Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
DEAN SPIELMANN IŠVADA,
pateikta 2025 m. birželio 26 d.(1)
Byla C‑649/23
Institutul de Istorie şi Teorie Literară „G. Călinescu“,
Fundaţia Naţională pentru Ştiinţă şi Artă
prieš
HK, TB įpėdinį,
VP,
GR
(Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Aukštasis Kasacinis Teisingumo Teismas, Rumunija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Direktyva 2001/29/EB – 2 straipsnis – Atgaminimo teisė – Ankstesnio kūrinio kritinis leidimas, siekiant rekonstruoti rankraštį lotynų kalba – Sąvoka „kūrinys“ – Autorių teisių paisymas “
Įvadas
1.        Autorių kūriniai ne visada buvo saugomi. Nors spausdinimo plėtra leido pirmąsias kūrinių naudojimo teises pagal licencijas suteikti spaustuvininkams(2), 1710 m. balandžio 10 d. „Statute of Anne“ (liet. „Anos statutas“)(3) laikomas pirmuoju teisės aktu, ginančiu autorių interesus. Ši teisinė autorių teisių sistema grindžiama ir tam tikromis filosofinės minties kryptimis, iš kurių, be kita ko, matyti, kad žmogus, savo darbo savininkas, tam tikromis sąlygomis gali pasisavinti dalį bendrų dalykų, į kuriuos įterpia šį darbą, taip paversdamas šiuos dalykus savo nuosavybe. Taigi suprantama, kad jam suteikiamos teisės į „savo darbo vaisių“(4).
2.        Vis dėlto autorių teisės nėra vienintelės teisės, lydinčios kūrinio gyvenimą. Pripažįstamos autorių teisėms gretutinės atlikėjų, gamintojų ir transliuotojų teisės. Jos yra naujesnės nei autorių teisės ir pirmą kartą buvo nustatytos 1961 m. spalio 26 d. Romoje priimtoje Tarptautinėje konvencijoje dėl atlikėjų, fonogramų gamintojų ir transliuojančiųjų organizacijų apsaugos(5) kaip atsakas į naujų technologijų atsiradimą.
3.        Nors šiuo metu aišku, kad kūrinio autoriai naudojasi autorių teisėmis, dėl tam tikrų kūrinių priskyrimo „kūriniams“ ir toliau kyla daug klausimų. Taigi pateikdamas šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą Înalta Curte de Casație și Justiție (Aukštasis Kasacinis Teisingumo Teismas, Rumunija) iš esmės klausia, ar galima laikyti „kūriniu“ viešai prieinamu tapusio kūrinio kritinį leidimą, parašytą lotynų kalba, kuriam atgaminti reikalingas autoriaus leidimas pagal Direktyvos 2001/29/EB(6) 2 straipsnio a punktą.
4.        Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas nagrinėjant Institutul de Istorie și Teorie Literară „G. Călinescu“ (G. Călinescu istorijos ir literatūros teorijos institutas, toliau – IITL) ir Fundația Națională pentru Știință și Artă (Nacionalinis mokslo ir meno fondas, toliau – FNSA) ginčą su profesoriaus Dan Slușanschi, parengusio aptariamą kritinį leidimą, įpėdiniais.
Teisinis pagrindas
Tarptautinė teisė
Berno konvencija
5.        1886 m. rugsėjo 9 d. Berne pasirašytos Konvencijos dėl literatūros ir meno kūrinių apsaugos (1971 m. liepos 24 d. Paryžiaus aktas) su pakeitimais, padarytais 1979 m. rugsėjo 28 d. (toliau – Berno konvencija), 2 straipsnyje nurodyta:
„1.      Sąvoka „literatūros ir meno kūriniai“ apima kiekvieną literatūros, mokslo ir meno kūrinį, koks bebūtų jo išraiškos būdas ar forma: knygas, brošiūras ir kitus literatūros kūrinius; paskaitas, kalbas, pamokslus ir kitus tokios rūšies kūrinius; dramos ir dramos‑muzikos kūrinius; choreografijos kūrinius ir pantomimas; muzikos kūrinius su tekstu ar be teksto; kinematografijos kūrinius, kuriems prilyginami analogiškais kinematografijai būdais gauti kūriniai; piešimo, tapybos, architektūros, skulptūros, graviravimo ir litografijos kūrinius; fotografijos kūrinius, kuriems prilyginami analogiškais fotografijai būdais gauti kūriniai; taikomosios dailės kūrinius; iliustracijas, žemėlapius, planus, eskizus ir plastikos kūrinius, susijusius su geografija, topografija, architektūra ar mokslu.
<...>
3.      Vertimai, adaptacijos, muzikinės aranžuotės ir kiti literatūros ar meno kūrinių perdirbimai saugomi kaip ir originalūs kūriniai nepažeidžiant originalaus kūrinio autorinės teisės.
<...>“
PINO autorių teisių sutartis
6.        Pasaulio intelektinės nuosavybės organizacijos (PINO) autorių teisių sutartis, priimta 1996 m. gruodžio 20 d. Ženevoje, buvo patvirtinta 2000 m. kovo 16 d. Tarybos sprendimu 2000/278/EB dėl PINO autorių teisių sutarties ir PINO atlikimų ir fonogramų sutarties patvirtinimo Europos bendrijos vardu(7).
7.        PINO autorių teisių sutarties 1 straipsnio „Ryšys su Berno konvencija“ 4 dalyje nustatyta, kad „Susitariančiosios Šalys įsipareigoja laikytis Berno konvencijos 1–21 straipsnių ir jos Priedo reikalavimų“.
TRIPS sutartis
8.        Sutartis dėl intelektinės nuosavybės teisių aspektų, susijusių su prekyba (toliau – TRIPS sutartis), pateikta Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) steigimo sutarties 1C priede, buvo pasirašyta Marakeše 1994 m. balandžio 15 d. ir patvirtinta 1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimu 94/800/EB dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių klausimų atžvilgiu(8). TRIPS sutarties šalys yra PPO narės, įskaitant visas Sąjungos valstybes nares ir pačią Sąjungą.
9.        TRIPS sutarties 9 straipsnyje įtvirtinta:
„1.      Valstybės narės laikosi Berno konvencijos <...> 1–21 straipsnių ir jos priedo. <...>
2.      Autorių teisių apsauga teikiama ne idėjoms, procedūroms, veikimo būdams ar matematinėms koncepcijoms, o jų išraiškai.“
Sąjungos teisė
Direktyva 93/98
10.      1993 m. spalio 29 d. Tarybos direktyvos 93/98/EEB dėl autorių ir gretutinių teisių apsaugos terminų suderinimo(9) 5 straipsnyje buvo nustatyta, kad „valstybės narės gali apsaugoti visuomenės nuosavybe tapusių kūrinių kritikos ir mokslo leidinius [kritinius ir mokslinius leidimus]. Ilgiausias tokių teisių apsaugos terminas yra 30 metų nuo tos datos, kai leidinys buvo pirmą kartą teisėtai išleistas.“
Direktyva 2006/116
11.      2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/116/EB dėl autorių ir tam tikrų gretutinių teisių apsaugos terminų(10) pakeitė Direktyvą 93/98 ir įsigaliojo 2007 m. sausio 16 d.
12.      Direktyvos 2006/116 19 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad „valstybėms narėms leidžiama išlaikyti arba įvesti kitokias gretutines teises, ypač susijusias su mokslo ir kritikos leidinių [kritinių ir mokslinių leidimų] apsauga. Siekiant užtikrinti skaidrumą visoje Bendrijoje, valstybės narės, įvedančios tokias naujas gretutines teises, privalo pranešti apie tai Komisijai“.
