62021CJ0758
TEISINGUMO TEISMO (dešimtoji kolegija) SPRENDIMAS
2023 m. lapkričio 23 d. (
*1
)
„Apeliacinis skundas – Valstybės pagalba – Austrijos Respublikos taikytos priemonės Klagenfurto oro uostui, Ryanair ir kitoms oro transporto bendrovėms, kurios naudojasi tuo oro uostu – Sprendimas, kuriuo pagalbos priemonės pripažįstamos iš dalies nesuderinamomis su vidaus rinka – Europos Sąjungos Bendrojo Teismo procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalis – Bendrajam Teismui pasibaigus rašytinei proceso daliai pateikti įrodymai – Priimtinumas – Reglamentas (ES) 2015/1589 – 17 straipsnio 1 ir 2 dalys – Europos Komisijos įgaliojimai pagalbos susigrąžinimo srityje – Senaties terminas – Šį terminą nutraukiančių priemonių tikslumas – Pareiga motyvuoti – Įrodymų iškraipymas – Susigrąžintinos pagalbos dydžiui nustatyti reikšmingi duomenys“
Byloje C‑758/21 P
dėl 2021 m. gruodžio 9 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
Ryanair DAC, įsteigta Sordse (Airija),
Airport Marketing Services Ltd, įsteigta Dubline (Airija),
atstovaujamos solicitor B. Byrne, abogado S. Rating ir avocat E. Vahida,
apeliantės,
dalyvaujant kitai proceso šaliai:
Europos Komisijai, iš pradžių atstovaujamai K. Blanck, A. Bouchagiar ir J. Ringborg, vėliau A. Bouchagiar ir J. Ringborg,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (dešimtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininko pereigas einantis M. Ilešič, teisėjai I. Jarukaitis (pranešėjas) ir D. Gratsias,
generalinė advokatė L. Medina,
posėdžio sekretorė A. Lamote, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2023 m. sausio 18 d. posėdžiui,
susipažinęs su 2023 m. kovo 30 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Apeliaciniu skundu Ryanair DAC ir Airport Marketing Services Ltd (toliau – AMS) prašo panaikinti 2021 m. rugsėjo 29 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Ryanair / Komisija (T‑448/18, toliau – skundžiamas sprendimas, EU:T:2021:626) atmesti jų ieškinį dėl 2016 m. lapkričio 11 d. Komisijos sprendimo (ES) 2018/628 dėl valstybės pagalbos SA.24221(2011/C) (ex 2011/NN), kurią Austrija teikė Klagenfurto oro uostui, „Ryanair“ ir kitoms oro transporto bendrovėms, kurios naudojasi tuo oro uostu (OL L 107, 2018, p. 1, toliau – ginčijamas sprendimas), 5 ir 6 straipsnių, taip pat to sprendimo 9–11 straipsnių, kiek jie joms taikomi, panaikinimo.
Sąjungos teisė
Reglamentas (ES) 2015/1589
2
2015 m. liepos 13 d. Tarybos reglamento (ES) 2015/1589, nustatančio išsamias [SESV] 108 straipsnio taikymo taisykles (OL L 248, 2015, p. 9), 26 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„Siekiant teisinio tikrumo dėl neteisėtos pagalbos suteikimo derėtų nustatyti 10 metų senaties terminą, kuriam pasibaigus nebūtų galima reikalauti pagalbos išieškojimo.“
3
To reglamento 2 straipsnio „Pranešimas apie naujos pagalbos skyrimą“ 2 dalyje nustatyta:
„Savo pranešime suinteresuotoji valstybė narė pateikia visą reikiamą informaciją, kad [Europos] Komisija <…> galėtų priimti sprendimą.“
4
To paties reglamento 5 straipsnio „Pranešančiajai valstybei narei skirtas prašymas pateikti informaciją“ 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Jeigu Komisija mano, kad suinteresuotųjų valstybių narių pateikta informacija, susijusi su priemone, apie kurią reikia pranešti pagal 2 straipsnį, nėra išsami, ji prašo pateikti visą reikiamą papildomą informaciją. <…>
2.   Jeigu suinteresuota valstybė narė per Komisijos nustatytą laikotarpį nepateikia reikalaujamos informacijos arba pateikia nepilną informaciją, Komisija jai išsiunčia pakartotiną pranešimą, nustatydama papildomą laikotarpį informacijai pateikti.“
5
To paties reglamento 12 straipsnis, kuris išdėstytas III skyriuje dėl neteisėtai pagalbai taikomos tvarkos, vadinasi „Tikrinimas, prašymas pateikti informaciją ir įsakymas pateikti informaciją“. Tame straipsnyje nurodyta:
„1.   <…> Komisija gali savo iniciatyva patikrinti iš bet kokio šaltinio gautą informaciją apie įtariamą neteisėtą pagalbą.
<…>
2.   Prireikus Komisija prašo informacijos iš atitinkamos valstybės narės. 2 straipsnio 2 dalis ir 5 straipsnio 1 ir 2 dalys taikomos mutatis mutandis.
<…>
3.   Jeigu nepaisant 5 straipsnio 2 dalyje minimo pakartotino pranešimo suinteresuotoji valstybė narė per Komisijos nustatytą laikotarpį nepateikia būtinos informacijos arba pateikia ne visą informaciją, Komisija priima sprendimą, įpareigojantį pateikti tokią informaciją <…>. Sprendime nurodoma, kokią informaciją reikia pateikti, ir nustatomas atitinkamas laikotarpis, per kurį ji turi būti pateikta.“
6
Reglamento 2015/1589 17 straipsnio „Pagalbos išieškojimo senaties terminas“ 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Komisijos įgaliojimams išieškoti pagalbą taikomas dešimties metų senaties terminas.
2.   Senaties terminas prasideda tą dieną, kai gavėjui priteisiama neteisėta pagalba kaip individuali pagalba arba pagal atitinkamą pagalbos sistemą. Bet kuri su neteisėta pagalba susijusi priemonė, kurios imasi Komisija arba jos prašymu veikianti valstybė narė, nutraukia senaties terminą. Po kiekvieno senaties termino nutraukimo laikas skaičiuojamas iš naujo. <…>“
Bendrojo Teismo procedūros reglamentas
7
2015 m. kovo 4 d. Bendrojo Teismo procedūros reglamento (OL L 105, 2015, p. 1) 76 straipsnyje „Ieškinio turinys“ numatyta:
„[Europos Sąjungos Teisingumo Teismo] [s]tatuto 21 straipsnyje minimame ieškinyje nurodoma:
<…>
f) jeigu reikia, įrodymai ar pasiūlymai pateikti įrodymų.“
8
To reglamento 85 straipsnyje „Įrodymai ir pasiūlymai pateikti įrodymų“ nustatyta:
„1.   Įrodymai ir pasiūlymai pateikti įrodymų pateikiami pirmą kartą pasikeičiant pareiškimais.
2.   Dublike arba triplike pagrindinės šalys gali papildomai pateikti įrodymų ar pasiūlymų pateikti įrodymų, kad pagrįstų savo argumentus, su sąlyga, kad vėlavimas juos pateikti yra pagrįstas.
3.   Išimties tvarka pagrindinės šalys dar gali pateikti įrodymų ar pasiūlymų pateikti įrodymų prieš pasibaigiant žodinei proceso daliai arba prieš Bendrajam Teismui priimant sprendimą išnagrinėti bylą nerengiant žodinės proceso dalies su sąlyga, kad vėlavimas juos pateikti yra pagrįstas.
4.   Pirmininkas suteikia kitoms šalims galimybę pateikti savo nuomonę dėl įrodymų arba pasiūlymų pateikti įrodymų, pateiktų pagal 2 ar 3 dalį, tačiau tai netrukdo Bendrajam Teismui priimti sprendimo dėl jų priimtinumo.“
Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
9
Ginčo aplinkybes ir ginčijamą sprendimą, aprašytus skundžiamo sprendimo 1–39 punktuose, trumpai galima išdėstyti taip.
10
Ryanair yra oro transporto bendrovė. AMS yra jos patronuojamoji bendrovė, kurios didžiąją veiklos dalį sudaro reklamos ploto pardavimas Ryanair interneto svetainėje. Klagenfurto oro uostas (Austrija) yra to paties pavadinimo miesto pakraštyje, o pats šis miestas yra Karintijos žemės sostinė. Oro uosto savininkė ir valdytoja yra Kärntner Flughafen Betriebsgesellschaft mbH (toliau – KFBG). Vykstant procedūrai, kuriai pasibaigus priimtas ginčijamas sprendimas, šios bendrovės tiesioginiai ir netiesioginiai akcininkai keitėsi, tačiau tai visada buvo viešosios valdžios institucijos arba subjektai. KFBG priklauso 100 % jos valdoma patronuojamoji bendrovė Destinations Management GmbH (toliau – DMG), kuri oro uostui teikia įvairias paslaugas ir veikia, be kita ko, kaip konsultantė pritraukiant oro bendroves į tą oro uostą.
11
2002 m. sausio 22 d. buvo sudarytos keturios šioje byloje reikšmės turinčios sutartys. Pirma, KFBG ir Ryanair sudarė sutartį dėl oro uosto paslaugų (toliau – 2002 m. SOUP), ji įsigaliojo 2002 m. birželio 27 d. penkerių metų laikotarpiui ir joje buvo numatyta galimybė automatiškai ją pratęsti dar penkeriems metams su tam tikromis sąlygomis. Pagal tą sutartį Ryanair įsipareigojo bent kartą per dieną teikti skrydžių paslaugą tarp Klagenfurto ir Londono Stanstedo (Jungtinė Karalystė) oro uostų ir mokėti KFBG fiksuoto dydžio atlygį už skrydį. Be to, Ryanair turėjo rinkti fiksuoto dydžio oro uosto mokestį nuo kiekvieno išvykstančio keleivio bilieto ir saugos mokestį, o surinktas sumas pervesti oro uostui. Toje sutartyje taip pat buvo numatytos paslaugos, kurias oro uostas turėjo teikti Ryanair, taip pat kiti mokėjimai KFBG naudai ir įsipareigojimai, kurių ši turėjo laikytis.
12
Antra, DMG ir Ryanair patronuojamoji bendrovė Leading Verge.com Ltd (toliau – LV), tapusi FR Financing (Malta) Ltd, kuri dabar yra likviduota, sudarė sutartį dėl rinkodaros paslaugų (toliau – 2002 m. DMG ir LV SRP), įsigaliojusią sudarymo dieną ir turėjusią baigti galioti 2007 m. birželio 26 d. su galimybe automatiškai pratęsti dar penkeriems metams su tam tikromis sąlygomis. Pagal tą sutartį DMG pavedė LV parengti reklamos planą, aktyvuoti nuorodas į DMG interneto svetainės pradžios tinklalapį ir vykdyti tam tikrą reklamos veiklą už fiksuotą metinį mokėjimą.
13
Trečia, DMG ir AMS sudarė dar vieną rinkodaros sutartį (toliau – 2002 m. DMG ir AMS SRP), įsigaliojusią sudarymo dieną penkerių metų laikotarpiui. Ta sutartimi už metinius atlygius DMG pavedė AMS interneto svetainėje www.ryanair.com aktyvuoti ir tvarkyti dvi nuorodas į DMG pasirinktas interneto svetaines, kuriose pristatomos Karintijos žemės lankytinos vietos. Už kainą, dėl kurios reikėjo susitarti, AMS galėjo teikti papildomas paslaugas, jei šalys taip nuspręstų.
14
Ketvirta, DMG ir LV sudarė 2002 m. DMG ir LV SRP papildomą susitarimą (toliau – 2002 m. DMG ir LV papildomas susitarimas), jis įsigaliojo tą pačią dieną ir jame šalys susitarė, kad, kiek tai susiję su ta SRP, DMG mokės papildomai LV už papildomas aktyvesnes rinkodaros priemones DMG ir LV sutarties galiojimo laikotarpiu.
15
2002 m. SOUP, 2002 m. DMG ir LV SRP su pakeitimais, padarytais 2002 m. DMG ir LV papildomu susitarimu, ir 2002 m. DMG ir AMS SRP (toliau kartu – 2002 m. sutartys) baigė galioti 2005 m. spalio 29 d., kai Ryanair nutraukė keleivių vežimo oro transportu tarp Klagenfurto ir Londono Stanstedo oro uostų paslaugų teikimą.
16
2006 m. rugpjūčio 23 d. KFBG ir Ryanair sudarė sutartį dėl oro uosto paslaugų (toliau – 2006 m. SOUP), susijusių su oro transporto į Londono Stanstedo oro uostą paslaugos teikimu tris kartus per savaitę nuo 2006 m. gruodžio 19 d. iki 2007 m. balandžio 21 d.Ryanair privalėjo mokėti oficialias Klagenfurto oro uosto rinkliavas, tačiau pagal 2005 m. rugsėjo mėn. KFBG nustatytą skatinimo sistemą gavo 7,62 euro paskatą už kiekvieną išvykstantį keleivį.
17
2006 m. gruodžio 21 d. DMG ir AMS sudarė sutartį dėl rinkodaros paslaugų, ji įsigaliojo 2007 m. vasario 28 d. ir buvo susijusi su Ryanair įsipareigojimu vykdyti pirmesniame punkte nurodytoje sutartyje numatytus skrydžius. Pagal sutartį dėl rinkodaros paslaugų AMS įsipareigojo pateikti metinę rinkodaros programą, skirtą būtent Klagenfurto / Karintijos krypčiai reklamuoti.
18
2006 m. SOUP ir 2006 m. gruodžio 21 d. DMG ir AMS sudaryta sutartis dėl rinkodaros paslaugų (toliau – 2006 m. sutartys) buvo taikomos iki 2007 m. balandžio 21 d.
