Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
DEAN SPIELMANN
esitatud 13. novembril 2025(1)
Kohtuasi C‑523/24
Sociedad Civil Catalana, Asociación Cívica y Cultural (SCC),
Ministerio Fiscal
versus
RAS,
AAT,
IGA,
ARMG,
ANMG,
NMF,
ARM,
LBC,
RFB,
FHM,
MMT,
MOQ,
MOP,
ASD,
JTN,
JNB,
TPR,
OJV,
RRR,
DBC,
JGV,
EAC,
EH,
MKEK,
SML,
AVO,
MAB,
JMSI,
LPG,
CPO,
CPC,
ACO,
AMC,
ACJ,
FGS
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal de Cuentas (Hispaania kontrollikoda))
Eelotsusetaotlus – Avaliku sektori vahendite haldamine Kataloonia iseseisvusliikumise kontekstis – Raamatupidamisliku vastutuse menetlus – Konstitutsioonilise seaduse 1/2024, mis käsitleb amnestiat Kataloonias institutsioonilise, poliitilise ja sotsiaalse olukorra normaliseerimiseks, kooskõla liidu õigusega – ELTL artikkel 325 – Liidu finantshuvide kaitse – ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 47 – Euroopa Kohtu pädevus – Maksimaalne kahekuuline tähtaeg amnestia kohaldamiseks – Üldistes huvides kaebuse esitanud poole õigus olla ära kuulatud – Menetluse peatamata jätmine ja esialgse õiguskaitse kohustuslik tühistamine eelotsusetaotluse esitamise korral
Sisukord
I.
Sissejuhatus
II.
Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
B.
Hispaania õigus
1.
Põhiseadus
2.
Konstitutsiooniline seadus 2/1982 TCU kohta
3.
Seadus 7/1988 TCU toimimise kohta
4.
Konstitutsiooniline seadus 6/1985 kohtuvõimu kohta
5.
Seadus 1/2000 tsiviilkohtumenetluse seadustiku kohta
6.
LOA
III.
Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
IV.
Analüüs
A.
Eelotsusetaotluse vastuvõetavus: kas TCU on „kohus“ ELTL artikli 267 tähenduses?
B.
Eelotsuse küsimuste analüüs
1.
Sissejuhatavad märkused: amnestia ja liidu õigus
2.
Liidu finantshuvide kahjustamise esinemine (esimene, kolmas, neljas ja viies küsimus)
a)
Esimene küsimus
b)
Kolmas, neljas ja viies küsimus
3.
LOA kooskõla õigusriigi põhimõttega (teine, kuues, seitsmes ja kaheksas küsimus)
a)
Euroopa Kohtu pädevus
b)
Vastuvõetavus
c)
Sisulised küsimused
1)
Sissejuhatavad märkused
2)
Teine küsimus
3)
Seitsmes küsimus
4)
Kuues ja kaheksas küsimus
V.
Ettepanek
I.      Sissejuhatus
1.        Sõna „amnestia“ on tuletatud kreekakeelsest sõnast ἀμνηστία (amnēstía), mis viitab unustamisele(2), nagu ka sõna „amneesia“, millel on amnestiaga sama etümoloogia(3). Ent sellega võrdlus lõpeb: amneesia on tahtmatu sündmus, haigus, mäluhäire, mis mõnikord tuleneb minevikus toimunu eitamisest. Seevastu amnestia tuleneb poliitilisest valikust, otsusest unustada – unustamine, mis ei ole juhuslik ega tahtmatu, vaid hoopis tahtlik ja õiguslik. Tegemist on kollektiivse andestusega, mille annab suveräänne võim, üldjuhul riigi vastu toime pandud rikkumise eest(4). Selle eesmärk on leevendada konflikte, mis on tekkinud sündmuste tõttu, mis on põhjustanud poliitilise ja sotsiaalse lõhe konkreetses elanikkonnas, ning „pöörata uus lehekülg“(5).
2.        Amnestia on siiski keeruline meede, mis on küll vastu võetud süütegude andestamiseks, kuid võib olla karistamatuse vahend. Amnestiameetme võtmine tekitab seega delikaatse arutelu: kas see kujutab endast võrdsuse rikkumist, mis on vastuolus õigluse ideega?(6) Või väljendab see õiglust, mis „sekkub pärast“(7) ühiskondlikke konflikte?
3.        Cortes Generales (Hispaania parlament) võttis 10. juunil 2024 vastu konstitutsioonilise seaduse 1/2024, mis käsitleb amnestiat Kataloonias institutsioonilise, poliitilise ja sotsiaalse olukorra normaliseerimiseks (Ley Orgánica 1/2024 de amnistía para la normalización institucional, política y social en Cataluña) (edaspidi „LOA“)(8). LOA esemeline ja ajaline kohaldamisala hõlmab Kataloonia iseseisvusreferendumi raames toime pandud tegusid, mis toovad kaasa kriminaal- või haldusvastutuse või avaliku sektori vahendeid puudutava vastutuse, ning Kataloonia sõltumatuse protsessi kontekstis toime pandud tegusid.
4.        Ei saa eitada, et LOA tekitas sügava ja terava arutelu poliitilises klassis, riigiorganites, kohtusüsteemis, akadeemilises maailmas ja üldisemalt Hispaania ühiskonnas.
5.        Õiguslikust seisukohast esitati LOA õiguspärasuse küsimus hiljuti põhiseadusele vastavuse kontrollimise taotluse kaudu Tribunal Constitucionalile (Hispaania konstitutsioonikohus). Viimane tunnistas selle – välja arvatud kahe sätte osas – Hispaania põhiseadusele (Constitución española)
(edaspidi „põhiseadus“)(9) vastavaks 26. juuni 2025. aasta kohtuotsusega(10).
6.        Selles kontekstis on Tribunal de Cuentas (Hispaania kontrollikoda) (edaspidi „TCU“) esitanud Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse selle kohta, kas teatud õigusnormid, mis reguleerivad kõnealuse amnestia andmist, on kooskõlas liidu finantshuvide kaitsega, mis on ette nähtud eelkõige ELTL artiklis 325, ja ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus sätestatud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttega.
7.        See kohtuasi, millel on liidu õigusele märkimisväärne konstitutsiooniline mõju, annab Euroopa Kohtule võimaluse võtta seisukoht kahtlemata seni käsitlemata küsimuses, mis puudutab liidu liikmesriigi vastu võetud amnestiaseaduse kohtulikku kontrolli ja sellise kontrolli ulatust.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
8.        Käesolevas kohtuasjas on asjakohased ELTL artiklid 267 ja 325, Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikkel 23, ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikkel 47.
B.      Hispaania õigus
1.      Põhiseadus
9.        Põhiseaduse artiklis 136 on sätestatud:
„1.      [TCU] on riigi ja avaliku sektori raamatupidamise ja majanduse juhtimise kontrolli eest vastutav kõrgeim organ.
Ta allub otseselt Cortes Generalesile [(Hispaania parlament)] ning täidab riigi üldkonto analüüsimise ja kontrollimise osas oma ülesandeid delegeerides.
2.      Riigi ja avaliku sektori raamatupidamisarvestus on allutatud [TCU‑le] ja ta kontrollib seda.
Ilma et see piiraks [TCU] enda pädevust, esitab [TCU] Cortes Generalesile [(Hispaania parlament)] aastaaruande, milles ta toob esile rikkumised – kui neid esineb –, mis tema hinnangul on toime pandud, või vastutusele võtmise juhtumid.
3.      [TCU] liikmetel on samasugune sõltumatus ja ametist tagandamise keeld ning nende suhtes kehtivad samad ametikitsendused nagu kohtunikel.
4.      [TCU] koosseisu, korraldust ja ülesandeid reguleerib konstitutsiooniline seadus.“
2.      Konstitutsiooniline seadus 2/1982 TCU kohta
10.      12. mai 1982. aasta konstitutsioonilise seaduse 2/1982 TCU kohta (Ley Orgánica 2/1982 del Tribunal de Cuentas) (edaspidi „LOTCU“)(11) artiklis 5 on sätestatud, et „[TCU] täidab oma ülesandeid täiesti sõltumatult ja kooskõlas õiguskorraga“.
11.      LOTCU artiklis 15 on avaliku sektori vahendeid puudutavates asjades kohtualluvuse ulatus määratletud järgmiselt:
„1.      Avaliku sektori vahendeid puudutav kohtumenetlus, mis kuulub [TCU] pädevusse, toimub seoses raamatupidamisaruannetega, mida peavad esitama isikud, kes koguvad, kontrollivad, eraldavad, hoiavad, haldavad või kasutavad avaliku sektori vara või rahalisi või muid vahendeid.
2.      Avaliku sektori vahendeid puudutav kohtualluvus hõlmab avaliku sektori rahaliste ja muude vahendite puudujääke ning nende haldamise tagamiseks võetud lisakohustusi.“
12.      LOTCU artiklis 17 on ette nähtud:
„1.      Avaliku sektori vahendeid puudutav kohtualluvus on kohustuslik ning üleantamatu, ainuõiguslik ja täielik.
2.      See laieneb üksnes vastavate ülesannete täitmiseks eelnevate ja kõrvalküsimuste analüüsimisele ja lahendamisele – välja arvatud kriminaalõiguslikku laadi küsimused –, kuivõrd need on avaliku sektori vahendeid puudutava vastutuse tuvastamise vajalik eeltingimus ja sellega otseselt seotud.
3.      Tehtud otsus ei tekita tagajärgi väljaspool avaliku sektori vahendeid puudutavat kohtualluvust.“
3.      Seadus 7/1988 TCU toimimise kohta
13.      5. aprilli 1988. aasta seaduse 7/1988 TCU toimimise kohta (Ley 7/1988 de Funcionamiento del Tribunal de Cuentas) (edaspidi „LFTCU“)(12) artikli 49 lõigetes 1 ja 3 on ette nähtud:
„1.      Raamatupidamiskohus menetleb vastutuse tuvastamise nõudeid, mis tulenevad raamatupidamisaruannetest, mille peavad esitama kõik isikud, kes vastutavad avaliku sektori rahaliste või muude vahendite haldamise eest, ja mis esitatakse nende vastu, kui nad tahtlikult, ettevaatamatusest või raske hooletuse tõttu põhjustavad nende vahendite vähenemise tulenevalt tegevusest või tegevusetusest, mis on vastuolus eelarve- ja raamatupidamiskorda reguleerivate seadustega, mida kohaldatakse avaliku sektori üksuste suhtes või olenevalt olukorrast isikute või üksuste suhtes, kes saavad toetusi, laenu, tagatisi või muud sellest sektorist pärinevat abi. Ta menetleb subsidiaarse vastutuse küsimust üksnes juhul, kui otsene vastutus, mis on enne tuvastatud ja mida ei ole heastatud, on raamatupidamislik.
[…]
3.      Kui tegu kujutab endast vastavalt [LOTCU] artikli 18 lõikele 2 kuritegu, ei otsusta asja menetlev kohtunik või kohus sellest tuleneva raamatupidamisliku vastutuse üle ja edastab [TCU‑le] vajaliku taustainfo, et viimane tuvastaks seoses avaliku sektori rahaliste või muude vahenditega tekitatud kahju suuruse.“
14.      LFTCU artiklis 67 on sätestatud:
„1.      Selleks et tagada raamatupidamislik vastutus, mis võidakse tuvastada [TCU] kohtumenetlustes, võib Ministerio Fiscal [(prokuratuur, Hispaania)
], Letrado del Estado [(riigi õigusteenistus)] või kahjustatud avaliku sektori üksuse seaduslik esindaja esialgse õiguskaitse korras nõuda raamatupidamisliku vastutuse subjektide vara arestimist tsiviilkohtumenetluse seadustikus ette nähtud juhtudel ja korras, ilma et selle määramiseks võiks nõuda tagatist.
2.      Selleks käsitatakse käesoleva seaduse artiklites 45 ja 47 nimetatud dokumente, milles raamatupidamislikust vastutusest tulenev summa on esialgu kindlaks määratud, arestimise võimaldamiseks piisava dokumendina.
3.      Kui esialgse õiguskaitse korras arestimist taotleti ja see taotlus rahuldati enne kaebuse esitamist, tuleb seda kinnitada vastava kohtumenetluse asjakohases staadiumis või olenevalt olukorrast prokuratuuri seisukohtade esitamise staadiumis.“
15.      LFTCU artikli 74 lõikes 1 on sätestatud:
„Reintegro por alcance kohtumenetluses [(põhjendamatu puudujäägi katmise menetlus avaliku sektori vahendite haldamise eest vastutavate isikute vastutuse alusel)], ilma et see piiraks vastava tuvastusotsuse jaoks ette nähtud menetluste kohaldamist, võetakse järgmised ettevaatusabinõud:
1a.      Käsitletavad teod piirduvad üksnes käesolevas seaduses määratletud viisil omastamise või puudujäägi põhjustamisega.
[…].“
4.      Konstitutsiooniline seadus 6/1985 kohtuvõimu kohta
16.      1. juuli 1985. aasta konstitutsioonilise seaduse 6/1985 kohtuvõimu kohta (Ley Orgánica 6/1985 del Poder Judicial) (edaspidi „LOPJ“)(13) artikli 418 lõikes 11 on sätestatud, et kohtuniku poolt tema pädevusse kuuluva menetluse algatamise või asja menetlemisega põhjendamatu viivitamine on raske rikkumine, välja arvatud juhul, kui see on väga raske rikkumine.
5.      Seadus 1/2000 tsiviilkohtumenetluse seadustiku kohta
17.      7. jaanuari 2000. aasta seaduse 1/2000 tsiviilkohtumenetluse kohta (Ley 1/2000 de Enjuiciamiento Civil) (edaspidi „LEC“)(14) (põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis) artiklis 216 on sätestatud:
„Tsiviilkohus lahendab tema menetluses oleva kohtuasja poolte esitatud faktide, tõendite ja nõuete alusel, kui seaduses ei ole erijuhtudel sätestatud teisiti.“
18.      LEC artikkel 434 on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Kohtuotsus tehakse [20] päeva jooksul pärast menetluse lõpetamist.
2.      Kui kohtuotsuse tegemise tähtaja jooksul ja vastavalt järgnevates artiklites sätestatule otsustatakse teha täiendavaid menetlustoiminguid, peatatakse kohtuotsuse tegemise tähtaeg.
[…]“.
19.      LEC artiklis 435 on sätestatud:
„1.      Ainult poole taotlusel võib kohus määrusega määrata täiendava menetlustoiminguna tõendite uurimise vastavalt järgmistele normidele:
1a.      Täiendava menetlustoiminguna ei uurita tõendeid, mille pooled oleksid võinud aegsasti ja nõuetekohaselt esitada, sealhulgas tõendeid, mille oleks saanud esitada pärast kohtu avaldust, millele on osutatud artikli 429 lõikes 1.
2a.      Kui tõendi välja pakkunud poolest mitteolenevatel põhjustel ei ole mõnda lubatavat tõendit uuritud.
3a.      Asjakohased ja tarvilikud tõendid uute või hiljuti teatavaks saanud asjaolude kohta, mis on ette nähtud artiklis 286, on samuti lubatavad ja neid uuritakse.
2.      Erandkorras võib kohus omal algatusel või poole taotlusel määrata, et asjakohaseid ja nõuetekohaselt esitatud asjaolusid puudutavaid tõendeid uuritakse uuesti, kui varasem tõendamine ei andnud tulemust asjaolude tõttu, mida enam ei esine ning mis ei sõltu poolte tahtest ja hoolsusest, tingimusel et olulistel põhjustel on alust arvata, et uued toimingud võimaldavad nende asjaolude suhtes kindluse saavutada.
Sellisel juhul tuleb uurimistoimingute tegemise määruses neid asjaolusid ja põhjusi üksikasjalikult kirjeldada.“
20.      LEC artiklis 436 on ette nähtud:
„1.      Eelnevates artiklites sätestatu kohaselt määratud menetlustoimingud tehakse kahekümne päeva jooksul ja vajaduse korral selleks Letrado de la Administración de Justicia [(kohtusekretär)] poolt määratud kuupäeval viisil, mis on käesolevas seaduses ette nähtud sedalaadi tõendite puhul. Pärast nende toimingute tegemist võivad pooled viie päeva jooksul esitada menetlusdokumendi, milles nad teevad kokkuvõtte ja hindavad tulemust.