13.      Direktyvos 2006/116 1 straipsnio „Autorių teisių galiojimo terminas“ 1 dalyje nustatyta, kad „literatūros ar meno kūrinio autoriaus teisės, remiantis Berno konvencijos 2 straipsniu, galioja visą autoriaus gyvenimą ir 70 metų po jo mirties nepriklausomai nuo kūrinio teisėto viešo paskelbimo datos“.
14.      Direktyvos 2006/116 5 straipsnyje „Kritikos ir mokslo leidiniai [Kritiniai ir moksliniai leidimai]“ nurodyta, kad „valstybės narės gali apsaugoti visuomenės nuosavybe tapusių kūrinių kritikos ir mokslo leidinius [kritinius ir mokslinius leidimus]. Ilgiausias tokių teisių apsaugos terminas yra 30 metų nuo tos datos, kai leidinys buvo pirmą kartą teisėtai išleistas“.
Direktyva 2001/29
15.      Direktyvos 2001/29 2 straipsnyje „Atgaminimo teisė“ įtvirtinta:
„Valstybės narės nustato išimtinę teisę leisti arba uždrausti tiesiogiai ar netiesiogiai, laikinai ar nuolat bet kuriuo būdu ir bet kuria forma atgaminti visą arba iš dalies:
a)      autoriams – savo kūrinius;
<...>“
Rumunijos teisė
16.      2001 m. galiojusios redakcijos 1996 m. kovo 14 d. Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (Įstatymas Nr. 8/1996 dėl autorių teisių ir gretutinių teisių)(11) 16 straipsnyje nustatyta, kad „kūrinio autorius turi išimtinę teisę leisti versti, skelbti rinkiniuose, perdirbti ar kitaip pakeisti savo kūrinį, iš kurio gaunamas išvestinis kūrinys“.
17.      2015 m. galiojusios ir šiuo metu galiojančios redakcijos 1996 m. kovo 14 d. Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (Įstatymas Nr. 8/1996 dėl autorių teisių ir gretutinių teisių) 8 straipsnyje nurodyta(12):
„Nepažeidžiant autorių teisių į originalų kūrinį, autorių teisės taikomos ir išvestiniams kūriniams, sukurtiems remiantis vienu ar keliais ankstesniais kūriniais, t. y.:
a)      vertimams, adaptacijoms, dokumentiniams kūriniams, muzikinėms aranžuotėms ir kitiems literatūros, meno ar mokslo kūrinių perdirbimams, reiškiantiems kūrybišką intelektinį kūrinį;
b)      literatūros, meno ar mokslo kūrinių rinkiniams, kaip antai enciklopedijoms ir antologijoms, saugomiems arba nesaugomiems medžiagos ar duomenų rinkiniams, įskaitant duomenų bazes, kurie atsižvelgiant į medžiagos atranką arba išdėstymą yra intelektiniai kūriniai <...>“
18.      Pagal šio įstatymo 23 straipsnį „išvestinio kūrinio sukūrimas“, kaip tai suprantama pagal šį įstatymą, reiškia ankstesnio kūrinio, jei tai yra intelektinis kūrinys, vertimą, paskelbimą rinkiniuose, pritaikymą ar kitokį pakeitimą“.
Faktinės aplinkybės, pagrindinė byla, prejudicinis klausimas ir procesas Teisingumo Teisme
19.      Profesorius D. Slușanschi lotynų kalba parengė kunigaikščiui Dmitrijui Kantemirui priklausančio, tapusio viešai prieinamu kūrinio lotynų kalba, kurio pavadinimas, išverstas į rumunų kalbą, yra „Istoria creșterilor și a descreșterilor Curții Othman[n]ice sau Aliothman[n]ice de la primul început al neamului, adusă până în vremurile noastre, în trei cărț» („Osmanų arba Otomanų rūmų iškilimas ir nuosmukio istorija nuo giminės ištakų iki šių dienų, trys tomai“), kritinį leidimą (toliau – Slușanschi kritinis leidimas). Šį kritinį leidimą pirmą kartą 2001 m. išleido Timišoaros (Rumunija) leidykla Amarcord, o vėliau, 2008 m., pasirodė profesoriaus D. Slușanschi peržiūrėtas ir pataisytas antrasis leidimas, išleistas leidyklos Paideia (Rumunija); 2010 ir 2012 m. jis buvo išleistas pakartotinai.
20.      Kunigaikščio Dmitrijaus Kantemiro lotyniško teksto rankraštis, kuriuo remiantis buvo parengtas Slușanschi kritinis leidimas,
buvo rastas 1984 m. Harvardo (Jungtinės Amerikos Valstijos) universitete. Rengdamas pirmąjį leidimą profesorius D. Slușanschi panaudojo 1999 m. Rumunijoje paskelbtą faksimilę. Antrajame leidime jis panaudojo Harvardo universiteto pateiktas fotokopijas.
21.      Buvo paskelbtas ne tik Slușanschi kritinis leidimas lotynų kalba, bet ir Dmitrijaus Kantemiro kūrinys rumunų kalba, išverstas profesoriaus D. Slușanschi. Versdamas jis rėmėsi savo peržiūrėtame ir pataisytame kritiniame leidime pateiktu lotynišku tekstu.
22.      2013 m., profesoriui D. Slușanschi mirus, TB ir VP, kaip jo įpėdiniai, perleido IITL teisę naudoti profesoriaus D. Slușanschi transkripcijas ir vertimus, susijusius su įvairiais Dmitrijaus Kantemiro tekstais, įskaitant Slușanschi kritinį leidimą, siekiant išleisti visus Dimitro Kantemiro kūrinius. Vėliau IITL perdavė profesoriaus D. Slușanschi darbus FNSA.
23.      2015 m. FNSA paskelbė kūrinio „Dimitrie Cantemir – Istoria măririi și decăderii Curții otomane“ (Dmitrijus Kantemiras – Osmanų rūmų didybės ir nuosmukio istorija) dvikalbį leidimą lotynų ir rumunų kalbomis, kuriame lotyniškas tekstas buvo pateiktas su FNSA mokslininkų kritinėmis pastabomis.
24.      2015 m. gruodžio 8 d. TB ir VP Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas, Rumunija) pareiškė ieškinį dėl autorių teisių pažeidimo ir pareikalavo atlyginti neturtinę ir turtinę žalą, patirtą dėl viso FNSA kritinio leidimo paskelbimo.
25.      2017 m. gruodžio 21 d. sprendime Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas) konstatavo, kad FNSA leidime buvo visiškai atkartotas 2001 m. parengtas Slușanschi kritinio leidimo tekstas, taip pat buvo panaudoti anksčiau neskelbti papildymai ir pataisymai, kuriuos profesorius D. Slușanschi buvo atlikęs savo leidime ir ketino naudoti ateityje. Nuorodos į profesorių D. Slușanschi buvo pateiktos tik išnašose. Taigi Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas) pripažino, kad IITL ir FNSA pažeidė profesoriaus D. Slușanschi neturtinę teisę būti pripažintam Slușanschi kritinio leidimo autoriumi, taip pat jo įpėdiniams priklausančias autorių turtines teises.
26.      Gavęs IITL ir FNSA apeliacinį skundą, Curtea de Apel București (Bukarešto apeliacinis teismas, Rumunija) 2021 m. balandžio 7 d. sprendimu iš dalies pakeitė Tribunalul București (Bukarešto apygardos teismas) sprendimą, t. y. sumažino neturtinės žalos atlyginimą, kurį turėjo solidariai sumokėti IITL ir FNSA, bet paliko galioti iš jų priteistą turtinės žalos atlyginimo sumą. Be to, Curtea de Apel București (Bukarešto apeliacinis teismas) nusprendė, kad rengiant Slușanschi kritinį leidimą reikėjo atlikti įvairius veiksmus su originalu, dėti intelektines ir kūrybines pastangas, todėl tai yra „išvestinis kūrinys“, kaip tai suprantama pagal Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (Įstatymas Nr. 8/1996 dėl autorių teisių ir gretutinių teisių), ir jam taikoma šiame įstatyme numatyta apsauga.
