62022CJ0367
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
z 26. februára 2026 (
*1
)
„Odvolanie – Hospodárska súťaž – Kartely – Trh leteckej nákladnej dopravy – Rozhodnutie Európskej komisie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 101 ZFEÚ, článku 53 Dohody o Európskom hospodárskom priestore a článku 8 Dohody medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o leteckej doprave – Koordinácia prvkov ceny za služby leteckej nákladnej dopravy (palivová prirážka, bezpečnostná prirážka a odmietnutie platiť provízie z prirážok) – Prichádzajúce služby nákladnej dopravy – Územná právomoc Komisie – Kvalifikované účinky – Jediné a pokračujúce porušenie – Nariadenie (ES) č. 1/2003 – Článok 25 – Premlčanie právomoci Komisie ukladať sankcie – Odvolací dôvod založený na premlčaní – Charakter verejného poriadku“
Vo veci C‑367/22 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 7. júna 2022,
Air Kanada, so sídlom v Saint‑Laurent (Kanada), v zastúpení: I. Z. Prodromou‑Stamoudi, dikigoros, a T. Soames, avocat,
odvolateľka,
ďalšia účastníčka konania:
Európska komisia, v zastúpení: P. Caro de Sousa a A. Dawes, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci G. Peretz, BL,
žalovaná v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (piata komora),
v zložení: predseda štvrtej komory I. Jarukaitis (spravodajca), vykonávajúci funkciu predsedu piatej komory, sudcovia E. Regan a D. Gratsias,
generálny advokát: A. Rantos,
tajomník: R. Stefanova‑Kamiševa, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní 10. apríla 2024,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 5. septembra 2024,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Svojím odvolaním spoločnosť Air Canada navrhuje zrušenie rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 30. marca 2022, Air Canada/Komisia (T‑326/17, ďalej len napadnutý rozsudok, EU:T:2022:177), ktorým Všeobecný súd čiastočne zamietol jej žalobu, ktorou sa domáhala zrušenia rozhodnutia Komisie C(2017) 1742 final zo 17. marca 2017 týkajúceho sa konania podľa článku 101 ZFEÚ, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 Dohody medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o leteckej doprave (vec AT.39258 – Nákladná letecká doprava) (ďalej len „sporné rozhodnutie“) v rozsahu, v akom sa jej týka, a zrušenia pokuty, ktorá jej bola týmto rozhodnutím uložená, alebo zníženia jej výšky.
Právny rámec
Dohoda o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom
2
Dohoda medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o leteckej doprave, podpísaná v Luxemburgu 21. júna 1999 a schválená v mene Európskeho spoločenstva rozhodnutím Rady a Komisie 2002/309/ES, Euratom v prípade dohody o vedeckej a technologickej spolupráci zo 4. apríla 2002 o uzavretí siedmich dohôd so Švajčiarskou konfederáciou (Ú. v. ES L 114, 2002, s. 1; Mim. vyd. 11/041, s. 89) (ďalej len „dohoda o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom“), nadobudla platnosť 1. júna 2002. Články 8 a 9 tejto dohody zodpovedajú mutatis mutandis článkom 101 a 102 ZFEÚ.
3
Podľa článku 11 uvedenej dohody:
„1.   Orgány spoločenstva uplatňujú článok 8 a 9… v súlade s právnymi predpismi spoločenstva uvedenými v prílohe, pričom sa zohľadní potreba úzkej spolupráce medzi orgánmi spoločenstva a švajčiarskymi orgánmi.
2.   Švajčiarske úrady rozhodujú podľa článku 8 a 9 o prijateľnosti všetkých dohôd, rozhodnutí a dohodnutých postupov… vzhľadom na trasy medzi Švajčiarskom a tretími krajinami.“
4
Nariadenie Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch [101] a [102 ZFEÚ] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) sa stalo uplatniteľným v rámci tej istej dohody s účinnosťou od 5. decembra 2007, a to rozhodnutím č. 1/2007 Spoločného výboru pre leteckú dopravu medzi Spoločenstvom a Švajčiarskom zriadeného podľa dohody o leteckej doprave medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou č. 1/2007 z 5. decembra 2007, ktorým sa nahrádza príloha k Dohode o leteckej doprave medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou (Ú. v. EÚ L 34, 2008, s. 19). K tomuto dátumu nahradilo nariadenie Rady (EHS) č. 3975/87 zo 14. decembra 1987 stanovujúce postup pri uplatňovaní pravidiel hospodárskej súťaže pre podniky leteckej dopravy (Ú. v. ES L 374, 1987, s. 1; Mim. vyd. 07/001, s. 262), ktoré bolo uvedené v prílohe k dohode o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom od nadobudnutia jej platnosti.
Zmluva o FEÚ
5
Článok 101 ods. 1 ZFEÚ stanovuje:
„Nasledujúce sa zakazuje ako nezlučiteľné s vnútorným trhom: všetky dohody medzi podnikmi, rozhodnutia združení podnikov a zosúladené postupy, ktoré môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a ktoré majú za cieľ alebo následok [účinok] vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci vnútorného trhu, najmä tie, ktoré:
a)
priamo alebo nepriamo určujú nákupné alebo predajné ceny alebo iné obchodné podmienky;
b)
obmedzujú alebo kontrolujú výrobu, odbyt, technický rozvoj alebo investície;
c)
rozdeľujú trhy alebo zdroje zásobovania;
…“
Dohoda o EHP
6
Článok 53 Dohody o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992 (Ú. v. ES L 1, 1994, s. 3; Mim. vyd. 11/052, s. 3, ďalej len „Dohoda o EHP“) zodpovedá mutatis mutandis článku 101 ZFEÚ.
7
Nariadenie č. 1/2003, zmenené nariadením Rady (ES) č. 411/2004 z 26. februára 2004 (Ú. v. EÚ L 68, 2004, s. 1; Mim. vyd. 07/008, s. 17), bolo začlenené do Dohody o EHP jednak rozhodnutím Spoločného výboru EHP č. 130/2004 z 24. septembra 2004, ktorým sa mení a dopĺňa príloha XIV (Hospodárska súťaž), protokol 21 (o implementácii pravidiel hospodárskej súťaže uplatniteľných v podnikoch) a protokol 23 (týkajúci sa spolupráce medzi dozornými orgánmi) k Dohode o EHP (Ú. v. EÚ L 64, 2005, s. 57), ktoré nadobudlo účinnosť 19. mája 2005, a jednak rozhodnutím Spoločného výboru EHP č. 40/2005 z 11. marca 2005, ktorým sa mení a dopĺňa príloha XIII (Doprava) a protokol 21 (O vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže vzťahujúcich sa na podniky) k Dohode o EHP (Ú. v. EÚ L 198, 2005, s. 38), ktoré nadobudlo účinnosť v ten istý deň.
Nariadenie (ES) č. 1/2003
8
Článok 7 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 stanovuje:
„Ak [Európska k]omisia konajúc na základe sťažnosti alebo z vlastného podnetu zistí porušovanie článkov [101] alebo [102 ZFEÚ], môže rozhodnutím od príslušných podnikov a združení podnikov požiadať o ukončenie takého porušovania. Na tento účel im môže uložiť akékoľvek štrukturálne opatrenia alebo opatrenia o správaní, ktoré sú primerané k spáchanému priestupku a nevyhnutné pre efektívne ukončenie porušovania. Štrukturálne opatrenia sa môžu uložiť buď vtedy, keď neexistuje žiadne účinné opatrenie orientované na správanie alebo keď akékoľvek rovnocenné opatrenie orientované na správanie by mohlo znamenať pre príslušný podnik väčšie zaťaženie ako štrukturálne opatrenie. Ak má Komisia na tom oprávnený záujem, môže tiež zistiť porušenie potom, čo bolo spáchané.“
9
Článok 23 tohto nariadenia, nazvaný „Pokuty“, v odsekoch 2 a 3 stanovuje:
„2.   Komisia môže rozhodnutím uložiť podnikom alebo združeniam podnikov pokuty, keď úmyselne alebo z nedbalosti:
a)
porušujú článok [101] alebo článok [102 ZFEÚ]…
…
Pokuta uložená každému podniku alebo združeniu podnikov nepresiahne 10 % jeho celkového obratu v predchádzajúcom obchodnom roku.
…
3.   Pri stanovení čiastky pokuty sa zohľadní závažnosť a doba trvania porušovania.“
10
Článok 25 uvedeného nariadenia stanovuje:
„1.   Právomoci zverené Komisii článkami 23 a 24 podliehajú týmto premlčacím lehotám:
a)
tri roky v prípade porušenia ustanovení týkajúcich sa žiadosti o informácie alebo vykonávania inšpekcií;
b)
päť rokov v prípade všetkých ostatných porušení.
2.   Čas začína plynúť dňom začiatku porušovania. Avšak v prípade pokračujúceho alebo opakovaného porušovania začína čas plynúť dňom ukončenia porušovania.
3.   Každá akcia Komisie alebo orgánu hospodárskej súťaže členského štátu vykonaná s cieľom vyšetrovania alebo konania vzhľadom k porušovaniu preruší premlčaciu lehotu týkajúcu sa ukladania pokút alebo pravidelných penále. Premlčacia lehota sa preruší s účinnosťou od dátumu, v ktorom bola akcia oznámená aspoň jednému podniku alebo združeniu podnikov, ktoré sa podieľali na porušovaní. Akcie, ktoré prerušujú plynutie lehoty, sú najmä tieto:
a)
písomné žiadosti Komisie alebo orgánu hospodárskej súťaže členského štátu o informácie;
b)
písomné povolenia na vykonávanie inšpekcií vydané Komisiou alebo orgánom hospodárskej súťaže členského štátu svojim úradníkom;
c)
začatie konania zo strany Komisie alebo orgánu hospodárskej súťaže členského štátu;
d)
oznámenie Komisie alebo orgánu hospodárskej súťaže členského štátu o zohľadnení námietok.
4.   Prerušenie premlčacej lehoty sa uplatňuje na všetky podniky alebo združenia podnikov, ktoré sa podieľali na porušovaní.
5.   Po každom prerušení sa obnoví plynutie premlčacej lehoty. Premlčacia lehota však uplynie najneskôr posledným dňom, v ktorom bola premlčacia lehota rovná dvojnásobku premlčacej lehoty, ktorá uplynula bez toho, aby Komisia uložila pokutu alebo pravidelné penále. Uvedená lehota sa predĺži o čas, počas ktorého bolo plynutie premlčania pozastavené podľa odseku 6.
6.   Plynutie premlčacej lehoty týkajúcej sa ukladania pokút alebo pravidelných penále sa pozastaví, pokiaľ sú s rozhodnutím Komisie spojené konania pred Súdnym dvorom.“
11
Článok 32 písm. c) toho istého nariadenia stanovoval, že toto nariadenie sa nevzťahuje „na leteckú dopravu medzi letiskami spoločenstva a tretími štátmi“.
12
Toto ustanovenie bolo s účinnosťou od 1. mája 2004 zrušené článkom 3 nariadenia č. 411/2004.
Okolnosti predchádzajúce sporu a sporné rozhodnutie
13
Okolnosti predchádzajúce sporu a sporné rozhodnutie, ako sú uvedené v bodoch 1 až 60 napadnutého rozsudku, možno pre potreby tohto konania zhrnúť takto.
14
Air Canada je leteckou dopravnou spoločnosťou, ktorá pôsobí na trhu služieb leteckej nákladnej dopravy.
15
V odvetví nákladnej dopravy je preprava nákladu leteckou cestou zabezpečovaná leteckými spoločnosťami (ďalej len „dopravcovia“). Vo všeobecnosti dopravcovia poskytujú služby nákladnej dopravy špeditérom, ktorí organizujú prepravu týchto nákladov v mene odosielateľov. Ako protihodnotu títo špeditéri platia dopravcom cenu, ktorá sa skladá jednak z taríf vypočítaných za kilogram, a jednak z rôznych prirážok.
Správne konanie
16
Dňa 7. decembra 2005 bola Komisii doručená žiadosť o oslobodenie od pokút na základe jej oznámenia o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov (Ú. v. ES C 45, 2002, s. 3; Mim. vyd. 08/002, s. 155), ktorú podala spoločnosť Deutsche Lufthansa AG a jej dve dcérske spoločnosti, Lufthansa Cargo AG a Swiss International Air Lines AG. Podľa tejto žiadosti existovali protisúťažné kontakty medzi viacerými dopravcami, ktoré sa týkali prvkov tvoriacich cenu služieb poskytovaných na trhu leteckej nákladnej dopravy, a to zavedenia tzv. „palivových“ a „bezpečnostných“ prirážok, ako aj odmietnutia týchto dopravcov platiť špeditérom províziu z prirážok (ďalej len „odmietnutie platiť provízie“).
17
V dňoch 14. a 15. februára 2006 Komisia vykonala neohlásené kontroly v priestoroch viacerých dopravcov.
18
V nadväznosti na tieto kontroly viacerí dopravcovia, vrátane spoločnosti Air Canada, podali žiadosť o oslobodenie od pokút na základe oznámenia o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov, ktorá je uvedená v bode 16 tohto rozsudku.
19
Dňa 19. decembra 2007 Komisia zaslala oznámenie o výhradách 27 dopravcom, vrátane spoločnosti Air Canada, ktorí následne predložili písomné pripomienky. Vypočutie sa konalo od 30. júna do 4. júla 2008.
