62024CJ0515
TEISINGUMO TEISMO (septintoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. kovo 12 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Apmokestinimas – Bendra pridėtinės vertės mokesčio (PVM) sistema – Pirkimo PVM atskaita – Direktyva 2006/112/EB – 176 straipsnio antra pastraipa – PVM atskaitos išimtys – Bilietų, skirtų pramoginiams renginiams ar paslaugoms, įsigijimas – Teisės į PVM atskaitą įsigaliojimas Ispanijos Karalystės įstojimo į Europos ekonominę bendriją dieną – Standstill išlyga“
Byloje C‑515/24
dėl Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas, Ispanija) 2024 m. liepos 22 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2024 m. liepos 24 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Randstad España SLU
prieš
Administración General del Estado
TEISINGUMO TEISMAS (septintoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas F. Schalin (pranešėjas), teisėjai M. Gavalec ir Z. Csehi,
generalinė advokatė J. Kokott,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Randstad España SLU, atstovaujamos abogados C. Durán Haeussler, J. M. Martínez Gimeno ir A. Villegas Viñeta,
–
Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos P. Pérez Zapico,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos C. Calvo Langdon, M. Herold ir B. Martenczuk,
susipažinęs su 2025 m. spalio 23 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, 2006, p. 1; toliau – PVM direktyva) 168 straipsnio a punkto ir 176 straipsnio išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Randstad España SLU ginčą su Administración General del Estado (Bendroji valstybės administracija, Ispanija; toliau – mokesčių administratorius) dėl mokesčio perskaičiavimo pridėtinės vertės mokesčio (PVM) srityje; šiuo mokesčio perskaičiavimu administratorius atsisakė suteikti teisę į pirkimo PVM, susijusio su bilietų, skirtų pramoginiams renginiams ir paslaugoms, pirkimu, atskaitą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Aktas dėl Ispanijos Karalystės ir Portugalijos Respublikos stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų
3
Akto dėl Ispanijos Karalystės ir Portugalijos Respublikos stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų (OL L 302, 1985, p. 23) 395 straipsnyje numatyta:
„Naujosios valstybės narės taiko priemones, būtinas, kad nuo įstojimo dienos jos pradėtų laikytis direktyvų ir sprendimų, kaip apibrėžta EEB sutarties 189 straipsnyje ir Euratomo sutarties 161 straipsnyje, bei rekomendacijų ir sprendimų, kaip apibrėžta EAPB sutarties 14 straipsnyje, jei XXXVI priedo sąraše arba kitose šio Akto nuostatose nenustatyta kitokio termino.“ (Neoficialus vertimas.)
Šeštoji Direktyva 77/388/EEB
4
1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas (OL L 145, 1977, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 23; toliau – Šeštoji direktyva) 17 straipsnio 6 dalyje buvo numatyta:
„Vėliausiai po ketverių metų nuo šios direktyvos įsigaliojimo [Europos bendrijų] Taryba [Europos bendrijų] Komisijos siūlymu vienbalsiai nusprendžia, su kokiomis išlaidomis susijęs [PVM] negali būti atskaitomas. Pridėtinės vertės mokestis jokiais atvejais negali būti atskaitomas, jeigu jis susijęs su išlaidomis, kurios nėra griežtai verslo išlaidos, pavyzdžiui, išlaidomis prabangai, pramogoms ar pasilinksminimams.
Kol aukščiau minėtos taisyklės įsigalios, valstybės narės gali taikyti visus atskaitos apribojimus, esančius jų nacionaliniuose įstatymuose, galiojančiuose šios direktyvos įsigaliojimo metu.“
5
Šeštoji direktyva buvo panaikinta ir pakeista PVM direktyva, kuri įsigaliojo 2007 m. sausio 1 d.