27.      IITL ir FNSA pateikė kasacinį skundą Înalta Curte de Casație și Justiție (Aukštasis Kasacinis Teisingumo Teismas), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, ir iš esmės ginčijo kritinio leidimo laikymą „išvestiniu kūriniu“. Jie teigė, kad mokslinio pobūdžio kūrinio, parašyto nebevartojama kalba, turinčia griežtas sintaksės ir žodžių junginių taisykles, autorius neturi kūrybinio pasirinkimo ir siekia tik pasitelkti savo profesinius įgūdžius, kad nustatytų teksto variantus, kurie artimiausi pirminio kūrinio autoriaus sumanymui. Be to, kritinio leidimo autoriaus laisvė yra labai ribota arba jos net visai nėra.
28.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas dėl laikymo „kūriniu“, saugomu pagal autorių teises remiantis Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punktu, konkrečiau kalbant, dėl dviejų kumuliacinių sąlygų, kurios turi būti įvykdytos, t. y. i) originalaus objekto, o tam būtina ir pakanka, kad jis atspindėtų savo autoriaus asmenybę bei laisvą ir kūrybišką jo pasirinkimą, ir (ii) pakankamai tiksliai ir objektyviai identifikuojamo objekto.
29.      Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl to, ar kritinio leidimo autorius iš tikrųjų turi „laisvą ir kūrybišką pasirinkimą“, siekdamas išdėstyti ankstesnio teksto turinį išsamia, suprantama forma, kuri būtų kuo artimesnė pirminio autoriaus sumanymui. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad kritinio leidimo autorius nagrinėja originalo rankraštį ir gali pridėti pataisymų ar papildymų, kad jis būtų suprantamas, taip pat pateikti komentarų ir paaiškinimų dėl tinkamų žodžių parinkimo. Nors šio darbo negalima prilyginti tokio rankraščio atgaminimui ar faksimilinei transkripcijai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar šis pasirinkimas ir su juo susijusios kritinės pastabos bei komentarai arba paaiškinimai atspindi kritinio leidimo autoriaus kūrybiškumą ir „savitumą“, ar tik jo profesinius įgūdžius ir neginčytinas intelektines pastangas, kurių pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją vis dėlto nepakanka, kad tekstas būtų laikomas originaliu kūriniu, kuriam galėtų būti taikoma autorių teisių apsauga.
30.      Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar kritinis leidimas gali būti laikomas nuo pirminio kūrinio atskiru kūriniu, o gal, priešingai, jis su pirminiu kūriniu sutampa, nes šiuo leidimu siekiama išdėstyti ankstesnio kūrinio tekstą, taip pat prireikus – klausimas, ar tik kritinės pastabos, komentarai ir paaiškinimai turi tiksliai ir objektyviai identifikuojamą objektą ir tik jie galėtų būti laikomi autorių teisių saugomu kūriniu.
31.      Šiomis aplinkybėmis Înalta Curte de Casație și Justiție (Aukštasis Kasacinis Teisingumo Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar [Direktyvos 2001/29] 2 straipsnio a punkto nuostatas reikia aiškinti taip, kad kūrinio kritinis leidimas, kurio tikslas – remiantis rankraščiu išdėstyti pirminio kūrinio tekstą kartu su komentarais ir būtinomis kritinėmis pastabomis, gali būti laikomas autorių teisių saugomu kūriniu?“
32.      Rašytines pastabas pateikė Rumunijos, Prancūzijos ir Italijos vyriausybės bei Europos Komisija. IITL ir Komisija taip pat pateikė žodines pastabas per 2025 m. kovo 19 d. įvykusį posėdį.
Analizė
Pirminės pastabos
33.      Prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punktas turi būti aiškinamas taip, kad viešai prieinamu tapusio kūrinio
kritinis leidimas(13), kurio tikslas – rekonstruoti šio kūrinio tekstą, pateikiant komentarus ir būtinas kritines pastabas, gali būti laikomas kūriniu, kurį atgaminti galima tik gavus autoriaus leidimą.
34.      Be to, iš šalių argumentų ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo išreikštų abejonių matyti, kad lieka klausimas, ar teoriškai originalaus kūrinio kritinis leidimas gali būti laikomas autorių teisių saugomu „kūriniu“ pagal Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punktą.
35.      Šiuo klausimu Komisija atkreipia Teisingumo Teismo dėmesį į Direktyvos 2006/116 5 straipsnį, kuriame nurodytas konkretus viešai prieinamais tapusių kūrinių „kritikos ir mokslo leidini[ų] [kritinių ir mokslinių leidimų]“ apsaugos terminas. Ji mano, kad Slușanschi kritinis leidimas negali būti laikomas autorių teisių saugomu „kūriniu“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punktą, ir siūlo performuluoti prejudicinį klausimą, kad būtų galima išnagrinėti profesoriaus D. Slușanschi atliktą darbą atsižvelgiant į Direktyvos 2006/116 5 straipsnį.
36.      Vis dėlto manau, kad nereikia nei atlikti tokio nagrinėjimo, nei performuluoti prejudicinio klausimo, kaip siūlo Komisija.
37.      Iš tikrųjų reikia konstatuoti, kad nors Direktyva 2006/116 siekiama suderinti autorių teisių ir gretutinių teisių apsaugos terminus, taip pat dieną, nuo kurios pradedami skaičiuoti šie terminai, pagal šią direktyvą valstybėms narėms paliekama teisė reglamentuoti tam tikrus gretutinių teisių srities aspektus. Taigi iš Direktyvos 2006/116 5 straipsnio ir 19 konstatuojamosios dalies matyti, kad valstybės narės gali išlaikyti arba nustatyti autorių teisėms gretutines teises, siekiant apsaugoti viešai prieinamais tapusių kūrinių kritinius ar mokslinius leidimus. Ilgiausias tokios apsaugos terminas pagal šios direktyvos 5 straipsnio antrą sakinį yra 30 metų nuo tos datos, kai leidinys buvo pirmą kartą teisėtai išleistas(14).
38.      Tai reiškia, kad, pirma, apsauga, suteikiama viešai prieinamais tapusiems „kritikos ir mokslo leidini[ams] [kritiniams ir moksliniams leidimams]“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2006/116 5 straipsnį, patenka į gretutinių teisių, o ne į autorių teisių sritį(15). Antra, ši konkreti apsauga taikoma tik šioje nuostatoje nurodytiems leidimams valstybėse narėse, kurios nustatė tokią gretutinę teisę.
39.      Vis dėlto nagrinėjamu atveju iš bylos medžiagos matyti, kad Rumunija nepasinaudojo galimybe perkelti Direktyvos 2006/116 5 straipsnį ir nepriėmė teisės aktų nuostatų, kuriomis būtų suteikta konkreti gretutinių teisių apsauga viešai prieinamais tapusių kūrinių kritiniams ir moksliniams leidimams; tai buvo patvirtinta per posėdį(16).
40.      Taigi Direktyvos 2006/116 5 straipsnis pagrindinėje byloje netaikomas.
41.      Pridurtina, jog, kad ir kokia būtų galima viešai prieinamais tapusių „kritinių ir mokslinių leidimų“, kuriems taikoma gretutinių teisių apsauga pagal Direktyvos 2006/116 5 straipsnį, apibrėžtis(17), ji negalėtų apimti veikalų, kurie gali būti laikomi „kūriniais“ ir kuriems taikoma autorių teisių apsauga pagal Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punktą.