Pôvodné rozhodnutie
20
Komisia prijala 9. novembra 2010 rozhodnutie K(2010) 7694 v konečnom znení týkajúce sa konania podľa článku 101 ZFEÚ, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 Dohody medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o leteckej doprave (vec COMP/39258 – Nákladná letecká doprava) (ďalej len „pôvodné rozhodnutie“). Toto rozhodnutie bolo určené 21 dopravcom, medzi ktorými bola aj Air Canada, vo vzťahu ku ktorej však nebolo konštatované žiadne porušenie, pokiaľ ide o leteckú dopravu medzi letiskami v rámci Európskej únie a leteckú dopravu na spojeniach medzi letiskami v rámci Únie a švajčiarskymi letiskami (ďalej len „spojenia medzi Úniou a Švajčiarskom“).
21
Uvedené rozhodnutie vo svojom odôvodnení uvádzalo, že obvinení dopravcovia koordinovali svoje správanie v oblasti stanovenia cien za poskytovanie služieb nákladnej dopravy tým, že sa dohodli na palivovej prirážke, bezpečnostnej prirážke a odmietnutí platiť provízie, a podieľali sa tak na jedinom a pokračujúcom porušení článku 101 ZFEÚ, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom, ku ktorému dochádzalo na území Európskeho hospodárskeho priestoru (EHP) a Švajčiarska.
Rozsudky zo 16. decembra 2015
22
Rozsudkom zo 16. decembra 2015, Air France/Komisia (T‑9/11, EU:T:2015:994), Všeobecný súd zrušil pôvodné rozhodnutie v rozsahu, v akom sa týkalo spoločnosti Air Canada. V dvanástich ďalších rozsudkoch z toho istého dňa Všeobecný súd tiež úplne alebo čiastočne zrušil toto rozhodnutie v rozsahu, v akom sa týkalo dvanástich ďalších dopravcov alebo skupín dopravcov.
23
Všeobecný súd dospel k záveru, že uvedené rozhodnutie je poznačené vadou odôvodnenia.
Sporné rozhodnutie
24
Dňa 20. mája 2016 Komisia zaslala dopravcom uvedeným v pôvodnom rozhodnutí, ktorí proti nemu podali žalobu na Všeobecný súd, list, v ktorom ich informovala o svojom úmysle znovu prijať rozhodnutie konštatujúce ich účasť na jedinom a pokračujúcom porušení článku 101 ZFEÚ, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom na všetkých spojeniach uvedených v tomto pôvodnom rozhodnutí. Na predloženie pripomienok im bola poskytnutá lehota jedného mesiaca. Všetci túto možnosť využili.
25
Dňa 17. marca 2017 Komisia prijala sporné rozhodnutie, ktoré bolo určené 19 dopravcom, vrátane spoločnosti Air Canada.
26
V spornom rozhodnutí sa uvádza, že obvinení dopravcovia koordinovali svoje správanie v oblasti stanovenia cien za poskytovanie služieb nákladnej dopravy na celom svete prostredníctvom palivovej prirážky, bezpečnostnej prirážky a odmietnutia platiť provízie (ďalej len „sporný kartel“), čím sa dopustili jediného a pokračujúceho porušenia článku 101 ZFEÚ, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom.
27
V oddiele 4 tohto rozhodnutia, nazvanom „Opis skutkových okolností“, Komisia najmä uviedla, že vyšetrovanie odhalilo kartel celosvetového rozsahu založený na sieti dvojstranných a mnohostranných kontaktov medzi konkurentmi počas dlhého obdobia, týkajúcich sa správania, ktoré sa rozhodli, plánovali alebo zamýšľali prijať vo vzťahu k rôznym prvkom cien za služby nákladnej dopravy, uvedeným v predchádzajúcom bode. Komisia zdôraznila, že spoločným cieľom tejto siete kontaktov bolo koordinovať správanie konkurentov v oblasti stanovenia cien alebo znížiť neistotu, pokiaľ ide o ich cenovú politiku. Následne opísala kontakty týkajúce sa palivovej prirážky, bezpečnostnej prirážky a odmietnutia platiť provízie a posúdila skutkové dôkazy týkajúce sa jednak sporného kartelu ako celku a jednak každého z adresátov uvedeného rozhodnutia.
28
V oddiele 5 sporného rozhodnutia, nazvanom „Uplatňovanie relevantných pravidiel hospodárskej súťaže“, Komisia uplatnila článok 101 ZFEÚ na skutkové okolnosti prejednávanej veci, pričom spresnila, že odkazy na tento článok treba chápať aj ako odkazy na článok 53 Dohody o EHP a na článok 8 dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom, keďže tieto ustanovenia sa uplatňujú mutatis mutandis, pokiaľ nie je stanovené inak.
29
V tejto súvislosti, pokiaľ ide o jej právomoc, Komisia preskúmala hranice svojej časovej a územnej právomoci na konštatovanie a sankcionovanie porušenia pravidiel hospodárskej súťaže v prejednávanej veci.
30
Na jednej strane v odôvodneniach 822 až 832 sporného rozhodnutia, ktoré tvoria pododdiel 5.2 tohto rozhodnutia, nazvaný „Právomoc Komisie“, Komisia v podstate uviedla, že najprv neuplatní článok 101 ZFEÚ na dohody a postupy predchádzajúce 1. máju 2004 týkajúce sa spojení medzi letiskami v Únii a letiskami nachádzajúcimi sa mimo EHP (ďalej len „spojenia medzi Úniou a tretími krajinami“), následne článok 53 Dohody o EHP na dohody a postupy predchádzajúce 19. máju 2005, pokiaľ ide o spojenia medzi Úniou a tretími krajinami a spojenia medzi letiskami nachádzajúcimi sa v krajinách, ktoré sú zmluvnými stranami Dohody o EHP a ktoré nie sú členmi Únie, a letiskami nachádzajúcimi sa v tretích krajinách (ďalej len „spojenia medzi EHP s výnimkou Únie a tretími krajinami“) a nakoniec článok 8 dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom na dohody a postupy predchádzajúce 1. júnu 2002, pokiaľ ide o spojenia medzi letiskami v Únii a letiskami nachádzajúcimi sa vo Švajčiarsku (ďalej len „spojenia medzi Úniou a Švajčiarskom“). V odôvodnení 832 uvedeného rozhodnutia spresnila, že to isté rozhodnutie nemalo „žiadnu ambíciu na odhalenie akéhokoľvek porušenia článku 8 dohody [o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom] týkajúceho sa služieb nákladnej dopravy [medzi] Švajčiarskom [a] tretími krajinami“.
31
Na druhej strane v odôvodneniach 1036 až 1046 sporného rozhodnutia, ktoré tvoria pododdiel 5.3.8 tohto rozhodnutia, nazvaného „Uplatniteľnosť článku 101 [ZFEÚ] a článku 53 Dohody o EHP na prichádzajúce spojenia“ Komisia vysvetlila dôvody, pre ktoré odmietla tvrdenia viacerých obvinených dopravcov, podľa ktorých prekročila hranice svojej územnej právomoci podľa pravidiel medzinárodného práva verejného tým, že konštatovala a sankcionovala porušenie týchto dvoch ustanovení na spojeniach s odletom z tretích krajín a smerujúcich do EHP (ďalej len „prichádzajúce spojenia“, a pokiaľ ide o služby nákladnej dopravy ponúkané na týchto spojeniach „prichádzajúce služby nákladnej dopravy“).
32
Konkrétne v odôvodnení 1045 uvedeného rozhodnutia Komisia uviedla, že protisúťažné postupy, pokiaľ ide o prichádzajúce služby nákladnej dopravy, „môžu mať bezprostredné, podstatné a predvídateľné účinky v rámci Únie a EHP, keďže zvýšené náklady na leteckú dopravu do EHP, a teda vyššie ceny dovážaného tovaru, môžu mať vzhľadom na svoju povahu účinky na spotrebiteľov v rámci EHP“. Dodala, že v prejednávanej veci tieto postupy mohli mať takéto účinky aj na poskytovanie služieb leteckej nákladnej dopravy inými dopravcami v rámci EHP, medzi dopravnými uzlami („hubs“) v EHP používanými dopravcami z tretích krajín a cieľovými letiskami týchto zásielok v EHP, ktoré neboli obsluhované dopravcom z tretej krajiny,
33
Okrem toho v odôvodnení 1046 toho istého rozhodnutia Komisia uviedla, že sporný kartel bol „vykonávaný celosvetovo“, že dojednania týkajúce sa prichádzajúcich spojení boli neoddeliteľnou súčasťou jediného a pokračujúceho porušenia článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP a že jednotné uplatňovanie prirážok na celosvetovej úrovni bolo kľúčovým prvkom tohto kartelu.
34
Pododdiel 5.3 sporného rozhodnutia, ktorý sa v prejednávanej veci týka uplatnenia článku 101 ZFEÚ, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom, obsahuje odôvodnenia 833 až 1052 tohto rozhodnutia. Po prvé v odôvodnení 846 uvedeného rozhodnutia Komisia usúdila, že obvinení dopravcovia koordinovali svoje správanie alebo ovplyvnili tvorbu cien, „čo v konečnom dôsledku v[iedlo] k stanoveniu cien vo vzťahu k“ palivovej prirážke, bezpečnostnej prirážke a plateniu provízie z prirážok špeditérom. V odôvodnení 861 uvedeného rozhodnutia Komisia konštatovala, že „všeobecný systém koordinácie určovania cien za služby nákladnej dopravy“, odhalený jej vyšetrovaním, svedčí o existencii „komplexného porušenia pozostávajúceho z rôznych činností, ktoré [bolo možné] kvalifikovať buď ako dohodu, alebo ako zosúladený postup, v rámci ktorých konkurenti vedome nahradili riziká hospodárskej súťaže praktickou spoluprácou medzi sebou“.
35
Po druhé v odôvodnení 869 sporného rozhodnutia Komisia uviedla, že „predmetné správanie predstav[ovalo] jediné a pokračujúce porušenie článku 101 [ZFEÚ]“, pričom v odôvodneniach 870 až 902 tohto rozhodnutia spresnila, že predmetné dojednania sledovali jediný protisúťažný cieľ, ktorým bolo narušiť hospodársku súťaž v odvetví nákladnej dopravy v rámci EHP, týkali sa poskytovania služieb nákladnej dopravy a stanovovania ich cien, ako aj tých istých podnikov, mali jedinú a nepretržitú povahu a týkali sa troch zložiek, a to palivovej prirážky, bezpečnostnej prirážky a odmietnutia platiť provízie.
36
V tejto súvislosti Komisia v odôvodnení 882 tohto rozhodnutia uviedla, že Air Canada sa podieľala na dvoch z troch prvkov porušenia, a to na palivovej prirážke a bezpečnostnej prirážke. V tomto odôvodnení dodala, že Air Canada vzhľadom na túto účasť „mohla dôvodne predvídať, že dochádzalo ku komunikácii“ medzi účastníkmi o ostatných prvkoch, a bola pripravená niesť z toho vyplývajúce riziko, a že tiež existovali dôkazy o tom, že vedela o diskusiách týkajúcich sa platby provízií z prirážok.
37
Po tretie v odôvodnení 903 uvedeného rozhodnutia Komisia konštatovala, že cieľom predmetného protisúťažného správania bolo obmedziť hospodársku súťaž aspoň v rámci Únie, EHP a Švajčiarska. V odôvodnení 917 tohto rozhodnutia v podstate dodala, že preto nebolo potrebné zohľadniť konkrétne účinky tohto správania.
38
Po štvrté v odôvodneniach 972 až 1021 sporného rozhodnutia Komisia preskúmala právnu úpravu siedmich tretích krajín, o ktorých viacero obvinených dopravcov tvrdilo, že im ukladala povinnosť dohodnúť sa na prirážkach, čím bránili uplatňovaniu relevantných pravidiel hospodárskej súťaže. Komisia sa domnievala, že títo dopravcovia nepreukázali, že konali pod nátlakom týchto tretích krajín.
39
Po piate v odôvodneniach 1024 až 1035 napadnutého rozhodnutia Komisia dospela k záveru, že jediné a pokračujúce porušenie mohlo citeľne ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi, medzi zmluvnými stranami Dohody o EHP a medzi zmluvnými stranami dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom.
40
Oddiel 7 sporného rozhodnutia, nazvaný „Dĺžka trvania porušenia“, obsahuje odôvodnenia 1146 až 1169 tohto rozhodnutia. Ako teda vyplýva z odôvodnenia 1146 uvedeného rozhodnutia, Komisia konštatovala, že sporný kartel sa začal 7. decembra 1999 a trval až do 14. februára 2006. V tomto odôvodnení 1146 spresnila, že tento kartel porušoval:
–
článok 101 ZFEÚ od 7. decembra 1999 do 14. februára 2006, pokiaľ ide o leteckú dopravu medzi letiskami v Únii,
–
článok 101 ZFEÚ od 1. mája 2004 do 14. februára 2006, pokiaľ ide o leteckú dopravu na spojeniach medzi Úniou a tretími krajinami,
–
článok 53 Dohody o EHP od 7. decembra 1999 do 14. februára 2006, pokiaľ ide o leteckú dopravu medzi letiskami v rámci EHP (ďalej len „spojenia v rámci EHP“),
–
článok 53 Dohody o EHP od 19. mája 2005 do 14. februára 2006, pokiaľ ide o leteckú dopravu na spojeniach medzi EHP s výnimkou Únie a tretími krajinami,
–
článok 8 dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom od 1. júna 2002 do 14. februára 2006, pokiaľ ide o leteckú dopravu na spojeniach medzi Úniou a Švajčiarskom.
