62001CC0296_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Ihmisten terveyden ja ympäristön suojelua koskevan tavoitteen mukaisesti geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellisesta levittämisestä ympäristöön 23 päivänä huhtikuuta 1990 annetussa direktiivissä 90/220/ETY(2) (jäljempänä direktiivi) luotiin yhdenmukaistetut menettelyt ja arviointiperusteet niiden mahdollisten riskien hallitsemiseksi, joita geneettisesti muunnettujen organismien (jäljempänä GMO) tarkoituksellinen levittäminen ympäristöön aiheuttaa. Ennen kuin GMO:ita ryhdytään tarkoituksellisesti levittämään ympäristöön, siitä on tehtävä ilmoitus kansalliselle toimivaltaiselle viranomaiselle, joka antaa siihen luvan. Direktiivissä säädetään muun muassa ilmoitukseen sisällytettävistä asiakirjoista, kansallisten viranomaisten noudattamasta lupamenettelystä sekä näiden velvoitteesta ilmoittaa asiasta komissiolle ja muille jäsenvaltioille. Lisäksi direktiivissä annetaan erityissäännökset GMO:iden tarkoituksellisesta levittämisestä ympäristöön tutkimus- ja kehittämistarkoituksessa (ja muussa tarkoituksessa kuin niiden saattamiseksi markkinoille) tai GMO:iden saattamiseksi markkinoille.
2. Komission mukaan Ranskan viranomaiset päättivät panna direktiivin täytäntöön toimialoittain tai tuoteryhmittäin. Ranskan hallitus toteaa, että 6.10.2001 mennessä oli hyväksytty kaikkiaan 98 GMO:ita koskevaa täytäntöönpanosäädöstä. Komissio kuitenkin katsoo, ettei Ranska ole tiettyjen säännösten osalta saattanut kyseistä direktiiviä asianmukaisesti ja kokonaan osaksi kansallista lainsäädäntöään.
3. Komissio piti 16.3.1998 päivättyyn viralliseen huomautukseen ja 5.4.2000 päivättyyn perusteltuun lausuntoon lähetettyjä Ranskan hallituksen vastauksia epätyydyttävinä ja nosti 24.7.2001 Ranskan tasavaltaa vastaan EY 226 artiklan mukaisen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen.
4. Komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
─ toteaa, ettei Ranskan tasavalta ole noudattanut direktiivin eikä EY 249 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole saattanut asianmukaisesti ja kokonaan osaksi kansallista lainsäädäntöään direktiivin 5 artiklan 1─4 kohtaa, 6 artiklan 2 ja 5 kohtaa, 9 artiklan 3 kohtaa, 11 artiklan 1─3 ja 6 kohtaa, 12 artiklan 3 ja 4 kohtaa sekä 19 artiklan 2─4 kohtaa
─ velvoittaa Ranskan tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
5. Ranskan hallitus vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
─ hylkää koko kanteen perusteettomana
─ velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
II Oikeudellinen arviointi
6. Aluksi haluan palauttaa mieleen direktiivin tavoitteet sellaisina kuin ne esitetään sen johdanto-osan perustelukappaleissa, ja niistä erityisesti seuraavat:
─ ihmisten terveyden ja ympäristön suojelun korkean tason vaatima ennaltaehkäisevä toiminta, koska GMO:iden tarkoituksellisesta ympäristöön levittämisestä voi aiheutua vaaroja (ensimmäinen, kolmas ja viides perustelukappale)
─ jäsenvaltioissa voimassa olevien, GMO:iden tarkoituksellista levittämistä ympäristöön koskevien säännösten lähentäminen, koska säännösten erilaisuus voi johtaa erilaisten kilpailuedellytysten muodostumiseen tai luoda esteitä tällaisia organismeja sisältävien tuotteiden kaupalle (neljäs perustelukappale)
─ yhdenmukaistettujen tapauskohtaisesti sovellettavien menettelyjen ja arviointiperusteiden luominen niiden vaarojen arvioimiseksi, joita GMO:iden tarkoituksellinen levittäminen ympäristöön voi aiheuttaa (kahdeksas perustelukappale)
─ yhteisön lupamenettelyn käyttöönotto sellaisten tuotteiden markkinoille saattamiseksi, jotka sisältävät GMO:ita tai koostuvat niistä, kun tuotteen aiottuun käyttöön liittyy organismien tarkoituksellinen levittäminen ympäristöön (13. perustelukappale).
7. Direktiivissä säädettyjen menettelyjen tarkoituksena on siis varmistaa, että GMO:iden levittämisestä saadaan mahdollisimman kattavat tiedot ja että ne välitetään tehokkaasti yhteisön ja jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille.
8. Nämä tavoitteet on mielestäni aiheellista ottaa huomioon tarkasteltaessa direktiivin säännösten täytäntöönpanoa Ranskan tasavallassa.
A Direktiivin soveltamisala
9. Komissio arvostelee Ranskan tasavaltaa siitä, ettei se ole antanut täytäntöönpanosäännöksiä GMO-pohjaisista reagensseista. Näin ollen direktiivin alakohtainen täytäntöönpano on komission mielestä puutteellinen.
10. Näyttää kuitenkin siltä, ettei tätä väitettä mainita kanteessa esitettyjen vaatimusten joukossa. Sen vuoksi katson, ettei sitä voida tutkia.
B Direktiivin 5 artiklan 1 ja 2 kohta
11. Direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa säädetään pääasiallisesti, että ennen kuin GMO:ita ryhdytään tarkoituksellisesti levittämään, siitä on tehtävä ilmoitus toimivaltaiselle viranomaiselle. Ilmoitukseen on 5 artiklan 2 kohdan mukaan sisällyttävä tekninen asiakirja, jossa on liitteessä II sekä 5 artiklan 2 kohdassa luetellut tiedot, sekä selvitys GMO:iden käytön vaikutuksista ja vaaroista ihmisen terveydelle.
12. Komissio moittii, ettei Ranskan tasavalta ole pannut kokonaan täytäntöön direktiivin 5 artiklan 1 ja 2 kohtaa. Se katsoo, että Ranskan tasavallan antamat alakohtaiset asetukset kattavat teknisen asiakirjan sisällön vain osittain. Kyseisten asetusten mukaan muut tiedot täsmennetään myöhemmin tehtävässä päätöksessä. Asiasta on kuitenkin tehty vain kolme ministeriön päätöstä, jotka on päivätty 21.9.1994, 18.7.1995 ja 18.10.2000.
