62009CC0337
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 19. jaanuaril 2012 (
1
)
Kohtuasi C-337/09 P
Euroopa Liidu Nõukogu
versus
Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd
„Apellatsioonkaebus — Ühine kaubanduspoliitika — Dumping — Määruse (EÜ) nr 384/96 artikli 2 lõike 7 punktid b ja c — Mitteturumajanduslikud riigid — Turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatus („Turumajanduslik seisund”) — Hiina Rahvavabariigist pärineva glüfosaadi import”
I. Sissejuhatus
1.
Käesolev dumpinguvastast menetlust käsitlev kohtuasi on põhjapaneva tähtsusega tulevaste kaubandussuhete jaoks Euroopa Liidu ja paljude areneva majandusega riikide nagu Hiina Rahvavabariigi vahel, mis on praegu plaanimajanduselt turumajandusele ülemineku faasis, kuid mida loetakse veel „mitteturumajanduslike riikide” kategooriasse kuuluvaks.
2.
Tuleb välja selgitada, kas sellistest riikidest pärit ja riiklike institutsioonide kontrolli all olevad ettevõtjad võivad dumpinguvastases menetluses tugineda asjaolule, et nad tegutsevad turumajanduse tingimustes. Sellise nn turumajandusliku seisundi tunnustamine viib selleni, et asjaomastele ettevõtjatele antakse võrreldes teiste tootjatega eelisseisund: nende jaoks kehtestatakse erinevalt mitteturumajanduslike riikide kohta muidu kehtivatest normidest individuaalsed dumpinguvastased tollimaksud, mis on kindlaks määratud nende endi majandustulemuste alusel.
3.
Käesolevas asjas keeldusid Euroopa Komisjon ja Euroopa Liidu Nõukogu Hiina Rahvavabariigist pärineva glüfosaadi importi puudutavas dumpinguvastases menetluses tunnustamast seal asuva tootja – täpsemalt Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd (edaspidi „Xinanchem”) – turumajanduslikku seisundit. Mõlemad institutsioonid põhjendasid seda sellega, et Xinanchem on riigi kontrolli all. Xinanchemi poolt esitatud dokumente, millega ettevõtja tahtis tõendada, et vaatamata riigi domineerivale seisundile tema aktsionäride hulgas on ta kujundatud turumajanduslikult, pidasid komisjon ja nõukogu ettevõtja omandistruktuuri silmas pidades tähtsusetuks. See viis selleni, et lõppkokkuvõttes ei kohaldanud nõukogu määrusega (EÜ) nr 1683/2004 (
2
) (edaspidi ka „vaidlusalune määrus”) ettevõtja Xinanchem glüfosaadi impordile individuaalset dumpinguvastast tollimaksu, vaid kogu Hiina Rahvavabariigi jaoks välja arvutatud üldist dumpinguvastast tollimaksu.
4.
Kohtus vaidlevad pooled nüüd põhiliselt selle üle, kas dumpinguvastaste meetmete võtmiseks on pelgalt riikliku kontrolli olemasolu ettevõtja üle samaväärne riigi märkimisväärse sekkumisega ettevõtja hindadesse, kuludesse ja sisenditesse, mistõttu ei saa asjaomasele ettevõtjale algusest saadik omistada turumajanduslikku seisundit. Peale selle on kõne all pädeva Hiina kaubanduskoja (
3
) roll, kes viseerib lepinguid ja kontrollib ekspordihindu.
5.
Esimeses kohtuastmes ei saavutanud nõukogu ja komisjon, kes käsitavad turumajanduslikku seisundit võrdlemisi kitsalt, edu. 17. juuni 2009. aasta otsusega (
4
) (edaspidi ka „vaidlustatud kohtuotsus”) rahuldas Üldkohus Xinanchemi hagi määruse nr 1683/2004 tühistamiseks. Selle otsuse peale esitab nüüd nõukogu komisjoni toetusel käesoleva apellatsioonkaebuse. Euroopa Kohtu otsus nimetatud apellatsioonkaebuse kohta on komisjoni ja nõukogu dumpinguvastast menetlust puudutava tulevase halduspraktika jaoks teedrajava tähtsusega.
II. Õiguslik raamistik
6.
Käesoleva kohtuasja õigusliku raamistiku määrab nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määrus (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (
5
) (edaspidi ka „algmäärus”). Käesolevale kohtuasjale kohaldatakse nimetatud algmäärust selle määrusega (EÜ) nr 1972/2002 (
6
) muudetud redaktsioonis.
7.
Algmääruse artiklis 1 „Põhimõtted” on liidu dumpinguvastase õiguse põhimõtete kohta sätestatud muu hulgas järgmist:
„1.   Dumpinguvastast tollimaksu võib kohaldada dumpingtoote suhtes, mille vabasse ringlusse lubamine ühenduses tekitab kahju.
2.   Toodet käsitletakse dumpingtootena, kui selle hind ühendusse eksportimisel on väiksem kui tavapärase kaubandustegevuse käigus ekspordiriigi kindlaksmääratud samasuguse toote võrreldav hind.
[…]”.
8.
Dumpinguvastase tollimaksu määramine toimub vaatlusaluse toote „ekspordihinna” ja samasuguse toote „normaalväärtuse” võrdlemise alusel. Normaalväärtuse määramine, mis on dumpinguvastase õiguse üks keskseid probleeme, toimub algmääruse artikli 2 lõigete 1–7 alusel.
9.
Algmääruse artikli 2 lõige 1 sätestab normaalväärtuse suuruse määramise põhimeetodi järgmiselt:
„Normaalväärtuse aluseks võetakse tavaliselt ekspordiriigi sõltumatute klientide poolt tavapärases kaubandustegevuses makstud või makstavad hinnad.”
10.
Mitteturumajanduslikest riikidest (
7
) pärineva impordi jaoks sisaldab algmääruse artikli 2 lõige 7 siiski alates 1998. aastast erisätteid, mis pidid nende käesolevas asjas tähtsust omavas redaktsioonis eelkõige arvesse võtma muutunud majanduslikke tingimusi Venemaal ja Hiina Rahvavabariigis: (
8
)
a)
Mitteturumajanduslikest riikidest […] pärineva impordi puhul määratakse normaalväärtus kolmandas turumajandusriigis kehtiva hinna või arvestusliku väärtuse alusel või hinna järgi, mis kehtib müügi puhul sellisest kolmandast turumajandusriigist teistesse riikidesse, k.a ühendusse, või kui see ei ole võimalik, siis mis tahes muul põhjendatud alusel, sealhulgas samasuguse toote eest ühenduses tegelikult makstud või makstava hinna alusel, mida on vajaduse korral nõuetekohaselt kohandatud, et sisse arvata põhjendatud kasumimarginaal.
[…]
b)
[…] Hiina Rahvavabariigist, Ukrainast, Vietnamist ja Kasahstanist ning muudest mitteturumajanduslikest riikidest, mis on uurimise algatamise kuupäeval WTO liikmed, pärinevat importi käsitlevate dumpinguvastaste uurimiste osas määratakse normaalväärtus kooskõlas lõigetega 1–6, kui ühe või mitme uurimisega hõlmatud tootja nõuetekohaselt põhjendatud nõuete alusel ning vastavalt punktis c sätestatud kriteeriumidele ja menetlustele on näidatud, et selle tootja või nende tootjate osas toimub vaatlusaluse samasuguse toote valmistamine ja müük turumajanduse tingimustes. Muudel juhtudel kohaldatakse punktis a sätestatud eeskirju.
c)
Punkti b kohane nõue peab olema kirjalik ja sisaldama piisavat tõendusmaterjali selle kohta, et tootja tegutseb turumajanduse tingimustes, mis tähendab, et:
—
äriühingud teevad otsused hindade, kulude ja sisendite, sh näiteks toorainete, tehnoloogia- ja tööjõukulude, toodangu, müügi ja investeeringute kohta vastusena turul pakkumise ja nõudmise osas toimuvale ilma riigi märkimisväärse sellekohase sekkumiseta ning et kulutused tähtsamatele sisenditele peegeldavad turuväärtusi;
[…]”.
11.
Lisaks tuleb viidata algmääruse artikli 9 lõikele 5, mille teises lõigus on sätestatud mitteturumajanduslikest riikidest pärit ettevõtjate nn „individuaalse kohtlemise” tingimused:
„Kui kohaldatakse artikli 2 lõike 7 punkti a, määratakse individuaalne tollimaks siiski eksportijatele, kes on võimelised nõuetekohaselt põhjendatud nõuete alusel näitama, et:
[…]
c)
enamusosalus kuulub eraisikutele. Direktorite nõukogusse kuuluvad või juhtival positsioonil olevad riigiametnikud moodustavad vähemuse või tuleb näidata, et sellest hoolimata on äriühing riiklikust sekkumisest piisavalt sõltumatu.
[…]
e)
riiklik sekkumine ei võimalda meetmetest kõrvalehoidmist, kui üksikeksportijatele määratakse erinevad tollimaksumäärad.”
12.
Vahepeal on nõukogu 30. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed, (
9
) kujul jõustunud uus algmäärus, mis ei ole aga käesolevale kohtuasjale veel kohaldatav. (
10
)
III. Vaidluse taust
13.
Üldkohtu tuvastuste kohaselt (
11
) saab käesoleva kohtuasja tausta kokku võtta järgmiselt.
14.
Xinanchem on Hiina õiguse alusel asutatud äriühing, mis on noteeritud Shanghai börsil. Glüfosaat on üks peamistest toodetest, mida Xinanchem toodab ning Hiinas ja ülemaailmsel turul müüb. Tegemist on põllumajandustootjate poolt kogu maailmas laialdaselt kasutatava ja Euroopa Liidus lubatud põhilise keemilise herbitsiidiga. (
12
)
15.
