TEISINGUMO TEISMO (dešimtoji kolegija) SPRENDIMAS
2023 m. spalio 12 d.(*)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Vartotojų apsauga – Vartojimo kredito sutartys – Direktyva 2008/48/EB – 16 straipsnio 1 dalis – Sutartinės teisės ir pareigos – Išankstinis gražinimas – Bendros vartojimo kredito kainos sumažinimas – Sutarties egzemplioriaus praradimas – Teisė iš kredito gavėjo gauti sutarties dublikatą“
Byloje C‑326/22
dėl Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (Varšuvos miesto apylinkės teismas, Lenkija) 2022 m. kovo 18 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2022 m. gegužės 13 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Z. sp. z o.o.
prieš
A.S.A.
TEISINGUMO TEISMAS (dešimtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas Z. Csehi (pranešėjas), teisėjai I. Jarukaitis ir D. Gratsias,
generalinė advokatė J. Kokott,
posėdžio sekretorė M. Siekierzyńska, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2023 m. balandžio 19 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        Z. sp. z o.o., atstovaujamos radca prawny M. Plichta, radca prawny A. Tomaszewska ir O. Wojciechowski,
–        A.S.A., atstovaujamo radca prawny P. Bieżuński ir adwokat K. Staszel,
–        Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna, M. Kozak ir S. Żyrek,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos G. Goddin ir M. Owsiany-Hornung,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/48/EB dėl vartojimo kredito sutarčių ir panaikinančios Tarybos direktyvą 87/102/EEB (OL L 133, 2008, p. 66) 16 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant pagal Lenkijos teisę įsteigtos bendrovės Z. sp. z o.o. ir banko įstaigos A. S.A. (toliau – bankas) ginčą dėl prašymo pateikti dokumentus ir informaciją siekiant išieškoti Z. perimto reikalavimo sumą, kurią bankas turi sumokėti dėl išankstinio grąžinimo sumažinus bendrą kredito kainą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3        Direktyvos 2008/48 39 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„Vartotojas turėtų turėti teisę įvykdyti savo įsipareigojimus iki kredito sutartyje sutartos datos. <…>“
4        Šios direktyvos 3 straipsnis „Sąvokų apibrėžtys“ suformuluotas taip:
„Šioje direktyvoje taikomos tokios sąvokų apibrėžtys:
a) vartotojas – fizinis asmuo, kuris sandoriuose, kuriems taikoma ši direktyva, veikia siekdamas tikslų, nesusijusių su jo užsiėmimu, verslu ar profesija;
<…>
g)      bendra kredito kaina vartotojui – visos išlaidos, įskaitant palūkanas, komisinius, mokesčius ir bet kuriuos kitus su kredito sutartimi susijusius mokesčius, kuriuos reikalaujama, kad vartotojas sumokėtų, ir kurie yra žinomi kreditoriui, išskyrus mokesčius notarui; taip pat įskaičiuojamos su kredito sutartimi susijusių papildomų paslaugų išlaidos, visų pirma draudimo įmokos, jei papildomai privaloma sudaryti paslaugų sutartį siekiant gauti kreditą apskritai arba taikyti skelbiamas [arba pagal komercines] nuostatas ir sąlygas;
<…>
m)      patvari laikmena – bet kuri priemonė, kuri suteikia galimybę vartotojui jam asmeniškai skirtą informaciją saugoti tiek laiko, kiek reikia pagal informacijos paskirtį, taip, kad ja būtų galima pasinaudoti ateityje ir kad būtų galima saugomą informaciją atkurti jos nepakeičiant;
<…>“
5        Minėtos direktyvos 10 straipsnio „Informacija, kuri turi būti pateikta kredito sutartyse“ 1 dalyje, be kita ko, numatyta:
„Kredito sutartys parengiamos popieriuje arba kitoje patvarioje laikmenoje.
Visos susitariančiosios šalys gauna po kredito sutarties egzempliorių. Šis straipsnis neturi įtakos Bendrijos teisę atitinkančioms nacionalinėms taisyklėms dėl kredito sutarčių sudarymo galiojimo.“
6        Šios direktyvos 16 straipsnio „Išankstinis grąžinimas“ 1 dalyje nurodyta:
„Vartotojas turi teisę bet kuriuo metu įvykdyti visus arba dalį savo įsipareigojimų pagal kredito sutartį. Tokiais atvejais jis turi teisę į bendros kredito kainos sumažinimą, kurį sudaro likusio sutarties trukmės laikotarpio palūkanos ir išlaidos.“
Lenkijos teisė
7        Direktyva 2008/48 į Lenkijos teisės sistemą perkelta pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2011 m. gegužės 12 d. Ustawa o kredycie konsumenckim (Dz. U., Nr. 126, 715 pozicija) (toliau – Vartojimo kredito įstatymas).
