62005CJ0243_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑243/05 P
dėl 2005 m. birželio 6 d. pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
Agraz, SA, įsteigta Madride (Ispanija),
Agrícola Conservera de Malpica, SA, įsteigta Tolede (Ispanija),
Agridoro Soc. coop. arl, įsteigta Pontenure (Italija),
Alfonso Sellitto SpA, įsteigta Mercato San Severino (Italija),
Alimentos Españoles, Alsat, SL, įsteigta Don Benito, Badajoz (Ispanija),
AR Industrie Alimentari SpA, įsteigta Angri (Italija),
Argo Food – Packaging & Innovation Co. SA, įsteigta Serres (Graikija),
Asteris SA, įsteigta Atėnuose (Graikija),
Attianese Srl, įsteigta Nocera Superiore (Italija),
Audecoop Distillerie Arzens – Techniques séparatives (AUDIA), įsteigta Bram (Prancūzija),
Benincasa Srl, įsteigta Angri,
Boschi Luigi e Figli SpA, įsteigta Fontanellato (Italija),
CAS SpA, įsteigta Castagnaro (Italija),
Calispa SpA, įsteigta Castel San Giorgio (Italija),
Campil – Agro Industrial do Campo do Tejo L da, įsteigta Cartaxo (Portugalija),
Campoverde Srl, įsteigta Nocelleto di Carinola (Italija),
Carlo Manzella & C. Sas, įsteigta Castel San Giovanni (Italija),
Carnes y Conservas Españolas SA, įsteigta Mérida (Ispanija),
CO.TRA.PO Soc. coop. arl., bankrutavusi bendrovė, įsteigta Adria (Italija),
Columbus Srl, įsteigta Parmoje (Italija),
Compal – Companhia Produtora de Conservas Alimentares SA, įsteigta Almeirim (Portugalija),
Conditalia Srl, įsteigta Nocera Superiore,
Conservas El Cidacos, SA, įsteigta Autol (Ispanija),
Conservas Elagón, SA, įsteigta Coria (Ispanija),
Conservas Martinete, SA, įsteigta Puebla de la Calzada (Ispanija),
Conservas Vegetales de Extremadura, SA, įsteigta Villafranco del Guadiana (Ispanija),
Conserve Italia Soc. coop. arl, įsteigta San Lazzaro di Savena (Italija),
Conserves France SA, įsteigta Nime (Prancūzija),
Conserves Guintrand SA, įsteigta Carpentras (Prancūzija),
Conservificio Cooperativo Valbiferno Soc. coop. arl, įsteigta Guglionesi (Italija),
Consorzio Casalasco del Pomodoro Soc. coop. arl, įsteigta Rivarolo del Re ed Uniti (Italija),
Consorzio Padano Ortofrutticolo (Copador) Soc. coop. arl, įsteigta Collecchio (Italija),
Copais Food and Beverage Company SA, įsteigta Nea Ionia (Graikija),
Tin Industry D. Nomikos SA, įsteigta Marousi (Graikija),
Davia Srl, įsteigta Gragnano (Italija),
De Clemente Conserve Srl, įsteigta Fisciano (Italija),
De.Con Srl, įsteigta Scafati (Italija),
Desco SpA, įsteigta Terracina (Italija),
Di Leo Nobile SpA – Industria Conserve Alimentari, įsteigta Castel San Giorgio,
Ditta Emilio Marotta, įsteigta Sant’Antonio Abate (Italija),
E. & O. von Felten SpA, įsteigta Fontanini (Italija),
Elais SA, įsteigta Atėnuose,
Emiliana Conserve Srl, įsteigta Busseto (Italija),
Enrico Perano & Figli Spa, įsteigta San Valentino Torio (Italija),
FIT – Fomento da Indústria do Tomate, SA, įsteigta Águas de Moura (Portugalija),
Faiella & C. Srl, įsteigta Scafati,
Feger di Gerardo Ferraioli SpA, įsteigta Angri,
Fratelli D’Acunzi Srl, įsteigta Nocera Superiore,
Fruttagel Soc. coop. arl, įsteigta Alfonsine (Italija),
Giaguaro SpA, įsteigta Sarno (Italija),
Giulio Franzese Srl, įsteigta Carbonara di Nola (Italija),
Greci Geremia & Figli SpA, įsteigta Parmoje,
Greci – Industria Alimentare SpA, įsteigta Parmoje,
Greek Canning Co. SA „Kyknos“, įsteigta Nauplie (Graikija),
„Grilli Paolo & Figli Sas“ di Grilli Enzo e Togni Selvino, įsteigta Gambettola (Italija),
Heinz Iberica, SA, įsteigta Alfaro (Ispanija),
IAN – Industrias Alimentarias de Navarra, SA, įsteigta Vilafranca (Ispanija),
Indústrias de Alimentação Idal L da, įsteigta Benavente (Portugalija),
Industrie Rolli Alimentari SpA, įsteigta Roseto degli Abruzzi (Italija),
Italagro – Indústria de Transformação de Produtos Alimentares, SA, įsteigta Castanheira do Ribatejo (Portugalija),
La Cesenate Conserve Alimentari SpA, įsteigta Cesena (Italija),
La Doria SpA, įsteigta Angri,
La Dorotea di Giuseppe Alfano & C. Srl, įsteigta Sant’Antonio Abate,
La Rosina Srl, įsteigta Angri,
Le Quattro Stelle Srl, įsteigta Angri,
Louis Martin Production SAS, įsteigta Monteux (Prancūzija),