13. Ranskan hallitus viittaa lupahakemuksen, joka koskee GMO:iden tarkoituksellista levittämistä ympäristöön koetarkoituksessa eläinlääketutkimuksia varten, liitteenä olevan teknisen asiakirjan sisällöstä 23.12.1999 tehtyyn päätökseen, lupahakemuksen, joka koskee GMO:iden tarkoituksellista levittämistä ympäristöön ihmisille tarkoitettujen lääkkeiden biolääketieteellistä tutkimusta varten, liitteenä olevan teknisen asiakirjan sisällöstä 18.10.2000 tehtyyn päätökseen sekä lupahakemuksen, joka koskee GMO:iden tarkoituksellista levittämistä ympäristöön ihmiskehosta eristettyjen tai valmistettujen ainesosien biolääketieteellistä tutkimusta varten, liitteenä olevan teknisen asiakirjan sisällöstä 30.11.2001 tehtyyn päätökseen. Se lisää, että muita päätöksiä valmistellaan parhaillaan.
14. Mielestäni jo Ranskan hallituksen vastineet ja edellä mainittujen toimenpiteiden aikajärjestys riittävät osoittamaan, ettei Ranskan tasavalta ole pannut direktiivin 5 artiklan 1 ja 2 kohdan säännöksiä tyydyttävästi ja kokonaan täytäntöön perustellussa lausunnossa vahvistettuun määräpäivään eli 5.6.2000 mennessä. Ranskan tasavallan voidaan siis tältä osin todeta jättäneen noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan.
C Direktiivin 5 artiklan 3 kohta
15. Direktiivin 5 artiklan 3 kohdan mukaan toimivaltainen viranomainen voi hyväksyä sen, että ilmoitus GMO-yhdistelmän levittämisistä yhdellä ja samalla alueella tai saman GMO:n levittämisestä eri alueilla samassa tarkoituksessa ja rajoitettuna ajanjaksona, voidaan tehdä yhdellä ilmoituksella.
16. Komissio väittää, ettei direktiivin 5 artiklan 3 kohdan säännöksiä ole pantu asianmukaisesti täytäntöön asetuksilla 93-1177 (kasvit, siemenet ja taimet), 94-359 (kokonaan tai osittain GMO:ista koostuvat kasvinsuojeluaineet) ja 95-487 (geneettisesti muunnetut eläinorganismit).
17. Ranskan hallituksen mukaan direktiivin 5 artiklan 3 kohdassa jäsenvaltioille annetaan ainoastaan mahdollisuus, jonka ne voivat vapaasti käyttää tai jättää käyttämättä.
18. Ranskan hallitus huomauttaa vielä, ettei mikään estä yhden ainoan ilmoituksen tekemistä, sillä lain 92-654
11 §:ssä säädetään, että
" kaikenlaiseen GMO:iden tarkoitukselliseen levittämiseen ja kaikkiin tällaisia levittämisiä koskeviin koordinoituihin ohjelmiin on aina haettava ennakkolupa viranomaiselta" .
19. Komissio sen sijaan väittää, ettei lain 92-654
11 § ole riittävän täsmällinen, jotta se sellaisenaan ja ilman erikseen annettuja soveltamissäännöksiä täyttäisi velvoitteen panna täytäntöön direktiivin 5 artiklan 3 kohta selvästi, täsmällisesti ja yksiselitteisesti. Siksi ei voida perustellusti katsoa, että lain 92-654
11 §:ssä olisi asianmukaisesti säädetty mahdollisuudesta yhden ainoan ilmoituksen tekemiseen etenkään direktiivin 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa eli levitettäessä GMO:ita eri alueilla samassa tarkoituksessa ja rajoitettuna ajanjaksona.
20. Mielestäni ei voida katsoa, että direktiivin 5 artiklan 3 kohta olisi pantu kokonaan täytäntöön lain 92-654
11 §:llä. Itse asiassa Ranskan laissa säädetyllä ilmoituksella ja direktiivissä sallitulla ilmoituksella on eri soveltamisala: ajallisesti porrastetusta levittämisohjelmasta ei direktiivin perusteella voida tehdä vain yhtä ilmoitusta eikä sitä voida sallia yhdellä luvalla, koska levittäminen ei tapahdu samassa tarkoituksessa eikä rajoitettuna ajanjaksona.
21. Tämä direktiivin säännös on pantu puutteellisesti täytäntöön, ja Ranskan tasavalta on siis tältä osin jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan.
D Direktiivin 5 artiklan 4 kohta
22. Direktiivin 5 artiklan 4 kohdan mukaan ilmoittajan on liitettävä ilmoitukseensa tiedot tai tulokset niiden GMO:iden tai GMO-yhdistelmien levittämisestä, joista aiemmin on tehty ilmoitus tai joita ilmoittaja on levittänyt tai levittää yhteisön alueella tai sen ulkopuolella.
23. Molemmat osapuolet myöntävät, että kaikissa lain 92-654 täytäntöönpanoasetuksissa mainitaan hakijan velvoite toimittaa viranomaisille
" kaikki"
sellaiset tiedot, joiden avulla ne voivat arvioida kokeiden vaikutusta kansanterveyteen tai ympäristöön.
24. Komissio kuitenkin katsoo, ettei asetuksissa käytetty sana
" kaikki"
ole riittävä, vaan direktiivin 5 artiklan 4 kohdassa vaaditut tiedot olisi pitänyt eritellä tarkasti.
25. Komissio katsoo, että 18.7.1995 ja 18.10.2000 tehtyjä päätöksiä lukuun ottamatta Ranskan antamissa säännöksissä ei ole pantu direktiivin 5 artiklan 4 kohtaa täytäntöön. Komissio lisää, että viittaamalla valmisteilla oleviin asetuksiin Ranskan viranomaiset myöntävät itsekin, että täytäntöönpano on vielä kesken.
26. Ranskan hallitus kuitenkin väittää, että direktiivin 5 artiklan 4 kohdan säännös on sisällytetty myös 23.12.1999 tehtyyn päätökseen.
27. Lisäksi se huomauttaa, että lain 92-654 täytäntöönpanoasetuksissa käytetyn sanan
" kaikki"
tarkoituksena on kattaa kokonaan tässä yhteydessä asiaankuuluvat tiedot, mukaan luettuina tiedot tai tulokset niiden GMO:iden tai GMO-yhdistelmien levittämisestä, joista aiemmin on tehty ilmoitus. Tämän seikan mainitsemisella erikseen kyseisissä päätöksissä olisi lähinnä pedagoginen arvo.
28. Ranskan hallitus lisää, että myös lain 92-654
11 §:ssä käytetty ilmaisu
" kaikenlainen levittäminen", ja sitä vahvistava ilmaisu
" kaikki koordinoidut ohjelmat"
tarkoittaa, että lupahakemuksessa ilmoitettuihin tietoihin sisältyvät automaattisesti tiedot tai tulokset niiden GMO:iden tai GMO-yhdistelmien levittämisestä, joista aiemmin on tehty ilmoitus.
29. Tältä osin voidaan varmuudella todeta, etteivät Ranskan tasavallan täytäntöönpanosäännökset ole yhtä täsmällisiä kuin itse direktiivin 5 artiklan 3 kohdan säännökset. Yhteisön lainsäädännön rakenne edellyttää kiistatta, että kansalliset täytäntöönpanosäännökset ovat yhtä tarkkoja kuin direktiivin säännökset tai että niissä ainakin osoitetaan selvästi, että niiden soveltamisala on vähintään sama kuin direktiivin säännösten.