41
V odôvodnení 1169 toho istého rozhodnutia Komisia uviedla, že porušenie trvalo, pokiaľ ide o Air Canada, od 21. septembra 2000 do 14. februára 2006.
42
V oddiele 8 sporného rozhodnutia Komisia preskúmala nápravné opatrenia, ktoré sa majú prijať, a pokuty, ktoré sa majú uložiť, pričom odkázala na usmernenia k metóde stanovenia pokút uložených podľa článku 23 ods. 2 písm. a) nariadenia (ES) č. 1/2003 (Ú. v. EÚ C 210, 2006, s. 2).
43
Články 1, 3 a 4 výroku sporného rozhodnutia znejú takto:
„Článok 1
Nasledujúce podniky sa tým, že koordinovali svoje správanie v oblasti stanovenia cien za poskytovanie služieb nákladnej dopravy na celom svete, pokiaľ ide o palivovú prirážku, [bezpečnostnú prirážku] a platenie provízie z prirážok, dopustili nasledujúceho jediného a pokračujúceho porušenia článku 101 [ZFEÚ], článku 53 [Dohody o EHP] a článku 8 [dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom], pokiaľ ide o nasledujúce spojenia a počas nasledujúcich období.
1)
Nasledujúce podniky porušili článok 101 [ZFEÚ] a článok 53 Dohody o EHP, pokiaľ ide o [spojenia v rámci EHP] počas týchto období:
a)
Air Canada od 21. septembra 2000 do 14. februára 2006;
…
2)
Nasledujúce podniky porušili článok 101 [ZFEÚ], pokiaľ ide o [spojenia medzi Úniou a tretími krajinami] počas týchto období:
a)
Air Canada od 1. mája 2004 do 14. februára 2006;
…
3)
Nasledujúce podniky porušili článok 53 Dohody o EHP, pokiaľ ide o [spojenia medzi EHP s výnimkou Únie a tretími krajinami] počas týchto období:
a)
Air Canada od 19. mája 2005 do 14. februára 2006;
…
4)
Nasledujúce podniky porušili článok 8 [dohody o leteckej doprave medzi ES a Švajčiarskom], pokiaľ ide o [spojenia medzi Úniou a Švajčiarskom] počas týchto období:
a)
Air Canada od 1. mája 2004 do 14. februára 2006;
…
Článok 3
Za jediné a pokračujúce porušenie uvedené v článku 1 tohto rozhodnutia… sa ukladajú tieto pokuty:
a)
Air Canada: 21037500 [eur];
…
Článok 4
Podniky uvedené v článku 1 okamžite ukončia jediné a pokračujúce porušenie uvedené v predmetnom článku, pokiaľ tak ešte neurobili.
Taktiež sa zdržia akéhokoľvek konania alebo správania s rovnakým alebo podobným cieľom alebo účinkom.“
Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
44
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 29. mája 2017 Air Canada podala žalobu, ktorou sa domáhala zrušenia sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom sa jej týka, a subsidiárne zrušenia uloženej pokuty alebo zníženia jej výšky.
45
Na podporu svojej žaloby Air Canada uviedla päť žalobných dôvodov na zrušenie.
46
Tretí z týchto žalobných dôvodov bol založený na zjavne nesprávnom posúdení a nesprávnom právnom posúdení pri pripísaní zodpovednosti spoločnosti Air Canada za jediné a pokračujúce porušenie v rozsahu, v akom sa týka spojení v rámci EHP a spojení medzi Úniou a Švajčiarskom. Štvrtý žalobný dôvod sa týkal nedostatku právomoci Komisie konštatovať a sankcionovať porušenie článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP na prichádzajúcich spojeniach, ako aj na spojeniach medzi Úniou a tretími krajinami pred 1. májom 2004 a na spojeniach medzi EHP s výnimkou Únie a tretími krajinami pred 19. májom 2005.
47
V napadnutom rozsudku Všeobecný súd vyhovel druhej časti piateho žalobného dôvodu založenej na tom, že Komisia nepreukázala prostredníctvom dôveryhodných dôkazov skutočnosti vytýkané odvolateľke, zrušil článok 1 ods. 1 písm. a), článok 1 ods. 2 písm. a), článok 1 ods. 3 písm. a) a článok 1 ods. 4 písm. a) sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom konštatuje účasť spoločnosti Air Canada na zložke jediného a pokračujúceho porušenia týkajúcej sa odmietnutia platiť provízie, a v článku 3 písm. a) tohto rozhodnutia stanovil výšku pokuty uloženej spoločnosti Air Canada na 17952000 eur. Napokon v zostávajúcej časti žalobu zamietol.
Návrhy účastníčok odvolacieho konania
48
Air France vo svojom odvolaní navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
zrušil sporné rozhodnutie alebo subsidiárne článok 1 ods. 1 písm. a), článok 1 ods. 2 písm. a), článok 1 ods. 3 písm. a) alebo článok 1 ods. 4 písm. a) tohto rozhodnutia alebo tieto ustanovenia spoločne,
–
zrušil článok 3 tohto rozhodnutia alebo subsidiárne podstatne znížil výšku pokuty,
–
subsidiárne vrátil vec Všeobecnému súdu na ďalšie konanie a
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania, ktoré jej vznikli v konaní pred Súdnym dvorom, a zvyšné dve tretiny trov konania, ktoré vynaložila v konaní pred Všeobecným súdom.
49
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor odvolanie zamietol a uložil spoločnosti Air Canada povinnosť nahradiť trovy konania.
O odvolaní
50
Na podporu svojho odvolania Air Canada uvádza tri odvolacie dôvody. Prvý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení právomoci Komisie konštatovať a sankcionovať porušenie na prichádzajúcich spojeniach. Druhý odvolací dôvod je v podstate založený na nesprávnom právnom posúdení zodpovednosti spoločnosti Air Canada, pokiaľ ide o porušenie, ku ktorému došlo na spojeniach v rámci EHP a na spojeniach medzi Úniou a Švajčiarskom. Tretí odvolací dôvod je založený na nezohľadnení ex offo premlčania, pokiaľ ide o správanie spoločnosti Air Canada na tých istých spojeniach.
51
Najprv treba preskúmať prvý odvolací dôvod, potom tretí odvolací dôvod a nakoniec druhý odvolací dôvod.
O prvom odvolacom dôvode týkajúcom sa právomoci Komisie vo vzťahu k prichádzajúcim spojeniam
52
Prvý odvolací dôvod sa skladá z dvoch častí, pričom druhá časť sa delí na sedem výhrad. Prvá časť tohto odvolacieho dôvodu a prvá výhrada druhej časti tohto odvolacieho dôvodu sú založené na nesprávnom použití jediného kritéria kvalifikovaných účinkov protisúťažných postupov v Únii (ďalej len „kritérium kvalifikovaných účinkov“) na určenie právomoci Komisie. Druhá až piata výhrada tejto druhej časti sú založené na nesprávnom právnom posúdení pri určení podmienok uplatnenia tohto kritéria. Šiesta a siedma výhrada uvedenej druhej časti sa týkajú použitia pojmu „jediné a pokračujúce porušenie“.
O prvej časti a prvej výhrade druhej časti, ktoré sú založené na nesprávnom použití jediného kritéria kvalifikovaných účinkov na určenie právomoci Komisie
– Argumentácia účastníčok konania
53
V prvej časti prvého odvolacieho dôvodu Air Canada tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď odmietol preskúmať uplatnenie kritéria miesta vykonávania protisúťažných postupov (ďalej len „kritérium vykonávania“) na prichádzajúce služby nákladnej dopravy, keď konštatoval, že „kritérium kvalifikovaných účinkov [bolo] zakotvené v znení článku 101 ZFEÚ“, a keď dospel k záveru, že správanie zahŕňajúce koordináciu cien prijaté mimo Únie patrí do pôsobnosti článku 101 ods. 1 ZFEÚ, a to len na základe kritéria kvalifikovaných účinkov, bez toho, aby bolo potrebné určiť, či takéto správanie malo za cieľ alebo účinok obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci vnútorného trhu.
54
Podľa spoločnosti Air Canada kritérium kvalifikovaných účinkov, ktoré patrí do medzinárodného práva verejného, nemôže nahradiť posúdenie protisúťažných účinkov „v rámci vnútorného trhu“, ktoré je nevyhnutné vzhľadom na znenie článku 101 ods. 1 ZFEÚ. Toto kritérium predstavuje dodatočnú požiadavku, ktorá by sa stala relevantnou v medzinárodnom práve verejnom len vtedy, ak by boli splnené požiadavky článku 101 ods. 1 ZFEÚ.
55
V prvej výhrade druhej časti prvého odvolacieho dôvodu, ktorá sa týka bodov 225 až 279 napadnutého rozsudku, Air Canada tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne uplatnil judikatúru týkajúcu sa posúdenia protisúťažných účinkov vyplývajúcich z porušenia z hľadiska cieľa.
56
Po prvé Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že kritérium kvalifikovaných účinkov nevyžaduje v prípade porušenia z hľadiska cieľa preukázanie konkrétnych protisúťažných účinkov, a tým, že Komisiu oslobodil od povinnosti vykonať posúdenie protisúťažných účinkov predmetného správania vzhľadom na jeho protisúťažný cieľ.
57
Po druhé Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že správanie prijaté a vykonávané mimo EHP v súvislosti so službami predávanými mimo EHP bolo dostatočne škodlivé pre hospodársku súťaž na vnútornom trhu, aby sa mohlo považovať za obmedzenie hospodárskej súťaže z hľadiska cieľa, bez toho, aby vykonal primerané posúdenie všetkých relevantných okolností, vrátane účinkov tohto správania na hospodársku súťaž v rámci EHP. Z judikatúry Súdneho dvora pritom vyplýva, že zákaz vývozu do Únie z tretej krajiny nepredstavuje obmedzenie hospodárskej súťaže z hľadiska cieľa, zatiaľ čo ten istý zákaz vývozu medzi členskými štátmi takýmto obmedzením je.
58
Komisie túto argumentáciu spochybňuje.
– Posúdenie Súdnym dvorom
59
V prvom rade s cieľom odpovedať na argumentáciu, v ktorej Air Canada tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď odmietol preskúmať kritérium vykonávania, treba pripomenúť, že v bode 46 svojho rozsudku zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia (C‑413/14 P, EU:C:2017:632), Súdny dvor rozhodujúci o odvolacom dôvode, v ktorom sa Všeobecnému súdu vytýkalo, že rozhodol, že právomoc Komisie konštatovať a sankcionovať správanie, ku ktorému došlo mimo Únie, na základe pravidiel medzinárodného práva verejného možno preukázať buď vzhľadom na kritérium vykonávania, alebo vzhľadom na kritérium kvalifikovaných účinkov, rozhodol, že kritérium kvalifikovaných účinkov môže samo osebe slúžiť ako základ pre právomoc Komisie.
60
Súdny dvor tak rozhodol po tom, čo v bodoch 42 a 45 tohto rozsudku pripomenul jednak, že pravidlá hospodárskej súťaže Únie uvedené v článkoch 101 a 102 ZFEÚ majú za cieľ identifikovať kolektívne a jednostranné správanie podnikov, ktoré obmedzujú hospodársku súťaž v rámci vnútorného trhu, a jednak, že kritérium vykonávania a kritérium kvalifikovaných účinkov sledujú rovnaký cieľ, a to identifikovať správanie, ku ktorému síce nedošlo na území Únie, ale ktorého protisúťažné účinky sa môžu prejaviť na trhu Únie.
61
Z toho vyplýva, že kritérium vykonávania a kritérium kvalifikovaných účinkov majú alternatívnu povahu a že len jedno z týchto kritérií samo osebe postačuje na odôvodnenie právomoci Komisie vo vzťahu ku správaniu, ku ktorému došlo mimo Únie, na základe pravidiel medzinárodného práva verejného. Keďže Všeobecný súd v bode 291 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia sa dôvodne domnievala, že kritérium kvalifikovaných účinkov bolo splnené, tvrdenie spoločnosti Air Canada, podľa ktorého sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že odmietol preskúmať kritérium vykonávania, sa musí zamietnuť ako nedôvodné.
62
V druhom rade treba preskúmať tvrdenie spoločnosti Air Canada, podľa ktorého sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď Komisiu oslobodil od povinnosti posúdiť účinky predmetného správania vzhľadom na jeho protisúťažný cieľ.
63
V prejednávanej veci treba uviesť, že Všeobecný súd v bode 232 napadnutého rozsudku uviedol, že pri existencii správania, o ktorom sa Komisia domnieva, tak ako v prejednávanej veci, že preukazuje taký stupeň škodlivosti vo vzťahu k hospodárskej súťaži na vnútornom trhu alebo v rámci EHP, že ho bolo možné kvalifikovať ako obmedzenie hospodárskej súťaže „z hľadiska cieľa“ v zmysle článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP, uplatnenie kritéria kvalifikovaných účinkov nemôže tiež vyžadovať preukázanie konkrétnych účinkov, ktoré predpokladá kvalifikácia správania ako obmedzenia hospodárskej súťaže „z hľadiska účinku“ v zmysle týchto ustanovení.
64
Podobne v bode 236 tohto rozsudku uviedol, že výklad kritéria kvalifikovaných účinkov v tom zmysle, že vyžaduje preukázanie konkrétnych účinkov sporného správania, a to aj v prípade existencie obmedzenia hospodárskej súťaže „z hľadiska cieľa“, by viedol k tomu, že právomoc Komisie konštatovať a sankcionovať porušenie článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP by podliehala podmienke, ktorá nemá oporu v znení týchto ustanovení.