Menu Srl, įsteigta Medolla (Italija),
Mutti SpA, įsteigta Montechiarugolo (Italija),
National Conserve Srl, įsteigta Sant’Egidio del Monte Albino (Italija),
Nestlé España SA, įsteigta Miajadas (Ispanija),
Nuova Agricast Srl, įsteigta Verignola (Italija),
Pancrazio SpA, įsteigta Cava De’ Tirreni (Italija),
Pecos SpA, įsteigta Castel San Giorgio,
Pomagro Srl, įsteigta Fisciano (Italija),
Raffaele Viscardi Srl, įsteigta Scafati,
Rodolfi Mansueto SpA, įsteigta Ozzano Taro,
Salvati Mario & C. SpA, įsteigta Mercato di San Severino,
Sefa Srl, įsteigta Nocera Superiore,
Serraiki Konservopia Oporokipeftikon Serko SA, įsteigta Serres,
A R P – Agricoltori Riuniti Piacentini Soc. coop. arl, įsteigta Gariga di Podenzano (Italija),
Sociedade de Industrialização de Produtos Agrícolas – Sopragol SA, įsteigta Mora (Portugalija),
Spineta SpA, įsteigta Pontecagnano Faiano (Italija),
Star Stabilimento Alimentare SpA, įsteigta Agrate Brianza (Italija),
Sugal Alimentos SA, įsteigta Azambuja (Portugalija),
Sutol – Indústrias Alimentares, L da, įsteigta Alcácer do Sal (Portugalija),
Tomsil – Sociedade Industrial de Concentrado de Tomate, SA, įsteigta Ferreira do Alentejo (Portugalija),
Zanae – Nicoglou levures de boulangerie SA, Industrie commerce alimentaire SA, įsteigta Salonikuose (Graikija),
atstovaujamos advogado
J. L. da Cruz Vilaça ir advokato D. Choussy,
apeliantės,
dalyvaujant kitai proceso šaliai
Europos Bendrijų Komisijai,
atstovaujamai F. Clotuche‑Duvieusart, M. Nolin ir L. Visaggio,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, teisėjai K. Lenaerts (pranešėjas) ir J. N. Cunha Rodrigues,
generalinis advokatas M. Poiares Maduro,
posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2006 m. gegužės 11 d. posėdžiui,
susipažinęs su 2006 m. rugsėjo 7 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Apeliantės apeliaciniu skundu Teisingumo Teismo prašo iš dalies panaikinti 2005 m. kovo 17 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą Agraz ir kt. prieš Komisiją
(T‑285/03, Rink. p. II‑1063, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo jis atmetė jų ieškinį dėl tariamos žalos, patirtos pritaikius pagalbos gamybai, numatytos 2000 m. liepos 12 d. Komisijos reglamente Nr. 1519/2000, nustatančiame minimalią kainą ir pagalbos, skirtos perdirbtų pomidorų produktams, dydį 2000–2001 prekybos metams (OL L 174, p. 29), apskaičiavimo būdą, atlyginimo motyvuodamas tuo, kad nurodyta žala nebuvo tikra ir todėl nebuvo įvykdytos Bendrijos deliktinės atsakomybės atsiradimo sąlygos.
Teisinis pagrindas
Reglamentas Nr. 2201/96
2. 1996 m. spalio 28 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2201/96 dėl bendro perdirbtų vaisių ir daržovių produktų rinkų organizavimo (OL L 297, p. 29, toliau – pagrindinis reglamentas) 2 straipsnis numato:
„1. Pagalbos gamybai sistema taikoma I priede išvardytiems produktams, gautiems iš Bendrijoje išaugintų vaisių ir daržovių.
2. Pagalba gamybai suteikiama perdirbėjams, kurie sumokėjo gamintojams už jų žaliavas kainą, ne mažesnę už minimalią, nurodytą sutartyse tarp gamintojų organizacijų, pripažintų arba laikinai gavusių teisę, nustatytą Reglamente (EB) Nr. 2200/96, iš vienos pusės, bei perdirbėjų, iš kitos pusės.
< ... > “
3. Pagrindinio reglamento 4 straipsnis pabrėžia:
„1. Pagalba gamybai negali viršyti skirtumo tarp Bendrijoje gamintojui mokamos minimalios kainos bei žaliavų kainos pagrindinėse gaminančiose bei eksportuojančiose trečiosiose šalyse.
2. Nustatomas toks pagalbos gamybai dydis, kuris leistų realizuoti Bendrijos produktą 1 dalyje nustatytose ribose. Nustatant pagalbos dydį, nepažeidžiant 5 straipsnio taikymo, ypač atsižvelgiama į:
a) skirtumą tarp žaliavų kainos Bendrijoje ir kainos pagrindinėse konkuruojančiose trečiosiose šalyse;
b) pagalbos dydį, nustatytą ar apskaičiuotą prieš sumažinimą, numatytą 10 dalyje, kai taikoma, už ankstesnius prekybos metus;
ir
c) kai Bendrijoje pagamintas produktas sudaro didelę dalį rinkos – užsienio prekybos apimties ir tokios prekybos kainų tendencijas, jei pastarasis kriterijus sąlygoja pagalbos dydžio sumažinimą.
