62015CC0351
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
NILS WAHL
esitatud 21. juulil 2016 (
1
)
Kohtuasi C‑351/15 P
Euroopa Komisjon
versus
Total SA,
Elf Aquitaine SA
„Apellatsioonkaebus — Konkurents — Keelatud kokkulepped — Metakrülaatide turg — Trahvid — Emaettevõtjate ja nende tütarettevõtja solidaarvastutus rikkumise eest, mille pani toime tütarettevõtja — Trahvi viivitamatu ja terves ulatuses tasumine tütarettevõtja poolt — Tütarettevõtja trahvisumma vähendamine peale Euroopa Liidu Üldkohtu otsuse tegemist — Euroopa Komisjoni raamatupidaja kirjad, milles nõutakse, et emaettevõtjad tasuksid tütarettevõtjale komisjoni poolt hüvitatud summa koos viivitusintressiga — Tühistamishagi — Vaidlustatavad aktid — Tõhus kohtulik kaitse”
1.
Käesoleva apellatsioonkaebusega palub Euroopa Komisjon tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 29. aprilli 2015. aasta otsus Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (
2
), millega viimane tühistas osaliselt komisjoni kirjad (
3
), mis käsitlevad Total SA ja Elf Aquitaine’i poolset selle trahvisumma ja viivitusintressi tasumist, mis neil komisjoni otsuse K(2006) 2098 (lõplik) (
4
) tõttu tasuda tuli.
2.
Käesolevas kohtuasjas peab Euroopa Kohus tegema kindlaks, kas – ja kui jah, siis mil määral – kujutavad vaidlustatavaid akte endast komisjoni raamatupidaja kirjad, milles nõutakse, et emaettevõtjad maksaksid koos viivitusintressiga ära trahvid, mis määrati neile solidaarselt nende tütarettevõtjaga konkurentsieeskirjade rikkumise eest, pärast nende trahvide vähendamist ja osalist hüvitamist tütarettevõtja suhtes, kes need esialgu tasus. Täpsemalt kerkib küsimus, kas need kirjad kahjustavad nende ettevõtjate huve, sest nendega muudeti viimaste õiguslikku olukorda võrreldes komisjoni esialgse otsusega, sest pealtnäha kehtestatakse nendega nendele ettevõtjatele selle otsusega võrreldes täiendav kohustus. Euroopa Kohus peab niisiis tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttest lähtudes välja selgitama, kuidas jaotuvad trahvide sissenõudmise meetmete üle teostatava kontrolli alal volitused liidu kohtu ja siseriikliku kohtu vahel.
I. Vaidluse taust
3.
Vaidluse tausta on Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 2–28 kirjeldanud järgmiselt:
„2
Euroopa Ühenduste Komisjon tunnistas [metakrülaatide otsusega] Arkema SA ja tema tütarettevõtjad Altuglas International SA ja Altumax Europe SAS‑i (edaspidi koos „Arkema“) solidaarselt vastutavaks 219131250 euro suuruse trahvisumma eest, kuna nad osalesid kartellis (edaspidi „esialgne trahv“).
3
[Vastustajad], kes olid metakrülaatide otsuses viidatud rikkumise ajal Arkema emaettevõtjad, tunnistati solidaarselt vastutavaks esialgse trahvi tasumise eest vastavalt 181350000 euro ja 140400000 euro ulatuses.
4
7. septembril 2006 tasus Arkema kogu esialgse trahvi ja esitas seejärel, nagu ka [vastustajad] paralleelselt ning sõltumatult, metakrülaatide otsuse peale hagi (edaspidi „metakrülaatide kohtumenetlus“).
Metakrülaatide kohtumenetluse Üldkohtus
5
[Vastustajad] ja Arkema esitasid vastavalt 4. ja 10. augustil 2006 metakrülaatide otsuse peale tühistamishagi.
6
[Vastustajad] nõudsid kohtuasjas T‑206/06 peamise võimalusena metakrülaatide otsuse tühistamist.
7
Selle kohtuasja raames nõudsid [vastustajad] samuti, teise võimalusena, et vähendataks Arkemale ja neile endile solidaarselt määratud esialgse trahvi summat.
8
24. juulil 2008 saatis komisjon Arkemale kirja palvega kinnitada, et 7. septembri 2006. aasta makse oli teostatud „kõikide solidaarvõlgnike nimel“, täpsustades samas esiteks, et „sellise kinnituse puudumisel ja juhul, kui [metakrülaatide] otsus tühistatakse ettevõtja suhtes, kelle nimel makse oli teostatud“, komisjon „hüvitab 219131250 euro suuruse summa koos intressiga“ ning teiseks, et „kui Euroopa Kohus kinnitab trahvi terves ulatuses või osaliselt ükskõik millise teise solidaarvõlgniku suhtes“, siis komisjon „nõuab temalt kogu ülejäänud summa koos viivisega määras 6,09%“.
9
25. septembri 2008. aasta kirjaga teavitas Arkema komisjoni, et ta tasus 219131250 euro suuruse summa „solidaarvõlgnikuna ja et alates sellest maksest on komisjoni kõik nõuded nii Arkema kui ka kõikide solidaarvõlgnike suhtes täielikult täidetud“. Selles osas märkis Arkema, et „ta ei saa lubada komisjonil mitte mingit summat kinni pidada, isegi eeldusel, et tema hagi ühenduse kohtus osutub edukaks“.
10
24. novembril 2008 saatis komisjon [vastustajatele] kirja, teavitades neid eelkõige Arkema 25. septembri 2008. aasta kirjast ja asjaolust, et Arkema oli keeldunud esitamast ühise makse kinnitust, mida komisjon oli palunud.
11
[Vastustajate] hagi jäeti rahuldamata 7. juuni 2011. aasta kohtuotsusega Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (T‑206/06, […], EU:T:2011:250).
12
Seevastu hagi, mille Arkema oli esitanud eraldi metakrülaatide otsuse peale, rahuldati osaliselt 7. juuni 2011. aasta kohtuotsusega Arkema France jt vs. komisjon (T‑217/06, […], EU:T:2011:251) ning Arkemale määratud trahvisummaks kinnitati 113343750 eurot.
13
[7. juuni 2011. aasta kohtuotsuses Arkema France jt vs. komisjon (T‑217/06, EU:T:2011:251)] leidis Üldkohus, et oma täieliku pädevuse alusel tuleb vähendada trahvi suurendamist, mida metakrülaatide otsuses hoiataval eesmärgil Arkema suhtes kohaldati, selleks et võtta arvesse asjaolu, et trahvi määramise päeval [vastustajad] teda enam ei kontrollinud ([kohtuotsus, 7.6.2011, Arkema France jt vs. komisjon, T‑217/06], EU:T:2011:251, punktid 338 ja 339).
14
Kuna [7. juuni 2011. aasta kohtuotsuse Arkema France jt vs. komisjon] (T‑217/06, EU:T:2011:251) peale apellatsioonkaebust ei esitatud, on see kohtuotsus jõustunud.
15
Komisjon hüvitas Arkemale 5. juuli 2011. aasta seisuga summa 119247033,72 eurot (105787500 eurot põhisummana ja 13459533,72 eurot intressidena).