30. Direktiivin täytäntöönpanon on oltava johdonmukaista direktiivin tavoitteisiin nähden sillä alalla, jota direktiivillä on tarkoitus säännellä. Tämän direktiivin tapauksessa johdonmukaisuuden vaatimus edellyttää, ettei GMO:iden levittämistä pidä tarkastella erillään siihen liittyvistä olosuhteista, aiemmista levityksistä ja seurauksista, joita se voi aiheuttaa.
31. Vaikuttaa siltä, ettei kansallisissa säännöksissä ole riittävän tarkasti tuotu esille vaatimusta, jonka mukaan kutakin levitystoimenpidettä on arvioitava suhteessa siihen liittyviin olosuhteisiin ja ottaen huomioon kaikki siihen vaikuttavat seikat. Tästä päätellen Ranskan tasavalta on myös tältä osin jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan.
E Direktiivin 6 artiklan 2 kohta
32. Direktiivin 6 artiklan 2 kohdan mukaan toimivaltaisen viranomaisen on vastattava ilmoittajalle kirjallisesti 90 päivän kuluessa ilmoituksen saamisesta, olipa kyse myöntävästä (levitykseen voi ryhtyä) tai epäävästä (levittäminen ei täytä direktiivin vaatimuksia, ja ilmoitus tämän takia hylätään) päätöksestä.
33. Komissio myöntää, että alakohtaisissa täytäntöönpanoasetuksissa toimivaltainen viranomainen velvoitetaan ilmoittamaan päätöksestään 90 päivän kuluessa sekä perustelemaan luvan epääminen. Komission mukaan asetuksissa kuitenkin todetaan, että ellei viranomainen ole 90 päivän kuluessa ilmoittanut päätöksestään, tämä tarkoittaa, että lupa on evätty. Tässä tapauksessa toimivaltainen viranomainen ei luonnollisestikaan perustele luvan epäämistä. Vaikka epäävän päätöksen perustelut toimitettaisiinkin jälkikäteen ilmoittajalle, viranomaiset jättäisivät silti noudattamatta direktiivissä säädettyä 90 päivän määräaikaa.
34. Komission mielestä direktiivin 6 artiklan 2 kohtaa ei siis ole pantu moitteettomasti täytäntöön. Ranskan säännös, jossa todetaan nimenomaisesti, että vastaamatta jättäminen merkitsee luvan epäämistä ─ syistä, joita hakijalle ei ilmoiteta ─ uhkaa komission mukaan jättää hakijan epävarmaksi direktiivissä annettujen oikeuksiensa täsmällisestä sisällöstä.
35. Komission mielestä se, että
" käytännössä"
hakijoille lähetetään aina kirjallinen vastaus direktiivissä säädetyn määräajan kuluessa, ei voi korvata direktiivin säännösten asianmukaista täytäntöönpanoa, kuten ei myöskään ilmoittajille tarjottu mahdollisuus vedota oikeuksiinsa tuomioistuimessa.
36. Lopuksi komissio viittaa 14.6.2001 annettuun tuomioon,(3) jonka mukaan hiljainen päätös on ristiriidassa sellaisen direktiivin kanssa, jossa edellytetään luvan myöntämistä.
37. Ranskan hallitus väittää, että asetusten 95-1172 ja 95-1173
4 §:llä, asetuksen 96-317
5 §:llä on pantu asianmukaisesti täytäntöön direktiivin 6 artiklan 2 kohdan säännökset ilmoittamista koskevasta määräajasta sekä luvan epäämisen perusteluvelvoitteesta.
38. Ranskan hallitus täsmentää, että epäävän päätöksen perusteluvelvoitteen sisällyttäminen direktiivin täytäntöönpanoasetuksiin ei ole oikeudellisesti välttämätöntä, koska lain
79-587 1 §:n nojalla yksittäiset hallinnolliset epäämispäätökset on pääsääntöisesti perusteltava, jollei toisin säädetä. Kyseisen lain 3 §:n mukaan vaadittavat perustelut
" on esitettävä kirjallisesti ja niissä on mainittava päätöksen perusteena käytetyt oikeudelliset seikat ja tosiseikat" . Sen 5 §:n mukaan implisiittisen päätökse n tekemistä sellaisessa tapauksessa, jossa eksplisiittinen päätös olisi edellyttänyt perusteluja, ei voida pitää lainvastaisena yksistään sillä perusteella, ettei kyseisiä perusteluja ole esitetty. Mainitussa pykälässä kuitenkin vaaditaan, että hakijalle on pyynnöstä toimitettava implisiittisen epäävän päätöksen perustelut kuukauden kuluessa hakemuksen saamisesta. Itse direktiiviin ei Ranskan hallituksen mielestä sisälly mitään tämänkaltaista vaatimusta.
39. Ranskan hallituksen mukaan lain 2000-321 säännöksistä käy selville Ranskassa yleisesti noudatettu oikeussääntö, jonka mukaan hakemus katsotaan implisiittisesti evätyksi, ellei toimivaltainen hallintoviranomainen ole vastannut siihen kahden kuukauden kuluessa. Näin ollen ilmoittajalle ei pitäisi jäädä mitään epäselvyyttä asemastaan.
40. Ranskan hallitus väittää, että hiljaisen lupamenettelyn käyttöönotto olisi direktiivin hengen vastaista, koska direktiivin tarkoituksena on antaa takeet siitä, ettei kenellekään jää epävarmuutta GMO:iden tarkoituksellisen levittämisen vaikutuksista ihmisten terveyteen ja ympäristöön. Täytäntöönpanoasetusten säännös, jonka mukaan päätöksen tekemättä jättäminen vastaa epäävää päätöstä, annettiin juuri siltä varalta, ettei toimivaltainen viranomainen ehdi ratkaista lupahakemusta määräajan kuluessa. Terveyden ja ympäristön suojelua koskevien vaatimusten vuoksi levityksen seurauksista ei Ranskan hallituksen mukaan saa jäädä mitään epävarmuutta sen takia, ettei toimivaltainen viranomainen vastaa ilmoittajalle määräajan kuluessa.
41. Tässä asiassa olen täysin samaa mieltä komission kanssa. Direktiivissä jäsenvaltiot velvoitetaan tekemään nimenomainen ja perusteltu päätös 90 päivän kuluessa hakemuksen saamisesta, eikä Ranskan tasavalta voi perustella ilmeistä poikkeamistaan direktiivin nimenomaisista säännöksistä sellaisella yleisellä kansallisella oikeussäännöllä, jonka mukaan päätöksen tekemättä jättäminen rinnastetaan implisiittiseen epäävään päätökseen. Vaikuttaakin siltä, että Ranskan tasavalta on myös tässä kohden jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan.