3. Pagalba gamybai nustatoma atsižvelgiant į perdirbto produkto neto svorį. Koeficientai, išreiškiantys santykį tarp suvartotos žaliavos svorio ir perdirbto produkto neto svorio, nustatomi standartizuotu pagrindu. Jie nuolat atnaujinami remiantis patyrimu.
< ... >
5. Žaliavų kaina pagrindinėse konkuruojančiose trečiosiose šalyse dažniausiai nustatoma remiantis kainomis, faktiškai taikomomis supirkimo etape palyginamos kokybės šviežiems produktams, skirtiems perdirbimui, apskaičiuotomis remiantis trečiųjų šalių eksportuojamais galutinio produkto kiekiais.
6. Kai Bendrijos produkcija sudaro ne mažiau kaip 50 % Bendrijos rinkoje suvartojamo produkto kiekio, kainų tendencijos bei importo ir eksporto kiekiai įvertinami lyginant duomenis kalendorinių metų, kurie eina prieš prekybos metų pradžią, su ankstesnių vienerių kalendorinių metų duomenimis.
7. Pagalba gamybai, skirta produktams, perdirbtiems iš pomidorų, apskaičiuojama:
a) pomidorų koncentratui, klasifikuojamam pagal KN 200290 kodą;
< ... >
9. < … > Komisija nustato pagalbos gamybai dydį prieš prasidedant kiekvieniems prekybos metams. Koeficientai, nurodyti 3 dalyje, minimalūs kokybės reikalavimai ir kitos išsamios šio straipsnio taikymo taisyklės priimamos ta pačia tvarka.
10. Kiekvienais prekybos metais bendros išlaidos produktams, perdirbtiems iš pomidorų, neturi viršyti sumos, kuri susidarytų, jei 1997–1998 prekybos metams būtų nustatytos tokios Prancūzijos ir Portugalijos kvotos koncentratams:
– Prancūzija:	224 323 tonos,
– Portugalija:	670 451 tonos.
Tuo tikslu pagal 9 dalį nustatyta pagalba, skiriama už pomidorų koncentratą ir jo gaminius, sumažinama 5,37 %. Papildoma suma gali būti išmokama pasibaigus prekybos metams, jei padidintos Prancūzijos ir Portugalijos kvotos visiškai nesunaudojamos.“
Regl amentas Nr. 1519/2000
4. Reglamento Nr. 1519/2000 2 straipsnio 1 dalis numato, kad „2000–2001 prekybos metams (pagrindinio reglamento) 4 straipsnyje nurodyta pagalba gamybai yra nustatyta II priede“ (Neoficialus vertimas). Pagalbos gamybai dydis buvo nustatytas 17,178 euro už 100 kg neto pomidorų koncentrato, kurio sudėtyje sausojo ekstrakto kiekis yra lygus ar didesnis nei 28 %, bet mažesnis nei 30 %.
Faktinės bylos aplinkybės
5. Faktinės bylos aplinkybės yra išdėstytos skundžiamame sprendime taip:
„5. 2000 m. vasario 4 d. laišku Komisija Kinijos valdžios institucijų prašė, kad užpildydamos pridedamą klausimyną jos kuo skubiau Komisijai pateiktų informaciją, būtiną nustatant pagalbą perdirbtų vaisių ir daržovių sektoriui 2000–2001 prekybos metams. Į šį laišką nebuvo atsakyta.
6. Priėmus Reglamentą Nr. 1519/2000 Ispanijos, Prancūzijos, Graikijos, Italijos ir Portugalijos perdirbtų pomidorų produktų gamintojams atstovaujančios delegacijos ir asociacijos pateikė Komisijai savo prieštaravimus ir ginčijo tai, kad nustatant suteikiamos pagalbos dydį nebuvo atsižvelgta į Kinijos pomidorų kainą.
7. Europos pomidorų konservų pramonės organizacija (toliau – OEICT) ir Associaão Portuguesa dos Industriais de Tomate
Komisijai pateikė keletą prašymų dėl suteiktos pagalbos dydžio pakeitimo. Prie vieno iš šių prašymų buvo pridėta sutarties, kurioje nurodyta Kinijos gamintojui sumokėta kaina, kopija.
8. 2001 m. kovo 5 d. Komisija, atsakydama į Portugalijos žemės ūkio ministerijos prašymą peržiūrėti pagalbos dydžio apskaičiavimą, nurodė, kad pomidorų perdirbimui skirtos pagalbos dydis 2000–2001 prekybos metams buvo nustatytas griežtai laikantis pagrindinio reglamento 3 ir 4 straipsnių. Be to, Komisija patvirtino, kad 2000 m. gruodžio 13 d. gavo OEICT laišką, kuriame yra nurodyta kaina, nustatyta Kinijoje sudarytoje sutartyje, bet pridūrė, kad ji negalėjo pakeisti savo sprendimo atsižvelgdama į kainą, nustatytą vienintelėje sutartyje ir nepatvirtintą atitinkamų nacionalinių valdžios institucijų.
9. 2001 m. rugsėjo mėn. Ispanijos diplomatinės tarnybos Pekine gavo iš Kinijos valdžios institucijų pažymą, nurodančią Xinjiang provincijos, kurioje gaminama apie 88 % visų Kinijos perdirbtų pomidorų, gamintojams už pomidorus sumokėtą vidutinę kainą 1999 ir 2000 prekybos metais. Šį dokumentą 2001 m. lapkričio 9 d. Portugalijos žemės ūkio ministras, o 2001 m. gruodžio 7 d. ir OEICT perdavė atsakingam Komisijos nariui F. Fischler.