42.      Valstybėms narėms suteikta galimybė išlaikyti arba nustatyti gretutinę teisę, susijusią su kritinių ir mokslinių leidimų apsauga, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2006/116 5 straipsnį, nedaro poveikio jų pareigai suteikti autoriams išimtinę teisę leisti arba uždrausti atgaminti savo kūrinius pagal Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punktą, nes pastaroji nuostata reiškia priemonę, kuria visiškai suderinamas joje nurodytos teisės materialinis turinys(18).
43.      Taigi šios bylos tikslais, pirma, išnagrinėsiu abejones dėl galimybės originalių kūrinių kritinius leidimus laikyti „saugomais kūriniais“, kuriems atgaminti reikalingas autoriaus leidimas pagal Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punktą. Antra, konkrečiau išnagrinėsiu klausimą, ar viešai prieinamu tapusio kūrinio kritinis leidimas, kurio tikslas – rekonstruoti šio kūrinio tekstą, pateikiant komentarus ir būtinas kritines pastabas, gali būti laikomas taip autorių teisių saugomu kūriniu.
Dėl galimybės originalaus kūrinio kritinį leidimą laikyti „kūriniu“
44.      Primintina, kad Sąjunga, nors nėra Berno konvencijos susitariančioji šalis, pagal PINO autorių teisių sutarties, prie kurios yra prisijungusi ir kurią siekiama įgyvendinti Direktyva 2001/29, 1 straipsnio 4 dalį turi laikytis Berno konvencijos 1–21 straipsnių(19).
45.      Vis dėlto pagal Berno konvencijos 2 straipsnio 1 dalį literatūros ir meno kūriniai apima kiekvieną literatūros, mokslo ir meno kūrinį, kad ir
koks būtų jo išraiškos būdas ar forma. Be to, šio straipsnio 3 dalyje dėl išvestinių kūrinių nurodyta, kad „[be kita ko,] vertimai <...> ir kiti literatūros ar meno kūrinių perdirbimai saugomi kaip ir originalūs kūriniai nepažeidžiant originalaus kūrinio autorinės teisės“(20).
46.      Be to, remiantis PINO autorių teisių sutarties 2 straipsniu ir TRIPS sutarties, kuri yra sudedamoji Sąjungos teisės sistemos dalis, 9 straipsnio 2 dalimi, autorių teisių apsauga taikoma išraiškai, o ne pačioms idėjoms, procedūroms, veiklos metodams ar matematinėms koncepcijoms(21).
47.      Taigi sąvoka „kūrinys“, saugomas pagal autorių teises, vartojama Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punkte, turi būti suprantama kaip apimanti ir pirminius, ir antrinius kūrinius, kaip antai išvestinius kūrinius, sukurtus remiantis vienu ar keliais ankstesniais kūriniais.
48.      Išvestinis kūrinys – tai kūrinys, kuris perima tam tikrus aspektus iš vieno ar kelių originalių kūrinių arba netgi įtraukia visą ankstesnį kūrinį ar jo dalį ir jį transformuoja arba savo ruožtu jam suteikia originalų turinį, leidžiantį jį saugoti pagal autorių teises. Taigi toks kūrinys tampa saugomas autorių teisių, kaip naujas kūrinys, o nauja savarankiška apsauga grindžiama originalumu ir kūrybiškumu, kuriuo pasižymi išvestinio kūrinio autoriaus veikla. Tokia apsauga įgyvendinama nepažeidžiant teisių į originalų (‑ius) kūrinį (‑ius), kurio (‑ių) pagrindu sukurtas išvestinis kūrinys(22).
49.      Be to, Berno konvencijoje nėra jokios nuostatos, kuri leistų manyti, kad iš esmės originalaus kūrinio, įskaitant kūrinį, tapusį viešai prieinamu, kritinis leidimas negalėtų prireikus atitikti sąlygų, kad būtų laikomas „išvestiniu kūriniu“ ir jam būtų taikoma autorių teisių apsauga. Sąjungos autorių teisių sistemoje taip pat nėra jokio teisinio pagrindo, kuriuo remiantis būtų galimas toks apribojimas(23).
50.      Toks bendro pobūdžio teiginys prieštarautų Sąjungos teisės aktų leidėjo siekiui užtikrinti aukštą intelektinės nuosavybės apsaugos lygį, remiantis autorių teisėmis ir gretutinėmis teisėmis, kurios saugo ir skatina naujų prekių ir paslaugų, būtinų intelektinei kūrybai ir kultūrinei veiklai, kūrybą ir pateikimą rinkai ir kurios leidžia autoriams, atlikėjams ir gamintojams gauti tinkamą atlygį už savo kūrinių naudojimą, kad jie galėtų tęsti savo kūrybinį ir meninį darbą, kaip aiškiai matyti iš Direktyvos 2001/29 2, 4 ir 9–11 konstatuojamųjų dalių bei Direktyvos 2006/116 11 konstatuojamosios dalies.
51.      Vadinasi, originalaus kūrinio kritinis leidimas gali būti saugomas autorių teisių pagal Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punktą, jeigu jį galima laikyti „kūriniu“, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą.
52.      Šiomis aplinkybėmis kyla klausimas, ar viešai prieinamu tapusio kūrinio kritinis leidimas, kurio tikslas – rekonstruoti šio kūrinio tekstą, pateikiant komentarus ir būtinas kritines pastabas, gali būti laikomas išvestiniu kūriniu, saugomu pagal autorių teises remiantis Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punktu.
Dėl viešai prieinamu tapusio kūrinio kritinio leidimo, kurio tikslas – rekonstruoti tokio kūrinio tekstą, pateikiant komentarus ir kritines pastabas
53.      Iš Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punkto formuluotės išplaukia, kad autoriaus teisės leisti arba uždrausti atgaminti apsaugos dalykas yra „kūrinys“. Kadangi šioje direktyvoje nėra aiškios nuorodos į valstybių narių teisę tam, kad būtų
nustatyta sąvokos „kūrinys“ reikšmė ir apimtis, atsižvelgiant tiek į vienodo Sąjungos teisės taikymo, tiek į lygybės principo reikalavimus, ši sąvoka visoje Sąjungoje paprastai turėtų būti aiškinama autonomiškai ir vienodai(24).
54.      Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją tam, kad tam tikras objektas galėtų būti laikomas „kūriniu“, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2001/29, svarbu, kad būtų įvykdytos dvi kumuliacinės sąlygos. Pirma, reikia, kad atitinkamas objektas būtų originalus, t. y. jis turi būti individualus jo autoriaus intelekto kūrinys. Antra, pagal Direktyvą 2001/29 „kūriniu“ gali būti laikomi elementai, kurie yra tokios intelektinės kūrybos išraiška, t. y. kūrinys reiškia objektą, kurį galima pakankamai tiksliai ir objektyviai identifikuoti(25).
Dėl originalumo kriterijaus
55.      Iš jurisprudencijos matyti, jog tam, kad objektas galėtų būti laikomas originaliu, būtina ir pakanka, kad jis atspindėtų autoriaus asmenybę bei laisvą ir kūrybišką jo pasirinkimą. Vis dėlto, kai objekto sukūrimą diktuoja techniniai reikalavimai, taisyklės ar kiti suvaržymai, kurie nepaliko vietos įgyvendinti kūrybinę laisvę(26) arba taip ją apribojo, kad idėja ir išraiška sutampa(27), toks objektas negali būti laikomas originaliu, o to reikia tam, kad jis galėtų būti laikomas kūriniu.