PVM direktyva
6
PVM direktyvos 168 straipsnio a punkte nustatyta:
„Jeigu prekes ir paslaugas apmokestinamasis asmuo naudoja savo apmokestinamiesiems sandoriams, apmokestinamasis asmuo turi turėti valstybėje narėje, kurioje jis vykdo šiuos sandorius, teisę iš PVM, kurį sumokėti jam tenka prievolė, atskaityti:
a)
mokėtiną ar sumokėtą PVM toje valstybėje narėje už prekių tiekimą ar paslaugų teikimą, kurį jam atliko ar turi atlikti kitas apmokestinamasis asmuo.“
7
PVM direktyvos 176 straipsnis išdėstytas taip:
„[Europos Sąjungos] Taryba, spręsdama vieningai ir remdamasi [Europos] Komisijos pasiūlymu, nustato išlaidas, už kurias PVM neatskaitomas. PVM jokiomis aplinkybėmis neatskaitomas už išlaidas, kurios nėra vien tik veiklos išlaidos, pavyzdžiui, išlaidos, patirtos įsigyjant prabangos prekes, pramogaujant ar pasilinksminant.
Kol įsigalios pirmoje pastraipoje nurodytos nuostatos, valstybės narės gali toliau taikyti visus atskaitos apribojimus, kurie buvo numatyti jų nacionaliniuose įstatymuose 1979 m. sausio 1 d. arba, jei valstybės narės įstojo į [Europos] Bendriją po šios datos, jų įstojimo dieną.“
8
Šio sprendimo priėmimo dieną Taryba nesudarė išlaidų, už kurias PVM negali būti atskaitomas, sąrašo.
Ispanijos teisė
Įstatymas 30/1985
9
1985 m. rugpjūčio 2 d.Ley 30/1985 del Impuesto sobre el Valor Añadido (Įstatymas Nr. 30/1985 dėl pridėtinės vertės mokesčio) (BOE, Nr. 190, 1985 m. rugpjūčio 9 d., p. 25214) 33 straipsnio 1 dalies 3 ir 5 punktuose buvo numatyta:
„1.   Neatskaitomi:
<...>
3.   Pirkimo mokestis už maisto ar gėrimų pirkimą ar importą arba viešbučių, restoranų ar pasirodymų paslaugas, išskyrus atvejus, kai jie skirti naudoti ar vartoti darbuotojams ar tretiesiems asmenims už atlygį.
<...>
5.   Pirkimo mokestis už įsigytas prekes ar paslaugas, skirtas dėmesiui klientams, darbuotojams ar trečiosioms šalims parodyti.“
10
Įstatymas Nr. 30/1985 įsigaliojo 1986 m. sausio 1 d. ir buvo panaikintas 1992 m. gruodžio 28 d.Ley 37/1992 del Impuesto sobre el Valor Añadido (Įstatymas 37/1992 dėl pridėtinės vertės mokesčio) (BOE, Nr. 312, 1992 m. gruodžio 29 d., p. 44247).
Įstatymas 37/1992
11
Nagrinėjamai bylai reikšmingos redakcijos Įstatymo 37/1992 96 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„1.   Jokiu būdu negali būti atskaitomas pirkimo mokestis, net ir naudoti savo poreikiams, už nurodytų prekių ir paslaugų, taip pat su šiomis prekėmis ir paslaugomis susijusių arba jas papildančių prekių ir paslaugų importą, nuomą, apdirbimą, taisymą, priežiūrą ar naudojimą:
<...>
4)   pasirodymai ir pramoginio pobūdžio paslaugos;
5)   prekės ar paslaugos, skirtos dėmesiui klientams, darbuotojams ar trečiosioms šalims parodyti.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
12
2009–2011 m. Randstad España pirko bilietus į Real Madrid C. F. ir F. C. Barcelona futbolo rungtynes, kvietimus į Ispanijos Formulės 1 Grand Prix Paddock Club ir kvietimus į ekskursijas laivu Clipper Stad Amsterdam. Ji atskaitė PVM, susijusį su šių bilietų, skirtų nemokamai suteikti savo klientams, pirkimu.