65
Všeobecný súd z toho v bode 237 uvedeného rozsudku vyvodil, že Air Canada na jednej strane nemohla Komisii platne vytýkať, že sa dopustila pochybenia, keď konštatovala, že kritérium kvalifikovaných účinkov bolo splnené, hoci v odôvodneniach 917, 1190 a 1277 sporného rozhodnutia uviedla, že nie je povinná posudzovať protisúťažné účinky sporného správania vzhľadom na jeho protisúťažný cieľ, a na druhej strane ani nemohla z týchto odôvodnení vyvodiť, že Komisia na účely uplatnenia tohto kritéria nevykonala žiadnu analýzu účinkov, ktoré by uvedené správanie vyvolalo na vnútornom trhu alebo v rámci EHP.
66
Ako však už uvádzajú dôvody uvedené v druhej časti tohto bodu 237, z týchto bodov, ktoré Air Canada spochybňuje, nemožno vyvodiť, že na účely preukázania, že kritérium kvalifikovaných účinkov bolo v prejednávanej veci splnené, Všeobecný súd konštatoval, že stačí, aby sporný kartel mohol byť kvalifikovaný ako obmedzenie hospodárskej súťaže z hľadiska cieľa.
67
Zo znenia bodov 228 až 244 napadnutého rozsudku ako celku totiž vyplýva, že v uvedených napadnutých bodoch Všeobecný súd odmietol len argumentáciu, ktorú mu predložila Air Canada a ktorá bola zhrnutá v bode 216 napadnutého rozsudku. V týchto bodoch tak uviedol dôvody, pre ktoré Air Canada pred ním nesprávne tvrdila, že skutočnosť, že Komisia v odôvodnení sporného rozhodnutia, ktoré sa v prípade odôvodnenia 917 tohto posledného rozhodnutia týka kvalifikácie predmetného obmedzenia hospodárskej súťaže a v prípade jeho odôvodnení 1190 a 1277 výpočtu pokuty, uviedla, že nebolo potrebné preukázať skutočné protisúťažné účinky, keďže protisúťažný cieľ vytýkaného správania bol preukázaný, znamenala, že Komisia z dôvodu tohto protisúťažného cieľa neposúdila, či toto správanie vyvolalo kvalifikované účinky požadované na účely preukázania jej právomoci uplatňovať článok 101 ZFEÚ a článok 53 Dohody o EHP na prichádzajúce služby nákladnej dopravy.
68
Na jednej strane sa pritom Všeobecný súd tým, že v podstate odpovedal, že kritérium kvalifikovaných účinkov, ktoré slúži na založenie extrateritoriálnej právomoci Komisie, sa odlišuje od otázky, či možno sporný kartel kvalifikovať ako obmedzenie hospodárskej súťaže v zmysle článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP, nedopustil nesprávneho právneho posúdenia. Ako tiež uviedol generálny advokát v bode 42 svojich návrhov, kritérium kvalifikovaných účinkov, ktoré môže slúžiť ako základ pre právomoc Komisie uplatňovať pravidlá hospodárskej súťaže Únie a EHP mimo jej územia z hľadiska medzinárodného práva verejného, sa nezhoduje s hmotnoprávnym kritériom týkajúcim sa obmedzenia hospodárskej súťaže z hľadiska cieľa alebo z hľadiska účinku v rámci vnútorného trhu Únie alebo EHP, ktorému podlieha právomoc Komisie konštatovať a sankcionovať porušenie týchto pravidiel hospodárskej súťaže na základe práva Únie.
69
Na druhej strane analýza Všeobecného súdu, ktorej cieľom je určiť, či sa Komisia správne domnievala, že kritérium kvalifikovaných účinkov bolo v prejednávanej veci splnené, je uvedená v bodoch 245 až 279 napadnutého rozsudku, pokiaľ ide o koordináciu prichádzajúcich služieb nákladnej dopravy posudzovanú samostatne, a v bodoch 280 až 291 tohto rozsudku, pokiaľ ide o jediné a pokračujúce porušenie posudzované ako celok.
70
Za týchto podmienok Air Canada nesprávne vykladá napadnutý rozsudok, keď tvrdí, že Všeobecný súd zastával názor, že na účely preukázania právomoci Komisie uplatniť článok 101 ZFEÚ a článok 53 Dohody o EHP na správanie uskutočnené mimo územia EHP na základe kritéria kvalifikovaných účinkov, je možné vyhnúť sa preukázaniu takýchto účinkov, ak toto správanie možno kvalifikovať ako obmedzenie hospodárskej súťaže z hľadiska cieľa. Argumentácia uvedená v bode 56 tohto rozsudku sa teda musí zamietnuť ako nedôvodná.
71
V treťom rade z nesprávneho výkladu napadnutého rozsudku vychádza aj argumentácia, podľa ktorej Všeobecný súd nahradil kritérium kvalifikovaných účinkov medzinárodného práva verejného hmotnoprávnym kritériom obmedzenia hospodárskej súťaže z hľadiska cieľa alebo z hľadiska účinku v rámci vnútorného trhu Únie alebo EHP.
72
Z posúdenia Všeobecného súdu uvedeného v bode 68 tohto rozsudku totiž jednoznačne vyplýva, že na jednej strane konštatoval, že právomoc Komisie z hľadiska medzinárodného práva verejného bola založená na kritériu kvalifikovaných účinkov, a na druhej strane poukázal na existenciu obmedzenia hospodárskej súťaže „z hľadiska cieľa“, ktoré odôvodňuje právomoc Komisie konštatovať a sankcionovať porušenie pravidiel hospodárskej súťaže na základe práva Únie. Na rozdiel od toho, čo tvrdí Air Canada, teda Všeobecný súd vôbec nekonštatoval, že by preukázanie existencie kvalifikovaných účinkov oslobodilo Komisiu od povinnosti predložiť dôkaz o tom, že podmienka stanovená v článku 101 ods. 1 ZFEÚ týkajúca sa existencie obmedzenia hospodárskej súťaže z hľadiska cieľa alebo z hľadiska účinku bola splnená.
73
Vo štvrtom rade v rozsahu, v akom Air Canada tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že sporné správanie bolo dostatočne škodlivé pre hospodársku súťaž na vnútornom trhu, aby sa mohlo považovať za obmedzenie hospodárskej súťaže z hľadiska cieľa, stačí pripomenúť, že v súlade s ustálenou judikatúrou je právomoc Súdneho dvora v rámci preskúmania odvolania obmedzená na posúdenie právneho riešenia žalobných dôvodov a tvrdení prejednávaných na prvom stupni. Účastník konania teda nemôže pred Súdnym dvorom po prvýkrát uviesť dôvod, ktorý neuviedol v konaní pred Všeobecným súdom, pretože tým by sa mu umožnilo predložiť Súdnemu dvoru, ktorého právomoc v oblasti odvolacieho konania je obmedzená, spor v širšom rozsahu, ako bol ten, o ktorom rozhodoval Všeobecný súd. V rámci odvolania je totiž právomoc Súdneho dvora obmedzená na posúdenie právneho riešenia žalobných dôvodov a tvrdení prejednávaných na prvom stupni (rozsudky zo 14. októbra 2010, Deutsche Telekom/Komisia, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, bod 34, a z 2. februára 2023, Španielsko a i./Komisia, C‑649/20 P, C‑658/20 P a C‑662/20 P, EU:C:2023:60, bod 29, ako aj citovaná judikatúra).
74
V prejednávanej veci však Air Canada pred Všeobecným súdom neuviedla nijaký žalobný dôvod alebo tvrdenie, ktoré by smerovali k spochybneniu kvalifikácie obmedzenia z hľadiska cieľa, ktorú Komisia použila v spornom rozhodnutí. Výhrada spoločnosti Air Canada, ktorou spochybňuje kvalifikáciu sporného správania ako „obmedzenie hospodárskej súťaže z hľadiska cieľa“, sa teda musí zamietnuť ako neprípustná.
75
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy sa prvá časť a prvá výhrada druhej časti musia zamietnuť ako čiastočne neprípustné a čiastočne nedôvodné.
O druhej až piatej výhrade druhej časti, ktoré sú založené na nesprávnom právnom posúdení pri určení podmienok uplatnenia kritéria kvalifikovaných účinkov
– Argumentácia účastníčok konania
76
V druhej výhrade druhej časti Air Canada tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne preukázala, že podmienky vyžadované na uplatnenie kritéria kvalifikovaných účinkov boli splnené, hoci Komisia venovala tejto otázke len jedno odôvodnenie sporného rozhodnutia, a to jeho odôvodnenie 1045, a v skutočnosti nevykonala žiadnu analýzu predvídateľných, bezprostredných a podstatných účinkov na vnútornom trhu. Na tento účel bol Všeobecný súd navyše nútený vychádzať z iných odôvodnení sporného rozhodnutia, ktoré svojvoľne vybral, hoci účinky uvedené Komisiou boli len hypotetické, špekulatívne alebo prinajmenšom nepodložené.
77
V tretej výhrade tejto časti Air Canada tvrdí, že Všeobecný súd obrátil dôkazné bremeno týkajúce sa kvalifikovaných účinkov, ktoré nesie Komisia, tým, že nesprávne vychádzal z nepodloženej domnienky bezprostredných, podstatných, priamych a predvídateľných účinkov.
78
Air Canada konkrétne vytýka Všeobecnému súdu po prvé, že v bode 237 napadnutého rozsudku uviedol, že mu prináleží preukázať, že Komisia nevykonala žiadnu analýzu protisúťažných účinkov sporného správania, po druhé, že v bode 255 tohto rozsudku konštatoval, že„nepred[ložila] žiaden dôkaz preukazujúci, že okolnosti prejednávanej veci neumožňovali následný prenos dodatočných nákladov na prichádzajúcich leteckých spojeniach, ktoré vyplývali z jediného a pokračujúceho porušenia, na odosielateľov“ a po tretie, že v bode 277 uvedeného rozsudku uviedol, že „nepreuk[ázala], a dokonca ani netvrd[ila], že predpokladané prenesenie dodatočných nákladov na odosielateľov usadených v EHP je zavinené alebo nesúvisí s bežným fungovaním trhu“.
79
Vo štvrtej výhrade uvedenej časti Air Canada vytýka Všeobecnému súdu, že nahradil odôvodnenie tým, že 55 bodov napadnutého rozsudku venoval posúdeniu zákonnosti odôvodnenia 1045 sporného rozhodnutia, ktoré je jediným odôvodnením tohto rozhodnutia analyzujúcim kritérium kvalifikovaných účinkov.
80
V piatej výhrade v tej istej časti Air Canada vytýka Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia a porušil jej právo na obhajobu, keď posúdil zákonnosť sporného rozhodnutia na základe tvrdení, výkladu a analýzy, ktoré boli po prvýkrát uvedené v rámci žaloby o neplatnosť podanej proti tomuto rozhodnutiu. Air Canada tvrdí, že odôvodnenie a výklad zo strany Všeobecného súdu neboli uvedené v uvedenom rozhodnutí a že v dôsledku toho jej nikdy nebolo v priebehu správneho konania umožnené vyjadriť svoje stanovisko.
81
Komisia navrhuje, aby sa tieto výhrady zamietli.
– Posúdenie Súdnym dvorom
82
V prvom rade treba konštatovať, že druhá a štvrtá výhrada druhej časti, v ktorých Air Canada vytýka Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že Komisia preukázala, že podmienky požadované na uplatnenie kritéria kvalifikovaných účinkov boli splnené, hoci tejto otázke je venované iba odôvodnenie 1045 sporného rozhodnutia, a teda že v napadnutom rozsudku nahradil analýzu Komisie svojím vlastným posúdením kvalifikovaných účinkov, sú neoddeliteľné. Je teda potrebné preskúmať ich spoločne.
83
Je pravda, že z judikatúry vyplýva, že rozsah preskúmania zákonnosti stanovený v článku 263 ZFEÚ sa vzťahuje na všetky časti rozhodnutí Komisie týkajúcich sa konaní o uplatnení článkov 101 a 102 ZFEÚ, ktorých hĺbkové právne aj vecné preskúmanie vykonáva Všeobecný súd s ohľadom na žalobné dôvody predložené žalobcom a s ohľadom na všetky skutočnosti, ktoré tento žalobca predloží. V rámci tohto preskúmania súdy Únie však v nijakom prípade nemôžu nahradiť odôvodnenie autora dotknutého aktu svojím vlastným odôvodnením (rozsudok zo 4. júla 2024, Westfälische Drahtindustrie a Pampus Industriebeteiligungen/Komisia, C‑70/23 P, EU:C:2024:580, bod 38, ako aj citovaná judikatúra).
84
Všeobecný súd teda nemôže svojím vlastným odôvodnením vyplniť medzeru v odôvodnení aktu, ktorý bol napadnutý v konaní pred ním, lebo jeho preskúmanie by nevychádzalo z nijakého posúdenia uvedeného v tomto akte (rozsudok z 18. júla 2013, UEFA/Komisia, C‑201/11 P, EU:C:2013:519, bod 65 a citovaná judikatúra).
85
Ak sa však Všeobecný súd obmedzí na odpoveď na argumentáciu, ktorá bola pred ním uvedená, a na vysvetlenie odôvodnenia tohto aktu, nemožno sa domnievať, že odôvodnenie autora tohto aktu nahrádza svojím vlastným odôvodnením (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. júna 2014, Deltafina/Komisia, C‑578/11 P, EU:C:2014:1742, bod 56, a z 23. novembra 2023, Ryanair/Komisia, C‑209/21 P, EU:C:2023:905, bod 49).