19
2007 m. spalio 11 d. gavusi Ryanair konkurentės Europos keleivių vežimo oro transportu rinkoje skundą, kuriame teigiama, kad Ryanair pasinaudojo neteisėta valstybės pagalba, kurią suteikė, be kita ko, Karintijos žemė, Klagenfurto miestas ir Klagenfurto oro uostas tarpininkaujant KFBG, Komisija jį persiuntė Austrijos Respublikai ir paprašė pateikti papildomos informacijos. 2010 m. lapkričio 15 d. ir 2011 m. kovo 24 d. raštais Komisija paprašė Austrijos valdžios institucijų papildyti informaciją. Šios atsakė 2011 m. sausio 28 d. ir gegužės 30 d. raštais. 2011 m. balandžio 8 d. Komisija bendrovės Ryanair taip pat paprašė pateikti papildomos informacijos, kurią ši pateikė 2011 m. liepos 4 d.2011 m. liepos 15 d. tą informaciją Komisija perdavė Austrijos valdžios institucijoms, šios pateikė pastabas 2011 m. rugsėjo 20 d. raštu.
20
2012 m. vasario 22 d. raštu Komisija informavo Austrijos valdžios institucijas apie sprendimą pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą ir išnagrinėti, be kita ko, 2002 m. ir 2006 m. sutartis su Ryanair (OL C 233, 2012, p. 28).
21
2012 m. gegužės 29 d. ir liepos 20 d. raštais Ryanair advokatas paprašė leisti susipažinti su Komisijos bylos medžiaga, tačiau Komisija šį prašymą atmetė 2012 m. birželio 19 ir spalio 4 d. raštais.
22
2014 m. gegužės 28 d. laišku Komisija paprašė Austrijos Respublikos pateikti papildomos informacijos apie 2002 m. sausio 22 d. Klagenfurto oro uosto ir Ryanair sudarytą sutartį dėl rinkodaros paslaugų; į tą prašymą šios institucijos atsakė 2014 m. birželio 11 d.
23
2014 m. liepos 23 d. Komisija nusprendė išplėsti tyrimo procedūrą (OL C 348, 2014, p. 36).
24
Ginčijamame sprendime Komisija nusprendė, be kita ko, kad 2002 ir 2006 m. sutartimis (toliau kartu – ginčijamos sutartys) Austrijos Respublika suteikė Ryanair, LV ir AMS neteisėtą ir su vidaus rinka nesuderinamą valstybės pagalbą. Ji nustatė grąžintinos pagalbos sumas atsižvelgdama į kiekvienų metų, kuriais buvo taikomos ginčijamos sutartys, metinių papildomų srautų, numatytų sudarant tas sutartis, neigiamą dalį. Ji nusprendė, kad pagal 2002 ir 2006 m. sutartis gautos pagalbos orientacinis dydis atitinkamai yra 1827267 eurai ir 141326 eurai; tai ji konstatavo ginčijamo sprendimo 5 ir 6 straipsniuose. To sprendimo 9–11 straipsniuose Austrijos Respublikos reikalaujama susigrąžinti tą pagalbą.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
25
2018 m. liepos 18 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo Ryanair, AMS ir FR Financing (Malta) Ltd (toliau kartu – Ryanair ir kt.) ieškinį, juo jos prašė panaikinti ginčijamo sprendimo 5 ir 6 straipsnius, taip pat to sprendimo 9–11 straipsnius, kiek jie su jomis susiję. Ieškiniui pagrįsti šios bendrovės pateikė šešis pagrindus. Be to, 2018 m. rugpjūčio 24 d. jos pateikė prašymą taikyti proceso organizavimo priemonę, kuria siekė, kad Komisija pateiktų tam tikrus dokumentus, o 2020 m. rugsėjo 25 d. – du papildomus dokumentus kaip papildomus įrodymus (toliau – papildomi įrodymai).
26
Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas iš pradžių nusprendė, kad tie papildomi įrodymai yra nepriimtini, nes Ryanair ir kt. nepagrindė pavėluoto jų pateikimo, kaip to reikalaujama pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalį. Paskui jis atmetė visus nurodytus pagrindus kaip nepagrįstus ir dėl tos priežasties visą ieškinį; Bendrasis Teismas nusprendė, kad nereikia tenkinti jam pateikto prašymo taikyti proceso organizavimo priemonę, nes, atsižvelgiant į prie šalių raštų pridėtus dokumentus bei į jų atsakymus į raštu ir žodžiu jo pateiktus klausimus, jis turi pakankamai informacijos sprendimui dėl ieškinio priimti. Galiausiai jis nurodė Ryanair ir kt. padengti bylinėjimosi išlaidas.
Šalių reikalavimai Teisingumo Teisme
27
Apeliantės Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
panaikinti ginčijamo sprendimo 5 ir 6 straipsnius bei to sprendimo 9–11 straipsnius, kiek jie su jomis susiję, arba, nepatenkinus šio reikalavimo, grąžinti bylą Bendrajam Teismui nagrinėti iš naujo ir
–
bet kuriuo atveju priteisti iš Komisijos bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.
28
Komisija prašo Teisingumo Teismo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliančių bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
29
Apeliaciniam skundui pagrįsti apeliantės pateikia keturis pagrindus. Pirmasis pateiktas dėl klaidingo papildomų įrodymų atmetimo pripažinus juos nepriimtinais. Antrasis – dėl klaidingo Reglamento 2015/1589 17 straipsnio aiškinimo ir neteisingo SESV 296 straipsnio taikymo. Trečiasis – dėl įrodymų iškraipymo Bendrajam Teismui vertinant, ar Komisija teisėtai taikė rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio privataus ūkio subjekto testą. Ketvirtasis iš esmės susijęs su teisės klaida, kurią Bendrasis Teismas padarė vertindamas susigrąžintinos pagalbos dydžio nustatymą ginčijamame sprendime.
Dėl pirmojo pagrindo
Šalių argumentai
30
Dėstydamos pirmąjį pagrindą apeliantės teigia, kad skundžiamo sprendimo 58–63 punktuose Bendrasis Teismas padarė dvi teisės klaidas, nes kaip nepriimtinus atmetė papildomus įrodymus, kuriuos jos pateikė 2020 m. rugsėjo 25 d., t. y. pasibaigus rašytinei proceso daliai (2019 m. vasario 26 d.), tačiau nepasibaigus žodinei proceso daliai (2021 m. sausio 14 d.), nes jos nepagrindė pavėluoto tų įrodymų pateikimo, kaip to reikalaujama pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalį.
31
Jos pažymi, kad pirmasis iš įrodymų, jog ginčijamame sprendime padaryta akivaizdi vertinimo klaida, pagrindžianti to sprendimo panaikinimą iš dalies, yra per formalią tyrimo procedūrą Klagenfurto oro uosto Komisijai pateikta lentelė, kurioje nurodytos su aviacija nesusijusios pajamos už kiekvieną išvykstantį keleivį pagal ginčijamas sutartis (toliau – lentelė, kurioje pateiktos su aviacija nesusijusios pajamos). Antrasis įrodymas yra 2014 m. lapkričio 3 d.Ryanair konsultanto ekonomikos klausimais parengtoje ataskaitoje pateiktos dalies neredaguota versija, kurioje atskleisti duomenys apie papildomų sąnaudų apskaičiavimą; prie ieškinio pridėtoje šios ataskaitos versijoje tie duomenys nebuvo paskelbti (toliau – duomenys apie sąnaudas).
32
Apeliantės nurodo, kad Bendrajame Teisme dėl lentelės, kurioje pateiktos su aviacija nesusijusios pajamos, jos teigė, kad negalėjo jos pateikti ankstesnėje proceso stadijoje, nes tuo metu dar jos neturėjo, kad jų prašymai susipažinti su Komisijos bylos medžiaga buvo atmesti, kad Bendrasis Teismas nepatenkino jų prašymo taikyti proceso organizavimo priemonę, o Klagenfurto oro uosto bendradarbiavimą pateikiant joms tą lentelę trikdė įvairūs veiksniai, kaip antai su COVID-19 pandemija susijusi krizė. Dėl duomenų apie sąnaudas reikia pažymėti, kad per ankstesnę proceso Bendrajame Teisme stadiją jų nereikėjo pateikti, taip pat nebuvo būtina to daryti, nes tų duomenų, kurie iš pradžių buvo neskelbiami, svarba išaiškėjo tik nagrinėjant lentelę, kurioje pateiktos su aviacija nesusijusios pajamos. Taigi tų duomenų pateikimo momentas buvo susijęs su tos lentelės pateikimo momentu.
33
Tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas, pirma, nesilaikė Teisingumo Teismo jurisprudencijoje suformuotų teisės principų, kuriais grindžiamos jo procedūros reglamento 85 straipsnio 1–3 dalys, t. y. rungimosi, šalių procesinio lygiateisiškumo, teisės į teisingą bylos nagrinėjimą ir gero teisingumo vykdymo principų. Iš tiesų skundžiamame sprendime niekaip nepaaiškinta, kaip arba dėl ko leidus pateikti aptariamus įrodymus būtų pažeisti tie principai arba sukliudyta Bendrojo Teismo gebėjimui išnagrinėti bylą per protingą terminą. Atvirkščiai, remiantis skundžiamu sprendimu darytina išvada, kad tų principų buvo laikomasi, nes Komisija turėjo galimybę per teismo posėdį ir po jo pateiktose rašytinėse pastabose pareikšti poziciją dėl tų įrodymų ir galimo jų poveikio ginčijamo sprendimo teisėtumui.
34
Antra, Bendrasis Teismas, viena vertus, nesilaikė jurisprudencijos, kurioje nustatyta, kad tai, jog šalis pavėluotai pateikė įrodymus, gali būti pagrįsta aplinkybe, kad ta šalis anksčiau negalėjo turėti tų įrodymų; šiuo klausimu apeliantė daro nuorodą į 2020 m. rugsėjo 16 d. Sprendimą BP / FRA (C‑669/19 P, EU:C:2020:713, 41 punktas). Kita vertus, jis nesilaikė jurisprudencijos, kurioje nustatyta, kad vertinant, ar vėlavimas pateikti įrodymus yra pagrįstas, reikia patikrinti, ar jie jau yra bylos medžiagoje, kuria grindžiamas ginčijamas sprendimas, nes tokiu atveju, jų nebūtų galima atmesti; apeliantės šiuo klausimu daro nuorodą į 2018 m. kovo 14 d. Bendrojo Teismo sprendimą Crocs / EUIPO – Gifi Diffusion (Chaussures) (T‑651/16, EU:T:2018:137, 17 punktas) ir į 2018 m. birželio 7 d. Sprendimą Schmid/EUIPO – Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (Steirisches Kürbiskernöl) (T‑72/17, EU:T:2018:335, 23 punktas). Nagrinėjamu atveju ankstesnėje proceso stadijoje jos neturėjo lentelės, kurioje pateiktos su aviacija nesusijusios pajamos, o aptariami papildomi įrodymai buvo Komisijos bylos medžiagoje.
35
Papildomi reikalavimai, kuriuos Bendrasis Teismas nori primesti, kaip antai reikalavimas pateikti Ryanair ir kt. bei Klagenfurto oro uosto susirašinėjimą, yra teisiškai nepagrįsti, nes Bendrojo Teismo galimybei priimti įrodymus pagal Procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalį netaikoma pareiga „pateikti pagrindimą“. Iš tiesų jurisprudencijoje nustatyta, kad tam, jog pavėluotas įrodymų pateikimas būtų pagrįstas, pakanka pateikti motyvus.
36
Komisija tvirtina, kad šis pagrindas yra nepagrįstas.
Teisingumo Teismo vertinimas
37
Iš pradžių reikia priminti, kad Bendrojo Teismo atliekamas jam pateiktų įrodymų ir pasiūlymų pateikti įrodymų priimtinumo vertinimas yra teisės klausimas, kurį dėl tos priežasties nagrinėdamas apeliacinį skundą tikrina Teisingumo Teismas (šiuo klausimu žr. 2020 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo BP / FRA, C‑669/19 P, EU:C:2020:713, 42 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
38
Dėl pirmojo pagrindo pirmos dalies, kurios argumentavimas išdėstytas šio sprendimo 33 punkte, svarbu pažymėti, kad, remiantis Bendrojo Teismo procedūros reglamento 76 straipsnio f punktu, visuose ieškiniuose turi būti pateikti, jei reikia, įrodymai ir pasiūlymai pateikti įrodymų, ir kad to reglamento 85 straipsnio 1 dalyje nurodyta, jog įrodymai ir pasiūlymai pateikti įrodymų pateikiami pirmą kartą pasikeičiant pareiškimais.
39
Be to, minėto 85 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad dublike arba triplike pagrindinės šalys gali papildomai pateikti įrodymų ar pasiūlymų pateikti įrodymų, kad pagrįstų savo argumentus, su sąlyga, kad vėlavimas juos pateikti yra pagrįstas. To paties 85 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta, kad išimties tvarka pagrindinės šalys dar gali pateikti įrodymų ar pasiūlymų pateikti įrodymų prieš pasibaigiant žodinei proceso daliai arba prieš Bendrajam Teismui priimant sprendimą išnagrinėti bylą nerengiant žodinės proceso dalies, su sąlyga, kad vėlavimas juos pateikti yra pagrįstas.
40
To paties 85 straipsnio 4 dalyje nurodyta, kad kitoms šalims suteikiama galimybė pateikti savo nuomonę dėl įrodymų arba pasiūlymų pateikti įrodymų, pateiktų pagal 2 ar 3 dalį, tačiau tai netrukdo Bendrajam Teismui priimti sprendimo dėl jų priimtinumo.