8        Vartojimo kredito įstatymo 49 straipsnyje nustatyta:
„1.      Tuo atveju, kai anksčiau sutartyje nustatyto termino grąžinamas visas kreditas, bendra kredito kaina sumažinama suma, kurią sudaro likusio sutarties trukmės laikotarpio išlaidos, net jeigu vartotojas jas patyrė iki kredito grąžinimo.
2.      Tuo atveju, kai anksčiau sutartyje nustatyto termino grąžinama dalis kredito, mutatis mutandis taikoma 1 dalis.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
9        Nuo 2015 m. lapkričio 14 d. iki 2018 m. liepos 24 d. bankas sudarė penkiolika vartojimo kredito sutarčių (toliau – nagrinėjamos kredito sutartys) su šešiais fiziniais asmenimis (toliau – vartotojai). Vartotojai grąžino kreditus iki nagrinėjamose sutartyse nustatyto termino ir vėliau perleido Z. savo skolinius reikalavimus, atitinkančius sumas, kurias bankas dėl išankstinio grąžinimo turi sumokėti pagal Vartojimo kredito įstatymo 49 straipsnio 1 ir 2 dalis.
10      Vis dėlto vartotojai nebeturėjo jiems priklausančių nagrinėjamų kredito sutarčių egzempliorių, todėl negalėjo jų perduoti Z.
11      Vis dėlto Biuro Informacji Kredytowej (Kredito informacijos biuras, Lenkija) patvirtino Z. vartotojų skolinių reikalavimų buvimo faktą.
12      Šiomis aplinkybėmis Z. kreipėsi į Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (Varšuvos miesto apylinkės teismas, Lenkija) – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą – su ieškiniu, kuriuo prašė, kad bankas išduotų nagrinėjamų kredito sutarčių ir su jomis susijusių sutarčių, visų pirma draudimo sutarčių, dublikatus ir pateiktų tam tikrą su kredito sutartimis susijusią informaciją. Bankas teigia, kad teisiškai nėra įpareigotas pateikti šios informacijos.
13      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar pagal Direktyvos 2008/48 16 straipsnį, atsižvelgiant į Sąjungos teisės veiksmingumo principą, suteikiama teisė prašyti dokumentų, kaip antai vartojimo kredito, kuris buvo grąžintas anksčiau nustatyto termino, sutarties, ir informacijos apie grąžinimo datą ir sumą, kai juos gauti būtina siekiant įvertinti, ar tikslinga pareikšti ieškinį ir ar tokiu atveju nekils rizikos, kad reikės padengti kitos šalies bylinėjimosi išlaidas arba bus suėjęs dalies reikalavimo senaties terminas.
14      Šiuo klausimu nacionalinis teismas pirmiausia primena, kad Sąjungos teisė ir nacionalinės nuostatos įtvirtina siekį užtikrinti aukšto lygio vartotojų apsaugą ir numato, kad išankstinio kredito grąžinimo atveju vartotojai turi teisę į bendros kredito kainos sumažinimą, kuris atitinka palūkanas ir mokesčius, mokėtinus už likusį sutarties laikotarpį. Vis dėlto pagal nacionalinę teisę tokio reikalavimo buvimą turi įrodyti vartotojas, o to negalima padaryti nepateikus sutarties kompetentingam teismui ir tiksliai neapibrėžus reikalavimo kredito grąžinimo momentu.
15      Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad atsisakymas vartotojui suteikti teisę gauti kredito sutarties, kurios originalo jis nebeturi, kopiją, taip pat reiškia, kad jis negali ne tik patikrinti, ar kreditorius tiksliai apskaičiavo grąžintinas sumas, bet ir įvertinti, ar ekonomiškai tikslinga prireikus pareikšti ieškinį dėl šių sumų išieškojimo. Be to, jis pažymi, kad vartotojas yra silpnesnė sutarties šalis ir neturi tokių priemonių, kaip ūkio subjektai, pavyzdžiui, bankai, išsaugoti nepaliestus visus svarbius dokumentus.