86
V prejednávanej veci z konštatovaní Všeobecného súdu uvedených v bodoch 45 a 222 napadnutého rozsudku vyplýva, že prvý dôvod, o ktorý sa Komisia opierala v odôvodnení 1045 sporného rozhodnutia, aby odôvodnila svoj záver, že kritérium kvalifikovaných účinkov bolo v prejednávanej veci splnené, spočíva v tom, že „zvýšené náklady leteckej dopravy do EHP, a teda vyššie ceny dovážaného tovaru, m[ohli] mať vzhľadom na svoju povahu účinky na spotrebiteľov v rámci EHP“, čo je dôvod, na ktorý Všeobecný súd odkázal ako na „predmetný účinok“ (ďalej len „účinok na ceny dovážaného tovaru“), v súvislosti s ktorým Air Canada tvrdila, že nepatrí medzi účinky vyvolané sporným správaním, ktoré bola Komisia oprávnená zohľadniť na účely uplatnenia kritéria kvalifikovaných účinkov.
87
Pokiaľ ide o skutočnosti uvedené v napadnutom rozsudku na účely preukázania relevantnosti účinkov koordinácie týkajúcej sa prichádzajúcich služieb nákladnej dopravy, z bodu 241 tohto rozsudku vyplýva, že Všeobecný súd vychádzal z odôvodnení 14, 17 a 70 sporného rozhodnutia, ako aj z odpovedí účastníkov konania na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania, ktoré prijal najmä s cieľom objasniť úlohu špeditérov v súvislosti so službami prichádzajúcej nákladnej dopravy.
88
Okrem toho v bodoch 248 až 251, 254 a 257 napadnutého rozsudku Všeobecný súd odkázal na odôvodnenia 14, 17, 70, 846, 874, 879, 899, 909, 1031, 1199 a 1208 sporného rozhodnutia, v ktorých Komisia opísala povahu sporného správania, ktoré kvalifikovala ako horizontálne stanovenie cien vzťahujúcich sa na palivovú prirážku, bezpečnostnú prirážku a odmietnutie platiť provízie.
89
Všeobecný súd teda na základe všetkých odôvodnení sporného rozhodnutia, ktoré sa týkajú povahy predmetného správania, charakteristík poskytovania a stanovovania cien za služby leteckej nákladnej dopravy, úlohy špeditérov, ako aj vplyvu zvýšenia prirážok k nákladom na služby nákladnej dopravy a následne k nákladom na dovážaný tovar, v bode 292 napadnutého rozsudku rozhodol, že Komisia dostatočne preukázala, že bolo predvídateľné, že sporné správanie bude mať podstatný a bezprostredný účinok v EHP.
90
Po prvé v rozsahu, v akom Air Canada tvrdí, že Komisia v spornom rozhodnutí nepreukázala, že predmetné správanie mohlo vyvolať predvídateľné, bezprostredné a podstatné účinky na vnútornom trhu a že vychádzala len z predpokladu účinkov, ktoré „môžu“ nastať, treba uviesť, že táto argumentácia nesmeruje proti napadnutému rozsudku, ale proti spornému rozhodnutiu, a preto ju treba zamietnuť ako neprípustnú (pozri analogicky rozsudok z 29. júna 2023, TUIfly/Komisia, C‑763/21 P, EU:C:2023:528, bod 53 a citovanú judikatúru).
91
Okrem toho v rozsahu, v akom Air Canada tvrdí, že Všeobecný súd v spornom rozhodnutí vybral rôzne nesúvisiace odôvodnenia, ktoré zoskupil, aby ich prezentoval ako súčasť logického uvažovania, ktoré umelo rekonštruoval, treba uviesť, že Všeobecnému súdu nemožno vytýkať, že vykonal celkový výklad tohto rozhodnutia a že vychádzal z odôvodnení, ktoré považoval za relevantné na posúdenie dôvodnosti záveru Komisie pripomenutého v bode 89 tohto rozsudku. V každom prípade Air Canada netvrdí, že by tento výklad Všeobecného súdu skreslil uvedené rozhodnutie.
92
Za týchto podmienok sa musí zamietnuť ako čiastočne neprípustné a čiastočne nedôvodné tvrdenie, v ktorom Air Canada vytýka Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že nezohľadnil skutočnosť, že sporné rozhodnutie neobsahuje žiadnu analýzu kvalifikovaných účinkov a spočíva výlučne na špekulatívnych a hypotetických účinkoch.
93
Po druhé, ako vyplýva z bodov 222 a 238 napadnutého rozsudku, prvá veta odôvodnenia 1045 sporného rozhodnutia obsahovala, hoci len stručne, skutočnosti, ktoré Všeobecnému súdu umožnili overiť, či Komisia preukázala svoju extrateritoriálnu právomoc vzhľadom na kritérium kvalifikovaných účinkov. Práve tieto skutočnosti v spojení s ostatnými relevantnými odôvodneniami tohto rozhodnutia uvedenými v bodoch 241, 248 až 251, 254, 257, 265 až 267, 270 a 271 napadnutého rozsudku totiž umožnili Všeobecnému súdu overiť, že Komisia existenciu takýchto účinkov skutočne preukázala.
94
Z bodov 228 až 279 napadnutého rozsudku okrem toho vyplýva, že Všeobecný súd sa v týchto bodoch obmedzil na odpoveď na argumentáciu, ktorú mu predložila Air Canada, a na vysvetlenie odôvodnenia sporného rozhodnutia, pričom konkrétnejšie vyvodil určité indície z informácií, ktoré boli uvedené v tomto rozhodnutí.
95
Vzhľadom na judikatúru pripomenutú v bode 83 tohto rozsudku teda nie je nahradenie odôvodnenia, ktoré je uvedené v týchto bodoch 228 až 279, preukázané.
96
V druhom rade, pokiaľ ide o tvrdenie spoločnosti Air Canada týkajúce sa obrátenia dôkazného bremena, z ustálenej judikatúry vyplýva, že Komisii prináleží, aby predložila dôkazy, ktoré môžu z právneho hľadiska dostatočne preukázať skutočnosti zakladajúce porušenie práva hospodárskej súťaže. Naopak podniku, ktorý uplatňuje dôvod na obhajobu proti konštatovaniu takéhoto porušenia, prináleží, aby predložil dôkaz o tom, že tomuto dôvodu na obhajobu treba vyhovieť. Hoci podľa týchto zásad nesie dôkazné bremeno buď Komisia alebo dotknutý podnik, skutkové okolnosti, ktoré uvádza jeden účastník konania, môžu byť takej povahy, že druhému účastníkovi konania vznikne povinnosť poskytnúť vysvetlenie alebo odôvodnenie, a ak tak neurobí, možno dospieť k záveru, že boli splnené pravidlá v oblasti dôkazného bremena (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. decembra 2023, Royal Antwerp Football Club, C‑680/21, EU:C:2023:1010, bod 120 a citovanú judikatúru).
97
Túto judikatúru, ktorá je založená na všeobecných pravidlách vykonávania dôkazov, možno uplatniť na situáciu, v ktorej Komisia musí preukázať svoju územnú právomoc, pokiaľ ide o správanie, ktoré má pôvod mimo územia Únie alebo EHP.
98
Ako tvrdí Air Canada, Komisii teda prináleží, aby preukázala, že kritérium kvalifikovaných účinkov je splnené, a teda aby preukázala, že dotknuté postupy majú predvídateľné, bezprostredné a podstatné účinky v Únii alebo, ako v prejednávanej veci, v EHP. Všeobecný súd však neporušil toto pravidlo prenesenia dôkazného bremena.
99
Na jednej strane, pokiaľ ide o kritiku spoločnosti Air Canada týkajúcu sa bodu 237 napadnutého rozsudku, treba uviesť, že v tomto bode sa Všeobecný súd obmedzil na odmietnutie argumentácie, podľa ktorej z toho, že Komisia neposúdila protisúťažné účinky sporného kartelu z dôvodu jeho protisúťažného cieľa, sa malo vyvodiť, že Komisia sa vyhla analýze účinkov tohto kartelu na uplatnenie kritéria kvalifikovaných účinkov.
100
Na druhej strane treba uviesť, že Všeobecný súd v bode 255 napadnutého rozsudku nijakým spôsobom neobrátil dôkazné bremeno. Všeobecný súd po tom, čo v bodoch 253, 254 a 256 až 261 tohto rozsudku posúdil, či Komisia dostatočne preukázala predvídateľnosť účinku na ceny dovážaného tovaru, odpovedal kladne na túto otázku a v bode 258 uvedeného rozsudku uviedol, že zvýšenie ceny dovážaného tovaru predstavuje pre dopravcov predvídateľný účinok. Rovnako z bodov 273 až 278 napadnutého rozsudku vyplýva, že Všeobecný súd po preskúmaní vplyvu, ktorý mal zásah špeditérov na príčinnú súvislosť medzi sporným kartelom a účinkom na ceny dovážaného tovaru, dospel k záveru, že Komisia predložila dôkaz o bezprostrednej povahe tohto účinku. V rámci tohto posúdenia Všeobecný súd v bodoch 275 a 276 napadnutého rozsudku najmä uviedol, že zásah špeditérov neprerušil reťazec príčinnej súvislosti, keďže objektívne vyplýval z predmetného kartelu podľa bežného fungovania trhu.
101
Za týchto podmienok Všeobecný súd tým, že konštatoval, že spoločnosti Air Canada prináležalo predložiť dôkaz o opaku smerujúci k vyvráteniu takýchto konštatovaní, správne uplatnil judikatúru pripomenutú v bode 96 tohto rozsudku bez toho, aby obrátil dôkazné bremeno.
102
V treťom rade, pokiaľ ide o výhradu založenú na údajnom porušení práva na obhajobu, ktoré vyplýva z toho, že Air Canada odhalila analýzu kvalifikovaných účinkov až po oboznámení sa s napadnutým rozsudkom, stačí pripomenúť, ako bolo uvedené v bode 94 tohto rozsudku, že Všeobecný súd v tomto rozsudku vychádzal zo skutočností, okolností a kritérií, ktoré už boli uvedené v relevantných odôvodneniach sporného rozhodnutia, a okrem toho v bodoch 225 až 279 napadnutého rozsudku podrobne odpovedal na tvrdenie, ktoré pred ním uviedla Air Canada, podľa ktorého Komisia tým, že v odôvodnení 1045 sporného rozhodnutia poukázala na existenciu reťazovej reakcie vyplývajúcej z protisúťažných postupov, nepredložila dôkaz o tom, že údajná koordinácia týkajúca sa prichádzajúcich spojení mala bezprostredné, podstatné a predvídateľné účinky v Únii alebo v EHP. Za týchto podmienok nemožno tejto výhrade vyhovieť.
103
Z toho vyplýva, že druhá až piata výhrada druhej časti sa musia zamietnuť ako čiastočne neprípustné a čiastočne nedôvodné.
O šiestej a siedmej výhrade druhej časti, ktoré sú založené na použití pojmu „jediné a pokračujúce porušenie“
– Argumentácia účastníčok konania
104
V šiestej výhrade druhej časti Air Canada tvrdí, že Všeobecný súd uplatnil pojem „jediné a pokračujúce porušenie“ v rámci posúdenia kvalifikovaných účinkov s cieľom rozšíriť pôsobnosť článku 101 ZFEÚ na správanie, ktoré však nepatrí do právomoci Komisie. Air Canada sa domnieva, že v prípade jediného a pokračujúceho porušenia musí každý prvok zakladajúci porušenie patriť do právomoci Komisie, inak by táto inštitúcia mohla rozšíriť svoju právomoc na správanie, ku ktorému došlo kdekoľvek na svete, bez ohľadu na to, či má alebo nemá spojitosť s Úniou alebo EHP, len z toho dôvodu, že toto správanie sleduje rovnaký cieľ obmedzenia hospodárskej súťaže ako ostatné prvky zakladajúce porušenie, ktoré patria do právomoci Komisie.
105
Podľa spoločnosti Air Canada koordinácia týkajúca sa prichádzajúcich spojení predstavuje samostatné správanie, ktoré je odlišné od správania na odchádzajúcich spojeniach, a správanie, ktoré si osvojila, pokiaľ ide o tieto prichádzajúce spojenia, malo odlišné ciele a týka sa výlučne hospodárskej súťaže v Kanade bez toho, aby mohlo mať akýkoľvek účinok v rámci Únie alebo EHP.
106
V siedmej výhrade druhej časti Air Canada tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne posúdil účinky jediného a pokračujúceho porušenia posudzovaného ako celok. Zatiaľ čo Komisia má povinnosť preukázať, že správanie posudzované ako celok spĺňa každú zo štyroch kumulatívnych podmienok kritéria kvalifikovaných účinkov, a to okamžité, podstatné, priame a predvídateľné účinky, Všeobecný súd zbavil Komisiu povinnosti preukázať, že predmetné správanie z právneho hľadiska dostatočne spĺňalo toto kritérium, a zastával názor, že po preukázaní jediného a pokračujúceho porušenia Komisiou bola jej právomoc tiež preukázaná ipso facto. Okrem toho Všeobecný súd nevykonal žiadnu analýzu účinkov jediného a pokračujúceho porušenia, a tým nerešpektoval prístup definovaný v rozsudku zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia (C‑413/14 P, EU:C:2017:632).
107
Komisia tvrdí, že tieto výhrady sa musia zamietnuť ako nedôvodné.
