62023CJ0364
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
z 12. júna 2025 (
*1
)
„Odvolanie – Verejná služba – Medziinštitucionálne preloženie – Žiadosť o preloženie podľa článku 8 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie podaná v odpovedi na oznámenie o voľnom pracovnom mieste – Zamietnutie tejto žiadosti – Povinnosť zohľadniť poradie podľa priority stanovené v článku 29 ods. 1 tohto služobného poriadku – Nesprávne právne posúdenia – Rozpor v odôvodnení“
Vo veci C‑364/23 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 8. júna 2023,
ZR, v zastúpení: A. Champetier a S. Rodrigues, avocats,
odvolateľka,
ďalší účastník konania:
Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO), v zastúpení: E. Lekan a A. Lukošiūtė, splnomocnené zástupkyne,
žalovaný v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (piata komora),
v zložení: predsedníčka piatej komory M. L. Arastey Sahún (spravodajkyňa), sudcovia D. Gratsias, E. Regan, J. Passer a B. Smulders,
generálny advokát: R. Norkus,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní z 30. januára 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Svojím odvolaním ZR podáva návrh na zrušenie rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 29. marca 2023, ZR/EUIPO (T‑400/21, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2023:169), ktorým tento súd zamietol jej žalobu o zrušenie rozhodnutia Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) z 8. septembra 2020 týkajúceho sa zamietnutia jej žiadosti o preloženie do EUIPO (ďalej len „sporné rozhodnutie“).
I. Právny rámec
A. Nariadenie (EÚ) 2017/1001
2
Podľa článku 143 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 zo 14. júna 2017 o ochrannej známke Európskej únie (Ú. v. EÚ L 154, 2017, s. 1) „Služobný poriadok [úradníkov Európskej únie], Podmienky zamestnávania [ostatných zamestnancov Európskej únie] a pravidlá prijaté na základe dohody medzi inštitúciami Únie, týkajúce sa nadobúdania účinnosti uvedeného služobného poriadku a podmienok zamestnávania, platia pre personál [EUIPO] bez toho, aby bolo dotknuté uplatňovanie článku 166 tohto nariadenia na členov odvolacích senátov“.
B. Služobný poriadok
3
Článok 1 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie v znení uplatniteľnom na spor (ďalej len „služobný poriadok“) znie:
„1.   Na účely tohto služobného poriadku ‚úradník Únie‘ je každá osoba, ktorá bola vymenovaná podľa ustanovení tohto služobného poriadku na existujúce [stále – neoficiálny preklad] miesto pre úradníkov jednej z inštitúcií Únie listinou, vydanou ustanovujúcim orgánom [menovacím orgánom – neoficiálny preklad, ďalej len ‚MO‘] tejto inštitúcie.
2.   Definícia podľa odseku 1 sa vzťahuje aj na osoby vymenované orgánmi Únie, na ktoré sa vzťahuje tento služobný poriadok podľa aktov Únie, ktorými boli zriadené (ďalej len ‚agentúry‘). Všetky odkazy na ‚inštitúcie‘ v tomto služobnom poriadku sa vzťahujú na agentúry, ak v tomto Služobnom poriadku nie je ustanovené inak.“
4
Podľa článku 4 služobného poriadku:
„Menovanie alebo povýšenie sa môže vykonať jedine s cieľom obsadenia voľného miesta v súlade s ustanoveniami tohto služobného poriadku.
Voľné miesta v orgáne sa oznámia úradníkom tohto orgánu, len čo [MO] rozhodne, že sa toto voľné miesto má obsadiť.
Ak voľné miesto nemôže byť obsadené preložením, vymenovaním do funkcie podľa článku 45a alebo povýšením, oznámi sa táto skutočnosť zamestnancom ostatných inštitúcií a/alebo usporiada sa interné výberové konanie.“
5
Článok 8 služobného poriadku stanovuje:
„Úradník dočasne preložený [vyslaný – neoficiálny preklad] do iného orgánu Európskej únie môže po uplynutí šiestich mesiacov požiadať o preloženie do tohto orgánu.
Ak s preložením súhlasí pôvodný orgán úradníka aj orgán, ku ktorému bol dočasne preložený [do ktorého bol vyslaný – neoficiálny preklad], bude sa to brať tak, že úradník počas celého obdobia svojho pôsobenia v Únii pracoval v tomto druhom orgáne. Z dôvodu tohto preloženia nedostane žiadnu z finančných dávok, na ktoré má úradník nárok podľa tohto služobného poriadku po ukončení služby v jednom z orgánov Únie.
…“
6
Článok 29 ods. 1 služobného poriadku stanovuje:
„Pred obsadením voľného pracovného miesta v inštitúcii [MO] najprv posúdi:
a)
či dané pracovné miesto môže byť obsadené:
i)
preložením alebo
ii)
vymenovaním podľa článku 45a, alebo
iii)
povýšením
v rámci inštitúcie;
b)
či žiadosti o preloženie boli prijaté od úradníkov rovnakej platovej triedy v iných inštitúciách; a/alebo
c)
či nebolo možné obsadiť voľné pracovné miesto podľa možností uvedených v písmenách a) a b), či je potrebné zvážiť zoznam vhodných uchádzačov v zmysle článku 30, v prípade potreby pri zohľadnení príslušných ustanovení týkajúcich sa vhodných uchádzačov podľa prílohy III; a/alebo
d)
či je potrebné vypísať interné výberové konanie v rámci inštitúcie, na ktorom sa budú môcť zúčastniť len úradníci a dočasní zamestnanci vymedzení v článku 2 Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Európskej únie;
alebo sa riadiť postupom pre výberové konania na základe odborných predpokladov alebo skúšok, alebo odborných predpokladov a skúšok zároveň. …
…“
II. Okolnosti predchádzajúce sporu
7
Okolnosti predchádzajúce sporu sú opísané v bodoch 2 až 13 napadnutého rozsudku a možno ich zhrnúť nasledujúcim spôsobom.
8
Odvolateľka, úradníčka Európskej komisie zaradená do platovej triedy AD 5, bola na jej žiadosť dočasne vyslaná do EUIPO, kde bola od 16. septembra 2013 zamestnaná ako asistentka v oblasti duševného vlastníctva ako dočasná zamestnankyňa.
9
Dňa 1. marca 2019 odvolateľka uzavrela s EUIPO novú zmluvu na dobu piatich rokov, na základe ktorej zastávala pracovné miesto špecialistu pre duševné vlastníctvo ako dočasná zamestnankyňa zaradená do platovej triedy AD 6.