F Direktiivin 6 artiklan 5 kohta
42. Direktiivin 6 artiklan 5 kohta:
" Jos toimivaltainen viranomainen katsoo, että tiettyjen GMO:iden levityksistä on saatu tarpeeksi kokemusta, se voi pyytää komissiolta yksinkertaisemman menettelyn soveltamista tämän tyyppisten GMO:iden levityksissä. Komissio määrittelee 21 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen asianmukaiset arviointiperusteet ja tekee niiden perusteella kutakin sovellusta koskevan päätöksen. Arviointiperusteiden perustana on oltava ihmisten terveyden ja ympäristön turvallisuuden varmistaminen levittämisen yhteydessä, sekä turvallisuuden arvioimista koskeva käytettävissä oleva aineisto."
43. Komissio katsoo, ettei direktiivin 6 artiklan 5 kohtaa ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä 5.1.1994 annetulla asetuksella 94-46, jossa määrätään edellytyksistä ihmisravinnoksi tarkoitettujen (muiden kuin kasvien, siementen, taimien ja eläinten) tai eläimille tai ihmisille tarkoitettujen ruokien, juomien tai muiden ravintotuotteiden kanssa kosketuksiin joutuvien tarvikkeiden ja välineiden puhdistusaineiden ainesosiksi tarkoitettujen GMO:iden tarkoitukselliselle levittämiselle. Lisäksi komissio huomauttaa, että asetuksissa 93-1177, 94-359 ja 95-487, joissa määrätään yksinkertaistetusta asiakirjojen käsittelymenettelystä, ei mainita lainkaan näiden asiakirjojen esittämisestä komissiolle.
44. Jotta toimivaltainen viranomainen voisi käyttää direktiivin 6 artiklan 5 kohdassa tarjottua vaihtoehtoa, tämä säännös on komission mukaan ensin saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä. Sillä ei pyritä sääntelemään jäsenvaltioiden ja komission välisiä suhteita, vaan antamaan yksityiskohtaiset säännöt sellaisesta osittain yhteisön tasolle keskitetystä menettelystä, jossa kansalliset hallintoviranomaiset voivat olla suoraan yhteydessä komissioon.
45. Ranskan hallitus puolestaan korostaa, että direktiivissä säädetään mahdollisuudesta eikä velvoitteesta. Se väittää, että tämän mahdollisuuden käytön ehtona ja arviointiperusteena on tässä tapauksessa vain se, että levityksestä on toimivaltaisen viranomaisen mielestä kertynyt riittävästi kokemusta.
46. Asetuksen 94-96 osalta Ranskan hallitus väittää, ettei viranomaisille ole tähän mennessä esitetty ainuttakaan hakemusta, joten levityksestä ei ole voinut kertyä kokemusta. Ranska voi pyytää komissiota päättämään yksinkertaistetun menettelyn tarpeellisuudesta heti, kun sille on kertynyt riittävästi tietoja ja kokemusta asiasta, eikä sen tarvitse mainita tätä erikseen asetuksen tekstissä.
47. Mielestäni komissio on oikeassa todetessaan, että toimivaltaisen viranomaisen on direktiivin kansallisia täytäntöönpanosäännöksiä lukiessaan voitava vaivatta käsittää, että sillä on käytettävissään tällainen vaihtoehto ja että se voi pyytää komissiolta yksinkertaistettujen menettelyjen soveltamista, vaikkei sille esitettäisi ainuttakaan tämäntyyppistä hakemusta.
48. Ranskan hallitus väittää vielä, ettei kansalliseen oikeuteen yleensäkään tarvitse sisällyttää niitä direktiivin säännöksiä, joissa määritellään jäsenvaltioiden keskinäiset suhteet ja suhteet komissioon.
49. Myös tästä asiasta olen samaa mieltä komission kanssa: on välttämätöntä, että asiaa koskevissa kansallisen oikeuden säännöksissä paitsi nimetään direktiivissä säädettyjä tehtäviä hoitavat toimivaltaiset viranomaiset myös määritellään selkeästi näiden viranomaisten oikeudet ja velvollisuudet.
50. Direktiivin 6 artiklan 5 kohdassa toimivaltaiselle viranomaiselle myönnetään oikeus pyytää suoraan komissiolta yksinkertaistetun menettelyn soveltamista ja tätä koskevan päätöksen tekemistä. Kuten komissio toteaa, tässä säännöksessä ei varsinaisesti määritellä jäsenvaltioiden ja yhteisön välisiä suhteita, vaan täsmennetään yksityiskohtaiset säännöt sellaisesta osittain yhteisön tasolle keskitetystä menettelystä, jossa kansalliset hallintoviranomaiset voivat olla suoraan yhteydessä komissioon. On tärkeää, että tämä oikeus mainitaan nimenomaisesti niissä asetuksissa, joilla direktiivi saatetaan o saksi kansallista lainsäädäntöä. Myös tässä kohden Ranskan tasavallan voidaan todeta jättäneen noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan.
G Direktiivin 9 artiklan 3 kohta
51. Direktiivin 9 artiklassa säädetään seuraavaa:
" 1. Komissio luo järjestelmän ilmoitusten sisältämien tietojen vaihtoa varten. Toimivaltaisten viranomaisten on 30 päivän kuluessa ilmoituksen saatuaan lähetettävä komissiolle yhteenveto kustakin vastaanottamastaan ilmoituksesta. Komissio vahvistaa yhteenvedon muodon 21 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.
2. Komissio toimittaa välittömästi yhteenvedot muille jäsenvaltioille, jotka voivat 30 päivän aikana pyytää lisätietoja tai esittää näkökohtiaan komission välityksellä tai suoraan.
3. Toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava muille jäsenvaltioille ja komissiolle 6 artiklan 2 kohdan mukaan tehdyistä lopullisista päätöksistä.
"
52. Ranskan hallitus katsoo, ettei direktiivin 9 artiklan 3 kohdasta tarvitse antaa täytäntöönpanosäännöksiä, koska siinä vain määritellään jäsenvaltioiden viranomaisten keskinäiset suhteet ja suhteet komissioon. Se korostaa, että komissio on muissakin direktiiveissä (nimittäin yleisestä tuoteturvallisuudesta 29 päivänä kesäkuuta 1992 annetussa neuvoston direktiivissä 92/59/ETY,(4) teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 22 päivänä kesäkuuta 1998 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 98/34/EY(5) sekä direktiivin 98/34/EY muuttamisesta 20 päivänä heinäkuuta 1998 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 98/48/EY(6) ) tyytynyt pelkkiin hallinnollisiin käytäntöihin, joista on tarvittaessa annettu määräykset ministeriöiden välisillä kiertokirjeillä, kuten Ranskassa on tehty.