56.      Teisingumo Teismas yra patikslinęs, kad, siekiant nustatyti, ar taip iš tikrųjų yra kalbant apie literatūros srities kūrinį, nacionalinis teismas privalo patikrinti, ar, autorius, rengdamas atitinkamą objektą, galėjo padaryti laisvus bei kūrybiškus pasirinkimus, leidžiančius skaitytojui perteikti šio objekto originalumą, kai toks originalumas atsirado ne iš pačių atskirai nagrinėjamų žodžių, o dėl žodžių pasirinkimo, išdėstymo ar jų susiejimo, kuo autorius išreiškė savo kūrybiškumą originaliu būdu ir sukūrė intelektinį kūrinį, vien intelektinės pastangos ir įgūdžiai, panaudoti šiam objektui sukurti, šiuo atžvilgiu neturi reikšmės(28).
57.      Be to, kaip teisingai pažymi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Teisingumo Teismas jau yra nurodęs, kad kompiuterių programos, duomenų bazės ar nuotraukos gali būti laikomos autorių teisių saugomais „kūriniais“, jeigu jos yra originalios, t. y. jeigu jos reiškia individualią jų autoriaus intelektinę kūrybą. Tas pats pasakytina ir apie spaudos straipsnius, kurių autoriaus individualią intelektinę kūrybą paprastai lemia temos pateikimo būdas, taip pat kalbinė raiška(29). Be to, dėl portretinės nuotraukos Teisingumo Teismas yra nurodęs, kad autorius įvairiais būdais ir skirtingais jos kūrimo momentais gali laisvai ir kūrybiškai pasirinkti kūrybos priemones, todėl jo laisvė panaudoti savo kūrybinius gebėjimus nebūtinai sumažėja ar net visai išnyksta(30).
58.      Vis dėlto Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad ataskaitos apie karinę padėtį, kurios yra vien informacinio pobūdžio dokumentai ir kurių turinį iš esmės nulemia jose pateikiama informacija, taigi ši informacija ir jos pateikimas šiose ataskaitose sutampa, be to, jos pasižymi tik savo technine funkcija, dėl ko negali būti jokio originalumo__ nėra „kūriniai“(31). Tas pats taikytina ir kūrimui duomenų bazės, kuri netenkina
originalumo sąlygos, kai jos kūrimą lemia techniniai reikalavimai, taisyklės ar suvaržymai, dėl kurių nelieka vietos kūrybinei laisvei, o autoriaus darbas ir įgūdžiai negali savaime pateisinti šios bazės apsaugos autorių teisėmis, jeigu jais neišreiškiamas joks originalumas, pasirenkant ir išdėstant šiuos duomenis(32).
59.      Vis dėlto Teisingumo Teismas pridūrė, kad originalumo sąlygą atitinkančiam objektui gali būti taikoma autorių teisių apsauga, nors jo sukūrimą lėmė techniniai reikalavimai, jeigu tai nebuvo kliūtis tam, kad šis objektas atspindėtų autoriaus asmenybę ir laisvą bei kūrybišką jo pasirinkimą(33).
60.      Iš šios jurisprudencijos išplaukia, kad pagrindinis kriterijus, pagal kurį nustatoma, ar objektas yra individualus intelektinis jo autoriaus kūrinys, iš esmės yra susijęs su autoriaus kūrybinio pajėgumo išraiška, galimybe laisvai ir kūrybiškai pasirinkti ir taip atspindėti savo asmenybę.
61.      Taigi šioje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti, ar viešai prieinamu tapusio kūrinio kritinis leidimas, kurio tikslas – rekonstruoti šio kūrinio tekstą, pateikiant komentarus ir būtinas kritines pastabas, yra intelektinis kūrinys, atspindintis jo autoriaus laisvą pasirinkimą ir asmenybę, todėl atitinka originalumo reikalavimą.
62.      Šiuo klausimu iš bylos medžiagos matyti, kad Slușanschi kritinis leidimas nėra nei kunigaikščio Dmitrijaus Kantemiro rankraščio lotynų kalba paprastas atgaminimas, nei šio rankraščio faksimilė. Rengdamas šį kritinį leidimą profesorius D. Slușanschi įsikišo į originalų tekstą, atlikdamas pataisymus ir papildymus, kad rekonstruotų originalaus kūrinio tekstą išsamia ir suprantama forma, kuri būtų kuo artimesnė originalaus kūrinio autoriaus sumanymui.
63.      Mano nuomone, kai autorius siekia rekonstruoti nebaigtą literatūros kūrinį tokia forma, kokią jis laiko kuo artimesne originalaus kūrinio autoriaus sukurtai formai, iš esmės negalima manyti, kad jis tik atlieka mokslinį tyrimą, naudojasi praktine patirtimi ar deda intelektines pastangas be jokios asmeninės kūrybos. Priešingai, gali būti, kad autorius turi galimybę rinktis iš kelių variantų. Jo gramatinius, leksinius, literatūrinius ir stilistinius pasirinkimus veikiausiai lems ar bent jau turės jiems įtakos ilgametė patirtis, filologiniai įgūdžiai, žinios ir supratimas apie laikmetį, kuriuo buvo parašytas originalus kūrinys, ir istorinį laikotarpį, kurį apima šis kūrinys, žinios apie originalaus kūrinio autorių, jo stilių ir kalbinę raišką ir tai, kaip jis interpretuoja šio autoriaus sumanymą. Kai kritinio leidimo autorius remiasi ne tik savo profesine patirtimi ir žiniomis apie autorių, kalbą, laikotarpį ir originalų kūrinį, bet ir savo vaizduote, intuicija bei jautrumu, kad išlaikydamas originalaus kūrinio dvasią sugalvotų arba atrastų pradingusius ar nesuprantamus elementus, jis sukuria kūrybišką kūrinį ir palieka savo asmenybės pėdsaką kito asmens kūrinyje taip, kad sukuria išvestinį kūrinį.
64.      Komentarai ir kritika, kaip antai kritinės pastabos ir paaiškinimai dėl pataisymų, žodžių pakeitimų ar papildymų, kurie gali būti būtini siekiant, kad originalus rankraštis būtų suprantamas, ir dėl žodžių arba posakių, kurie galėjo likti neaiškūs, įvairių kalbinių versijų ar variantų, taip pat yra individuali intelektinė kritinio leidimo autoriaus kūryba.
65.      Be to, originalumą gali išreikšti kritinio leidimo sudėtis, veikalui suteikta struktūra, formatavimas, taip pat originalaus teksto išdėstymas komentarų ir kritinių pastabų atžvilgiu(34). Tokio veikalo autoriaus „savitumas“ atsispindi sukurtame kūrinyje, taigi negalima manyti, kad kritinis leidimas sutampa su originaliu kūriniu.
66.      Be to, net laikantis nuomonės, kad kritiniu leidimu siekiama rekonstruoti originalų kūrinį, koks jis turėtų būti jį rekonstruojančio asmens supratimu, ir kad šio originalaus kūrinio kalba yra kalba, turinti griežtas sintaksės ir žodžių junginių taisykles, tokie apribojimai, taip pat tai, kad šiam leidimui parengti turėjo įtakos tam tikras skaičius sintaksės taisyklių, iš esmės negali leisti atmesti bet kokio originalumo.
67.      Būtų kitaip, jei kritinio leidimo parengimą lemtų vien techninis įsikišimas, taisyklės ar apribojimai, nepasižymintys kūrybine laisve. Tuomet galėtų atrodyti, kad kritinio leidimo autorius atliko tik paprastą rekonstrukciją, remdamasis pakankamai tiksliais ir išsamiais dokumentais, kad nereikėtų imtis jokios kūrybinės iniciatyvos. Kad ir kokie sudėtingi ir kruopštūs būtų darbai ir praktinė patirtis, jais savaime negalima pateisinti tokio leidimo apsaugos autorių teisėmis, jeigu jie neišreiškia jokio originalumo pasirenkant ar išdėstant jame esančią informaciją.