10. 2002 m. sausio 31 d. Komisija, atsakydama OEICT, dar kartą pabrėžė, kad pagalbos dydžio nustatymas atitinka pagrindinio reglamento 3 ir 4 straipsnius. Papildomai remdamasi tuo, kad nebuvo neigiamų pasekmių Bendrijos pomidorų pramonei, kuri, jos teigimu, pasiekė rekordinį perdirbimo lygį, Komisija nemanė esant būtina peržiūrėti Reglamentą Nr. 1519/2000.
11. Po 2002 m. lapkričio 6 d. susirinkimo ir apeliančių Komisijai išsiųstų įvairių laiškų, pastaroji 2003 m. sausio 7 d. laišku pareiškė, kad ji neturi jokios priežasties peržiūrėti Reglamentą Nr. 1519/2000.“
Procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
6. 2003 m. rugpjūčio 18 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje pateiktame ieškinyje apeliantės reikalavo, kad Komisija atlygintų priėmus Reglamentą Nr. 1519/2000 jų patirtą žalą.
7. Priminęs, kad Bendrijos deliktinės atsakomybės atsiradimas reiškia, jog turi būti įvykdytos tam tikros sąlygos, susijusios su veiksmų, kuriais kaltinama Bendrijos institucija, neteisėtumu, žalos realumu ir tiesioginio ryšio tarp neteisėtų veiksmų ir nurodytos žalos buvimu, Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad egzistuoja neteisėti Komisijos veiksmai.
8. Skundžiamo sprendimo 54 punkte jis iš esmės pripažino, viena vertus, kad „Komisijos neveikimas po 2000 m. vasario 4 d. laiško išsiuntimo (buvo) pakankamai akivaizdus rūpestingumo ir gero administravimo principų pažeidimas Bendrijos teismų praktikos prasme“.
9. Kita vertus, to paties sprendimo 61 punkte jis tvirtino, kad „tiek, kiek Reglamentas Nr. 1519/2000 visiškai neatsižvelgia į žaliavų kainą vienoje iš pagrindinių gaminančių bei eksportuojančių šalių, t. y. Kinijoje, šis reglamentas pažeidžia pagrindinio reglamento 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse įtvirtintas imperatyvias sąlygas (ir kad) toks neteisėtumas, kuris yra pakankamai akivaizdus teisės normos, suteikiančios teises asmenims, pažeidimas, dėl žalingų jo pasekmių gali lemti Bendrijos deliktinę atsakomybę“.
10. Dėl nurodytos žalos Pirmosios instancijos teismas nusprendė štai ką:
„70 Primintina, kad pagal Bendrijos teismų praktiką (1982 m. sausio 27 d. Teisingumo Teismo sprendimo De Franceschi prieš Tarybą ir Komisiją, 51/81, Rink. p. 117, 9 punktas; 1982 m. sausio 27 d. Teisingumo Teismo sprendimo Birra Wührer ir kt. prieš Tarybą ir Komisiją, 256/80, 257/80, 265/80, 267/80 ir 5/81, Rink. p. 85, 9 punktas ir 1995 m. gegužės 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Wafer Zoo prieš Komisiją, T‑478/93, Rink. p. II‑1479, 49 punktas), žala, kurią prašoma atlyginti, turi būti reali ir tikra.
71 Ieškovas Bendrijos teismui privalo pateikti tokios žalos buvimo ir dydžio įrodymus (1976 m. gegužės 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Roquette Frères prieš Komisiją, 26/74, Rink. p. 677, 22–24 punktai; 1996 m. sausio 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Koelman prieš Komisiją, T‑575/93. Rink. p. II‑1, 97 punktas ir 1998 m. balandžio 28 d. Sprendimo Dorsch Consult prieš Tarybą ir Komisiją, T‑184/95, Rink. p. II‑667, 60 punktas).
72 Ieškovės patirtą žalą prilygina skirtumui tarp Reglamentu Nr. 1519/2000 nustatyto pagalbos dydžio ir dydžio, kuris būtų buvęs nustatytas, jei Komisija būtų atsižvelgusi į Kinijos kainas.
73 Pirmiausia reikia pabrėžti, kad Kinijos kainos, kuriomis remiasi ieškovės, yra gautos per Ispanijos diplomatines tarnybas Pekine. Tai yra vidutinė Xinjiang provincijos, kuri, ieškovių teigimu, atspindi apie 88 % visos Kinijos perdirbtų pomidorų gamybos, gamintojams už pomidorus sumokėta kaina. Komisija ginčija šiuos skaičius, nes jie atspindi žemą vidurkį. Be to, Komisija būtų negalėjusi įvertinti, ar jie atitinka pagrindinio reglamento nuostatas. Galiausiai, vertinant bendrą ekonominę situaciją, jos diskrecija vertinti taikoma ir pagrindinių duomenų nustatymui (šiuo klausimu žr. 1980 m. spalio 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo Roquette prieš Tarybą, 138/79, Rink. p. 3333, 25 punktą).
74 Iš tikrųjų, kadangi pagrindinis reglamentas suteikia Komisijai atitinkamą diskreciją nustatant pagalbos dydį, neįmanoma tiksliai nustatyti, kokią reikšmę pagalbos dydžiui turėtų tai, kad būtų atsižvelgta į Kinijos pomidorų gamintojams sumokėtą kainą. (Pagrindinio reglamento) 4 straipsnio 1 dalis nenumato, kad pagalba gamybai turi būti lygi skirtumui tarp Bendrijoje gamintojui mokamos minimalios kainos bei žaliavų kainos pagrindinėse gaminančiose trečiosiose šalyse. Jis tik nustato maksimalią ribą.