Algmääruse alusel kehtestas Euroopa Liit ajavahemikul 1998. aasta veebruarist kuni 2010. aasta detsembrini dumpinguvastased tollimaksud Hiina Rahvavabariigist Euroopa Liitu imporditava glüfosaadi suhtes. Sel eesmärgil võttis nõukogu ühise kaubanduspoliitika raames komisjoni ettepanekul vastu mitu üksteisele järgnevat määrust, mis käsitlevad dumpinguvastaseid meetmeid, nende hulgas käesolevas asjas vaidlusaluse määruse nr 1683/2004. (
13
)
16.
Viimati nimetatud määruse vastuvõtmise menetluses taotles Xinanchem algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti b alusel, et komisjon tunnustaks tema turumajanduslikku seisundit. Sel eesmärgil esitas Xinanchem komisjonile üksnes selleks mõeldud täidetud küsimustiku ning esitas komisjoni nõudel ka lisainformatsiooni. Komisjon otsustas siiski keelduda Xinanchemi turumajandusliku seisundi tunnustamisest.
17.
Mis puudutab Xinanchemi turumajandusliku seisundi tunnustamise taotlust, siis on määruse nr 1683/2004 põhjendustes 13–15 sätestatud järgmist:
„(13)
Kuigi äriühingu [Xinanchem] enamusaktsiad kuulusid eraisikutele, leiti, et äriühing on riigi kontrolli all riigi omandis mitteolevate aktsiate hajususe tõttu ning selle tõttu, et riigile kuulub suurim aktsiapakk. Lisaks nimetatakse [juhatus] riiki esindavate aktsionäride poolt ning enamik [juhatuse liikmeid] on riigiametnikud või riigi osalusega äriühingute ametnikud. Seetõttu otsustati, et äriühing on märkimisväärselt riigi kontrolli ja mõju all.
(14)
Lisaks tehti kindlaks, et Hiina Rahvavabariigi valitsus oli andnud Hiina metalli-, mineraalide ja kemikaalide importijate ja eksportijate kaubanduskojale (China Chamber of Commerce Metals, Minerals & Chemicals Importers and Exporters, CCCMC,) õiguse [viseerida] lepinguid ja kontrollida ekspordihindu tollivormistuse jaoks. See süsteem võimaldas kehtestada glüfosaadi ekspordile miinimumhinna ja lubada CCCMC-l keelata eksport, mis ei järginud neid hindu.
(15)
Pärast nõuandekomiteega konsulteerimist otsustati Xinanchemi puhul mitte [tunnustada turumajanduslikku seisundit], kuna äriühing ei vastanud kõigile algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis c sätestatud tingimustele.” [täpsustatud tõlge]
18.
Seoses Xinanchemi poolt teise võimalusena esitatud taotlusega rakendada individuaalset kohtlemist, st individuaalse dumpingumarginaali kindlaksmääramist tema individuaalsete ekspordihindade alusel, on määruse nr 1683/2004 põhjenduses 17 öeldud:
„Selles suhtes tehti kindlaks, et Xinanchem oli kõnealuse toote ekspordihindade määramisel märkimisväärse riigi kontrolli all (vt põhjendus 14) […]”.
19.
Kuna Xinanchemi turumajandusliku seisundi tunnustamise taotlus jäeti rahuldamata, määrati normaalväärtus kooskõlas algmääruse artikli 2 lõike 7 punktiga a kindlaks kolmanda turumajandusriigi, st Brasiilia Liitvabariigi tootjatelt saadud andmete põhjal. (
14
)
20.
Vastavalt määruse nr 1683/2004 artiklile 1 kehtestati Hiina Rahvavabariigist pärit glüfosaadi impordi suhtes lõplik 29,9% dumpinguvastane tollimaks.
21.
Xinanchem esitas Üldkohtusse hagi määruse nr 1683/2004 tühistamiseks ja võitis esimeses kohtuastmes. 17. juuni 2009. aasta vaidlustatud otsusega (
15
) tühistas Üldkohus määruse nr 1683/2004 artikli 1 Xinanchemi käsitlevas osas.
IV. Poolte taotlused ja menetlus Euroopa Kohtus
22.
Selle Üldkohtu otsuse peale esitas nõukogu 17. augusti 2009. aasta dokumendiga apellatsioonkaebuse, mis saabus Euroopa Kohtusse 18. augustil 2009. (
16
)
23.
Nõukogu palub Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
—
jätta hagi tervikuna rahuldamata;
—
teise võimalusena saata asi tagasi Üldkohtusse ja
—
mõista igal juhul apellatsiooniastme ja Üldkohtu kohtukulud välja esimese kohtuastme hagejalt.
24.
Komisjon, kes oli esimeses kohtuastmes astunud menetlusse nõukogu toetuseks, ühineb nõukogu nõuetega.
25.
Xinanchem palub:
—
jätta apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata;
—
teise võimalusena jätta vaidlustatud kohtuotsus muutmata, tuvastades, et on rikutud Xinanchemi kaitseõigusi ning tühistada selle alusel vaidlusaluse määruse artikkel 1 Xinanchemi käsitlevas osas ja
—
mõista nõukogult välja Xinanchemi kohtukulud apellatsiooniastmes koos esimeses kohtuastmes kantud kohtukuludega.
26.
Association des utilisateurs et distributeurs de l’agrochimie européenne (edaspidi „AUDACE”), kes astus esimeses kohtuastmes Xinanchemi poolel menetlusse, palub jätta apellatsioonkaebus rahuldamata, kuivõrd see tugineb nõukogu poolt esitatud apellatsioonkaebuse esimesele väitele; (
17
) lisaks palub ta Euroopa Kohtul mõista tema poolt apellatsiooniastmes kantud kohtukulud välja nõukogult.
27.
Euroopa Kohtus toimus apellatsioonkaebuse kohta kirjalik menetlus ja 29. novembril 2011 kohtuistung.
28.
Xinanchemi poolt 30. detsembril 2009 ELTL artikli 278 ja ELTL artikli 279 alusel esitatud taotluse pöörata vaidlustatud kohtuotsus viivitamatult täitmisele, jättis Euroopa Kohtu president 18. mai 2011. aasta määrusega rahuldamata. (
18
)
V. Õiguslik hinnang
A. Apellatsioonkaebuse vastuvõetavus
29.
Xinanchem kahtleb üldiselt apellatsioonkaebuse vastuvõetavuses. Ettevõtja heidab nõukogule ette, et see palub Euroopa Kohtul uuesti hinnata selle kohtuasja faktilisi asjaolusid ja tõendeid, ilma et ta nimetaks kohtuotsuses ühtegi õigusnormi rikkumist.
30.
See argument on põhjendamatu.
31.
On küll tõsi, et vastavalt ELTL artikli 256 lõike 1 teisele lõigule koostoimes Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimese lõiguga tuleb apellatsioonkaebuses piirduda üksnes õigusküsimustega. (
19
) Käesolevas asjas on nõukogu siiski püsinud täpselt neis raamides.
32.
Oma apellatsioonkaebuse esimese küsimusega tõstatas nõukogu selgelt piiritletud õigusküsimuse, nimelt küsimuse algmääruse artikli 2 lõike 7 punktide b ja c tõlgendamise kohta, ning näitas üksikasjalikult ära õigusnormide rikkumise, mille Üldkohus on nimetatud sätte tõlgendamisel ja kohaldamisel toime pannud. Erinevalt sellest, mida näib arvavat Xinanchem, võib esimeses kohtuastmes kontrollitud õiguslikke asjaolusid apellatsioonimenetluses enesestmõistetavalt uuesti arutada, kui apellatsioonkaebuse esitaja – nagu käesolevas asjas – vaidlustab selle, kuidas Üldkohus on liidu õigust tõlgendanud või kohaldanud. (
20
) Kui poolel ei oleks nimelt võimalik oma apellatsioonkaebuses tugineda Üldkohtus juba esitatud väidetele ja argumentidele, kaotaks apellatsioonimenetlus osaliselt oma mõtte. (
21
)
33.
Samuti on apellatsioonimenetluses võimalik apellatsioonkaebuse teise ja kolmanda väite raames tuvastada Üldkohtu ilmset hindamisviga. Kui kaugele ulatub nimelt liidu pädevate institutsioonide kaalutlusõigus keeruliste majanduslike olukordade hindamisel (
22
) ja kuhu tuleb sellega seoses tõmmata kohtu kontrolli piirid, see on õigusküsimus, mille üle peab apellatsiooniastmena otsustama Euroopa Kohus. Kui Üldkohus ei ole käesoleval juhul mõistnud nõukogu ja komisjoni kaalutlusõiguse piire, ja on asendanud nende institutsioonide majandusliku hinnangu enda omaga, siis on tegemist õigusnormi rikkumisega, mis õigustab vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist. (
23
)
34.
Kokkuvõttes on nõukogu apellatsioonkaebus seega vastuvõetav.
B. Vaidluse ese on säilinud
35.
Enne apellatsioonkaebuse põhjendatuse uurimist tuleb lühidalt arutada, kas vaidluse ese ei ole vahepeal ära langenud. Seda seetõttu, et isegi siis, kui nõukogu on eesõigustatud apellatsioonkaebuse esitaja, kes ei pea tõendama põhjendatud õiguskaitsehuvi (Euroopa Kohtu põhikirja artikli 56 teine ja kolmas lõik), (
24
) saab pooleliolevas vaidluses otsuse langetada siiski ainult siis, kui tõstatatud õigusküsimused ei ole hagi eseme äralangemise tõttu hüpoteetilist laadi. (
25
)
36.
Sellise vaidluse eseme äralangemise poolt võiks pealiskaudsel vaatlusel rääkida asjaolu, et apellatsioonimenetluse kulgemise ajal tühistas nõukogu rakendusmäärusega (EL) nr 1187/2010 Hiina Rahvavabariigist pärit glüfosaadi importi käsitlevad dumpinguvastased meetmed ning lõpetas dumpinguvastase menetluse. Juba enne seda oli vaidlusalune dumpinguvastane tollimaks peatatud kõigepealt komisjoni otsusega 2009/383/EÜ (
26
) ja seejärel nõukogu rakendusmäärusega (EL) nr 126/2010. (
27
)
37.