13
Po Dependencia de Control Tributario y Aduanero de la Delegación Central de Grandes Contribuyentes de la Agencia Tributaria (Mokesčių administratoriaus centrinis stambiųjų mokesčių mokėtojų skyriaus mokesčių ir muitų kontrolės poskyris, Ispanija) atliktos patikrinimo ir tyrimo procedūros mokesčių administratorius pateikė pranešimus apie mokėtiną mokestį, jais atsisakė Randstad España suteikti teisę atskaityti PVM, susijusį su bilietų, skirtų pramoginio pobūdžio renginiams ir paslaugoms, pirkimu 2009–2011 m. ir nurodė patikslinti atitinkamo PVM sumą pagal Įstatymo 37/1992 96 straipsnio 1 dalį.
14
Randstad España pateikė skundą dėl šių pranešimų apie mokėtiną mokestį; 2017 m. lapkričio 22 d.Tribunal Económico-Administrativo Central (Centrinis ekonominių ir administracinių bylų teismas, Ispanija) jį atmetė. Šį sprendimą dėl atmetimo ji apskundė Audiencia Nacional (Nacionalinis teismas, Ispanija) administracinių bylų kolegijai.
15
2022 m. sausio 17 d. sprendimu šis teismas patvirtino minėtą sprendimą dėl atmetimo, kiek jis susijęs su mokesčio perskaičiavimu dėl bilietų, skirtų sporto renginiams ir pramoginio pobūdžio paslaugoms, pirkimo. Audiencia Nacional (Nacionalinis teismas) rėmėsi standstill išlygos taikymu, kurį lemia visų pirma Šeštosios direktyvos 17 straipsnio 6 dalies antros pastraipos, o vėliau – PVM direktyvos 176 straipsnio antros pastraipos įgyvendinimas nacionaliniu lygmeniu.
16
Randstad España dėl šio sprendimo pateikė kasacinį skundą Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas, Ispanija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
17
Randstad España teigia, kad pagal PVM neutralumo principą apmokestinamasis asmuo turi turėti teisę atskaityti PVM, sumokėtą už pirkimus, susijusius su jos komercine veikla. Tai apima bilietų, skirtų dalyvauti sporto ar pramoginiuose renginiuose ir perduodamų nemokamai savo klientams, pirkimą. Standstill išlyga leidžia palikti galioti valstybės narės nacionalinės teisės aktus, galiojusius jai stojant į Europos Sąjungą, ir nustatyti PVM atskaitos apribojimus. Tačiau nagrinėjamu atveju taip nėra. Iš tiesų Ispanijos teisės aktai, kuriuose numatytas teisės į pirkimo PVM atskaitą netaikymas ir kurie susiję su tokiais pirkimais, negaliojo iki Ispanijos Karalystės įstojimo į Europos ekonominę bendriją.
18
Ispanijos vyriausybės teigimu, nors šie teisės aktai įsigaliojo Ispanijos Karalystės įstojimo į Bendriją dieną, jie buvo priimti 1985 m. rugpjūčio 2 d., t. y. prieš šį įstojimą, ir gali būti palikti galioti remiantis standstill išlyga.
19
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad PVM direktyvos 176 straipsnyje numatytą nuo teisės į atskaitą nukrypstančią tvarką, be kita ko, kiek tai susiję su šios teisės apribojimais, Teisingumo Teismas jau yra išaiškinęs 2010 m. rugsėjo 30 d. Sprendime Oasis East (C‑395/09, EU:C:2010:570) ir 2013 m. liepos 18 d. Sprendime AES-3C Maritza East 1 (C‑124/12, EU:C:2013:488). Iš šių sprendimų matyti, kad iš principo teisės į atskaitą apribojimai turėjo būti ne tik numatyti, bet ir galioti bei veiksmingai taikomi iki įstojimo į Sąjungą. Vis dėlto Ispanijos PVM teisės aktų kontekstas yra ypatingas. Iš tiesų iki Ispanijos Karalystės įstojimo į Bendriją PVM šioje valstybėje narėje nebuvo. Taigi nė vienas tuo metu egzistavęs mokestis, visų pirma bendrasis įmonių apyvartos mokestis ir prabangos mokestis, nebuvo panašus į PVM sistemą. Konkrečiai kalbant, nė dėl vieno iš šių mokesčių nebuvo numatytos jokios pirkimo mokesčio atskaitos.