41
Dėl senojo 1991 m. gegužės 2 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento (OL L 136, 1991, p. 1) nuostatų, kurios yra analogiškos dabar galiojančio Bendrojo Teismo procedūros reglamento 76 straipsnio f punkto ir 85 straipsnio 1 dalies nuostatoms, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad tose nuostatose, kuriose patikslinta proceso stadija, per kurią turi būti pateikti pasiūlymai pateikti įrodymų, siekiant gero teisingumo vykdymo, atsižvelgiama į rungimosi ir šalių procesinio lygiateisiškumo principus, taip pat į teisę į teisingą bylos nagrinėjimą. Kalbant apie tai, kad šios nuostatos įpareigoja šalis pateikti įrodymų ir pasiūlymų pateikti įrodymų jau pačiame ieškinyje arba atsiliepime į ieškinį, pažymėtina, kad taip siekiama informuoti kitas šalis apie pateiktus įrodymus, kuriais grindžiami teiginiai, ir leisti joms tinkamai parengti atsiliepimą į ieškinį ar dubliką, kaip to reikalaujama pagal minėtus principus. Teisingumo Teismas taip pat nurodė, kad įrodymų ir pasiūlymų pateikti įrodymų pateikimas pirmojoje proceso stadijoje taip pat grindžiamas tikslu gerai vykdyti teisingumą, nes greitai parengus bylos medžiagą nagrinėti sudaromos sąlygos išnagrinėti bylą per protingą terminą (šiuo klausimu žr. 2005 m. balandžio 14 d. Sprendimo Gaki-Kakouri / Teisingumo Teismas, C‑243/04 P, EU:C:2005:238, 30 punktą).
42
Be to, dėl minėto senojo Procedūros reglamento nuostatos, kuri dabar iš esmės išdėstyta Bendrojo Teismo procedūros reglamento 85 straipsnio 2 dalyje, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad ta nuostata taip pat yra teisingo bylos nagrinėjimo, konkrečiau kalbant, teisės į gynybą apsaugos reikalavimo išraiška, nes ja remiantis leidžiama pateikti pasiūlymų pateikti įrodymų kitais atvejais, nei dabar nurodyta Bendrojo Teismo procedūros reglamento 76 straipsnio f punkte ir 85 straipsnio 1 dalyje (šiuo klausimu žr. 2005 m. balandžio 14 d. Sprendimo Gaki-Kakouri / Teisingumo Teismas, C‑243/04 P, EU:C:2005:238, 32 punktą).
43
Beje, dėl Bendrojo Teismo procedūros reglamento 85 straipsnio 1, 2 ir 4 dalyse išdėstytų nuostatų Teisingumo Teismas taip pat jau nusprendė, kad, nors remiantis to reglamento 85 straipsnio 1 dalyje nustatyta naikinamojo termino taisykle šalys privalo motyvuoti, kodėl delsia pateikti naujų įrodymų ar pasiūlymų pateikti įrodymų, Sąjungos teismas turi teisę patikrinti motyvų, dėl kurių buvo uždelsta pateikti tokius įrodymus ar pasiūlymus pateikti įrodymų, pagrįstumą ir, atsižvelgiant į konkretų atvejį, šių įrodymų ar pasiūlymų pateikti įrodymų turinį, taip pat teisę juos atmesti, jei pavėluotas jų pateikimas nėra tinkamai pagrįstas ar motyvuotas. Tai, kad šalis pavėluotai pateikė įrodymus ar pasiūlymus pateikti įrodymų, be kita ko, gali būti pateisinama tuo, kad ji negalėjo anksčiau turėti tų įrodymų, arba tuo, kad, kitai šaliai įrodymus pateikus pavėluotai, bylos medžiagos papildymas pateisinamas siekiant užtikrinti rungimosi principo laikymąsi (2020 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo BP / FRA, C‑669/19 P, EU:C:2020:713, 41 punktas).
44
Šio sprendimo 41–43 punktuose primintoje jurisprudencijoje suformuoti principai a fortiori galioja pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalį pateiktiems įrodymams ir pasiūlymams pateikti įrodymų. Iš tiesų ši nuostata yra ne paprasta nuo to straipsnio 1 dalyje nustatytos bendrosios taisyklės nukrypti leidžianti nuostata, kokia yra to straipsnio 2 dalis, o principinės taisyklės ir nukrypti leidžiančios nuostatos, kurios atitinkamai numatytos minėtose 1 ir 2 dalyse, išimtis, nes 3 dalyje numatyta galimybe pasinaudoti leidžiama, remiantis tos nuostatos formuluote, tik išimtiniais atvejais (šiuo klausimu žr. 2005 m. balandžio 14 d. Sprendimo Gaki-Kakouri / Teisingumo Teismas, C‑243/04 P, EU:C:2005:238, 33 punktą ir 2020 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo BP / FRA, C‑669/19 P, EU:C:2020:713, 47 punktą), taigi ji gali būti taikoma tik tuo atveju, jei įrodoma, kad susiklostė ypatingos aplinkybės (šiuo klausimu žr. 2019 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo HX / Taryba, C‑540/18 P, EU:C:2019:707, 67 punktą).
45
Remiantis visa šia jurisprudencija darytina išvada, kad būtent Bendrojo Teismo procedūros reglamento 85 straipsnyje nustatytų įrodymų pateikimo taisyklių taikymas sudaro sąlygas užtikrinti, kad būtų laikomasi rungimosi arba šalių procesinio lygiateisiškumo, teisės į teisingą bylos nagrinėjimą ar gero teisingumo vykdymo principų. Taigi negali būti laikoma, kad Bendrasis Teismas, pritaikęs Procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalyje numatytą taisyklę, pažeidė šiuos principus ir teises, nors nusprendė, kad papildomi įrodymai yra nepriimtini dėl to, kad vėlavimas juos pateikti nebuvo tinkamai pagrįstas (pagal analogiją žr. 2005 m. balandžio 14 d. Sprendimo Gaki-Kakouri / Teisingumo Teismas, C‑243/04 P, EU:C:2005:238, 34 punktą).
46
Tuo remiantis taip pat darytina išvada, kad Bendrasis Teismas neprivalėjo konkrečiai ir atsižvelgdamas į kiekvieną iš šių principų ir teisių arba gebėjimą išnagrinėti bylą per protingą terminą motyvuoti, dėl ko nepriima papildomų įrodymų, nes toks motyvavimas yra neatsiejamas nuo tos Bendrojo Teismo procedūros reglamento nuostatos taikymo. Dėl tos pačios priežasties taip pat negalima tvirtinti, kad Bendrasis Teismas iš principo privalo priimti pavėluotai pateiktus įrodymus, nebent nustato, kad atsisakyti juos priimti yra būtina siekiant užtikrinti tų pačių principų ir teisių laikymąsi.
47
Šiuo klausimu apeliantės negali naudingai argumentuoti, remdamosi tuo, kad Komisija turėjo galimybę Bendrajame Teisme išsakyti poziciją dėl papildomų įrodymų ir galimos jų įtakos ginčijamo sprendimo teisėtumui. Iš tiesų ši aplinkybė reiškia tik tai, kad Bendrasis Teismas teisingai taikė Procedūros reglamento 85 straipsnio 4 dalį, kurioje, beje, aiškiai numatyta, kad tai, jog kitos šalys turi galimybę išreikšti nuomonę apie pagal to straipsnio 3 dalį pateiktus arba siūlomus pateikti įrodymus, netrukdo Bendrajam Teismui priimti sprendimo dėl tų įrodymų priimtinumo.
48
Taigi šio pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
49
Dėl to pagrindo antros dalies, kurios argumentavimas išdėstytas šio sprendimo 34 punkte, pirmiausia reikia nurodyti, kad neginčijama, kaip teigia apeliantės ir kaip nustatyta šio sprendimo 43 ir 44 punktuose primintoje jurisprudencijoje, jog tai, kad šalis pavėluotai pateikė įrodymus ar pasiūlymus pateikti įrodymų pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalį, gali, be kita ko, būti pagrįsta aplinkybe, jog ta šalis anksčiau negalėjo turėti aptariamų įrodymų. Vis dėlto, viena vertus, toje pačioje jurisprudencijoje nustatyta, kad Bendrasis Teismas turi įgaliojimus atmesti aptariamus įrodymus, jei nusprendžia, jog pavėluotas jų pateikimas nėra tinkamai pateisinamas arba yra nepagrįstas, ir, kita vertus, ši 3 dalis gali būti taikoma tik tuo atveju, jei įrodoma, kad susiklostė ypatingos aplinkybės.
50
Šioje byloje skundžiamo sprendimo 59–62 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo aplinkybes, kurias Ryanair ir kt. jam pateikė siekdamos įrodyti, jog papildomi įrodymai yra priimtini, o to sprendimo 63 punkte, kaip jau buvo pažymėjęs jo 58 punkte, padarė išvadą, kad reikia pripažinti, kad Ryanair ir kt. nepateikė duomenų, kuriais būtų galima pateisinti, kaip reikalaujama pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalį, pavėluotą tų įrodymų pateikimą 2020 m. rugsėjo 25 d., t. y. likus keturioms dienoms iki teismo posėdžio, todėl tie įrodymai yra nepriimtini.
51
Šiuo klausimu dėl lentelės, kurioje pateiktos su aviacija nesusijusios pajamos, to sprendimo 59 punkte jis pažymėjo, kad nei per administracinę procedūrą Komisijai pateiktas prašymas, nei 2018 m. rugpjūčio mėn. Bendrajam Teismui pateiktas prašymas taikyti proceso organizavimo priemonę neužtikrina Ryanair ir kt. galimybės susipažinti su prašomais duomenimis. Jis taip pat konstatavo, kad Ryanair ir kt. nenurodė priežasčių, joms kliudžiusių tuo pat metu imtis reikiamų veiksmų ir paprašyti Klagenfurto oro uosto leisti susipažinti su administracinės bylos medžiaga, kurioje ta lentelė taip pat buvo.
52
To sprendimo 60 punkte jis laikėsi nuomonės, kad Ryanair ir kt. paaiškinimai, grindžiami COVID-19 epidemijos įtaka tinkamam to oro uosto funkcionavimui, yra migloti ir nepatikrinami, todėl tik jų vienų nepakanka siekiant įrodyti, jog gaunant informaciją iš to oro uosto kilo sunkumų, kuriais būtų galima pateisinti pavėluotą dokumento pateikimą likus kelioms dienos iki teismo posėdžio, nors tą dokumentą, kaip patvirtina Ryanair ir kt., Austrijos valdžios institucijos Komisijai pateikė prieš kelerius metus, kai vyko administracinė procedūra.
53
Be to, to sprendimo 61 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad net jeigu pavėluotą lentelės, kurioje pateiktos su aviacija nesusijusios pajamos, pateikimą būtų galima pateisinti triplike Komisijos padaryta nuoroda į tą lentelę, reikia pažymėti, jog tas triplikas buvo pateiktas 2019 m. vasario 25 d., t. y. gerokai iki COVID-19 epidemijos sukeltos krizės. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Ryanair ir kt. nepateikė „jokių duomenų, susijusių, pavyzdžiui, su susirašinėjimu su kompetentingomis [Klagenfurto oro uosto] tarnybomis, kad pateisintų [tos lentelės] pateikimą 2020 m. rugsėjo 25 d., t. y. praėjus aštuoniolikai mėnesių po to, kai Komisija pateikė tripliką“.
54
Priešingai, nei teigia apeliantės, Bendrasis Teismas pagrįstai nusprendė, kad pateikdamos tik šiuos duomenis Ryanair ir kt. tinkamai neįrodė, jog susiklostė šiuo atveju apeliančių negalėjimu ankstesnėje proceso stadijoje turėti lentelę, kurioje pateiktos su aviacija nesusijusios pajamos, grindžiamos ypatingos aplinkybės, pateisinančios tos lentelės priimtinumą pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalį, atsižvelgiant į tai, kad aptariama 3 dalis yra Bendrajame Teisme taikomos įrodymų pateikimo tvarkos išimtis.
55
Visų pirma atsižvelgiant į 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias [SESV 108] straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, 1999, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339), galiojusio tuo metu, kai buvo pateikti prašymai leisti susipažinti su Komisijos bylos medžiaga, nuostatas, taip pat į tuo metu jau suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją dėl suinteresuotųjų asmenų teisės susipažinti su Komisijos administracinės bylos medžiaga vykstant kontrolės procedūrai pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį nebuvimu tiek pagal tą reglamentą arba iš principo pagal 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, 2001, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 331), išskyrus tuos atvejus, kai paneigiama bendra prezumpcija, kad buvo pažeista tyrimo tikslų apsauga (šiuo klausimu žr. 2010 m. birželio 29 d. Sprendimo Komisija / Technische Glaswerke Ilmenau, C‑139/07 P, EU:C:2010:376, 54–62 ir 67–70 punktus), Bendrasis Teismas turėjo pagrindo nuspręsti, kad tie prašymai yra nepakankami siekiant įrodyti, kad Ryanair ir kt. negalėjo turėti tos lentelės ankstesnėje proceso stadijoje. Taigi jis galėjo pagrįstai nuspręsti, kad, siekiant įrodyti, jog nebuvo įmanoma turėti tos lentelės ankstesnėje proceso stadijoje, nepakanka vien nurodyti, kad tie prašymai būtų nepatenkinti, ir kad atsižvelgiant į tai, jog nebuvo paaiškintos priežastys, dėl kurių nebuvo tiesiogiai susisiekta su Klagenfurto oro uostu ankstesnėje stadijoje, tų prašymų nepatenkinimas negali būti laikomas tinkamu aptariamos lentelės priimtinumo pagrindimu, kaip reikalaujama pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalį.