[Vaidlusalused] kirjad
24. juuni 2011. aasta kiri
16
24. juuni 2011. aasta kirjas andis komisjon [vastustajatele] teada, et „[7. juuni 2011. aasta kohtuotsuse Arkema France jt vs. komisjon (T‑217/06, EU:T:2011:251)] täitmiseks hüvitab [ta] Arkemale summa, mis vastab Üldkohtu poolt otsustatud trahvi vähendamisele“.
17
Samas 24. juuni 2011. aasta kirjas palus komisjon [vastustajatel] samuti „[p]aralleelselt ja eeldusel, et [7. juuni 2011. aasta kohtuotsuse Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon, (T‑206/06, EU:T:2011:250)] peale esitatakse Euroopa Kohtule apellatsioonkaebus, tasuda ülejäänud summa koos viivitusintressiga määraga 6,09% alates 8. septembrist 2006“, st 68006250 eurot, mille eest Total oli „solidaarselt“ vastutav summas 27056250 eurot, mille lisandus viivitusintress, ehk kogusummas 88135466,52 eurot.
18
Komisjonile 29. juunil 2011 saadetud kirjas väitsid [vastustajad] sisuliselt, et alates 7. septembrist 2006 olid komisjoni „kõik nõuded täidetud“, ja esitasid komisjonile erinevaid küsimusi, saamaks selgitusi 24. juuni 2011. aasta kirja mitme punkti kohta.
8. juuli 2011. aasta kiri
19
8. juuli 2011. aasta kirjas vastas komisjon eelkõige, et „vastupidi [vastustajate arusaamale] ei loobu [ta] ülejäänud summade väljanõudmisest, kui [vastustajad] loobuvad apellatsioonkaebuse esitamisest Euroopa Kohtusse“, täpsustades samas, et „[vastustajate] vastutus ei kustu [7. juuni 2011. aasta kohtuotsuses Arkema France jt vs. komisjon (T‑217/06, EU:T:2011:251)] täpsustatud ja Arkema poolt tasutud summade kinnipidamisega“.
20
Samas 8. juuli 2011. aasta kirjas tunnistas komisjon enda eksimust seoses summaga, mida ta kavatses nõuda, ja täpsustas, et summa, mida Elf Aquitaine pidi tasuma vastavalt metakrülaatide otsusele ja samuti [7. juuni 2011. aasta kohtuotsusele Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (T‑206/06, EU:T:2011:250)] ning [7. juuni 2011. aasta kohtuotsusele Arkema France jt vs. komisjon (T‑217/06, EU:T:2011:251)], oli 137099614,58 eurot, mille hulgas viivitusintress 31312114,58 eurot (edaspidi „viivis“) ja millest Total vastutas solidaarselt summas 84028796,03 eurot.
21
Komisjon täpsustas 8. juuli 2011. aasta kirjas samuti, et kui [vastustajad] esitavad [7. juuni 2011. aasta kohtuotsuse Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (T‑206/06, EU:T:2011:250)] peale apellatsioonkaebuse, võivad nad trahvi tasumise asemel pigem esitada pangagarantii.
22
18. juulil 2011 tasusid [vastustajad] komisjonile 8. juuli 2011. aasta kirjas nõutud summa ehk 137099614,58 eurot.
Metakrülaatide kohtumenetlus apellatsiooniastmes Euroopa Kohtus
23
10. augustil 2011 esitasid [vastustajad] [7. juuni 2011. aasta kohtuotsuse Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (T‑206/06, EU:T:2011:250)] peale apellatsioonkaebuse.
[…]
25
Kuna Euroopa Kohus lükkas [vastustajate] kõik nõuded tagasi, jättis ta 7. veebruari 2012. aasta kohtumäärusega Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (C‑421/11 P, [ei avaldata] […], EU:C:2012:60) [vastustajate] apellatsioonkaebuse rahuldamata.
[…]
28
Neljanda võimalusena esitatud nõuete osas, millega taotleti vabastamist intresside tasumisest, leidis Euroopa Kohus nii:
„89
See taotlus tuleb ilmse vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata osas, milles see on suunatud mitte [7. juuni 2011. aasta kohtuotsuse Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (T‑206/06, EU:T:2011:250)] vastu, vaid […] [8. juuli 2011. aasta] kirja vastu, mille peale on [vastustajad] muu hulgas esitanud hagi Üldkohtusse, mille kantseleis on see registreeritud numbriga T‑470/11.““
II. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
4.
Vastustajad esitasid Üldkohtu kantseleisse 1. septembril 2011 esitatud hagiavaldusega vaidlusaluste kirjade peale Üldkohtule tühistamishagi, paludes teise võimalusena vähendada nendega nõutavaid summasid ja kolmanda võimalusena tühistada nendega nõutav viivis.
5.
Komisjon esitas Üldkohtu kodukorra artikli 114 alusel vastuvõetamatuse vastuväite, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 17. novembril 2011. Ta väitis eelkõige, et vaidlusalused kirjad ei ole vaidlustatavad aktid, sest need ei tekita siduvaid õiguslikke tagajärgi, mis puudutaksid vastustajate huve, ning et viimastel lasuv maksekohustus tuleneb ainult metakrülaatide otsusest.
6.
Üldkohus analüüsis vaidlustatud kohtuotsuses kõigepealt punktides 72–101 seda vastuvõetamatuse vastuväidet.
7.
Selles küsimuses leidis Üldkohus eelkõige, et mis puudutab vastustajatelt vaidlusaluste kirjadega nõutud põhisummat, siis need kirjad ei puudutanud viimaste huve, tuues kaasa selge muutuse nende õiguslikus seisundis ELTL artikli 263 tähenduses pärast metakrülaatide otsust.
8.
Seevastu viivise maksmise kohustuse kohta leidis Üldkohus, et metakrülaatide otsusest, 7. juuni 2011. aasta kohtuotsusest Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (T‑206/06, EU:T:2011:250) ega ka 7. juuni 2011. aasta kohtuotsusest Arkema France jt vs. komisjon (T‑217/06, EU:T:2011:251) ei tulene mingisugust viivise tasumise kohustust, kuna Arkema oli esialgse trahvi terves ulatuses kohe peale kõnealust otsust ära maksnud, mistõttu vaidlustatud akt muutis nende õiguslikku seisundit, suurendades summat, mida hagejad olid metakrülaatide otsuse kohaselt kohustatud tasuma.
9.
Üldkohus leidis seega, et hagi on vastuvõetav osas, milles see on suunatud vaidlusaluste kirjadega vastustajatelt nõutud viivise vastu.
10.
Seejärel analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 107–118 hagi sisulistes küsimustes osas, mis on suunatud vastustajatelt nõutud viivise vastu, ja rahuldas selle nimetatud osas.
11.
Üldkohus tühistas seega vaidlusalused kirjad osas, mille komisjon nõudis nendega vastustajatelt viivist, ja jättis selle ülejäänud osas rahuldamata.
III. Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus
12.
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
—
tunnistada Üldkohtule esitatud hagi vastuvõetamatuks; ja
—
mõista kõik käesoleva menetlusega seotud kohtukulud, sealhulgas Üldkohtu menetluse kohtukulud välja vastustajatelt.
13.
Vastustajad paluvad Euroopa Kohtul:
—
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata; ja
—
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
14.