10
V marci 2020 spustil EUIPO internú výzvu na vyjadrenie záujmu, ktorej cieľom bolo vymenovať úradníkov EUIPO, ako aj prijať dočasných a zmluvných zamestnancov v rámci každoročného vykonávania preložení (ďalej len „každoročné vykonávanie preložení“). V tejto výzve sa spresnilo, že je prístupná pre všetky odborné profily, vrátane tých, ktoré sa týkajú duševného vlastníctva. EUIPO v tejto výzve uviedol, že MO preskúma predložené prihlášky s prihliadnutím na záujem služby a vzhľadom na kritériá, akými sú: i) kľúčové pozície alebo znalosti v rámci EUIPO; ii) služobný postup a výkonnosť v rámci EUIPO; iii) existujúce možnosti v pláne pracovných miest; iv) vplyv na rozpočet a v) zostávajúca doba platnosti zmluvy alebo zostávajúca doba platnosti rezervných zoznamov (ďalej len „kritériá v oblasti preložení“).
11
Dňa 31. marca 2020 odvolateľka odpovedala na uvedenú výzvu a požiadala o jej preloženie do EUIPO v súlade s článkom 8 služobného poriadku.
12
Dňa 16. apríla 2020 EUIPO uverejnil oznámenie o voľnom pracovnom mieste EXT/20/38/AD 6/Špecialista DV s cieľom zostaviť rezervný zoznam uchádzačov na obsadenie pracovného miesta špecialistu pre duševné vlastníctvo prostredníctvom prijatia dočasného zamestnanca v platovej triede AD 6 (ďalej len „externé oznámenie o voľnom pracovnom mieste“).
13
Dňa 28. apríla 2020 EUIPO uverejnil interné oznámenie o voľnom pracovnom mieste IM/FT&TA/20/47/AD/OD, ktoré bolo určené úradníkom alebo dočasným zamestnancom v platových triedach AD 5 až AD 8, s cieľom obsadiť pracovné miesto špecialistu pre duševné vlastníctvo (ďalej len „interné oznámenie o voľnom pracovnom mieste“).
14
Dňa 12. mája 2020 odvolateľka podala prihlášku v odpovedi na toto interné oznámenie o voľnom pracovnom mieste.
15
E‑mailom, ktorý odvolateľka zaslala toho istého dňa MO, odkázala na uvedené oznámenie o voľnom pracovnom mieste a na základe článku 90 ods. 1 služobného poriadku požiadala o preloženie do EUIPO v súlade s článkami 8 a 29 služobného poriadku (ďalej len „sporná žiadosť“).
16
MO sporným rozhodnutím z 8. septembra 2020 túto žiadosť zamietol.
17
Dňa 5. novembra 2020 prijal EUIPO do zamestnania dočasného zamestnanca, ktorý bol prijatý po uverejnení externého oznámenia o voľnom pracovnom mieste.
18
Dňa 8. decembra 2020 podala odvolateľka proti spornému rozhodnutiu sťažnosť podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku, ktorá bola zamietnutá rozhodnutím z 22. marca 2021 (ďalej len „rozhodnutie o sťažnosti“).
III. Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
19
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 2. júla 2021 odvolateľka podala žalobu o zrušenie sporného rozhodnutia, a v prípade potreby rozhodnutia o sťažnosti.
20
Na podporu tejto žaloby uviedla tri žalobné dôvody. Prvý žalobný dôvod bol v podstate založený na porušení článkov 4, 8, 29 a 110 služobného poriadku, ako aj zásady kontinuity služobného postupu úradníkov Únie. Druhý žalobný dôvod bol založený na porušení zásady rovnosti zaobchádzania. Napokon tretí žalobný dôvod bol založený na porušení povinnosti odôvodnenia, existencii zjavne nesprávneho posúdenia a porušení povinnosti starostlivosti.
21
Všeobecný súd napadnutým rozsudkom zamietol tieto tri žalobné dôvody a v dôsledku toho zamietol uvedenú žalobu v celom rozsahu.
22
Konkrétne v rámci preskúmania prvého žalobného dôvodu Všeobecný súd konštatoval, že spornú žiadosť treba kvalifikovať ako žiadosť o preloženie založenú na článku 8 prvom odseku služobného poriadku, a nie ako prihlášku v odpovedi na interné oznámenie o voľnom pracovnom mieste. Rovnako rozhodol, že takúto žiadosť o preloženie nemožno vzhľadom na jej povahu považovať za žiadosť, ktorej cieľom je obsadiť voľné pracovné miesto, ktoré je predmetom oznámenia o voľnom pracovnom mieste, v dôsledku čoho pri skúmaní spornej žiadosti EUIPO nemusel zohľadniť článok 29 ods. 1 písm. b) služobného poriadku ani pravidlá stanovené v jeho článku 4.
IV. Návrhy účastníkov odvolacieho konania
23
Odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
zrušil sporné rozhodnutie a rozhodnutie o sťažnosti, alebo ak sa tak nestane, vrátil vec Všeobecnému súdu na rozhodnutie a
–
uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy konania.
24
EUIPO navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie v celom rozsahu ako zjavne neprípustné, alebo subsidiárne ako nedôvodné a
–
uložil odvolateľke povinnosť nahradiť trovy odvolacieho konania a konania pred Všeobecným súdom.
V. O odvolaní
25
Na podporu svojho odvolania odvolateľka uvádza tri odvolacie dôvody, ktorými napáda zamietnutie každého z troch žalobných dôvodov uvedených na prvom stupni.
A. O prípustnosti odvolania
1.
Tvrdenia účastníkov konania
26
EUIPO sa domnieva, že odvolanie je neprípustné v rozsahu, v akom sa zakladá najmä na údajnom nesprávnom výklade spornej žiadosti Všeobecným súdom, keďže ju podľa odvolateľky nesprávne kvalifikoval ako žiadosť o preloženie podľa článku 8 služobného poriadku namiesto prihlášky v odpovedi na interné oznámenie o voľnom pracovnom mieste.
27
Toto tvrdenie totiž nie je dostatočne jasné a presné na to, aby Súdny dvor mohol vykonať svoje preskúmanie, pretože podstatné skutočnosti, na ktorých sa zakladá odvolanie, nevyplývajú dostatočne koherentne a zrozumiteľne z textu tohto odvolania. Okrem toho uvedené tvrdenie predstavuje pokus o opätovný výklad spornej žiadosti spôsobom, ktorý je zjavne v rozpore so skutočnosťami zistenými v spise.
28
Pokiaľ ide o ostatné tvrdenia uvedené na podporu odvolania, odvolateľka sa obmedzuje na zopakovanie dôvodov a tvrdení už uvedených pred Všeobecným súdom bez toho, aby spresnila nesprávne právne posúdenie, ktorým je poznačený napadnutý rozsudok.
29
Odvolateľka tvrdí, že odvolanie je prípustné.
2.