Dumpinguvastaste meetmete nimetatud peatamisel või tühistamisel on siiski ainult edasiulatuv mõju. (
28
) Juba kogutud dumpinguvastaseid tollimakse ei seata sellega mingil juhul kahtluse alla. Nende jaoks jääb kehtivaks aluseks asjassepuutuv rakendusmäärus – käesoleva asja puhul vaidlusalune määrus nr 1683/2004 – välja arvatud juhul, kui liidu kohtud on selle jõustunud kohtuotsusega kehtetuks tunnistanud.
38.
Käesoleval juhul tühistas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsusega küll määruse nr 1683/2004 artikli 1 Xinanchemi käsitlevas osas. Selle peale esitas nõukogu siiski õigeaegselt käesoleva apellatsioonkaebuse. Vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artikli 60 teisele lõigule kaasneb sellega tagajärg, et Üldkohtu poolt tehtud tühistamisotsus hakkab kehtima alles siis, kui Euroopa Kohus on jätnud nõukogu apellatsioonkaebuse rahuldamata. (
29
) Seega võis määrust nr 1683/2004, vaatamata selle artikli 1 kehtetuks tunnistamisele Üldkohtu poolt, kohaldada veel kogu määruse ajalise kehtivuse jooksul õigusliku alusena dumpinguvastaste tollimaksude kehtestamiseks tootja Xinanchemi glüfosaadi impordile.
39.
Kuna määruse nr 1683/2004 alusel varem tootja Xinanchemi glüfosaadilt kogutud dumpinguvastaste tollimaksude üle otsustamine ja nende tollimaksude laekumine liidu eelarvesse sõltub seega olulisel määral Euroopa Kohtu otsusest käesoleva apellatsioonkaebuse kohta, ei ole mingit põhjust lugeda pooleliolevat menetlust esemetuks.
C. Apellatsioonkaebuse põhjendatus
40.
Nõukogu apellatsioonkaebuse eesmärk on õiguslikus mõttes välja selgitada, millistel asjaoludel võivad liidu institutsioonid dumpinguvastase menetluse raames pidada mitteturumajanduslikust riigist pärit ettevõtja tegevust riigi poolt mõjutatuks, mis viib tagajärjeni, et tuleb keelduda asjaomasele ettevõtjale turumajandusliku seisundiga seonduva eelise andmisest. Selles suhtes on nõukogu ja komisjon ühelt poolt ning Xinanchem ja AUDACE teiselt poolt diametraalselt vastupidistel arvamustel.
41.
Selle vaidluse lahendamise aluseks on algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimene taane. Nimetatud sätte kohaselt võib Hiina Rahvavabariigist pärit tootjaid lugeda turumajanduse tingimustes tegutsevaks ainult siis, kui nad teevad oma otsused hindade, kulude ja sisendite kohta „vastusena turul toimuvale” ja „ilma riigi märkimisväärse sellekohase sekkumiseta”, mille kohta nad peavad ise esitama piisava tõendusmaterjali.
42.
See, missugune tähtsus on neil kahel kriteeriumil, eriti „riigi märkimisväärse sekkumise” puudumisel, on puht õigusküsimus, mis on allutatud liidu kohtute täielikule kontrollile ning mille suhtes ei saa liidu institutsioonid taotleda kaalutlusõigust. (
30
)
43.
Nõukogu, keda toetab komisjon, arvab, et Üldkohus tõlgendas ja kohaldas algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c vääralt. Selle etteheite puhul tugineb ta kokku kolmele väitele, millest esimene puudutab riigi ülekaalukalt suurima aktsionärina Xinanchemis osalemise tagajärgi ja teine väide Xinanchemi ekspordihindade kontrollimist Hiina kaubanduskoja CCCMC poolt; kolmas väide käsitleb „riigi märkimisväärse sekkumise” puudumise kohta esitatud tõendite arvesse võtmata jätmist komisjoni ja nõukogu poolt.
44.
Xinanchem ja AUDACE kaitsevad Üldkohtu otsust.
1. Riigi osaluse tagajärjed Xinanchemis (apellatsioonkaebuse esimene väide)
45.
Nõukogu apellatsioonkaebuse esimene väide on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punktide 82–107 vastu. Neis punktides sedastab Üldkohus põhiliselt, et nõukogu ja komisjon ei oleks tohtinud keelduda Xinanchemi turumajandusliku seisundi tunnustamisest üksnes viitega riigi domineerivale seisundile selle ettevõtja aktsionäride seas. (
31
) Üldkohus lähtub nimelt sellest, et riigi kontroll ettevõtja üle ei välista tingimata seda, et ettevõtja tegutseb siiski turumajanduse tingimustes. (
32
) Eelkõige ei tohi Üldkohtu arvates riigi kontrolli olemasolu äriühinguõiguse tähenduses – riik aktsionärina – samastada riigi märkimisväärse sekkumisega algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c mõttes. (
33
) Nõukogu ja komisjon oleksid pigem pidanud üksikasjalikult kontrollima Xinanchemi esitatud tõendeid selle kohta, et ettevõtja äriotsuste tegemisel puudus riigi märkimisväärne sekkumine. (
34
) Üldkohus on arvamusel, et nõukogu ja komisjon seadsid oma tegevusega turumajandusliku seisundi tunnustamiseks lisatingimuse – nimelt riigi kontrolli puudumise äriühinguõiguse tähenduses –, mis läheb kaugemale algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis c sätestatud tingimustest. (
35
)
46.
Nõukogu, keda toetab komisjon, peab Üldkohtu vaidlustatud kohtuotsuses toodud õiguslikku käsitlust algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimese taande kohta vääraks. Ta esitab selle kohta kokku viis argumenti. Esiteks on Üldkohus likvideerinud riigi märkimisväärse sekkumise puudumise nõude kui iseseisva kriteeriumi. Teiseks on Üldkohtu lahendus vastuolus omadussõna „märkimisväärne” tähendusega. Kolmandaks on Üldkohtu tõlgendus vastuolus turumajandusliku seisundi erandi iseloomuga. Neljandaks räägib kontekst, milles asub turumajanduslikku seisundit käsitlev norm, eelkõige võrdlus algmääruse artikli 9 lõikega 5, Üldkohtu õigusliku käsitluse vastu. Viiendaks viib Üldkohtu poolt esitatud tõlgendus ebapraktiliste tulemusteni ning ettevõtjate tõendamiskoormise ümberpööramiseni selles osas, mis puudutab turumajandusliku seisundi eelduste olemasolu.
47.
Ükski neist väidetest ei ole veenev.
48.
Vaidlustatud ei ole seda, et Hiina riik kontrollis uuritaval perioodil ettevõtjat Xinanchem äriühinguõiguse tähenduses. Lisaks tuletas komisjon kohtuistungil meelde asjaolu, et Hiina riik teostas tegelikku kontrolli ka Xinanchemi juhatuse nimetamise kaudu. (
36
)
49.
Üldkohus ei jätnud seda asjaolu tähelepanuta. Ta rõhutas siiski täiesti õigesti, et riigi kui aktsionäri kontroll ettevõtte üle, kaasa arvatud juhatuse nimetamine, ei ole tingimata sama tähendusega nagu „riigi märkimisväärne sekkumine” selle ettevõtja ärilistesse otsustesse, millest on juttu algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimeses taandes. (
37
) Seetõttu on loogiline Üldkohtu etteheide, et komisjon ja nõukogu tunnistasid käesolevas asjas Xinanchemi poolt esitatud tõendid riigi märkimisväärse sekkumise puudumise kohta tema äriotsustesse tähtsusetuks ega uurinud neid täpsemalt.
a) Kriteeriumi „riigi märkimisväärse sekkumiseta” iseseisvus (nõukogu esimene argument)
50.
Nõukogu esimene argument puudutab seda, et Üldkohus jättis oma tõlgendusega algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimese taande kohta välja riigi märkimisväärse sekkumise puudumise nõude, nii nagu see on väljendatud sõnastuses „ilma riigi märkimisväärse sellekohase sekkumiseta”, kui iseseisva kriteeriumi.
51.
See etteheide on esmapilgul üllatav, sest Üldkohus tunnistas ise sõnaselgelt, et algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimene taane seab kaks tingimust: see säte „nõuab, et eksportiv tootja tõendaks, et tema otsused tehakse esiteks„vastusena turul toimuvale” ja teiseks„ilma riigi märkimisväärse sekkumiseta””. (
38
) Asjaolu, et tegemist on kahe iseseisva kriteeriumiga, selgitab muu hulgas see, et vaidlusaluses sättes on kasutatud sidesõna „ja”.
52.
Vastavalt sellele ei seadnud ka ükski menetlusosaline kahtluse alla, et nõude puhul, et otsused tehtaks „vastusena turul toimuvale” ning nõude puhul, et puuduks riigi märkimisväärse sekkumine, on tegemist turumajandusliku seisundi tunnustamise kahe eraldi tingimusega, mis peavad olema kumulatiivselt täidetud.
53.
Nõukogu ja komisjoni arvates viib Üldkohtu valitud tõlgendus igatahes tegelikult selleni, et teine kriteerium („ilma riigi märkimisväärse sellekohase sekkumiseta”) muutub üleliigseks. Nende argument on sõnastatud järgmiselt: kui „riigi märkimisväärse sekkumise” jaoks ei loeta piisavaks – nagu eelistavad osalevad liidu institutsioonid – üksnes riigi kontrolli ettevõtja üle, vaid nõutakse – nagu Üldkohus – lisaks veel riigi tegevust, „mis muudab ettevõtja otsused turumajanduse tingimustega kokkusobimatuks”, (
39
) siis langevad esimene ja teine kriteerium kokku.
54.
See väide ei ole veenev.
55.