20
Šiomis aplinkybėmis Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar pagal [PVM direktyvos] 168 straipsnio a punktą ir 176 straipsnio pirmą pastraipą draudžiama tokia taisyklė, kaip įtvirtinta [Įstatymo 37/1992] 96 straipsnio 1 dalies 4 ir 5 punktuose, pagal kurią negali būti atskaitoma jokia mokesčio, sumokėto įsigijus prekes ir paslaugas, pavyzdžiui, sporto renginių, taip pat skirto dėmesiui klientams, darbuotojams ar trečiosioms šalims parodyti, dalis, net jei mokesčių mokėtojas įrodo, kad tokios išlaidos yra tiesiogiai susijusios su jo verslo ar profesine veikla ir kad jos buvo patirtos išimtinai verslo ar profesiniais tikslais, o prekės ir paslaugos buvo panaudotos mokesčių mokėtojo apmokestinamiesiems sandoriams vykdyti, nors šios išlaidos yra iš pajamų mokesčio (gyventojų pajamų mokesčio ir pelno mokesčio) atskaitomos išlaidos?
2.
Ar tokia taisyklė, kaip įtvirtinta [Įstatymo 37/1992] 96 straipsnio 1 dalies 4 ir 5 punktuose, pagal kurią nustatyta sąlyga, ribojanti naudojimąsi teise į atskaitą, kuri įsigaliojo tą pačią dieną, kai Ispanijos Karalystė įstojo į [Bendriją], t. y. 1986 m. sausio 1 d., o iki įstojimo dienos negaliojo jokie teisės aktai, numatantys tokį apribojimą, atitinka [PVM direktyvos[ 176 straipsnio antrą pastraipą?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl antrojo klausimo
21
Nagrinėjamu atveju į prašymą priimti prejudicinį sprendimą reikia atsakyti pradedant nuo antrojo klausimo nagrinėjimo. Iš tiesų, kaip matyti iš šio prašymo, mokesčių administratorius teisės į pirkimo PVM atskaitą apribojimą Randstad España grindė tik standstill išlyga.
22
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar PVM direktyvos 176 straipsnio antra pastraipa turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiami nacionalinės teisės aktai, kurie įsigalioja atitinkamos valstybės narės įstojimo į Sąjungą dieną ir kuriuose įtvirtinta teisės į pirkimo PVM, sumokėto įsigyjant prekes ir paslaugas, pavyzdžiui, bilietus į sporto renginius, skirtus klientams, darbuotojams ar tretiesiems asmenims, atskaita.
23
Pagal suformuotą jurisprudenciją PVM direktyvos 168 straipsnio a punkte numatyta teisė į atskaitą yra sudedamoji PVM sistemos dalis ir iš esmės ji negali būti ribojama. Ji nedelsiant taikoma visam PVM, sumokėtam sudarant pirkimo sandorius (žr. 2019 m. gegužės 2 d. Sprendimo Grupa Lotos, C‑225/18, EU:C:2019:349, 25 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją),
24
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos taip pat matyti, kad nukrypimai nuo teisės į PVM atskaitą leidžiami tik aiškiai šį mokestį reguliuojančių direktyvų nuostatose numatytais atvejais (žr. 2019 m. gegužės 2 d. Sprendimo Grupa Lotos, C‑225/18, EU:C:2019:349, 28 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
25
Tarp šių nukrypimų yra PVM direktyvos 176 straipsnio antra pastraipa, kuri iš esmės tokia pati kaip Šeštosios direktyvos 17 straipsnio 6 dalies antra pastraipa ir kurią priėmus nebuvo padaryta įtakos jurisprudencijai, susijusiai su pastarosios nuostatos aiškinimu (žr. 2019 m. gegužės 2 d. Sprendimo Grupa Lotos, C‑225/18, EU:C:2019:349, 29 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją),