53. Komissio pitää tätä väitettä perusteettomana. Tässä tapauksessa ei voida tehdä mitään johtopäätöksiä siitä, että komissio on luopunut toimenpiteistä jonkin toisen direktiivin saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä. Esimerkiksi direktiivin 92/59/ETY 8 artiklan säännökset eivät ole verrattavissa direktiivin 90/220/ETY 9 artiklan 3 kohdan säännöksiin. Komission mukaan ensin mainitussa direktiivissä säädetyt velvoitteet koskevat jäsenvaltioita vain sellaisissa kiireellisissä tapauksissa, joissa on poikettava yhteisön oikeudesta ja joiden on pääsääntöisesti pysyttäväkin poikkeuksina, kun taas direktiivin 90/220/ETY 9 artiklan 3 kohdassa säädetty velvoite koskee sellaista jäsenvaltion viranomaista, jolle on määrättävä tietyntyyppinen tehtävä säännöllisesti täytäntöönpantavaksi tarkoitetun menettelyn puitteissa.
54. Siksi ehdotan, että komission vaatimus hyväksytään. Direktiivin 9 artiklan 3 kohdassa asetetaan jokaisen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle selkeä ja täsmällinen velvoite ilmoittaa komissiolle ja muille jäsenvaltioille ─ eikä tässä tapauksessa voi olla kyse muista kuin jäsenvaltion itsensä nimeämistä viranomaisista ─ lopullisesta päätöksestä, jonka se on tehnyt ilmoituksen sisältämien tietojen vaihtamisen jälkeen. Lopullinen päätös kiinnostaa suuresti muita järjestelmään osallistuvia osapuolia, sillä viime kädessä vasta tässä vaiheessa saadaan tietää, onko kyseisen GMO:n levitys päätetty sallia vai ei (6 artiklan 2 kohta).
55. Jokaisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on siis oltava täysin tietoisia tästä tärkeästä velvoitteesta, ja siitä on säädettävä jäsenvaltion sisäisessä lainsäädännössä niin selvästi, ettei viranomaisten tarvitse samanaikaisesti tarkistaa direktiivistä, ovatko ne varmasti täyttäneet kaikki velvoitteensa.
H Direktiivin 11 artiklan 1 kohta ja liitteet II ja III
56. Direktiivin 11 artiklan 1 kohdassa täsmennetään sen ilmoituksen sisältö, joka valmistajan tai maahantuojan on toimitettava sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa tuote ensimmäisen kerran saatetaan markkinoille. Liitteissä II ja III luetellaan ilmoituksessa esitettävät tiedot sekä vaatimukset, joita ilmoittajan on noudatettava.
57. Komissio katsoo, että Ranskan viranomaiset ovat panneet direktiivin säännökset täytäntöön vain osittain. Se väittää, että alakohtaisissa asetuksissa teknisen asiakirjan sisällöstä tyydytään ainoastaan luettelemaan, mitä tietoja on mainittava levityksen vaikutuksia ihmisten terveyteen ja ympäristöön koskevassa selvityksessä, Euroopan komissiolle tiedoksi toimitettavassa vakiolomakkeessa sekä yleisölle tarkoitetussa tiedotuslomakkeessa. Asetusten mukaan loput tiedot täsmennetään myöhemmin tehtävällä päätöksellä. Ranskan viranomaiset ovat kuitenkin tehneet asiasta vain kolme päätöstä (kasvi-, siemen- ja taimialasta 21.9.1994 tehty päätös, muista elintarvikealoista sekä eläimille tai ihmisille tarkoitettujen ruokien, juomien tai muiden ravintotuotteiden kanssa kosketuksiin joutuvien tarvikkeiden ja välineiden puhdistusaineista 18.7.1995 tehty päätös sekä biolääketieteellisistä tutkimuksista 18.10.2000 tehty päätös). Komission mukaan näillä kolmella päätöksellä ei ole pantu täytäntöön 11 artiklan 1 kohdan toisesta luetelmakohdasta johtuvia vaatimuksia eikä edes direktiivin liitteissä mainittuja vähimmäistietoja, joista ei ole annettu mitään täytäntöönpanosäännöksiä.
58. Ranskan hallitus katsoo, että direktiivin 11 artiklan 1 kohdasta ja liitteistä II ja III johtuvat velvoitteet on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä lain 92-654 15 §:llä, jossa edellytetään ennakkoluvan hakemista GMO:ita sisältävien tai niistä koostuvien tuotteiden markkinoille saattamiseen.
59. Kyseisen lain 17 §:n mukaan niille tuoteryhmille, joihin on sovellettava erityisiä lupamenettelyjä ennen markkinoille saattamista, tarvitsee myöntää näissä erityismenettelyissä ja laissa 92-654 määritellyssä menettelyssä vain yksi lupa asetuksilla vahvistettavien yksityskohtaisten sääntöjen mukaisesti.
60. Lääkevalmisteiden osalta Ranskan hallitus huomauttaa, että GMO:ista koostuvia ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä ja eläinlääkkeitä voidaan saattaa markkinoille vain yhteisön luvilla. Koska korkean teknologian lääkevalmisteiden markkinoille saattamiseen on haettava yhteisön lupa, Ranskan viranomaiset katsovat, ettei mitään täytäntöönpanotoimia tarvita.
61. Asetuksen 95-1172
18 §:ssä täsmennetään, että niille GMO:ista koostuville ihmisille tarkoitetuille lääkkeille, generaattoreille, valmistesarjoille tai esiastetyyppisille valmisteille, joiden markkinoille saattamiseen ei tarvita yhteisön lupaa, on haettava tällaista yhteisön lupaa vastaava kansallinen lupa tai tilapäinen käyttölupa, joka vastaa kyseisen lain 15 §:ssä tarkoitettua lupaa. Tällaisten tapausten varalta asetuksen 95-1172
20-I §:ssä täsmennetään, että lupahakemukseen on liitettävä tekninen asiakirja, jossa on mainittava kaikki lääkkeen tai valmisteen kansanterveydellisten vaikutusten ja ympäristövaikutusten arvioimiseksi tarvittavat tiedot ja että asiakirjan sisältö vahvistetaan terveysministeriön päätöksellä.
62. Ranskan viranomaiset eivät ole vielä tehneet 20-I §:ssä mainittua päätöstä, koska näiden lääkkeiden ja valmisteiden kehittely on vasta kliinisen tutkimuksen asteella, mutta tilannetta on määrä tarkastella uudelleen direktiivin 2001/18/EY täytäntöönpanon yhteydessä.
63. Sellaisista 20.9.1996 tehdyssä asetuksessa 96-850 tarkoitetuista muista terveystuotteista, joita ei alakohtaisissa säännöksissä mainita, on valmisteilla päätösluonnos, jossa vahvistetaan teknisen asiakirjan sisältö.
64. Komissio myöntää, ettei direktiivin 11 artiklaa sovelleta sellaisiin GMO:ista koostuviin ihmisille tarkoitettuihin lääkkeisiin ja eläinlääkkeisiin, joiden markkinoille saattamiseen vaaditaan yhteisön lupa, ja ettei sitä myöskään tarvitse saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä.