– Posúdenie Súdnym dvorom
108
V bodoch 221 až 223 napadnutého rozsudku Všeobecný súd po preskúmaní odôvodnení 1045 a 1046 sporného rozhodnutia konštatoval, že na vyvodenie záveru, že kritérium kvalifikovaných účinkov bolo splnené, Komisia vychádzala tak z účinkov jediného a pokračujúceho porušenia posudzovaného ako celok, ako aj z účinkov koordinácie týkajúcej sa prichádzajúcich služieb nákladnej dopravy posudzovanej samostatne, a najmä zo zvýšených nákladov leteckej dopravy do EHP, a teda z vyšších cien dovážaného tovaru.
109
Za týchto podmienok, ako bolo uvedené v bode 224 napadnutého rozsudku, Všeobecný súd preskúmal jednak účinky koordinácie týkajúcej sa prichádzajúcich služieb nákladnej dopravy a jednak účinky jediného a pokračujúceho porušenia posudzovaného ako celok.
110
Po prvé, pokiaľ Air Canada v šiestej výhrade druhej časti kritizuje dôvody, na základe ktorých Všeobecný súd konštatoval existenciu účinku koordinácie týkajúcej sa prichádzajúcich služieb nákladnej dopravy posudzovanej samostatne, a to na vnútornom trhu alebo v rámci EHP, treba pripomenúť, že v súlade s článkom 256 ods. 1 druhým pododsekom ZFEÚ a článkom 58 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie sa odvolanie obmedzuje na právne otázky. Všeobecný súd je preto ako jediný oprávnený zistiť a posúdiť relevantný skutkový stav. Posúdenie tohto skutkového stavu teda nezakladá, s výnimkou prípadu ich skreslenia, právnu otázku, ktorá by ako taká podliehala preskúmaniu Súdnym dvorom v rámci odvolacieho konania (rozsudok z 10. septembra 2024, Komisia/Írsko a i., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, bod 110, ako aj citovaná judikatúra).
111
Treba však konštatovať, že táto argumentácia uvedená na podporu šiestej výhrady druhej časti má v skutočnosti za cieľ spochybniť prostredníctvom jednoduchého tvrdenia posúdenia skutkového stavu, ktoré Všeobecný súd vykonal v bodoch 228 až 245 napadnutého rozsudku, týkajúce sa existencie vplyvu na ceny dovážaného tovaru bez toho, aby Air Canada okrem iného namietala skreslenie skutkových okolností alebo dôkazov, na základe ktorých Všeobecný súd vykonal tieto posúdenia skutkového stavu. V tomto rozsahu sa musí šiesta výhrada druhej časti zamietnuť ako neprípustná.
112
Po druhé, pokiaľ šiesta a siedma výhrada tejto časti smerujú proti bodom 280 až 292 napadnutého rozsudku, ktoré sa týkajú účinkov jediného a pokračujúceho porušenia posudzovaného ako celok, treba konštatovať, že Air Canada svojím prvým odvolacím dôvodom kritizuje napadnutý rozsudok len v rozsahu, v akom uznal právomoc Komisie konštatovať a sankcionovať porušenie článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP na prichádzajúcich spojeniach. Air Canada tak tvrdí, že Komisia nemohla vychádzať z pojmu „jediné a pokračujúce porušenie“ a že mala overiť, či správanie týkajúce sa týchto prichádzajúcich spojení, ktoré je samostatným správaním odlišným od správania týkajúceho sa odchádzajúcich spojení, malo kvalifikované účinky v EHP.
113
Ako však bolo uvedené v bode 108 tohto rozsudku, Všeobecný súd uviedol, že Komisia preskúmala, či bolo kritérium kvalifikovaných účinkov splnené nielen z hľadiska jediného a pokračujúceho porušenia posudzovaného ako celok, ale aj z hľadiska koordinácie týkajúcej sa prichádzajúcich služieb nákladnej dopravy posudzovaných samostatne.
114
V bode 279 napadnutého rozsudku rozhodol, že Komisia sa dôvodne domnievala, že kritérium kvalifikovaných účinkov bolo splnené, pokiaľ ide o koordináciu týkajúcu sa prichádzajúcich služieb nákladnej dopravy posudzovanú samostatne.
115
Keďže tieto úvahy samy osebe postačujú na odôvodnenie právomoci tejto inštitúcie vo vzťahu k prichádzajúcim spojeniam, treba tvrdenie týkajúce sa zohľadnenia účinkov jediného a pokračujúceho porušenia posudzovaného ako celok zamietnuť ako neúčinné.
116
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy sa prvý odvolací dôvod musí v celom rozsahu zamietnuť.
O treťom odvolacom dôvode založenom premlčaní právomoci Komisie ukladať sankcie za správanie týkajúce sa spojení v rámci EHP a spojení medzi Úniou a Švajčiarskom
Argumentácia účastníčok konania
117
Vo svojom treťom odvolacom dôvode Air Canada tvrdí, že Všeobecný súd mal ex offo prihliadnuť na žalobný dôvod založený na premlčaní právomocí Komisie ukladať sankcie za správanie týkajúce sa spojení v rámci EHP a spojení medzi Úniou a Švajčiarskom.
118
Na podporu svojho odvolacieho dôvodu Air Canada uvádza, že najmä v troch ďalších rozsudkoch týkajúcich sa sporného kartelu Všeobecný súd konštatoval, že výkon právomoci Komisie ukladať sankcie za toto správanie bol premlčaný pred dátumom prijatia sporného rozhodnutia, a vyvodil z toho, že Komisia tým, že v tomto rozhodnutí sankcionovala dotknutých dopravcov za uvedené správanie, porušila pravidlá v oblasti premlčania stanovené v článku 25 nariadenia č. 1/2003.
119
Air Canada, ktorá tento žalobný dôvod neuviedla pred Všeobecným súdom, tvrdí, že by ho mal Súdny dvor zohľadniť ex offo, vzhľadom na jeho charakter verejného poriadku.
120
V tomto zmysle po prvé tvrdí, že sporné rozhodnutie prijaté v čase, keď boli právomoci Komisie premlčané, je poznačené nedostatkom časovej právomoci a že nedostatok právomoci inštitúcie Únie predstavuje dôvod na zrušenie týkajúci sa verejného poriadku, ktorý musí súd Únie zohľadniť ex offo, aj keď mu to ani jeden z účastníkov konania nenavrhol.
121
Po druhé premlčacia lehota na uloženie pokút, ktoré sú svojou povahou porovnateľné s trestnými sankciami, slúži základným cieľom právneho poriadku Únie, a to právnej istote, riadnemu výkonu spravodlivosti a hospodárnosti konania. Práve na základe týchto zásad Súdny dvor uznal, že lehota na podanie žaloby podľa článku 263 ZFEÚ má povahu verejného poriadku. Keďže uplatnenie práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže slúži cieľom verejného záujmu a môže zasiahnuť do práv tretích osôb, premlčanie vyvoláva účinky erga omnes, na rozdiel od premlčania žalôb v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti. Air Canada v tejto súvislosti dodáva, že nedodržanie lehoty je v prejednávanej veci zjavné, a teda ľahko overiteľné všetkými tretími osobami.
122
Po tretie Air Canada namieta porušenie zásady rovnosti zaobchádzania a tvrdí, že jej stanovisko sa nelíši od stanoviska ostatných dopravcov z tretích krajín, ktorí mali úspech v konaní na Všeobecnom súde z dôvodu premlčania právomocí Komisie ukladať im sankcie.
123
Komisia spochybňuje charakter verejného poriadku v žalobnom dôvode založenom na premlčaní jej právomocí ukladať sankcie a navrhuje tento žalobný dôvod zamietnuť.
Posúdenie Súdnym dvorom
124
Na úvod treba uviesť, že ako správne tvrdí Air Canada, rozsudkami z 30. marca 2022, Japan Airlines/Komisia (T‑340/17, EU:T:2022:181); z 30. marca 2022, Cathay Pacific Airways/Komisia (T‑343/17, EU:T:2022:184); z 30. marca 2022 a Latam Airlines Group a Lan Cargo/Komisia (T‑344/17, EU:T:2022:185), ktoré sa týkajú tohto istého kartelu a boli vyhlásené v ten istý deň ako napadnutý rozsudok, Všeobecný súd, na ktorý sa leteckí dopravcovia obrátili so žalobnými dôvodmi na zrušenie založenými na premlčaní právomoci Komisie ukladať sankcie za protiprávne správanie súvisiace so spojeniami v rámci EHP a spojeniami medzi Úniou a Švajčiarskom, rozhodol, že táto inštitúcia porušila premlčaciu lehotu stanovenú v článku 25 nariadenia č. 1/2003 tým, že 17. marca 2017 prijala rozhodnutie, ktorým uložila dotknutým leteckým dopravcom sankcie za toto protiprávne správanie.
125
Je tiež nesporné, že na rozdiel od uvedených dopravcov Air Canada pred Všeobecným súdom neuviedla žalobný dôvod založený na uplynutí premlčacej lehoty.
126
Treba preto preskúmať, či tento dôvod predstavuje dôvod týkajúci sa verejného poriadku, ktorým sa mal Všeobecný súd zaoberať ex offo.
127
V prvom rade treba konštatovať, že ako výslovne vyplýva z názvu kapitoly VII nariadenia č. 1/2003 a zo znenia článku 25 tohto nariadenia, ktorý sa nachádza v tejto kapitole VII, lehoty, v ktorých sú obmedzené právomoci Komisie ukladať sankcie, možno kvalifikovať ako „premlčacie“ lehoty.
128
V tejto súvislosti treba uviesť, že kvalifikácia lehoty ako „premlčacej“ je potvrdená aj v iných jazykových verziách uvedeného nariadenia, najmä v jeho španielskej jazykovej verzii („prescripción“), anglickej jazykovej verzii („limitation periods“), talianskej jazykovej verzii („prescrizione“), litovskej jazykovej verzii („senaties terminai“) a portugalskej jazykovej verzii („prescrição“).
129
Keďže povaha lehoty sa určuje s prihliadnutím na všeobecný kontext, do ktorého patrí, a vzhľadom na jej cieľ (rozsudok z 12. decembra 2002, Belgicko/Komisia, C‑5/01, EU:C:2002:754, bod 52 a citovaná judikatúra), treba tiež uviesť, že povaha lehoty stanovenej v článku 25 nariadenia č. 1/2003 je podporená kontextuálnym a teleologickým výkladom tohto ustanovenia.
130
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že článok 26 nariadenia č. 1/2003, ktorý spolu s článkom 25 tohto nariadenia predstavuje kapitolu VII tohto nariadenia, kvalifikuje ako „premlčaciu lehotu“ aj lehotu, po uplynutí ktorej už Komisia nemôže vykonať rozhodnutia prijaté podľa článkov 23 a 24 uvedeného nariadenia. Okrem toho tak článok 25 tohto nariadenia, ako aj jeho článok 26 presne stanovujú všetky pravidlá uplatniteľné na lehoty, ktoré zavádzajú, pričom stanovujú nielen dĺžku týchto lehôt, ale aj dátum, od ktorého začínajú plynúť, ako aj dôvody ich prerušenia a pozastavenia. Tieto pravidlá pritom zodpovedajú právnemu režimu premlčania.
131
Pokiaľ ide o cieľ lehôt, ktoré vymedzujú právomoci Komisie, treba uviesť, že článok 25 nariadenia č. 1/2003 v podstate preberá ustanovenia článkov 1 až 3 nariadenia Rady (EHS) č. 2988/74 z 26. novembra 1974 o premlčacej lehote v stíhaní a pri výkone rozhodnutia v oblasti právnej úpravy dopravy a hospodárskej súťaže Európskeho hospodárskeho spoločenstva (Ú. v. ES L 319, 1974, s. 1; Mim. vyd. 07/001, s. 61). Pri výklade týchto lehôt je teda potrebné odkázať na preambulu tohto posledného uvedeného nariadenia a osobitne na jeho druhé odôvodnenie. Toto odôvodnenie spresňuje, že „je potrebné v záujme právnej istoty zaviesť zásadu premlčania a upraviť vykonávacie predpisy“ a že „by mali byť zohľadnené záujmy podnikov a združení podnikov na jednej strane a požiadavky uložené správnou praxou na strane druhej“. Z uvedeného odôvodnenia tak vyplýva, že normotvorca Únie zamýšľal vymedziť právomoci Komisie zavedením mechanizmu premlčania, najmä s cieľom zabezpečiť ochranu práv podnikov, ktorým Komisia zamýšľa uložiť pokuty alebo penále.
132
Zo znenia nariadenia č. 1/2003, jeho kontextu a cieľov, ktoré sleduje, teda vyplýva, že lehoty stanovené v jeho kapitole VII predstavujú premlčacie lehoty.
133
Z ustálenej judikatúry pritom vyplýva, že dodržanie premlčacej lehoty nemôže súd Únie preskúmať ex offo, ale že musí naň dotknutý účastník konania poukázať (rozsudky zo 14. júna 2016, Marchiani/Parlament, C‑566/14 P, EU:C:2016:437, bod 94 a citovaná judikatúra, ako aj z 5. septembra 2019, Európska únia/Guardian Europe a Guardian Europe/Európska únia, C‑447/17 P a C‑479/17 P, EU:C:2019:672, bod 99, ako aj citovaná judikatúra).
134
Tento záver nemožno vyvrátiť argumentáciou spoločnosti Air Canada, podľa ktorej žalobný dôvod založený na premlčaní právomocí Komisie ukladať sankcie treba považovať za dôvod nedostatku právomoci, keďže po uplynutí premlčacej lehoty bola Komisia zbavená právomoci uložiť jej pokutu.