75 Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad tai, jog Komisija praeityje galėjo nustatyti pagalbos dydžio lygį, kuris tiksliai atitiktų skirtumą tarp Bendrijoje gamintojui mokamos minimalios kainos bei žaliavų kainos pagrindinėse gaminančiose bei eksportuojančiose trečiosiose šalyse, visiškai jos neįpareigojo išlaikyti tokio lygio pagalbą. Tai, kad Komisija neatsižvelgia į tarptautinės rinkos padėties vystymąsi ir taip apsunkina Bendrijos produkto realizavimą, prieštarautų pagrindinio reglamento formuluotei ir tikslui.
76 Taigi ieškovės negali teigti turinčios teisę į maksimalią pagalbą, lygią skirtumui tarp Bendrijoje gamintojui mokamos minimalios kainos bei žaliavų kainos pagrindinėse trečiosiose šalyse, atsižvelgus į Kinijos kainas.
77 Todėl ieškovių apskaičiuota ir ieškinio A27 priede pateiktoje lentelėje detalizuota patirta žala nėra tikra.“
11. Nusprendęs, kad visos Bendrijos deliktinės atsakomybės taikymo sąlygos nebuvo įvykdytos, Pirmosios instancijos teismas atmetė ieškinį.
Šalių reikalavimai ir procesas Teisingumo Teisme
12. Apeliantės Teisingumo Teismo prašo:
– panaikinti skundžiamo sprendimą iš dalies tiek, kiek jame nuspręsta, jog žala nėra tikra ir ieškinys yra atmestas,
ir, priimant sprendimą iš naujo,
– konstatuoti, kad šiuo atveju Komisijos deliktinės atsakomybės atsiradimo sąlygos yra įvykdytos, ir nurodyti Komisijai sumokėti kiekvienai apeliantei likusią pagalbos gamybai dalį kartu su Teisingumo Teismo nustatyto dydžio delspinigiais, skaičiuojamais nuo 2000 m. liepos 12 d., arba, nepatenkinus šio reikalavimo – skaičiuojant nuo 2000 m. liepos 13 d., o nepatenkinus šio reikalavimo – skaičiuojant nuo 2000 m. liepos 16 d., – iki bus galutinai sumokėta ši suma, ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas, įskaitant ir apeliančių patirtas išlaidas,
– šio reikalavimo nepatenkinus, grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui, kad jis, iš naujo išklausęs apeliantes, nustatytų mokėtino žalos atlyginimo dydį ir priteistų iš Komisijos bylinėjimosi apeliaciniame procese ir Pirmosios instancijos teisme išlaidas, įskaitant ir apeliančių patirtas išlaidas.
13. Komisija Teisingumo Teismo prašo:
– atmesti apeliacinį skundą kaip iš dalies nepriimtiną ir bet kuriuo atveju kaip visiškai nepagrįstą,
– priteisti iš apeliančių bylinėjimosi išlaidas.
14. 2005 m. spalio 19 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bendrovės Carmine Tagliamonte & C. Srl, Cbcotti Srl, Cirio del Monte Italia SpA, Fratelli Longobardi Srl, G3 Srl, La Regina del Pomodoro Srl, La Regina di San Marzano di Antonio, Felice e Luigi Romano Snc, Lodato Gennaro & C. SpA, Pelati Sud di De Stefano Catello Sas, Prodakta SA, Rispoli Luigi & C. Srl, Saviano Pasquale Srl, Sevath SA, Silaro Conserve Srl
ir Transformaciones Agrícolas de Badajoz SA, kurios atsisakė savo apeliacinio skundo, buvo išbrauktos iš bylos C‑243/05 P, o su šių bendrovių apeliacinio skundo pateikimu susijusias išlaidas turėjo padengti pačios.
Dėl apeliacinio skundo
Šalių argumentai
15. Grįsdamos savo apeliacinį skundą apeliantės pateikė keturis pagrindus. Pirmasis pagrindas yra pagrįstas teisės klaida kvalifikuojant žalą. Antrasis pagrindas susijęs su rungtyniškumo ir teisės būti išklausytam principų pažeidimu. Trečiasis yra pagrįstas apeliančių reikalavimų iškraipymu. Ketvirtasis pagrindas susijęs su Pirmosios instancijos teismo neatsižvelgimu į tai, kad jis turi visus įgaliojimus ir pareigą išspręsti bylą bei su atsisakymu vykdyti teisingumą.
16. Pirmasis pagrindas yra suskirstytas į dvi dalis. Pirmoji dalis susijusi su neatsižvelgimu į Bendrijos teismų praktiką ir valstybių narių nacionalinės teisės sistemose pripažįstamus principus dėl deliktinės atsakomybės taikymo, nes Pirmosios instancijos teismas klaidingai išaiškino „tikros žalos“ sąvoką ir žalos pobūdžio nustatymą supainiojo su tikslaus jos dydžio apskaičiavimu. Antroji dalis pagrįsta aplinkybe, kad, spręsdamas dėl apeliančių teisės į žalos atlyginimą pripažinimo, Pirmosios instancijos teismas nepadarė išvadų iš savo tvirtinimų, susijusių su Komisijos veiksmų neteisėtumu.