16      Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad jeigu vartotojas neturėtų teisės reikalauti iš kredito davėjo pateikti kredito sutarties kopiją, tai reikštų, kad vartotojas, praradęs sutarties originalą, gautą sudarant sutartį, faktiškai netektų realios galimybės susigrąžinti sumas, kurias kredito davėjas turi sumokėti pagal Vartojimo kredito įstatymo 49 straipsnio 1 ir 2 dalis. Toks aiškinimas pakenktų teisės į kredito kainos sumažinimą, kuri Direktyvos 2008/48 16 straipsnio 1 dalyje pripažinta vartotojui, veiksmingumui, nes kiltų rizika, kad bus atmestas šia teise grindžiamas vartotojo ieškinys, jis privalės padengti kredito davėjo bylinėjimosi išlaidas arba bus suėjęs jo reikalavimo senaties terminas.
17      Šiomis aplinkybėmis Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (Varšuvos miesto apylinkės teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar atsižvelgiant į Sąjungos teisės veiksmingumo principą, [Direktyvos 2008/48] 16 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad vartotojas arba verslininkas, kuriam vartotojas perleido iš šios direktyvos nuostatos kylančias savo teises, gali remdamasis šia nuostata reikalauti, kad kredito davėjas pateiktų sutarties (taip pat bendrųjų sąlygų, kurios yra sutarties dalis) kopiją ir informaciją apie kredito grąžinimą, kurios yra būtinos siekiant patikrinti, ar teisingai apskaičiuotos sumos, išmokėtos vartotojui grąžinant proporcingą visų kredito išlaidų dalį, jam anksčiau termino grąžinus kreditą, ir norint pareikšti ieškinį dėl galimo šių sumų grąžinimo?“
Dėl prejudicinio klausimo
18      Pirmiausia reikia patikslinti, kad aplinkybė, jog ginčai pagrindinėse bylose kilo tarp dviejų juridinių asmenų, nesudaro kliūčių taikyti Direktyvą 2008/48. Kaip matyti iš 2019 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Lexitor (C‑383/18, EU:C:2019:702) 20 punkto, šios direktyvos taikymo sritis priklauso ne nuo atitinkamo ginčo šalių tapatybės, o nuo kredito sutarties šalių statuso. Nagrinėjamu atveju reikalavimai, dėl kurių vyksta ginčai pagrindinėse bylose, kilę iš vartotojų ir banko sudarytų kredito sutarčių ir buvo perleisti ieškovei pagrindinėje byloje anksčiau termino grąžinus minėtus kreditus.
19      Tai reiškia, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas ginčas patenka į Direktyvos 2008/48 taikymo sritį.
20      Užduodamas klausimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyvos 2008/48 16 straipsnio 1 dalis, atsižvelgiant į Sąjungos teisės veiksmingumo principą, turi būti aiškinama taip, kad vartotojas, kaip jis suprantamas pagal šios direktyvos 3 straipsnio a punktą, gali reikalauti iš kredito davėjo sutarties kopijos ir visos informacijos apie kredito grąžinimą, nenurodytos pačioje sutartyje, tačiau reikalingos siekiant, viena vertus, patikrinti apskaičiuotą sumą, kurią kredito davėjas turi sumokėti dėl išankstinio grąžinimo sumažinus bendrą kredito kainą, ir, kita vertus, sudaryti vartotojui galimybę prireikus pareikšti ieškinį dėl šios sumos sumokėjimo.
21      Pirmiausia primintina, kad Direktyvos 2008/48 16 straipsnio 1 dalyje, siejamoje su jos 39 konstatuojamąja dalimi, numatyta, jog vartotojas turi teisę pirma laiko grąžinti kreditą ir teisę į bendros kredito kainos sumažinimą, kurį sudaro likusio sutarties trukmės laikotarpio palūkanos ir išlaidos (2019 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Lexitor, C‑383/18, EU:C:2019:702, 22 punktas).
22      Vis dėlto iš Direktyvos 2008/48 16 straipsnio 1 dalies formuluotės expressis verbis neišplaukia, jog tam, kad vartotojas galėtų pasinaudoti teise į bendros kredito kainos sumažinimą, kredito davėjas privalo jam pateikti sutarties kopiją, jeigu ji buvo prarasta, ir sutartyje nenurodytą informaciją, kuri būtų būtina pagal šią nuostatą vartotojui mokėtinai sumai apskaičiuoti.