Posúdenie Súdnym dvorom
30
Z článku 256 ods. 1 druhého pododseku ZFEÚ, článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ako aj z článku 168 ods. 1 písm. d) a článku 169 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora vyplýva, že v odvolaní musia byť presne uvedené napádané časti rozsudku, ktorého zrušenie sa navrhuje, ako aj právne tvrdenia, ktoré tento návrh konkrétne podporujú, inak sú odvolanie alebo dotknutý odvolací dôvod neprípustné (rozsudok z 12. decembra 2024, DD/FRA, C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, bod 99 a citovaná judikatúra).
31
Odvolací dôvod, ktorého argumentácia nie je dostatočne jasná a presná na to, aby mohol Súdny dvor vykonať preskúmanie zákonnosti, tieto požiadavky nespĺňa a musí byť vyhlásený za neprípustný najmä preto, že podstatné skutočnosti, o ktoré sa tento odvolací dôvod opiera, nevyplývajú dostatočne súvislým a zrozumiteľným spôsobom z textu tohto odvolania, ktorý je v tejto súvislosti nejasný a nejednoznačný. Súdny dvor takisto rozhodol, že odvolanie, ktoré nemá koherentnú štruktúru a obmedzuje sa na všeobecné tvrdenia bez toho, aby presne odkazovalo na body napadnutého rozhodnutia, v ktorých údajne došlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu, treba zamietnuť ako zjavne neprípustné (rozsudok z 12. decembra 2024, DD/FRA, C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, bod 100 a citovaná judikatúra).
32
Okrem toho z článku 256 ods. 1 druhého pododseku ZFEÚ a článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie vyplýva, že Všeobecný súd má ako jediný právomoc jednak zistiť skutkový stav, okrem prípadu, ak vecná nesprávnosť jeho zistení vyplýva z dokumentov v spise, ktoré mu boli predložené, a jednak tento skutkový stav posúdiť. Naopak, pokiaľ Všeobecný súd skutkový stav zistil alebo posúdil, Súdny dvor má právomoc preskúmať právnu kvalifikáciu tohto skutkového stavu a právnych následkov, ktoré z neho Všeobecný súd vyvodil (rozsudok zo 4. apríla 2017, Ombudsman/Staelen, C‑337/15 P, EU:C:2017:256, bod 53 a citovaná judikatúra).
33
V prejednávanej veci treba na úvod uviesť, že právna kvalifikácia spornej žiadosti je otázkou, ktorá patrí do právnej kvalifikácie skutkového stavu a ktorá, v súlade s judikatúrou citovanou v predchádzajúcom bode tohto rozsudku, môže podliehať preskúmaniu Súdnym dvorom v štádiu odvolania. Okrem toho na rozdiel od toho, čo tvrdí EUIPO, odvolateľka označila viaceré body napadnutého rozsudku, najmä jeho body 45 až 48 a 60 až 64, o ktorých sa domnieva, že Všeobecný súd sa v nich dopustil nesprávneho právneho posúdenia alebo skreslil dôkazy v súvislosti s touto právnou kvalifikáciou, pričom zrozumiteľným spôsobom uviedla dôvody, pre ktoré zastáva názor, že tento rozsudok by sa mal zrušiť.
34
Navyše v rozsahu, v akom EUIPO poukazuje na to, že odvolateľka sa obmedzuje na uvádzanie dôvodov a tvrdení, ktoré už boli uvedené pred Všeobecným súdom, treba pripomenúť, že pokiaľ odvolateľ napáda výklad alebo uplatnenie práva Únie Všeobecným súdom, právne otázky preskúmané v prvostupňovom konaní možno opätovne prejednať v odvolacom konaní. Ak by totiž odvolateľ nemohol založiť svoje odvolanie na dôvodoch a tvrdeniach už použitých pred Všeobecným súdom, predmetné konanie by bolo zbavené časti svojho významu (rozsudok zo 4. októbra 2024, Aeris Invest/Komisia a SRB, C‑535/22 P, EU:C:2024:819, bod 106, ako aj citovaná judikatúra).
35
Za týchto podmienok treba toto odvolanie vyhlásiť za prípustné.
B. O prvom odvolacom dôvode
36
Svojím prvým odvolacím dôvodom, ktorý sa delí na tri časti, odvolateľka Všeobecnému súdu vytýka, že zamietol prvý žalobný dôvod, ktorý uviedla v prvostupňovom konaní.
1.
O prvej časti prvého odvolacieho dôvodu
a)
Tvrdenia účastníkov konania
37
Prvou časťou svojho prvého odvolacieho dôvodu odvolateľka spochybňuje právnu kvalifikáciu spornej žiadosti vykonanú Všeobecným súdom a vytýka mu nesprávne právne posúdenie pri výklade článkov 4, 8 a 29 služobného poriadku.
38
Po prvé podľa odvolateľky Všeobecný súd v bodoch 45 až 48 napadnutého rozsudku skreslil dôkazy, keď konštatoval, že táto žiadosť nebola prihláškou v odpovedi na interné oznámenie o voľnom pracovnom mieste, ale žiadosťou o preloženie na základe článku 8 služobného poriadku.
39
Po druhé táto právna kvalifikácia vychádza z nesprávneho právneho posúdenia, keďže Všeobecný súd nesprávne usúdil, že tento článok 8 a článok 29 služobného poriadku nie sú prepojené.
40
Všeobecný súd totiž v bode 60 napadnutého rozsudku stanovil absolútne rozlišovanie medzi medziinštitucionálnymi preloženiami uskutočnenými podľa uvedeného článku 8 a preloženiami uskutočnenými po uverejnení medziinštitucionálnych oznámení o voľnom pracovnom mieste v súlade s týmto článkom 29 ods. 1 písm. b).
41
Podľa článku 4 služobného poriadku však každé voľné pracovné miesto musí byť uverejnené a spôsoby obsadenia takéhoto pracovného miesta sú upravené v článku 29 služobného poriadku, medzi ktoré patrí preloženie v zmysle článku 8 služobného poriadku. Tieto články 8 a 29 teda neupravujú dva odlišné postupy.
42
Po tretie v bodoch 48 a 61 až 63 napadnutého rozsudku Všeobecný súd vyložil článok 8 služobného poriadku tak, že sa uplatňuje len v prípade žiadosti o preloženie bez voľného pracovného miesta. Takýto prípad však nemôže existovať, pretože by bol v rozpore s článkom 4 služobného poriadku, ktorý vyžaduje, aby existovalo voľné pracovné miesto, na ktoré môže byť úradník preložený.
43
Všeobecný súd sa tak tiež dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 64 tohto rozsudku konštatoval, že pri preskúmaní spornej žiadosti EUIPO nemusel zohľadniť článok 4 a článok 29 ods. 1 písm. b) služobného poriadku.