26
Kaip ir Šeštosios direktyvos 17 straipsnio 6 dalies antroje pastraipoje, kuri galiojo prieš priimant PVM direktyvos 176 straipsnio antrą pastraipą, pastarojoje yra standstill išlyga, pagal kurią numatyta, be kita ko, kad į Sąjungą įstojančios valstybės gali toliau taikyti visus teisės į PVM atskaitą apribojimus, kurie buvo taikomi jų įstojimo dieną, kol Taryba panaikins šio 176 straipsnio pirmoje pastraipoje įtvirtintas nuostatas, o to iki šios dienos Taryba nepadarė (žr. 2019 m. gegužės 2 d. Sprendimo Grupa Lotos, C‑225/18, EU:C:2019:349, 30 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją),
27
Teisingumo Teismas nurodė, kad vis dėlto valstybių narių galimybė toliau taikyti nacionalinės teisės nuostatose įtvirtintus PVM atskaitos apribojimus pagal PVM direktyvos 176 straipsnio antrą pastraipą nėra absoliuti. Taigi standstill išlyga nesiekiama naujai valstybei narei suteikti galimybės pakeisti savo vidaus teisės aktus dėl to, kad ji įstojo į Sąjungą, taip, kad būtų išplėsta taikomų nukrypimų apimtis ir taip šiais teisės aktais nukrypta nuo PVM direktyvos tikslų; tai prieštarautų pačios išlygos esmei (žr. 2019 m. gegužės 2 d. Sprendimo Grupa Lotos, C‑225/18, EU:C:2019:349, 31 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
28
Pagrindinėje byloje iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad iki Ispanijos Karalystės įstojimo į Bendriją 1986 m. sausio 1 d. Ispanijoje nebuvo vartojimo mokesčio, kurio struktūra būtų tapati tuo metu Bendrijoje galiojusio PVM struktūrai. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, pagal mokesčių, kuriuos pakeitė PVM, be kita ko, iš esmės bendrojo įmonių apyvartos mokesčio ir prabangos mokesčio, sistemą nebuvo numatytas bendras atskaitos mechanizmas.
29
Taigi, įsigaliojus Šeštajai direktyvai Ispanijoje buvo nustatyta bendra PVM atskaitos sistema.
30
Vis dėlto PVM direktyvos 176 straipsnio antroje pastraipoje numatytos standstill išlygos apimties analizė leidžia konstatuoti, kad ja nedraudžiama nuostata, pagal kurią valstybės narės teisės aktuose palikta galioti iki jos įstojimo į Sąjungą egzistavusi išimtis, jeigu jos taikymo sritis nesikeičia.
31
Tačiau (su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas) pirmiausia reikia pažymėti, kad neatrodo, jog Įstatymo 30/1985 33 straipsnio 1 dalies 3 ir 5 punktais, kurių turinys iš esmės pakartotas Įstatymo 37/1992 96 straipsnio 1 dalies 4 ir 5 punktuose, buvo išplėsta pagrindinėje byloje nagrinėjamo teisės į atskaitą išimties taikymo sritis, pažeidžiant PVM direktyvos 176 straipsnio antroje pastraipoje numatytos standstill išlygos tikslus.
32
Taigi reikia konstatuoti, kad šių nacionalinių nuostatų įsigaliojimas nesukėlė faktinių pokyčių ūkio subjektams, kurie, nesant PVM sistemos iki šių nuostatų įsigaliojimo, ir taip negalėjo atskaityti pirkimo PVM už atitinkamas išlaidas.
33
Be to, reikia konstatuoti, kad, kaip savo išvados 42 punkte pažymi generalinė advokatė, PVM atskaitos netaikymas pramogų ir reprezentacinėms išlaidoms yra suderinamas su Sąjungos teisės aktų leidėjo valia. Iš tiesų, atsižvelgiant į glaudų ryšį tarp šių išlaidų ir privačių poreikių tenkinimo, šis neįtraukimas atitinka PVM sistemos logiką.