2.      Kohtuotsuse tegemise tähtaeg hakkab uuesti kulgema pärast eelmises lõikes nimetatud menetlusdokumendi esitamiseks pooltele antud tähtaja möödumist.“
6.      LOA
21.      LOA artiklis 1 „Objektiivne kohaldamisala“ on sätestatud:
„1.      Amnestiat kohaldatakse järgmiste Kataloonias 9. novembril 2014 ja 1. oktoobril 2017 toimunud referendumite, nende ettevalmistamise või tagajärgede raames toime pandud tegude suhtes, mis tekitavad kriminaal- või haldusvastutuse või avaliku sektori vahendeid puudutava vastutuse, tingimusel, et need pandi toime ajavahemikus 1. novembrist 2011 kuni 13. novembrini 2023, ning samuti järgmiste tegude suhtes, mis pandi toime nimetatud ajavahemikus seoses nn Kataloonia iseseisvusprotsessiga, isegi kui need ei ole eespool nimetatud referendumitega seotud või pandi toime pärast nende toimumist:
a)      Teod, mis on toime pandud kavatsusega nõuda, propageerida või saavutada Kataloonia eraldumist või iseseisvust, ning teod, mis on aidanud kaasa selliste eesmärkide saavutamisele.
[…]
See hõlmab ka neid tegusid, mis on toime pandud era- või ametiisikuna eesmärgiga propageerida iseseisvuskava, koguda teavet ja omandada teadmisi sarnaste kogemuste kohta või saavutada see, et teised avaliku või erasektori üksused toetavad Kataloonia iseseisvumist.
Samuti on hõlmatud teod, mis on otseselt või kaudselt seotud Kataloonias toimuva nn iseseisvusprotsessiga või selle juhtidega selle protsessi raames ning mille on toime pannud isikud, kes on ilmselgelt või tõendatult osutanud abi käesoleva punkti esimeses lõigus osutatud tegevuse eest vastutavatele isikutele, teinud nendega koostööd, andnud neile mis tahes nõu, esindanud neid, pakkunud neile kaitset või turvalisust või kogunud sel eesmärgil teavet.
b)      Teod, mille eesmärk oli Kataloonias 9. novembril 2014 ja 1. oktoobril 2017 toimunud referendumite algatamine, propageerimine või korraldamine isikute poolt, kellel puudusid selleks volitused, või mille algatamine või korraldamine on tunnistatud ebaseaduslikuks, ning teod, mis aitasid kaasa nende referendumite toimumisele.
[…]
c)      Mis tahes laadi allumatus, avaliku korra rikkumine, rünnakud võimu, selle esindajate ja avalike teenistujate vastu või vastupanu, mis pandi toime eesmärgiga võimaldada käesoleva artikli punktis b osutatud referendumi korraldamist või selle tagajärjel, samuti kõik muud sama kavatsusega toime pandud süüteod.
Igal juhul hõlmab see […] mis tahes muid tegusid, mis seisnesid ametiasutuste või avalike teenistujate poolt selliste seaduste, määruste või otsuste heakskiitmises või täitmises, mille eesmärk oli võimaldada, soodustada või abistada käesoleva artikli punktis b osutatud referendumi korraldamist.
[…]
2.      Kriminaal- või haldusvastutuse või avaliku sektori vahendeid puudutava vastutuse aluseks olevate tegude suhtes, millele kohaldatakse käesoleva artikli lõike 1 alusel amnestiat, kohaldatakse seda sõltumata nende toimepanemise staadiumist, sealhulgas ettevalmistavad teod, ning sõltumata sellest, kas asjaomane isik oli täideviija või osavõtja.
3.      Teod, mille toimepanemine algas enne 1. novembrit 2011, loetakse käesoleva seaduse kohaldamisalasse kuuluvaks ainult siis, kui nende toimepanek lõppes pärast nimetatud kuupäeva.
Teod, mille toimepanemine algas enne 13. novembrit 2023, loetakse samuti käesoleva seaduse kohaldamisalasse kuuluvaks, isegi kui nende toimepanek lõppes pärast nimetatud kuupäeva.
4.      Avaliku sektori vahendite kasutamist punktides a ja b nimetatud eesmärkidel ei peeta rikastumiseks, kui sõltumata selle vastavusest õiguskorrale ei olnud selle eesmärk saada isiklikku varalist kasu.“
22.      LOA artiklis 2 „Erandid“ on ette nähtud:
„Igal juhul ei kohaldata artiklis 1 ette nähtud amnestiat järgmiste tegude suhtes:
[…]
e)      Süüteod, mis kahjustavad Euroopa Liidu finantshuve.“
23.      LOA artikli 8 „Mõju tsiviilvastutusele ja avaliku sektori vahendeid puudutavale vastutusele“ lõikes 3 on sätestatud:
„[LFTCU] artiklites 47 ja 67 ette nähtud kohtueelse menetluse või esimese astme menetluse käigus võetud esialgse õiguskaitse abinõud tühistatakse.“
24.      LOA artiklis 10 „Eelisjärjekorras ja kiire menetlemine“ on ette nähtud:
„Amnestia kohaldamine on igas asjas sellise käesolevas seaduses kindlaks määratud kohtu-, haldus- või raamatupidamisorgani ülesanne, kes võtab eelisjärjekorras ja kiiresti vastu asjakohased otsused kooskõlas käesoleva seadusega, olenemata asjaomase haldus- või kohtumenetluse või avaliku sektori vahendeid puudutava menetluse staadiumist.
Otsused tehakse kahe kuu jooksul, ilma et see piiraks edasikaebamist, millel ei ole peatavat toimet.“
25.      LOA artikli 13 „Avaliku sektori vahendeid puudutav menetlus“ lõikes 3 on sätestatud:
„Kui [TCUs] toimuv avaliku sektori vahendeid puudutava vastutuse tuvastamise menetlus on esimeses või apellatsiooniastmes pooleli, teevad [TCU] pädevad organid pärast prokuratuuri ja nende avaliku sektori asutuste ärakuulamist, keda on amnestia esemeks olevate tegudega seotud avaliku sektori vahendite vähenemisega kahjustatud, otsuse, millega vabastatakse menetlusele allutatud füüsilised või juriidilised isikud avaliku sektori vahendeid puudutavast vastutusest, kui need asutused ei ole sellele vastu.“
III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
26.      Sociedad Civil Catalana, Asociación Cívica y Cultural (kodaniku- ja kultuuriühendus „Kataloonia kodanikuühiskond“) (edaspidi „SCC“) esitas 17. veebruaril 2022 ja seejärel prokuratuur 13. aprillil 2022 eelotsusetaotluse esitanud kohtule avalikes huvides oleva kaebuse raamatupidamisliku vastutuse tuvastamiseks, st reintegro por alcance kaebuse (menetlus, milles lahendatakse põhjendamatu puudujäägi hüvitamine avaliku sektori vahendite haldajate vastutuse alusel)(15).
27.      Oma kaebustes paluvad nad esiteks tunnistada vastustajad vastutavaks Generalitat de Catalunya (Kataloonia autonoomse piirkonna valitsus, Hispaania) (edaspidi „Generalitat“) varale põhjustatud kahju eest, mille suurus on kaebajate hinnangul vastavalt 5 309 807,02 eurot ja 3 429 342,43 eurot, ning teiseks mõista need summad vastustajatelt välja.
28.      Täpsemalt süüdistatakse vastustajaid selles, et Generalitati eelarvevahendeid kasutati esiteks 1. oktoobril 2017 Kataloonia enesemääramisreferendumi korraldamise ja teiseks aastatel 2011–2017 Kataloonia iseseisvuse rahvusvahelisel tasandil propageerimise kulude katmiseks.
29.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus määras 9. septembri 2022. aasta määrusega vaidluse väärtuseks 5 309 807,02 eurot. Arvestades seda, et kaebajad loobusid teatud kulude nõudmisest kokku summas 336 143,34 eurot, mida pandi süüks üksnes vastustaja JMA‑le, keda süüdistas ainult prokuratuur ainult selle kuluartikli osas, leidis nimetatud kohus, et tema suhtes ei ole vaja otsust teha.
30.      Põhikohtuasjas kõne all olevad kulud on järgmised:
–        1. oktoobril 2017 Kataloonia autonoomses piirkonnas toimunud nn iseseisvusreferendumi ettevalmistamise ja korraldamisega seotud kulud. Need kulud hõlmavad sisuliselt järgmisi kuluartikleid: 1) sellise tarkvara ja selliste IT‑rakenduste soetamise kulud, mis võimaldavad suunata vabatahtlike osalemist referendumi korraldamisel; 2) reklaamikulud; 3) välismaal elavate valijate registri loomise kulud; 4) kulutused plakatitele; 5) referendumi korraldamiseks vajalike vahendite (hääletussedelid, loendus, valimisjaoskondade liikmete kokkukutsumine) hankimise kulud; 6) referendumi jaoks avaliku sektori ruumide kasutamisest tulenenud kulud; 7) kulud, mis on seotud Generalitati mainekampaaniatega välismaal; 8) kulud, mis on seotud Euroopa Parlamendi liikmete kutsumisega külastama Katalooniat rahvahääletusele eelnenud päevadel; 9) rahvusvaheliste ekspertide ja vaatlejate kaasamisega seotud kulud.
–        Kulud, mis kaasnesid Generalitati nn välistegevuse arendamisega eelarveaastatel 2011–2017. Need kulud hõlmavad sisuliselt järgmisi kuluartikleid: 1) Secretaría d’Acció Exterior i Unió Europea (Generalitati välistegevuse ja Euroopa Liidu sekretariaat, Hispaania) kulud seoses aruannete tellimisega rahvusvaheliste lepingute kohta, mille osaline Hispaania Kuningriik on; 2) Generalitati erinevate välisdelegatsioonide kulud; 3) Consejo de Diplomacia Pública de Cataluña (Kataloonia avaliku diplomaatia nõukogu, Hispaania) kulutused suveräänsuse taotlemise protsessi propageerimiseks: i) spordi rahvusvahelistamine („spordidiplomaatia“); ii) riikliku enesemääramise aruannete rahastamine Euroopa Liidus; iii) töötajate värbamine; iv) lepingute sõlmimine välismaal Kataloonia iseseisvuse propageerimiseks vajalike vahendite hankimiseks; v) samal eesmärgil teatud üksustele toetuste andmine.
31.      Uurimise staadiumis kohaldati esialgset õiguskaitset, mis seisnes 4 146 274,97 euro suuruses tagatises asjaolude eest, mis olid seotud Kataloonia iseseisvust käsitleva ebaseadusliku referendumi korraldamiseks tehtud kulutustega, ning 5 422 411,10 euro suuruse pangagarantii esitamises asjaolude eest, mis olid seotud Generalitati „välistegevuse“ arendamiseks eelarveaastatel 2011–2017 tehtud kulutustega.
32.      Põhikohtuasjas kõne all olevate asjaolude suhtes toimus või toimub praegu ka erinevaid menetlusi Hispaania kriminaalkohtutes, et tuvastada süüdistatavate kriminaalvastutus. Sellega seoses selgitab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kui tegemist on „sama teoga“, on pädevus avaliku sektori vahendite valdkonnas kooskõlas kriminaalkohtu tegevusega, mistõttu juhul, kui tuvastatakse, et „sama tegu“ on kuritegu, hoidub kriminaalkohus sellest tuleneva avaliku sektori vahendeid puudutava vastutuse üle otsustamast ja edastab vajaliku teabe eelotsusetaotluse esitanud kohtule.
33.      Eelotsusetaotlusest nähtub, et Hispaania kriminaalkohtud on juba teinud lõpliku otsuse Kataloonia iseseisvust käsitleva ebaseadusliku referendumi ettevalmistamise ja korraldamisega seotud kulude kategooria kohta. Mis puudutab eelarveaastatel 2011–2017 Generalitati „välistegevuse“ arendamist käsitlevates kaebustes nimetatud kulude kategooriat, siis oli kriminaalmenetlus veel pooleli Juzgados de Instrucción nº 13 y nº 18 de Barcelonas
(Barcelona eeluurimiskohtud nr 13 ja nr 18, Hispaania).
34.      Menetlus põhikohtuasjas jätkus ja kohtuasi jõudis nõupidamise staadiumisse 29. mail 2024.
35.      LOA jõustus 11. juunil 2024.
36.      Analüüsides selle seaduse kohaldatavust põhikohtuasjas ja seega vastustajate raamatupidamisliku vastutuse võimalikku lõppemist selle alusel, on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud kahtlus, kas see seadus on liidu õigusega kooskõlas.
37.      Neil asjaoludel otsustas TCU menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas 18. detsembri 1995. aasta määrust nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta(16), ELTL artiklit 325 (tõhus ja hoiatav võitlus pettuste ja muu liidu finantshuve kahjustava ebaseadusliku tegevuse vastu) ja Euroopa Liidu lepingu artikli 4 lõiget 3 (lojaalse koostöö põhimõte) tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus avaliku sektori vahendeid puudutava vastutuse lõppemine, mis on ette nähtud [LOA] artikli 1 lõike 1 punktides a[–]c, artikli 1 lõigetes 2[–]4 ning artikli 2 punktis e, kuna avaliku sektori vahendeid puudutava vastutusega, mida soovitakse kohaldada käesolevas menetluses nr B‑180/21, mis käsitleb põhjendamatu puudujäägi hüvitamist avaliku sektori vahendite haldajate vastutuse alusel (nn reintegro por alcance), kaasneb „liidu finantshuvide kahjustamine“ nii i) juhul, kui Euroopa Kohus tugineb mõiste „liidu finantshuvide kaitse“ kitsale tõlgendusele (mis hõlmab ainult liidu rahaliste vahendite haldamisel toime pandud ebaseaduslikke tegusid), kui ka ii) juhul, kui Euroopa Kohus annab nimetatud mõistele „laia tõlgenduse“ (mis hõlmab ka liikmesriigi rahaliste vahendite haldamisel toime pandud ebaseaduslikke tegusid, mis kahjustavad või võivad kahjustada liidu eelarvet)?
2.      Kas juhul, kui Euroopa Kohus tugineb mõiste „liidu finantshuvide kaitse“ „kitsale tõlgendusele“, tuleb ELL artiklit 2 ja artikli 19 lõike 1 teist lõiku ning [harta] artiklit 47 tõlgendada nii, et nendega on vastuolus [LOA] artikkel 10, kuna otsuse tegemiseks selles sättes ette nähtud kahekuuline kohustuslik tähtaeg on vastuolus iga isiku õigusega asja kohtulikule arutamisele koos kõigi nõuetekohaste tagatistega „mõistliku aja jooksul“ ja avaldab asja menetlevale kohtule „välist survet“ olukorras, kus käesolevas menetluses nr B‑180/21 on enne [LOA] kohaldamise üle otsustamist vaja teha mis tahes liiki täiendav menetlustoiming, et teha kindlaks kaebajate menetlusdokumentides osutatud kulutuste tegemiseks kasutatud avalike vahendite päritolu (liikmesriigi või liidu eelarve) või sihtotstarve (eelarveaastatel 2011–2017 Kataloonia iseseisvumise propageerimine väljaspool Hispaaniat)?
3.      Kas ELTL artiklit 325 ja määrust nr 2988/95 koostoimes harta artikli 47 ning [Euroopa
inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni] artikliga 6 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus [LOA] artikli 13 lõike 3 lõpuosa, võttes arvesse, et nimetatud sättes ei ole ette nähtud mingit mehhanismi (menetlus, menetlustoiming vms) juhuks, kui avaliku sektori vahendeid puudutava kaebuse esitanud pooled (st käesolevas menetluses nr B‑180/21 üksus SCC ja prokuratuur) võivad vastu olla avaliku sektori vahendeid puudutavast vastutusest vabastamisele esimese astme menetluses, vaid selles on ette nähtud ainult nõue, et vabastamisele ei ole vastu kahjustatud avaliku sektori üksused (käesoleval juhul Generalitat, kes ei esitanud isegi avaliku sektori vahendeid puudutavat kaebust, mistõttu peeti teda nõuete esitamisest loobunuks)?