65. Sen sijaan komissio katsoo, että:
─ alakohtaisissa asetuksissa ei mainita kaikkia niitä tietoja, jotka tekniseen asiakirjaan on sisällytettävä, ja näitä asiakirjoja koskevien säännösten täytäntöönpano erikseen tehtävillä päätöksillä on edelleen kesken
─ niillä kolmella päätöksellä, joihin Ranskan hallitus viittaa, ei ole riittävällä tavalla pantu täytäntöön direktiivissä annettuja säännöksiä tuotteen käyttöä ja käsittelyä koskevista erityisistä ehdoista sekä pakkausmerkinnöistä, joiden on täytettävä vähintään liitteessä III mainitut vaatimukset.
66. Olen samaa mieltä komission kanssa siitä, että direktiivin 11 artiklan 1 kohdan ja sen liitteiden II ja III täytäntöönpanemiseksi annetut säännökset ovat puutteellisia; ainoassa Ranskan tasavallan mainitsemassa yleisessä säännöksessä eli lain 92-654
15 §:ssä rajoitutaan vaatimaan ennakkolupaa, jonka viranomainen myöntää
" arvioituaan riskit, joita tuotteen markkinoille saattaminen voi aiheuttaa kansanterveydelle ja ympäristölle", eikä siinä luetella läheskään kaikkia niitä tietoja, joita direktiivin asiaa koskevissa säännöksissä vaaditaan. Tästä päätellen Ranskan tasavalta on myös tältä osin jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan.
I Direktiivin 11 artiklan 2 ja 3 kohta
67. Direktiivin 11 artiklan 2 kohdassa täsmennetään, mitkä tiedot tai tulokset ilmoittajan on liitettävä ennakkoilmoitukseen samojen GMO:iden tai saman GMO-yhdistelmän levittämisistä, joista aiemmin on tehty ilmoitus tai joita ilmoittaja on levittänyt tai levittää yhteisön alueella tai sen ulkopuolella. Sen 11 artiklan 3 kohdassa säädetään, että ilmoittaja voi myös viitata toisten ilmoittajien aiemmin tekemien ilmoitusten tietoihin tai tuloksiin edellyttäen, että nämä ovat antaneet tätä koskevan kirjallisen suostumuksensa.
68. Komissio väittää, ettei tätä säännöstä toisteta missään täytäntöönpanosäädöksessä lukuun ottamatta muista elintarvikealoista sekä eläimille tai ihmisille tarkoitettujen ruokien, juomien tai muiden ravintotuotteiden kanssa kosketuksiin joutuvien tarvikkeiden ja välineiden puhdistusaineista 18.7.1995 tehtyä päätöstä sekä biolääketieteellisistä tutkimuksista 18.10.2000 tehtyä päätöstä.
69. Ranskan hallitus huomauttaa, ettei eläinlääkkeiden osalta tarvita mitään täytäntöönpanotoimia, sillä lupa myönnetään yhteisön tasolla, minkä komissiokin myöntää.
70. Muilta osin Ranskan hallitus huomauttaa, että nämä säännökset pannaan täytäntöön tekemällä asetuksen 95-1172 21-I §:ssä (ihmisille tarkoitetut lääkkeet) ja asetuksen 96-850
21-II §:ssä (muut valmisteet) tarkoitetut päätökset.
71. Komissio kuitenkin huomauttaa, että kaikissa lain 92-654 soveltamisasetuksissa viitataan hakijan velvoitteeseen toimittaa hakemuksensa yhteydessä
" tiedot, joiden perusteella voidaan arvioida kokeiden vaikutukset kansanterveyteen ja ympäristöön" . Tämän perusteella komissio katsoo, ettei Ranskan viranomaisten mainitsemissa säännöksissä toisteta riittävän täsmällisesti niitä tietoja, jotka ilmoittajan on sisällytettävä ilmoitusasiakirjaan.
72. Komission mukaan Ranskan hallitus vetoaa turhaan direktiivin 8 artiklaan (myöhemmin tehtävät ilmoitukset), koska sen 11 artiklan 2 ja 3 kohdassa asetetaan selkeä ja ehdoton velvoite, joka ilmoittajan on täytettävä siinä vaiheessa, kun hän toimittaa ilmoituksen.
73. Olen komission kanssa samaa mieltä siitä, ettei direktiivin 11 artiklan 2 ja 3 kohtaa ole pantu kokonaan eikä riittävän tarkasti täytäntöön. Onkin todettava, että Ranskan tasavalta on myös tässä kohden jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan.
J Direktiivin 11 artiklan 6 kohta
74. Direktiivin 11 artiklan 6 kohdassa säädetään, että jos käytettävissä on uutta tietoa tuotteen aiheuttamista vaaroista ihmisen terveydelle tai ympäristölle, ilmoittajan on joko ennen kirjallista lupaa tai sen jälkeen välittömästi:
─ muutettava 1 kohdassa mainittuja tietoja ja olosuhteita
─ ilmoitettava asiasta toimivaltaiselle viranomaiselle ja
─ toteutettava ihmisten terveyden ja ympäristön suojelemiseksi tarpeelliset toimenpiteet.
75. Ranskan hallitus katsoo, että direktiivin 11 artiklan 6 kohdan täytäntöönpano on varmistettu lain 92-654
19 §:n säännöksillä, joiden mukaan
" hallintoviranomaisille on ilmoitettava kaikista asiaan vaikuttavista uusista seikoista"
ja toteutettava
" kansanterveyden tai ympäristön suojelemiseksi vaadittavat toimenpiteet" .
76. Ranskan hallitus väittää, että direktiivin 11 artiklan 6 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa säädetty velvoite täyttyy väistämättä, kun kyseinen henkilö toimittaa asiasta tiedon toimivaltaiselle viranomaiselle ja toteuttaa terveyden ja ympäristön suojelemiseksi tarvittavat toimenpiteet.
77. Ensi näkemältä tämä perustelu vaikuttaa järkevältä. On kuitenkin myönnettävä, että komissio on oikeassa, kun se säännöksen muotoilun perusteella väittää, että nämä direktiivin 11 artiklan 6 kohdan kolme velvoitetta ovat toisiaan täydentäviä ja toisistaan erillisiä ja että ne olisi siten pantava erikseen täytäntöön. Kuten komissio lisäksi huomauttaa, ensimmäistä näistä ilmoittajan kolmesta velvoitteesta (siis velvoitetta muuttaa välittömästi tietoja ja olosuhteita) ei toisteta missään alakohtaisessa asetuksessa. Sen vuoksi on todettava, että Ranskan tasavalta on myös tältä osin jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan.
K Direktiivin 12 artiklan 3 ja 4 kohta
78. Direktiivin 12 artiklan 3 kohdassa säädetään, että mikäli toimivaltainen viranomainen toimittaa teknisen asiakirjan edelleen komissiolle puoltavine lausuntoineen, asiakirjassa on oltava yhteenveto ilmoituksesta sekä ne edellytykset, joilla toimivaltainen viranomainen aikoo hyväksyä tuotteen saattamisen markkinoille.