Tuleb küll möönda, et Üldkohtu valitud tõlgendus algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimese taande kohta viib selleni, et üksnes riigi kui aktsionäri poolt äriühinguõiguse kohaselt teostatav kontroll ettevõtja üle ei ole piisav, et keelduda tunnustamast selle ettevõtja turumajanduslikku seisundit. Pigem peab sellele lisanduma asjaolu, et riik mõjutab ka konkreetselt ettevõtja äriotsuseid, ja seda nimelt viisil, mis ei ole kooskõlas turumajanduse tingimustega. (
40
)
56.
Seega on teise kriteeriumi raames (niisiis riigi märkimisväärse sekkumise puudumise osas) esitatud kaalutlused lõppkokkuvõttes tähtsad ka esimese kriteeriumi raames (otsused hindade, kulude ja sisendite kohta „vastusena turul toimuvale”). Selles mõttes on mõlemad kriteeriumid oma normatiivse sisu poolest teatud määral sarnased.
57.
Selline sarnasus oli siiski liidu seadusandja poolt kavandatud, nagu rõhutab sõna „sellekohane” kasutamine algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimeses taandes („ilma riigi märkimisväärse sellekohase sekkumiseta”). (
41
) Seeläbi saab selgeks, et nii algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimeses taandes sätestatud esimene kui ka teine kriteerium puudutavad lõppkokkuvõttes ettevõtja äriotsuseid hindade, kulude ja sisendite kohta.
58.
Järelikult ei saa teise kriteeriumi kohaldamisel turumajandusliku seisundi tunnustamisest keeldumise korral tugineda üksnes sellele, et ettevõtja tunneb end olevat mõjutatud „riigi märkimisväärsest sekkumisest”, pigem peab tegemist olema riigi märkimisväärse sekkumisega ettevõtja otsuste tegemisse hindade, kulude ja sisendite kohta.
59.
Vaatamata algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimeses taandes sätestatud kahe kriteeriumi vahelisele seosele ei lange need siiski täielikult kokku, pigem säilitab kumbki kriteerium oma iseseisva normatiivse sisu, mis viib tagajärjeni, et turumajandusliku seisundi tunnustamisest tuleb alati keelduda juba juhul, kui üks neist kahest kriteeriumist on täitmata.
60.
Nii võib eelkõige ette kujutada, et ettevõtja – kes on näiteks plaanimajanduse süsteemis pikaajalistes ja kindlates ärisuhetes klientide ja tarnijatega – ei ole hindade, kulude ja sisendite kohta otsuste tegemisel märkimisväärses ulatuses mõjutatud nõudluse ja pakkumise vastastikusest toimest, mistõttu ta ei tegutse ka esmajoones vastuseks turul toimuvale. Sel juhul on turumajandusliku seisundi tunnustamisest keeldumise esimene kriteerium täidetud isegi siis, kui teise kriteeriumi raames peaks puuduma riigi kontroll või üldse riigi märkimisväärne sekkumine konkreetsete äriotsuste tegemisse.
61.
Ette võib kujutada ka vastupidist juhtumit: nii võib riigis, kus toimub üleminek plaanimajanduselt turumajandusele, leiduda ettevõtjaid, kes teevad oma otsused hindade, kulude ja sisendite kohta küll põhimõtteliselt juba vastavalt turul toimuvale, kuid alluvad seejuures rohkem või vähem intensiivsele riigi järelevalvele ja sekkumisele. On võimalik, et selliste ettevõtjate puhul ei saa turumajandusliku seisundi tunnustamisest keelduda algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimeses taandes sätestatud esimese kriteeriumi alusel (otsused „vastusena turul toimuvale”), kuid seda saab teha teise kriteeriumi kohaldamisega („riigi märkimisväärne sellekohane sekkumine”).
62.
Kokkuvõttes viib vähemal määral Üldkohtu õiguslik seisukoht ja pigem nõukogu ja komisjoni õiguslik seisukoht selleni, et algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimeses taandes sätestatud kahest kriteeriumist osutub üks kriteerium üleliigseks. Kui nõustuda nimelt teise kriteeriumi osas nõukogu ja komisjoniga, siis tähendaks see, et riigile kuuluvatele või riigi poolt kontrollitavatele ettevõtetele ei omistataks ainuüksi juba riigi osaluse tõttu kunagi turumajanduslikku seisundit, ja seda sõltumata sellest, kas nad teevad oma äriotsused turul toimuva alusel või mitte.
63.
Selline toimimisviis ei oleks kooskõlas majandusliku tegelikkusega. Seda seetõttu, et nagu nõukogu ise on tõdenud, ei valitse Hiina Rahvavabariigis „enam endised majandusolud”. (
42
) Areneva majandusega riikides nagu Hiina Rahvavabariik, kus toimub üleminek turumajandusele, võib siiski leiduda riigile kuuluvaid ettevõtteid, mis teevad oma otsused hindade, kulude ja sisendite kohta vastusena turul toimuvale, kuna riik aktsionärina piirdub rolliga, mis vastab kõigiti erainvestori rollile turumajandussüsteemides. Isegi juhul, kui riigi sedalaadi osalus ei ole riikides, kus puudub pikaajaline turumajanduse traditsioon, veel tavaline, ei saa selle olemasolu siiski – vastupidi nõukogu ja komisjoni arusaamale – kategooriliselt välistada.
64.
Nõukogu ja komisjoni eelistatud tõlgendus algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c kohta – turumajandusliku seisundi tunnustamisest keeldumine ainuüksi juba riigi kontrolli tõttu äriühinguõiguse tähenduses – läheks kaugemale sellest, mis on vajalik tagamaks, et ainult sellistele areneva majandusega riikide ettevõtjatele omistatakse turumajanduslik seisund, kes tegelikult tegutsevad peamiselt turumajanduse tingimustes. (
43
) See võib kehtida ka riigiettevõtete või riigi kui aktsionäri poolt kontrollitavate ettevõtete kohta.
65.
Neil asjaoludel tuleb nõukogu esimene argument tagasi lükata.
b) Omadussõna „märkimisväärne” tähendus (nõukogu teine argument)
66.
Nõukogu teine väide rajaneb algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimeses taandes kasutatud omadussõna „märkimisväärne” tähendusel. Nõukogu lähtub sellest, et mõistega „märkimisväärne” on mõeldud ainult riigi võimaliku sekkumise ulatust asjaomase ettevõtja äriotsuste tegemisse, seevastu aga mitte riigi sekkumise laadi, selle tagajärgi ega motiive, millel see põhineb.
67.
Ka see argument ei täida oma eesmärki.
68.
Nõukoguga tuleb küll nõustuda selles osas, et mõiste „märkimisväärne” kasutamise eesmärk on eelkõige tähistada riigi võimaliku sekkumise ulatust. Seda seetõttu, et selle sõnastusega on väljendatud, et riigi vähesel määral sekkumine, mis ei mõjuta tunduvalt asjaomase ettevõtja otsuseid hindade, kulude ja sisendite kohta, ei ole vastuolus turumajandusliku seisundi tunnustamisega. Nagu Üldkohus õigesti rõhutas, tahtis liidu seadusandja võimaldada riigil teatud määral omada mõju ettevõtja tegevuse üle või olla seotud otsustusprotsessiga, millel ei ole mingit mõju viisile, kuidas tehakse otsused hindade, kulude ja sisendite kohta. (
44
) See võimaldab arvesse võtta asjaolu, et algmääruse artikli 2 lõike 7 punktides b ja c sätestatut kohaldatakse areneva majandusega riikide suhtes, kes asuvad plaanimajanduselt turumajandusele ülemineku faasis.
69.
Nõukogu eksib siiski juhul, kui ta tahab mõiste „märkimisväärne” kasutamisest teha järelduse, et algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimese taande raames on oluline üksnes riigi võimaliku sekkumise ulatus ja mitte ka riigi sekkumise laad ning selle võimalikud tagajärjed.
70.
See säte taotleb nimelt eesmärki, et turumajanduslik seisund omistatakse sellistele areneva majandusega riikide tootjatele, kes valmistavad ja müüvad oma tooteid ülekaalukalt turumajanduse tingimustes. (
45
) Vastavalt sellele on riigi sekkumine ettevõtte juhtimisse vastuolus turumajandusliku seisundi tunnustamisega ainult siis, kui selle tagajärjel ei tee asjaomane ettevõtja äriotsuseid vastusena turul toimuvale. Üldkohtu tabava sõnastuse kohaselt on määravaks asjaolu, kas eksportivate tootjate asjakohaseid otsuseid mõjutavad pelgalt ärilised kaalutlused või neid moonutavad riigi juhitud majandusele omased kaalutlused. (
46
)
71.
Niisiis ei pea mitte ainult kvantitatiivses mõttes, vaid ka kvalitatiivses mõttes tegemist olema riigi sekkumisega, mis takistab asjaomast ettevõtjat turumajanduse tingimustes tegutsemast, mistõttu ei ole õigustatud tema turumajandusliku seisundi tunnustamine algmääruse artikli 2 lõike 7 punktide b ja c alusel.
72.
Kuna nõukogu nimetatud argument põhineb ühekülgselt algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis c sätestatud elemendil („riigi märkimisväärne sekkumine”), arvestamata ühtlasi kvalitatiivset elementi („et tootja tegutseb turumajanduse tingimustes”), tuleb see tagasi lükata.
c) Turumajandusliku seisundi erandlik iseloom (nõukogu kolmas argument)
73.
Kolmanda argumendiga heidab nõukogu Üldkohtule ette, et see ei mõista oma tõlgenduses algmääruse artikli 2 lõike 7 punktide b ja c erandlikku iseloomu võrreldes artikli 2 lõike 7 punktiga a.
74.
Mina selle argumendiga ei nõustu.
75.