4.      Kas õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõtteid tuleb koostoimes ELTL artikli 325 ja määrusega nr 2988/95 tõlgendada nii, et nendega on vastuolus [LOA] artikli 1 lõike 1 punktid a[–]c koostoimes sama artikli lõigetes 2[–]4 sätestatuga, kuna selle seaduse esemelise, isikulise ja ajalise kohaldamisala ebaselge ja ebatäpne kindlaksmääramine võib käesolevas menetluses nr B‑180/21 kaasa tuua selle, et asja menetlev kohus tuvastab, et avaliku sektori vahendeid puudutav vastutus, mis tuleneb liidu finantshuve kahjustavatest tegudest, mida ei ole selle seaduse kohaldamisalas tegelikult ette nähtud, on lõppenud?
5.      Kas harta artikleid 20 ja 21 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus [LOA] artikli 1 lõike 1 punktid a[–]c koostoimes sama artikli lõigetes 2[–]4 ja selle seaduse preambulis sätestatuga, kuna seaduse kohaldamisala ebaselge ja ebatäpne kindlaksmääramine, mis võib kaasa tuua avaliku sektori vahendeid puudutava vastutuse põhjendamatu lõppemise, võib tekitada ka diskrimineeriva või ebavõrdse olukorra isikute jaoks, kelle avaliku sektori vahendeid puudutav vastutus on tuvastatud muudes, erinevates menetlustes, mis käsitlevad põhjendamatu puudujäägi hüvitamist avaliku sektori vahendite haldajate vastutuse alusel (nn reintegro por alcance) seoses tegudega, mis on toime pandud samal territooriumil (Kataloonia autonoomne piirkond) sama seaduse ajalisse kohaldamisalasse kuuluvas ajavahemikus?
6.      Kas ELL [artiklit 2 ja artikli 19] lõike 1 teist lõiku ning harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus [LOA] artikli 8 lõige 3, milles on ette nähtud esialgse õiguskaitse ühepoolne ja kohustuslik tühistamine, jätmata kohtule mingit kaalutlusruumi erinevalt sellest, mis toimub muudes menetlustes, mis käsitlevad põhjendamatu puudujäägi hüvitamist avaliku sektori vahendite haldajate vastutuse alusel (nn reintegro por alcance) ja mille puhul rakendatakse viitega [LFTCU‑le] esialgse õiguskaitse üldkorda, mis on ette nähtud [LEC]is?
7.      Kas ELL [artiklit 2 ja artikli 19] lõike 1 teist lõiku, harta artiklit 47 ning [Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni] artiklit 6 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus [LOA] artikli 13 lõige 3 (avaliku sektori vahendeid puudutavast vastutusest vabastamine esimese astme menetluses), kuna nimetatud sättes ei ole ette nähtud avalikes huvides kaebuse esitanud isiku eelnevat ärakuulamist (kuigi tal on ex lege kaebeõigus avaliku sektori vahendeid käsitlevas menetluses) ja kohtule ei ole jäetud võimalust otsustada olukordade üle, milles vastustaja väidab, et ta ei ole talle omistatud tegudes osalenud, arvestades, et käesolevas menetluses nr B‑180/21 osales avalikes huvides kaebuse esitanud üksus kaaskaebajana ning mõned vastustajad on väitnud, et nad ei ole asjaomastes tegudes osalenud?
8.      Kas ELL [artiklit 2 ja artikli 19] lõike 1 teist lõiku ning harta artiklit 47 koostoimes ELTL artikli 267 ja protokolli (nr 3) Euroopa [Liidu] Kohtu põhikirja kohta artikli 23 esimese lõiguga tuleb tõlgendada nii, et eelotsusetaotluse peatava toimega ja Euroopa Kohtu lõpliku otsuse tõhususega on vastuolus [LOA artikli 8 lõige 3, artikkel 10 ja artikli 13] lõige 3 koostoimes selle preambuliga (V jaotise kümnes ja üheteistkümnes lõik), millega on kehtestatud selle seaduse absoluutne õigusjõud, mis võtab eelotsuse küsimustele antud vastuselt selle soovitava toime ning mis on vastuolus liidu õiguse esimuse ja vahetu õigusmõju põhimõtetega?“
38.      Kirjalikud seisukohad esitasid SCC, prokuratuur, vastustajad ACJ, ASD, COT, FHM, LBC, MMT, MOP ja RFB, CPC, ACO, LPG, MAB ja JMSI, OJV, RRR, DBC, AVO, JGV, EAC, MKEK, SML ja EH, RAS, JTN, ANMG, AAT, NMF, IGA, ARM ja ARMG, Hispaania valitsus ning Euroopa Komisjon. Samade poolte kohtukõned kuulati ära 15. juuli 2025. aasta kohtuistungil.
IV.    Analüüs
39.      Käesolev ettepanek on liigendatud järgmiselt. Esiteks käsitlen vastuväidet, et TCU ei ole „kohus“ ELTL artikli 267 tähenduses, mistõttu on käesolev eelotsusetaotlus vastuvõetamatu. Teiseks analüüsin küsimust, kas, ja kui jah, siis millistel tingimustel on LOA rakendamisest tulenev avaliku sektori vahendeid puudutava vastutuse lõppemine kooskõlas ELTL artiklis 325 sätestatud liidu finantshuvide kaitsega. Kolmandaks, olles hinnanud Euroopa Kohtu pädevust analüüsida amnestiaseadust selle sätte alusel ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuste vastuvõetavust, käsitlen küsimusi, mis puudutavad LOA teatud sätete kooskõla ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus sätestatud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttega.
A.      Eelotsusetaotluse vastuvõetavus: kas TCU on „kohus“ ELTL artikli 267 tähenduses?
40.      Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt analüüsib Euroopa Kohus selleks, et hinnata, kas eelotsusetaotluse esitanud organ on „kohus“ ELTL artikli 267 tähenduses – küsimus, mis kuulub üksnes liidu õiguse valdkonda –, kas on täidetud teatud tingimused, nagu organi asutamine seadusega, alalisus, otsuste kohustuslikkus, selles läbiviidava menetluse võistlevus, õigusnormide kohaldamine selle organi poolt ning tema sõltumatus.(17)
41.      Enamik põhikohtuasja vastustajaid väljendab oma kirjalikes seisukohtades kahtlust, kas TCU vastab sõltumatuse nõudele.
42.      Väärib meeldetuletamist, et see nõue hõlmab nii välist kui ka sisemist aspekti. Sisemine aspekt on seotud mõistega „erapooletus“ ja selle eesmärk on võrdse distantsi säilitamine menetlusosaliste ning huvidega, mis neist igaühel on menetluse eseme vastu. See aspekt nõuab objektiivseks jäämist ning muu huvi puudumist kohtuasja tulemuse vastu peale õigusnormi kohaldamise. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tähendab õigusemõistmisele loomupärane mõiste „sõltumatus“ eelkõige seda, et asjaomane organ tegutseb kolmanda isikuna asutuse suhtes, kes võttis vastu otsuse, mille peale kaebus on esitatud(18). Kui organile esitatakse kaebus haldusasutuse teenistuse otsuse peale, ei saa seda organit pidada asjaomase haldusasutuse suhtes kolmandaks isikuks, kui tal on viimasega struktuuriline ja funktsionaalne seos.
43.      Käesoleval juhul korraldavad toimetavad uurimist menetluses, mis käsitleb põhjendamatu puudujäägi hüvitamist avaliku sektori vahendite haldajate vastutuse alusel, tõepoolest uurimisvolitustega ametnikud, kes nimetatakse TCU ametnike hulgast või nende ametnike hulgast, kes töötavad provintsis, kus kõnealused teod toime pandi.(19) Leian siiski sarnaselt komisjoniga, et järeldus, et need avalikud teenistujad on määratud juhtumit uurima ja võivad seega võtta teatud meetmeid ja rakendada sobivaid menetlusi, et uurida faktilisi asjaolusid ja tegude oletatavaid toimepanijaid, ei sea kahtluse alla TCU kui kolmanda isiku staatust, kuna need volitatud isikud ei osale õigusemõistmises kui sellises. Kui ülesanded ei kattu, tuleb tunnistada, et sisemisest aspektist lähtudes on TCU sõltumatu.(20)
44.      Märgin selle kohta, et LFTCU artiklis 24 on muu hulgas ette nähtud, et TCU liikmed täidavad oma ülesandeid kooskõlas neile omaste erapooletuse ja väärikuse põhimõtetega. Nad on kohustatud ennast taandama kõigist juhtumitest, mis on seotud üksustega, kus nad on täitnud juhtimis-, nõustamis- või haldusülesandeid või millega neil on olnud mis tahes huvisuhe kas otse või oma pereliikmete vahendusel.
45.      Kuna TCU on seega „kohus“ ELTL artikli 267 tähenduses, tuleb käesolev eelotsusetaotlus tunnistada vastuvõetavaks.
B.      Eelotsuse küsimuste analüüs
1.      Sissejuhatavad märkused: amnestia ja liidu õigus
46.      Amnestia seisneb tavaliselt selles, et riik loobub oma pädevusest menetleda kuritegusid ja nende üle õigust mõista ning olenevalt olukorrast täide viia kuritegude eest ette nähtud karistusi (ius puniendi).(21) Amnestia võib seisneda ka selles, et riik loobub maksualaste rikkumiste eest maksualaste sanktsioonide või karistuste määramisest või täitmisest või – nagu käesolevas asjas – oma ametnike ja poliitilistel ametikohtadel töötavate isikute lepinguvälise vastutuse kohaldamisest riigivarale tekitatud kahju eest. Nende erinevate amnestia vormide minimaalne ühine nimetaja on suveräänse ja eranditult riikliku eesõiguse teostamine.
47.      Mis puudutab liidu seadusandlust, siis esineb amnestia mitmes teiseses õigusaktis.
48.      Raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta(22) artikli 3 lõike 1 punktis 1 on Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise kohustuslike aluste hulgas olukord, kus vahistamismääruse aluseks oleva süüteo puhul on vahistamismäärust täitvas liikmesriigis antud amnestia ning see riik oli pädev uurima süütegu riigisisese karistusõiguse alusel. Samamoodi on direktiivi 2011/99/EL Euroopa lähenemiskeelu kohta(23) artikli 10 lõike 1 punktis d lähenemiskeelu mittetunnustamise aluste hulgas ette nähtud olukord, kus kaitse tuleneb sellise karistuse või meetme kohaldamisest, mis on täidesaatva riigi õiguse kohaselt hõlmatud amnestiaga ning seotud teo või käitumisega, mis kuulub kõnealuse õiguse alusel selle riigi pädevusse.
49.      Määruse (EL) 2017/1939, millega rakendatakse tõhustatud koostööd Euroopa Prokuratuuri asutamisel(24), artikli 39 lõike 1 punktis c on sätestatud, et kui süüdistuse esitamine on asja menetleva Euroopa delegaatprokuröri liikmesriigi õiguse kohaselt võimatu, on kahtlustatavale või süüdistatavale antud amnestia üks alustest, mis võimaldab alalisel kojal isiku suhtes alustatud menetluse lõpetada(25).
50.      Lõpuks on muudeski õigusaktides, millega kohaldatakse vastastikuse tunnustamise põhimõtet kriminaalasjades tehtava õigusalase koostöö raames, ette nähtud, et amnestia võivad anda nii otsuse teinud riik kui ka täidesaatev riik.(26)
51.      Sellest järeldub, et liidu seadusandja on näidanud üles soovi austada liikmesriikide ainupädevust amnestia valdkonnas. Ta piirdus sellega, et tunnistas selle olemasolu ja võttis seda arvesse õigusalase koostöö vahendites, ühtlustamata siiski selle sisu ja kohaldamise tingimusi.
52.      Mis puudutab õigusemõistmist, siis tuleb kõigepealt viidata Euroopa Kohtu otsusele kohtuasjas AB jt (amnestia tühistamine).(27)
53.      Selles kohtuasjas esitatud esimese küsimusega paluti Euroopa Kohtul selgitada, kas ne bis in idem’i põhimõttega(28) on kooskõlas Euroopa vahistamismääruse tegemine isiku suhtes, kelle suhtes toimus kriminaalmenetlus, mis algul lõpetati amnestia alusel tehtud jõustunud kohtuotsusega ja mis uuendati pärast sellise seaduse vastuvõtmist, millega tühistati see amnestia ja nimetatud kohtuotsus. Seoses oma pädevusega leidis Euroopa Kohus, et põhikohtuasi puudutas tõepoolest süütegusid, mida ei ole liidu õigusega ühtlustatud, ning et liidu õigus ei reguleeri amnestia vastuvõtmist ega tühistamist. Ta tunnistas ennast siiski pädevaks põhjusel, et see küsimus ei puuduta neid süütegusid või amnestiat käsitlevate riigisiseste õigusnormide tõlgendamist, vaid ne bis in idem’i põhimõtte tõlgendamist Euroopa vahistamismääruse tegemise menetluses, mis kuulub raamotsuse 2002/584 esemelisse ja ajalisse kohaldamisalasse.(29)
54.      Seevastu leidis Euroopa Kohus, et tal puudub pädevus seoses kolmanda küsimusega, mis talle samas kohtuasjas esitati. Kui Euroopa Kohtul paluti võtta seisukoht küsimuses, kas terve rea liidu esmase õiguse sätetega on kooskõlas riigisisesed õigusnormid, mis piiravad konstitutsioonikohtu teostatavat kontrolli üksnes amnestia tühistamise seaduse vastavusega riigi põhiseadusele, ilma et kontrollitaks selle kooskõla liidu õigusega, otsustas Euroopa Kohus, et selline menetlus ei kuulu liidu õiguse kohaldamisalasse ja jääb seega tema pädevusest välja.(30)
55.      Peale selle väärib viitamist kohtuotsus, mille Euroopa Kohus tegi kohtuasjas, mis käsitles Itaalia Vabariigi amnestiat maksuasjades(31). Sellest kohtuotsusest nähtub, et vastavalt selle amnestia kehtestanud riigisisestele õigusnormidele võisid maksukohustuslased, kes ei olnud teatud maksustamisperioodidel oma käibemaksukohustust täitnud, pääseda lõplikult nii sellest kohustusest kui ka kohustuse rikkumise eest määratavatest karistustest, makstes käibest tuleneva proportsionaalse summa asemel ja eest kindlaksmääratud maksusumma. Kuna nende riigisiseste õigusnormide asjakohastes sätetes oli seega ette nähtud üldine ja vahet tegemata loobumine nimetatud maksustamisperioodidel tehtud maksustatavate tehingute kontrollimisest, siis leidis Euroopa Kohus, et need sätted muudavad kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ(32) artiklid 2 ja 22 sisutühjaks, kahjustades nii selle direktiivi soovitavat toimet.
56.      Kokkuvõttes analüüsis Euroopa Kohus amnestiat olukorras, kui tegemist on liidu teisese õigusnormiga, mis viitab amnestiale või võib kahjustada asjaomaste teiseste õigusnormide eesmärke ja/või soovitavat toimet.
2.      Liidu finantshuvide kahjustamise esinemine (esimene, kolmas, neljas ja viies küsimus)
a)      Esimene küsimus
57.      Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas ELTL artikliga 325(33) on vastuolus vastutusest vabastamine, mis on ette nähtud LOAs tegude puhul, mis ei ole kuriteod, kuid mis võivad kahjustada liidu finantshuve, nagu avaliku sektori vahendeid puudutavad teod, kui puudub otsene seos nende tegude ja liidu eelarve jaoks kättesaadavaks tehtavate tulude vähenemise vahel.(34)
58.      LOA artikli 2 punkt e välistab sõnaselgelt selle kohaldamisalast „süüteod, mis kahjustavad Euroopa Liidu finantshuve“. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tuleneb selle artikli ümberpöördult tõlgendamisest, et piirates ette nähtud välistamist üksnes kuritegudega, leidis liikmesriigi seadusandja kaudselt, et teod, mis tekitavad avaliku sektori vahendeid puudutava vastutuse ja mida reguleerivad selle seaduse artikli 1 lõike 1 punktid a–c koostoimes sama artikli lõigetega 2–4, võivad olla hõlmatud amnestiaga.