79. Jos toimivaltainen viranomainen saa ilmoittajalta direktiivin 11 artiklan 6 kohdassa mainittuja uusia tietoja tuotteen aiheuttamista vaaroista, se velvoitetaan direktiivin 12 artiklan 4 kohdassa ilmoittamaan tästä välittömästi komissiolle ja muille jäsenvaltioille.
80. Komissio huomauttaa, että direktiivin 12 artiklan 3 kohtaa ei ole pantu kokonaan täytäntöön, koska vain kahdessa Ranskan viranomaisten päätöksessä viitataan yhteenvetoon markkinoille saattamista koskevista lupahakemuksista. Lisäksi missään niistä säädösteksteistä, joilla direktiivin täytäntöönpano on pyritty varmistamaan, ei toisteta toimivaltaisen viranomaisen velvoitetta laatia yhteenveto edellytyksistä, joilla se aikoo hyväksyä tuotteen saattamisen markkinoille, eikä velvoitetta toimittaa yhteenveto Euroopan komissiolle. Komissio lisää, että direktiivin 12 artiklan 4 kohta on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä vain asetuksilla 94-359, 95-1172 ja 96-850. Komission mukaan tätä direktiivin säännöstä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä niillä aloilla, joilla ei ole toteutettu mitään täytäntöönpanotoimia.
81. Komissio katsoo, että direktiivin 12 artiklan 3 ja 4 kohdassa täsmennetään yksityiskohtaiset säännöt menettelystä, jonka mukaisesti kansalliset hallintoviranomaiset ovat velvollisia toimittamaan tietyt tiedot komissiolle ja muille jäsenvaltioille. Kansallisessa lainsäädännössä olisi niin ikään täsmennettävä oikeussäännöt, joiden puitteissa näiden viranomaisten on tehtäviään hoidettava.
82. Ranskan tasavalta toistaa, että säännökset tietojen toimittamisesta muille jäsenvaltioille ja komissiolle eivät edellytä mitään täytäntöönpanotoimia.
83. Tältä osin voin vain vahvistaa sen, minkä jo edellä totesin, eli jokaisen jäsenvaltion on aiheellista täsmentää täytäntöönpanosäädöksissään toimivaltaisille viranomaisille kuuluvat velvoitteet.
84. Niiden edellytysten ilmoittamisesta, joilla toimivaltainen viranomainen aikoo hyväksyä tuotteen saattamisen markkinoille, Ranskan hallitus viittaa asetuksen 95-1172
20-VI §:ään ja asetuksen 96-850
22 §:ään, joiden mukaan toimivaltainen viranomainen toimittaa komissiolle kyseiset asiakirjat ja liittää niihin tarvittaessa selvityksen hyväksymisedellytyksistä. Direktiivin 12 artiklan 4 kohdan säännökset täsmennetään vastaavasti asetusten 95-1172 ja 96-850
21 ja 25 §:ssä.
85. Komissio väittää, että asetuksen 95-1172
20-VI §:ssä mainittujen hyväksymisedellytysten luettelo on tyhjentävä, mikä ei ole direktiivin 12 artiklan 3 kohdan tarkoitus. Asetuksen 96-850 soveltamisalaa komissio pitää liian rajoitettuna.
86. Edellä esitetystä seuraa, että komission väitteet ovat tältäkin osin perusteltuja ja että Ranskan tasavalta on jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan.
L Direktiivin 13 artiklan 2 ja 4 kohta
87. Kanteensa perusteluissa komissio väittää, ettei direktiivin 13 artikla 2 ja 4 kohtaa ole pantu lainkaan täytäntöön. Koska komissio ei mainitse näitä säännöksiä kanteensa vaatimuksissa, katson, että yhteisöjen tuomioistuin voi jättää ne tarkastelematta.
M Direktiivin 19 artiklan 2 ja 3 kohta
88. Direktiivin 19 artiklan 2 kohdassa säädetään, että ilmoittaja voi antamistaan ilmoituksista osoittaa ne tiedot, joiden ilmaiseminen voi vahingoittaa hänen kilpailuasemaansa ja joita sen takia on käsiteltävä luottamuksellisina. Tällöin on esitettävä todennettavat perustelut. Direktiivin 19 artiklan 3 kohdan mukaan toimivaltaisen viranomaisen on ilmoittajaa kuultuaan päätettävä, mitä tietoja pidetään luottamuksellisina, ja ilmoitettava päätöksestään ilmoittajalle.
89. Komissio huomauttaa, että lain 92-654
21 §:n 1 momentin mukaan GMO:iden levittämistä tai markkinoiden saattamista koskevan luvan hakija voi osoittaa hallintoviranomaisille ne hakemuksensa tueksi toimittamansa tiedot, joiden ilmaiseminen voi vahingoittaa hakijan etuja tai joita on lain nojalla käsiteltävä luottamuksellisina. Komission mukaan tästä laista kuitenkin puuttuu säännös ilmoittajalta vaadittavista todennettavista perusteluista. Asetusta 94-359 lukuun ottamatta missään alakohtaisessa asetuksessa ei mainita ilmoittajan velvollisuutta esittää todennettavat perustelut.
90. Direktiivin 19 artiklan 3 kohdan osalta laissa 92-654 sen paremmin kuin alakohtaisissa täytäntöönpanoasetuksissakaan (kasvinsuojeluaineista annettua asetusta 94-359 lukuun ottamatta) ei säädetä velvollisuudesta kuulla ilmoittajaa eikä velvollisuudesta antaa tälle tieto tehdystä päätöksestä.
91. Ranskan hallitus väittää, että 19 artiklan 2 ja 3 kohta on aineellisten vaatimustensa osalta pantu täytäntöön lain 92-654
21 §:llä sekä alakohtaisten asetusten säännöksillä.
92. Ranskan hallituksen mukaan komissio ei näytä olevan tietoinen siitä, että Ranskan hallinto-oikeudessa noudatetun yleisen periaatteen mukaan todistustaakka on tietojen salassapitoa vaatineella.
93. Ranskan hallitus katsoo, että Ranskan hallinto-oikeus riittää varmistamaan direktiivin 19 artiklan 3 kohdan täsmällisen täytäntöönpanon, koska sen mukaan:
─ päätökset ja varsinkin hakemuksen epääminen on perusteltava (lain 79-587
1 §)
─ yksittäiset hallinnolliset päätökset on tehtävä sellaisen kontradiktorisen menettelyn jälkeen, jossa hakijalla on tilaisuus esittää huomautuksensa (lain 2000-321
24 §).
94. Direktiivin 19 artiklan 2 kohdan täytäntöönpanon osalta ehdotan, että komission väite hyväksytään. Kun otetaan huomioon edut, joita direktiivillä pyritään suojaamaan, salassapitopyynnölle olisi mielestäni vaadittava todennettavat perustelut, joista on annettava erikseen yksityiskohtaiset täytäntöönpanosäännöt.
95. Sen sijaan on epävarmaa, antavatko Ranskan hallinto-oikeudessa säädetyt yleiset periaatteet 19 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanolle riittävät menettelylliset takeet. Ehdotan, että tämän epävarmuuden perusteella asia ratkaistaisiin Ranskan tasavallan hyväksi.