44
Po štvrté sporné rozhodnutie je výsledkom svojvoľného konania, konkrétne každoročného vykonávania preložení, prostredníctvom ktorého EUIPO obchádza článok 29 služobného poriadku tým, že prihliada na kritériá, ako sú výkonnosť alebo zostávajúca doba platnosti zmluvy, ktoré sú relevantné na účel povyšovania, a nie prijímania do zamestnania. Navyše tento postup je tiež v rozpore so služobným poriadkom, keďže sa uplatňuje nielen na vyslaných úradníkov, ktorí chcú byť preložení, ale aj na osoby, ktoré chcú byť prijaté do zamestnania z rezervného zoznamu, hoci tieto osoby nemôžu byť prijaté do zamestnania na základe článku 8 služobného poriadku, keďže nie sú úradníkmi.
45
EUIPO tvrdí, že odvolateľka si zamieňa dva druhy medziinštitucionálnych preložení, ktoré sú spomenuté v bode 60 napadnutého rozsudku a uvedené v bode 40 tohto rozsudku, a spresňuje, že cieľom každoročného vykonávania preložení je poskytnúť štruktúru uplatneniu článku 8 služobného poriadku na vymenovanie úradníkov iných inštitúcií, ktorí už v tomto úrade pracujú ako dočasní alebo zmluvní zamestnanci, za úradníkov EUIPO.
46
Podľa EUIPO odvolateľka systematicky počas správneho konania, ako aj vo svojich podaniach v prvostupňovom konaní a v rámci odvolacieho konania odkazovala na spornú žiadosť ako na „žiadosť o preloženie“. Svojím odvolaním sa však snaží tvrdiť, že sporná žiadosť bola v skutočnosti prihláškou v odpovedi na interné oznámenie o voľnom pracovnom mieste, čo by viedlo k zmene predmetu sporu pred Všeobecným súdom a k uvedeniu tvrdenia po prvýkrát pred Súdnym dvorom, ktoré neuviedla pred Všeobecným súdom, a preto je toto tvrdenie neprípustné.
47
Aj keby sa pripustilo, že sporná žiadosť bola podaná na základe článku 29 ods. 1 služobného poriadku, nič to nemení na tom, že odvolateľka sa snažila dosiahnuť preloženie do EUIPO.
48
V každom prípade sa Všeobecný súd správne domnieval, že EUIPO nemusel zohľadniť článok 29 ods. 1 písm. b) služobného poriadku ani jeho článok 4, keďže interné oznámenie o voľnom pracovnom mieste bolo uverejnené podľa článku 29 ods. 1 písm. a) služobného poriadku na účely obsadenia voľného pracovného miesta prijatím úradníka alebo dočasného zamestnanca, ktorý už pracuje v tomto úrade.
b)
Posúdenie Súdnym dvorom
1) O prípustnosti
49
Treba pripomenúť, že podľa článku 170 ods. 1 druhej vety rokovacieho poriadku odvolaním nemožno meniť predmet sporu pred Všeobecným súdom. Podľa ustálenej judikatúry je totiž právomoc Súdneho dvora v rámci odvolania obmedzená na posúdenie právneho rozhodovania o žalobných dôvodoch a tvrdeniach prejednávaných na Všeobecnom súde. Účastník konania teda nemôže predložiť dôvod, ktorý nebol predložený v konaní pred Všeobecným súdom, po prvýkrát až v konaní pred Súdnym dvorom, pretože by to viedlo k tomu, že by mu bolo umožnené predložiť Súdnemu dvoru, ktorý má obmedzené právomoci v odvolacom konaní, vec širšieho rozsahu, ako bola tá, ktorou sa zaoberal Všeobecný súd (rozsudok z 27. februára 2025, Lukoil/Register transparentnosti a i., C‑223/24 P, EU:C:2025:129, bod 34, ako aj citovaná judikatúra).
50
V prejednávanej veci z bodov 56 až 58 napadnutého rozsudku vyplýva, že v druhej časti prvého žalobného dôvodu jej žaloby v prvostupňovom konaní odvolateľka v podstate tvrdila, že v súlade s článkom 29 ods. 1 písm. b) služobného poriadku bol EUIPO povinný analyzovať spornú žiadosť v súvislosti s voľným pracovným miestom, ktoré zamýšľal obsadiť po uverejnení interného oznámenia o voľnom pracovnom mieste. Ako však vyplýva z bodu 43 tohto rozsudku, odvolateľka v prvej časti svojho prvého odvolacieho dôvodu Všeobecnému súdu v podstate vytýka, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď túto argumentáciu zamietol. Z toho vyplýva, že na rozdiel od toho, čo tvrdí EUIPO, odvolateľka v tejto prvej časti neuvádza tvrdenie, ktoré nebolo uvedené pred Všeobecným súdom, a nemení predmet sporu pred týmto súdom, v dôsledku čoho je uvedená časť prípustná.
51
Z uvedeného vyplýva, že prvá časť prvého odvolacieho dôvodu je prípustná.
2) O veci samej
52
V bode 60 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že svojou argumentáciou, podľa ktorej sa článok 8 a článok 29 ods. 1 služobného poriadku musia uplatňovať súčasne, si odvolateľka zamieňa jednej strane medziinštitucionálne preloženia uskutočnené podľa tohto článku 8 a na druhej strane medziinštitucionálne preloženia uskutočnené po uverejnení medziinštitucionálnych oznámení o voľnom pracovnom mieste v súlade s týmto článkom 29 ods. 1 písm. b).
53
V bodoch 61 a 62 tohto rozsudku Všeobecný súd rozhodol, že žiadosť o medziinštitucionálne preloženie podaná na základe uvedeného článku 8 prvého odseku sa svojou povahou nemôže považovať za žiadosť smerujúcu k obsadeniu voľného pracovného miesta, ktoré je predmetom oznámenia o voľnom pracovnom mieste, a že v dôsledku toho sa sporná žiadosť nemôže platne vzťahovať na voľné pracovné miesto uvedené v internom oznámení o voľnom pracovnom mieste.
54
V bode 63 uvedeného rozsudku tak Všeobecný súd zamietol tvrdenie odvolateľky, podľa ktorého bol EUIPO povinný na základe článku 29 ods. 1 písm. b) služobného poriadku zohľadniť spornú žiadosť v rámci preskúmania prihlášok podaných v odpovedi na interné oznámenie o voľnom pracovnom mieste.
55
Napokon v bode 64 toho istého rozsudku Všeobecný súd dodal, že na účely preskúmania tejto žiadosti EUIPO nemusel zohľadniť ani článok 4 služobného poriadku, keďže tento článok 29 ods. 1 písm. b) a tento článok 4 sa týkajú oznámenia existencie voľných pracovných miest zamestnancom ostatných inštitúcií. Na základe toho dospel k záveru, že argumentácia odvolateľky týkajúca sa toho, že EUIPO nerešpektoval poradie podľa priority stanovené v uvedenom článku 29 a pravidlá stanovené v uvedenom článku 4, je neúčinná.