Üldkohus rõhutab vaidlustatud kohtuotsuse mitmes punktis, et turumajandusliku seisundi puhul on tegemist erandiga. Nii tunnistab Üldkohus sõnaselgelt, et algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis b sätestatud meetod on erand artikli 2 lõike 7 punktis a kehtestatud meetodist, mis on kohaldatav mitteturumajanduslikest riikidest pärineva impordi normaalväärtuse määramise suhtes ning seda tuleb tõlgendada kitsalt. (
47
) Üldkohus räägib lisaks areneva majandusega riikidest pärineva impordi teatavast erikohtlemisest normaalväärtuse määramise osas ja rõhutab, et kui ei esine vastupidiseid tõendeid, tuleb lähtuda sellest, et tingimused, milles asjaomased ettevõtjad nendes riikides tegutsevad, ei ole sarnased turumajandusriikides valitsevate tingimustega. (
48
)
76.
Nende Üldkohtu märkuste puhul ei ole mingil juhul tegemist sellega, et turumajandusliku seisundi erandlikku iseloomu tunnistataks ainult sõnades. Seda seetõttu, et ka sisuliselt on Üldkohtu poolt praktiseeritav algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c tõlgendus ja kohaldamine täielikult kooskõlas seadusandja kavandatud reegli ja erandi vahelise suhtega. Turumajanduslik seisund ei muutu erandist reegliks ainult seetõttu, et riigi poolt kontrollitavaid ettevõtjaid ei jäeta selle kohaldamisalast üldiselt välja. Pigem peavad riigi poolt kontrollitavad ettevõtjad nagu kõik teisedki vastama algmääruse artikli 2 lõike 7 punktides b ja c sätestatud kriteeriumidele.
77.
Lõppkokkuvõttes ei ole siinjuures asi niivõrd küsimuses, kas algmääruse artikli 2 lõike 7 punkte b ja c tuleb tõlgendada kitsalt, kuivõrd küsimuses, kui kitsalt tuleb neid tõlgendada. Selle üle tuleb otsustada turumajanduslikku seisundit käsitlevate sätete eesmärki arvestades.
78.
Nagu juba märgitud, taotlevad algmääruse artikli 2 lõike 7 punktid b ja c eesmärki anda turumajanduslik seisund sellistele areneva majandusega riikide tootjatele, kes valmistavad ja müüvad oma tooteid ülekaalukalt turumajanduse tingimustes. (
49
) Nimetatud eesmärgiga ei ole piisavalt vastavuses nõukogu ja komisjoni eelistatud tõlgendus, mille kohaselt tuleb juba algusest peale keelduda turumajandusliku seisundi andmisest kõikidele ettevõtjatele, keda riik aktsionärina kontrollib. Selline tõlgendus näib olevat ülemäära kitsendav ning võib viia selleni, et areneva majandusega riikidest pärit tootjatele keeldutakse andmast turumajanduslikku seisundit üksnes nende aktsionäride struktuuri tõttu, vaatamata sellele, et nad tegutsevad tegelikult turumajanduse tingimustes. See on vastuolus liidu seadusandja erilise sooviga võtta arvesse areneva majandusega riikide põhjalikult muutunud majandusolusid, (
50
) ning algmääruse üldise eesmärgiga tagada kõigi asjaosaliste huvides ekspordihinna ja normaalväärtuse vaheline õiglane võrdlus. (
51
)
79.
Järelikult tuleb ka nõukogu kolmas argument tagasi lükata.
d) Võrdlus algmääruse artikli 9 lõikega 5 (nõukogu neljas argument)
80.
Neljandaks väidab nõukogu, et Üldkohtu esitatud tõlgendus algmääruse artikli 2 lõike 7 punktide b ja c kohta on süstemaatilises mõttes väär. See on vastuolus eeldustega, mille olemasolu korral võimaldavad liidu institutsioonid kolmandatest riikidest pärit tootjatele nn individuaalset kohtlemist algmääruse artikli 9 lõike 5 kohaselt. Kuna juba artikli 9 lõike 5 vähem ulatuslik regulatsioon välistab nõukogu arvates riigi poolt kontrollitavad ettevõtjad täielikult selle kohaldamisalast, peab see tema arvates seda enam kehtima turumajandusliku seisundi kohta vastavalt artikli 2 lõike 7 punktidele b ja c.
81.
Tuleb möönda, et esineb seos algmääruse artikli 2 lõike 7 punktides b ja c sätestatud turumajandusliku seisundi ja artikli 9 lõike 5 teises lõigus sätestatud individuaalse kohtlemise vahel. Mõlemad sätted võimaldavad kehtestada areneva majandusega riikidest pärit tootjatele individuaalsed dumpinguvastased tollimaksud, kusjuures turumajandusliku seisundi raames määratakse nii normaalväärtus kui ka ekspordihind eraldi iga tootja jaoks, individuaalse kohtlemise puhul määratakse seevastu üksnes ekspordihind.
82.
Mõlema sätte vahelist seost rõhutab ka algmääruse artikli 9 lõike 5 teise lõigu sõnastus, mis algab sõnadega „Kui kohaldatakse artikli 2 lõike 7 punkti a […]”. Selle kohaselt eeldab individuaalse tollimaksu määramine, et tegemist on mitteturumajanduslikust riigist pärit tootjaga, kellele ei ole omistatud ka turumajanduslikku seisundit, mistõttu tuleb tema suhtes endiselt kohaldada algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a üldsätteid. Neil asjaoludel esitavad paljud areneva majandusega riikidest pärit eksportijad teise võimalusena individuaalse kohtlemise taotlused juhuks, kui neile ei omistata nende jaoks soodsamat turumajanduslikku seisundit. Sellele viitasid õigesti ka nõukogu ja komisjon.
83.
Äsja näidatud sarnasus turumajandusliku seisundi ja individuaalse kohtlemise vahel räägib kindlasti selle poolt, et algmääruse artikli 2 lõike 7 punktide b ja c tõlgendamisel tuleb võimalust mööda silmas pidada, et ei tekiks vastuolu algmääruse artikli 9 lõike 5 teise lõiguga.
84.
Erinevalt sellest, mida arvavad nõukogu ja komisjon, ei tähenda see siiski tingimata, et turumajandusliku seisundi tunnustamisest vastavalt algmääruse artikli 2 lõike 7 punktidele b ja c tuleb automaatselt keelduda kõigi riigi kui aktsionäri poolt kontrollitavate ettevõtjate puhul. Seda seetõttu, et ka algmääruse artikli 9 lõike 5 teine lõik lubab igal juhul kohaldada individuaalse kohtlemise eelist teatavate riigi poolt kontrollitavate ettevõtjate suhtes: individuaalset kohtlemist kohaldatakse küll ainult selliste ettevõtjate suhtes, kelle puhul enamusosalus kuulub eraisikutele (algmääruse artikli 9 lõike 5 teise lõigu punkti c esimene lause). See ei välista siiski seda, et riigil kui aktsionäril on sellistes ettevõtjates siiski oluline või isegi valitsev roll. Nagu näitab nimelt eelkõige ka käesolev asi, võib eraisikutele kuuluvate aktsiate hajususe tõttu anda ka suur vähemusosalus riigile de facto kontrolli äriühingu üle. (
52
)
85.
Isegi kui äriühingu juhtorganitesse kuuluvad või juhtivatel positsioonidel on enamikus riigiametnikud, ei ole individuaalne kohtlemine algmääruse artikli 9 lõike 5 teise lõigu punkti c teise lause kohaselt kategooriliselt välistatud. Pigem piisab sellest, et asjaomane äriühing on „sellest hoolimata”, st vaatamata riigiametnike enamusele tema juhtorganites või juhtivatel positsioonidel, „riiklikust sekkumisest piisavalt sõltumatu”. (
53
)
86.
Algmääruse artikli 9 lõike 5 teise lõigu punkt c jätab seega järelikult isegi riigi kui vähemusaktsionäri poolt de facto kontrollitavale äriühingule võimaluse tõendada, et ta on „sellest hoolimata riiklikust sekkumisest piisavalt sõltumatu”. (
54
)
87.
Lõppkokkuvõttes ei oleks seega selline ettevõtja nagu Xinanchem, kelle enamik aktsiaid kuulub eraisikutele, vaatamata riigi domineerivale seisundile tema aktsionäride hulgas olnud automaatselt välistatud individuaalse kohtlemise kohaldamisalast vastavalt algmääruse artikli 9 lõike 5 teisele lõigule.
88.
Algmääruse artikli 2 lõike 7 punktile c ülekantuna tähendab see, et vastupidi nõukogu ja komisjoni arvamusele puudus käesolevas asjas imperatiivne süstemaatiline alus, et keelduda algusest peale tunnustamast sellise ettevõtja nagu Xinanchem turumajanduslikku seisundit.
89.
Sellest lähtuvalt tuleb ka nõukogu neljas argument tagasi lükata.
90.
Kuna nõukogu argument, mis tugineb algmääruse artikli 9 lõikele 5, ei ole selletagi veenev, siis ei ole tarvis uurida, kas seda argumenti nõrgendas veelgi hiljuti Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) vaidluste lahendamise organi poolt Hiina Rahvavabariigi ja Euroopa Liidu vaheliste vaidluste lahendamise menetluses vastu võetud aruanne. (
55
) Eelkõige võib käesoleva menetluse puhul jääda lahtiseks, milline mõju on nimetatud aruandel Euroopa Liidus ning kas ettevõtjad nagu Xinanchem võivad liidu kohtutes üldse sellele tugineda. (
56
)
e) Asjaomaste ettevõtjate tõendamiskoormis ja liidu organite kaalutlusõigus (nõukogu viies argument)
91.
Oma viimasena esitatud viienda argumendiga väidab nõukogu, et Üldkohtu esitatud tõlgendus algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimese taande kohta viib ebapraktiliste tulemusteni ja tõendamiskoormise tegeliku ümberpööramiseni.
92.
Mulle näib siiski, et ka see kartus on põhjendamatu.
93.