Euroopa Kohtu presidendi 17. veebruari 2016. aasta otsusega anti EFTA Järelevalveasutusele luba astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks. Et menetlusse astumise avaldus esitati pärast Euroopa Kohtu kodukorra artikli 190 lõikes 2 esitatud tähtaja möödumist, lubati nimetatud menetlusosalisel siiski selle kodukorra artikli 129 lõike 4 kohaselt seisukohti esitada ainult kohtuistungil, mis toimus 9. juunil 2016.
IV. Apellatsioonkaebuse analüüs
15.
Komisjon on oma apellatsioonkaebust põhjendanud kolme väitega, millest esimese kohaselt rikkus Üldkohus õigusnormi, kui leidis, et vaidlusalused kirjad tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi, teiseks on rikutud poolelioleva kohtuasja ja seadusjõu põhimõtteid ning kolmandaks on põhjendused vastuolulised.
A. Esimene väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui leidis, et vaidlusalused kirjad tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi
1. Poolte argumendid
16.
Komisjon väidab, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui järeldas, et vaidlusalused kirjad tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi, mis puudutavad vastustajate huve. Ta peab täpsemalt silmas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 81–87 esitatud kaalutlusi.
17.
Väide koosneb kolmest osast.
18.
Esimeses osas kinnitab komisjon, et vaidlusalused kirjad on lihtsalt metakrülaatide otsuse täitmiseks edastatud maksenõuded, millega valmistati ette selle otsuse võimalikku sundtäitmist 7. juuni 2011. aasta kohtuotsuse Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (T‑206/06, EU:T:2011:250) (vastustajatele määratud trahvide säilitamine) ning 7. juuni 2011. aasta kohtuotsuse Arkema France jt vs. komisjon (T‑217/06, EU:T:2011:251) (Arkemale määratud trahvi vähendamine) tulemusena. Need kirjad ei kujuta endast siiski veel „sundtäitmist“ ning nendes ei ole seega kindlaks määratud komisjoni lõplikku seisukohta.
19.
Esimese väite teises osas kinnitab komisjon, et vaidlusaluste kirjade sisu näitab, et need ei tekita siduvaid õiguslikke tagajärgi. Nendes kirjades on nimelt väljendatud raamatupidamistalituste arvamust metakrülaatide otsusega määratud trahvi sissenõudmise küsimuses ning on ainult meenutatud makseviise või „trahvi tasumise tagatist“, mis on selgelt selle otsuse täitmise kontekstis võetud meede.
20.
Esimese väite kolmanda osaga kinnitab komisjon, et vaidlusaluste kirjadega ei lisatud midagi metakrülaatide otsuse sisule. Vastustajate kohustus maksta trahvi ja sellega seotud viivist on – ja saabki olla – ainult metakrülaatide otsuse tulemus, kui seda otsust tõlgendada, lähtudes 7. juuni 2011. aasta kohtuotsusest Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (T‑206/06, EU:T:2011:250), 7. juuni 2011. aasta kohtuotsusest Arkema France jt vs. komisjon (T‑217/06, EU:T:2011:251) ning Euroopa Kohtu 7. veebruari 2012. aasta kohtumäärusest Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (C‑421/11 P, ei avaldata, EU:C:2012:60). Komisjon rõhutab, et tal ei ole selles valdkonnas mingit kaalutlusõigust, sest viivis määratakse kindlaks määruse (EL, Euratom) nr 966/2012 (
5
) ja selle rakendusmääruse, delegeeritud määruse (EL) nr 1268/2012 (
6
) asjassepuutuvate sätete alusel. Teiste sõnadega väljendavad vaidlusalused kirjad ainult komisjoni kavatsust lasta metakrülaatide otsust kohaldada ning need ei tekita mingeid muid õiguslikke tagajärgi peale selle otsuse tagajärgede. Need aktid ei ole tema sõnul lahutatavad otsusest, mille täitmist nendega ette valmistatakse.
21.
Vastustajad leiavad, et esimene väide tuleb lükata osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi.
22.
Selle väite teise ja kolmanda osa kohta arvavad vastustajad, et nendes osades on sisuliselt ära toodud argumendid, mis esitati juba Üldkohtus – ja millele on vastatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 82–87 –, ning et nendega ei püüta näidata, et viimane rikkus oma hinnangutega õigusnorme. Need osad tuleb käesoleva apellatsioonkaebuse raames seega ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata jätta.
23.
Mis puudutab esimese väite esimest osa, siis see tuleb vastustajate meelest põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
24.
Käsitletaval juhul tuleneb finantsmääruse (vt eelkõige artikli 78 lõige 4) ja selle rakendusmääruse, delegeeritud määruse (EL) nr 1268/2012 asjassepuutuvatest sätetest (vt artiklid 80 ja 83) ning Euroopa Kohtu praktikast, et viivise kindlaksmääramise eesmärk trahvi määramisel ELTL artiklite 101 ja 102 rikkumise eest on vältida seda, et EL toimimise lepingu sätete kasulikku mõju rikuvad praktikad, mida kasutavad ühepoolselt ettevõtjad, kes viivitavad neile määratud trahvi tasumisega, ning välistada, et neid ettevõtjaid soodustatakse võrreldes teiste ettevõtjatega, kes tasusid oma trahvid määratud tähtaja jooksul.
25.
Käsitletaval juhul tasusid vastustajad – nagu komisjon ka tunnistas – just neile määratud trahvi enne määratud tähtaja möödumist. Seega ei eksisteerinud vaidlusaluste kirjade kuupäeva seisuga – mis oli hilisem 7. juuni 2011. aasta kohtuotsuse Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (T‑206/06, EU:T:2011:250) ja 7. juuni 2011. aasta kohtuotsuse Arkema France jt vs. komisjon (T‑217/06, EU:T:2011:251) kuupäevast, kuid varasem Euroopa Kohtule apellatsioonkaebuse esitamise kuupäevast – mingit õiguslikku alust nõuda vastustajatelt 31312114,58 euro suuruse viivise tasumist.
26.
Järelikult ei ole nendes kirjades piirdutud nende meetmete kinnitamisega, mis komisjon viivise osas metakrülaatide otsuse artiklis 23 võttis. Need kirjad sisaldavad uut elementi, see tähendab nendega on määratud intress, kuigi vastustajad ei ole millegagi märkimisväärselt viivitanud ja seda ei ole isegi väidetud.
2. Hinnang
a) Väite vastuvõetavus
27.
Et vastustajad seadsid otseselt kahtluse alla esimese väite vastuvõetavuse, mis puudutab selle väite teist ja kolmandat osa, siis tuleb teha kindlaks, kas komisjoni argumendid nendes kahes osas kujutavad endast – nagu nemad väidavad – lihtsalt Üldkohtus juba esitatud argumentide kordamist ja neid ei saa käesoleva apellatsioonkaebuse raames uuesti analüüsida.
28.
Selles küsimuses ei saa eitada, et komisjon kordas oma esimese väite raames tõesti mõningaid argumente, mille ta esitas oma vastuvõetamatuse vastuväite raames Üldkohtus menetluses, mille tulemusena tehti vaidlustatud kohtuotsus.
29.
Sellegipoolest soovib komisjon just seada kahtluse alla õigusliku arutluskäigu, mille tulemusena järeldas Üldkohus, et vaidlusalused kirjad tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi, mis muudavad asjaomaste ettevõtjate seisundit.
30.