56
V tejto súvislosti treba uviesť, že z článku 8 prvého odseku služobného poriadku vyplýva, že úradník inštitúcie Únie vyslaný do inej inštitúcie môže po uplynutí lehoty šiestich mesiacov požiadať o preloženie do tejto poslednej uvedenej inštitúcie.
57
Okrem toho z článku 29 ods. 1 písm. a) až c) služobného poriadku vyplýva, že pred obsadením voľného pracovného miesta v inštitúcii MO najprv posúdi možnosti obsadenia pracovného miesta v rámci tejto inštitúcie preložením, vymenovaním podľa článku 45a alebo povýšením, ako aj žiadosti o preloženie úradníkov rovnakej platovej triedy iných inštitúcií a/alebo, ak nebolo možné obsadiť toto voľné pracovné miesto prostredníctvom týchto možností a žiadostí, možnosti preskúmania zoznamov vhodných uchádzačov zostavených v nadväznosti na verejné výberové konanie.
58
Súdny dvor rozhodol, že tento článok 29 ods. 1 vymenúva postupné fázy, ktoré sa musia dodržať pri obsadzovaní voľného pracovného miesta v inštitúcii, pričom MO musí podľa stanoveného poradia preskúmať možnosti prijatia do zamestnania vymenované v tomto ustanovení. Uvedené ustanovenie teda priznáva prednosť úradníkom, ktorí už v dotknutej inštitúcii pracujú, pred úradníkmi iných inštitúcií, a týmto úradníkom pred osobami nachádzajúcimi sa na zoznamoch vhodných uchádzačov zostavených na základe výberového konania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. marca 1999, Carbajo Ferrero/Parlament, C‑304/97 P, EU:C:1999:152, body 29 a 30, ako aj citovanú judikatúru).
59
Treba uviesť, že pojmy „preloženie“ v zmysle článku 8 služobného poriadku a „preloženie“ v zmysle článku 29 ods. 1 písm. b) služobného poriadku treba považovať za rovnocenné.
60
Hoci vo francúzskej jazykovej verzii tieto ustanovenia uvádzajú pojmy „transféré/transfert“ a „mutation“, používajú sa v mnohých iných jazykových zneniach zhodné alebo prinajmenšom veľmi podobné pojmy. Platí to nielen pre znenie uvedených ustanovení v angličtine, ktorá je jazykom konania („transferred/transfer“ a „transfer“), ale aj v prípade španielskej („transferido/transferencia“ a „traslado“), nemeckej („Übernahme“ a „Übernahmeanträge“), talianskej („trasferito/trasferimento“ a „trasferimento“), holandskej („over te gaan/overgang“ a „overgang“), portugalskej („transferência“ a „transferência“) alebo rumunskej („transferul/transfer“ a „transfer“) verzie tých istých ustanovení.
61
Navyše Súdny dvor už v súvislosti s preložením v rámci inštitúcie uvedenej v článku 7 služobného poriadku rozhodol, že ide o preloženie, ak je úradník presunutý na voľné pracovné miesto (pozri v tomto zmysle rozsudky z 24. februára 1981, Carbognani a Coda Zabetta/Komisia, 161/80 a 162/80, EU:C:1981:51, bod 19, ako aj z 21. mája 1981, Kindermann/Komisia, 60/80, EU:C:1981:115, bod 12).
62
Z uvedeného vyplýva, že ak MO po tom, čo na základe článku 29 ods. 1 služobného poriadku konštatoval, že na to, aby mohol pristúpiť k vymenovaniu osoby s najvyššou úrovňou výkonnosti, spôsobilosti a bezúhonnosti, je potrebné rozšíriť postup prijímania do zamestnania aspoň na žiadosti stanovené v článku 29 ods. 1 písm. b) služobného poriadku, uverejní oznámenie o voľnom pracovnom mieste, ktoré na základe tohto posledného uvedeného ustanovenia musí zohľadniť žiadosti o medziinštitucionálne preloženie podané na základe článku 8 služobného poriadku.
63
Je pravda, že článok 8 služobného poriadku sa týka situácie úradníka posudzovaného individuálne, pričom mu priznáva právo požiadať o preloženie do inštitúcie, do ktorej bol vyslaný minimálne pred šiestimi mesiacmi. To však neznamená, že ak MO považoval za potrebné, aby mal možnosť vymenovať osobu s najvyššou úrovňou výkonnosti, spôsobilosti a bezúhonnosti, rozšíriť postup prijímania zamestnancov nad rámec možností stanovených v článku 29 ods. 1 písm. a) služobného poriadku, môže tento orgán upustiť od posúdenia žiadosti o medziinštitucionálne preloženie podanej podľa tohto článku 8.
64
Ako totiž vyplýva zo znenia článku 4 prvého odseku služobného poriadku, cieľom každého vymenovania môže byť len obsadenie voľného pracovného miesta. V dôsledku toho, ako tvrdí odvolateľka, v prípade medziinštitucionálneho preloženia na základe článku 8 služobného poriadku môže byť úradník preložený len na voľné pracovné miesto v inštitúcii, do ktorej je vyslaný, vrátane pracovného miesta, ktoré dočasne zastáva počas svojho vyslania. Navyše v súlade s článkom 1a ods. 1 služobného poriadku voľné pracovné miesto, na ktoré je tento úradník preložený, musí byť stále pracovné miesto. Na účely obsadenia takéhoto voľného miesta však MO musí zohľadniť poradie podľa priority stanovené v článku 29 ods. 1 služobného poriadku (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudky z 24. februára 1981, Carbognani a Coda Zabetta/Komisia, 161/80 a 162/80, EU:C:1981:51, bod 19, ako aj z 21. mája 1981, Kindermann/Komisia, 60/80, EU:C:1981:115, bod 12).
65
Je pravda, ako Všeobecný súd správne pripomenul v bode 50 napadnutého rozsudku, že služobný poriadok nepriznáva žiadne právo na medziinštitucionálne preloženie podľa článku 8 služobného poriadku.
66
Z tohto článku však vyplýva, že úradníci jednej inštitúcie, ktorí boli vyslaní do inej inštitúcie najmenej šesť mesiacov, majú právo požiadať o preloženie do tejto inštitúcie. S cieľom dbať na účinnosť tohto práva je však každá inštitúcia, ktorá dostane takúto žiadosť v rámci výberového konania rozšíreného nad rámec možností stanovených v článku 29 ods. 1 písm. a) služobného poriadku, povinná ju zohľadniť a preskúmať na účely obsadenia dotknutého voľného pracovného miesta.