23      Pagal suformuotą jurisprudenciją, aiškinant Sąjungos teisės nuostatą vis dėlto reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą, bet ir į kontekstą ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (2019 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Lexitor, C‑383/18, EU:C:2019:702, 26 punktas ir 2022 m. gruodžio 22 d. Sprendimo Amroq Beverages, C‑332/21, EU:C:2022:1031, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
24      Antra, dėl Direktyvos 2008/48 tikslo pasakytina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją ja siekiama užtikrinti aukštą vartotojų apsaugos lygį. Ši apsaugos sistema pagrįsta idėja, kad vartotojo padėtis yra mažiau palanki nei verslininko tiek dėl galimybių derėtis, tiek dėl informuotumo (2019 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Lexitor, C‑383/18, EU:C:2019:702, 29 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
25      Atsižvelgiant į tikslą užtikrinti vartotojų interesų aukšto lygio apsaugą būtina, kad jie turėtų galimybę disponuoti visa informacija apie kredito kainą, kad galėtų nustatyti visą jos dydį, visų pirma siekdami įgyvendinti Direktyvos 2008/48 16 straipsnio 1 dalyje jiems suteiktą teisę į bendros kainos sumažinimą. Todėl Direktyvoje 2008/48 nustatytos informavimo pareigos vaidina esminį vaidmenį įgyvendinant šia direktyva siekiamą tikslą.
26      Šiuo aspektu pažymėtina, kad iš Direktyvos 2008/48 16 straipsnio 1 dalies matyti, jog vartotojas turi teisę į bendros kredito kainos sumažinimą, kurį sudaro likusio sutarties trukmės laikotarpio palūkanos ir išlaidos, ir neturi pateikti jokių kitų įrodymų, išskyrus kredito išankstinio grąžinimo įrodymą. Iš to išplaukia, kad būtent kredito davėjas turi pateikti informaciją, būtiną siekiant nustatyti sumažintos bendros kredito kainos dydį, į kurį turi teisę vartotojas.
27      Be to, darant prielaidą, kad pačioje sutartyje nėra šiai sumai apskaičiuoti reikalingos informacijos, pareiga užtikrinti Direktyvos 2008/48 16 straipsnio 1 dalies veiksmingumą reikalauja, kad vartotojas šią informaciją gautų iš kredito davėjo, kai ji būtina minėtai sumai apskaičiuoti. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar taip buvo nagrinėjamu atveju.
28      Be to, kaip pabrėžė Lenkijos vyriausybė, kredito davėjas, kuris, žinodamas, kad vartotojas neturi sutarties dokumentų, atsisako suteikti jam teisę į proporcingą bendros kredito kainos sumažinimą dėl viso kredito grąžinimo anksčiau termino, neturi jokio teisėto intereso slėpti šiuos dokumentus nuo vartotojo ar jo teisių perėmėjo.
29      Trečia, dėl Direktyvos 2008/48 16 straipsnio 1 dalies konteksto primintina, kad ši nuostata yra šio teisės akto IV skyriuje „Su kredito sutartimis susijęs informavimas ir teisės“. Iš to darytina išvada, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas aiškiai išreiškė norą nustatyti glaudų ryšį tarp, viena vertus, vartotojo galimybės pasinaudoti su kredito sutartimi susijusiomis teisėmis ir, kita vertus, susipažinti su informacija apie šią sutartį.
30      Tai reiškia, kad pareiga informuoti, kylanti iš Sąjungos teisės aktų leidėjo ketinimo Direktyva 2008/48 užtikrinti aukštą vartotojų apsaugos lygį, kaip matyti iš šio sprendimo 24 ir 25 punktų, be kita ko, apima kredito davėjo pareigą pateikti vartotojui kredito sutarties kopiją ir visą su kredito grąžinimu susijusią informaciją, kuri nėra nurodyta pačioje sutartyje, tačiau reikalinga siekiant, viena vertus, patikrinti apskaičiuotą sumažintos bendros kredito kainos dydį, kurio vartotojas gali reikalauti dėl kredito išankstinio grąžinimo, ir, kita vertus, sudaryti vartotojui galimybę prireikus pareikšti ieškinį dėl šios sumos sumokėjimo.