68.      Taigi, priklausomai nuo aplinkybių, viešai prieinamu tapusio kūrinio rekonstrukcija gali būti panaši į išvestinio kūrinio, originalaus tuo, kad autorius pasinaudojo ankstesniais kūriniais arba juos įtraukė, sukūrimą. Tam reikia nustatyti, koks buvo kritinio leidimo autoriaus įsikišimas, palyginti su originaliu kūriniu(35). Šiuo klausimu pažymėtina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi atsižvelgti į visas reikšmingas pagrindinės bylos aplinkybes(36). Atitinkamos rūšies kūriniai ir kitų tyrėjų, atliekančių tokius pačius arba panašius tyrimus, specifiniai įgūdžiai gali būti ypač naudingi siekiant suprasti, ką reikėtų laikyti „savarankišku kūriniu“, nepriklausomai saugomu autorių teisių, o kas yra tik viešai prieinamu tapusio kūrinio pakartotinis mokslinis leidimas.
Dėl identifikuojamo objekto buvimo
69.      Teisingumo Teismas yra patikslinęs, kad sąvoka „kūrinys“, vartojama Direktyvoje 2001/29, būtinai reiškia, kad turi egzistuoti objektas, kurį būtų galima pakankamai tiksliai ir objektyviai identifikuoti. Pirma, valdžios institucijoms, atsakingoms už autorių teisių išimtinių teisių apsaugą, taip saugomas objektas turi būti aiškiai ir tiksliai žinomas. Tas pats pasakytina apie trečiuosius asmenis, kurių atžvilgiu gali būti remiamasi apsauga, kurios reikalauja tokio objekto autorius. Antra, būtinybė išvengti bet kokio subjektyvumo, kuris kenkia teisiniam saugumui, reiškia, kad identifikuojamas saugomas objektas turi būti objektyviai išreikštas(37).
70.      Mano manymu, kritinis originalaus kūrinio leidimas, kaip visuma, gali būti tiksliai ir objektyviai identifikuojamas(38). Nebūtinai reikia atskirti, viena vertus, originalų kūrinį atitinkančias dalis, kurios galėjo būti teksto pakeitimų dalykas, ir kita vertas, prie jų pateiktas kritines pastabas arba paaiškinimus, siekiant prireikus nustatyti indėlį, suteikiantį teisę taikyti autorių teisių apsaugą, ir indėlį, kuris šios teisės nesuteikia. Dėl „atskiriamos apsaugos“, kuri būtų sistemingai suteikiama tik komentarams, kritinėms pastaboms ar paaiškinimams, kiltų kūrinio, kuris tik visas turi prasmę, išskaidymo į dalis pavojus, pirmiausia kai tokie komentarai, pastabos ar paaiškinimai papildo konkrečią originalaus kūrinio teksto dalį, prie kurios pateikiami, arba yra su ja susiję(39).
71.      Nors gali būti kitaip, jei kalbama apie pratarmes, įžangas ar išvadas, kurių „atskiriamumą“ nuo likusio kūrinio galima nustatyti lengviau, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas bet kuriuo atveju turi patikrinti tuos kūrinio elementus, kurie yra autoriaus intelektinės kūrybos išraiška ir kuriuos galima pakankamai tiksliai ir objektyviai identifikuoti, neatsižvelgiant į tai, ar jie sudaro visą kūrinį, ar yra tik jo dalys.
Dėl apsaugos turinio
72.      Jeigu objektas turi šios išvados 55 ir 69 punktuose nurodytus požymius, taigi yra kūrinys, jam, būtent tokiam, turi būti taikoma autorių teisių apsauga pagal Direktyvą 2001/29, turint omeny tai, kad šios apsaugos apimtis nepriklauso nuo autoriaus turėtos kūrybinės laisvės lygio ir kad dėl to ji nėra mažesnė nei bet kuriam kitam objektui, patenkančiam į šios direktyvos taikymo sritį, teikiama apsauga(40).
73.      Pridurtina, kad autorių teisių pažeidimą reiškia nebūtinai visiškas kūrinio atgaminimas, jį gali reikšti ir dalinis atgaminimas. Iš tikrųjų įvairioms kūrinio dalims taip pat taikoma apsauga pagal Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punktą, jeigu jose yra tam tikrų elementų, reiškiančių individualią šio kūrinio autoriaus intelektinę kūrybą. Be to, neatmestina, kad tam tikri atskiri sakiniai ar net tam tikros teksto sakinių dalys gali leisti skaitytojui pajusti teksto, kaip antai spaudos straipsnio, originalumą, perteikdamos jam elementą, kuris savaime yra šio straipsnio autoriaus individualios intelektinės kūrybos išraiška, todėl tokiems sakiniams ar jų dalims gali būti taikoma šios direktyvos 2 straipsnio a punkte numatyta apsauga(41).
74.      Šiomis aplinkybėmis nereikėtų nepaisyti ar nuvertinti per posėdį Komisijos išreikšto susirūpinimo dėl to, kad autorių teisių pripažinimas viešai prieinamais tapusiems kritiniams leidimams reikštų, kad iš viešosios srities dingsta kūriniai, kurie buvo jai priskirti.
75.      Autorių teisių į išvestinį literatūros kūrinį pripažinimas negrąžina originalių kūrinių į privačią sritį ir nesuteikia šio išvestinio kūrinio autoriui jokių išimtinių teisių į originalius kūrinius. Viešai prieinamais tapusiais kūriniais ir toliau galima naudotis, nes jie nėra arba nebėra individualiai saugomi autorių teisių, todėl kiekvienas gali juos atgaminti ar netgi juos adaptuoti taip, kad skirtųsi nuo išvestiniu kūriniu atlikto adaptavimo(42).
76.      Šiuo klausimu, mano manymu, dėl išsamumo primintina, jog iš Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencijos matyti, kad gali būti išimtinių situacijų, kai, atsižvelgiant į atitinkamos kalbos ar informacijos rūšį, autorių teisės turi užleisti vietą saviraiškos laisvei, apimančiai teisę gauti ar skleisti informaciją, įtvirtintą 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 10 straipsnyje. Taip galėtų būti pirmiausia tuo atveju, kai saugomo kūrinio paskelbimu prisidedama prie bendrojo intereso diskusijų(43). Tuomet svarbu suderinti skirtingus interesus, t. y., viena vertus, bendrąjį interesą ir visuomenės poreikį galėti laisvai susipažinti su viešai prieinamu tapusiu kūriniu arba teisę gauti informaciją ir, kita vertus, kūrinių, įskaitant išvestinius kūrinius, apsaugą.
77.      Galiausiai, nors labai svarbu, kad visi galėtų laisvai naudotis viešai prieinamais tapusiais kūriniais, iš esmės tas pats negalioja remiantis šiais kūriniais sukurtiems išvestiniams kūriniams, kurie, be kita ko, gali būti originalaus kūrinio versijos, apimančios jo rekonstrukciją, komentarus arba nagrinėjimą. Vis dėlto tai nereiškia, kad turi būti saugomas darbas, atliktas be jokio kūrybiškumo, taigi viešai prieinamu tapusio kūrinio kritiniam leidimui gali būti taikomos autorių teisės tik tuo atveju, jeigu yra sukurtas originalus kūrinys.