67
Všeobecný súd sa teda dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 61 napadnutého rozsudku uviedol, že žiadosť o medziinštitucionálne preloženie podaná na základe článku 8 prvého odseku služobného poriadku sa svojou povahou nemôže považovať za žiadosť smerujúcu k obsadeniu voľného pracovného miesta, ktoré je predmetom oznámenia o voľnom pracovnom mieste.
68
V dôsledku toho sú body 62 až 64 uvedeného rozsudku, ktoré vychádzajú z tohto nesprávneho predpokladu, tiež postihnuté protiprávnosťou.
69
Navyše, ako uviedol generálny advokát v bode 55 svojich návrhov, nesprávne právne posúdenie uvedené v bode 67 tohto rozsudku ovplyvnilo aj právnu kvalifikáciu spornej žiadosti. V bodoch 40 až 48 napadnutého rozsudku totiž Všeobecný súd v podstate vylúčil, že by sporná žiadosť mohla byť zohľadnená a preskúmaná ako prihláška v odpovedi na interné oznámenie o voľnom pracovnom mieste založená na článku 29 ods. 1 služobného poriadku z dôvodu, že táto žiadosť bola založená na článku 8 tohto služobného poriadku a že tieto dve ustanovenia podľa neho nemožno uplatniť súčasne.
70
Keďže však toto posledné uvedené posúdenie Všeobecným súdom vychádza z nesprávneho právneho posúdenia, treba konštatovať, že právna kvalifikácia spornej žiadosti je tiež poznačená takýmto nesprávnym posúdením, bez toho, aby bolo potrebné preskúmať, či, ako tvrdí odvolateľka, Všeobecný súd skreslil dôkazy v súvislosti s touto kvalifikáciou.
71
S prihliadnutím na predchádzajúce úvahy treba prvej časti prvého odvolacieho dôvodu vyhovieť.
2.
O tretej časti prvého odvolacieho dôvodu
a)
Tvrdenia účastníkov konania
72
V tretej časti svojho prvého odvolacieho dôvodu odvolateľka tvrdí, že v prvostupňovom konaní namietala neexistenciu právneho základu každoročného vykonávania preložení, skutočnosť, že toto vykonávanie porušuje ustanovenia článkov 4 a 29 služobného poriadku, a neexistenciu súvislosti medzi týmto vykonávaním a článkom 8 služobného poriadku. Všeobecný súd však v rozpore s právom na obranu odpovedal na tieto tvrdenia len čiastočne.
73
Všeobecný súd totiž v bode 69 napadnutého rozsudku konštatoval, že tvrdenia odvolateľky týkajúce sa každoročného vykonávania preložení nie sú relevantné, pretože sa týkajú jej žiadosti o preloženie z 31. marca 2020 uvedenej v bode 11 tohto rozsudku, zatiaľ čo predmetom prvostupňovej žaloby bola iná žiadosť o preloženie podaná po uplynutí lehoty stanovenej na odpoveď na výzvu na vyjadrenie záujmu v rámci tohto vykonávania.
74
Toto tvrdenie je pritom jednak v rozpore s bodom 47 napadnutého rozsudku a jednak je založené na skreslení dôkazov, keďže zo spisu vyplýva, že sporné rozhodnutie bolo prijaté v rámci každoročného vykonávania preložení a že Všeobecný súd v bode 51 tohto rozsudku potvrdil, že „zo [sporného] rozhodnutia vyplýva, že EUIPO analyzoval spornú žiadosť z hľadiska kritérií v oblasti preložení“.
75
Odvolateľka sa teda domnieva, že má právo napadnúť postup každoročného vykonávania preložení, keďže sa na ňu uplatnil.
76
EUIPO vo svojom vyjadrení k odvolaniu odpovedal, že odvolateľka len opakuje tvrdenia, ktoré už uviedla pred Všeobecným súdom, takže tieto tvrdenia sú neprípustné. Okrem toho, keďže sporná žiadosť bola podaná s odkazom na interné oznámenie o voľnom pracovnom mieste, akékoľvek tvrdenie spochybňujúce každoročné vykonávanie preložení je irelevantné.
b)
Posúdenie Súdnym dvorom
1) O prípustnosti
77
Pokiaľ ide o prípustnosť tretej časti prvého odvolacieho dôvodu, stačí konštatovať, že odvolateľka sa neobmedzuje na zopakovanie žalobných dôvodov a tvrdení, ktoré už boli predložené na prvom stupni, ale vytýka Všeobecnému súdu najmä to, že nepreskúmal všetky tvrdenia, ktoré pred ním uviedla na účely spochybnenia zákonnosti každoročného vykonávania preložení, ako aj to, že odôvodnenie napadnutého rozsudku obsahuje rozpory.
78
Právne otázky, ktoré možno uplatniť v rámci odvolania, sú pritom tak otázka, či Všeobecný súd zmenil predmet alebo podstatu jednotlivých žalobných návrhov a dôvodov predložených žalobcom (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. júna 2018, Ori Martin/Súdny dvor Európskej únie, C‑463/17 P, EU:C:2018:411, bod 18 a citovanú judikatúru), ako aj otázku, či je odôvodnenie rozsudku Všeobecného súdu rozporuplné (rozsudok z 12. decembra 2024, DD/FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, bod 58 a citovaná judikatúra).
79
Z uvedeného vyplýva, že v súlade s judikatúrou uvedenou v bode 34 tohto rozsudku je tretia časť prvého odvolacieho dôvodu prípustná.
2) O veci samej
80
Všeobecný súd v bode 69 napadnutého rozsudku rozhodol, že akékoľvek tvrdenie týkajúce sa každoročného vykonávania preložení je irelevantné v rámci preskúmania zákonnosti sporného rozhodnutia, pretože sporná žiadosť bola podaná po uplynutí lehoty stanovenej na odpoveď na výzvu na vyjadrenie záujmu v rámci tohto vykonávania.
81
Treba uviesť, ako tvrdí odvolateľka, že toto konštatovanie je v rozpore najmä s konštatovaním uvedeným v bode 51 tohto rozsudku, a to, že „zo [sporného] rozhodnutia vyplýva, že EUIPO analyzoval spornú žiadosť z hľadiska kritérií v oblasti preložení“ a že „sporná žiadosť obsahuje početné odkazy [na tieto] kritériá“, pričom uvedené kritériá boli vypracované, ako vyplýva z bodu 10 tohto rozsudku, v rámci každoročného vykonávania preložení.
82
Odôvodnenie napadnutého rozsudku je preto v tejto súvislosti rozporuplné.