59.      Kõigepealt väärib meeldetuletamist, et ELTL artikli 325 lõige 1 kohustab liikmesriike võitlema pettuste ja muu liidu finantshuve kahjustava ebaseadusliku tegevuse vastu hoiatavate ja tõhusate meetmetega.
60.      Mis puudutab väljendit „muu ebaseaduslik tegevus“, siis on selge, et mõiste „ebaseaduslik tegevus“ tähistab tavaliselt seadusega vastuolus olevaid tegusid, samas kui sõna „muu“ viitab sellele, et vahet tegemata peetakse silmas kõiki selliseid tegusid. Arvestades tähtsust, mis on liidu finantshuvide kaitsel, mis on üks liidu eesmärke, ei või mõistet „ebaseaduslik tegevus“ pealegi tõlgendada kitsalt. Seega hõlmab see mõiste eelkõige ametnike mis tahes korruptsiooni või ametiseisundi kuritarvitamist, mille nad panevad toime oma avalike ülesannete täitmisel ja mis võib kahjustada liidu finantshuve(35).
61.      Ei ole aga mingit kahtlust, et põhikohtuasjas kõne all olev tegevus, see tähendab aastatel 2011–2017 toime pandud riigivara omastamine, kuulub mõiste „ebaseaduslik tegevus“ alla.
62.      Mis puudutab liidu finantshuvide mõistet, siis see ei hõlma kohtupraktika kohaselt mitte ainult liidu eelarvesse laekuvaid tulusid, vaid ka selle eelarvega kaetud kulusid.(36) Käesolevas asjas ei ilmne eelotsusetaotlusest mingeid andmeid selle kohta, et oleks kasutatud liidu eelarvest pärinevaid või liidu poolt või arvel hallatavaid rahalisi vahendeid.
63.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul on Euroopa Kohus tõlgendanud liidu finantshuvide kaitset ka laialt. Selline tõlgendus tähendab tema arvates, et igasugune ebaseaduslik tegevus, mis kahjustab riigivara, kuulub ELTL artikli 325 lõike 1 kohaldamisalasse ja seda sõltumata sellise tegevuse esemeks olevate vahendite päritolust või sihtotstarbest.
64.      See seisukoht põhineb suuresti kohtuotsusel Euro Box. Väärib meeldetuletamist, et selle kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasjas küsiti Euroopa Kohtult eelkõige, kas ELTL artikli 325 lõikega 1 on kooskõlas riigisisesed õigusnormid ja praktika, mille kohaselt korruptsiooni ja käibemaksupettusi puudutavad kohtuotsused, mida ei olnud teinud sellele valdkonnale spetsialiseerunud kohtukoosseisud (esimeses kohtuastmes) või kohtukoosseisud, mille kõik liikmed olid määratud loosi teel (apellatsiooniastmes), olid täielikult tühised, mistõttu tuli korruptsiooni ja käibemaksupettuse valdkonna kohtuasjad esimeses ja/või teises astmes uuesti läbi vaadata. Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, ei puudutanud mõned neist korruptsioonisüütegudest, mille panid toime Rumeenia valitsuse kõrged ametnikud, Euroopa rahalisi vahendeid.
65.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul leidis Euroopa Kohus siiski, et arvestades esmast eesmärki hoida ära karistamatust pettuse ja korruptsiooni korral, peab liikmesriigi seadusandja muutma oma õigusnorme ja tagama, et liidu finantshuve kahjustavate pettuste ja üldiselt korruptsioonisüütegude menetlemisele ja nende eest karistamisele kohaldatav menetlus ei oleks kujundatud nii, et sellega kaasneb sellega lahutamatult seotud põhjustel süsteemne oht, et selliste süütegudena käsitatavate tegude eest jäetakse karistamata.
66.      Olen omalt poolt veendunud, et see seisukoht ei saa olla aluseks järeldusele, et rikkumised, mis ei puuduta liidu vahendeid, kuuluvad samuti ELTL artikli 325 lõike 1 kohaldamisalasse.
67.      Vastab küll tõele, et kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Euro Box, tõi nõue, et liidu finantshuve kahjustavate rikkumiste eest määratavad karistused peavad olema tõhusad ja hoiatavad, liikmesriigi seadusandjale kaasa kohustuse muuta menetlust, mida ei kohaldata mitte ainult liidu finantshuve kahjustavate pettuste menetlemise ja nende eest karistuse määramise, vaid ka korruptsioonisüütegude suhtes üldiselt.
68.      Selle põhjuseks oli siiski selle kohtuasja eripära. Nagu Euroopa Kohus seoses Rumeeniaga märkis, täiendavad liidu finantshuve kahjustava korruptsioonivastase võitluse kohustust kohustused, millega see liikmesriik nõustus liiduga ühinemisel ja mida konkretiseeriti otsuse 2006/928/EÜ(37) vastuvõtmisega. Eesmärgid, mille saavutamise on Rumeenia võtnud endale kohustuseks, on sellele liikmesriigile siduvad selles mõttes, et tema suhtes kehtib konkreetne kohustus saavutada need eesmärgid, võtta nende võimalikult kiiresti saavutamiseks sobivad meetmed ja hoiduda mis tahes meetme rakendamisest, mis võib nende eesmärkide saavutamise ohtu seada.
69.      Seega ei piirdu Euroopa Kohtu hinnangul kohustus – mis tuleneb otsuse 2006/928 lisas esitatud eesmärkidest koostoimes Rumeenia konkreetsete kohustustega – võidelda tõhusalt korruptsiooni ja eelkõige kõrgel tasemel korruptsiooni vastu, üksnes liidu finantshuve kahjustavate korruptsioonijuhtumitega, vaid puudutab korruptsiooni üldiselt.(38) Sellest järeldub, et Rumeenia seadusandjal lasuv kohustus näha ette tõhusate ja hoiatavate karistuste kohaldamine korruptsioonikuritegude eest üldiselt ei tulene ELTL artikli 325 lõike 1 laiast tõlgendamisest, vaid otsuses 2006/928 sätestatust.
70.      Seni ei ole Hispaania Kuningriigi kohta samaväärset otsust tehtud, mistõttu ei saa asuda seisukohale, et Hispaania seadusandjal on sama sisuga kohustus, nagu on kirjeldatud eelmises punktis.
71.      Liidu finantshuvide kaitse lai tõlgendus tuleneb eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul ka liidu vahenditest rahastatavat abi käsitlevast kohtupraktikast. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib sisuliselt, et kohtuotsusest ANAS(39) nähtub, et selleks, et oleks täidetud määruse (EÜ) nr 1083/2006(40) artikli 2 punkti 7 tähenduses „eeskirjade eiramise“ kolmas tingimus, nimelt tingimus, et peab esinema liidu üldeelarvet kahjustav mõju, ei ole vaja tõendada konkreetset finantsmõju sellele eelarvele. Kohaldatavate õigusnormide rikkumine kujutab endast nimelt eeskirjade eiramist, kui ei saa välistada, et see rikkumine mõjutas asjaomase fondi eelarvet.(41)
72.      Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et teatud teod, mis seisnesid rahaliste vahendite omastamises, pandi toime Kataloonia eraldumise propageerimiseks ning et kui eraldumine oleks aset leidnud, oleks Hispaania kogurahvatulu vähenenud. See oleks omakorda kaasa toonud nende tulude vähenemise, mille liikmesriik peab otsuse 2007/436/EÜ, Euratom(42) alusel liidu eelarve jaoks kättesaadavaks tegema. Seetõttu ei saa eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul välistada, et põhikohtuasjas kõne all olevad teod võisid potentsiaalselt liidu finantshuve kahjustada.
73.      Enne selle argumendi analüüsimist tundub mulle vajalik täiendada asjakohase analüüsi õiguslikku raamistikku.
74.      Euroopa Kohtu praktika kohaselt on liikmesriigid „liidu finantshuvide“ kaitse tagamiseks kohustatud eelkõige võtma vajalikud meetmed, et tagada omavahendite(43) – mis on ühises tollitariifistikus ette nähtud tollimaksudest ja ühtlustatud käibemaksubaasile ühtse maksumäära kohaldamisest(44) saadav tulu – tõhus kogumine. See järeldus põhineb tõdemusel, et tulude kogumise ja vastavate vahendite liidu eelarve käsutusse andmise vahel on
otsene seos, mistõttu iga lünk nende tulude kogumises kajastub potentsiaalselt nende vahendite vähenemises(45).
75.      Lisaks, nagu meenutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, tuleneb kohtupraktikast, et liidu eelarvele tekitatud kahju võib olla pelgalt potentsiaalne. Täpsemalt märkis Euroopa Kohus, et isegi rikkumised, millel ei ole konkreetset finantsmõju, võivad oluliselt kahjustada liidu finantshuve, mistõttu ei hõlma ELTL artikli 325 lõige 1 mitte ainult tegusid, mis tegelikult põhjustavad vahendite liidu eelarvesse laekumata jäämise, vaid ka katset selliseid tegusid toime panna.(46)
76.      Kuigi viimati nimetatud kohtupraktika annab tunnistust liidu finantshuvide kaitse laiast tõlgendusest, ei võimalda see minu arvates tuvastada otsest seost põhikohtuasjas kõne all oleva ebaseadusliku tegevuse ja liidu omavahendite vahel.
77.      Nimelt ei ole see ebaseaduslik tegevus seotud omavahendite kättesaadavaks tegemise süsteemiga, mis on kehtestatud otsusega 2007/436. Esiteks ei kehtinud omastatud vahendite suhtes selle otsuse alusel liidu eelarve jaoks kättesaadavaks tegemise kohustust. Teiseks ei olnud põhikohtuasja vastustajate ülesanne neid vahendeid koguda ja selle eelarve jaoks kättesaadavaks teha.
78.      Pealegi, kui asuda seisukohale, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu tuvastatud seos, mille kohaselt kõnealune ebaseaduslik tegevus võis potentsiaalselt kahjustada liidu finantshuve, kuna Hispaania kogurahvatulu vähenemine tooks kaasa selle liikmesriigi poolt liidu eelarvesse tehtavate maksete vähenemise, on piisavalt otsene, tooks see kaasa liidu õiguse kohaldamisala alusetu laiendamise.
79.      Kaks näidet, mille komisjon oma kirjalikes seisukohtades esile tõi, tunduvad mulle selles küsimuses eriti kõnekad.
80.      Esiteks viiks see tõlgendus järelduseni, et väga suur hulk olukordi, kus liidu eelarve jaoks kättesaadavaks tehtavate tulude suurust võivad mõjutada poliitilised, peamiselt riigisisesed otsused, kahjustavad liidu finantshuve. Näiteks, kui liikmesriik otsustab ELL artikli 50 alusel, nagu Ühendkuningriik seda lähiminevikus tegi, liidust välja astuda, tuleks asuda seisukohale, et selline otsus kahjustab liidu finantshuve ja on seega vastuolus ELTL artikliga 325.(47)
81.      Teiseks võib see tõlgendus tähendada, et igasugune avaliku sektori vahendite eest vastutavate riigisiseste ametivõimude ebaseaduslik tegevus, mis võib mõjutada liikmesriigi kogurahvatulu, kujutaks endast võimalikku liidu finantshuvide kahjustamist, mis võiks sel juhul õigustada Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) või Euroopa Prokuratuuri (EPPO) sekkumist. Minu hinnangul ei ole kahtlust, et selline sekkumine kujutaks endast liidu õiguse alusetut sekkumist liikmesriigi avalike vahendite haldamisse.
82.      Esitatud kaalutlusi silmas pidades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata esimesele küsimusele, et ELTL artikliga 325 ei ole vastuolus vastutuse lõppemine, mis on ette nähtud LOAs tegude puhul, mis ei ole kuriteod, kuid mis võivad kahjustada liidu finantshuve, nagu avaliku sektori vahendeid puudutavad teod, kui puudub otsene seos nende tegude ja liidu eelarve jaoks kättesaadavaks tehtavate tulude tegeliku või potentsiaalse vähenemise vahel.
b)      Kolmas, neljas ja viies küsimus
83.      Mis puudutab eelotsusetaotluse esitanud kohtu kolmandat, neljandat ja viiendat küsimust, siis tuleb märkida, et need põhinevad eeldusel, et esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt. Seetõttu leian, et Euroopa Kohtul ei ole pädevust neile küsimustele vastata.
3.      LOA kooskõla õigusriigi põhimõttega (teine, kuues, seitsmes ja kaheksas küsimus)
84.      Järgnevas arutluskäigus analüüsin eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt Euroopa Kohtule esitatud teist ja seitsmendat küsimust ning koos kuuendat ja kaheksandat küsimust.
85.      Nende küsimuste sisuline analüüs eeldab, et enne on tuvastatud esiteks, et ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik üksi kujutab endast piisavat seost liidu õigusega, mistõttu on Euroopa Kohtul pädevus nende küsimuste tõlgendamise üle otsustada, ning teiseks, et need küsimused vastavad Euroopa Kohtu praktikast tulenevatele vastuvõetavuse kriteeriumidele.
a)      Euroopa Kohtu pädevus
86.      Alates kohtuotsusest Associação Sindical dos Juízes Portugueses(48) on selge, et ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu kohaselt peavad liikmesriigid tagama, et organid, mis liidu õiguse tähenduses määratletava „kohtuna“ kuuluvad nende õiguskaitsevahendite süsteemi liidu õigusega hõlmatud valdkondades, vastaksid tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele(49).
87.      ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu kohaldamisala on seega äärmiselt lai, kuna see säte kuulub iga riigisisese organi suhtes alati kohaldamisele, kui see võib „kohtuna“ lahendada küsimusi, mis on seotud liidu õiguse kohaldamise või tõlgendamisega ja mis seega kuuluvad liidu õigusega hõlmatud valdkondadesse.(50) Teisisõnu on pelk asjaolu, et tegemist on asutusega, millel on pädevus otsustada liidu õiguse tõlgendamise või kohaldamise üle, piisav selleks, et nimetatud säte oleks kohaldatav.
88.      ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus on nimetatud „liidu õigusega hõlmatud valdkondi“ sõltumata olukorrast, milles liikmesriigid liidu õigust harta artikli 51 lõike 1 tähenduses kohaldavad. Sellest järeldub, et liikmesriikide pädevusse jäetud valdkonnad ei jää artikli 19 kohaldamisalast välja.
89.      Juba alates esimestest kohtuasjadest, mis kuuluvad sellesse kohtupraktika suunda, on see küsimus esile kerkinud – mis ei ole üllatav – seoses kohtukorraldusega liikmesriikides, st valdkonnas, mis ELL artikli 4 lõike 2 alusel on jäetud liikmesriikide pädevusse.(51)
90.      Kui Euroopa Kohtult küsiti selle tundliku teema kohta, otsustas ta, et kuigi kohtukorraldus liikmesriikides kuulub nende pädevusse, on liikmesriigid selle pädevuse teostamisel siiski kohustatud täitma kohustusi, mis tulenevad neile liidu õigusest ja täpsemalt ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust. Ta täpsustas ka kohtuotsuses komisjon vs. Poola (kõrgeima kohtu sõltumatus), et „kui liit nõuab liikmesriikidelt, et nad täidaksid neid kohustusi, ei püüa ta üldsegi seda pädevust ise teostada ega seega […] seda endale võtta“(52). Nii ei püüdnud Euroopa Kohus liikmesriikide õigussüsteeme ümber kujundada vastavalt konkreetsele kohtukorralduse süsteemile, kuna see pädevus on liikmesriikide ainupädevus. Ta piirdus sellega, et analüüsis riigisiseste kohtute korraldust ja toimimist käsitlevaid õigusnorme, pidades silmas nende kooskõla tõhusa kohtuliku kaitsega, eelkõige kohtute sõltumatuse ja erapooletuse põhimõttega ning põhimõttega, mille kohaselt peab kohus olema seaduse alusel moodustatud.