56
Taip pat pažymėtina, kad atsižvelgiant į ilgesnį nei vienų metų laikotarpį, kuris praėjo nuo tripliko pateikimo iki COVID-19 epidemijos pasekmių atsiradimo Europos Sąjungoje, skundžiamo sprendimo 61 punkte pateiktas Bendrojo Teismo konstatavimas dėl su tomis pasekmėmis susijusių Ryanair ir kt. argumentų taip pat yra pagrįstas. Atsižvelgiant į šio sprendimo 35 punkte išdėstytus apeliančių argumentus, šiuo klausimu reikia pridurti, kad minėtame 61 punkte Bendrasis Teismas nenustatė jokio papildomo reikalavimo, kuris nebūtų jau nustatytas Procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalyje. Remiantis šio sprendimo 43 ir 44 punktais galima teigti, kad Sąjungos teismas turi įgaliojimus tikrinti pavėluoto įrodymų pateikimo motyvų pagrįstumą. Taigi tokiomis aplinkybėmis jis gali nuspręsti, kad šalies pateiktas pagrindimas yra neįtikinamas, jeigu ji savo teiginių nepagrindė jokiais dokumentiniais įrodymais, nors turėjo galimybę tai padaryti.
57
Galiausiai dėl Bendrajam Teismui pateikto prašymo taikyti proceso organizavimo priemonę reikia pažymėti, kad taip pat buvo akivaizdu, jog, nesant jokios Bendrojo Teismo pareigos jį tenkinti, to prašymo likimas buvo labai neaiškus, kad Ryanair ir kt. galėtų veiksmingai remtis tokiomis pastangomis gauti lentelę, todėl remtis tuo, kad prašymas pateiktas ir į jį dar negauta atsakymo, taip pat nepakanka siekiant įrodyti, kad susiklostė aplinkybės, kuriomis galima tinkamai pagrįsti vėlavimą pateikti lentelę ir vėliau jos priimtinumą remiantis Bendrojo Teismo procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalimi.
58
Dėl duomenų apie sąnaudas skundžiamo sprendimo 62 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad dalis su tais duomenimis buvo įtraukta į Ryanair konsultanto ekonomikos klausimais studiją, kuri Ryanair ir kt. poreikiams buvo parengta 2014 m. lapkričio mėn., ir kad toms bendrovėms nepavyko nurodyti priežasties, dėl kurios jos negalėjo to dokumento pridėti prie ieškinio arba dubliko. Šiuo klausimu jis nusprendė, kad jų argumentui dėl „neatsiejamo ryšio“ tarp tų duomenų ir lentelės, kurioje pateiktos su aviacija nesusijusios pajamos, pateikimo negalima pritarti, nes klausimą dėl Komisijos pateikto papildomų veiklos sąnaudų, kurių Klagenfurto oro uostas galėjo tikėtis, skaičiavimo Ryanair ir kt. jau buvo iškėlusios ieškinyje ir dublike, ir kad tuo laikotarpiu tuos duomenis jos jau turėjo.
59
Atsižvelgiant į šias aplinkybes, kurių apeliantės neginčija, ir į tai, kad Bendrojo Teismo procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalis yra išimtis, Bendrasis Teismas taip pat pagrįstai galėjo nuspręsti, kad Ryanair ir kt. tinkamai nepagrindė pavėluoto duomenų pateikimo ir kad dėl tos priežasties jis tą papildomą įrodymą atmetė kaip nepriimtiną.
60
Beje, šiuo atveju apeliantės negali naudingai argumentuoti remdamosi Bendrojo Teismo sprendimu dėl pagrindinių šalių pateiktų papildomų įrodymų pasibaigus rašytinei proceso daliai byloje, kurioje priimtas 2022 m. birželio 15 d. Sprendimas Qualcomm / Komisija (Qualcomm – Mokėjimai už išimtinumą) (T‑235/18, EU:T:2022:358), kuriuo jos rėmėsi per procesą Teisingumo Teisme. Iš tiesų, kaip išvados 39 ir 40 punktuose iš esmės taip pat pažymėjo generalinė advokatė, toje byloje pateikti pagrindimai nesusiję su šioje byloje pateiktais pagrindimais.
61
Be to, ypatingų aplinkybių, kuriomis grindžiamas pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalį pateiktų įrodymų priimtinumas, susiklostymą teoriškai privaloma patikrinti atskirai kiekvienu atveju atsižvelgiant į kiekvienai bylai būdingas konkrečias aplinkybes.
62
Taigi faktas, jog byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, Bendrasis Teismas galėjo nuspręsti, kad tos bylos aplinkybėmis papildomų įrodymų pateikimas pasibaigus rašytinei proceso daliai yra pateisinamas ypatingomis aplinkybėmis ir kad tie įrodymai dėl to turėjo būti priimti pagal Procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalį, neįrodo, kad skundžiamame sprendime, kuriame nagrinėjamos skirtingos faktinės aplinkybės ir pateikti skirtingi pagrindžiantys motyvai, šiuo klausimu padaryta teisės klaida.
63
Šiuo atveju apeliantės taip pat negali naudingai argumentuoti remdamosi šio sprendimo 34 punkte nurodytuose Bendrojo Teismo sprendimuose suformuota jurisprudencija bylose dėl Europos Sąjungos prekių ženklų, nes tie sprendimai neturi tokios prasmės, kokią jiems suteikia apeliantės.
64
Iš tiesų pirmajame iš nurodytų sprendimų buvo nagrinėjamas klausimas ne dėl įrodymų tiesiogine to žodžio prasme, o dėl Sąjungos teismo jurisprudencija, taip pat nacionaline ir tarptautine jurisprudencija grindžiamų klausimų, dėl kurių Bendrasis Teismas jau buvo nusprendęs, kad nei šalims, nei jam pačiam negali būti kliudoma jais remtis aiškinant Sąjungos teisę. Be to, nuoroda į tai, kad tie klausimai jau buvo pateikti Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) apeliacinei tarybai ir jos išnagrinėti, buvo pateikta tik siekiant išsamumo. Dėl antrojo iš tų sprendimų reikia pažymėti, kad remiantis jo 23 punktu galima teigti, jog Bendrasis Teismas, taip pat tik siekdamas išsamumo, nurodė, kad aptariami įrodymai nepateikti procedūros apeliacinėje taryboje bylos medžiagoje, nes Bendrasis Teismas jų nepriėmė, motyvuodamas tuo, kad suinteresuotosios šalys niekaip nepagrindė pavėluoto jų pateikimo.
65
Šiuo klausimu dar reikia pažymėti, kad šie dėl išsamumo pateikti Bendrojo Teismo motyvai gali būti paaiškinti Europos Sąjungos prekių ženklų bylų specifika. Bendrojo Teismo procedūros reglamento 178 straipsnio 5 dalyje nustatyta, kad įteikus ieškinį, kuris pareikštas Bendrajame Teisme, EUIPO tam teismui perduoda procedūros apeliacinėje taryboje bylos medžiagą. Taigi nuo pat ieškinio įteikimo Bendrasis Teismas turi tą bylos medžiagą ir visus joje pateiktus įrodymus. Tačiau taip nėra Komisijos administracinės bylos medžiagos atveju, kai vyksta valstybės pagalbos kontrolės procedūra.
66
Remiantis šiais argumentais darytina išvada, kad šio pagrindo antrą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą, o dėl tos priežasties – ir visą pirmąjį pagrindą.
Dėl antrojo pagrindo
Šalių argumentai
67
Dėstydamos antrąjį pagrindą apeliantės teigia, kad nusprendęs, viena vertus, kad Komisija nepažeidė pagalbos susigrąžinimui taikomo senaties termino, kiek tai susiję su 2002 m. DMG ir LV papildomu susitarimu ir 2002 m. DMG ir AMS SRP, ir, kita vertus, kad ginčijamas sprendimas šiuo klausimu buvo pakankamai motyvuotas, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, atitinkamai aiškindamas Reglamento 2015/1589 17 straipsnį ir taikydamas SESV 296 straipsnį.
68
Pirma, apeliantės kritikuoja skundžiamo sprendimo 70–79 punktus, nes dėl jų aptariamas 17 straipsnis tampa neveiksmingas. Jų nuomone, remiantis tais punktais galima teigti, kad Bendrasis Teismas pripažįsta, kad plačiai suformuluotas Komisijos prašymas pateikti informacijos taikant „visaapimančią“ formulę, tame prašyme tiksliai nenurodant priemonės, kuri gali būti laikoma valstybės pagalba, arba Komisijai nežinant apie tokios priemonės, dėl kurios nutrūktų senaties termino skaičiavimas, egzistavimą, teisėtai yra pakankamas, kad tas terminas nutrūktų.
69
Vis dėlto, pirma, pati Reglamento 2015/1589 17 straipsnio 2 dalies formuluotė, kurioje kalbama apie „neteisėtą pagalbą“, reikalauja, kad prašymai pateikti informacijos būtų pateikti dėl Komisijos nagrinėjamos konkrečios priemonės.
70
Antra, ankstesnėse bylose, kuriose Sąjungos teismai patvirtino, kad Komisijos prašymas pateikti informacijos nutraukia senaties termino skaičiavimą, aptariamuose prašymuose buvo nurodytos konkrečios Komisijos nagrinėjamos priemonės. Šiuo klausimu apeliantės daro nuorodą į 2017 m. gruodžio 7 d. Nutartį Airija / Komisija (C‑369/16 P, EU:C:2017:955, 42 punktas), į 2018 m. balandžio 26 d. Sprendimą ANGED (C‑233/16, EU:C:2018:280, 84 punktas), 2003 m. balandžio 10 d. Sprendimą Département du Loiret / Komisija (T‑369/00, EU:T:2003:114, 85 punktas), taip pat į 2016 m. balandžio 22 d. Sprendimą Airija ir Aughinish Alumina / Komisija (T‑50/06 RENV II ir T‑69/06 RENV II, EU:T:2016:227, 3, 7 ir 183 punktai).
71
Trečia, Reglamento 2015/1589 17 straipsnyje numatyto dešimties metų senaties termino tikslas yra užtikrinti teisinį saugumą; juo siekiama būtent apsaugoti tam tikras suinteresuotąsias šalis, prie kurių priskiriama suinteresuotoji valstybė narė ir pagalbos gavėjas. Tačiau, apeliančių teiginiu, skundžiamas sprendimas yra nesuderinamas su tuo tikslu. Iš tiesų, jei tas terminas galėtų būti nutrauktas pateiktus prašymą pateikti informacijos, kuriame nenurodyta nagrinėjama priemonė, pavyzdžiui, dėl to, kad Komisija nežino apie jos egzistavimą, nagrinėjamos valstybės narės atžvilgiu būtų pažeistas teisinio saugumo principas, kiek tai susiję su jos suteiktomis priemonėmis, kurias dar galima pareikalauti sugrąžinti, ir su jos suteiktomis priemonėmis, kurių nebegalima reikalauti grąžinti pagal minėtą 17 straipsnį.
72
Ketvirta, apeliantės teigia, kad skundžiamo sprendimo 77–79 punkte nurodytuose Bendrojo Teismo argumentuose, kad senaties termino skaičiavimas nutrūktų, net jeigu Komisijos prašymuose pateikti informacijos nebūtų konkrečiai nurodyti 2002 m. DMG ir LV papildomas susitarimas ir 2002 m. DMG ir AMS SRP, nes tos sutartys buvo „neatsiejamai susijusios“ su kitomis ankstesnėmis Komisijos prašymuose pateikti informacijos nurodytomis sutartimis, taip pat padaryta teisės klaida. Aplinkybė, kad Komisija, atlikusi tyrimą, tvirtino, jog tam tikros priemonės yra susijusios, nesuteikia galimybės atgaline data nustatyti, kad prašymas pateikti informacijos nutraukia senaties termino skaičiavimą, jei to prašymo pateikimo momentu to termino skaičiavimas nebuvo teisėtai nutrauktas.
73
Be to, apeliantės teigia, kad skundžiamo sprendimo 80, 81 ir 83–85 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad, kiek tai susiję su senaties terminu ar jo nutrūkimu, Komisija tinkamai motyvavo ginčijamą sprendimą. Neginčijama, kad per tyrimą jos informavo Komisiją, jog didelės dalies įtariamos pagalbos, jų teigimu, nebuvo įmanoma susigrąžinti, nes jau buvo suėjęs senaties terminas. Tačiau ginčijamo sprendimo 2–4 konstatuojamosiose dalyse, kuriomis Bendrasis Teismas rėmėsi nuspręsdamas, kad Komisija laikėsi pareigos motyvuoti, nekalbama apie tuos argumentus ir net apie senaties terminą ar jo nutraukimą dėl pateiktų prašymų pateikti informacijos. Aplinkybė, kad Komisija neprivalo atsakyti į kiekvieną jai pateiktą argumentą, neleido Bendrajam Teismui nuspręsti, kad ginčijamas sprendimas yra pakankamai motyvuotas.
74
Kad apeliantės galėtų veiksmingai pasinaudoti teise į teisminę kontrolę pirmojoje instancijoje, o Bendrasis Teismas – tinkamai įgyvendinti kontrolės įgaliojimus, reikėjo, kad remdamiesi tik ginčijamo sprendimo turiniu jie galėtų suprasti priežastis, dėl kurių Komisija atmetė per tyrimą dėl senaties termino apeliančių pateiktus argumentus. Tai suvokti nebuvo įmanoma remiantis tik to sprendimo 2–4 konstatuojamosiomis dalimis, kuriose nebuvo nurodytas vienintelis šiuo klausimu reikšmingas motyvas, t. y. aplinkybė, kad tose konstatuojamosiose dalyse nurodytais prašymais pateikti informacijos buvo nutrauktas senaties terminas.
