vs. Venemaa (CE:ECHR:2009:0310JUD000437802, punktid 88 ja 89 ning seal viidatud kohtupraktika). Vt ka EIK 15. jaanuari 2015. aasta otsus Dragojević vs. Horvaatia (CE:ECHR:2015:0115JUD006895511, punkt 129) ja EIK 16. veebruari 2021. aasta otsus Budak vs. Türgi (CE:ECHR:2021:0216JUD006976212, punkt 71), milles EIK lisas, et selleks, et teha kindlaks, kas kogu menetlus oli õiglane, tuleb analüüsida, kas kaitseõigusi on järgitud, see tähendab eelkõige kontrollimist, kas kaebajal oli võimalus vaielda vastu tõendite autentsusele ja nende kasutamisele, samuti võtta arvesse tõendite kvaliteeti, eelkõige seda, kas tõendite kogumise asjaolud seavad kahtluse alla nende usaldusväärsuse või õigsuse.
33      Vt 6. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus La Quadrature du Net jt (C‑511/18, C‑512/18 ja C‑520/18, EU:C:2020:791, punktid 221, 222, 225–227), mis puudutab muu hulgas küsimust, kas liidu õigusega on vastuolus kriminaalmenetluses sellise teabe ja selliste tõendite kasutamine, mis on saadud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuli 2002. aasta direktiivist 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv) (EÜT 2002, L 201, lk 37; ELT eriväljaanne 13/29, lk 514), tulenevaid nõudeid rikkudes.
34      Saksamaa valitsus lisab, et tsiviilkohtumenetluse seadustiku §-des 138, 286, 355 ja neile järgnevates paragrahvides on tervikuna silmas peetud kohtuotsuse tegemiseks oluliste faktiliste asjaolude tuvastamist ning et selle seadustiku artikkel 286 koostoimes põhiseaduse artikli 103 lõikega 1 tähendab, et kohtud on põhimõtteliselt kohustatud arvesse võtma poolte esitatud faktilisi asjaolusid ja nende esitatud tõendeid.
35      Vt Bundesverfassungsgerichti (liitvabariigi konstitutsioonikohus) 9. oktoobri 2002. aasta otsus (1 BVR 1611/96, BVerfGE 106, 28–51, DE:BVerfG:2002:rs20021009.1bvr161196, punkt 60).
36      Bundesarbeitsgerichti (liitvabariigi kõrgeim töökohus) teine koda leidis 29. juuni 2023. aasta kohtuotsuses (2 AZR 297/22, DE:BAG:2023:290623.U.2AZR297.22.0), et selline järeldus tuleneb täiesti selgelt isikuandmete kaitse üldmääruse artiklist 17. Saksamaa valitsus kinnitab kõnealuse kohtuotsuse sellist tõlgendust. Ta lisab sisuliselt, et selle kohtupraktika kohaselt võib kohus jätta kõrvale ka teatavad tõendid, kui nende kasutamine kujutaks endast menetlusosalise põhiõiguste rasket rikkumist. Sellega seoses täpsustan, et küsimus, kas õigussubjektil on võimalik oma õigusi kaitsta, kui on olemas õigustatud huvi tõendamise vastu, kuulub täpsemalt kolmanda eelotsuse küsimuse punkti c alla, mis ei ole käesoleva ettepaneku ese.
37      Vt kohtuotsus Norra Stockholm Bygg (punkt 40).
38      Vt isikuandmete kaitse üldmääruse põhjendus 41 ja selle kohta kohtuotsus Valsts ieņēmumu dienests (punktid 52 ja 56) ning 12. septembri 2024. aasta kohtuotsus HTB Neunte Immobilien Portfolio ja Ökorenta Neue Energien Ökostabil IV (C‑17/22 ja C‑18/22, EU:C:2024:738, punkt 71).
39      Nii on Euroopa Kohus juba leidnud, et dokumendi tõendina esitamist käsitlevad riigisisesed õigusnormid võivad kuuluda isikuandmete töötlemise juhtude hulka, mida peetakse seaduslikuks isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõigete 3 ja 4 alusel koostoimes sama määruse artikli 23 lõike 1 punktidega f ja j (vt kohtuotsus Norra Stockholm Bygg (punkt 45)), või isegi juhul, kui kohus kasutab talle riigisisese õigusega antud pädevust, tuleb isikuandmete töötlemist, mida see kohus peab tegema, pidada vajalikuks kõnealuse määruse artikli 6 lõike 1 esimese lõigu punktis e sätestatud eesmärgil (vt 4. mai 2023. aasta kohtuotsus Bundesrepublik Deutschland (kohtu elektrooniline postkast) (C‑60/22, EU:C:2023:373, punkt 73)).