91.      Käesolevas kohtuasjas, mis käsitleb ühte teist riigi suveräänsusega tihedalt seotud küsimust, st amnestia andmist, tuleks see arutluskäik täielikult üle võtta.
92.      Olles meenutanud, et amnestia kuulub liikmesriikide ainupädevusse, peaks Euroopa Kohus seega märkima, et liikmesriigid on amnestiaseaduse vastuvõtmisel siiski kohustatud järgima ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevaid tõhusa kohtuliku kaitse nõudeid.
93.      Tuleb lisada, et sellise seaduse analüüsimine sellest sättest lähtudes ei tähendaks mingil juhul liikmesriikidelt amnestia valdkonnas ainupädevuse äravõtmist. Piisab, kui näitena mõelda sellele, et sätted, mis annavad tunnistust liikmesriigi seadusandja taotletavast eesmärgist, ning sätted, mis käsitlevad selle seaduse esemelise ja ajalise kohaldamisala piiritlemist, on tingimata välistatud kohtuliku kontrolli alt, mida Euroopa Kohus teeb ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu alusel.
94.      Käesolevas staadiumis ei ole aga enam kahtlust, et TCU on organ, kes võib „kohtuna“ lahendada küsimusi, mis on seotud liidu õiguse kohaldamise või tõlgendamisega. Sellest järeldub, et menetlus, mis selles kohtus toimub, peab vastama ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu tähenduses tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele.
95.      Euroopa Kohtul on seega pädevus analüüsida eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt sellest sättest lähtudes esitatud teist, kuuendat, seitsmendat ja kaheksandat küsimust.
b)      Vastuvõetavus
96.      Mis puudutab eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuste vastuvõetavust, siis
pean kõigepealt
vajalikuks märkida, et nagu kohtujurist Bobek, olen ma veendunud, et ELL artikli 19 lõike 1 teisele lõigule vastav vastuvõetavuse künnis ei ole ega peagi olema tavapärasest kõrgem. See säte sisaldab nimelt juba suhteliselt kõrget sisulist künnist selle rikkumise tuvastamiseks.(53)
97.      Teisisõnu tuleb vastuvõetavuse künnise kindlaksmääramisel minu arvates lähtuda üldpõhimõtetest, mis reguleerivad eelotsuse küsimuste vastuvõetavust Euroopa Kohtu praktika tähenduses.
98.      Sellega seoses väärib meeldetuletamist, et ELTL artiklis 267 sätestatud Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute vahelise koostöö raames peab taotletavat eelotsust olema eelotsusetaotluse esitanud kohtul „vaja“ tema menetluses olevas kohtuasjas „otsuse tegemiseks“.(54)
99.      Euroopa Kohus on märkinud, et nii ELTL artikli 267 sõnastusest kui ka ülesehitusest tuleneb, et eelotsusemenetlus eeldab muu hulgas liikmesriigi kohtus tegelikult pooleli olevat menetlust, mille raames palutakse sellel kohtul teha lahend, milles saab eelotsust arvesse võtta. See menetlus nõuab seega, et vaidlus ja liidu õigus, mille tõlgendamist taotletakse, peavad „olema sedavõrd seotud, et see tõlgendus on objektiivselt vajalik lahendi jaoks, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus peab tegema“.(55)
100. Pealegi, väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamisega seotud küsimused, mille liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne, on asjakohased. Euroopa Kohus võib liikmesriigi kohtu esitatud taotluse jätta läbi vaatamata vaid siis, kui on ilmne, et taotletav liidu õiguse tõlgendus ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline, või ka juhul, kui Euroopa Kohtule ei ole teada faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis on vajalikud küsimustele tarviliku vastuse andmiseks.(56)
101. Mis puudutab käesolevas kohtuasjas esitatud teist eelotsuse küsimust, siis leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et isegi kui Euroopa Kohus vastaks esimesele küsimusele sellest lähtudes, et on vaja tõendada, et liidu vahendeid on kasutatud põhikohtuasjas kõne all olevate tegude toimepanemiseks, et oleks võimalik tuvastada „liidu finantshuvide kahjustamine“ ELTL artikli 325 tähenduses, oleks eelotsusetaotluse esitanud kohus siiski kohustatud kohaldama nende tegude suhtes amnestiat, ilma et tal oleks võimalik nii lühikese tähtaja nagu kahe kuu jooksul teha menetlustoiminguid, mille eesmärk on kontrollida viimati nimetatud sätte rikkumise esinemist.
102. Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab seega sellele, et asjaomased vahendid kuuluvad liidule – mida ei ole tuvastanud riigisisesed kriminaalkohtud ega väitnud põhikohtuasja pooled ja mida võib-olla kunagi ei tuvastata –, tuleb märkida, et Euroopa Kohus on juba leidnud, et hüpoteetilised ei ole eelotsuse küsimused, millest ilmneb, et need esitanud kohtul esineb liidu õiguse rikkumise tuvastamisel takistus, kuna riigisisene õigus ei luba tal seda teha.(57) Nii on see minu hinnangul käesolevas kohtuasjas teise küsimuse puhul.
103. Kuues ja kaheksas eelotsuse küsimus puudutavad LOA sätteid, millega on liikmesriigi kohtutele pandud kohustus teha otsus avaliku sektori vahendeid puudutavast vastutusest vabastamise kohta ja tühistada esialgse õiguskaitse abinõud kahe kuu jooksul, samas kui Euroopa Kohus, kellele on esitatud eelotsusetaotlus, ei ole veel otsust teinud. Taotletav ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu tõlgendus tundub vastavat eelotsusetaotluse esitanud kohtu tehtava lahendi objektiivsele vajadusele, kuna tehtav eelotsus võib mõjutada esialgse õiguskaitse abinõude tühistamise või jõussejätmise otsust.
104. Olen seega arvamusel, et käesolevas kohtuasjas tuleb Euroopa Kohtule esitatud teist, kuuendat ja kaheksandat küsimust pidada vastuvõetavaks.
105. Seitsmes eelotsuse küsimus puudutab LOA sätet, milles on ette nähtud, et eelotsusetaotluse esitanud kohus teeb otsuse, millega vabastatakse menetlusele allutatud füüsilised või juriidilised isikud avaliku sektori vahendeid puudutavast vastutusest, esiteks pärast prokuratuuri ja kahjustatud avalik-õiguslike üksuste ärakuulamist, välja arvatud üksus, kes esitas kaebuse avalikes huvides, ning teiseks ilma et ta saaks hinnata tõendeid, et teha kindlaks, kas põhikohtuasja vastustajad panid toime teod, mille eest nad vastutusele soovitakse võtta.
106. Möönan, et selle küsimuse vastuvõetavas võib esmapilgul tunduda kaheldav.
107. Nimelt erinevalt teistest eelotsuse küsimustest ei ole see sõnastatud lähtuvalt kohtute sõltumatusest, vaid kaaskaebaja (SCC) õigusest olla ära kuulatud ja vastustajate kaitseõiguste tagamisest. Lisaks ei lase toimiku materjalid eeldada, et pooled oleksid väitnud, et neid õigusi on põhikohtuasjas rikutud.
108. Arvestades ulatuslikku lähenemisviisi, mida ma eelistan ja mida ma eespool selgitasin, tundub mulle, et seitsmendat küsimust tuleks samuti pidada vastuvõetavaks.
109. Täpsustan nimelt, et käesoleva ettepaneku punktis 100 mainitud kohtupraktikat tuleb mõista nii, et ei ole võimalik esitada Euroopa Kohtule kõik eelnevad – isegi hüpoteetilised – küsimused, mille kohus võib menetluse käigus tõstatada selle kohta, kas tema riigisisene õigus on liidu õigusega kooskõla, kuna muidu seataks kahtluse alla nõue, et esitatud küsimused peavad olema seotud liikmesriigi kohtu menetluses oleva vaidluse lahendamisega. Seitsmes küsimus aga ei tundu sellesse küsimuste kategooriasse
kuuluvat.
110. Eespool toodud kaalutlusi arvestades leian, et teine, seitsmes, kuues ja kaheksas küsimus, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus on Euroopa Kohtule esitanud, tuleb tunnistada vastuvõetavaks.
c)      Sisulised küsimused
1)      Sissejuhatavad märkused
111. Enne käesolevas kohtuasjas esitatud erinevate küsimuste sisulist käsitlemist ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu seisukohast on vaja esitada mõned märkused selle sättega pakutava kaitse sisu kohta.
112. Kohtuotsuses ASJP leidis Euroopa Kohus esiteks, et ELL artikkel 19 täpsustab ELL artiklis 2 tunnustatud õigusriigi väärtust, ja teiseks, et liidu õigusest õigussubjektidele tulenevate õiguste tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte, millele on viidatud ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus, on liidu õiguse üldpõhimõte, mida nüüd on kinnitatud harta artiklis 47.(58) Viimati nimetatud järelduse põhjal märkis ta ühes hilisemas kohtuotsuses, et harta artiklit 47 tuleb ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu tõlgendamisel „nõuetekohaselt arvesse võtta“.(59)
113. Kõnealuse kahe sätte vahelist suhet, mis on ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu materiaalõigusliku sisu määratlemisel oluline, mõistab Euroopa Kohus järgmiselt: „Kui harta artikkel 47 aitab […] tagada, et austatakse iga õigussubjekti õigust tõhusale õiguskaitsevahendile, mis konkreetsel juhul tugineb õigussubjektile liidu õigusest tulenevale õigusele, siis ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu eesmärk on aga tagada, et iga liikmesriigi kehtestatud õiguskaitsevahendite süsteem tagaks tõhusa kohtuliku kaitse liidu õigusega hõlmatud valdkondades“.(60)
114. Euroopa Kohus leiab, et konkreetsel juhul harta artikliga 47 tagatud õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile tunnustamine eeldab, et isik, kes sellele viitab, tugineb liidu õigusega tagatud õigustele või vabadustele. Sellele õigusele vastab ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus liikmesriikidele pandud kohustus näha ette tõhusa kohtuliku kaitse tagamiseks vajalik kaebeõigus liidu õigusega hõlmatud valdkondades.(61)
115. Seega puudutab ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik elemente, mis kuuluvad liikmesriigi kehtestatud õiguskaitsevahendite süsteemidesse, mitte elemente, mis on seotud konkreetsete juhtumite või üksikute olukordadega, nagu see on harta artikli 47 puhul. Esimene säte on suunatud liikmesriikidele, samas kui teine annab õiguse liidu kodanikele. Seetõttu on Euroopa Kohus seisukohal, et harta artikliga 47 tagatud õigus „vastab“ liikmesriikidele ELL artikliga 19 pandud kohustusele.
116. Sellest järeldub, et ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenev kohustus ei eelda mitte ainult seda, et organid, kes võivad liidu õigust tõlgendada või kohaldada, vastavad korralduslikust seisukohast „kohtu“ staatusest tulenevatele nõuetele, nagu sõltumatus, erapooletus ja „seaduse alusel moodustatud kohus“, vaid ka seda, et menetluslikus plaanis on nende menetluses olemas erinevad „õiglase kohtuliku arutamisega“ seotud tagatised.
117. Seda tõlgendust kinnitab Euroopa Kohtu hiljutisem kohtupraktika. Kohtuotsustes komisjon vs. Poola (kohtunike distsiplinaarkord)(62) ja PT(63) täpsustas Euroopa Kohus, et õiguse õiglasele kohtulikule arutamisele ja kaitseõiguste tagamine on üks lahutamatu osa ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus sätestatud tõhusa kohtuliku kaitse aluspõhimõttest.
118. Vastab tõele, et esimeses kohtuotsuses peeti nende õiguste tagamise küsimust asjaomase organi sõltumatuse nõude järgimise küsimusega kaasnevaks. Poolale ette heidetud rikkumine puudutas nimelt menetlusnorme, mille tagajärjel piirati komisjoni hinnangul distsiplinaarmenetlusele allutatud kohtunike õigust sellele, et nad kuulatakse distsiplinaarkohtus tegelikult ära ja et neile on selle kohtu menetluses tagatud tõhus kaitse. Kuna need normid olid kehtestatud Euroopa Kohtu kirjeldatud puudustega distsiplinaarkorra kontekstis, võisid need Euroopa Kohtu hinnangul veelgi suurendada ohtu, et kohtunikele kohaldatavat distsiplinaarkorda kasutatakse kohtulahendite sisu poliitilise kontrolli süsteemina. Nendest menetlusnormidest tulenevad kaitseõiguste piirangud kahjustasid seega kohtunike sõltumatust.(64)
119. Teisest kohtuotsusest nähtub siiski, et ainuüksi kaitseõiguste rikkumine võib kaasa tuua ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu rikkumise. Selle kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasjas oli tegemist riigisisese sättega, mille kohaselt oli kriminaalmenetluses, mida oli alustatud mitme süüdistatava suhtes seoses nende kuulumisega samasse kuritegelikku ühendusse, seatud ühe süüdistatava ja prokuratuuri vahel selle menetluse kohtulikus staadiumis sõlmitud kokkuleppe kohtu poolt heakskiitmise tingimuseks kõigi teiste süüdistatavate nõusolek.
120. Euroopa Kohus tugines oma vastuses põhjapanevalt järeldusele, et tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet on rikutud, kui kohtuotsus põhineb asjaoludel ja dokumentidel, millega pooled või üks neist ei ole saanud tutvuda ja mille suhtes neil ei ole seetõttu olnud võimalik seisukohta võtta. Ta järeldas seega, et rikkumist ei olnud toimunud, kuna kõnealuse sätte eesmärk on just tagada kaitseõigused süüdistatavatele, kes ei ole oma süüd tunnistanud ja kelle üle tuleb kohut mõista hilisemas kriminaalmenetluses, võttes arvesse neid puudutavat teavet, mis võib sisalduda karistuskokkuleppes, ja ütlusi, mille end süüdi tunnistanud süüdistatav võib tunnistajana anda.(65)
121. Minu hinnangul nähtub analüüsitud kohtupraktikast, et ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu materiaalõiguslik sisu on harta artikli 47 omaga identne.(66) Samas olen arvamusel, et ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu rikkumise saab tuvastada üksnes siis, kui väidetavad vastuolud on teatud raskusastmega või süstemaatilised.(67) Selleks et teha kindlaks, kas see on nii, nõustun kohtujurist Bobekiga, et „[k]riitiline küsimus on hoopis see, kas (ühekordne või korduv) probleem, millele Euroopa Kohtu tähelepanu juhitakse, võib tõenäoliselt ohustada riigi kohtusüsteemi nõuetekohast toimimist, seades selle kaudu ohtu asjaomase liikmesriigi suutlikkuse pakkuda isikutele piisavaid õiguskaitsevahendeid“.(68)
122. Esitatud kaalutlustest lähtudes asun nüüd eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt Euroopa Kohtule esitatud küsimusi sisuliselt analüüsima.
2)      Teine küsimus
123. Teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas ELL artikliga 19, tõlgendatuna lähtuvalt harta artiklist 47, on vastuolus selline riigisisene õigusnorm nagu LOA artikli 10 lõike 2 teine lõik, mille kohaselt tuleb iga otsus konkreetses asjas amnestia kohaldamise kohta teha maksimaalse kahekuulise tähtaja jooksul, kuna see tähtaeg ei võimalda liikmesriigi kohtul teha vajalikke menetlustoiminguid, et tuvastada, kas vahendid, millega seoses on toime pandud tema analüüsitavad teod, mille eest tekib avaliku sektori vahendeid puudutav vastutus, kujutavad endast liidu vahendeid.
124. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul on LOA artikli 10 lõike 2 teises lõigus sätestatud maksimaalne kahekuuline tähtaeg seega vastuolus Euroopa Kohtu praktikaga, mille kohaselt on keelatud kohtunikele avaldada „välist survet“, mis võib nende sõltumatuse kahtluse alla seada. See tähtaeg takistab nimelt pädeval liikmesriigi kohtul teha menetlustoiminguid, mis on ette nähtud LEC artiklites 435 ja 436 („Täiendavad menetlustoimingud“) ja mille eesmärk on muu hulgas tuvastada, kas vahendid, millega seoses on toime pandud teod, mille eest võib tekkida avaliku sektori vahendeid puudutav vastutus, on liikmesriigi või liidu päritolu. Nii hakkaks liikmesriigi kohus süstemaatiliselt kohaldama amnestiat tegude suhtes, mis võivad kahjustada liidu finantshuve.