135
Hoci totiž článok 25 nariadenia č. 1/2003 ukladá Komisii povinnosť sankcionovať určité porušenie v určitej lehote, ktorá plynie odo dňa, keď došlo k tomuto porušeniu, alebo v prípade pokračujúceho alebo opakovaného porušenia odo dňa, keď sa toto porušenie skončilo, cieľom ani účinkom tohto ustanovenia nie je zbaviť Komisiu jej právomoci ukladať sankcie za iné porušenia, než je porušenie, na ktoré sa vzťahuje premlčanie. Okrem toho, pokiaľ ide o toto posledné porušenie, z článku 7 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 vyplýva, že skutočnosť, že Komisia už nemá právomoc ukladať sankcie páchateľom uvedeného porušenia z dôvodu uplynutia premlčacej lehoty, sama osebe nebráni prijatiu rozhodnutia, ktorým sa konštatuje, že k porušeniu došlo, avšak pod podmienkou, že Komisia v takomto prípade preukáže oprávnený záujem na prijatí rozhodnutia, ktorým sa konštatuje takéto porušenie. Komisia má teda naďalej právomoc konštatovať premlčané porušenie pod podmienkou, že preukáže oprávnený záujem. Za týchto podmienok sa premlčanie právomocí Komisie ukladať sankcie nemôže rovnať nedostatku právomoci tejto inštitúcie.
136
Air Canada sa tiež nemôže platne odvolávať ani na porušenie zásady rovnosti zaobchádzania, ktoré vyplýva z toho, že jej vlastné procesné postavenie sa nelíši od postavenia leteckých dopravcov, ktorí uspeli v konaní pred Všeobecným súdom, s tvrdením, že žaloba Komisie je čiastočne premlčaná. Keďže žalobný dôvod založený na premlčaní nie je dôvodom týkajúcim sa verejného poriadku a dotknutému podniku prináleží, aby ho vzniesol, okolnosť, že Všeobecný súd konštatoval premlčanie vo vzťahu k podnikom, ktoré pred ním uviedli tento žalobný dôvod, nemôže predstavovať neodôvodnené rozdielne zaobchádzanie v neprospech spoločnosti Air Canada. Na rozdiel od toho, čo tvrdí Air Canada totiž tento rozdiel v zaobchádzaní vyplýva výlučne z objektívnej okolnosti, že žalobný dôvod založený na uplynutí premlčacej lehoty nepredložila, hoci tak mohla urobiť za rovnakých podmienok ako ostatní leteckí dopravcovia, ktorí tento žalobný dôvod uviedli (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. novembra 2017, British Airways/Komisia, C‑122/16 P, EU:C:2017:861, bod 98).
137
Okrem toho, ako v podstate uviedol generálny advokát v bodoch 164 a 165 svojich návrhov, uvádzaný charakter verejného poriadku v žalobnom dôvode založenom na premlčaní právomocí Komisie uložiť sankcie nemožno vyvodiť zo skutočnosti, že pokuty uložené na základe článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 by sa mali kvalifikovať ako „trestné“ v zmysle článku 6 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950. Takáto kvalifikácia totiž sama osebe neznamená, že premlčanie právomoci Komisie ukladať sankcie na základe článku 25 nariadenia č. 1/2003 sleduje cieľ verejného záujmu nad rámec ochrany dotknutých podnikov.
138
Tento údajný charakter verejného poriadku v žalobnom dôvode založenom na uplynutí lehoty stanovenej v článku 25 nariadenia č. 1/2003 nemožno vyvodiť ani z okolnosti, že účelom premlčacej lehoty je zabezpečiť právnu istotu, a preto ju treba považovať za procesnú lehotu podľa ustálenej judikatúry, na ktorú sa odvoláva Air Canada, podľa ktorej lehota na podanie žaloby stanovená v článku 263 šiestom odseku ZFEÚ má povahu verejného poriadku, takže súdu Únie prináleží overiť ex offo, či bola dodržaná.
139
Procesné lehoty boli totiž zavedené s cieľom zabezpečiť riadny výkon spravodlivosti, jasnosť, ako aj istotu právnych situácií. Cieľom lehôt na podanie žaloby, o aké ide v článku 263 šiestom odseku ZFEÚ, a lehôt na podanie odvolania, o aké ide v článku 56 prvom odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, je predovšetkým zabezpečiť, aby správne a súdne rozhodnutia nadobudli konečnú platnosť, a chrániť tak verejné záujmy (rozsudok z 8. novembra 2012, Evropaïki Dynamiki/Komisia, C‑469/11 P, EU:C:2012:705, bod 50). To však nie je prípad premlčacej lehoty stanovenej v článku 25 nariadenia č. 1/2003, ktorejhlavným cieľom je, ako bolo uvedené v bode 131 tohto rozsudku, ktorá má predovšetkým za cieľ zabezpečiť ochranu dotknutých podnikov. Okrem toho samotná okolnosť, že účelom premlčacej lehoty je zabezpečiť právnu istotu, nemôže odôvodniť to, aby sa považovala za procesnú lehotu, keďže tieto dve lehoty sú svojou povahou odlišné (rozsudok z 8. novembra 2012, Evropaïki Dynamiki/Komisia, C‑469/11 P, EU:C:2012:705, bod 49).
140
Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že uplynutie premlčacej lehoty v prípade právomoci Komisie ukladať sankcie, ktorá je stanovená v článku 25 nariadenia č. 1/2003, nepredstavuje dôvod týkajúci sa verejného poriadku, ktorým sa mal Všeobecný súd zaoberať ex offo.
141
Tretí odvolací dôvod teda nie je dôvodný.
O druhom odvolacom dôvode týkajúcom sa pripísania zodpovednosti spoločnosti Air Canada za porušenie, ku ktorému došlo na spojeniach v rámci EHP a na spojeniach medzi Úniou a Švajčiarskom
Argumentácia účastníkov konania
142
Vo svojom druhom odvolacom dôvode Air Canada tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď ju považoval za zodpovednú za jediné a pokračujúce porušenie v rozsahu, v akom sa toto porušenie týkalo spojení v rámci EHP a medzi Úniou a Švajčiarskom, hoci takéto spojenia nikdy neobsluhovala alebo nemohla legálne obsluhovať.
143
Tento odvolací dôvod v podstate zahŕňa štyri časti.
144
V prvej časti Air Canada tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne nahradil odôvodnenie sporného rozhodnutia svojím vlastným odôvodnením, pričom potvrdil záver tohto rozhodnutia, podľa ktorého sa zúčastnila na jedinom a pokračujúcom porušení.
145
V odôvodnení 890 sporného rozhodnutia Komisia uviedla, že kontakty týkajúce sa spojení, ktoré dopravcovia nikdy neprevádzkovali alebo ktoré nemohli legálne prevádzkovať, sa tiež mohli ukázať ako relevantné na preukázanie existencie jediného a pokračujúceho porušenia. V tomto odôvodnení tiež spresnila, že jej posúdenie vyplýva zo skutočnosti, že neexistovala žiadna neprekonateľná prekážka, ktorá by bránila stranám poskytovať služby leteckej nákladnej dopravy na týchto spojeniach, a citovala judikatúru vyplývajúcu z rozsudku z 20. januára 2016, Toshiba Corporation/Komisia (C‑373/14 P, EU:C:2016:26).
146
V bodoch 366 až 377 napadnutého rozsudku však Všeobecný súd nezaložil svoje posúdenie na tejto poslednej uvedenej judikatúre týkajúcej sa neexistencie neprekonateľnej prekážky vylučujúcej akúkoľvek potenciálnu hospodársku súťaž na dotknutom trhu, ale na novom odôvodnení, ktoré nebolo uvedené v spornom rozhodnutí, založenom na tom, že existencia konkurenčného vzťahu medzi dotknutými podnikmi nie je podmienkou na pripísanie zodpovednosti podniku za protisúťažné správanie tvoriace jediné a pokračujúce porušenie.
147
V druhej časti Air Canada tvrdí, že Všeobecný súd tým, že vychádzal z judikatúry a analýzy, ktoré neboli uvedené v spornom rozhodnutí, porušil jej právo na obhajobu, pretože jej nebolo umožnené predložiť pripomienky k novému stanovisku Komisie, s ktorým sa Všeobecný súd v napadnutom rozsudku stotožnil.
148
V tretej časti, ktorá sa týka najmä bodu 377 napadnutého rozsudku, Air Canada vytýka Všeobecnému súdu, že neposkytol primerané a dostatočné dôvody na odôvodnenie svojej analýzy, podľa ktorej ju Komisia mohla považovať za zodpovednú za zložky jediného a pokračujúceho porušenia na spojeniach, ktoré nemohla obsluhovať. Všeobecný súd tým porušil článok 36 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie týkajúci sa požiadavky odôvodnenia rozsudkov a článok 41 Charty základných práv Európskej únie.
149
Vo štvrtej časti Air Canada tvrdí, že Všeobecný súd sa v každom prípade dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď všeobecne uviedol, že existencia konkurenčného vzťahu nie je relevantná v rámci akéhokoľvek jediného a pokračujúceho porušenia, zatiaľ čo rozsudky citované Všeobecným súdom v bodoch 366 až 376 napadnutého rozsudku jednak neumožňujú odôvodniť takýto všeobecný záver a jednak boli vydané vo veciach, v ktorých kritérium neexistencie neprekonateľnej prekážky nebolo sporné.
150
Komisia celú túto argumentáciu spochybňuje.
Posúdenie Súdnym dvorom
151
Treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry môže porušenie článku 101 ods. 1 ZFEÚ vyplývať nielen zo samostatného úkonu, ale aj zo skupiny úkonov alebo dokonca z pokračujúceho správania, hoci jeden alebo viacero prvkov tejto skupiny úkonov alebo tohto pokračujúceho správania by mohli aj samé osebe a zohľadňované samostatne predstavovať porušenie uvedeného ustanovenia. Ak sú teda jednotlivé konania súčasťou „celkového plánu“ z dôvodu ich zhodného cieľa, ktorým je narušiť hospodársku súťaž na vnútornom trhu, Komisia je oprávnená pripísať zodpovednosť za tieto konania na základe účasti na porušení posudzovanom ako celok (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. decembra 2012, Komisia/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, bod 41 a citovanú judikatúru, ako aj rozsudok z 27. júna 2024, Servier a i./Komisia, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, bod 240).
152
Podnik, ktorý sa zúčastnil na takomto jedinom a pokračujúcom porušení vlastným správaním, ktoré patrí pod pojmy „dohoda“ alebo „zosúladený postup“ s protisúťažným cieľom v zmysle článku 101 ods. 1 ZFEÚ a ktorého cieľom bolo prispieť k porušeniu v celom rozsahu, môže byť zodpovedný aj za správanie ostatných podnikov v rámci tohto porušenia počas celej doby svojej účasti na uvedenom porušení (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. decembra 2012, Komisia/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, bod 42 a citovanú judikatúru, ako aj rozsudok z 27. júna 2024, Servier a i./Komisia, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, bod 241).
153
S cieľom preukázať účasť podniku na jedinom a pokračujúcom porušení musí Komisia preukázať, že tento podnik zamýšľal prispieť svojím vlastným správaním k naplneniu spoločných cieľov sledovaných všetkými účastníkmi a že vedel o protiprávnom správaní, ktoré plánovali alebo realizovali ďalšie podniky pri sledovaní rovnakých cieľov, alebo že ho mohol dôvodne predpokladať a bol ochotný prevziať z toho vyplývajúce riziko (rozsudky zo 6. decembra 2012, Komisia/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, bod 42 a citovaná judikatúra, ako aj z 1. februára 2024, Scania a i./Komisia, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, bod 95 a citovaná judikatúra).
154
Podnik sa tak mohol priamo zúčastňovať na všetkých protisúťažných správaniach tvoriacich jediné a pokračujúce porušenie a Komisia je v tomto prípade oprávnená pripísať mu zodpovednosť za všetky tieto správania, a teda za toto porušenie v celom rozsahu. Podnik sa mohol tiež priamo zúčastňovať iba na časti uvedených správaní, avšak vedel o všetkých ostatných protiprávnych správaniach, ktoré zamýšľali alebo uskutočnili ďalší účastníci kartelu sledujúci rovnaké ciele, alebo ich mohol rozumne predpokladať a bol ochotný prevziať z toho vyplývajúce riziko. V takomto prípade je Komisia rovnako oprávnená pripisovať tomuto podniku zodpovednosť za všetky protisúťažné správania tvoriace takéto porušenie a následne za porušenie v celom rozsahu (rozsudky zo 6. decembra 2012, Komisia/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, bod 43, ako aj z 1. februára 2024, Scania a i./Komisia, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, bod 96 a citovaná judikatúra).
155
V prejednávanej veci Všeobecný súd v bodoch 371 až 374 a 376 napadnutého rozsudku v podstate pripomenul prvky judikatúry uvedené v bodoch 151 až 154 tohto rozsudku predtým, ako identifikoval dôvody, pre ktoré Komisia pripísala spoločnosti Air Canada zodpovednosť za jediné a pokračujúce porušenie v rozsahu, v akom sa týkalo spojení v rámci EHP a spojení medzi Úniou a Švajčiarskom, a preskúmal ich dôvodnosť.