Vaidlustatud kohtuotsuses rõhutas ja tunnustas Üldkohus sõnaselgelt, et algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimese taande alusel turumajandusliku seisundi tunnustamise eelduste olemasolu tõendamise koormis lasub alati asjaomasel ettevõtjal. (
57
)
94.
Üksnes asjaolu, et Üldkohus ei välista algusest peale kõiki riigi poolt aktsionärina kontrollitavaid ettevõtjaid turumajandusliku seisundi kohaldamisalast, ei tähenda veel tõendamiskoormise ümberpööramist. Ka Üldkohtu poolt valitud lahenduse kohaselt peab asjaomane ettevõtja nimelt ise tõendama, et ta teeb oma otsused hindade, kulude ja sisendite kohta vastusena turul toimuvale ja ilma riigi märkimisväärse sellekohase sekkumiseta. Komisjon ja nõukogu ei pea näiteks tõendama seda, kas riigi poolt kontrollitav ettevõtja tegutseb turumajanduse tingimustes või mitte.
95.
Kindlasti võimaldaks see tunduvalt kokku hoida halduskulusid, kui komisjon ja nõukogu võiksid automaatselt ja üksikjuhtumit uurimata keelduda tunnustamast riigi kui aktsionäri poolt kontrollitavate ettevõtjate turumajanduslikku seisundit. Turumajandusliku seisundi tunnustamise õiguslik raamistik, mille nõukogu kui liidu seadusandja ise on algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis c sätestanud, ei võimalda siiski nii toimida. Nimetatud norm nõuab, et asjaomased ettevõtjad esitaksid „piisava tõendusmaterjali” selle kohta, et nad „tegutsevad turumajanduse tingimustes”. Neil asjaoludel on dumpinguvastase menetluse läbiviimiseks pädevad liidu institutsioonid tingimata kohustatud piisavalt hindama esitatud tõendeid. Asjaomastelt ettevõtjatelt ei saa ühelt poolt nõuda tõendusmaterjali esitamist ja teiselt poolt tunnistada just see tõendusmaterjal algusest peale tähtsusetuks.
96.
Esitatud tõendusmaterjali hindamine kaasneb – teisiti kui „riigi märkimisväärse sellekohase sekkumise” kontseptsiooni tõlgendamisel (
58
) – keerukate majanduslike olukordade hindamisega, milleks on komisjonil ja nõukogul väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ulatuslik kaalutlusõigus („diskretsioon”). (
59
) Nimetatud kaalutlusõiguse raames võivad komisjon ja nõukogu kahtlemata lähtuda ümberlükatavast eeldusest, et mitteturumajanduslikus riigis ei tegutse riigi kui aktsionäri poolt kontrollitav ettevõtja toodete valmistamisel ja müümisel turumajanduse tingimustes, vaid on hindade, kulude ja sisendite osas tavaliselt mõjutatud riigi märkimisväärsest sekkumisest. (
60
)
97.
Riigi märkimisväärse sekkumise ümberlükkamatu eeldus, nagu seda näivad ette kujutavat komisjon ja nõukogu, oleks siiski ebamõistlik. Just seetõttu, et liidu institutsioonidel kui dumpinguvastase menetluse läbiviimiseks pädevatel asutustel on nimetatud kaalutlusõigus, on nad nimelt kohustatud hoolikalt ja erapooletult uurima kõiki antud asjas tähtsust omavaid asjaolusid. (
61
) Selle hulka kuulub eelkõige asjaomase ettevõtja esitatud tõendusmaterjali uurimine, millest peab tulenema, et vaatamata sellele, et riik kui aktsionär teda kontrollib, tegutseb ta turumajanduse tingimustes. Komisjon ja nõukogu ei tohi selliseid tõendeid kergel käel tähtsusetuks tunnistada, andmata neile täpsemat hinnangut.
98.
Kaalutlusõiguse, ümberlükatava eelduse ja esitatud tõendite hindamise kohustuse koostoime viib algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c raames huvide õiglase tasakaaluni, mille puhul saab piisavalt arvesse võtta nii asjaomaste ettevõtjate majanduslikku huvi kui ka osalevate liidu institutsioonide huvi dumpinguvastase menetluse korrakohase läbiviimise vastu.
99.
Sellest tulenevalt tuleb ka nõukogu viies argument tagasi lükata.
f) Vahekokkuvõte
100.
Lõppkokkuvõttes tõlgendas Üldkohus algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c õigesti nii, et niisuguse ettevõtja puhul nagu Xinanchem, keda riik aktsionärina kontrollib, ei tohi automaatselt keelduda turumajandusliku seisundi tunnustamisest. Üldkohus ei rikkunud ka ühtki õigusnormi, kui ta eeldas, et sellise ettevõtja esitatud tõendusmaterjali, millest peab tulenema, et ta tegutseb turumajanduse tingimustes, tuleb liidu institutsioonidel hinnata, ning nad ei tohi seda algusest peale tähtsusetuks tunnistada. Sellest tulenevalt ei ole nõukogu apellatsioonkaebuse esimene väide põhjendatud.
2. Xinanchemi ekspordihindade kontrollimine CCCMC poolt (apellatsioonkaebuse teine väide)
101.
Nõukogu apellatsioonkaebuse teine väide on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punktide 137–159 vastu. Kohtuotsuse selles osas käsitleb Üldkohus kaubanduskoja CCCMC rolli ja tema mõju Hiina tootjatelt pärineva glüfosaadi ekspordihindade määramisele ning tuvastab selles osas komisjoni ja nõukogu ilmse hindamisvea. (
62
) Selle peale vastab nõukogu, keda toetab komisjon, et Üldkohus ületas omalt poolt kohtuliku kontrolli piire ja rikkus mõlemale liidu institutsioonile dumpinguvastases menetluses antud kaalutlusõigust ning pööras ümber tõendamiskoormise.
102.
Selle väite aluseks on asjaolu, et mõlemad liidu institutsioonid olid dumpinguvastases menetluses lähtunud sellest, et CCCMC kehtestab glüfosaadi ekspordile kohustusliku „miinimumhinna” ja rakendab selle viseerimise süsteemi kaudu koostöös tolliasutustega ka ellu. Seda asjaolu lugesid mõlemad liidu institutsioonid kaalukaks pidepunktiks selle kohta, et kõnealuse toote ekspordihindu ei määratud turumajanduse tingimustes ja et Xinanchem oli vastavalt sellele riigi olulise mõju all, mistõttu nad keeldusid ettevõtja turumajandusliku seisundi tunnustamisest. (
63
) Ka kohtumenetluses tuginesid nõukogu ja komisjon kuni Euroopa Kohtu kohtuistungini kõigi esitatud argumentidega sellisele asjaolude versioonile.
103.
Nõukogu ja komisjon poolt eeldatud asjaolud ei lange siiski mõnes otsustavas punktis kokku Üldkohtu faktiliste tuvastustega. Erinevalt mõlemast liidu institutsioonist lähtub Üldkohus nimelt sellest, et glüfosaadi ekspordi korral Hiina Rahvavabariigist ei kehtinud uurimisperioodil kohustuslik miinimumhind, vaid üksnes mittesiduv võrdlushind, (
64
) mida ei olnud pealegi kindlaks määranud CCCMC, vaid CCCMC-s esindatud glüfosaadi tootjad, (
65
) eelkõige selleks, et hõlbustada dumpinguvastaste eeskirjade järgimist vastavates sihtriikides. (
66
) CCCMC, mis on mitteriiklik institutsioon, (
67
) viseeris lepingud ka sel juhul, kui hind oli võrdlushinnast madalam, (
68
) ja ei võetud meetmeid, mis oleksid võimaldanud Hiina riigil mõju avaldada. (
69
)
104.
Kuna nõukogu nagu ka komisjon ei heitnud apellatsioonimenetluses ette seda, et Üldkohus on tõendeid moonutanud, ega esitanud ka konkreetseid pidepunkte sellise moonutamise kohta, siis on määravad üksnes Üldkohtu tuvastatud asjaolud. (
70
) Mõlemad liidu institutsioonid peavad kinni pidama Üldkohtu tuvastatud faktilistest asjaoludest ning aktsepteerima neid vaidlustatud kohtuotsuse kontrollimise alusena.
105.
Üldkohtu tuvastatud faktiliste asjaolude kohaselt lähtutakse vaidlustatud kohtuotsuses sellest, et CCCMC raames glüfosaadile määratud hind ei tekitanud tõelisi piiranguid Xinanchemi ekspordile (
71
) ja et mõlemad liidu institutsioonid keeldusid õigustamatult selle ettevõtja turumajandusliku seisundi tunnustamisest. (
72
)
106.
Nõukogu ja komisjon heidavad Üldkohtule ette, et see on sel moel ületanud dumpinguvastaste meetmete kohtuliku kontrolli piire ja asendanud liidu pädevate institutsioonide hinnangu enda hinnanguga.
107.
See argument ei leia kinnitust.
108.
Dumpinguvastastes menetlustes on liidu institutsioonidel kahtlemata ulatuslik kaalutlusõigus (diskretsioon) keeruliste majanduslike olukordade hindamisel. (
73
)
109.
Majandusküsimustes kaalutlusõiguse omamine ei tähenda siiski seda, et liidu kohtud peavad hoiduma kontrollimast, kuidas pädevad institutsioonid komisjon ja nõukogu on majandusliku iseloomuga andmeid tõlgendanud. Pigem on liidu kohtute pädevuses kontrollida dumpinguvastaste meetmete sisulist õiguspärasust tuvastatud faktiliste asjaolude õigsuse ja ilmse hindamisvea puudumise kontrollimisega. (
74
) Seejuures ei pea liidu kohtud uurima mitte ainult esitatud tõendite sisulist õigsust, usaldusväärsust ja sidusust, vaid ka kontrollima, kas kogutud tõendid sisaldavad kogu asjakohast teavet, mida keerulise olukorra hindamisel tuleb arvesse võtta, ja kas kõnealused tõendid võivad toetada järeldusi, mis nende pinnalt on tehtud. (
75
)
110.