125. Väärib meeldetuletamist, et õigusriigi toimimist iseloomustava võimude lahususe põhimõtte kohaselt tuleb tagada kohtute sõltumatus seadusandlikust ja täitevvõimust.(69)
126. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldavad liidu õigusega nõutavad sõltumatuse ja erapooletuse tagatised selliste õigusnormide olemasolu, mis puudutavad muu hulgas organi koosseisu, selle liikmete nimetamist, ametiaega ning nende taandumise, taandamise ja tagandamise aluseid ning mis võimaldavad ümber lükata õigussubjektide mis tahes põhjendatud kahtlused selle kohta, kas asjaomane organ on väljaspool väliste tegurite haardeulatust ja kas ta on vastanduvate huvide suhtes neutraalne.(70)
127. Sellega seoses on oluline, et kohtunikud oleksid kaitstud välise sekkumise või surve eest, mis võiks ohustada nende sõltumatust. Nagu märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, ei pea kohtunike staatust ja kohtunikuametis tegutsemist reguleerivad normid võimaldama välistada mitte ainult igasuguse otsese mõju juhiste kujul, vaid ka kaudsema mõju vormid, mis võivad asjaomaste kohtunike otsuseid suunata, ning seega välistada sõltumatuse või erapooletuse kuvandi puudumise, mis võib nõrgendada usaldust, mida kohtud peavad demokraatlikus ühiskonnas ja õigusriigis õigussubjektidele sisendama(71).
128. Kui seda kohtupraktikast tulenevat lähenemisviisi käesolevas asjas laiendada, võib selline menetlusnorm nagu LOA artikli 10 lõike 2 teine lõik kujutada endast kaudset mõju, mis võib suunata asjaomaste kohtute otsuseid ja seega eirata ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevat sõltumatuse nõuet. Pean vajalikuks täpsustada, et sellise eiramise tuvastamine ei nõua mitte ainult seda, et asjaomases riigisiseses menetlusnormis ette nähtud tähtaeg oleks liiga lühike, vaid ka seda, et see tähtaeg oleks siduv. Kui see oleks nii, jätaks see tähtaeg need kohtud ilma pädevusest teha kõik vajalikud menetlustoimingud, et kontrollida, kas käesoleval juhul omastatud vahendeid tuleb pidada liidu vahenditeks.
129. Sellega seoses tuleb meenutada, et määratluse kohaselt on amnestia tagajärg kohtuotsuste või -menetluste tühistamine või takistamine. See puudutab konkreetses ajavahemikus toime pandud tegude kategooriat, mille on üldjuhul heaks kiitnud seadusandlik võim. Sellega seoses peavad kohtud kohaldama konkreetsetel juhtudel amnestia andmist reguleerivaid õigusnorme. Nagu Euroopa Nõukogu komisjon „Demokraatia õiguse kaudu“ (edaspidi „Veneetsia komisjon“) sisuliselt märkis oma arvamuses Hispaania amnestiaseaduse eelnõu kohta(72), on amnestia kooskõlas võimude lahususe põhimõttega, kui sellega ei kaotata kohtuvõimule antud pädevust. Teisisõnu, nagu Veneetsia komisjon ise märkis oma arvamuses Gruusia amnestiaseaduse poliitvange käsitlevate sätete kohta(73), on selle põhimõttega kooskõlas menetlus, milles on kohtuvõimule Gruusia parlamendi otsusega antud ülesanne otsustada, kas konkreetsed isikud vastavad üldistele kriteeriumidele, mille Gruusia parlament on amnestia kohaldamiseks kindlaks määranud.
130. Eelotsusemehhanismi raames on selle hindamine, kas tähtaeg on ülemäära lühike ja siduv, eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne. Selleks et anda talle tarvilik vastus, pean siiski vajalikuks rõhutada järgmist.
131. Nii kirjalikes seisukohtades kui ka kohtuistungil täpsustas Hispaania valitsus, et LOA artikli 10 lõike 2 teises lõigus sätestatud tähtaeg on puhtalt soovituslik, kuna iga artiklis 10 ette nähtud otsuse vastuvõtmine sõltub igal juhul sellest, kas kohtu hinnangul on täidetud amnestia kohaldamiseks ette nähtud tingimused. Ükski huvitatud isik ei ole esitanud tõendeid, mis võiksid selle tõlgenduse ümber lükata.
132. Kui eeldada, et LOA artikli 10 lõike 2 teises lõigus ette nähtud maksimaalset kahekuulist tähtaega võib pidada ülemäära lühikeseks, tunduvad puudutatud isikud olevat üksmeelel selles, et kohtunikud, kes seda tähtaega ei järgi, võidakse võtta distsiplinaarvastutusele LOPJ artikli 418 lõike 11 alusel. Sellega seoses märgin, et selles artiklis on kohtuniku poolt tema pädevusse kuuluva menetluse algatamise või asja menetlemisega põhjendamatu viivitamine kvalifitseeritud raskeks rikkumiseks, välja arvatud juhul, kui see on väga raske rikkumine.(74) Teisisõnu ei tundu pelgalt selle tähtaja järgimata jätmine kaasa tuua distsiplinaarkaristuse määramist(75) ning see annab tunnistust selle tähtaja soovituslikust laadist. Seega saab LOA artikli 10 lõike 2 teisele lõigule anda ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga kooskõlas oleva tõlgenduse, mille kohaselt on Hispaania kohtutel lubatud ületada amnestia kohaldamiseks ette nähtud maksimaalset kahekuulist tähtaega, kui tegemist ei ole „põhjendamatu viivitamisega“ LOPJ artikli 418 lõike 11 tähenduses, näiteks juhul, kui tehakse menetlustoiminguid.
133. Kõiki neid kaalutlusi silmas pidades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata teisele küsimusele, et ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga on vastuolus selline riigisisene õigusnorm nagu LOA artikli 10 lõike 2 teine lõik, mille kohaselt tuleb iga otsus konkreetses asjas amnestia kohaldamise kohta teha maksimaalse kahekuulise tähtaja jooksul, kui see vääramatu tähtaeg takistab liikmesriigi kohtul teha vajalikke menetlustoiminguid, et tuvastada, kas vahendid, millega seoses on toime pandud teod, mille eest tekib avaliku sektori vahendeid puudutav vastutus, kujutavad endast liidu vahendeid.
3)      Seitsmes küsimus
134. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu seitsmes küsimus koosneb kahest osast.
135. Esiteks palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga(76) on vastuolus selline riigisisene õigusnorm nagu LOA artikli 13 lõige 3, kuna selle sättega on pandud liikmesriigi kohtutele kohustus enne, kui nad teevad otsuse, millega vabastatakse menetlusele allutatud füüsilised või juriidilised isikud vastutusest, ära kuulata üksnes need avaliku sektori asutused, keda on amnestia esemeks olevate tegudega seotud avaliku sektori vahendite vähenemisega kahjustatud, ja prokuratuur, jättes kõrvale isikud, kes on esitanud kaebuse üldistes huvides. Teiseks palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga, tõlgendatuna lähtuvalt harta artiklist 47, on vastuolus selline riigisisene õigusnorm nagu LOA artikli 13 lõige 3, kuna selle sättega on pandud liikmesriigi kohtutele kohustus teha vastutusest vabastamise otsus, ilma et neile oleks jäetud võimalust hinnata tõendeid, et teha kindlaks, kas vastustaja pani toime teod, mille eest ta seoses avaliku sektori vahenditega soovitakse vastutusele võtta.
136. Mis puudutab selle küsimuse esimest osa, siis tuleb kõigepealt meelde tuletada, et põhikohtuasjas jäeti kahjustatud avaliku sektori üksus (Generalitat) menetlusest kõrvale, kuna ta ei esitanud ettenähtud tähtaja jooksul kaebust. SCC ja prokuratuur on ainsad, kes põhikohtuasja kaaskaebajatena nõudsid avaliku sektori vahendeid puudutava vastutuse tuvastamist.
137. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul rikub kohustus kuulata ära kahjustatud avalik-õiguslikud üksused ja prokuratuur, kuid mitte põhikohtuasja teine kaebaja, selle poole kaitseõigusi kui osa õigusest tõhusale kohtulikule kaitsele ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu tähenduses. Täpsemalt viitab see kohus poolte võrdsuse ja võistlevuse põhimõtete ning õiguse olla ära kuulatud rikkumisele.
138. Õiguse olla ära kuulatud kohta tuleb meenutada, et see õigus tagab igaühele võimaluse teha tegelikult ja tõhusalt teatavaks oma seisukoht menetluses, mille tulemusel võidakse teha tema huve kahjustav haldusotsus(77). Lisaks on Euroopa Kohus otsustanud, et selle õigusega on vastuolus see, kui kohtuotsus põhineb asjaoludel ja dokumentidel, millega pooled või üks neist ei ole saanud tutvuda ja mille suhtes neil ei ole seetõttu olnud võimalik seisukohta võtta.(78)
139. Seega on niisugune riigisisene säte nagu LOA artikli 13 lõige 3 vastuolus õigusega olla ära kuulatud, kui üldistes huvides kaebuse esitanud isik ei saanud tutvuda faktiliste asjaolude ja dokumentidega, millel põhineb otsus vabastada menetlusele allutatud füüsilised või juriidilised isikud avaliku sektori vahendeid puudutavast vastutusest, ega seega nende asjaolude ja dokumentide suhtes seisukohta võtta.
140. Mis puudutab poolte võrdsuse põhimõtet, siis see põhimõte tähendab kohustust anda kummalegi poolele mõistlik võimalus oma seisukoha ja tõendite esitamiseks tingimustes, mis ei asetaks ühte neist oma vastasega võrreldes oluliselt ebasoodsamasse olukorda. Selle põhimõttega on seega tagatud poolte võrdsed õigused ja kohustused muu hulgas seoses normidega, mis reguleerivad tõendite esitamist ja võistlevat menetlust pädevas kohtus.(79)
141. Mis puudutab võistlevuse põhimõtet, siis üldjuhul kätkeb see endas menetluse poolte õigust võtta seisukoht kõigi asjaolude ja dokumentide suhtes, millel kohtulahend põhineb, ning vaielda kohtus esitatud tõendite ja seisukohtade ning kohtu omal algatusel tõstatatud õiguslike väidete üle, millele kohus kavatseb oma lahendis tugineda. Selleks, et täita nõudeid, mis on seotud õigusega õiglasele kohtulikule arutamisele, on nimelt oluline, et pooled saaksid võistlevalt vaielda nii faktiliste kui ka õiguslike asjaolude üle, mis on menetluse tulemuse jaoks määrava tähtsusega.(80)
142. Selline säte nagu LOA artikli 13 lõige 3, millega on pandud liikmesriigi kohtutele kohustus ära kuulata üksnes need avaliku sektori asutused, keda on amnestia esemeks olevate tegudega seotud avaliku sektori vahendite vähenemisega kahjustatud, ja prokuratuur, jättes kõrvale isikud, kes on esitanud kaebuse üldistes huvides, on vastuolus poolte võrdsuse ja võistlevuse põhimõtetega, kuna see takistab pooltel pidada võistlevat vaidlust faktiliste ja õiguslike asjaolude üle, mis on menetluse tulemuse jaoks määrava tähtsusega.
143. Eelotsusetaotluse esitanud kohus, kellel on ainsana pädevus tõlgendada riigisisest õigust, peab kontrollima, kas isegi juhul, kui üldistes huvides kaebuse esitanud isikut ei ole LOA artikli 13 lõike 3 sõnastuses nimetatud, tuleb seda sätet siiski tõlgendada nii, et tal on õigus olla ära kuulatud.(81)
144. Hispaania valitsuse argument, mis põhineb vaidlusaluse kaebuse olemusel, ei lükka kuidagi ümber järeldust, millele ma jõudsin. See valitsus märgib oma kirjalikes seisukohtades, et sellist actio popularis’t reguleerivad õigusnormid, nagu on kõne all käesolevas asjas, kuuluvad liikmesriikide ainupädevusse, tingimusel et järgitakse võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid. Seega ei ole tema hinnangul liidu õiguses ühtegi põhimõtet ega põhiõigust, mis nõuaks, et üldistes huvides kaebuse esitanud isik kuulataks ära enne menetlust lõpetava lahendi tegemist. Minu arvates ei ole mingit vajadust meenutada, et kuigi see pädevus on liikmesriikide ainupädevus, tuleb seda siiski teostada kooskõlas liidu õigusega, täpsemalt nõuetega, mis tulenevad õigusest olla ära kuulatud ning võistlevuse ja poolte võrdsuse põhimõtetest, nagu neid on kokkuvõtlikult käsitletud käesoleva ettepaneku eelmistes punktides.
145. Mis puudutab selle küsimuse teist osa, siis tuleb märkida, et õiguslik mehhanism, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus kritiseerib, on omane igasugusele amnestiale. Kui tuvastatakse, et kõnealused teod kuuluvad amnestia kohaldamisalasse, ei või kohus, kellele kaebus on esitatud, jätkata tema menetluses oleva asja läbivaatamist. Ta peab tegema menetluse lõpetamise otsuse, mille tulemusel kohtuasi kustutatakse registrist.(82)
146. Eeldades, et eelotsusetaotluse esitanud kohus väljendab seega kahtlust, kas LOA artikli 13 lõige 3 on kooskõlas kaitseõigustega, kuna selles ei ole ette nähtud, et põhikohtuasja vastustajad võiksid amnestiast loobuda, piisab, kui tõdeda, et see õigus ei tundu nõudvat, et kohtud tunnustaksid nimetatud poolte niisugust loobumisõigust.
147. Neid kaalutlusi silmas pidades teen seitsmenda küsimuse esimese osa kohta Euroopa Kohtule ettepaneku vastata, et ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga on vastuolus selline riigisisene õigusnorm nagu LOA artikli 13 lõige 3, kuna selle sättega on pandud liikmesriigi kohtutele kohustus enne, kui nad teevad otsuse, millega vabastatakse menetlusele allutatud füüsilised või juriidilised isikud vastutusest, ära kuulata üksnes need avaliku sektori asutused, keda on amnestia esemeks olevate tegudega seotud avaliku sektori vahendite vähenemisega kahjustatud, ja prokuratuur, jättes kõrvale isikud, kes on esitanud kaebuse üldistes huvides.
148. Mis puudutab selle küsimuse teist osa, siis teen ettepaneku vastata, et ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga ei ole vastuolus selline riigisisene õigusnorm nagu LOA artikli 13 lõige 3, kuivõrd selle sättega on pandud liikmesriigi kohtutele kohustus teha otsus, millega vabastatakse menetlusele allutatud füüsilised või juriidilised isikud avaliku sektori vahendeid puudutavast vastutusest, ilma et kohtutele oleks jäetud võimalust hinnata tõendeid, et teha kindlaks, kas need isikud panid toime teod, mille eest nad seoses avaliku sektori vahenditega soovitakse vastutusele võtta.
4)      Kuues ja kaheksas küsimus
149. Kuuenda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga on vastuolus selline riigisisene õigusnorm nagu LOA artikli 8 lõige 3, milles on ette nähtud kohtute poolt kohtueelse menetluse või esimese astme menetluse käigus võetud esialgse õiguskaitse kohustuslik tühistamine.
150. Kaheksanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas ELL artikliga 2 ja artikli 19 lõike 1 teise lõiguga, harta artikliga 47, ELTL artikliga 267 ja protokolli (nr 3) Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohta artikli 23 esimese lõiguga on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid nagu LOA artikli 8 lõige 3, artikkel 10 ja artikli 13 lõige 3, kuna need õigusnormid võtavad mis tahes eelotsuse küsimustele antud vastuselt selle soovitava toime, rikkudes seeläbi liidu õiguse esimuse ja vahetu õigusmõju põhimõtteid.
151. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgitustest kuuenda küsimuse kohta nähtub, et esialgse õiguskaitse kohustusliku tühistamise kooskõla liidu õigusega peetakse eelotsusemenetluse seisukohast problemaatiliseks. Seetõttu näib mulle, et see küsimus on „kaetud“ kaheksanda küsimusega, millel on sellest laiem ulatus.
152. Viimati nimetatud küsimust tuleb minu arvates siiski täpsustada ümbersõnastamise teel.
153. Mis puudutab selles viidatud riigisiseseid õigusnorme, siis tuleb märkida, et LOA artikli 8 lõikes 3 on ette nähtud kohtueelse menetluse või esimese astme menetluse käigus võetud esialgse õiguskaitse abinõude tühistamine. Nagu eespool märgitud, on selle seaduse artikli 10 lõike 2 teises lõigus omakorda sätestatud, et amnestia kohaldamise otsused tuleb teha maksimaalse kahekuulise tähtaja jooksul, samas kui selle seaduse artikli 13 lõikes 3 on ette nähtud, et pärast prokuratuur ja kahjustatud avalik-õiguslike üksuste ärakuulamist peab TCU tegema otsuse vabastada menetlusele allutatud isikud avaliku sektori vahendeid puudutavast vastutusest, kui need üksused ei ole sellele vastu.
154. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates võib nende sätete koos kohaldamine tuua kaasa selle, et see kohus on sunnitud tegema otsuse avaliku sektori vahendeid puudutavast vastutusest vabastamise kohta ja tühistama esialgse õiguskaitse abinõud enne, kui Euroopa Kohus teeb vajaduse korral eelotsuse. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul võib seda järeldada LOA preambuli V jaotise kümnendast ja üheteistkümnendast lõigust, milles on nõutud, et kohtunikud „tühistavad võetud õigusi piiravad meetmed viivitamata, isegi selle menetluse võimaliku peatamise korral“ (kümnes lõik), ilma et formaalne ettevaatusabinõu, mille kohaselt „[s]ee säte on kooskõlas [ELTL] artikli 267 alusel eelotsusetaotluse esitamisega“ (üheteistkümnes lõik), oleks piisav, et tagada menetluse peatamine eelotsusetaotluse esitamise korral. Need kahtlused on esile toodud selleks, et tagada selle lõpliku otsuse tõhusus, mille Euroopa Kohus teeb vajaduse korral vastuseks eelotsusetaotluses esitatud eelotsuse küsimustele.
155. Kaheksandat küsimust tuleb minu arvates seega mõista nii, et eelotsusetaotluse esitanud kohus palub selgitada, kas ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga, ELTL artikliga 267 ja protokolli (nr 3) Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohta artikli 23 esimese lõiguga on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid nagu LOA artikli 8 lõige 3, artikkel 10 ja artikli 13 lõige 3, kuna nende õigusnormidega on pandud liikmesriigi kohtutele kohustus teha otsus avaliku sektori vahendeid puudutavast vastutusest vabastamise kohta ja tühistada esialgse õiguskaitse abinõud maksimaalse kahekuulise tähtaja jooksul, isegi kui Euroopa Kohus ei ole eelotsusetaotlust lahendades oma otsust veel teinud.
156. Tuletan kõigepealt meelde, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artikliga 267 loodud Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute vaheline kohtunike dialoog, mille eesmärk on tagada liidu õiguse tõlgendamise ühtsus, võimaldades seeläbi tagada selle järjepidevuse, täieliku õigusmõju ja autonoomia ning lõpuks ka aluslepingutega kehtestatud õiguse ainuomase olemuse. Seega on selles menetluses tehtud kohtuotsus liikmesriigi kohtule tema menetluses oleva vaidluse lahendamisel siduv osas, mis puudutab liidu õiguse tõlgendamist.(83)
157. Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 23 on ette nähtud, et eelotsusemenetluses olevates kohtuasjades peatab liikmesriigi kohtu otsus, millega ta pöördub Euroopa Kohtusse, menetluse riigisisesel tasandil.(84)
158. Komisjon rõhutab oma kirjalikes seisukohtades, et kuigi LOA artikli 10 lõike 2 teine lõik ei välista sõnaselgelt liikmesriigi kohtu võimalust peatada kahekuuline tähtaeg ajavahemikuks, mil Euroopa Kohus vaatab läbi eelotsusetaotlust, annab asjakohane riigisisene õiguslik kontekst, mida iseloomustab LEC artikli 43 bis kehtetuks tunnistamine, alust eeldada, et seda võimalust ei ole talle jäetud. Kui see oleks nii, siis on selge, et selline norm ei oleks kooskõlas käesoleva ettepaneku eelmistes punktides viidatud liidu õigusnormidega. Liikmesriigi kohtutele seadusega pandud kohustus teha amnestia kohaldamise otsus (koos tagajärgedega, mis kaasnevad kohtuotsuse seadusjõuga) kohustusliku kahekuulise tähtaja jooksul – kohustus, mis takistab selle tähtaja peatamist juhul, kui liikmesriigi kohus esitab eelotsusetaotluse – ei võimalda nimelt sellel kohtul täita eelotsusemenetluse tulemusel tehtud Euroopa Kohtu otsust, võttes sellelt menetluselt seega igasuguse soovitava toime.
159. Mis puudutab varem võetud esialgse õiguskaitse abinõude kohustuslikku tühistamist, mis on ette nähtud LOA artikli 8 lõikes 3, siis tuleb tunnistada, et sama seaduse preambuli V jaotise kümnenda ja üheteistkümnenda lõigu tõlgendamine viib järeldusele, et see kohustab tühistama need esialgse õiguskaitse abinõud isegi juhul, kui riigisisene menetlus eelotsusetaotluse esitamise tõttu peatatakse.
160. Sellega seoses piisab meenutamisest, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt nõuab liidu õiguse täielik toime, et liidu õigusega reguleeritavat vaidlust lahendav kohus saaks kohaldada esialgset õiguskaitset tehtava kohtulahendi täieliku toime tagamiseks. Nimelt, kui liikmesriigi kohus, kes peatab menetluse, kuni Euroopa Kohus vastab tema eelotsuse küsimusele, ei saaks kohaldada esialgset õiguskaitset, kuni kuulutatakse tema otsus, mis on tehtud Euroopa Kohtu vastuse tulemusel, väheneks ELTL artikliga 267 kehtestatud süsteemi soovitav toime.(85) Sellest järeldub, et kui liikmesriigi kohus peab seda vajalikuks, peab tal olema võimalik võtta esialgse õiguskaitse abinõusid või vajaduse korral jätta need jõusse, kuni ta teeb lahendi tulenevalt Euroopa Kohtu vastusest tema eelotsusetaotlusele.
161. Tuleb lisada, et vajadus võimaldada liikmesriigi kohtutel täita eelotsusemenetluses tehtud Euroopa Kohtu otsuseid kuulub ka ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tuleneva kohtunike sõltumatuse nõude alla. Euroopa Kohtu praktika kohaselt on pädevus teha liidu õiguse kohaldamisel vastavalt sellele otsusele kõik vajalik selleks, et jätta kohaldamata riigisisene õigusnorm või praktika, mis võib takistada liidu õigusnormide täielikku toimet, on lahutamatu osa liidu kohtu ülesandest, mis lasub liikmesriigi kohtul, kes oma pädevuse piires peab liidu õigusnorme kohaldama, mistõttu kujutab selle pädevuse teostamine endast tagatist, mis olemuslikult kuulub kohtute sõltumatuse juurde.(86)
162. Märgin lõpuks, et Hispaania valitsus väidab, et eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks tõlgendama asjaomaseid riigisiseseid õigusnorme kooskõlas ELTL artikliga 267 nii, et eelotsusetaotluse esitamise korral võib menetluse peatada ja esialgse õiguskaitse abinõud kehtivad seni, kuni peatamine ja need abinõud on vajalikud, et tagada Euroopa Kohtu antava vastuse soovitav toime. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kindlaks teha, kas selline kooskõlaline tõlgendamine on mõeldav.
163. Eespool toodut silmas pidades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata kuuendale ja kaheksandale küsimusele, nagu need on ümber sõnastatud, et ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga, ELTL artikliga 267 ja protokolli (nr 3) Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohta artikli 23 esimese lõiguga on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid nagu LOA artikli 8 lõige 3, artikkel 10 ja artikli 13 lõige 3, kuna nende õigusnormidega on pandud liikmesriigi kohtutele kohustus teha otsus avaliku sektori vahendeid puudutavast vastutusest vabastamise kohta ja tühistada menetluse varasemas staadiumis võetud esialgse õiguskaitse abinõud maksimaalse kahekuulise tähtaja jooksul, isegi kui Euroopa Kohus ei ole eelotsusetaotlust lahendades oma otsust veel teinud.
V.      Ettepanek
164. Kõiki eespool toodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Tribunal de Cuentase (kontrollikoda, Hispaania) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.      ELTL artiklit 325
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus avaliku sektori vahendeid puudutava vastutuse lõppemine, mis on ette nähtud 10. juuni 2024. aasta konstitutsioonilises seaduses 1/2024, mis käsitleb amnestiat Kataloonias institutsioonilise, poliitilise ja sotsiaalse olukorra normaliseerimiseks (Ley Orgánica 1/2024 de amnistía para la normalización institucional, política y social en Cataluña), tegude puhul, mis ei ole kuriteod, kuid mis võivad kahjustada liidu finantshuve, nagu avaliku sektori vahendeid puudutavad teod, kui puudub otsene seos nende tegude ja liidu eelarve jaoks kättesaadavaks tehtavate tulude tegeliku või potentsiaalse vähenemise vahel.
2.      ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku
tuleb tõlgendada nii, et
sellega on vastuolus selline riigisisene õigusnorm nagu 10. juuni 2024. aasta konstitutsioonilise seaduse 1/2024 artikli 10 lõike 2 teine lõik, mille kohaselt tuleb iga otsus konkreetses asjas amnestia kohaldamise kohta teha maksimaalse kahekuulise tähtaja jooksul, kui see vääramatu tähtaeg takistab liikmesriigi kohtul teha vajalikke menetlustoiminguid, et tuvastada, kas vahendid, millega seoses on toime pandud tema analüüsitavad teod, mille eest tekib avaliku sektori vahendeid puudutav vastutus, kujutavad endast liidu vahendeid.
3.      ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku
tuleb tõlgendada nii, et
–        sellega on vastuolus selline riigisisene õigusnorm nagu 10. juuni 2024. aasta konstitutsioonilise seaduse 1/2024 artikli 13 lõige 3, kuna selle sättega on pandud liikmesriigi kohtutele kohustus enne, kui nad teevad otsuse, millega vabastatakse menetlusele allutatud füüsilised või juriidilised isikud vastutusest, ära kuulata üksnes need avaliku sektori asutused, keda on amnestia esemeks olevate tegudega seotud avaliku sektori vahendite vähenemisega kahjustatud, ja Ministerio Fiscali (prokuratuur), jättes kõrvale isikud, kes on esitanud kaebuse üldistes huvides;
–        sellega ei ole vastuolus selline riigisisene õigusnorm nagu 10. juuni 2024. aasta konstitutsioonilise seaduse 1/2024 artikli 13 lõige 3, kuivõrd selle sättega on pandud liikmesriigi kohtutele kohustus teha otsus, millega vabastatakse menetlusele allutatud füüsilised või juriidilised isikud avaliku sektori vahendeid puudutavast vastutusest, ilma et kohtutele oleks jäetud võimalust hinnata tõendeid, et teha kindlaks, kas need isikud panid toime teod, mille eest nad seoses avaliku sektori vahenditega soovitakse vastutusele võtta.
4.      ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku, ELTL artiklit 267 ja protokolli (nr 3) Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohta artikli 23 esimest lõiku
tuleb tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid nagu 10. juuni 2024. aasta konstitutsioonilise seaduse 1/2024 artikli 8 lõige 3, artikkel 10 ja artikli 13 lõige 3, kuna nende õigusnormidega on pandud liikmesriigi kohtutele kohustus teha otsus avaliku sektori vahendeid puudutavast vastutusest vabastamise kohta ja tühistada menetluse varasemas staadiumis võetud esialgse õiguskaitse abinõud maksimaalse kahekuulise tähtaja jooksul, isegi kui Euroopa Kohus ei ole eelotsusetaotlust lahendades oma otsust veel teinud.
1      Algkeel: prantsuse.
2      Vt Donnedieu de Vabres, H., Traité de droit criminel et de législation pénale comparée, Librairie du Recueil Sirey, Pariis, 1947, 3. trükk, lk 550–560, nr 977–992, eriti lk 550, nr 977.
3      See sõna koosneb sarnaselt sõnaga „amnestia“ (eitavast) eesliitest ἀ- ning sõnast μνήμη (mneme), mis tähendab kreeka keeles „mälu“ või „mälestus“.
4      Vt mõiste „amnestia“ määratlus platvormil Oxford Constitutional Law, kättesaadav järgmisel aadressil: https://oxcon.ouplaw.com/display/10.1093/law-mpeccol/law-mpeccol-e199.
5      Amnestia süvendatud ajaloolise käsitluse kohta vt minu tänane ettepanek seotud kohtuasjas C‑666/24 Associació Catalana de Víctimes de Organitzacions Terroristes (ACVOT).
6      Vt Beccaria, C., Dei delitti e delle pene, Livorno, 1764, XLVI peatükk „Armuandmisest“, eelkõige järgmine lõik: „[K]ui asuda seisukohale, et leebus on seadusandja, mitte seaduste täitja voorus, et see peab ilmnema seadustikus, mitte konkreetsetes kohtuotsustes, et see, kui näidata inimestele, et kuritegusid võib andestada ja karistus ei ole nende vältimatu tagajärg, õhutab nende lootust karistamatusele, paneb neid uskuma, et kui andestamine on võimalik, on andestamata karistused pigem vägivallaaktid kui õigluse väljendus, kuidas saab siis soovida, et valitseja annaks kurjategijatele armu?“ Prantsuskeelne versioon kättesaadav aadressil: https://perso.unifr.ch/derechopenal/assets/files/obrasjuridicas/oj_20100907_01.pdf.
7      Vt Hugo, V., Teod ja sõnad. Pärast eksiili. 1871–1876, Hetzel, Pariis, 6. kd, XXXII peatükk „Amnestia senatis“, Victor Hugo kõne, 22. mai 1876. aasta istung, lk 154–169, eelkõige järgmine lõik: „Härrased, lahkhelide ajal viitavad kõik erakonnad õiglusele. Ta ei ole kellegi oma. Ta tunneb ainult iseennast. Ta on jumalikult pime inimlike kirgede suhtes. Ta on kõigi kaitsja ja mitte kellegi teenija. Õiglus ei sega ennast kodusõdadesse, kuid ta ei ignoreeri neid ja sekkub nendesse. Ja teate, millal ta sinna saabub? Pärast. Ta laseb erikohtutel tegutseda, ja kui need on oma töö lõpetanud, hakkab ta ise tegutsema. Siis vahetab ta nime ja tema nimi on leebus“ (lk 157).
8      BOE nr 141, 11.6.2024, lk 67764.
9      BOE nr 311, 29.12.1978, lk 29313.
10      Tribunal Constitucionali (konstitutsioonikohus) kohtuotsus 137/2025, Pleno (BOE nr 183, 31.7.2025, lk 103781 (ES:TC:2025:137)).
11      BOE nr 121, 21.5.1982, lk 13290.
12      BOE nr 84, 7.4.1988, lk 10459.
13      BOE nr 157, 2.7.1985, lk 20632.
14      BOE nr 7, 8.1.2000, lk 575.
15      Tegemist on menetlusega, mille abil määratakse kindlaks nende isikute vastutus, kes oma ametikohal haldavad avaliku sektori vahendeid, kui kontol on põhjendamatu deebetsaldo või sularaha puudujääk või puuduvad põhjendused olukorra kohta nende hallatavatel kontodel.
16      ELT 1995, L 312, lk 1; ELT eriväljaanne 01/01, lk 340.
17      Vt 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Daka jt (C‑422/23, C‑455/23, C‑459/23, C‑486/23 ja C‑493/23, EU:C:2025:592, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
18      Vt 21. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Banco de Santander (C‑274/14, edaspidi „kohtuotsus Banco de Santander“, EU:C:2020:17, punktid 61 ja 62 ning seal viidatud kohtupraktika).