On aga hästi väljakujunenud, et kui apellant vaidlustab, kuidas Üldkohus on liidu õigust tõlgendanud või kohaldanud, võib esimeses kohtuastmes kontrollitud õiguslikke asjaolusid apellatsioonimenetluses uuesti arutada. Kui apellandil ei oleks võimalik oma apellatsioonkaebuses tugineda Üldkohtus juba esitatud väidetele ja argumentidele, kaotaks apellatsioonimenetlus osaliselt oma mõtte. (
7
)
31.
Lisaks olen arvamusel, et komisjon on määratlenud õiguslikult piisavalt – nagu nõuab Euroopa Kohtu kodukorra artikli 169 lõige 2 – vaidlustatud kohtuotsuse põhjenduste need punktid, milles on tema arvates õigusnorme rikutud.
32.
Minu arvates tuleb seega tagasi lükata põhjused, mis vastustajad on esitanud apellatsioonkaebuse vastuvõetamatuse kohta.
b) Väite põhjendatus
33.
Esimeses väites – mis on käesoleva apellatsioonkaebuse raames keskse tähtsusega – palutakse Euroopa Kohtul kindlaks teha, kas Üldkohus leidis õigesti, et vaidlusalused kirjad kujutavad osas, milles komisjon nõuab nendega viivise tasumist, endast vaidlustatavaid akte ELTL artikli 263 tähenduses.
34.
Käsitletaval juhul esitatakse kaks vastandlikku seisukohta.
35.
Komisjon – keda toetab EFTA Järelevalveamet – väidab ühelt poolt peamiselt, et kuna viivise tasumise kohustus tuleneb ainult metakrülaatide otsusest ja asjassepuutuvatest määruse sätetest, valmistavad vaidlusalused kirjad ainult ette tulevast sundtäitmise otsust ega muuda ettevõtjate õiguslikku seisundit.
36.
Vastustajad teiselt poolt väidavad sisuliselt, et neid kirju ei saa pidada kirjadeks, millega kinnitatakse varasemat otsust. Märkides, et Arkema oli tasunud 7. septembril 2006 kogu esialgse trahvi summas 219131250 eurot – mida komisjon ei ole vaidlustanud –, ning leides, et seda makset tuleb pidada makseks, mis tehti vastustajate eest, leiavad nad, et mitte ühelgi hetkel ei olnud makseviivitust ning et seega ei olnud nad kohustatud tasuma viivist, mida vaidlusaluste kirjadega nõuti.
37.
Tuleb meenutada, et hästi väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saab tühistamishagi ELTL artikli 263 tähenduses esitada vaid selliste meetmete peale, mis tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi hageja huve puudutaval viisil, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus seisundis. (
8
)
38.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb selle kindlakstegemiseks, kas meetme peale saab esitada tühistamishagi, ka vaadelda selle meetme sisu, mille tühistamist taotletakse, kuna selles küsimuses ei ole põhimõtteliselt tähtsust vormil, milles meede on võetud. (
9
)
39.
Toimingute või otsuste peale, mis tehakse mitmeastmelise, eelkõige asutusesisese menetluse käigus, võib põhimõtteliselt (
10
) hagi esitada vaid siis, kui need kujutavad endast meetmeid, mis väljendavad institutsiooni lõplikku seisukohta kõnealuses menetluses, kuid vahemeetmete peale, millega valmistatakse ette lõppotsust, ei saa hagi esitada. (
11
) Vaidlustatavateks aktideks ei saa seega kvalifitseerida vahemeetmeid, mille eesmärk on valmistada ette lõplik otsus ja millel ei ole niisuguseid tagajärgi, ning üksnes varasemat tähtajal vaidlustamata otsust kinnitavad aktid. (
12
)
40.
Kuidas on lugu nõudekirjadega, mille komisjoni raamatupidamistalitused saadavad, kui komisjon teeb õigusnormi alusel (
13
), mis on sätestatud määruse (EÜ) nr 1/2003 (
14
) artikli 23 lõike 2 punktis a, niisuguseid konkurentsieeskirjade rikkumisi puudutavaid otsuseid nagu metakrülaatide otsus, millega on tegemist käesolevas kohtuasjas?
41.
Ma teen ettepaneku anda sellele esmapilgul lihtsale küsimusele vastus, mis ei ole ühene.
42.
Kui need kirjad ei peaks – nagu ma kõigepealt näitan ja vastavalt põhimõtetele, mille Euroopa Kohus sedastas 6. detsembri 2007. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Ferriere Nord (
15
) – põhimõtteliselt kaasa tooma iseseisvaid õiguslikke tagajärgi võrreldes komisjoni esialgse otsusega, milles on tuvastatud konkurentsiõiguse rikkumine ja millega määratakse seega trahv, pooldan ma käsitletava juhtumi konkreetse olukorra tõttu – põhjustel, mille ma esitan hiljem – apellatsioonkaebuse rahuldamata jätmist. Et nendes kirjades on uus element, mis kahjustab kõnesolevate ettevõtjate huve, võib liidu kohus tõhusa kohtuliku kaitse nõuete tõttu leida, et need on aktid, mille peale saab esitada ELTL artikli 263 alusel tühistamishagi.
i) Komisjoni raamatupidamistalituste kirjad, milles nõutakse määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a alusel tehtud otsuse adressaatidelt trahvi maksmist, vajaduse korral koos viivisega, ei ole põhimõtteliselt kirjad, mis tekitaksid õiguslikke tagajärgi ja puudutaksid seega asjaomaste ettevõtjate huve
43.
Komisjoni raamatupidamistalituste saadetud kirjad kujutavad endast põhimõtteliselt lihtsalt eelneva otsuse täitmise nõuet. Määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a alusel tehtud otsuste kontekstis kujutavad need kirjad endast ühekorraga nii rikkumise tuvastamise – ja samal ajal trahvi määramise – otsuse kinnitusi kui ka võimalike sundtäitmismeetmete ettevalmistust.
44.
Kui käsitleda nüüd nende sisu – mis on ainsana tõesti määrav selle üle otsustamisel, kas akti saab liidu kohtus vaidlustada –, siis nõudekirjades on põhimõtteliselt ainult meenutatud võimalikke makseviise ja komisjoni raamatupidamistalituste andmetel tasuda jäänud summat, mille adressaatidest ettevõtjad peavad tasuma. Et komisjoni raamatupidamistalitustel ei ole õigust anda õiguslikult siduvaid akte, ei sisalda kirjad, mida nad asjaomastele ettevõtjatele saadavad, muid nende ettevõtjate huve kahjustada võivaid otsuseelemente peale nende, mis ilmnevad komisjoni algsest otsusest, mida liidu kohus võib olla muutnud.
45.
See käib nii selle trahvi summa kohta, mille komisjon määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a alusel tehtud otsusega määras, kui ka viivitusintressi kohta juhul, kui selle viivituse kestust ei ole kuidagi vaidlustatud.
46.
Mis puudutab viivise summa kindlaksmääramist, siis komisjon on kohustatud kohaldama – nagu ta metakrülaatide otsuses tegigi – kehtiva finantsmääruse rakenduseeskirju.
47.