75
Komisija atsako, kad antrasis pagrindas yra nepagrįstas.
Teisingumo Teismo vertinimas
76
Dėl antrojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su galimu Reglamento 2015/1589 17 straipsnio pažeidimu, padarytu skundžiamo sprendimo 70–79 punktuose, reikia pažymėti, kad Bendrasis Teismas, to sprendimo 70 ir 71 punktuose priminęs to straipsnio turinį ir su juo susijusią jurisprudenciją, 72 punkte nurodė, kad nagrinėjamu atveju neginčytina, jog aptariamo straipsnio 1 dalyje nustatytas dešimties metų senaties terminas pradėtas skaičiuoti 2002 m. rugpjūčio 9 d.
77
Paskui to sprendimo 73 punkte jis pažymėjo, kad 2007 m. spalio 11 d. Komisijos raštu Austrijos valdžios institucijoms pateiktame skunde kalbama apie bendrovei Ryanair„[Klagenfurto oro uosto] pateiktus palankius suderinimus“ nuo 2002 m. birželio 27 d., kad 2010 m. lapkričio 15 d. toms valdžios institucijoms pateiktame prašyme papildyti informaciją Komisija pateikė klausimų apie DMG ir Ryanair bendradarbiavimo sutartį, kuria buvo grindžiami mokėjimai už rinkodaros paslaugas, ir paprašė tos sutarties pavyzdžio, taip pat informacijos apie oro uostų rinkliavų kompensavimą nuo 2000 m., ir kad 2011 m. kovo 24 d. Austrijos valdžios institucijoms pateiktame prašyme pateikti informacijos buvo keletas klausimų apie 2002 m. sutartis, taip pat prašymas pateikti su Ryanair sudarytų sutarčių originalus, įskaitant rinkodaros sutartį.
78
To paties sprendimo 74 punkte Bendrasis Teismas taip pat pažymėjo, kad 2011 m. balandžio 8 d.Ryanair skirtame prašyme pateikti papildomos informacijos Komisija ją paragino pateikti informacijos apie sutartis, sudarytas per pastaruosius dešimt metų, ir konkrečiai paprašė pateikti visų sutarčių, kurios nebuvo pratęstos arba kurių vykdymas tuo laikotarpiu buvo nutrauktas, sąrašą, taip pat paaiškinti nutraukimo ir nepratęsimo priežastis. Bendrasis Teismas tame punkte taip pat nurodė, kad 2011 m. liepos 4 d. atsakyme Komisijai Ryanair tvirtino, jog visos sutartys su tuo oro uostu buvo pratęstos arba pakeistos įvykus komercinėms deryboms, išskyrus 2002 m. DMG ir LV SRP, kuri buvo nutraukta prieš baigiantis jos galiojimui. Bendrasis Teismas nusprendė, kad remiantis šiais duomenimis galima teigti, jog visi minėti prašymai pateikti informacijos taip pat apėmė 2002 m. DMG ir LV SRP bei 2002 m. DMG ir LV papildomą susitarimą.
79
Skundžiamo sprendimo 75 punkte jis paskui nusprendė, kad, atsižvelgiant į to sprendimo 70 punkte primintą jurisprudenciją, tie prašymai pateikti informacijos yra priemonės, kaip jos suprantamos pagal Reglamento 2015/1589 17 straipsnio 2 dalį, kurios gali nutraukti dešimties metų senaties termino eigą. To paties sprendimo 76 punkte jis konstatavo, kad dėl to, jog visus tuos prašymus Komisija pateikė Austrijos valdžios institucijoms ir Ryanair per dešimties metų laikotarpį, kuris pradėtas skaičiuoti 2002 m. rugpjūčio 9 d., nebuvo galima nuspręsti, kad Komisijos įgaliojimams pagalbos susigrąžinimo srityje buvo suėjęs senaties terminas pagal Reglamento 2015/1589 17 straipsnio 1 dalį.
80
Galiausiai skundžiamo sprendimo 77–79 punktuose Bendrasis Teismas iš esmės nurodė, kad, „galų gale“, atsižvelgiant į ginčijamame sprendime išdėstytas įvairias faktines aplinkybes, įrodančias „neatsiejamą“ ryšį tarp 2002 m. sutarčių, Komisija pagrįstai jas išnagrinėjo kaip vieną sandorį. Tuo remdamasis jis padarė išvadą, kad tokiomis aplinkybėmis, net jeigu Komisijos prašymai pateikti informacijos nebuvo konkrečiai susiję su 2002 m. DMG ir LV SRP bei 2002 m. DMG ir LV papildomu susitarimu, Reglamento 2015/1589 17 straipsnio 1 dalyje nustatytas senaties terminas iš tiesų buvo nutrauktas.
81
Remiantis šiais duomenimis galima teigti, kad, pirma, ir, priešingai, nei teigia apeliantės, Bendrasis Teismas tikrai nenusprendė, kad Reglamento 2015/1589 17 straipsnio 1 dalyje nustatytam senaties terminui nutraukti pakanka bet kokio valstybei narei Komisijos skirto prašymo pateikti informacijos, kad ir kaip aptakiai ar plačiai jis būtų suformuluotas ir net jeigu jame nėra konkrečios nuorodos į priemonę, kuri gali būti pripažinta valstybės pagalba, ar net jei Komisijai nežinoma apie galimos pagalbos egzistavimą.
82
Atvirkščiai, remiantis tais punktais ir, konkrečiai kalbant, skundžiamo sprendimo 73 ir 74 punktais, galima teigti, jog Bendrasis Teismas nusprendė, kad priemone, kuria nutraukiamas senaties terminas, kaip tai suprantama pagal to straipsnio 2 dalį, galėjo būti laikoma tik „dėl neteisėtos pagalbos“ priimta priemonė ir kad ta pagalba šioje byloje buvo identifikuota nuo to momento, kai 2007 m. spalio 11 d. Komisija Austrijos Respublikai perdavė šio sprendimo 19 punkte minėtą skundą, kuriame teigiama, jog nuo 2002 m. birželio 27 d.Ryanair gavo neteisėtą valstybės pagalbą būtent iš Klagenfurto oro uosto ir tarpininkaujant KFBG, o vėliau palaipsniui buvo tikslinama per administracinę procedūrą, vis dar nepasibaigus to straipsnio 1 dalyje nustatytam dešimties metų senaties terminui.
83
Antra, negalima tvirtinti, jog, kaip iš esmės teigia ir apeliantės, tam, kad Komisijos inicijuotas tyrimas galėtų būti kvalifikuojamas kaip priemonė, dėl kurios nutrūksta senaties termino eiga pagal minėtą 2 dalį, reikia, kad toje priemonėje būtų labai konkrečiai nurodytos visos pagalbos priemonę, dėl kurios vyksta tyrimas, sudarančios sutartys.
84
Tiesa, remiantis Reglamento 2015/1589 17 straipsnio 1 dalimi, Komisijos įgaliojimams susigrąžinti taikomas dešimties metų senaties terminas, o to straipsnio 2 dalyje pažymėta, kad tą terminą nutraukia būtent „bet kuri su neteisėta pagalba susijusi priemonė, kurios imasi Komisija“.
85
Be to, to reglamento 26 konstatuojamojoje dalyje nustatyta, kad senaties terminas 17 straipsnio 1 dalyje buvo numatytas siekiant teisinio saugumo ir skirtas, be kita ko, tam tikroms suinteresuotosioms šalims, prie kurių priskiriama nagrinėjama valstybė narė ir pagalbos gavėjas, apsaugoti (šiuo klausimu žr. 2005 m. spalio 6 d. Sprendimo Scott / Komisija, C‑276/03 P, EU:C:2005:590, 30 punktą).
86
Vis dėlto reikia priminti, kad SESV 107 straipsniu siekiama neleisti, kad valstybių narių tarpusavio prekybai įtaką darytų valdžios institucijų suteiktas pranašumas, kuris įvairiomis formomis iškraipo arba gali iškraipyti konkurenciją, sudarydamas palankesnes sąlygas tam tikroms įmonėms arba tam tikrų prekių gamybai (2006 m. birželio 15 d. Sprendimo Air Liquide Industries Belgium, C‑393/04 ir C‑41/05, EU:C:2006:403, 27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Taigi Komisijos vykdoma valstybės pagalbos kontrolė prisideda prie neiškraipytų konkurencijos sąlygų vidaus rinkoje išsaugojimo.
87
Be to, kartu aiškinant Reglamento 2015/1589 12 straipsnio 2 dalį ir 2 straipsnio 2 dalį galima teigti, kad jeigu per procedūrą dėl neteisėtos pagalbos Komisija suinteresuotosios valstybės narės paprašo pateikti jai duomenis, valstybė narė pateikia visą reikiamą informaciją, kad Komisija galėtų priimti sprendimą pagal to reglamento 4 ir 9 straipsnius. Taip pat kartu aiškinant to reglamento 12 straipsnio 2 dalį ir 5 straipsnio 1 ir 2 dalis galima teigti, kad jeigu Komisija nusprendžia, jog suinteresuotosios valstybės narės pateikta informacija apie priemonę yra neišsami, ji prašo pateikti visą papildomą informaciją, kurios jai reikia, ir, jei valstybė šio prašymo nepatenkina per nustatytą terminą arba jį tenkina nevisiškai, Komisija jai siunčia pakartotinį pranešimą ir nustato tinkamą papildomą terminą, per kurį informacija turi būti pateikta. Be to, aptariamo 12 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad jeigu, nepaisant pakartotinio pranešimo, suinteresuotoji valstybė narė nepateikia prašomos informacijos per Komisijos nustatytą laikotarpį arba ją pateikia ne visą, ta institucija priima sprendimą, įpareigojantį pateikti tą informaciją, ir nurodo, be kita ko, kokią informaciją reikia pateikti.
88
Jeigu būtų pritarta tokiam sąvokos „bet kuri su neteisėta pagalba susijusi priemonė“ aiškinimui, kokią šioje byloje siūlo apeliantės, būtų neproporcingai pakenkta Komisijos įgaliojimams vykdyti tyrimą ir dėl tos priežasties jos gebėjimui vykdant SESV jai nustatytą užduotį kontroliuojant valstybių teikiamą pagalbą užtikrinti neiškraipytų konkurencijos sąlygų vidaus rinkoje išsaugojimą. Tai juo labiau tiesa tuo atveju, kai, kaip ir šioje byloje, kalbama apie neteisėtą valstybės pagalbą, apie kurią Komisija iš principo turi mažiau informacijos, palyginti su informacija apie pagalbos priemones, apie kurias jai buvo pranešta pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį.
89
Trečia, remiantis šio sprendimo 70 punkte nurodytais sprendimais ir nutartimi, į kuriuos nuorodą daro apeliantės, negalima pateikti jokio priešingo argumento. Iš tiesų tų sprendimų ir nutarties punktuose, apie kuriuos jos kalba, išdėstyti tik kiekvienai iš tų bylų būdingi faktų konstatavimai ir nepateikta jokių argumentų, kuriais remiantis būtų galima patvirtinti šioje byloje apeliančių siūlomą Reglamento 2015/1589 17 straipsnio 2 dalies aiškinimą.
90
Ketvirta, dėl apeliančių išsakytos skundžiamo sprendimo 77–79 punktų, kurių turinys išdėstytas šio sprendimo 80 punkte, kritikos pakanka pažymėti, kad, kaip rodo žodžių junginio „galų gale“ vartojimas, šiuose punktuose pateikti motyvai yra pertekliniai, todėl ta apeliančių argumentų dalis turi būti atmesta kaip nereikšminga (šiuo klausimu žr. 2002 m. spalio 24 d. Sprendimo Aéroports de Paris / Komisija, C‑82/01 P, EU:C:2002:617, 41 punktą ir 2022 m. gegužės 12 d. Sprendimo Klein / Komisija, C‑430/20 P, EU:C:2022:377, 32 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
91
Dėl tos priežasties antrojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip iš dalies nepagrįstą ir iš dalies nereikšmingą.
92
Dėl to pagrindo antros dalies, pateiktos dėl galimo SESV 296 straipsnio pažeidimo, kurį Bendrasis Teismas esą padarė skundžiamo sprendimo 80, 81 ir 83–85 punktuose, reikia pažymėti, kad to sprendimo 80 ir 81 punktuose priminęs šioje srityje reikšmingą jurisprudenciją, jo 82 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad remiantis ginčijamo sprendimo 2–4 konstatuojamosiomis dalimis galima daryti išvadą, jog Komisija padarė nuorodą į datas, kai Austrijos valdžios institucijų ir Ryanair paprašė papildomų duomenų apie sutartis, nurodytas 2007 m. spalio 5 d. skunde, kuriame Ryanair konkurentas pasiskundė Komisijai, kad ši oro transporto bendrovė gavo neteisėtos valstybės pagalbos iš Klagenfurto oro uosto.
93
To paties sprendimo 83 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija taip pat pakankamai aiškiai nurodė datas, kai buvo nutraukta Reglamento 2015/1589 17 straipsnio 1 dalyje nustatyto dešimties metų senaties termino eiga. Jis nurodė, kad dėl to, jog Austrijos valdžios institucijoms ir Ryanair, kaip adresatėms, buvo žinomas Komisijos joms skirtų prašymų pateikti papildomos informacijos turinys, ši institucija privalėjo nurodyti tik ginčijamo sprendimo sandarai esminės reikšmės turinčius faktus, t. y. datas, kai ji ėmėsi priemonių, galinčių nutraukti senaties termino eigą.