N Direktiivin 19 artiklan 4 kohta
96. Direktiivin 19 artiklan 4 kohta kuuluu seuraavasti:
" Seuraavia 5 tai 11 artiklan mukaan annettuja tietoja ei missään tapauksessa saa pitää luottamuksellisina:
─ GMO:en kuvaus, ilmoittajan nimi ja osoite, levittämisen tarkoitus ja levittämispaikka;
─ GMO:en seurantaa ja hätätoimia varten tarkoitetut menetelmät ja suunnitelmat;
─ ennakoitavien, etenkin patogeenisten tai ekologista tasapainoa horjuttavien vaikutusten arviointi.
"
97. Komission mukaan kaikki lain 92-654 alakohtaiset soveltamisasetukset sisältävät vakiomuotoisen säännöksen, jolla levitysluvan hakija velvoitetaan liittämään hakemukseensa yleisölle tarkoitettu tiedotuslomake. Lomakkeen sisältöä koskevassa luettelossa ei mainita levityspaikkaa eikä ilmoittajan nimeä ja osoitetta koskevia tietoja. Mikäli Ranskan viranomaisten tarkoituksena oli panna direktiivin 19 artiklan 4 kohdasta johtuvat vaatimukset täytäntöön säätämällä
" yleisölle tarkoitetusta tiedotuslomakkeesta", lomakkeeseen olisi komission mielestä ehdottomasti pitänyt sisällyttää kaikki artiklassa mainitut tiedot, joita ei saa pitää luottamuksellisina. Komissio huomauttaa vielä, että 21.9.1994 tehdyssä päätöksessä, jonka liitteessä täsmennetään yleisölle tarkoitetun tiedotuslomakkeen sisältö, ei mainita suunnitelmia hätätilanteiden varalle, toisin kuin asetuksessa 93-1177, jonka kuitenkin pitäisi olla ensiksi mainitun asetuksen täytäntöönpanoasetus.
98. Ranskan hallitus väittää, että direktiivin 19 artiklan 4 kohta on pantu täytäntöön ympäristölain L.513.3-II §:llä (entinen lain 92-654
21 §), jota sovelletaan suoraan, kuten sitä paitsi direktiivin 90/220/ETY 19 artiklan 4 kohtaakin. Tässä Ranskan laissa ei-luottamuksellisten tietojen toimittaminen tutkimustarkoituksessa tapahtuvaa tarkoituksellista levittämistä koskevassa hakemuksessa erotetaan tietojen toimittamisesta markkinoille saattamista koskevan lupahakemuksen yhteydessä. Direktiivin liitteen II perusteella direktiivin 5 artiklassa mainittuihin GMO:iden tarkoituksellista levittämistä tutkimustarkoituksessa koskeviin ilmoituksiin sisällytettäviä tietoja ei vaadita 11 artiklassa mainituissa ilmoituksissa, jotka koskevat tuotteen saattamista markkinoille. Komissio on siis väärässä etsiessään alakohtaisista asetuksista direktiivin 19 artiklan 4 kohdan täytäntöönpanosäännöksiä.
99. Ranskan hallitus toteaa vielä, että vaikka lain 92-654 vakiomuotoisessa säännöksessä mainittuun tiedotuslomakkeeseen ei ole sisällytetty levittämispaikkaa eikä ilmoittajan nimeä ja osoitetta, joita direktiivin mukaan ei luokitella luottamuksellisiksi tiedoiksi, tämä ei millään tavalla muuta tietojen ei-luottamuksellista luonnetta. Ranskan hallitus huomauttaa, että nämä tiedot on pyynnöst ä ilmoitettava yleisölle
hallintoviranomaisten ja yleisön välisten suhteiden parantamisesta 17.7.1978 annetun lain 78-753
1 ja 6 §:n mukaisesti.(7)
100. Ranskan hallitus lisää, ettei se pidä tarkoituksenmukaisena päästää biolääketieteellisiin tutkimuksiin liittyviä nimiä ja osoitteita liikaa julkisuuteen, jotta turvattaisiin tutkimusten häiriöttömyys.
101. En ole samaa mieltä komission kanssa siitä, että mikäli Ranskan viranomaisten tarkoituksena oli panna direktiivin 19 artiklan 4 kohdasta johtuvat vaatimukset täytäntöön säätämällä
" yleisölle tarkoitetusta tiedotuslomakkeesta", lomakkeeseen olisi ehdottomasti pitänyt sisällyttää kaikki ne artiklassa mainitut tiedot, joita ei saa pitää luottamuksellisina.
102. Direktiivin 19 artiklan 4 kohdassa viitataan nimenomaan
" 5 tai 11 artiklan mukaan"
annettuihin tietoihin. Nämä säännökset koskevat toimivaltaiselle viranomaiselle toimitettavia ilmoituksia.
103. Direktiivistä ei käy millään tavalla ilmi, että jäsenvaltion, joka päättää julkaista
" yleisölle tarkoitetun tiedotuslomakkeen", olisi sisällytettävä lomakkeeseen kaikki ne ilmoittajan toimivaltaiselle viranomaiselle toimittamat tiedot, jotka eivät ole luottamuksellisia.
104. Se, ettei tiettyjä tietoja saa direktiivin mukaan pitää luottamuksellisina, on eri asia kuin viranomaisten velvoittaminen saattamaan kyseiset tiedot julkisuuteen. Näin ollen Ranskan tasavalta on mielestäni oikeassa katsoessaan, että hallintolaissa asetettu velvoite vastata tietopyyntöihin riittää täyttämään direktiivin kyseisten säännösten vaatimukset. Asia olisi toisin vain silloin, jos Ranskan viranomaiset käytännössä kieltäytyisivät vastaamasta tietopyyntöihin, mitä komissio ei väitä.
105. Toteankin, ettei Ranskan tasavallan voida tältä osin katsoa jättäneen noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan.
III Ratkaisuehdotus
106. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
─ toteaa, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellisesta levittämisestä ympäristöön 23 päivänä huhtikuuta 1990 annetun direktiivin 90/220/ETY sekä EY 249 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole saattanut asianmukaisesti ja kokonaan osaksi kansallista lainsäädäntöään kyseisen direktiivin 5 artiklan 1─4 kohtaa, 6 artiklan 2 ja 5 kohtaa, 9 artiklan 3 kohtaa, 11 artiklan 1─3 ja 6 kohtaa, 12 artiklan 3 ja 4 kohtaa ja 19 artiklan 2─4 kohtaa
─ hylkää kanteen muilta osin
─ velvoittaa Ranskan tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) .
(2) EYVL L 117, s. 15.
(3) Asia C-230/00, komissio v. Belgia (Kok. 2001, s. I-4591).
(4) EYVL L 228, p. 24.
(5) EYVL L 204, p. 37.
(6) EYVL L 217, p. 18.
(7) JORF 18.7.1978, s. 2851.