83
Bod 69 napadnutého rozsudku, podľa ktorého „akékoľvek tvrdenie týkajúce sa každoročného vykonávania preložení je irelevantné v rámci preskúmania zákonnosti [sporného] rozhodnutia“, je totiž v rozpore s bodom 51 tohto rozsudku, podľa ktorého „zo [sporného] rozhodnutia vyplýva, že EUIPO analyzoval spornú žiadosť z hľadiska kritérií v oblasti preložení“.
84
S prihliadnutím na predchádzajúce úvahy treba tretej časti prvého odvolacieho dôvodu vyhovieť.
C. O prvej časti druhého odvolacieho dôvodu
1.
Tvrdenia účastníkov konania
85
Svojím druhým odvolacím dôvodom, ktorý sa delí na tri časti, odvolateľka Všeobecnému súdu vytýka, že zamietol druhý žalobný dôvod, ktorý uviedla v prvostupňovom konaní.
86
Prvou časťou svojho druhého odvolacieho dôvodu odvolateľka namieta proti tomu, že Všeobecný súd zamietol jej tvrdenia založené na rozdielnom zaobchádzaní s externými uchádzačmi a úradníkmi, ktorí chcú byť preložení, z dôvodu, že tieto tvrdenia boli založené na nedodržaní poradia podľa priority stanoveného v článku 29 ods. 1 služobného poriadku.
87
V prvom rade Všeobecný súd v bode 76 napadnutého rozsudku nesprávne rozhodol, že vzhľadom na kvalifikáciu spornej žiadosti ako „žiadosti o preloženie založenej na článku 8 prvom odseku služobného poriadku“ je akékoľvek tvrdenie založené na porušení tohto článku 29 ods. 1 irelevantné.
88
V druhom rade odvolateľka spochybňuje tvrdenie uvedené v bode 79 napadnutého rozsudku, podľa ktorého nemožno situáciu úradníka, ktorý žiada o preloženie do EUIPO, stotožňovať so situáciou uchádzača prijatého dočasne, pretože na tieto dve situácie sa vzťahujú dva odlišné režimy, a to služobný poriadok a podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov Únie. Podľa odvolateľky totiž toto tvrdenie nie je v súlade s interným oznámením o voľnom pracovnom mieste, ktoré je prístupné tak úradníkom, ako aj dočasným zamestnancom.
89
EUIPO tvrdí, že svojím druhým odvolacím dôvodom sa odvolateľka snaží opätovne vykladať spornú žiadosť ako prihlášku v odpovedi na interného oznámenie o voľnom pracovnom mieste, čo predstavuje protiprávny pokus o opätovné preskúmanie skutočností a dôkazov v spise, a že v dôsledku toho treba tento odvolací dôvod vyhlásiť za neprípustný.
90
V každom prípade, pokiaľ ide o prvú časť uvedeného odvolacieho dôvodu, EUIPO tvrdí, že interné oznámenie o voľnom pracovnom mieste sa nemohlo uplatniť na úradníkov vyslaných do tohto úradu, teda na situáciu, v ktorej sa nachádzala odvolateľka.
2.
Posúdenie Súdnym dvorom
a)
O prípustnosti
91
V rozsahu, v akom sa podľa EUIPO odvolateľka svojím druhým odvolacím dôvodom snaží opätovne vykladať spornú žiadosť ako prihlášku v odpovedi na interné oznámenie o voľnom pracovnom mieste, čo by predstavovalo protiprávny pokus o opätovné preskúmanie skutočností a dôkazov v spise, stačí konštatovať, že z dôvodov uvedených v rámci posúdenia prvého odvolacieho dôvodu je odvolateľka oprávnená spochybniť právnu kvalifikáciu tejto žiadosti.
92
Druhý odvolací dôvod, vrátane jeho prvej časti, je preto prípustný.
b)
O veci samej
93
Prvá časť druhého odvolacieho dôvodu sa týka toho, že Všeobecný súd zamietol argumentáciu odvolateľky, podľa ktorej nedodržanie poradia podľa priority stanoveného v článku 29 ods. 1 služobného poriadku viedlo k rozdielnemu zaobchádzaniu s externými uchádzačmi a úradníkmi, ktorí chcú byť preložení.
94
Všeobecný súd v bode 76 napadnutého rozsudku v podstate konštatoval, že akékoľvek tvrdenie založené na prípadnom porušení tohto ustanovenia je irelevantné, keďže žaloba, ktorá mu bola predložená, smerovala k zrušeniu rozhodnutia o zamietnutí žiadosti o preloženie založenej na článku 8 prvom odseku služobného poriadku, teda sporného rozhodnutia, a nie k zrušeniu rozhodnutia o zamietnutí prihlášky odvolateľky predloženej v odpovedi na interné oznámenie o voľnom pracovnom mieste.
95
Z dôvodov uvedených v rámci posúdenia prvej časti prvého odvolacieho dôvodu treba konštatovať, že tento záver vychádza z nesprávneho právneho posúdenia, keďže poradie podľa priority je relevantné na účely preskúmania spornej žiadosti zo strany EUIPO.
96
Z rovnakých dôvodov je nesprávnym právnym posúdením postihnutý aj bod 79 napadnutého rozsudku. V tomto bode totiž Všeobecný súd konštatoval, že tvrdenie odvolateľky založené na porušení zásady rovnosti zaobchádzania je nedôvodné, keďže na situáciu odvolateľky a uchádzača, ktorý bol prijatý dočasne po uverejnení externého oznámenia o voľnom pracovnom mieste, sa vzťahujú dva odlišné režimy, a to služobný poriadok a podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov Únie, v dôsledku čoho tieto situácie nie sú porovnateľné.
97
Ak však MO považoval za potrebné rozšíriť postup prijímania nad rámec možností stanovených v článku 29 ods. 1 písm. a) služobného poriadku, tak na úradníkov v situácii odvolateľky, ako aj na uchádzačov prijatých ako dočasní zamestnanci na stále pracovné miesto sa vzťahujú ustanovenia kapitoly 1 hlavy III služobného poriadku, v ktorej sa nachádza najmä tento článok 29 ods. 1.
98
S prihliadnutím na predchádzajúce úvahy treba prvej časti druhého odvolacieho dôvodu vyhovieť.
99
Na základe uvedeného, keďže prvej a tretej časti prvého odvolacieho dôvodu, ako aj prvej časti druhého odvolacieho dôvodu sa vyhovelo, je potrebné vyhovieť aj odvolaniu, a v dôsledku toho zrušiť napadnutý rozsudok bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o ostatných častiach týchto odvolacích dôvodov alebo o treťom odvolacom dôvode.
VI. O žalobe na Všeobecnom súde
100
V súlade s článkom 61 prvým odsekom druhou vetou Štatútu Súdneho dvora Európskej únie môže Súdny dvor v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu vydať konečný rozsudok, ak to stav konania dovoľuje.