156
V tejto súvislosti, pokiaľ ide o prvú časť založenú na nahradení odôvodnenia, treba konštatovať, že na účely zamietnutia žalobného dôvodu, ktorým sa Komisii vytýka, že sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia a nesprávneho právneho posúdenia tým, že pripísala spoločnosti Air Canada zodpovednosť za jediné a pokračujúce porušenie na spojeniach v rámci EHP a na spojeniach medzi Úniou a Švajčiarskom, Všeobecný súd nenahradil posúdenie Komisie svojím vlastným posúdením.
157
V bodoch 161 a 162 napadnutého rozsudku totiž Všeobecný súd uviedol, že Komisia v spornom rozhodnutí pripomenula, že podnik možno za určitých podmienok považovať za zodpovedný za jediné a pokračujúce porušenie v celom rozsahu, aj keď sa priamo nezúčastňoval na všetkých jeho podstatných prvkoch, a dospela k záveru, že existuje jediné a pokračujúce porušenie zahŕňajúce najmä všetky dotknuté spojenia, pričom konštatovala, že cieľom sporných kontaktov bolo dosiahnutie jediného cieľa, ktorý sledovali zodpovedné osoby v rámci celkového plánu.
158
Všeobecný súd po tom, čo v bodoch 162 a 164 tohto rozsudku analyzoval odôvodnenia 869 až 902 a článok 1 sporného rozhodnutia, v bode 165 uvedeného rozsudku konštatoval, že „pre [Air Canada] bolo ľahké pochopiť – a pre Všeobecný súd] preskúmať –, že to [bolo] preto, že tento dopravca mal v úmysle prispieť k celkovému plánu, ktorého cieľom bolo dosiahnuť spoločný protisúťažný cieľ opísaný v odôvodneniach 872 až 876 [tohto rozhodnutia] a mal (preukázateľnú alebo predpokladanú) vedomosť o protiprávnom správaní ostatných obvinených dopravcov, na ktorom sa priamo nezúčast[ňoval], že mu Komisia pripísala zodpovednosť za jediné a pokračujúce porušenie, a to aj v rozsahu, v akom sa týkalo spojení v rámci Únie a spojení medzi Úniou a Švajčiarskom“.
159
Rovnako s odkazom najmä na tieto body 161 a 162 Všeobecný súd v bode 378 toho istého rozsudku uviedol, že „to [bolo] preto, že [Air Canada] chcela nezávisle od svojho postavenia potenciálneho konkurenta na spojeniach v rámci EHP a na spojeniach medzi Úniou a Švajčiarskom prispieť k celkovému plánu, ktorého cieľom bolo dosiahnuť spoločný protisúťažný cieľ… a mala (preukázateľnú alebo predpokladanú) vedomosť o protiprávnom správaní ostatných obvinených dopravcov, na ktorom sa priamo nezúčast[ňovala], že jej Komisia prip[ísala] zodpovednosť za jediné a pokračujúce porušenie, a to aj v rozsahu, v akom sa týkalo spojení v rámci EHP a spojení medzi Úniou a Švajčiarskom“.
160
Všeobecný súd v bode 379 napadnutého rozsudku dodal, že z odôvodnenia 890 sporného rozhodnutia nemožno vyvodiť, „že Komisia m[ala] v úmysle pripísať [spoločnosti Air Canada] zodpovednosť za jediné a pokračujúce porušenie v rozsahu, v akom sa týkalo spojení v rámci EHP a spojení medzi Úniou a Švajčiarskom na základe jej postavenia potenciálneho konkurenta na týchto spojeniach“, keďže „z jeho znenia, ako aj z jeho cieľa a kontextu, do ktorého patr[ilo], vyplýva[lo], že uvedené odôvodnenie sa netýka[lo] zodpovednosti jednotlivých obvinených dopravcov za jediné a pokračujúce porušenie, ale existencie tohto [jediného a pokračujúceho porušenia]“.
161
Z konštatovaní Všeobecného súdu tak vyplýva, že na pripísanie zodpovednosti spoločnosti Air Canada za jediné a pokračujúce porušenie v rozsahu, v akom sa týkalo spojení v rámci EHP a spojení medzi Úniou a Švajčiarskom, Komisia v spornom rozhodnutí nevychádzala z neexistencie neprekonateľnej prekážky vstupu spoločnosti Air Canada na dotknuté trhy, ale z okolnosti, že tento podnik svojím vlastným správaním prispel k spoločným cieľom sledovaným všetkými účastníkmi a z toho, že mala vedomosť o protiprávnom správaní ostatných dopravcov nepriamo.
162
Z toho vyplýva, že na rozdiel od argumentácie uvedenej spoločnosťou Air Canada na podporu prvej časti Všeobecný súd nenahradil odôvodnenie Komisie svojím vlastným odôvodnením.
163
Pokiaľ ide konkrétnejšie o argumentáciu spoločnosti Air Canada, podľa ktorej Všeobecný súd v bodoch 366 až 377 napadnutého rozsudku vychádzal z judikatúry a analýzy, ktoré neboli uvedené v spornom rozhodnutí, treba konštatovať, že judikatúra citovaná v týchto bodoch bola buď spomenutá v poznámke pod čiarou 1311 k odôvodneniu 867 sporného rozhodnutia, alebo sa jej Air Canada venovala vo svojej replike. Ako však bolo pripomenuté v bode 85 tohto rozsudku, ak sa Všeobecný súd obmedzí na odpoveď na argumentáciu, ktorú pred ním uviedli účastníci konania, nemožno sa domnievať, že nahrádza svojím vlastným odôvodnením odôvodnenie autora aktu, ktorý bol pred ním napadnutý.
164
Pokiaľ ide o druhú časť založenú na porušení práva na obhajobu, stačí uviesť, že vychádza z nesprávneho predpokladu, keďže na rozdiel od toho, čo tvrdí Air Canada, Všeobecný súd nenahradil odôvodnenie na základe novej argumentácie, ktorú predložila Komisia v priebehu konania. Táto časť sa teda musí zamietnuť ako nedôvodná.
165
Pokiaľ ide o tretiu časť založenú na nedostatku odôvodnenia spočívajúceho v tom, že Všeobecný súd neuviedol dôvody, pre ktoré sa zásady, ktoré použil, uplatňovali na skutkové okolnosti prejednávanej veci, a viedli ho tak k záveru, že Komisia bola oprávnená považovať Air Canada za zodpovednú za jediné a pokračujúce porušenie, a to aj pokiaľ išlo o spojenia, ktoré tento dopravca nemohol obsluhovať, treba konštatovať, že Všeobecný súd – ako už bolo uvedené v bode 159 tohto rozsudku – v bode 378 napadnutého rozsudku uviedol, že Komisia na účely pripísania zodpovednosti spoločnosti Air Canada za jediné a pokračujúce porušenie, a to aj v rozsahu, v akom sa týkalo týchto spojení, vychádzala z prínosu tohto podniku k celkovému plánu sledujúcemu spoločný protisúťažný cieľ, a z jeho vedomosti o protiprávnom správaní ostatných obvinených dopravcov.
166
Všeobecný súd tak jasne zdôraznil, že zodpovednosť spoločnosti Air Canada za spojenia, ktoré nemohla obsluhovať, nevyplývala z priamej účasti tohto dopravcu na porušení na týchto spojeniach, ale z jej nepriamej účasti na tomto porušení, a to z dôvodu, že vedela o iných protiprávnych správaniach, ktoré zamýšľali alebo uskutočnili ďalší účastníci predmetného kartelu sledujúci rovnaké ciele.
167
Air Canada sa teda nesprávne odvoláva na vadu odôvodnenia.
168
Napokon, pokiaľ ide o štvrtú časť, založenú na tom, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v prejednávanej veci konštatoval, že existencia konkurenčného vzťahu nie je relevantná na posúdenie existencie jediného a pokračujúceho porušenia, hoci judikatúra vyplývajúca najmä z rozsudku z 26. januára 2017, Duravit a i./Komisia (C‑609/13 P, EU:C:2017:46), nie je v prejednávanej veci uplatniteľná, keďže uvedená judikatúra sa obmedzuje na osobitné skutočnosti a okolnosti každého prípadu a nedá sa axiomaticky a všeobecne uplatňovať, treba konštatovať, že Air Canada nepredložila nijaký dôkaz, ktorý by mohol preukázať, v čom sa prejednávaná vec odlišuje od veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, v ktorého bode 124 Súdny dvor konštatoval, že existencia konkurenčného vzťahu medzi zúčastnenými podnikmi nie je podmienkou kvalifikácie protisúťažných konaní ako jediného a pokračujúceho porušenia. Keďže toto posúdenie nesúvisí so stupňom závažnosti porušenia, Air Canada sa nemôže odvolávať na údajne „menej závažnú a značne špekulatívnu“ povahu jediného a pokračujúceho porušenia, o ktoré ide v prejednávanej veci. Nemôže sa odvolávať ani na to, že tak vecná, ako aj geografická pôsobnosť tohto posledného uvedeného porušenia je širšia ako pôsobnosť jediného a pokračujúceho porušenia, o ktoré išlo vo veci, v ktorej bol vydaný uvedený rozsudok.
169
Okrem toho, pokiaľ Air Canada tvrdí, že iba „aktívna účasť“ podniku na porušení alebo dôkaz o tom, že podnik zohrával „kľúčovú úlohu“ na tomto porušení, umožňuje vyvodiť jej zodpovednosť z dôvodu, že prispel k celkovému plánu sledujúcemu spoločný cieľ, treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry ako dostatočný dôkaz účasti podniku na karteli stačí, ak Komisia preukáže, že dotknutý podnik sa zúčastnil na stretnutiach, počas ktorých boli uzatvorené dohody protisúťažného charakteru, bez toho, aby ich zjavným spôsobom odmietol. Ak sa preukáže účasť na takýchto stretnutiach, uvedenému podniku prináleží predostrieť skutočnosti potvrdzujúce, že jeho účasť na týchto stretnutiach nemala protisúťažný charakter, a preukázať, že oznámil svojim konkurentom, že sa zúčastnil na uvedených stretnutiach z iných dôvodov ako oni (rozsudok z 1. februára 2024, Scania a i./Komisia, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, bod 99, ako aj citovaná judikatúra).
170
Z judikatúry tiež vyplýva, že ak Komisia preukáže, že dotknutý podnik sa zúčastnil na stretnutiach, na ktorých boli uzavreté dohody protisúťažnej povahy, bez toho, aby voči nim zjavne namietal, táto inštitúcia okrem iného nemusí preukázať, že tento podnik mal v úmysle zúčastniť sa na porušení, ale tomuto podniku prináleží predložiť dôkazy o tom, že sa dištancoval od týchto dohôd, a najmä od ich geografického rozsahu (rozsudok z 1. februára 2024, Scania a i./Komisia, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, bod 101).
171
V prejednávanej veci Všeobecný súd v bode 382 napadnutého rozsudku uviedol, že pokiaľ ide o protisúťažné činnosti týkajúce sa spojení v rámci EHP a spojení medzi Úniou a Švajčiarskom, na ktorých sa Air Canada priamo nezúčastňovala, Air Canada v rámci svojho tretieho žalobného dôvodu, ktorý predložila Všeobecnému súdu, nepopierala, že o nich vedela.
172
V bode 384 tohto rozsudku dodal, že zo sporného rozhodnutia vyplýva, že Air Canada chcela svojím vlastným správaním prispieť k dosiahnutiu jediného protisúťažného cieľa spočívajúceho v obmedzení hospodárskej súťaže medzi obvinenými dopravcami, pokiaľ ide o prirážky prinajmenšom v rámci Únie, EHP a Švajčiarska, keďže Air Canada „nielen podpor[ila] pokračovanie jediného a pokračujúceho porušenia a sťažila jeho odhalenie tým, že sa verejne nedištancovala od obsahu kontaktov týkajúcich sa spojení v rámci EHP a spojení medzi Úniou a Švajčiarskom, na ktorých sa zúčast[nila], alebo ich neoznámila príslušným správnym subjektom, ale tiež tým, že koordinovala prirážky a odmietala zaplatiť provízie na spojeniach medzi EHP a tretími krajinami, prisp[ela] k zabezpečeniu toho, aby špeditéri nemohli obísť platenie prirážok na spojeniach v rámci EHP a spojeniach medzi Úniou a Švajčiarskom voľbou alternatívnych itinerárov najmä cez Kanadu a v dôsledku toho prispela k dosiahnutiu spoločného protisúťažného cieľa“.
173
Keďže Všeobecný súd konštatoval, že podmienky na pripísanie jediného a pokračujúceho porušenia spoločnosti Air Canada boli splnené, nedopustil sa nesprávneho právneho posúdenia, keď z toho vyvodil, že Komisia bola oprávnená považovať Air Canada za zodpovednú za jediné a pokračujúce porušenie v rozsahu, v akom sa týkalo spojení v rámci EHP a spojení medzi Úniou a Švajčiarskom, bez ohľadu na jej prípadné postavenie potenciálneho konkurenta na týchto spojeniach.
174
Štvrtá časť teda nie je dôvodná.
175
Tento odvolací dôvod je teda potrebné zamietnuť ako nedôvodný.
176
Keďže žiadnemu z odvolacích dôvodov uvedených spoločnosťou Air Canada na podporu jej odvolania sa nevyhovelo, treba toto odvolanie v celom rozsahu zamietnuť.
O trovách
177
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne o trovách konania.
178
Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1 účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
179
Keďže Komisia navrhla uložiť spoločnosti Air Canada povinnosť nahradiť trovy konania a táto spoločnosť nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené uložiť jej povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Komisii.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
1.
Odvolanie sa zamieta.
2.
Air Canada je povinná nahradiť trovy konania.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.