19      Vt LOTCU artikli 26 lõiked 1 ja 2.
20      Vt selle kohta kohtuotsus Banco de Santander (punktid 72–77).
21      29. aprilli 2021. aasta kohtuotsuses X (Euroopa vahistamismäärus – ne bis in idem) (C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, punkt 93) asus Euroopa Kohus seisukohale, et amnestia „eesmärk on põhimõtteliselt kaotada sellega hõlmatud tegude karistatavus tagajärjega, et sellise süüteo tõttu ei saa enam vastutusele võtta, ja kui selle eest on juba mõistetud karistus, lõpetatakse selle täitmine“.
22      Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsus (EÜT 2002, L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34).
23      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiiv (ELT 2011, L 338, lk 2).
24      Nõukogu 12. oktoobri 2017. aasta määrus (ELT 2017, L 283, lk 1).
25      Sellega seoses tuleb märkida, et Euroopa Kohus on juba leidnud, et „määrates kindlaks määruses 2017/1939 ette nähtud menetlused, soovis liidu seadusandja luua mehhanismi, mis tagab Euroopa Prokuratuuri läbiviidavate piiriüleste uurimiste tõhususe vähemalt sama kõrgel tasemel kui nende menetluste kohaldamisel, mis on ette nähtud liikmesriikidevahelise kriminaalasjades tehtava õigusalase koostöö süsteemis, mis põhineb vastastikuse usalduse ja vastastikuse tunnustamise põhimõtetel“ (vt 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus G. K. jt (Euroopa Prokuratuur) (C‑281/22, EU:C:2023:1018, punkt 67)).
26      Vt nõukogu 24. veebruari 2005. aasta raamotsuse 2005/214/JSK rahaliste karistuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta (ELT 2005, L 76, lk 16) artikli 11 lõige 1; nõukogu 6. oktoobri 2006. aasta raamotsuse 2006/783/JSK konfiskeerimisotsuste suhtes vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta (ELT 2006, L 328, lk 59) artikli 13 lõige 1; nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsuse 2008/909/JSK vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kriminaalasjades tehtud otsuste suhtes, millega määratakse vabadusekaotuslikud karistused või vabadust piiravad meetmed, nende Euroopa Liidus täideviimise eesmärgil (ELT 2008, L 327, lk 27), artikli 19 lõige 1 ning nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsuse 2008/947/JSK vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kohtuotsuste ja vangistuse tingimisi kohaldamata jätmist käsitlevate otsuste suhtes, et teostada tingimuslike meetmete ja alternatiivsete mõjutusvahendite järelevalvet (ELT 2008, L 337, lk 102), artikli 19 lõige 1.
27      16. detsembri 2021. aasta kohtuotsus (C‑203/20, edaspidi „kohtuotsus AB“, EU:C:2021:1016).
28      Nagu seda on tunnustatud harta artiklis 50.
29      Kohtuotsus AB (punktid 40–42).
30      Kohtuotsus AB (punktid 74 ja 75).
31      17. juuli 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (C‑132/06, EU:C:2008:412).
32      Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuues direktiiv kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT 1977, L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23).
33      Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab ka ELL artikli 4 lõikele 3, olen arvamusel, et Euroopa Kohtu vastus saab puudutada üksnes ELTL artiklit 325. Nimelt, nagu Euroopa Kohus märkis 8. märtsi 2022. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Ühendkuningriik (võitlus alahindamises seisneva pettuse vastu) (C‑213/19, EU:C:2022:167, punkt 261), „on ELTL artikli 325 lõige 3 seoses kohustustega, mis on pandud liikmesriikidele liidu finantshuve kahjustada võiva mis tahes pettuse või muu ebaseadusliku tegevuse vastu võitlemise eesmärgil, ELL artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse koostöö üldpõhimõtte konkreetseks väljenduseks“. Viimati nimetatud säte ei nõua seega eraldi analüüsi ELTL artikli 325 alusel tehtavast analüüsist.
34      Minu hinnangul ei ole määrus nr 2988/95, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus samuti viitab, käesolevas asjas kohaldatav. Nimelt nähtub määruse artikli 1 lõikest 2, et selles määruses ette nähtud meetmeid ja karistusi kohaldatakse üksnes eeskirjade eiramise suhtes, mis tuleneb „ettevõtja“ tegevusest või tegevusetusest. Eelotsusetaotlusest näib aga ilmnevat, et põhikohtuasja vastustajad ei ole „ettevõtjad“ selle määruse tähenduses.
35      2. mai 2018. aasta kohtuotsus Scialdone (C‑574/15, EU:C:2018:295, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
36      21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Euro Box Promotion jt (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 ja C‑840/19, edaspidi „kohtuotsus Euro Box“, EU:C:2021:1034, punkt 183).
37      Komisjoni 13. detsembri 2006. aasta otsus, millega nähakse ette kord, mille abil teha Rumeeniaga koostööd ja jälgida tema edusamme konkreetsete eesmärkide täitmisel kohtureformi alal ning korruptsiooni ja organiseeritud kuritegevuse vastases võitluses (ELT 2006, L 354, lk 56).
38      Vt kohtuotsus Euro Box (punktid 188–190).
39      8. juuni 2023. aasta kohtuotsus (C‑545/21, EU:C:2023:451).
40      Nõukogu 11. juuli 2006. aasta määrus, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1260/1999 (ELT 2006, L 210, lk 25).
41      Vt 8. juuni 2023. aasta kohtuotsus ANAS (C‑545/21, EU:C:2023:451, punktid 38 ja 39).
42      Nõukogu 7. juuni 2007. aasta otsus Euroopa ühenduste omavahendite süsteemi kohta (ELT 2007, L 163, lk 17).
43      5. detsembri 2017. aasta kohtuotsus M. A. S. ja M. B. (C‑42/17, EU:C:2017:936, punkt 32) ning 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Kolev jt (C‑612/15, edaspidi „kohtuotsus Kolev“, EU:C:2018:392, punkt 52).
44      Vt otsuse 2007/436 artikli 2 lõike 1 punktid a ja b.
45      Vt kohtuotsus Kolev (punkt 51) ja 5. detsembri 2017. aasta kohtuotsus M. A. S. ja M. B. (C‑42/17, EU:C:2017:936, punkt 31).
46      Vt kohtuotsus Euro Box (punkt 187).
47      Sellega seoses väärib meeldetuletamist, et kuna aluslepingus puudub iga liikmesriigi suveräänsesse pädevusse kuuluva territooriumi täpsem määratlus, siis on iga liikmesriigi ülesanne määrata kindlaks oma territooriumi ulatus ja piirid kooskõlas rahvusvahelise avaliku õiguse normidega. Vt selle kohta 1. augusti 2022. aasta kohtuotsus Navitours (C‑294/21, EU:C:2022:608, punkt 38). Selle kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasi puudutas Moselit, jõge, millel on – mis on väga haruldane – „kondomiiniumi“ staatus. See staatus pärineb Viini kongressi 9. juuni 1815. aasta lõppakti artiklist 25, milles on sätestatud, et lisaks Moselile kuuluvad Sauer ja Our ulatuses, milles need moodustavad piiri, mõlemale piirnevale riigile ühiselt. Seda sätet kinnitati ja täpsustati Madalmaade Kuningriigi ja Preisi Kuningriigi vahel 26. juunil 1816 Aachenis sõlmitud piirilepingu artiklis 27 ning samade riikide vahel 7. oktoobril 1816 Kleves sõlmitud piirilepingu artiklis 30 (vt selle kohta Caflisch, L., „Règles générales du droit des cours d’eaux internationaux“, The Hague Academy Collected Courses Online / Recueil des cours de l’Académie de La Haye en ligne, 219. kd, 1989, lk 9–225, eelkõige lk 67 ja 68).
48      27. veebruari 2018. aasta kohtuotsus (C‑64/16, edaspidi „kohtuotsus ASJP“, EU:C:2018:117).
49      Vt kohtuotsus ASJP (punkt 37).
50      Vt 27. veebruari 2025. aasta kohtuotsus Sinalov (C‑16/24, EU:C:2025:116, punkt 36).
51      Vt 5. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kohtunike sõltumatus ja eraelu) (C‑204/21, EU:C:2023:442, punkt 263).
52      24. juuni 2019. aasta kohtuotsus (C‑619/18, EU:C:2019:531, punkt 52).
53      Kohtujurist Bobeki ettepanek liidetud kohtuasjades Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim jt (C‑748/19 – C‑754/19, EU:C:2021:403, punkt 146). Suhteliselt kõrge sisuline künnis seisneb rikkumise süstemaatilisuses, nagu ma selgitan käesoleva ettepaneku punktis 121.
54      Vt 6. märtsi 2025. aasta kohtuotsus D. K. (kohtunikule määratud kohtuasjade ümberjaotamine) (C‑647/21 ja C‑648/21, EU:C:2025:143, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
55      Vt 9. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus G. jt (üldkohtu kohtunike ametisse nimetamine Poolas) (C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, punktid 64 ja 65 ning seal viidatud kohtupraktika).
56      Vt eelkõige 28. novembri 2024. aasta kohtuotsus PT (prokuröri ja süüteo toimepanija vaheline karistuskokkulepe) (C‑432/22, edaspidi „kohtuotsus PT“, EU:C:2024:987, punkt 64).
57      Vt 14. novembri 2024. aasta kohtuotsus S. (kohtukoosseisus muudatuste tegemine) (C‑197/23, EU:C:2024:956, eelkõige punkt 42).
58      Kohtuotsus ASJP (punktid 32 ja 35).
59      Vt 2. märtsi 2021. aasta kohtuotsus A. B. jt (kohtunike nimetamine kõrgeimasse kohtusse – kaebused) (C‑824/18, EU:C:2021:153, punkt 143).
60      Vt 20. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Repubblika (C‑896/19, edaspidi „kohtuotsus Repubblika“, EU:C:2021:311, punkt 52) ja 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 73).
61      Vt kohtuotsus Repubblika (punkt 45) ja 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 72).
62      15. juuli 2021. aasta kohtuotsus (C‑791/19, EU:C:2021:596, punkt 203).
63      Selle kohtuotsuse punkt 70.
64      15. juuli 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kohtunike distsiplinaarkord) (C‑791/19, EU:C:2021:596, punkt 213).
65      Vt kohtuotsus PT (punktid 71 ja 72).
66      Vt selle kohta ka kohtuotsus Repubblika (punktid 39, 42 ja 43).
67      Vt selle kohta Leloup, M., „The untapped Potential of the Systemic Criterion in the ECJ’s Case Law on Judicial Independence“, German Law Journal, Cambridge University Press, Toronto, 24. kd, nr 6, 2023, lk 995–1010.
68      Kohtujurist Bobeki ettepanek liidetud kohtuasjades Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim jt (C‑748/19–C‑754/19, EU:C:2021:403, punkt 148).
69      Vt eelkõige kohtuotsus Repubblika (punkt 54).
70      Vt 3. juuli 2025. aasta kohtuotsus Lita ja Jeszek (C‑646/23 ja C‑661/23, EU:C:2025:519, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika).
71      Vt eelkõige 18. mai 2021. aasta kohtuotsus Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“ jt (C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 ja C‑397/19, EU:C:2021:393, punkt 197).
72      Veneetsia komisjon, 18. märtsi 2024. aasta arvamused nr 1167/2023 ja nr 1168/2023 õigusriigi nõuete kohta, mis puudutavad amnestiat, eelkõige seoses Hispaania parlamendi seaduseelnõuga „Konstitutsiooniline seadus, mis käsitleb amnestiat Kataloonias institutsioonilise, poliitilise ja sotsiaalse olukorra normaliseerimiseks“ (CDL‑AD(2024)003, punkt 81).
73      Veneetsia komisjoni 11. märtsi 2013. aasta arvamus nr 710/2012 Gruusia amnestiaseaduse poliitvange käsitlevate sätete kohta (CDL‑AD(2013)009, punktid 43–46).
74      Mõlemal juhul karistatakse asjaomaseid kohtunikke sama seaduse artikli 420 alusel.
75      Vt ka Veneetsia komisjon, 18. märtsi 2024. aasta arvamused nr 1167/2023 ja nr 1168/2023 õigusriigi nõuete kohta, mis puudutavad amnestiat, eelkõige seoses Hispaania parlamendi seaduseelnõuga „Konstitutsiooniline seadus, mis käsitleb amnestiat Kataloonias institutsioonilise, poliitilise ja sotsiaalse olukorra normaliseerimiseks“ (CDL‑AD(2024)003, punkt 105), milles Veneetsia komisjon väljendus seaduseelnõu suhtes järgmiselt: „Amnestiaseaduse eelnõu artiklis 10 on ette nähtud amnestiaseaduse kohaldamise taotluste eelisjärjekorras ja kiire menetlemine. Vastavad otsused võetakse vastu „eelisjärjekorras ja kiiresti“ „kahe kuu jooksul“. Komisjon väljendab sellega seoses heameelt selle üle, et tähtaja järgimata jätmisel puuduvad tagajärjed, sealhulgas ei ole see distsiplinaarkorras karistatav […]“.
76      Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab ka Roomas 4. novembril 1950 allakirjutatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) artiklile 6, tuletan meelde, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei reguleeri liidu õigus EIÕK ja liikmesriikide õiguskordade vahelisi suhteid ega määra ka kindlaks, millised järeldused peab liikmesriigi kohus tegema juhul, kui konventsiooniga tagatud õigused ja riigisisene õigusnorm on omavahel vastuolus (vt eelkõige 26. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, punkt 44). Sellest järeldub, et Euroopa Kohtul ei ole pädevust EIÕK sätteid tõlgendada.
77      Vt 4. aprilli 2019. aasta kohtuotsus OZ vs. EIB (C‑558/17 P, EU:C:2019:289, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
78      Vt 26. septembri 2024. aasta kohtuotsus Energotehnica (C‑792/22, EU:C:2024:788, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).
79      Vt 30. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Agentsia „Patna infrastruktura“ (maanteetaristu Euroopa rahastamine) (C‑471/22, EU:C:2024:99, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
80      Vt eelkõige 17. detsembri 2009. aasta kohtuotsus (uuesti läbivaatamine) M vs. Euroopa Ravimiamet (C‑197/09 RX‑II, EU:C:2009:804, punkt 41) ja 16. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Glencore Agriculture Hungary (C‑189/18, EU:C:2019:861, punkt 62).
81      Märgin nimelt, et hiljutises kohtuotsuses LOA teatud sätete põhiseadusele vastavuse kohta leidis Tribunal Constitucional (konstitutsioonikohus), et kui LOA artikli 13 lõiget 3 mõista nii, et kohus ei ole kohustatud enne selles viidatud vastutusest vabastamise otsuse tegemist ära kuulama isikut, kes esitas kaebuse üldistes huvides, oleks see säte vastuolus kaitseõigusega, mida on tunnustatud põhiseaduse artiklis 24. Sellegipoolest ei tunnistanud ta seda sätet põhiseadusega vastuolus olevaks, kuna põhiseadusega kooskõlas olev tõlgendus on selle kohtu sõnul siiski võimalik. Vt Tribunal Constitucionali (konstitutsioonikohus) kohtuotsus 137/2025, Pleno (BOE nr 183, 31.7.2025, lk 103781 (ES:TC:2025:137)).
82      Vt Merle, R., ja Vitu, A., Traité de droit criminel, Tome II, Procédure pénale, Éditions Cujas, Pariis, 2001, 5. trükk.
83      Vt 5. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kohtunike sõltumatus ja eraelu) (C‑204/21, EU:C:2023:442, punktid 274 ja 275 ning seal viidatud kohtupraktika).
84      Vt 31. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Puig Gordi jt (C‑158/21, EU:C:2023:57, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
85      Vt 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus W. Ż. (kõrgeima kohtu erakorralise kontrolli ja avalike asjade kolleegium – ametisse nimetamine) (C‑487/19, EU:C:2021:798, punkt 142 ja seal viidatud kohtupraktika).
86      Vt kohtuotsus Euro Box (punkt 257).