31      Be to, šį aiškinimą patvirtina Direktyvos 2008/48 10 straipsnis, reglamentuojantis informaciją, kuri turi būti pateikta kredito sutartyje, ir einantis prieš Direktyvos 2008/48 16 straipsnio 1 dalį, turint omenyje, kad abi šios nuostatos įtvirtintos šios direktyvos IV skyriuje „Su kredito sutartimis susijęs informavimas ir teisės“. Vadovaujantis 10 straipsnio 1 dalimi, kredito sutartys parengiamos popieriuje arba kitoje patvarioje laikmenoje.
32      Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją konkrečiai iš Direktyvos 2008/48 3 straipsnio m punkte įtvirtintos sąvokos „patvari laikmena“ apibrėžties matyti, kad ji, kaip ir popierinė laikmena, turi užtikrinti vartotojui, kad jis turės atitinkamą informaciją ir prireikus galės įgyvendinti savo teises. Šiuo atžvilgiu vartotojui svarbu turėti galimybę saugoti jam asmeniškai skirtą informaciją, būti tikram, kad jos turinys nebus pakeistas, turėti prie jos prieigą pakankamą laikotarpį ir galimybę atgaminti ją originalią. Tokia laikmena turi suteikti galimybę vartotojui, viena vertus, ja lengvai pasinaudoti ateityje per tiek laiko, kiek reikia pagal informacijos paskirtį, ir, kita vertus, ją atkurti nepakeistą (šiuo klausimu žr. 2016 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Home Credit Slovakia, C‑42/15, EU:C:2016:842, 35 ir 37 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
33      Kadangi šiais tikslais vartotojui būtina faktiškai turėti minėtus dokumentus ir juose esančią informaciją, pateikti atitinkamas kopijas jų nebeturinčiam vartotojui taip pat laikytina kredito davėjo pareiga.
34      Galiausiai primintina, kad pagal Sąjungos teisės viršenybės principą, be kita ko, reikalaujama, kad nacionaliniai teismai, siekdami užtikrinti visų Sąjungos teisės nuostatų veiksmingumą, savo nacionalinę teisę aiškintų, kiek įmanoma taip, kad ji atitiktų Sąjungos teisę (2023 m. gegužės 4 d. Sprendimo ALD Automotive, C‑78/22, EU:C:2023:379, 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
35      Visų pirma tai reiškia, kad išimtinai privačių asmenų ginčą, kaip yra ir šiuo atveju, nagrinėjantis nacionalinis teismas, taikydamas vidaus teisės nuostatas, priimtas siekiant perkelti direktyvos nuostatas, turi jas aiškinti atsižvelgdamas į šios direktyvos tekstą ir paskirtį, kad pasiektų direktyvos tikslą atitinkantį rezultatą, tačiau nepažeisdamas tam tikrų ribų, be kita ko, draudimo nacionalinę teisę aiškinti contra legem (2023 m. gegužės 4 d. Sprendimo ALD Automotive, C‑78/22, EU:C:2023:379, 40 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
36      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą atsakytina: Direktyvos 2008/48 16 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad vartotojas, kaip jis suprantamas pagal šios direktyvos 3 straipsnio a punktą, gali reikalauti iš kredito davėjo sutarties kopijos ir visos informacijos apie kredito grąžinimą, nenurodytos pačioje sutartyje, tačiau reikalingos siekiant, viena vertus, patikrinti apskaičiuotą sumą, kurią kredito davėjas turi sumokėti dėl išankstinio grąžinimo sumažinus bendrą kredito kainą, ir, kita vertus, sudaryti vartotojui galimybę prireikus pareikšti ieškinį dėl šios sumos sumokėjimo.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
37      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:
2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/48/EB dėl vartojimo kredito sutarčių ir panaikinančios Tarybos direktyvą 87/102/EEB 16 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinama taip:
vartotojas, kaip jis suprantamas pagal šios direktyvos 3 straipsnio a punktą, gali reikalauti iš kredito davėjo sutarties kopijos ir visos informacijos apie kredito grąžinimą, nenurodytos pačioje sutartyje, tačiau reikalingos siekiant, viena vertus, patikrinti apskaičiuotą sumą, kurią kredito davėjas turi sumokėti dėl išankstinio grąžinimo sumažinus bendrą kredito kainą, ir, kita vertus, sudaryti vartotojui galimybę prireikus pareikšti ieškinį dėl šios sumos sumokėjimo.
Parašai.
*      Proceso kalba: lenkų.