Išvada
78.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Înalta Curte de Casație și Justiție (Aukštasis Kasacinis Teisingumo Teismas, Rumunija) pateiktą prejudicinį klausimą:
2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo 2 straipsnio a punktas
turi būti aiškinamas taip:
viešai prieinamu tapusio kūrinio kritinis leidimas, kurio tikslas – rekonstruoti šio kūrinio tekstą, pateikiant komentarus ir būtinas kritines pastabas, gali būti laikomas kūriniu, kuriam atgaminti reikalingas autoriaus leidimas, su sąlyga, kad tai yra intelektinis autoriaus kūrinys, atspindintis jo asmenybę ir laisvą bei kūrybišką jo pasirinkimą ir turintis objektą, kurį galima pakankamai tiksliai ir objektyviai identifikuoti. Nacionalinis teismas kiekvienu konkrečiu atveju turi patikrinti, ar taip ir yra.
1      Originalo kalba: prancūzų.
2      Jungtinėje Karalystėje spausdinimo apribojimai buvo nustatyti Licensing of the Press Act 1662 – An Act for preventing the frequent Abuses in printing seditious treasonable and unlicensed Books and Pamphlets and for regulating of Printing and Printing Presses (1662 m. Spaudos licencijavimo įstatymas – Įstatymas, skirtas užkirsti kelią dažnam piktnaudžiavimui spausdinant maištingas, išdavikiškas ir neleistinas knygas bei brošiūras ir reguliuoti spausdinimą bei spausdinimo mašinas).
3      An Act for the Encouragement of Learning, by Vesting the Copies of Printed Books in the Authors or Purchasers of such Copies, during the Times therein mentioned (Įstatymas, skirtas skatinti mokymąsi, jame nurodytais laikotarpiais patikint spausdintų knygų kopijas autoriams arba tokių kopijų pirkėjams).
4      Šiuo klausimu žr. Džono Loko ir Georgo Vilhelmo Frydricho Hėgelio nuosavybės teisės (arba pasisavinimo) teoriją, taip pat Imanuelio Kanto asmeninių teisių teoriją. Taip pat žr. Strowel, A., Droit d’auteur et Copyright. Divergences et Convergences. Étude de droit comparé, 1993, Bruylant, p. 90–93, 98 ir 99, 174–190 ir 491; Hughes, J., „Locke’s 1694 Memorandum (and More Incomplete Copyright Historiographies)“, Cardozo Arts & Entertainment Law Journal, 27 t., Nr. 167, 2010, p. 555–572; Fabri, E., „De l’appropriation à la propriété : John Locke et la fécondité d’un malentendu devenu classique“, Philosophiques, 43 t., Nr. 2, 2016, p. 343–369.
5      Toliau – Romos konvencija.
6      2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo (OL L 167, 2001, p. 10; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 230).
7      OL L 89, 2000, p. 6; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 33 t., p. 208 (toliau – PINO autorių teisių sutartis).
8      OL L 336, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 80
9      OL L 290, 1993, p. 9; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 141.
10      OL L 372, 2006, p. 12.
11      M. Of., I dalis, Nr. 60/26, 1996 m. kovas.
12      M. Of., I dalis, Nr. 489, 2018 m. birželis.
13      Pagrindinė byla nesusijusi su originalaus kūrinio, kuriam tebetaikomos autorių teisės, kritinio leidimo paskelbimu.
14      Direktyvos 2006/116 5 straipsnis ir 19 konstatuojamoji dalis, kurių formuluotės iš esmės identiškos Direktyvos 93/98 5 straipsnio ir 20 konstatuojamosios dalies formuluotėms, buvo įtraukti Italijos Respublikos, tuo metu vienintelės valstybės narės, kurioje buvo nustatyta tokia teisė, prašymu. Žr., be kita ko, 1993 m. gegužės 17 d. Tarybos „Note from Presidency to COREPER attaching consolidated text of Amended Proposal“, dokumentas Nr. 6614/93, p. 7 ir 1993 m. birželio 7 d. Tarybos „Report from Presidency to COREPER“, dokumentas Nr. 1700/93, p. 6.
15      Autorių teisių stricto sensu ir gretutinių teisių dichotomiją tarptautiniu lygmeniu atspindi atskira apsauga, suteikiama, be kita ko, pagal Berno konvenciją ir Romos konvenciją. Žr. generalinio advokato A. M. Collins išvadą, pateiktą byloje Seven.One Entertainment Group (C‑260/22, EU:C:2023:583, 12 išnaša).
16      Per posėdį Komisija nurodė, kad tik septynios valstybės narės aiškiai perkėlė Direktyvos 2006/116 5 straipsnį: Vokietijos Federacinė Respublika, Estijos Respublika, Ispanijos Karalystė, Italijos Respublika, Lenkijos Respublika, Portugalijos Respublika ir Slovėnijos Respublika.
17      Patikslintina, kad, Direktyvos 2006/116 5 straipsnyje minint sąvoką „kritikos ir mokslo leidiniai [kritiniai ir moksliniai leidimai]“, nedaroma aiški nuoroda į valstybių narių teisę dėl jos prasmės ir apimties, todėl ji paprastai visoje Sąjungoje turi būti aiškinama autonomiškai ir vienodai (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2025 m. kovo 6 d. Sprendimą ONB ir kt. (C‑575/23, EU:C:2025:141, 87 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija)). Taigi ši sąvoka negali sistemingai apimti veikalų, patenkančių į įvairių „kritinių leidimų“ apibrėžčių, kurios pateikiamos nacionaliniuose bendrinės kalbos žodynuose ir šiuo metu gali atitikti skirtingas realijas, taikymo sritį.
18      Žr. 2019 m. liepos 29 d. Sprendimą Funke Medien NRW (C‑469/17, toliau – Sprendimas Funke Medien NRW, EU:C:2019:623, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
19      Žr. 2018 m. lapkričio 13 d. Sprendimą Levola Hengelo (C‑310/17, toliau – Sprendimas Levola Hengelo, EU:C:2018:899, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
20      Išskirta mano.
21      Sprendimas Levola Hengelo (39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
22      Šiuo klausimu žr., be kita ko, Léger, P., „La mise à l’épreuve des limites au droit d’auteur par les œuvres transformatrices“, La propriété intellectuelle renouvelée par le numérique, Paryžius, Dalloz, 2020, p. 184 ; Margony, T., ir Perry, M., „Scientific and Critical Editions of Public Domain Works : An Example of European Copyright Law (Dis)Harmonization“, Canadian Intellectual Property Review, 27 t., p. 164; Desbois, H., Le droit d’auteur en France, Paryžius, Dalloz, 1978 (3‑iasis leidimas), 6 ir 22–30 punktai.
23      Pažymėtina, kad išvadoje, pateiktoje byloje Sony Music Entertainment (C‑240/07, EU:C:2008:303, 51 ir 52 punktai), generalinis advokatas D. Ruiz‑Jarabo Colomer nurodė, jog, kalbant apie kūrinių, kurie tapo viešai prieinami, kritinius ir mokslinius leidimus, taip pat apie nuotraukas, kurios nėra originalios, valstybės narės neturi jokios pareigos užtikrinti jų apsaugą, todėl „bet koks mėginimas reikalauti jų apsaugos tose valstybėse narėse, kurios pasinaudojo galimybe šių teisių nepripažinti <...>, nebus sėkmingas“. Mano nuomone, ši klausimą reikia nagrinėti atsižvelgiant į kontekstą. Viena vertus, generalinis advokatas norėjo atkreipti dėmesį į tai, kas „[riboja] vienodinimo siekį [Sąjungoje]“ autorių teisių ir gretutinių teisių srityje. Kita vertus, atsižvelgiant į doktriną, į kurią šiuo tikslu daroma nuoroda, mano manymu, reikėjo patikslinti, kad Direktyvos 2006/116 įsigaliojimas nelėmė apsaugos kritiniams ir moksliniams leidimams nustatymo, jeigu jie pirmiau nebuvo saugomi pagal nacionalinę teisę. Vis dėlto tai gali būti taikoma tik tiems veikalams, kurių negalima laikyti atskirais „kūriniais“.