94
Tuo remdamasis skundžiamo sprendimo 84 ir 85 punktuose jis nusprendė, kad tokiomis aplinkybėmis Komisija neprivalėjo ginčijamame sprendime pateikti konkrečių motyvų šiuo klausimu ir kad dėl to ji pakankamai motyvavo tą sprendimą.
95
Priėmęs tokį sprendimą Bendrasis Teismas nepažeidė SESV 296 straipsnio. Iš tiesų, remiantis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, kurią, beje, Bendrasis Teismas priminė skundžiamo sprendimo 80 punkte, SESV 296 straipsnyje reikalaujamas motyvavimas turi būti pritaikytas prie nagrinėjamo akto pobūdžio ir privalo aiškiai bei nedviprasmiškai atskleisti aktą priėmusios institucijos argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti patvirtintą priemonę pagrindžiančius motyvus, o kompetentingas teismas – vykdyti jos kontrolę. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, būtent į akto turinį, nurodytų motyvų pobūdį ir šio akto adresatų ar kitų su juo tiesiogiai ir konkrečiai susijusių asmenų interesą gauti paaiškinimus. Nereikalaujama motyvuose tiksliai nurodyti visų reikšmingų faktinių ir teisinių aplinkybių, nes klausimas, ar akto motyvai atitinka to straipsnio reikalavimus, turi būti vertinamas atsižvelgiant ne tik į jo formuluotę, bet ir į kontekstą bei į visas atitinkamą sritį reglamentuojančias teisės normas (1998 m. balandžio 2 d. Sprendimo Komisija / Sytraval ir Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, 63 punktas; taip pat 2021 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo Komisija / Tempus Energy ir Tempus Energy Technology, C‑57/19 P, EU:C:2021:663, 198 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
96
Taip pat reikia priminti, kad valstybės pagalbos kontrolės procedūra, atsižvelgiant į bendrą jos struktūrą, yra procedūra, pradėta prieš valstybę narę, kuri, atsižvelgiant į jos įsipareigojimus pagal Sąjungos teisę, yra atsakinga už pagalbos teikimą. Taigi per tą procedūrą kitos suinteresuotosios šalys, nei aptariama valstybė narė, negali pačios dalyvauti rungimosi principu grindžiamose diskusijose su Komisija, nes teisę jose dalyvauti turi ta valstybė narė. Jokioje tą procedūrą reglamentuojančioje nuostatoje tokios pagalbos gavėjui, kaip vienai iš suinteresuotųjų šalių, nenumatyta ypatingo vaidmens. Šiuo klausimu pažymėtina, kad valstybės pagalbos kontrolės procedūra nėra prieš pagalbos gavėją ar gavėjus vykdoma procedūra, per kurią tas gavėjas ar gavėjai galėtų naudotis tokiomis plačiomis teisėms kaip teisė į gynybą (šiuo klausimu žr. 2020 m. kovo 11 d. Sprendimo Komisija / Gmina Miasto Gdynia ir Port Lotniczy Gdynia Kosakowo, C‑56/18 P, EU:C:2020:192, 73–75 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
97
Taigi Bendrasis Teismas pagrįstai nusprendė, kad, kiek tai susiję su Reglamento 2015/1589 17 straipsnio 1 dalyje nustatyto senaties termino taikymu, ginčijamas sprendimas yra tinkamai motyvuotas. Konkrečiai kalbant, tam, kad įvykdytų pareigą motyvuoti ginčijamą sprendimą šiuo klausimu, Komisija neprivalėjo atsakyti į apeliančių argumentus, nes, remiantis pirmesniame punkte priminta jurisprudencija, pagalbos gavėjas negali dalyvauti rungimosi principu grindžiamose diskusijose su Komisija, kuriose dalyvauja suinteresuotoji valstybė narė, ir dėl to, kad bent netiesiogiai remiantis tuo sprendimu buvo galima teigti, kad Komisija pripažįsta, jog į apeliančių jai pateiktus argumentus ji negali atsižvelgti.
98
Taigi antrojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
99
Vadinasi, visą antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies nepagrįstą ir iš dalies nereikšmingą.
Dėl trečiojo pagrindo
Šalių argumentai
100
Dėstydamos trečiąjį pagrindą apeliantės teigia, kad Bendrasis Teismas iškraipė jam pateiktus įrodymus, vertindamas, ar Komisija teisėtai taikė rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio privataus ūkio subjekto kriterijų, kad nustatytų, ar Ryanair ir kt. įgijo pranašumą, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Siekdama ex ante apskaičiuoti ginčijamų sutarčių pelningumą Komisija rėmėsi neišsamiais, nepatikimais ir netinkamais duomenimis, dėl kurių išvadą apie pranašumo buvimą ji padarė netinkamai. Padaryti trys iškraipymai.
101
Pirma, apeliantės tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 331 ir 332 punktuose, kuriuose pateikiama 2006 m. sutarčių ex ante pelningumo analizė, Bendrasis Teismas iškraipė prie ieškinio priedo A.2.5 pridėtos 2006 m. SOUP 7.1 nuostatą. Joje saugos mokestis įvardijamas kaip rinkliava, kurią pagal sutartį Ryanair turėjo mokėti oro uostui. Be to, jis iškraipė prie to ieškinio priedo A.3.5.1 pridėtą apeliančių konsultanto ekonomikos klausimais parengtos 2012 m. rugpjūčio 31 d. ataskaitos 2.2.3 skirsnį ir prie to paties ieškinio A.3.4.1 priedo pridėtą to paties konsultanto 2012 m. balandžio 13 d. ataskaitoje esančią lentelę 2.21, kuriuose patvirtinta, kad Ryanair tikrai sumokėjo tą saugos mokestį oro uostui.
102
Vis dėlto Bendrasis Teismas patvirtino Komisijos padarytą klaidą tą mokestį laikyti papildomomis Klagenfurto oro uosto sąnaudomis, dėl kurios Komisija nuvertino 2006 m. sutarčių tikėtiną pelningumą to oro uosto požiūriu. Bylos medžiagoje nėra jokių įrodymų, kad tas mokestis bendrovei Ryanair buvo kompensuotas, priešingai, nei tvirtinama skundžiamo sprendimo 331 punkte, arba įrodymų, kuriuose būtų įvardyta šalis, patyrusi to kompensavimo išlaidas. Tik pirmojoje instancijoje pateikto Komisijos dubliko 101–103 punktai galėtų pagrįsti Bendrojo Teismo vertinimą, tačiau nepateikdama jokių įrodymų Komisija juose tik pažymėjo, kad Austrijos valdžios institucijos du kartus patvirtino, kad bendrovei Ryanair saugos mokestis buvo kompensuotas.
103
Antra, skundžiamo sprendimo 301 ir 302 punktuose Bendrasis Teismas iškraipė, viena vertus, ginčijamo sprendimo 379 konstatuojamosios dalies e punktą, kuriame patvirtinta, kad saugos marža buvo įtraukta į papildomų eksploatacijos sąnaudų, kurių oro uostas galėjo tikėtis pagal 2002 m. sutartis, vertinimą, ir, kita vertus, prie ieškinio priedo A.7.6 pridėtos 2018 m. liepos 18 d. konsultanto ekonomikos klausimais ataskaitos 2.24 ir 2.27 punktus, kuriais remiantis galima teigti, kad dėl tos saugos maržos apskaičiavimo nebuvo pateikta jokio paaiškinimo.
104
Tuose įrodymuose atskleidžiama, kad į papildomų oro uosto eksploatacijos sąnaudų vertinimą, kuriuo Komisija grindė ex ante pelningumo analizę, buvo įtrauktas parametras, t. y. aptariama saugos marža, kurios skaičiavimas niekada nebuvo paaiškintas ar atskleistas, dėl kurio buvo įvertinta, jog papildomos eksploatacijos sąnaudos bus nepaaiškinamai didelės, ypač palyginti su panašiais oro uostais, kuriuose taip pat atliekamas tyrimas dėl valstybės pagalbos. Ginčijamuose skundžiamo sprendimo punktuose Bendrasis Teismas neprieštaravo tam, kad šiuo vertinimu Komisija naudojosi nedarydama nuorodos į 2018 m. liepos 18 d. ataskaitą. Tuo remiantis reikia daryti išvadą, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė arba netinkamai atsižvelgė į šiuo klausimu jam pateiktus įrodymus.
105
Trečia, apeliantės nurodo, kad skundžiamo sprendimo 306 punkte Bendrasis Teismas iškraipė, pirma, prie ieškinio A.2.1 priedo pridėtos 2002 m. SOUP 2 straipsnio a punktą, kuriame nustatyta, kad siektinas užpildymo koeficientas yra 76 %; antra, ginčijamo sprendimo 382 konstatuojamąją dalį ir 10 lentelę, kuriose nustatyta, kad analizuodama 2002 m. SOUP Komisija taikė 70 % užpildymo koeficientą, taip pat ginčijamo sprendimo 415 konstatuojamosios dalies a punktą ir 11 lentelę, kuriais remiantis galima teigti, jog analizuodama 2006 m. sutartis Komisija taikė 85 % užpildymo koeficientą; trečia, ginčijamo sprendimo 17 konstatuojamąją dalį, kuria remiantis galima teigti, kad oro uoste civiliniai skrydžiai buvo pradėti vykdyti „netrukus“ po jo įkūrimo 1915 m., ir galiausiai, ketvirta, prie ieškinio priedo A.7.6 pridėtos konsultanto ekonomikos klausimais 2018 m. liepos 18 d. ataskaitos 2.14 dalį, kurioje nustatyta, kad 76 % užpildymo koeficientas artimas, nors ir šiek tiek mažesnis už Ryanair pasiektą maždaug 80 % užpildymo koeficientą visame maršrutų tinkle 2002 m. SOUP pasirašymo momentu.
106
Šie įrodymai neva atskleidžia, kad Komisijai atliekant 2002 m. SOUP ex ante pelningumo analizę taikytas 70 % užpildymo koeficientas yra pernelyg mažas. Iš tiesų jais neva įrodoma, viena vertus, kad jis buvo 6 punktais mažesnis už šalių sutartą siektiną užpildymo koeficientą ir 15 punktų mažesnis už 2006 m. sutarčių analizėje Komisijos taikytą koeficientą, ir, kita vertus, kad pasirašant 2002 m. SOUP oro uostas turėjo kelis dešimtmečius patirties civilinės aviacijos srityje, o tai paneigia teiginį, kad jo nepatyrimas su konkrečia oro transporto bendrove, šiuo atveju Ryanair, turėjo didelį atgarsį jo prielaidoms dėl užpildymo koeficiento.
107
Vis dėlto Bendrasis Teismas neprieštaravo tam, kad Komisija naudojo 70 % užpildymo koeficientą, nors bylos medžiagoje nėra jokių įrodymų, leidžiančių patvirtinti jo vertinimą, kad ankstesnės Klagenfurto oro uosto ir Ryanair sutarties nebuvimas pateisino spendimą nustatyti konservatyvų užpildymo koeficientą, ir jokių įrodymų, pagrindžiančių jo vertinimą, kad mažų sąnaudų oro bendrovės 2002 m. dar nebuvo pakankamai įsitvirtinusios, kad būtų galima pagrįstai nustatyti didesnį užpildymo koeficientą. Be to, vienintelė bylos medžiagos vieta, galinti pagrįsti šiuos Bendrojo Teismo vertinimus, yra Komisijos atsiliepimo į ieškinį 115 punktas ir jos tripliko 85 punktas. Tačiau Komisija, nepateikdama įrodymų, juose teigia, kad sprendimas taikyti 70 % koeficientą buvo pagrįstas Klagenfurto oro uosto sutartinių santykių su apeliantėmis patirties nebuvimu ir mažų sąnaudų oro bendrovių naujoko statusu.
108
Komisija teigia, kad nė vienas nurodytas iškraipymas neįrodytas ir kad bet kuriuo atveju apie nė vieną iš tų iškraipymų negalima daryti akivaizdžios išvados remiantis bylos dokumentais.
Teisingumo Teismo vertinimas
109
Remiantis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, Bendrajam Teismui nustačius ar įvertinus faktines aplinkybes, tik Teisingumo Teismas pagal SESV 256 straipsnį yra kompetentingas patikrinti šių aplinkybių teisinį kvalifikavimą ir teisines išvadas, kurios juo remiantis buvo padarytos. Taigi faktinių aplinkybių vertinimas nėra Teisingumo Teismo kontrolei teiktinas teisės klausimas, nebent būtų iškraipyti Bendrajam Teismui pateikti įrodymai (2021 m. sausio 28 d. Sprendimo Qualcomm ir Qualcomm Europe / Komisija, C‑466/19 P, EU:C:2021:76, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
110
Jeigu apeliantas tvirtina, kad Bendrasis Teismas iškraipė įrodymus, pagal SESV 256 straipsnį, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmą pastraipą ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punktą jis turi tiksliai nurodyti, kokius įrodymus teismas iškraipė, taip pat įrodyti nagrinėjimo klaidas, dėl kurių Bendrasis Teismas, atlikdamas vertinimą, šitaip iškraipė įrodymus. Be to, iškraipymas turi būti akivaizdžiai matomas iš bylos medžiagos, nesant reikalo iš naujo vertinti faktų ir įrodymų (2021 m. sausio 28 d. Sprendimo Qualcomm ir Qualcomm Europe / Komisija, C‑466/19 P, EU:C:2021:76, 43 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
111
Beje, nors įrodymai gali būti iškraipyti dokumentą aiškinant priešingai jo turiniui, tas iškraipymas turi akivaizdžiai išplaukti iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos ir jis reiškia, kad Bendrasis Teismas akivaizdžiai viršijo protingo tų įrodymų vertinimo ribas. Nepakanka įrodyti, kad dokumentas gali būti aiškinamas kitaip, nei jį aiškino Bendrasis Teismas (2021 m. sausio 28 d. Sprendimo Qualcomm ir Qualcomm Europe / Komisija, C‑466/19 P, EU:C:2021:76, 44 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
112
Atsižvelgiant būtent į šiuos principus reikia nagrinėti visas tris trečiojo pagrindo dalis.