17. Dėl pirmosios šio pagrindo dalies apeliantės tvirtino, kad aplinkybė, jog Komisija turi diskreciją nustatyti pagalbos gamybai dydį, neleidžia tvirtinti, kad nurodyta žala nėra tikra. Jeigu tik būtų galima pakankamai tiksliai numatyti ir įvertinti, žala galėtų būti atlygintina, nepaisant aplinkybės, jog ji dar nebuvo apskaičiuota. Šiuo atveju, beje, buvo tiksliai nustatytos nurodytos žalos ribos, ir ji buvo tiksliai apskaičiuota. Galimas netikslumas galėjo būti susijęs tik su šios žalos dydžio nustatymu. Neturėdamas šiam dydžiui apskaičiuoti reikalingų elementų, Pirmosios instancijos teismas, apeliančių tvirtinimu, turėjo paskirti bylos nagrinėjimo ar organizacines priemones arba priimti tarpinį sprendimą.
18. Apeliantės pritaria, kad nors yra aišku, jog reali ir tikra žala neegzistuoja, jei nėra aktualaus teisės ar teisėto intereso pažeidimo, vis dėlto tokia žala egzistuoja, kai tariama žala atsiranda, kaip šiuo atveju, dėl aptariamos institucijos klaidingų veiksmų sudarytų kliūčių pasinaudoti teise, kurios egzistavimas yra įrodytas.
19. Jos teigia, kad Pirmosios instancijos teismo vertinimas prieštarauja nacionalinės teisės sistemose pripažįstamiems principams dėl tikros žalos sąvokos.
20. Kalbėdamos apie Komisijos atsiliepime į skundą pateiktus argumentus, jog apeliantės neįrodė nurodytos žalos tikrumo, neįrodydamos, kad Reglamente Nr. 1519/2000 nustatyta pagalbos suma neleido pasiekti gamybai skirtos pagalbos tikslo, t. y. Bendrijos produktų realizavimo rinkoje, jos tvirtina, kad šie argumentai yra nauji ir todėl nepriimtini.
21. Bet kuriuo atveju vien į minėtą tikslą neturėtų būti atsižvelgta, nes taip būtų neteisėtai atmestas bet kokios žalos, atsiradusios tuo atveju, kai Bendrijos produktai yra visiškai realizuoti, net jeigu perdirbėjams suteiktos pagalbos dydis, siekiant atsižvelgti į Komisijos nustatytos minimalios kainos ir kainos pagrindinėse trečiosiose šalyse skirtumą, buvo nustatytas mažesnis nei tas, kuris turėtų būti nustatytas taikant atitinkamas teisės nuostatas, egzistavimas.
22. Komisija ginčija teisės klaidos buvimą skundžiamame sprendime.
23. Ji tvirtina, kad, atsižvelgiant į jos turimą diskreciją šioje srityje, apeliančių nurodyta žala neturėtų būti laikoma tikra. Jokie tuo metu turėti įrodymai neleido teigti, kad ji atsisakė pasinaudoti šia diskrecija. Iš esmės ji niekada nesuteikė jokių garantijų, dėl kurių perdirbėjams galėjo kilti teisėtų lūkesčių, kad ji ketina atsižvelgti į Kinijos kainas nustatydama pagalbą 2000–2001 prekybos metams.
24. Be to, Komisija teigia, kad apeliančių kaltinimas, jog Pirmosios instancijos teismas neapskaičiavo jų žalos dydžio ir tuo tikslu nesiėmė tyrimo priemonių, yra pagrįstas nauju pagrindu, susijusiu su realios žalos egzistavimu, kuris dėl to turi būti pripažintas nepriimtinas.
25. Bet kuriuo atveju, Komisijos, teigimu, siekdamos įrodyti nurodytos žalos tikrumą, apeliantės turėjo įrodyti, kad nebuvo atsižvelgta į pagalbos tikslą, kuris yra sudaryti galimybę realizuoti Bendrijos produktus. Tačiau pastarosios Pirmosios instancijos teisme niekada nenurodė ir netvirtino, kad Komisijos nustatytas dydis neleido pasiekti šio tikslo.
Teisingumo Teismo vertinimas
26. Pagal nusistovėjusią Bendrijos teismų praktiką, deliktinė atsakomybė EB 288 straipsnio antrosios pastraipos prasme atsiranda tuo atveju, kai tenkinamos visos sąlygos, susijusios su veiksmų, kuriais kaltinamos institucijos, neteisėtumu, žalos tikrumu ir priežastinio ryšio tarp institucijos veiksmų ir nurodytos žalos buvimu (žr., inter alia, minėto sprendimo Birra Wührer ir kt. prieš Tarybą ir Komisiją
9 punktą ir 2005 m. birželio 30 d. Sprendimo Alessandrini ir kt. prieš Komisiją, C‑295/03 P, Rink. p. I‑5673, 61 punktą).
27. Antra sąlyga, susijusi su žala, reiškia, kad žala, kurią prašoma atlyginti, turi būti reali ir tikra (žr. šiuo klausimu minėto sprendimo De Franceschi prieš Tarybą ir Komisiją
9 punktą ir minėto sprendimo Birra Wührer ir kt. prieš Tarybą ir Komisiją
9 punktą), o tai turi įrodyti ieškovas (žr. minėto sprendimo Roquette Frères prieš Komisiją
24 punktą ir 1997 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo Blackspur DIY ir kt. prieš Tarybą ir Komisiją, C‑362/95 P, Rink. p. I‑4775, 31 punktą).