101
Tak je to aj v prejednávanej veci.
102
Ako bolo uvedené v bode 20 tohto rozsudku, odvolateľka na podporu svojej žaloby uviedla tri žalobné dôvody, z ktorých prvý bol v podstate založený na porušení článkov 4, 8, 29 a 110 služobného poriadku, ako aj zásady kontinuity služobného postupu úradníkov Únie, druhý na porušení zásady rovnosti zaobchádzania a tretí na porušení povinnosti odôvodnenia, existencie zjavne nesprávneho posúdenia a porušenia povinnosti starostlivosti.
103
Svojím prvým žalobným dôvodom odvolateľka najmä tvrdí, že EUIPO porušil článok 29 služobného poriadku tým, že nezohľadnil spornú žiadosť v rámci interného oznámenia o voľnom pracovnom mieste. Odvolateľka dodáva, že toto oznámenie o voľnom pracovnom mieste neuvádza, že je založené na tomto článku 29 ods. 1 písm. a), a všeobecnejšie neuvádza právny základ, na ktorom je založené.
104
EUIPO odpovedal, že nemohol zohľadniť spornú žiadosť v rámci uvedeného interného oznámenia o voľnom pracovnom mieste, keďže toto oznámenie sa týkalo „internej mobility“ zamestnancov EUIPO, a preto bolo určené výlučne úradníkom a dočasným zamestnancom EUIPO, a nie úradníkom iných inštitúcií, ako je odvolateľka, ktorá je úradníčkou Komisie.
105
Zo znenia sporného rozhodnutia a rozhodnutia o sťažnosti vyplýva, že EUIPO zamietol spornú žiadosť hlavne z dôvodu, že túto žiadosť nebolo možné zohľadniť v rámci interného oznámenia o voľnom pracovnom mieste, keďže toto oznámenie bolo uverejnené na základe článku 29 ods. 1 písm. a) služobného poriadku a bolo určené iba úradníkom a dočasným zamestnancom EUIPO, a nie úradníkom iných inštitúcií, ako je odvolateľka. Podľa EUIPO možno uvedenú žiadosť zohľadniť len v rámci oznámenia o medziinštitucionálnom preložení uverejneného v súlade s článkom 29 ods. 1 písm. b) služobného poriadku. EUIPO okrem toho uviedol, že preskúmal žiadosť odvolateľky o preloženie v rámci každoročného vykonávania preložení a s prihliadnutím na kritériá v oblasti preložení a že dospel k záveru, že preloženie odvolateľky do EUIPO nebolo v záujme služby, najmä vzhľadom na obmedzený počet dostupných pracovných miest. Pokiaľ ide o externé oznámenie o voľnom pracovnom mieste, EUIPO uviedol, že je irelevantné na účely posúdenia spornej žiadosti, keďže sa týka prijímania dočasných zamestnancov, a odvolateľka už zastávala pracovné miesto dočasného zamestnanca v rámci EUIPO.
106
Treba konštatovať, ako tvrdí odvolateľka, že interné oznámenie o voľnom pracovnom mieste, ktorého kópiu priložila k prvostupňovej žalobe, nespresňovalo, na základe ktorého písmena článku 29 ods. 1 služobného poriadku bolo uverejnené. Z informácie uvedenej v tomto oznámení, podľa ktorej sa o toto miesto mohli uchádzať tak úradníci, ako aj dočasní zamestnanci, napokon vyplýva, že MO sa domnieval, že na to, aby mal príležitosť dospieť k vymenovaniu osoby s najvyššou úrovňou výkonnosti, spôsobilosti a bezúhonnosti, je potrebné rozšíriť postup prijímania nad rámec možností stanovených v tomto článku 29 ods. 1 písm. a) služobného poriadku.
107
Z bodu 69 tohto rozsudku však vyplýva, že v takomto kontexte mala byť sporná žiadosť zohľadnená a preskúmaná zo strany MO ako prihláška v odpovedi na interné oznámenie o voľnom pracovnom mieste založená na uvedenom článku 29 ods. 1 služobného poriadku.
108
Ako sa totiž uvádza v bode 66 tohto rozsudku, inštitúcia, ktorá dostane v rámci prijímacieho konania, ktoré bolo rozšírené nad rámec možností stanovených v tom istom článku 29 ods. 1 písm. a), žiadosť o preloženie podanú na základe článku 8 služobného poriadku, je povinná túto žiadosť zohľadniť a preskúmať na účely obsadenia dotknutého voľného pracovného miesta. V dôsledku toho MO nemohol zamietnuť spornú žiadosť z dôvodu, že odvolateľka bola pôvodne úradníčkou Komisie.
109
Okolnosť, že MO preskúmal túto poslednú uvedenú žiadosť v rámci rozličného postupu, a to každoročného vykonávania preložení, nemôže viesť k odlišnému záveru, a to tým skôr, že jedným z dôvodov, ktoré MO uviedol na odôvodnenie svojho odmietnutia požiadať o preloženie odvolateľky v rámci tohto vykonávania, bol obmedzený počet voľných pracovných miest.
110
Prvému odvolaciemu dôvodu preto treba vyhovieť a bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ostatné odvolacie dôvody, treba sporné rozhodnutie zrušiť.
111
Pokiaľ ide o návrh smerujúci k zrušeniu rozhodnutia o sťažnosti „v rozsahu, v akom je to potrebné“, treba uviesť, že vzhľadom na to, že toto posledné uvedené rozhodnutie iba potvrdzuje sporné rozhodnutie, nie je potrebné osobitne rozhodnúť o tomto návrhu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. februára 2018, LL/Parlament, C‑326/16 P, EU:C:2018:83, body 36 až 39 a citovanú judikatúru).
VII. O trovách
112
Podľa článku 184 ods. 2 rokovacieho poriadku platí, že ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou o veci, rozhodne aj o trovách konania.
113
Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1 účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
114
V prejednávanej veci vzhľadom na to, že odvolateľka navrhla uložiť EUIPO povinnosť nahradiť trovy konania a EUIPO nemal vo veci úspech, je potrebné uložiť mu povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré vznikli odvolateľke v tomto odvolacom konaní, ako aj trovy konania, ktoré jej vznikli v prvostupňovom konaní.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
1.
Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 29. marca 2023, ZR/EUIPO (T‑400/21, EU:T:2023:169), sa zrušuje.
2.
Rozhodnutie Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) z 8. septembra 2020 o zamietnutí žiadosti ZR z 12. mája 2020, ktorou žiadala o preloženie do EUIPO na základe článku 8 a článku 29 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie, sa zrušuje.
3.
Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli ZR v tomto odvolacom konaní, ako aj trovy konania, ktoré jej vznikli v prvostupňovom konaní.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.