Finantsmääruse artikli 71 lõikes 4 on nimelt sätestatud, et tingimused, mille alusel tuleb liidule maksta viivist, sätestatakse rakenduseeskirjades, mis võetakse vastu sama määruse artikli 183 alusel. Selles küsimuses on finantsmääruse, mida on muudetud määrusega (EÜ, Euratom) nr 1248/2006 (
16
), artikli 86 lõigetes 2–5 nimetatud määrad, mida liidu õiguse rikkumise eest määratud trahvide maksmisega viivitamise korral vajaduse korral kohaldatakse.
48.
Nagu Euroopa Kohus otsustas selgelt 6. detsembri 2007. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Ferriere Nord (
17
) kirja kohta, milles nõuti trahvisumma jäägi tasumist, mille maksmist komisjon ei saanud enam nõuda trahvi määramise otsuse täitmise nõude aegumise tõttu, ei saa niisugust nõudekirja pidada kirjaks, mis tekitab siduvaid õiguslikke tagajärgi.
49.
Euroopa Kohus otsustas selles kohtuotsuses, et vaidlusalused aktid, see tähendab komisjoni kirjad, mis käsitlesid Ferriere Nord SpA‑le otsusega 89/515/EMÜ (
18
) määratud trahvi tasumata jäänud summa maksmist, kujutavad – olenemata asjaolust, kas need aktid võeti sellistena vastu enne või pärast võimalikku aegumist – endast üksnes puhtalt rakendusakte ettevalmistavaid akte. (
19
) Tuleb juhtida tähelepanu sellele, et Euroopa Kohus pidas vajalikuks märkida selles kohtuotsuses, et komisjon ei teatanud vaidlusaluste aktidega Ferriere Nordile otsusest „muuta trahvi, sanktsiooni või karistusmakse esialgset suurust“ määruse (EMÜ) nr 2988/74 (
20
) artikli 5 lõike 1 punkti a tähenduses.
50.
Tuleb märkida, et Üldkohus valis hiljuti samasuguse lahenduse, sest ta jõudis järeldusele, et vaidlustatud kirjaga, see tähendab nõudekirjaga, milles paluti tasuda trahv koos viivisega, oli komisjon ainult kinnitanud olukorda, mille tekitas tema esialgne trahvi määramise otsus niisugusena, nagu seda oli muudetud Üldkohtu otsuste ja komisjoni järgnevate kirjadega. (
21
)
51.
Üldkohus tunnistas vastuvõetamatuks ka tühistamishagi, milles paluti tühistada kiri, milles oli näidatud täpne summa, mille ettevõtja, kellele oli eelnevalt määratud trahv osalemise eest konkurentsi kahjustavas kokkuleppes, pidi veel tasuma, see tähendab nii trahvi veel tasumata summa kui ka viivis, mis sellele trahvile lisandus. Et Üldkohus leidis, et kuna viivise summa tuleneb kokkuvõttes kehtiva finantsmääruse rakenduseeskirjadest, ei kujuta see kiri endast otsust küsimuses, kuidas on asjassepuutuvaid sätteid käsitletaval juhul õige tõlgendada ja kohaldada. (
22
)
52.
Minu arvates on need seisukohavõtud sarnased juhistega, mis tulenevad hiljutisest, 9. septembri 2015. aasta kohtuotsusest Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro vs. komisjon (
23
), milles Euroopa Kohus täpsustas puhtalt lepingulist laadi suhte kontekstis, et võlateatist „tuleb […] mõista kui märgukirja, milles on märgitud tähtpäev, maksetingimused ning asjaolu, et seda ei tohi võrdsustada täitedokumendiga, olgugi et selles on juhuks, kui võlgnik kohustust ette nähtud tähtpäevaks ei täida, nimetatud komisjonil kasutada olevate valikuvõimaluste seas ELTL artiklis 299 ette nähtud täitemenetlust“.
53.
Selles küsimuses ei tohi unustada, et siseriiklikel kohtutel on EÜ artikli 256 kohaselt (nüüd ELTL artikkel 299) (
24
) kohustus tagada komisjoni rahalist kohustust sisaldava otsuse täitmisele pööramise meetmete õiguspärasuse kontroll. Euroopa Kohus on selles küsimuses rõhutanud, et kuigi tingimust, mis käsitleb niisuguste hageja huve puudutavate siduvate õiguslike tagajärgede tekitamist, mis toovad kaasa selge muutuse tema õiguslikus seisundis, tuleb tõlgendada tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttest lähtudes, ei saa seda tingimust niisuguse tõlgendamise tulemusel mingil juhul eirata, ületamata seejuures aluslepinguga liidu kohtutele antud pädevust. (
25
)
54.
See liidu kohtule ja liikmesriigi kohtule antud pädevuste jaotus põhineb ideel, et kui rahaline kohustus, mis eraõiguslikul isikul komisjoni otsuse kohaselt lasub, on kord kindlaks tehtud, kontrollib selle täpselt kindlaks määratud kohustuse rakendusmeetmete õiguspärasust siseriiklik kohus kui liidu üldkohus.
55.
See ei välista minu arvates, et akt, mis on küll komisjoni eelnevalt tehtud otsuse täiteakt, võiks olla vaidlustatav akt ELTL artikli 263 tähenduses, sest see sisaldab uut elementi, mis võib tekitada siduvaid õiguslikke tagajärgi, mis puudutavad asjaomaste isikute huve. Niisugusel juhul tuleb nimelt asuda seisukohale, et kahtluse all ei ole mitte komisjoni rahalist kohustust sisaldava otsuse täitmine, vaid selle rahalise kohustuse enda määratlus.
56.
Ei saa seega välistada – just seetõttu, et Euroopa Kohus peab tagama tõhusa kohtuliku kaitse –, et akt, mis on nõue tasuda trahv ja viivis, kui see on olemas, võib teatavatel tingimustel – nagu need, millega on tegemist käesolevas põhikohtuasjas – tekitada siduvaid õiguslikke tagajärgi, mis puudutavad asjaomaste juriidiliste isikute huve.
57.
Seda ma järgnevas arutelus nüüd analüüsida kavatsengi.
ii) Käsitletava juhtumi väga eripäraste asjaolude tõttu peaks Euroopa Kohus jätma vaidlustatud kohtuotsuse muutmata
58.
Käesolevas apellatsioonkaebuses analüüsitakse üsna keerukat ja ebaharilikku faktilist ja menetluslikku olukorda, mille põhijooni on vaja meenutada.
59.
Metakrülaatide otsusega leiti, et vastustajad on ainuüksi Arkema emaettevõtjate staatuse tõttu – kusjuures viimasele määrati 219131250 euro suurune trahv – „solidaarselt“ vastutavad trahvi tasumise eest vastavalt 140,4 miljoni euro ja 181,35 miljoni euro ulatuses.
60.
7. juuni 2011. aasta kohtuotsusega Arkema France jt vs. komisjon (T‑217/06, EU:T:2011:251) vähendati Arkemale määratud trahvi summat 113343750 eurole. Seevastu pärast 7. juuni 2011. aasta kohtuotsust Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (T‑206/06, EU:T:2011:250) jäi vastustajatele määratud trahvi summa samaks ning see jäeti muutmata ka 7. veebruari 2012. aasta kohtumäärusega Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (C‑421/11 P, ei avaldata, EU:C:2012:60).
61.