34
Šiuo klausimu iš PVM direktyvos 176 straipsnio pirmos pastraipos matyti, kad, nors Taryba turi nustatyti išlaidas, kurios nesuteikia teisės į atskaitą, „PVM jokiomis aplinkybėmis neatskaitomas už išlaidas, kurios nėra vien tik veiklos išlaidos, pavyzdžiui, išlaidos, patirtos įsigyjant prabangos prekes, pramogaujant ar pasilinksminant“.
35
Tokiomis aplinkybėmis veikiau galimybė atskaityti pirkimo PVM už tokias išlaidas, kaip pramogos ir reprezentacinės išlaidos, galėtų prieštarauti PVM direktyvos tikslams.
36
Be to, toks aiškinimas leidžia visoms valstybėms narėms pasinaudoti PVM direktyvos 176 straipsnio antros pastraipos veiksmingumu, neatsižvelgiant į netiesioginių vartojimo mokesčių sistemas, galiojusias iki jų įstojimo į Sąjungą. Šiuo klausimu, kaip savo išvados 4 ir 46–48 punktuose iš esmės pažymėjo generalinė advokatė, priešingas aiškinimas galėtų pakenkti toms valstybėms narėms, kurios iki įstojimo į Sąjungą savo teisės aktuose neturėjo nustačiusios apmokestinimo, kuris būtų lygiavertis arba tapatus PVM.
37
Galiausiai pagrindinėje byloje nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose pakankamai aiškiai apibrėžiami prekių arba paslaugų, kurioms netaikoma teisė į PVM atskaitą, pobūdis ar tikslas tam, kad būtų užtikrinta, kad valstybėms narėms suteikta galimybe nebūtų naudojamasi, siekiant numatyti šios sistemos bendras išimtis (žr. 2019 m. gegužės 2 d. Sprendimo Grupa Lotos, C‑225/18, EU:C:2019:349, 40 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją),
38
Iš tiesų šiuose teisės aktuose numatytas pirkimo PVM atskaitos apribojimas įsigyjant prekes ar paslaugas, skirtas dėmesiui klientams, darbuotojams ar trečiosioms šalims parodyti, yra pakankamai konkretus ir nėra bendro pobūdžio.
39
Bet kuriuo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prejudiciniame klausime nurodyta aplinkybė, kad nagrinėjamų išlaidų suma yra iš tiesų atskaitoma pajamų mokesčio tikslais Ispanijoje, neturi reikšmės. Kaip savo išvados 35 punkte pažymėjo generalinė advokatė, pirma, pajamų mokestis nėra suderintas Sąjungos lygmeniu, todėl valstybės narės gali nuspręsti palikti galioti arba nustatyti skirtingas taisykles, susijusias su draudimais atskaityti išlaidas iš šio mokesčio bazės. Antra, šį mokestį reglamentuojančiais teisės aktais siekiama kitų tikslų, t. y. paprastai apmokestinti iš veiklos ar prekių gautas pajamas, o pagal PVM teisę apmokestinamos su vartojimo prekėmis susijusios išlaidos.
40
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti: PVM direktyvos 176 straipsnio antra pastraipa turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kurie įsigalioja atitinkamos valstybės narės įstojimo į Sąjungą dieną ir kuriuose įtvirtinta teisės į pirkimo PVM, sumokėto įsigyjant prekes ir paslaugas, pavyzdžiui, bilietus į sporto renginius, skirtus klientams, darbuotojams ar tretiesiems asmenims, atskaita.
Dėl pirmojo klausimo
41
Atsižvelgiant į atsakymą į antrąjį klausimą, į pirmąjį klausimą atsakyti nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
42
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:
2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos 176 straipsnio antra pastraipa
turi būti aiškinama taip:
pagal ją nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kurie įsigalioja atitinkamos valstybės narės įstojimo į Europos Sąjungą dieną ir kuriuose įtvirtinta teisės į pirkimo pridėtinės vertės mokesčio, sumokėto įsigyjant prekes ir paslaugas, pavyzdžiui, bilietus į sporto renginius, skirtus klientams, darbuotojams ar tretiesiems asmenims, atskaita.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.