62023CJ0196_RES
Vec C‑196/23
C. L. a i.
proti
DB, konajúcej ako univerzálna dedička FC
(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Tribunal Superior de Justicia de Madrid)
Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 11. júla 2024
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sociálna politika – Smernica 98/59/ES – Hromadné prepúšťanie – Článok 1 ods. 1 písm. a) a článok 2 – Informovanie a porady so zástupcami zamestnancov – Pôsobnosť – Ukončenie pracovných pomerov z dôvodu odchodu zamestnávateľa do dôchodku – Články 27 a 30 Charty základných práv Európskej únie“
Sociálna politika – Aproximácia právnych predpisov – Hromadné prepúšťanie – Smernica 98/59 – Povinnosť informovať zamestnancov a rokovať s nimi – Ukončenie pracovných pomerov z dôvodu odchodu zamestnávateľa do dôchodku – Vnútroštátna právna úprava, ktorá nepovažuje takéto ukončenia pracovných pomerov za hromadné prepúšťanie – Neprípustnosť
(Smernica Rady 98/59, odôvodnenie 2 a článok 1 ods. 1 a článok 2)
(pozri body 24 –26, 28 –39, bod 1 výroku)
Sociálna politika – Aproximácia právnych predpisov – Hromadné prepúšťanie – Smernica 98/59 – Povinnosť informovať zamestnancov a rokovať s nimi – Ukončenie pracovných pomerov z dôvodu odchodu zamestnávateľa do dôchodku – Vnútroštátna právna úprava, ktorá nepovažuje takéto ukončenia pracovných pomerov za hromadné prepúšťanie – Povinnosť konformného výkladu – Obmedzenia – Vnútroštátna právna úprava, ktorá je nezlučiteľná s právom Únie – Spor medzi jednotlivcami – Povinnosť vnútroštátneho súdu neuplatniť dotknutú právnu úpravu – Neexistencia
(Smernica Rady 98/59, článok 1 ods. 1 a článok 2)
(pozri body 41 – 43, 46, 47, 57, bod 2 výroku)
Základné práva – Charta základných práv – Právo pracovníkov na informácie a konzultácie v rámci podniku – Ochrana v prípade bezdôvodného prepustenia – Možnosť odvolávať sa na právo EÚ v spore medzi jednotlivcami s cieľom vylúčiť uplatnenie vnútroštátneho ustanovenia, ktoré nie je v súlade so smernicou 98/59 – Vylúčenie
(Charta základných práv Európskej únie, články 27 a 30; Smernica Rady 98/59, článok 1 ods. 1 a článok 2)
(pozri body 49 – 56)
Zhrnutie
Na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Vyšší súd Katalánska, Španielsko), Súdny dvor rozvinul svoju judikatúru týkajúcu sa hromadného prepúšťania, pričom spresnil, že zamestnávateľ, ktorý odchádza do dôchodku, musí dodržiavať ustanovenia smernice 98/59 (
1
) a splniť povinnosti informovania zamestnancov a uskutočnenia porád s nimi s cieľom zabrániť ukončeniu pracovných pomerov, znížiť ich počet alebo aspoň zmierniť ich dôsledky.
Žalobcovia vo veci samej boli zamestnaní v jednej z prevádzok patriacich podniku FC. Dňa 17. júna 2020 FC informoval uvedených žalobcov o ukončení ich pracovných pomerov s účinnosťou od 17. júla 2020, a to z dôvodu svojho odchodu do dôchodku. Tento odchod do dôchodku viedol k ukončeniu 54 pracovných pomerov vrátane 8 pracovných pomerov žalobcov vo veci samej.
Tieto osoby podali na FC žalobu, ktorou napadli prepustenia, ktoré boli podľa ich názoru protiprávne. Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Vyšší súd Katalánska, Španielsko), rozhodujúci o odvolaní proti rozsudku zamietajúcemu túto žalobu, má najmä rozhodnúť o tom, či ukončenia pracovných pomerov žalobcov vo veci samej treba považovať za neplatné a neúčinné prepustenie, a to z dôvodu nedodržania postupu porád so zástupcami zamestnancov, ako je upravený v článku 51 Zákonníka práce (
2
), aj keď tieto ukončenia boli spôsobené odchodom FC do dôchodku.
Uvedený súd sa pýta, či vylúčenie prípadu ukončenia pracovných pomerov s vyšším počtom zamestnancov, než je počet stanovený v článku 1 smernice 98/59, prostredníctvom uvedeného zákonníka, z pôsobnosti predmetného postupu porád, pokiaľ toto ukončenie je spôsobené odchodom zamestnávateľa na dôchodok, je v súlade s touto smernicou, a či v prípade zápornej odpovede sa dotknutí zamestnanci môžu odvolávať na túto smernicu proti svojmu zamestnávateľovi, ktorý je fyzickou osobou, hoci uvedená smernica nebola do vnútroštátneho práva riadne prebratá.
Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide v prvom rade o otázku, či sa postup informovania a porád stanovený smernicou 98/59 má uplatniť, ak je predmetné ukončenie pracovných pomerov spôsobené odchodom zamestnávateľa do dôchodku, Súdny dvor na jednej strane pripomenul, že pojem „prepustenie“ v zmysle článku 1 ods. 1 písm. a) tejto smernice najmä nevyžaduje, aby dôvody vedúce k ukončeniu pracovného pomeru zodpovedali vôli zamestnávateľa, a na druhej strane, že ukončenie pracovného pomeru nie je vyňaté z pôsobnosti tejto smernice len preto, že je závislé od okolností nezávislých od vôle zamestnávateľa.