Esiteks on hästi teada, et Arkema maksis kogu esialgse trahvi summas 219131250 eurot 7. septembril 2006 ära ka vastustajatest äriühingute eest. Kuigi komisjon on oma kolmanda väite raames – väide, mille juurde tulen ma järgnevas arutuskäigus tagasi – vaidlustanud 25. septembri 2008. aasta kirja tõlgenduse, mis on valitud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 113 ning mille kohaselt täitis Arkema korralikult ühise makse avalduse ja tasus seega samuti kogu esialgse trahvi summa, ka vastustajate eest, ei näidanud ta ära, kuidas on niisuguse hinnanguga faktilisi asjaolusid moonutatud või tehtud nende õiguslikul kvalifitseerimisel viga, ega isegi seda väitnud.
62.
Niisuguses olukorras tuleb teha kaks märkust. Esimene puudutab seisukohta, mille Euroopa Kohus võttis kohtuasjas C‑421/11 P viivise tasumise küsimuses. Teine puudutab üldisemalt küsimust, kas võttes arvesse kohtupraktikas antud juhiseid, võis vastustajatele tõesti ette heita makseviivitust.
63.
Esimene märkus on niisugune, et oma 7. veebruari 2012. aasta kohtumäärusega Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (C‑421/11 P, ei avaldata, EU:C:2012:60, punkt 89) kinnitas Euroopa Kohus kaudselt, kuid vääramatult, et konkreetselt ja põhjendatult eristatakse esiteks hagi, mis on suunatud vaidlusaluste kirjade vastu, millega on vastustajatele põhjendamatult määratud viivis, ja teiseks hagi, mis on suunatud metakrülaatide otsuse vastu. Otsustades, et teise võimalusena esitatud viivise tasumisest vabastamise nõue tuleb jätta ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, sest see on suunatud „[7. juuni 2011. aasta kohtuotsuse Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (T‑206/06, EU:T:2011:250)] vastu, vaid komisjoni [8. juuli 2011. aasta kirja] vastu, mille peale on [vastustajad] lisaks esitanud Üldkohtule hagi, mis registreeriti selle kantseleis numbri all T‑470/11“, näib Euroopa Kohus olevat nõustunud, et vaidlusalused kirjad ei kujutanud endast Üldkohtu poolt ära muudetud metakrülaatide otsuse kinnitust.
64.
Teine märkus on niisugune, et küsimuses, missugused järeldused peab komisjon tütar‑ ja emaettevõtjatele ainult tütarettevõtjate konkurentsi kahjustava käitumise eest „solidaarselt“ määratud trahvide sissenõudmise summa sissenõudmise osas konkreetselt tegema, jääb alati püsima teatav õiguslik kõhklus. Täpsemalt – ja ehkki Euroopa Kohus on leidnud, et niisugusel juhul on emaettevõtja(te) vastutus tema/nende tütarettevõtjate vastutusest „puhtalt tuletatud“ (
26
) – ei ole ta siiski andnud selgeid juhiseid järelduste kohta, mis tuleb sellest teha juhtudel, mil need tütarettevõtjad maksavad ära kogu trahvi, mis on neile solidaarselt oma emaettevõtjatega määratud.
65.
Kas niisugusel juhul, mil tütarettevõtja maksab ära kogu „solidaarselt“ määratud trahvi – ja olenemata sellest, kas ta kavatses või mitte teha „ühist makset“ –, on komisjonil õigus asuda seisukohale, et emaettevõtja ei ole oma maksekohustust täielikult või osaliselt tasunud?
66.
Minu arvates see nii ei ole.
67.
Minu meelest kinnitab asjaolu, et emaettevõtjad ja nende tütarettevõtjad vastutavad solidaarselt rikkumisperioodil toime pandud konkurentsivastase käitumise eest, mille panid toime ainult need tütarettevõtjad, hästi – sõltumata „ühise makse avalduse“ olemasolust –, et Arkema tegi trahvi algse makse enda nimel, kuid ka oma solidaarvõlgnike eest. Kui emaettevõtja vastutus tuleneb eranditult tema tütarettevõtja vastutusest, kes ainsana rikkus ELTL artikli 101 lõikes 1 osundatud keelatud kokkulepete keeldu, või kui nendele kahele äriühingule määrati solidaarselt trahv, ei saa komisjon nõuda emaettevõtjalt trahvisummat, mis ületab summa, mida tütarettevõtja peab lõpuks tasuma. (
27
)
68.
Euroopa Kohus otsustas, et olukorras, kus emaettevõtja vastutus tuleneb puhtalt tütarettevõtja vastutusest ja kus emaettevõtjale süüks pandud tegevust ei iseloomusta konkreetselt mingi muu tegur, ei saa emaettevõtja vastutus olla ulatuslikum kui tütarettevõtja oma. (
28
) Euroopa Kohus leidis seega, et kui eelnevates punktides nimetatud menetlusnõuded on täidetud, tuleb emaettevõtja, kelle vastutus tuleneb täielikult ainult tütarettevõtja vastutusest, vastutuse ulatust üldjuhul vähendada, kui vähendatakse emaettevõtjale omistatud tütarettevõtja vastutust. (
29
) Ka on Euroopa Kohtul olnud võimalus täpsustada, et solidaarvastutuse mehhanismi eesmärk liidu konkurentsiõiguse rikkumise eest määratud trahvide maksmisel on eelkõige tugevdada nende trahvide sissenõudmise tegevust ning võimalik kohtuvaidlus solidaarvõlgnike vahelises välises suhtes „ei oma komisjoni jaoks üldjuhul enam tähtsust, kuna üks või mitu kõnealust kaasvõlgnikku on kogu trahvi talle juba tasunud“. (
30
)
69.
Sellegipoolest leidis Euroopa Kohus kohtuasjas C‑421/11 P, et tütarettevõtjale määratud trahvi vähendamine ei pea tingimata automaatselt kasu tooma tema emaettevõtjale, kelle vastutus on puhtalt tuletatud vastutus. Mis puudutab vastustajate juhtumit, siis Euroopa Kohus leidis, et kuna nende ja Arkema suhtes kohaldatav kordustegur on erinev, ei saa ainuüksi asjaolu, et need äriühingud pidid tasuma trahvi, mille eest nad vastutavad solidaarselt, kujutada endast asjaolu, mis õigustab selle seadusjõu laiendamist, mida 7. juuni 2011. aasta kohtuotsuse Arkema France jt vs. komisjon (T‑217/06, EU:T:2011:251) puhul tunnustada tuleb. (
31
) Euroopa Kohus ei näidanud seega otseselt ära, et kui üks solidaarvõlgnikest maksab kogu trahvi ära, ei saa komisjon konkreetselt enam asuda seisukohale, et üks solidaarvõlgnik on veel kogu trahvi või osa sellest võlgu.
70.
Mina omalt poolt – ja ehkki käsitletaval juhul ei ole vaja selles küsimuses otseselt seisukohta võtta – olen arvamusel, et käsitletava juhtumi asjaoludel ja kui me ei taha eirata solidaarsusreegli olemust ennast, võib kahelda, kas vastustajatele võib süüks panna mingit viivitust metakrülaatide otsusega määratud trahvi tasumisel. Vaidlusaluseid kirju, milles nõutakse viivise tasumist – milleks ei anna alust ei see otsus niisugusena, nagu Üldkohus seda 7. juuni 2011. aasta kohtuotsusega Arkema France jt vs. komisjon (T‑217/06, EU:T:2011:251) muutis, ega finantsmääruse rakenduseeskirjad –, ei saa seega pidada kirjadeks, millega kinnitati lihtsalt varasemaid akte.