113
Pirma, dėl to pagrindo pirmos dalies, pateiktos dėl skundžiamo sprendimo 331 ir 332 punktų, pažymėtina, kad pirmajame iš jų Bendrasis Teismas konstatavo, jog rašytiniuose dokumentuose ir per posėdį Komisija pareiškė, kad, viena vertus, remiantis per du kartus iš Austrijos valdžios institucijų gauta informacija tas mokestis ir pasirengimo reisui mokesčiai buvo kompensuoti bendrovei Ryanair; kita vertus, tos valdžios institucijos taip pat nurodė Komisijai, jog oro uosto rinkliavos visiškai buvo kompensuotos tuo pat metu, kai įsigaliojo 2005 m. skatinimo sistema, ir tai tapo nuolatine to laiko praktika, siekiant į Klagenfurto oro uostą pritraukti naujų oro transporto bendrovių.
114
Antrajame iš tų punktų Bendrasis Teismas nurodė, kad, remiantis tais duomenimis, buvo matyti, jog Komisija rūpestingai ir siekdama tinkamo pagrindinių SESV nuostatų dėl valstybės pagalbos taikymo suinteresuotosios valstybės narės prašė pateikti reikšmingos informacijos, kuria remdamasi galėtų patikrinti, ar, kiek tai susiję su 2006 m. sutartimis, saugos mokestis buvo kompensuojamas bendrovei Ryanair, ir jais remdamasis padarė išvadą, kad Komisija vis dėlto galėjo atlikdama 2006 m. sutarčių pelningumo analizę ir nepadarydama akivaizdžios vertinimo klaidos tą mokestį pripažinti papildomomis oro uosto sąnaudomis.
115
Beje, remiantis to sprendimo 328 punktu darytina išvada, kad šiuo klausimu Ryanair ir kt. Bendrajame Teisme remdamosi 2006 m. SOUP nuostatomis priekaištavo Komisijai, jog ši padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad, kalbant apie 2006 m. sutartis, saugos mokestis Klagenfurto oro uostui buvo sąnaudos, ir kad jos nurodė, jog Ryanair sąskaitose pateikti duomenys įrodo, kad ta bendrovė saugos mokesčių sumą pervesdavo oro uostui.
116
Vis dėlto remiantis tuo, kas nurodyta šio sprendimo 113 ir 114 punktuose, darytina išvada, kad, viena vertus, skundžiamo sprendimo 331 ir 332 punktuose Bendrasis Teismas nepadarė jokios nuorodos į šio sprendimo 101 nurodytas ataskaitas. Taigi jam negalima priekaištauti, kad toje skundžiamo sprendimo dalyje iškraipė minėtas ataskaitas.
117
Kita vertus, skundžiamo sprendimo 331 ir 332 punktuose Bendrasis Teismas netvirtino, kad Klagenfurto oro uostas nereikalavo saugos mokesčio iš Ryanair ir neneigė aplinkybės, kad tą mokestį ši bendrovė sumokėjo oro uostui, o tik nurodė, kad Komisija du kartus Austrijos Respublikos prašė šiuo klausimu pateikti informacijos ir kad ši valstybė narė per du kartus nurodė, kad tas mokestis ir visi pasirengimo reisui mokesčiai bendrovei Ryanair buvo kompensuoti. Tuo remiantis darytina išvada, kad 2006 m. SOUP 7.1 nuostatos Bendrasis Teismas taip pat neiškraipė.
118
Beje, kadangi trečiojo pagrindo pirmoje dalyje apeliantės ginčija įvairiems Bendrajam Teismui vertinti pateiktiems duomenims to teismo suteiktą įrodomąją galią, jų argumentai yra nepriimtini remiantis šio sprendimo 109 punkte priminta jurisprudencija, nes jais siekiama, kad Teisingumo Teismas iš naujo įvertintų faktines aplinkybes ir įrodymus.
119
Dėl tos priežasties šio pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip iš dalies nepagrįstą ir iš dalies nepriimtiną.
120
Antra, dėl to pagrindo antros dalies, pateiktos dėl skundžiamo sprendimo 301 ir 302 punktų, pažymėtina, kad pirmajame iš jų Bendrasis Teismas pateikė atsakymą į Ryanair ir kt. argumentus, kad Komisija padarė vertinimo klaidą, patvirtinusi Austrijos valdžios institucijų sprendimą saugos maržą pridėti prie verčių, kurių pagrindu buvo apskaičiuotos papildomos eksploatacijos sąnaudos dėl papildomų eismo srautų, kurių tikėtasi 2002 m. sutarčių galiojimo laikotarpiu. Ji pažymėjo, kad remiantis ginčijamo sprendimo 379 konstatuojamosios dalies e punktu teigtina, jog vertės, kurių pagrindu apskaičiuotos tos sąnaudos, buvo nustatytos remiantis 2002 m. Klagenfurto oro uosto naudota sąnaudų skaičiavimo sistema ir kad į tą sistemą buvo įtrauktas nusileidimo mokestis, keleivių mokestis ir orlaivio stovėjimo vietoje teikiamų paslaugų mokestis, eismo valdymo, infrastruktūros ir angaro mokesčiai. Tame pačiame punkte jis pažymėjo, kad per posėdį Komisija nurodė, o Ryanair ir kt. patvirtino, kad pagal 2002 m. šio oro uosto taikytą sąnaudų skaičiavimo sistemą buvo galima ne taip išsamiai paskirstyti išlaidas, kaip pagal 2005 m. taikytą sistemą, kuri aprašyta ginčijamo sprendimo 415 punkte.
121
Skundžiamo sprendimo 302 punkte jis nurodė, kad minėtame 379 konstatuojamosios dalies e punkte šiuo klausimu Komisija pateikė Austrijos valdžios institucijų paaiškinimus, pagal kuriuos jos naudojosi pačiomis optimistiškiausiomis prognozėmis, kiek tai susiję su papildomomis eksploatacijos išlaidomis už pasirengimą papildomam reisui ir už toną didžiausios kilimo masės, taip pat už kiekvieną papildomą išvykstantį keleivį. Tame punkte jis priėjo prie išvados, kad Komisijai negalima priekaištauti padarius akivaizdžią vertinimo klaida dėl to, kad ji patvirtino šią papildomų eksploatacijos sąnaudų skaičiavimo tvarką, kiek tai susiję su 2002 m. sutartimis, nes, nesant išsamių duomenų, taip pat dėl Austrijos valdžios institucijų optimistinių pagrindinių prognozių, jos siekis pateikti konservatyvų vertinimą buvo pagrįstas.
122
Viena vertus, remiantis šiais dviem skundžiamo sprendimo punktais darytina išvada, kad Bendrasis Teismas nepaneigė, kad, kaip galima teigti remiantis ginčijamu sprendimu, Austrijos valdžios institucijos saugos maržą buvo įtraukusios į aptariamų papildomų eksploatacijos sąnaudų vertinimą. Be to, remiantis bylos medžiaga darytina išvada, kad tuose punktuose tiksliai atkartojamas ginčijamo sprendimo 379 konstatuojamosios dalies e punkto turinys. Taigi nurodomas iškraipymas šiuo klausimu yra nepagrįstas.
123
Kita vertus dėl teiginio, kad Bendrasis Teismas iškraipė šio sprendimo 103 punkte nurodytą apeliančių konsultanto ekonomikos klausimais ataskaitą, pakanka pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 301 ir 302 punktuose Bendrasis Teismas nedaro jokios nuorodos į tą ataskaitą, todėl jam negalima priekaištauti ją iškraipius toje skundžiamo sprendimo dalyje.
124
Iš tikrųjų nurodydamos tą ataskaitą apeliantės siekia, kad Teisingumo Teismas iš naujo įvertintų faktines aplinkybes ir įrodymus, o tai nepriklauso to teismo kompetencijai apeliacinio proceso stadijoje, kaip nurodyta šio sprendimo 109 punkte primintoje jurisprudencijoje.
125
Taigi trečiojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti kaip iš dalies nepagrįstą ir iš dalies nepriimtiną.
126
Trečia, dėl to pagrindo trečios dalies, pateiktos dėl skundžiamo sprendimo 306 punkto, pažymėtina, kad tame punkte Bendrasis Teismas pabrėžė, kad, kaip pagrįstai nurodė Komisija, vertinant 2002 m. sutartis Klagenfurto oro uostui nebuvo neprotinga laikytis konservatyvaus požiūrio dėl užpildymo koeficiento, nes jis dar neturėjo darbo su Ryanair ir kt. patirties, be to, apskritai tuo metu mažų sąnaudų oro linijos nebuvo taip gerai įsitvirtinusios kaip šiandien. Jis taip pat nurodė, kad reikia konstatuoti, jog oro uosto prognozuotas 70 % užimtumo koeficientas mažai skyrėsi nuo 2002 m. SOUP nustatyto 76 % tikslo ir kad dėl tos priežasties Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, kai taikė 70 % koeficientą. Jis dar pridūrė, kad tai juo labiau yra tiesa dėl to, kad 2002 m. SOUP preambulėje paminėtas prognozuojamas 50000 atvykstančių keleivių per metus skaičius, kuris reiškia 76 % užpildymo koeficientą, yra siektinas tikslas, o ne privalomas įsipareigojimas.
127
Remiantis šiais skundžiamo sprendimo motyvais darytina išvada, kad, pirma, Bendrasis Teismas neiškraipė 2002 m. SOUP, kaip tai teigia apeliantės, nes jis aiškiai pažymėjo, kad tos sutarties tikslas buvo pasiekti 76 % užimtumo koeficientą. Jis taip pat neiškraipė ginčijamo sprendimo 382 konstatuojamosios dalies ir 10 lentelės, nes nurodė, jog analizuodama tą sutartį Komisija rėmėsi 70 % užimtumo koeficientu.
128
Antra, Bendrasis Teismas taip pat neiškraipė, kaip tai suprantama remiantis šio sprendimo 110 ir 111 punktuose priminta jurisprudencija, nei ginčijamo sprendimo 415 konstatuojamosios dalies a punkto, nei tame sprendime pateiktos lentelės, nes skundžiamo sprendimo 306 punkte net nekalbama apie 85 % apkrovos koeficientą; tas koeficientas iš tiesų paminėtas skundžiamo sprendimo 397 punkte.
129
Trečia, ginčijamo sprendimo 17 konstatuojamojoje dalyje iš tiesų nustatyta, kad „[Klagenfurto oro uostas] buvo įkurtas 1915 m. kaip karinių oro pajėgų bazė“ ir kad „netrukus jis pradėtas naudoti tiek kariniais, tiek civiliniais tikslais ir [kad] ši dvejopa naudojimo paskirtis tęsiasi iki šių dienų“. Tačiau, kaip galima teigti remiantis šio sprendimo 126 punktu, skundžiamo sprendimo 306 punkte Bendrasis Teismas tik pažymėjo, kad tas oro uostas 2002 m. dar neturėjo darbo su Ryanair ir kt. patirties ir kad tuo metu mažų sąnaudų oro linijos nebuvo taip gerai įsitvirtinusios kaip šiandien. Taigi nurodomas 17 konstatuojamosios dalies iškraipymas taip pat neįrodytas.
130
Ketvirta, dėl galimo šio sprendimo 105 punkte minėtos apeliančių konsultanto ekonomikos klausimais ataskaitos 2.14 dalies iškraipymo pakanka konstatuoti, kad skundžiamame sprendime niekur neminima ši dalis ir kad jame nėra jokio teiginio, įrodančio tos dalies iškraipymą.
131
Beje, tiek, kiek šio sprendimo 106 ir 107 punktuose išdėstytais argumentais apeliantės iš esmės teigia, kad jų pateikti įrodymai atskleidžia, jog Komisijai atliekant 2002 m. SOUP ex ante pelningumo analizę taikytas 70 % užpildymo koeficientas yra pernelyg mažas, jos iš tikrųjų siekia, kad Teisingumo Teismas iš naujo įvertintų faktines aplinkybes ir įrodymus šiuo klausimu, todėl ši trečiojo pagrindo trečia dalis yra nepriimtina remiantis šio sprendimo 109 punkte priminta jurisprudencija.
132
Taigi šio pagrindo trečią dalį reikia atmesti kaip iš dalies nepagrįstą ir iš dalies nepriimtiną. Dėl tos priežasties trečiąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl ketvirtojo pagrindo
Šalių argumentai
133
Dėstydamos ketvirtąjį pagrindą, kuris pateiktas dėl skundžiamo sprendimo 418–421 ir 427–429 punktų, apeliantės priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog susigrąžintinos pagalbos dydis, kuris buvo apskaičiuotas remiantis duomenimis ex ante, neturėtų būti taisomas remiantis duomenimis ex post, buvusiais bylos medžiagoje tuo momentu, kai buvo priimtas ginčijamas sprendimas.
134
Bendrasis Teismas neva konstatavo, kad iš principo tiek pagalbos egzistavimas, tiek jos dydis turi būti vertinami atsižvelgiant į situaciją, susiklosčiusią jos suteikimo momentu. Jis atmetė Ryanair ir kt. argumentus dėl atsižvelgimo į ex post duomenis dėl pajamų ir sąnaudų, nes į juos atsižvelgus susigrąžintinos pagalbos suma kistų priklausomai nuo atsitiktinių įvykių, kaip antai ekonominės padėties ar galimo pagalbos gavėjo gauto pelno pasinaudojus iš pradžių suteiktu pranašumu. Taip nusprendęs jis neatsakė į jų argumentus.