Okrom toho aj v prípadoch, keď definitívne zastavenie činnosti podniku nezávisí od vôle zamestnávateľa a keď sa ukáže, že uplatnenie smernice 98/59 nie je možné v celom rozsahu, stále platí, že nemožno vylúčiť uplatnenie tejto smernice ako celku. Podľa znenia článku 2 ods. 2 prvého pododseku uvedenej smernice porady so zástupcami zamestnancov nemajú za cieľ len zabrániť hromadnému prepúšťaniu alebo znížiť počet prepustených zamestnancov, ale okrem iného aj zmierniť následky takéhoto prepúšťania prijatím sprievodných sociálnych opatrení zameraných najmä na pomoc prepusteným zamestnancom na účel ich opätovného zamestnania alebo rekvalifikácie. Tieto porady sú teda relevantné, aj keď plánované ukončenie pracovných pomerov súvisí s odchodom zamestnávateľa do dôchodku.
V tejto súvislosti Súdny dvor ďalej uvádza, že osobitosti situácie, keď zamestnávateľ, fyzická osoba, zomrel (
3
) a keď v takom prípade neexistuje ani rozhodnutie vypovedať pracovné zmluvy, ani predchádzajúci úmysel vypovedať pracovné zmluvy, ani možnosť dotknutého zamestnávateľa informovať a uskutočniť porady, ako stanovuje smernica 98/59, sa nevyskytujú v prípade, keď je ukončenie pracovných pomerov dôsledkom odchodu takéhoto zamestnávateľa do dôchodku. V tejto poslednej situácii je totiž zamestnávateľ, ktorý zvažuje takéto ukončenie pracovných pomerov so zámerom svojho odchodu do dôchodku, v zásade schopný viesť rokovania, ktorých cieľom je najmä zabrániť týmto ukončeniam alebo znížiť ich počet, alebo v každom prípade zmierniť ich následky.
Na ukončenie pracovných pomerov vyššieho počtu zamestnancov, než je počet stanovený v článku 1 ods. 1 smernice 98/59, z dôvodu odchodu zamestnávateľa do dôchodku, sa v dôsledku toho vzťahuje pojem „hromadné prepúšťanie“ v zmysle tejto smernice a tomuto ukončenie musí predchádzať postup informovania a porád, ako je stanovený v článku 2 tejto smernice.
Pokiaľ ide v druhom rade o otázku, či vnútroštátny súd, ktorý prejednáva spor medzi jednotlivcami, je povinný neuplatniť takúto vnútroštátnu právnu úpravu z dôvodu jej rozporu s uvedenými ustanoveniami smernice 98/59, Súdny dvor odpovedá záporne.
V tejto súvislosti pripomenul, že neprebratá alebo nesprávne prebratá smernica nemôže sama osebe zakladať povinnosti jednotlivcovi, a tak sa na smernicu ako takú voči nemu nemožno odvolávať.
To isté platí pre články 27 (
4
) a 30 (
5
) Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), ktoré uvádza vnútroštátny súd. Zo znenia týchto ustanovení totiž jasne vyplýva, že aby tieto ustanovenia nadobudli úplný účinok, musia byť spresnené ustanoveniami práva Únie alebo vnútroštátneho práva. V tejto súvislosti pravidlá, akými sú pravidlá obsiahnuté v ustanoveniach článku 1 ods. 1 a článku 2 smernice 98/59, určené členským štátom a stanovujúce prípady, v ktorých sa má postup informovania a porád so zástupcami zamestnancov uskutočniť v rámci hromadného prepúšťania, ako aj hmotnoprávne a procesné podmienky, ktoré musia spĺňať tieto informovania a porady, nemožno ako priamo uplatniteľné právne pravidlá vyvodiť zo znenia článkov 27 a 30 Charty. Okrem toho, keďže tieto články samy osebe nepostačujú na to, aby bolo jednotlivcom priznané samostatne uplatniteľné právo, nemôže to byť inak ani v prípade spojenia s dotknutými článkami smernice 98/59.
V dôsledku toho sa nemožno odvolávať na články 27 a 30 Charty ako také alebo na tieto články v spojení s článkom 1 ods. 1 a článkom 2 smernice 98/59 v spore medzi jednotlivcami, o aký ide vo veci samej, s cieľom dospieť k tomu, aby sa neuplatňovali vnútroštátne ustanovenie, ktoré nie sú v súlade s uvedenými ustanoveniami tejto smernice.
(
1
)	Smernica Rady 98/59/ES z 20. júla 1998 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa hromadného prepúšťania (Ú. v. ES L 225, 1998, s. 16; Mim. vyd. 05/003, s. 327).
(
2
)	Článok 51 Estatuto de los Trabajadores (Zákonník práce) v znení vyplývajúcom z Real Decreto legislativo 2/2015, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores (kráľovský legislatívny dekrét č. 2/2015, ktorým sa schvaľuje konsolidované znenie Zákonníka práce), z 23. októbra 2015 (BOE č. 255 z 24. októbra 2015, s. 100224) (ďalej len „Zákonník práce“).
(
3
)	Skutková situácia v rozsudku z 10. decembra 2009, Rodríguez Mayor a i. (C‑323/08, EU:C:2009:770), ktorý sa tiež týkal ustanovení Zákonníka práce.
(
4
)	Nazvaný „Právo pracovníkov na informácie a konzultácie v rámci podniku“ stanovuje, že pracovníkom sa zaručuje na rôznych úrovniach právo na informovanie a konzultácie v prípadoch a za podmienok stanovených právom Únie a vnútroštátnymi právnymi predpismi a praxou
(
5
)	Nazvaný „Ochrana v prípade bezdôvodného prepustenia“ stanovuje, že každý pracovník má právo na ochranu pred bezdôvodným prepustením v súlade s právom Únie a vnútroštátnymi právnymi predpismi a praxou