71.
Need kirjad sisaldavad vaieldamatult uut elementi, sest nendega nõutakse vastustajatelt, et nad tasuksid ühe osa trahvist, mis määrati neile solidaarselt Arkemaga, koos viivisega, hoolimata sellest, et viimane maksis kogu trahvi otsekohe ära. Käsitletaval juhul ei ole seega tegemist mitte komisjoni otsuse rakendusaktiga – mille üle peab kohtulikku kontrolli teostama siseriiklik kohus –, vaid aktiga, millega seatakse kahtluse alla ettevõtjale määratud rahaline kohustus.
72.
Seepärast tundub mulle veidi paradoksaalne, et komisjon omistab esiteks tähtsust 25. septembri 2008. aasta kirja tõlgendusele, mis puudutab seda, kas metakrülaatide otsusega solidaarselt määratud trahv „tasuti ühiselt“ või mitte, ja seega selle kirja õiguslikke tagajärgi, ning teiseks on seisukohal, et ainult see otsus niisugusena, nagu Üldkohus seda muutis, kujutab endast otsust.
73.
Kõikide eelnevate kaalutluste põhjal olen arvamusel, et Üldkohus ei rikkunud õigusnormi, kui kvalifitseeris vaidlusalused kirjad vaidlustatavateks aktideks ELTL artikli 263 tähenduses osas, milles komisjon nõuab nendes viivise tasumist.
B. Teine väide, et rikutud on 7. veebruari 2012. aasta kohtumäärusest Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (C‑421/11 P, ei avaldata, EU:C:2012:60) tulenevaid poolelioleva kohtuasja ja seadusjõu põhimõtteid
1. Poolte argumendid
74.
Oma teise väitega heidab komisjon Üldkohtule sisuliselt ette, et viimane on rikkunud poolelioleva kohtuasja ja seadusjõu põhimõtteid, sest ta lahutas – eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 80 ja 93–101 – tasumisele kuuluva viivise küsimuse metakrülaatide otsuse ülejäänud osast.
75.
Metakrülaatide otsuse artikkel 2 sisaldab sätteid, mis käsitlevad põhikaristusena määratud trahvi ja lisakaristusena mõeldud viivitusintressi, mida tuleb tasuda trahvi maksmata jätmise korral. Hetkel, mil esitati hagi kohtuasjas, milles tehti vaidlustatud kohtuotsus, oli metakrülaatide otsust käsitleva apellatsioonkaebuse alusel algatatud kohtuasi C‑421/11 P aga veel pooleli. Lisaks muutus see otsus Euroopa Kohtu selles kohtuasjas antud 7. veebruari 2012. aasta kohtumääruse Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (C‑421/11 P, ei avaldata, EU:C:2012:60) tulemusena vastustajate suhtes lõplikuks kõikides oma osades, sealhulgas viivise küsimuses.
76.
Vastustajad paluvad lükata see väide tagasi.
2. Hinnang
77.
Kaldun käsitletaval juhul arvama, et võttes arvesse asjaolu, et Üldkohtule kohtuasjas T‑470/11 esitatud hagi oli vormiliselt suunatud pealtnäha teise õigusakti vastu kui akt, mida käsitleti kohtuasjas, milles anti 7. veebruari 2012. aasta kohtumäärus Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (C‑421/11 P, ei avaldata, EU:C:2012:60), tuleb väide, et on rikutud poolelioleva kohtuasja ja seadusjõu põhimõtteid, tagasi lükata.
78.
Mulle näib, et see lähenemine on ainus, mis sobib kokku Euroopa Kohtu väitega selle kohtumääruse punktis 89, et esiteks hagi, mis on suunatud vaidlusaluste kirjade vastu, millega on võimalik et põhjendamatult määratud viivis, ja teiseks hagi, mis on suunatud metakrülaatide otsuse vastu, eristatakse konkreetselt ja põhjendatult.
79.
Olen seega arvamusel, et teine väide on tulemusetu.
C. Kolmas väide, et põhjendused on vastuolulised
1. Poolte argumendid
80.
Oma teise võimalusena esitatud kolmanda väitega kinnitab komisjon, et vaidlustatud kohtuotsuse põhjendused on vastuolulised.
81.
Üldkohus leidis tema arvates vaidlustatud kohtuotsuse punktis 113 ekslikult, et komisjoni kõik nõuded nii Arkema kui ka kõikide solidaarvõlgnike suhtes on täielikult täidetud, samas kui selle kohtuotsuse punktis 9 märkis Üldkohus õigesti, et Arkema „ei saa lubada komisjonil mitte mingit summat kinni pidada, isegi eeldusel, et tema hagi ühenduse kohtus osutub edukaks“.
82.
Arkema niisugune täpsustus tähendab komisjoni sõnul aga paratamatult seda, et ühise makse avaldust ei tehtud. Selles olukorras ei saanud Üldkohus väita, et komisjoni kõik nõuded kõikide solidaarvõlgnike suhtes olid täielikult täidetud.
83.
Vastustajad väidavad, et kolmas väide tuleb jätta ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata ja lükata igal juhul põhjendamatuse tõttu tagasi.
2. Hinnang
84.
Argumendid, mille komisjon on apellatsioonkaebuse kolmanda väite raames esitanud, ei ole sugugi veenvad ning need tuleb minu meelest jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
85.
Kõigepealt tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punkt 9 ei ole otseselt seotud kohtuotsuse põhjendustega, vaid paikneb selle osas, milles on kirjeldatud faktilisi asjaolusid ja mis ei sisalda seepärast ühtegi Üldkohtu hinnangut.
86.
Seejärel tundub, et põhjenduste väidetava vastuolulisuse ettekäändel püüab komisjon tegelikult seada kahtluse alla seda, kuidas Üldkohus tõlgendas 25. septembri 2008. aasta kirja, mille Arkema vastuseks sama aasta 24. juuli kirjale komisjonile saatis.
87.
Kuigi küsimus, kas Üldkohtu otsuse põhjendused on vastuolulised, on õiguslik küsimus, mille saab seepärast apellatsioonkaebuse raames tõstatada, (
32
) ei ole see nii hinnanguga faktilistele asjaoludele, mida Euroopa Kohus ei saa analüüsida, välja arvatud juhul, kui faktilisi asjaolusid on moonutatud. (
33
)
88.
Mulle näib aga, et niisugust moonutamist – millele ei ole pealegi üldse viidatud – ei ole tõendatud. Mulle tundub täiesti vastuvõetav – ja seega mitte ilmselgelt ekslik – tõlgendus, mille Üldkohus valis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 113, see tähendab tõlgendus, et „komisjon [ei saa] tulemuslikult väita, et Arkema ei esitanud ühise makse avaldust, kuna kõnealuses 25. septembri 2008. aasta kirjas märkis [viimane] selgelt, et komisjoni „kõik nõuded nii [tema] kui ka kõikide solidaarvõlgnike suhtes on täielikult täidetud““.
V. Ettepanek
89.
Esitatud kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku otsustada järgmist:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Jätta Euroopa Komisjoni kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja Total SA ja Elf Aquitaine SA kohtukulud.
3.
Jätta EFTA Järelevalveameti kohtukulud tema enda kanda.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	T‑470/11, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2015:241.