135
Iš tiesų Ryanair ir kt. rėmėsi ne atsitiktiniais duomenimis, o duomenimis, už kuriuos atsakingas pagalbos teikėjas, t. y. jo atliktu sąnaudų ir pajamų skaičiavimu, ir tik teigė, kad reikia ištaisyti klaidas, kurias jis padarė vertindamas sąnaudų ir pajamų kintamąsias, kurias kontroliavo. Beje, Komisija pripažino, kad, kiek tai susiję su bendrovėms Ryanair arba LV ir AMS pervestomis rinkliavomis už rinkodaros paslaugas, susigrąžintinos pagalbos dydis galėjo būti koreguojamas atsižvelgiant į Austrijos Respublikos ex post pateiktus įrodymus. Tačiau ji nesutiko, kad korekcijos būtų atliekamos remiantis kitais ex post duomenimis apie pajamas ir sąnaudas, dėl kurių vis dėlto galima daryti išvadą, kad sąnaudos buvo pervertintos.
136
Jurisprudencija, kuria Bendrasis Teismas rėmėsi, t. y. 2005 m. spalio 19 d. Sprendimas Freistaat Thüringen / Komisija (T‑318/00, EU:T:2005:363) ir 2020 m. kovo 26 d. Sprendimas Larko / Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238), susijusi su principu, kad pagalbos egzistavimas ir dydis turi būti vertinami atsižvelgiant į jos suteikimo momentu esančią padėtį. Tačiau tais sprendimais Komisijai nedraudžiama taisyti klaidų, padarytų vertinant pagalbos suteikimo momentu esančią situaciją. Jais taip pat nesuteikiama leidimo Komisijai pritarti klaidingais duomenimis grindžiamam pagalbos dydžio vertinimui. Be to, tuose sprendimuose kalbama apie garantijas, t. y. apie tokią pagalbos priemonės rūšį, kurią teikiant skirtumas tarp pagalbos skyrimo, kuris pasireiškia ketinimu suteikti pranašumą, ir jos išmokėjimo, kuris paprastai susijęs su paskesniu išteklių perdavimo etapu, yra ne toks ryškus, nei kalbant apie kitas pagalbos priemonių rūšis.
137
Be to, netinkamai aiškindami šiuos du sprendimus Bendrasis Teismas ir Komisija neatsižvelgė į klaidų riziką pagalbos teikėjų skaičiavimuose. Vis dėlto įmanoma, kad tam tikro dydžio pagalbą ketinęs suteikti valstybės subjektas gali suklysti vertindamas prognozuojamas sąnaudas bei pelną ir kad pagalba, kurią jis ketino suteikti, dėl to galiausiai nebuvo išmokėta arba išmokėta nevisa.
138
Pasak apeliančių, Komisija privalo remdamasi sprendimo priėmimo momentu bylos dokumentuose esančia medžiaga patikrinti, ar pagalbos teikėjo atlikti sąnaudų ir pajamų vertinimai nėra klaidingi. Iš tiesų dėl pervertintų sąnaudų arba nuvertintų pajamų grindžiamo nurodymo susigrąžinti pagalbą jos teikėjas praturtėtų, nes jam būtų grąžintos per didelės sumos, ir taip jis gautų naudos dėl savo paties padarytų klaidų. Toks grąžinimas taip pat prieštarautų neteisėtos pagalbos susigrąžinimo tikslui, t. y. padėties, kuri buvo prieš išmokat pagalbą, atkūrimui.
139
Komisija tvirtina, kad šis pagrindas yra nepagrįstas.
Teisingumo Teismo vertinimas
140
Valstybės pagalba laikoma intervencija, kuri bet kokia forma gali tiesiogiai ar netiesiogiai sudaryti įmonėms palankesnes sąlygas arba kuri turi būti laikoma ekonominiu pranašumu, kurio jį gaunanti įmonė neįgytų įprastomis rinkos sąlygomis (2018 m. kovo 6 d. Sprendimo Komisija / FIH Holding ir FIH Erhvervsbank, C‑579/16 P, EU:C:2018:159, 44 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
141
Taigi atsižvelgiant į SESV 107 straipsnio 1 dalies tikslą užtikrinti neiškraipytą konkurenciją, sąvoka „pagalba“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, negali apimti įmonei suteiktos priemonės iš valstybės išteklių, jeigu ji būtų galėjusi įgyti tokį patį pranašumą įprastas rinkos sąlygas atitinkančiomis aplinkybėmis. Taigi sąlygos, kuriomis buvo suteiktas toks pranašumas, iš principo vertinamos taikant privataus ūkio subjekto principą (2018 m. kovo 6 d. Sprendimo Komisija / FIH Holding ir FIH Erhvervsbank, C‑579/16 P, EU:C:2018:159, 45 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
142
Vertinant, ar privatus ūkio subjektas būtų priėmęs tokią pat priemonę įprastomis rinkos sąlygomis, reikia atsižvelgti į tokį ūkio subjektą, veikiantį esant kuo panašesnei padėčiai į valstybės padėtį (2020 m. kovo 26 d. Sprendimo Larko / Komisija, C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 28 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
143
Tokiomis aplinkybėmis Komisija privalo atlikti bendrą vertinimą, atsižvelgdama į visas svarbias bylos aplinkybes, jai leidžiančias nustatyti, ar įmonė gavėja akivaizdžiai nebūtų gavusi panašių lengvatų iš privataus ūkio subjekto (2020 m. kovo 26 d. Sprendimo Larko / Komisija, C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 29 punktas jame nurodyta jurisprudencija).
144
Šiuo atveju svarbia turi būti laikoma bet kokia informacija, galinti daryti nemenką įtaką privataus ūkio subjekto, kuris yra vidutiniškai apdairus ir rūpestingas ir kurio padėtis yra kuo artimesnė valstybės padėčiai, sprendimų priėmimo procesui. Taigi taikant privataus ūkio subjekto kriterijų svarbi yra tik sprendimo skirti aptariamą priemonę priėmimo momentu turima informacija ir numatomos aplinkybės (2020 m. kovo 26 d. Sprendimo Larko / Komisija, C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 30 ir 31 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija). Taip yra būtent tais atvejais, kai valstybės pagalbos egzistavimą Komisija nagrinėja atsižvelgdama į priemonę, apie kurią jai nebuvo pranešta ir kurią suinteresuotoji valstybė narė jau buvo įgyvendinusi vykstant jos atliekamam tyrimui (šiuo klausimu žr. 2012 m. birželio 5 d. Sprendimo Komisija / EDF, C‑124/10 P, EU:C:2012:318, 105 punktą).
145
Vadinasi, taikant privataus ūkio subjekto principą negalima atsižvelgti į aplinkybes, susiklosčiusias po to, kai buvo priimta aptariama priemonė (2020 m. kovo 26 d. Sprendimo Larko / Komisija, C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
146
Kaip Teisingumo Teismas jau nusprendė, remiantis šio sprendimo 142–145 punktuose priminta jurisprudencija darytina išvada, kad argumentai, kuriais ginčijamas Bendrojo Teismo atliktas susigrąžintinos pagalbos apskaičiavimo vertinimo pagrįstumas, neturi reikšmės, jeigu juose atsižvelgta į įvykius po aptariamos pagalbos priemonės skyrimo (2020 m. kovo 26 d. Sprendimo Larko / Komisija, C‑244/18 P, EU:C:2020:238, 113 punktas).
147
Dėstydamos ketvirtąjį pagrindą apeliantės iš esmės teigia, kad vertindamas ginčijamame sprendime nustatytą susigrąžintinos pagalbos dydį Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą. Šiuo klausimu jos teigia, kad Bendrasis Teismas turėjo nuspręsti, kad nustatydama tą dydį Komisija turėjo atsižvelgti į „duomenis ex post, buvusius bylos medžiagoje tuo momentu, kai buvo priimtas ginčijamas sprendimas“, o ne remtis „ex ante įrodymais“, t. y. kaip skundžiamo sprendimo 420 punkte konstatavo Bendrasis Teismas, rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio privataus investuotojo prognozuojamais įvykiais ginčijamų sutarčių sudarymo momentu.
148
Tame punkte Bendrasis Teismas šitaip pažymėjo, kad ginčijamame sprendime Komisija nustatė su ginčijamomis sutartimis susijusios susigrąžintinos pagalbos dydį, remdamasi „neigiama papildomo srauto, numatyto sudarant sandorį, dalimi (pajamomis atskaičius sąnaudas)“. Vis dėlto apeliantės iš esmės teigia, kad sąnaudos ir pajamos, kurių Klagenfurto oro uostas tikėjosi tų sutarčių sudarymo momentu, galiausiai skyrėsi nuo tų, kurios buvo prognozuojamos jas sudarant.
149
Beje, neginčijama, kad nagrinėjamu atveju aptariamos pagalbos priemonės buvo suteiktos būtent sudarius atitinkamas ginčijamas sutartis.
150
Taigi reikia konstatuoti, kad dėstydamos ketvirtąjį pagrindą apeliantės ginčija Bendrojo Teismo atlikto susigrąžintinos pagalbos dydžio apskaičiavimo vertinimo pagrįstumą, savo argumentus motyvuodamos įvykiais po aptariamos pagalbos priemonės skyrimo. Dėl šios priežasties remiantis šio sprendimo 146 punkte priminta jurisprudencija ketvirtasis pagrindas bet kuriuo atveju turi būti atmestas kaip nereikšmingas.
151
Šiuo klausimu apeliančių argumentui, kad ta jurisprudencija iš esmės netaikoma šioje byloje, nes ji susijusi tik su garantijos forma teikiama valstybės pagalba, negalima pritarti. Iš tiesų, kaip nustatyta toje jurisprudencijoje, ne vertinamos pagalbos pobūdis, o pats rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio privataus ūkio subjekto principo taikymas, kuris šioje byloje, beje, nėra ginčijamas, lemia, kad identifikuojant galimą pranašumą, kaip jis suprantamas pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, reikšmingi yra tik sprendimo skirti aptariamą priemonę priėmimo momentu turėti duomenys ir prognozuojamos aplinkybės.
152
Taip pat reikia pasakyti, kad grįsdamos šį pagrindą apeliantės negali naudingai remtis tuo, jog ginčijamo sprendimo 570 konstatuojamojoje dalyje Komisija dėl 2002 m. DMG ir LV SRP nurodė, jog susigrąžintinos pagalbos dydis gali būti koreguojamas vėliau, remiantis Austrijos Respublikos pateiktais įrodymais. Iš tiesų, kaip skundžiamo sprendimo 425 punkte nurodė Bendrasis Teismas, remiantis ginčijamu sprendimu galima teigti, kad ši valstybė narė per administracinę procedūrą tvirtino, jog ta sutartis niekada nebuvo įsigaliojusi, tačiau per administracinę procedūrą negalėjo pateikti rašytinio dokumento, patvirtinančio tokio tvirtinimo teisingumą.
153
Ginčijamo sprendimo 570 konstatuojamojoje dalyje Komisijos pateiktu patikslinimu siekta, kaip minėtame 425 punkte pažymėjo Bendrasis Teismas, tik suteikti tai valstybei narei galimybę pateikti tokį įrodymą ir galbūt į susigrąžintinos pagalbos dydį neįtraukti pagalbos, kuri turėjo būti išmokėta pagal tą sutartį, jeigu būtų įrodyta, kad dėl to, jog ta sutartis neįsigaliojo, joje numatyta pagalba nebuvo išmokėta jos gavėjui, todėl jokio ekonominio pranašumo pagal tą sutartį nebuvo suteikta, ir kad paskui jokio pagalbos dydžio neturėjo būti susigrąžinta pagal tą sutartį.
154
Atvirkščiai, Bendrajame Teisme pateiktais ir šiame pagrinde iš esmės pakartotais argumentais apeliantės iš tiesų teigia ne tai, kad ginčijamose sutartyse nustatyta pagalba joms nebuvo suteikta, o tai, kad tose sutartyse nustatytas pranašumas susigrąžinimo momentu turėjo būti iš naujo įvertintas atsižvelgiant į realius sutarčių šalių ekonominius rezultatus. Tie argumentai vis dėlto prieštarauja šio sprendimo 140–145 punktuose primintai jurisprudencijai, galiausiai – Teisingumo Teismo suformuotai jurisprudencijai, kuria remiantis neteisėtos pagalbos susigrąžinimas reiškia, kad turi būtų grąžintas tos pagalbos gavėjui ja suteiktas pranašumas, siekiant pašalinti to pranašumo nulemtą konkurencijos iškraipymą (šiuo klausimu žr. 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Komisija / Aer Lingus ir Ryanair Designated Activity, C‑164/15 P ir C‑165/15 P, EU:C:2016:990, 91 ir 92 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją ir 2019 m. kovo 5 d. Sprendimo Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, 131 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
155
Dėl tos priežasties ketvirtasis pagrindas turi būti atmestas kaip nereikšmingas.
156
Kadangi nė vienam apeliančių apeliaciniam skundui pagrįsti pateiktam pagrindui nebuvo pritarta, reikia atmesti visą apeliacinį skundą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
157
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
158
Kadangi Komisija reikalavo iš apeliančių priteisti bylinėjimosi išlaidas ir šios bylą pralaimėjo, iš jų priteisiamos šios išlaidos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Priteisti iš Ryanair
DAC ir Airport Marketing Services Ltd bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.