Seetõttu kontrollis Üldkohus käesolevas asjas õigesti eelkõige seda, kas mõlemad liidu institutsioonid olid arvesse võtnud kõiki olulisi tõendeid ja kas asjaolud, nagu need tulenesid menetlustoimikust, toetasid mõlema liidu institutsiooni tehtud järeldusi riigi väidetava mõju kohta glüfosaadi hinna määramisel väliskaubanduse jaoks.
111.
Mingil juhul ei asendanud Üldkohus käesoleval juhul komisjoni ja nõukogu majanduslikku hinnangut enda teistsuguse hinnanguga. Pigem tuvastas ta üksnes asjaolu, et mõlemad nimetatud institutsioonid eirasid mõnda määravat elementi ega saanud tehtud järeldustes tugineda asjaoludele, nagu need tulenevad menetlustoimikust. (
76
)
112.
Seega ei ole Üldkohus oma pädevust ületanud, vaid vastupidi, täitnud oma ülesannet, mis on talle aluslepingutes pandud liidu õigusaktide seaduslikkuse kontrollimiseks tühistamishagide raames vastavalt ELTL artikli 263 esimesele lõigule.
113.
Euroopa Kohtu ülesanne apellatsioonimenetluses ei ole vaidlustatud kohtuotsuse seaduslikkuse kontrollimisest kaugemale minnes asendada Üldkohtu hinnang enda hinnanguga tuvastatud asjaolude kohta. Kuna teine väide on lõppkokkuvõttes sellele suunatud, tuleb see tagasi lükata.
114.
Kokkuvõttes on seega ka nõukogu teine väide põhjendamatu.
3. Riigi märkimisväärse sekkumise puudumise kohta esitatud tõendite arvesse võtmata jätmine (apellatsioonkaebuse kolmas väide)
115.
Nõukogu apellatsioonkaebuse kolmas väide on spetsiaalselt suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punkti 160 vastu, milles Üldkohus kokkuvõttes sedastab, et nõukogu ja komisjon ei ole arvesse võtnud kõiki olulisi tõendeid, mille esitas Xinanchem dumpinguvastases menetluses tõendamaks, et tema tegevus oli vaba riigi märkimisväärsest sekkumisest. Üldkohus rõhutab, et tema poolt teises kohas tuvastatud vead on omased ka nõukogu leitud lõpptulemusele.
116.
Kolmanda väite raames ei esita nõukogu spetsiifilisi argumente vaidlustatud kohtuotsuse vastu. Võrreldes mõlema juba uuritud väitega ei ole kolmandal väitel mingit iseseisvat sisu. See ei lähe kaugemale juba eelnevalt käsitletust.
117.
Sellest lähtudes ei ole siinkohal põhjust edasiseks käsitluseks. Pigem tuleb kolmas väide tagasi lükata samadel põhjustel nagu esimene ja teine väide.
4. Kokkuvõte
118.
Kuna mitte ühegi esitatud väitega ei saa nõustuda, tuleb nõukogu apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta. Seega on ülearune käsitleda nõukogu esimeses kohtuastmes esitatud märkusi Xinanchemi muude väidete kohta, mille viimane esitas vaidlusaluse määruse vastu esitatud tühistamishagis ja mida Üldkohus ei arutanud.
VI. Kohtukulud
119.
Kui apellatsioonkaebus jäetakse rahuldamata, nagu ma teen ettepaneku käesolevas asjas, otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse (kodukorra artikli 122 esimene lõik), mida üksikasjalikult reguleerib kodukorra artikkel 69 koosmõjus artikliga 118.
120.
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna nõukogu on kohtuvaidluse kaotanud ning Xinanchem ja AUDACE on teiste menetlusosalistena kohtukulude hüvitamist nõudnud, tuleb nende kohtukulud välja mõista nõukogult.
121.
Mis puudutab komisjoni, siis on ta teise menetlusosalisena oma avaldustega nõukogu toetanud ning seega samuti kohtuvaidluse kaotanud. Seetõttu on mõistlik kodukorra artikli 69 lõike 4 esimest lõiku analoogia alusel kohaldades jätta komisjoni kohtukulud tema enda kanda.
VII. Ettepanek
122.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku langetada järgmine otsus:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Mõista Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd ja Association des utilisateurs et distributeurs de l’agrochimie européenne’i kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.
3.
Jätta Euroopa Komisjoni kohtukulud tema enda kanda.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	Nõukogu 24. septembri 2004. aasta määrus (EÜ) nr 1683/2004 lõpliku dumpinguvastase tollimaksu kehtestamise kohta Hiina Rahvavabariigist pärineva glüfosaadi impordi suhtes (ELT L 303, lk 1).
(
3
)	China Chamber of Commerce Metals, Minerals & Chemicals Importers and Exporters.
(
4
)	17. juuni 2009. aasta otsus kohtuasjas T-498/04: Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group vs. nõukogu (EKL 2009, lk II-1969).
(
5
)	EÜT L 56, lk 1; ELT eriväljaanne 11/10, lk 45.
(
6
)	Nõukogu 5. novembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1972/2002, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (
EÜT L 305, lk 1; ELT eriväljaanne 11/10, lk 132).
(
7
)	Nende hulka kuuluvad vastavalt algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a juurde kuuluvale joonealusele märkusele Albaania, Armeenia, Aserbaidžaan, Valgevene, Gruusia, Põhja-Korea, Kõrgõzstan, Moldova Vabariik, Mongoolia, Tadžikistan, Türkmenistan ja Usbekistan.
(
8
)	Nõukogu 27. aprilli 1998. aasta määruses (EÜ) nr 905/98, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (EÜT L 128, lk 18; ELT eriväljaanne 11/10, lk 111), millega lisati algmäärusele esmakordselt artikli 2 lõike 7 punktid b ja c, toodud põhjendused 4 ja 5.
(
9
)
ELT L 343, lk 51.
(
10
)	Määrus nr 1225/2009 jõustus selle artikli 24 kohaselt alles 11. jaanuaril 2010, seega rohkem kui neli aastat pärast käesolevas asjas vaidlusaluste dumpinguvastaste meetmete kehtestamist.
(
11
)	Vt selle kohta eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktid 4–10 ja 12–15.
(
12
)	Euroopa Liidus kasutamise luba põhineb nõukogu 15. juuli 1991. aasta direktiivi 91/414/EMÜ taimekaitsevahendite turuleviimise kohta (
EÜT L 230, lk 1
; ELT eriväljaanne 03/11, lk 332) I lisa punktil 25, mida on muudetud komisjoni 10. novembri 2010. aasta direktiiviga 2010/77/EL (
ELT L 293, lk 48
).
(
13
)	Alates 17. detsembrist 2010 tunnistati vaidlusalused dumpinguvastased meetmed kehtetuks; vt selle kohta nõukogu 13. detsembri 2010. aasta rakendusmäärus (EL) nr 1187/2010, millega lõpetatakse Hiina Rahvavabariigist pärit glüfosaadi importi käsitlev dumpinguvastane menetlus (
ELT L 332, lk 31
).
(
14
)	Määruse nr 1683/2004 põhjendused 23–30 ja vaidlustatud kohtuotsuse punkt 14.
(
15
)	Eespool 4. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus.
(
16
)	Faksi teel edastatud apellatsioonkaebuse originaal saabus 20. augustil 2009 Euroopa Kohtu kantseleisse.
(
17
)	Nõukogu apellatsioonkaebuse teise ja kolmanda väite kohta AUDACE märkusi ei esitanud. Kohtuistungil AUDACE ei osalenud.
(
18
)	Euroopa Kohtu presidendi 18. mai 2011. aasta määrus kohtuasjas C-337/09 P-R: nõukogu vs. Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group jt (kohtulahendite kogumikus ei avaldata).
(
19
)	Vt ka nt 1. juuni 1994. aasta otsus kohtuasjas C-136/92 P: komisjon vs. Brazzelli Lualdi jt (EKL 1994, lk I-1981, punktid 47–49); 16. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas C-440/07 P: komisjon vs. Schneider Electric (EKL 2009, lk I-6413, punktid 103 ja 104) ja 29. märtsi 2011. aasta otsus kohtuasjas C-352/09 P: ThyssenKrupp Nirosta vs. komisjon (EKL 2011, lk I-2359, punktid 179 ja 180).
(
20
)	4. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-352/98 P: Bergaderm ja Goupil vs. komisjon (EKL 2000, lk I-5291, punktid 35 ja 36); 12. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-131/03 P: Reynolds Tobacco jt vs. komisjon (EKL 2006, lk I-7795, punkt 51); 23. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas C-234/02 P: Bürgerbeauftragter vs. Lamberts (EKL 2004, lk I-2803, punkt 75) ja 21. septembri 2010. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-514/07 P, C-528/07 P ja C-532/07 P: Rootsi vs. API ja komisjon (EKL 2010, lk I-8533, punkt 116).
(
21
)	Eespool 20. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Reynolds Tobacco jt vs. komisjon, punkt 51; eespool 20. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Bürgerbeauftragter vs. Lamberts, punkt 75, ja eespool 20. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Rootsi vs. API ja komisjon, punkt 116.
(
22
)	Liidu institutsioonide kaalutlusõiguse (diskretsioon) kohta kaubanduspoliitiliste kaitsemeetmete määramisel vt 7. mai 1987. aasta otsus kohtuasjas 255/84: Nachi Fujikoshi vs. nõukogu (EKL 1987, lk 1861, punkt 21); 22. oktoobri 1991. aasta otsus kohtuasjas C-16/90: Nölle (EKL 1991, lk I-5163, punkt 11); 27. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-351/04: Ikea Wholesale (EKL 2007, lk I-7723, punkt 40); 28. veebruari 2008. aasta otsus kohtuasjas C-398/05: AGST Draht- und Biegetechnik (EKL 2008, lk I-1057, punkt 33) ja 11. veebruari 2010. aasta otsus kohtuasjas C-373/08: Hoesch Metals and Alloys (EKL 2010, lk I-951, punkt 61).
