Recurs introdus la 6 iulie 2015 de Ombudsmanul European împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 29 aprilie 2015 în cauza T-217/11, Staelen/Ombudsmanul European
(Cauza C-337/15 P)
Limba de procedură: franceza
Părțile
Recurent: Ombudsmanul European (reprezentant: G. Grill, agent)
Cealaltă parte din procedură: Claire Staelen
Concluziile recurentului
Cu titlu principal:
anularea Hotărârii Tribunalului în cauza T-217/11 (1) în ceea ce privește concluzia că (a) Ombudsmanul a săvârșit mai multe nelegalități care constituie încălcări suficient de grave ale dreptului Uniunii, (b) că a fost stabilit caracterul real al unui prejudiciu moral și (c) că există o legătură de cauzalitate între nelegalitățile identificate de Tribunal și acest prejudiciu moral și (2) în ceea ce privește obligarea Ombudsmanului la plata unei despăgubiri de 7 000 de euro;
respingerea cererii introductive ca nefondată în măsura în care Hotărârea Tribunalului este anulată;
cu titlu subsidiar:
trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului în măsura în care Hotărârea Tribunalului este anulată; și
soluționarea justă și echitabilă a cererii privind cheltuielile de judecată.
Motivele și principalele argumente
În susținerea recursului, Ombudsmanul invocă motive întemeiate pe mai multe erori de drept.
În primul rând, acesta apreciază că Tribunalul a a săvârșit o eroare de drept considerând că o simplă încălcare a principiului diligenței este suficientă pentru stabilirea unei încălcări suficient de grave. Ombudsmanul apreciază că această teză a Tribunalului nu este în conformitate cu jurisprudența în materia răspunderii extracontractuale, care ar impune să fie stabilită o încălcare suficient de gravă a unei norme de drept având ca obiect acordarea de drepturi particularilor și care ar sublinia că criteriul decisiv care permite să se considere că această condiție este îndeplinită este cel al nerespectării vădite și grave de către instituția în cauză a limitelor impuse puterii sale de apreciere. Tribunalul ar omite să ia în considerare caracteristicile specifice ale funcției Ombudsmanului, îndeosebi faptul că acesta dispune de o marjă foarte largă de apreciere în desfășurarea anchetelor.În al doilea rând, Ombudsmanul contestă de asemenea modul de interpretare de către Tribunal a faptului că, atunci când efectuează o anchetă, iar o instituție îi furnizează o explicație care i se pare convingătoare, acest lucru nu îl scutește de răspunderea de a se asigura că faptele pe care se bazează această explicație sunt dovedite, îndeosebi atunci când explicația constituie singurul temei al constatării de către acesta a inexistenței unui caz de administrare defectuoasă. Ombudsmanul apreciază astfel că instituțiile sunt obligate să îi furnizeze date corecte și că este deci legitim ca el să își întemeieze concluziile pe informațiile care îi sunt transmise, atât timp cât nu există alte elemente care să poată pune la îndoială fiabilitatea informațiilor transmise. Din acest punct de vedere
, Ombudsmanul susține că nu avea nici un motiv să se teamă că informațiile transmise nu corespundeau situației de fapt. În al treilea rând, deși Ombudsmanul împărtășește constatarea Tribunalului, potrivit căreia anumite răspunsuri ale Ombudsmanului au fost formulate într-un termen nerezonabil, Ombudsmanul contestă faptul că această încălcare a dreptului Uniunii care îi este imputabilă poate fi calificată drept suficient de gravă. Prin urmare, nu poate fi angajată răspunderea extracontractuală a Uniunii. În al patrulea rând, Ombudsmanul apreciază că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a dat nicio explicație cu privire la calificarea drept prejudiciu moral a atingerii aduse încrederii doamnei Staelen în serviciul Ombudsmanului.În ultimul rând, Ombudsmanul contestă existența unei legături de cauzalitate între nelegalitățile care îi sunt imputate și pierderea de către doamna Staelen a în
crederii în serviciul acestuia.
____________