(
3
)	Tegemist on 24. juuni 2011. aasta kirjaga BUDG/DGA/C4/BM/s746396 (edaspidi „24. juuni 2011. aasta kiri“) ja 8. juuli 2011. aasta kirjaga BUDG/DGA/C4/BM/s812886 (edaspidi „8. juuli 2011. aasta kiri“ ja koos „vaidlusalused kirjad“).
(
4
)	31. mai 2006. aasta otsus EÜ artiklis 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu artiklis 53 sätestatud menetluse kohta (juhtum COMP/F/38.645 – metakrülaadid) (edaspidi „metakrülaatide otsus“).
(
5
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta määrus, mis käsitleb Euroopa Liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantseeskirju ning millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 (ELT 2012, L 298, lk 1; edaspidi „finantsmäärus“).
(
6
)	Komisjoni 29. oktoobri 2012. aasta määrus, mis käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL, Euratom) nr 966/2012 (mis käsitleb Euroopa Liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantseeskirju) kohaldamise eeskirju (ELT 2012, L 362, lk 1).
(
7
)	Vt selle kohta kohtuotsus, 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu (C‑583/11 P, EU:C:2013:625 punktid 46 ja 47); kohtuotsus, 4.9.2014, Hispaania vs. komisjon (C‑197/13 P, EU:C:2014:2157, punktid 44 ja 45 ning seal viidatud kohtupraktika) ning kohtuotsus, 14.6.2016, Marchiani vs. parlament (C‑566/14 P, EU:C:2016:437, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
8
)	Vt kohtuotsus, 11.11.1981, IBM vs. komisjon (60/81, EU:C:1981:264, punkt 9); kohtuotsus, 12.9.2006, Reynolds Tobacco jt vs. komisjon (C‑131/03 P, EU:C:2006:541, punkt 54) ja kohtuotsus, 6.12.2007, komisjon vs. Ferriere Nord (C‑516/06 P, EU:C:2007:763, punkt 27).
(
9
)	Vt kohtuotsus, 11.11.1981, IBM vs. komisjon (60/81, EU:C:1981:264, punkt 9) ja kohtuotsus, 17.7.2008, Athinaïki Techniki vs. komisjon (C‑521/06 P, EU:C:2008:422, punktid 42 ja 43).
(
10
)	Kohtupraktikas on selles küsimuses täpsustatud, et mitmeastmelise menetluse raames võivad institutsioonid vastu võtta eraldi akte, mida saab vaidlustada, kui nendel on omad õiguslikud tagajärjed, eelkõige seepärast, et need kujutavad endast erimenetluse lõppotsust (vt eelkõige kohtuotsus, 11.11.1981, IBM vs. komisjon, 60/81, EU:C:1981:264, punkt 11).
(
11
)	Vt kohtuotsus, 11.11.1981, IBM vs. komisjon (60/81, EU:C:1981:264, punkt 10); kohtuotsus, 22.6.2000, Madalmaad vs. komisjon (C‑147/96, EU:C:2000:335, punkt 26) ja kohtuotsus, 17.7.2008, Athinaïki Techniki vs. komisjon (C‑521/06 P, EU:C:2008:422, punktid 42 ja 43).
(
12
)	Vt kohtuotsus, 26.1.2010, Internationaler Hilfsfonds vs. komisjon (C‑362/08 P, EU:C:2010:40, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
13
)	Selle õigusnormi kohaselt võib komisjon oma otsusega määrata ettevõtjatele ja ettevõtjate ühendustele trahve, kui need tahtlikult või ettevaatamatuse tõttu rikuvad asutamislepingu artiklit 81 või 82 (nüüd ELTL artiklid 101 ja 102).
(
14
)	Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 229).
(
15
)	C‑516/06 P, EU:C:2007:763.
(
16
)	Komisjoni 7. augusti 2006. aasta määrus (ELT 2006, L 227, lk 3).
(
17
)	C‑516/06 P, EU:C:2007:763, punkt 27.
(
18
)	Komisjoni 2. augusti 1989. aasta otsus EMÜ asutamislepingu artikli 85 kohaldamise menetluse kohta (IV/31.553 – Keevitatud terasvõrgud) (EÜT 1989, L 260, lk 1).
(
19
)	6. detsembri 2007. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ferriere Nord (C‑516/06 P, EU:C:2007:763, punkt 29).
(
20
)	Nõukogu 26. novembri 1974. aasta määrus Euroopa Majandusühenduse transpordi- ja konkurentsieeskirjades ettenähtud menetluste ja sundtäitmise rakendamise aegumistähtaegade kohta (EÜT 1974, L 319, lk 1; ELT eriväljaanne 07/01, lk 61).
(
21
)	Vt kohtuotsus, 12.5.2016, Trioplast Industrier vs. komisjon (T‑669/14, ei avaldata, EU:T:2016:285, punktid 65‐78).
(
22
)	Vt kohtumäärus, 19.11.2013, 1. garantovaná vs. komisjon (T‑42/13, ei avaldata, EU:T:2013:621, punktid 26 ja 27). Vt selle kohta ka kohtumäärus, 10.6.1998, Cementir vs. komisjon (T‑116/95, EU:T:1998:120, punktid 20‐24) ja kohtumäärus, 12.3.2012, Universal vs. komisjon (T‑42/11, ei avaldata, EU:T:2012:122, punktid 20‐32).
(
23
)	C‑506/13 P, EU:C:2015:562, punkt 23.
(
24
)	Metakrülaatide otsuse artiklis 4 on täpsustatud, et seda otsust kohaldatakse vastavalt EÜ artiklile 256.
(
25
)	Vt selle kohta kohtuotsus, 6.12.2007, komisjon vs. Ferriere Nord (C‑516/06 P, EU:C:2007:763, punktid 32 ja 33).
(
26
)	Vt kohtuotsus, 17.9.2015, Total vs. komisjon (C‑597/13 P, EU:C:2015:613, punktid 38 ja 41 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
27
)	Vt minu ettepanek, kohtuasi Total vs. komisjon (C‑597/13 P, EU:C:2015:207, punktid 31‐46).
(
28
)	Vt kohtuotsus, 22.1.2013, komisjon vs. Tomkins (C‑286/11 P, EU:C:2013:29, punktid 37, 39, 43 ja 49) ja kohtuotsus, 17.9.2015, Total vs. komisjon (C‑597/13 P, EU:C:2015:613, punkt 38).
(
29
)	Vt kohtuotsus, 17.9.2015, Total vs. komisjon (C‑597/13 P, EU:C:2015:613, punkt 41).
(
30
)	Vt kohtuotsus, 10.4.2014, komisjon jt vs. Siemens Österreich jt (C‑231/11 P ‐ C‑233/11 P, EU:C:2014:256, punktid 59 ja 60).
(
31
)	Vt kohtumäärus, 7.2.2012, Total ja Elf Aquitaine vs. komisjon (C‑421/11 P, ei avaldata, EU:C:2012:60, punkt 83).
(
32
)	Vt eelkõige kohtuotsus, 13.12.2001, Cubero Vermurie vs. komisjon (C‑446/00 P, EU:C:2001:703, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika) ja kohtuotsus, 8.2.2007, Groupe Danone vs. komisjn (C‑3/06 P, EU:C:2007:88, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
33
)	Vt kohtuotsus, 11.9.2014, CB vs. komisjon (C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).