(
23
)	Vt selle kohta nt 22. novembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-525/04 P: Hispaania vs. Lenzing (EKL 2007, lk I-9947, punkti 57 viimane lause); 2. septembri 2010. aasta otsus kohtuasjas C-290/07 P: komisjon vs. Scott (EKL 2010, lk I-7763, punkti 66 esimene lause) ja 29. juuni 2010. aasta otsus kohtuasjas C-441/07 P: komisjon vs. Alrosa (EKL 2010, lk I-5949, eriti punktid 67 ja 68).
(
24
)	Selle kohta 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C-49/92 P: komisjon vs. Anic Partecipazioni (EKL 1999, lk I-4125, punkt 171).
(
25
)	Vt selle kohta juba minu 13. detsembri 2007. aasta ettepanek kohtuasjas C-413/06 P: Bertelsmann ja Sony Corporation of America vs. Impala (EKL 2008, lk I-4951, ettepaneku punkt 74).
(
26
)	Komisjoni 14. mai 2009. aasta otsus 2009/383/EÜ, millega peatatakse Hiina Rahvavabariigist pärit glüfosaadi impordi suhtes nõukogu määrusega (EÜ) nr 1683/2004 kehtestatud lõplik dumpinguvastane tollimaks (ELT L 120, lk 20).
(
27
)	Nõukogu 11. veebruari 2010. aasta rakendusmäärus (EL) nr 126/2010, millega pikendatakse Hiina Rahvavabariigist pärit glüfosaadi impordi suhtes määrusega (EÜ) nr 1683/2004 kehtestatud lõpliku dumpinguvastase tollimaksu peatamist (ELT L 40, lk 1).
(
28
)	Rakendusmäärus nr 1187/2010 jõustus selle artikli 2 kohaselt päeval, mis järgnes selle avaldamisele Euroopa Liidu Teatajas, seega 17. detsembril 2010.
(
29
)	Sellele ei saa vastuväiteks tuua, et dumpinguvastaseid meetmeid käsitlevate määruste korral on tegemist üksnes rakendusmäärustega, millel on administratiivne iseloom. Euroopa Kohtu põhikirja artikli 60 teist lõiku kohaldatakse vastavalt selle selgele sõnastusele ning mõttele ja eesmärgile kõikidele määrustele, vaatamata sellele, kas tegemist on seadusandlike aktide või rakendusaktidega. Seda seetõttu, et igal juhul on sellised määrused ette nähtud määratlemata arvu üksikjuhtumite – käesoleval juhul määratlemata arvu impordijuhtumite, mis puudutavad väidetavalt dumpinguhinnaga toodet – reguleerimiseks, mistõttu õiguskindluse põhimõte nõuab, et Üldkohtu poolt võimaliku tühistamise tagajärjed saabuvad alles siis, kui Euroopa Kohus on esimeses kohtuastmes tehtud otsuse üle kontrollinud või edasikaebuse esitamise tähtaeg on möödunud, ilma et kaebust oleks esitatud. Vahetegemist määruste erinevate tüüpide vahel – näiteks seadusandliku iseloomuga ja olemuslikult „määruse iseloomuga” määrus (vt selle kohta ühelt poolt ELTL artikli 263 neljas lõik ja teiselt poolt ELTL artikli 289 lõige 3) – ei saa Euroopa Kohtu põhikirja artikli 60 teisest lõigust tuletada.
(
30
)	Teisiti on see majandusandmete konkreetse hindamise puhul, mille alusel komisjon ja nõukogu peavad otsustama, kas tegemist on riigi märkimisväärse sekkumisega. Selle jaoks on mõlemale liidu institutsioonile antud ulatuslik kaalutlusõigus (vt selle kohta eriti käesoleva ettepaneku punktid 96, 108 ja 109).
(
31
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 92, 96–98 ja 107.
(
32
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 91–98.
(
33
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 92 ja 107.
(
34
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 97, 99, 106 lõpuosa ja 107.
(
35
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 82, 97, 105 ja 107.
(
36
)	Vt kõige kohta tervikuna vaidlusaluse määruse põhjendus 13, ning vaidlustatud kohtuotsus, punktid 12, 79 ja 80.
(
37
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 91 ja 93.
(
38
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 84 (kohtujuristi kursiiv).
(
39
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 85.
(
40
)	Selle kohta ka vaidlustatud kohtuotsus, punktid 85 ja 86.
(
41
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
42
)	Määruse nr 905/98 põhjendus 4, millega kehtestati turumajandusliku seisundi tunnustamise võimalus spetsiaalselt Venemaalt ja Hiina Rahvavabariigist pärit ettevõtjate jaoks.
(
43
)	Vastavalt määruse nr 905/98 põhjendusele 5 on piisav, et „vaatlusaluse toote valmistamine ja müük toimub turumajanduse tingimustes”.
(
44
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 86.
(
45
)	Määruse nr 905/98 põhjendus 5.
(
46
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 88.
(
47
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 107.
(
48
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 89.
(
49
)	Vt eespool käesolev ettepanek, punkt 70.
(
50
)	Määruse nr 905/98 põhjendused 4 ja 5.
(
51
)	Määruse nr 384/96 põhjendus 9.
(
52
)	Vt selle kohta vaidlusalune määrus, põhjendus 13.
(
53
)	Seda, et seoses individuaalse kohtlemise kohaldamisega peetaks lubatavaks, et riik sekkub teataval määral ettevõtja otsuste tegemisse, näitab ka algmääruse artikli 9 lõike 5 teise lõigu punkt e („riiklik sekkumine ei võimalda”); kohtujuristi kursiiv.
(
54
)	Analoogiline juba nimetatud algmääruse artikli 9 lõike 5 teise lõigu punkt e.
(
55
)	WTO alalise apellatsioonikogu 15. juuli 2011. aasta aruanne (WT/DS397/AB/R, „European Communities – Definitive Anti-Dumping Measures on Certain Iron or Steel Fasteners from China”), kättesaadav WTO veebilehel: www.wto.org), milles tunnistatakse, et algmääruse artikli 9 lõige 5 „kui selline” on vastuolus mitmesuguste WTO eeskirjadega. WTO vaidluste lahendamise organ (Dispute Settlement Body) võttis selle aruande vastu 28. juulil 2011.
(
56
)	Vt selle kohta 1. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas C-377/02: Van Parys (EKL 2005, lk I-1465, eriti punktid 39 ja 40) ja eespool 22. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Ikea Wholesale, punktid 29 ja 30).
(
57
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punkti 89 lõpuosa ja punkt 90.
(
58
)	Vt selle kohta eespool käesolev ettepanek, punkt 42.
(
59
)	Vt selle kohta eespool 22. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.
(
60
)	Selle kohta ka Üldkohtu vaidlustatud kohtuotsus, punkt 90.
(
61
)	21. novembri 1991. aasta otsus kohtuasjas C-269/90: Technische Universität München (EKL 1991, lk I-5469, punkt 14); 6. novembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C-405/07 P: Madalmaad vs. komisjon (EKL 2008, lk I-8301, punkt 56) ja 9. märtsi 2010. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-379/08 ja C-380/08: ERG jt (EKL 2010, lk I-2007, punkt 61).
(
62
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 158 ja 159 (vt lisaks nimetatud kohtuotsus, punkti 151 teine lause).
(
63
)	Vaidlusalune määrus, põhjendused 14 ja 15, ning vaidlustatud kohtuotsus, punkt 139.
(
64
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 146, 149, 150 ja 155.
(
65
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 151 ja 153.
(
66
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 156 koostoimes punktiga 141.
(
67
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 153.
(
68
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 148–150.
(
69
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 157.
(
70
)	Juba esimese astme kohtu menetluses jättis nõukogu vaidlustamata Xinanchemi esitatud määrava tähtsusega faktilised asjaolud; vt selle kohta eelkõige vaidlustatud kohtuotsus, punktid 149, 151 ja 155.
(
71
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 151 ja 157.
(
72
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 158 ja 159.
(
73
)	Vt selle kohta eespool 22. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika ja käesolev ettepanek, punkt 96.
(
74
)	Väljakujunenud kohtupraktika: vt nt eespool 22. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Nachi Fujikoshi, punkt 21; eespool 22. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Ikea Wholesale, punkt 41 edasiste viidetega, ja eespool 22. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Hoesch Metals and Alloys, punkt 62. Nendest kohtuotsustest tuleneb lisaks, et dumpinguvastaseid meetmeid võib kontrollida menetlusvigade ja võimu kuritarvitamise osas, mis käesolevas kontekstis ei ole siiski oluline.
(
75
)	Selle kohta 15. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas C-12/03 P: komisjon vs. Tetra Laval (EKL 2005, lk I-987, punkt 39) ja 10. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-413/06 P: Bertelsmann ja Sony Corporation of America vs. Impala (EKL 2008, lk I-4951, punkt 145). See esialgu koondumiste kontrolli raames välja töötatud kohtupraktika on vahepeal muutunud oluliseks kaugel väljaspool nimetatud õigusvaldkonda ning seda saab alati kohaldada juhul, kui liidu institutsioonide otsuseid tuleb kontrollida selles osas, mis puudutab ilmseid hindamisvigu; vt eespool 23. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Hispaania vs. Lenzing, punkt 57; eespool 61. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Madalmaad vs. komisjon, punkt 55, ja eespool 23. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Scott, punkt 65. Oma 14. aprilli 2011. aasta ettepanekus liidetud kohtuasjades C-191/09 P ja C-200/09 P: nõukogu jt vs. Interpipe jt (punktid 103–108) kohaldab kohtujurist Mengozzi seda kohtupraktikat dumpinguvastasele menetlusele.
(
76
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 158.