28. Nagrinėjamoje byloje Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad apeliančių nurodyta žala nėra tikra.
29. Jis tvirtino, pirma, kad pagrindinio reglamento Komisijai suteikta diskrecija nustatyti pagalbos gamybai dydį neleidžia tiksliai nustatyti Kinijos pomidorų gamintojams sumokėtos kainos įtakos šios pagalbos dydžiui. Antra, jis teigė, kad Komisija ginčijo duomenų, susijusių su Kinijos kaina, kuria apeliantės pagrindė žalos apskaičiavimą, būdingumą.
30. Šiuo klausimu reikia pažymėti, vien aplinkybė, jog Bendrijos institucija turi didelę diskreciją atitinkamoje srityje, negali automatiškai paneigti nurodytos žalos, atsiradusios dėl neteisėtų šios institucijos veiksmų, tikrumo.
31. Tvirtinant priešingai, ieškinys dėl žalos atlyginimo prarastų svarbą tokiose srityse kaip bendrosios rinkos organizavimas, kur Bendrijos institucijos, įgyvendindamos teisės aktų leidybos ar sprendimų priėmimo įgaliojimus, turi didelę diskreciją atsižvelgiant į, be kita ko, šioms sritims būdingus ekonominę riziką ir pasirinkimą.
32. Atitinkamos institucijos diskrecijos pripažinimas tam tikrais atvejais vis dėlto netrukdo Teisingumo Teismui konstatuoti, jog egzistuoja atlygintina žala (žr., be kita ko, 1975 m. gegužės 14 d. Sprendimą CNTA prieš Komisiją, 74/74, Rink. p. 53, ir 1979 m. spalio 4 d. Sprendimą Ireks-Arkady prieš Tarybą ir Komisiją, 238/78, Rink. p. 2955).
33. Šiomis aplinkybėmis reikia patikrinti, atsižvelgiant į specialias šią bylą charakterizuojančias aplinkybes (žr. šiuo klausimu 2000 m. birželio 15 d. Sprendimo Dorsch Consult prieš Tarybą ir Komisiją, C‑237/98 P, Rink. p. I‑4549, 25 punktą), ar Pirmosios instancijos teismas turėjo teisę nuspręsti, kad Komisijos diskrecija nustatyti pagalbos gamybai dydį pagal pagrindinį reglamentą galėjo neleisti apeliančių nurodytos žalos pripažinti tikros.
34. Šiuo klausimu reikia pastebėti, kad šios diskrecijos egzistavimas, kaip ir Komisijos padarytos išlygos dėl apeliančių pateiktų duomenų, susijusių su Kinijos kaina, būdingumo, galėjo sutrukdyti Pirmosios instancijos teismui įtikinamai nustatyti neteisėto Komisijos neatsižvelgimo į Kinijos kainų įtaką nagrinėjamos pagalbos dydžiui.
35. Be to, atsižvelgiant į minėtą diskreciją, nėra akivaizdu, jog apeliantės turėjo teisę į būtent tokią sumą, kuria jos įvertino žalą Pirmosios instancijos teisme, t. y. kaip buvo priminta skundžiamo sprendimo 72 punkte, ji atitiko „skirtumą tarp Reglamentu Nr. 1519/2000 nustatyto pagalbos dydžio ir dydžio, kuris būtų buvęs nustatytas, jei Komisija būtų atsižvelgusi į Kinijos kainas“.
36. Vis dėlto tokios išvados Pirmosios instancijos teismui leido tik konstatuoti netikrumą dėl nurodytos žalos dydžio, o ne nuspręsti, kad ši žala nebuvo tikra.
37. Iš tiesų, kaip teigė Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 50 punkte, akivaizdu, jog nustatant nagrinėjamą pagalbą Kinija buvo laikoma viena iš pagrindinių trečiųjų šalių, kurios gamyba konkuravo su Bendrijos produktais.
38. Be to, dėl Komisijos neteisėto neatsižvelgimo į Kinijos kainas nustatyta pomidorų kaina pagrindinėse gaminančiose ir eksportuojančiose trečiosiose šalyse buvo žymiai didesnė už tą, kuri būtų nustatyta atsižvelgus į šias kainas. Pats Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 67 punkte sutiko su Komisijos teiginiu, kad šis atsižvelgimas galėjo lemti „žymų“ nustatytų pagrindinių gaminančių ir eksportuojančių trečiųjų šalių žaliavų kainų sumažinimą.
39. Pirmosios instancijos teisme apeliantės stengėsi įrodyti, kad, atsižvelgiant į šias aplinkybes, pagalbos gamybai suma, nesant neteisėtų Komisijos veiksmų, būtinai būtų buvusi nustatyta didesnė nei numatyta Reglamente Nr. 1519/2000.
40. Kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 32 punkte, šiomis aplinkybėmis Komisija, siekdama paneigti apeliančių nurodytos pagalbos padidėjimo tikrumą, turėjo įrodyti, kad Reglamente Nr. 1519/2000 nustatyto konkretaus pagalbos lygio išlaikymas atitiko teisingą pagrindinio reglamento 4 straipsnio 2 dalies taikymą. Tačiau tokios analizės akivaizdžiai trūko, nes Komisija iš tiesų apsiribojo savo diskrecijos šioje srityje gynimu, kaip matyti ir iš skundžiamo sprendimo 67 punkto.