24      Žr. Sprendimą Levola Hengelo (33 punktas).
25      Šiuo klausimu žr. 2011 m. spalio 4 d. Sprendimą Football Association Premier League ir kt. (C‑403/08 ir C‑429/08, EU:C:2011:631, 156 ir 159 punktai), Sprendimą Levola Hengelo (35–40 punktai) ir 2019 m. rugsėjo 12 d. Sprendimą Cofemel (C‑683/17, toliau – Sprendimas Cofemel, EU:C:2019:721, 32 punktas).
26      Žr. Sprendimą Cofemel (30 ir 31 punktai bei juose nurodyta jurisprudencija).
27      Žr. 2020 m. birželio 11 d. Sprendimą Brompton Bicycle (C‑833/18, toliau – Sprendimas Brompton Bicyle, EU:C:2020:461, 31 punktas).
28      Šiuo klausimu žr. 2009 m. liepos 16 d. Sprendimą Infopaq International (C‑5/08, toliau – Sprendimas Infopaq International, EU:C:2009:89, 45 ir 46 punktai), 2012 m. kovo 1 d. Sprendimą Football Dataco ir kt. (C‑604/10, EU:C:2012:115, 33 punktas) ir Sprendimą Funke Medien NRW (23 punktas).
29      Šiuo klausimu žr. Sprendimą Infopaq International (35, 44–46 punktai).
30      Žr. 2011 m. gruodžio 1 d. Sprendimą Painer (C‑145/10, EU:C:2011:798, 90–93 punktai).
31      Žr. Sprendimą Funke Medien NRW (24 punktas).
32      Žr. 2012 m. kovo 1 d. Sprendimą Football Dataco ir kt. (C‑604/10, EU:C:2012:115, 39 ir 42 punktai).
33      Šiuo klausimu žr. Sprendimą Brompton Bicycle (26 punktas).
34      Be to, kaip matyti iš Direktyvos 2006/116 13 konstatuojamosios dalies, „remiantis Berno konvencijos 2 straipsnio 5 dalimi, kūrinių rinkiniai yra saugomi, jei dėl turinio parinkimo ir išdėstymo jie laikomi intelektinės kūrybos rezultatu. Šie kūriniai yra saugomi nepažeidžiant autorių teisės į kiekvieną kūrinį, sudarantį tokio rinkinio dalį.“ Taigi rinkinių, kaip atskirų kūrinių, originalumas pasireiškia per jų sandarą.
35      2025 m. kovo 19 d. posėdyje pateikiau aptarti pavyzdį iš muzikos srities, paimtą iš pianisto Alfred Cortot „Mokomųjų leidimų“; jis žinomas dėl to, kad prie kai kurių garsių kompozitorių partitūrų pateikdavo įvairių komentarų, patarimų, praktinių užduočių ir t. t., įterptų tarp originalių partitūrų reprodukcijų, prireikus pridėdamas tai, ką galima laikyti išnašomis. Siekdamas padėti mokiniams ne tik išmokti groti, bet ir suprasti muzikos šedevrus, A. Cortot atliko asmeninius meninius pasirinkimus, remdamasis tuo, kaip pats interpretuoja šiuos kūrinius. Šiuo klausimu žr. Gavoty, B., Alfred Cortot. Biographie, Buchet/Chastel, Paryžius, 2012, p. 357 (išnaša praleista) ir p. 358: „Atsižvelgiant į A. Cortot „Metodo“ sėkmę, jam visiškai natūraliai kilo mintis išleisti „Mokomuosius leidimus“, skirtus romantizmo meistrų (F. Šopeno, R. Šumano, F. Šuberto, F. Listo, K. M. fon Vėberio ir F. Mendelsono) šedevrams, iš viso 76 knygeles, kuriose pateikiami, žinoma, patys kūriniai, o kartu prirašyti skaičiai, žymintys pirštus, kuriais reikia groti atitinkamas natas, ir pastabos, puslapių apačioje – komentarai ir siūlomi pratimai siekiant išspręsti pagrindinius sunkumus. <...> „Mokomuosiuose leidimuose“ gausu estetinių pastabų, skirtų atlikėjo vaizduotei skatinti.“ Taip pat žr. Anselmini, F., ir Jacobs, R., Alfred Cortot, Fayard, Paryžius, 2018, p. 285–298.
36      Šiuo klausimu žr. Sprendimą Brompton Bicycle (38 punktas ir rezoliucinė dalis), kuriame Teisingumo Teismas patikslino, kad kalbama apie reikšmingas nagrinėjamo atvejo aplinkybes, buvusias kuriant šį objektą, nepaisant išorės veiksnių ir veiksnių, susiklosčiusių jau sukūrus gaminį (37 punktas).
37      Žr. Sprendimą Cofemel (32 ir 33 punktai bei juose nurodyta jurisprudencija).
38      Pagrindinė byla susijusi su literatūros kūriniu. Vis dėlto pažymėtina, kad galėtų būti kitaip, jei būtų kalbama apie meno kūrinį, kuris buvo restauruotas ir kurio originalo iš esmės nebėra, nes restauruoti arba pritaikyti elementai tapo neatsiejami nuo pirminio kūrinio.
39      Mano nuomone, tas pats taikytina ir A. Cortot „Mokomiesiems leidimams“, minėtiems šios išvados 35 punkte. Negalima manyti, kad tik įvairūs A. Cortot komentarai gali būti saugomi – atskirai nuo partitūrų, prie kurių jie pateikiami ir be kurių jie taptų nesuprantami.
40      Sprendimas Cofemel (35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
41      Žr. Sprendimą Infopaq International (38, 39 ir 47 punktai). Pažymėtina, kad tuo atveju, jei tam tikroms kūrinio dalims, kaip antai pratarmėms, įžangoms ir išvadoms, būtų suteikta „atskiriama“ apsauga, kaip minėta šios išvados 71 punkte, saugomos (‑ų) dalies (‑ų) ištraukos ar net sakinio atgaminimas galėtų reikšti autorių teisių pažeidimą.
42      Taigi pasinaudojant Komisijos per posėdį pateiktu pavyzdžiu, kai valstybės veikėjų ar politikų dienoraščiai tampa viešai prieinami, jie gali būti kritinių leidimų, kuriems prireikus bus taikoma autorių teisių apsauga, objektas, jei tokių leidimų autoriai galėjo įrodyti laisvą ir kūrybišką pasirinkimą, atspindintį jų asmenybę. Vis dėlto šių kritinių leidimų autoriai negalės uždrausti atgaminti originalaus kūrinio, kuriuo jie paremti.
43      Žr. Voorhoof, D., „Freedom of expression and the right to information : Implications for copyright“, Research Handbook on Human Rights and Intellectual Property, Geiger, C. (leid.), Elgar publishing, 2015, p. 331; 2013 m. sausio 10 d. EŽTT sprendimą Ashby Donald prieš Prancūziją (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908) ir 2013 m. vasario 19 d. EŽTT sprendimą Fredrik Neij ir Peter Sunde Kolmisoppi prieš Švediją (CE:ECHR:2013:0219DEC004039712). Taip pat žr. 2019 m. liepos 29 d. Sprendimą Spiegel Online (C‑516/17, EU:C:2019:625, 57–59 punktai) ir generalinio advokato M. Szpunar išvadą, pateiktą byloje Funke Medien NRW (C‑469/17, EU:C:2018:870, 40–42 punktai).