41. Todėl Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, kad, remiantis šio sprendimo 29 punkte primintomis aplinkybėmis, nurodyta žala nebuvo tikra.
42. Be to, atsižvelgus į tai, ką Komisija tvirtino per Teisingumo Teismo posėdį, darant prielaidą, kad vadovaujantis pagrindinio reglamento 4 straipsnio 2 dalies c punkte nustatytu kriterijumi, susijusiu su užsienio prekybos apimtimi, jei būtų atsižvelgta į Kinijos kainas, galėtų būti pateiktas kitoks apskaičiavimas, reikia konstatuoti, atsižvelgiant į tai, kas nurodyta šio sprendimo 37–40 punktuose, kad apeliantės būtų geresnėje padėtyje, jei Komisija, nustatydama pagalbos gamybai dydį, nebūtų neteisėtai neatsižvelgusi į Kinijos kainas. Taigi apeliančių nurodytos žalos egzistavimas neginčytinas, nes jis nėra spėjamas ar tik galimas. Nepaisant jos apskaičiavimo netikslumų, ši žala ekonomiškai įvertinama.
43. Minėtos analizės neturėtų paneigti Komisijos argumentai dėl sunkumo realizuoti Bendrijos produktus atitinkamais prekybos metais nebuvimo.
44. Iš tiesų, nesant būtinybės nuspręsti dėl šio argumento priimtinumo, reikia pažymėti, kad pagrindinio reglamento perdirbėjams nustatytą pagalbos gamybai sistemą, siekiant kompensuoti skirtumą tarp minimalios Bendrijos gamintojams sumokėtos kainos ir vidutinės trečiosiose šalyse sumokėtos kainos, šiuo reglamentu ir 1997 m. kovo 19 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 504/97, nustatančiu išsamias Reglamento Nr. 2201/96 dėl bendro perdirbtų vaisių ir daržovių produktų rinkų organizavimo taikymo taisykles (OL L 78, p. 14), papildo sistema, pagrįsta preliminarių perdirbėjų ir gamintojų sutarčių iki sodinimo laikotarpio sudarymu bei gamybos kvotų, skirtų užtikrinti atitikimą tarp pagaminamo ir perdirbamo kiekio bei išvengti sunkumų, kurie galėtų atsirasti dėl smarkiai išsiplėtusios gamybos, nustatymu (žr. pagrindinio reglamento penktą konstatuojamąją dalį ir Reglamento Nr. 504/97 septintą konstatuojamąją dalį).
45. Kaip pastebėjo generalinis advokatas savo išvados 39 punkte, perdirbėjai taip skatinami preliminariomis sutartimis įsipareigoti realizuoti tokį kiekį Bendrijos produktų, kokie yra realūs perdirbimo pramonės poreikiai, už tai gaunant pagalbą, skirtą, laikantis pagrindinio reglamento 4 straipsnio 2 dalyje nustatytų privalomų kriterijų, kompensuoti visą ar dalį komercinės rizikos, susijusios su pomidorų pirkimu Bendrijoje už didesnę nei trečiųjų šalių gamintojų taikomą kainą.
46. Esant šioms sąlygoms, aplinkybė, kad ši planinio valdymo sistema leido užtikrinti Bendrijos produktų realizavimą aptariamais prekybos metais, neleidžia paneigti apeliančių patirtų nuostolių egzistavimo dėl šiems prekybos metams nustatytos nepakankamo dydžio pagalbos, nes Komisija, pažeisdama pagrindinio reglamento 4 straipsnio 2 dalį, neatsižvelgė į Kinijos kainas.
47. Atsižvelgiant į tai, kas buvo pasakyta, ir nesant būtinybės nagrinėti antrą dalį, pirmasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti laikomas pagrįstu.
48. Taigi nesant būtinybės nagrinėti kitų apeliacinio skundo pagrindų Teisingumo Teismas turi panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek juo atmestas šių apeliančių ieškinys, tuo pagrindu, kad tariama žala nebuvo tikra, ir dėl to tiek, kiek pastarosioms nurodyta padengti penkis šeštadalius jų išlaidų, o Komisijai – be savo bylinėjimosi išlaidų, padengti vieną šeštadalį apeliančių išlaidų.
Dėl bylos grąžinimo Pirmosios instancijos teismui
49. Remdamasis Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmąja pastraipa, Teisingumo Teismas, panaikinęs Pirmosios instancijos teismo sprendimą, gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui.
50. Šiuo atveju, siekiant nustatyti tikslų apeliančių patirtos žalos dydį, o tai apima sudėtingą faktinių aplinkybių įvertinimą, bylą reikia grąžinti Pirmosios instancijos teismui, kad jis nustatytų atlygintiną šios žalos sumą.
51. Kadangi byla grąžinama Pirmosios instancijos teismui, reikia atidėti išlaidų, susijusių su šiuo apeliaciniu procesu, klausimo nagrinėjimą.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1. Panaikinti 2005 m. kovo 17 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą Agraz ir kt. prieš Komisiją
(T‑285/03) tiek, kiek juo atmestas šių apeliančių ieškinys tuo pagrindu, kad tariama žala nebuvo tikra, ir dėl to, kiek pastarosioms nurodyta padengti penkis šeštadalius jų išlaidų, o Komisijai – be savo bylinėjimosi išlaidų, padengti vieną šeštadalį apeliančių išlaidų.
2. Grąžinti bylą Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismui.
3. Atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.