62015CC0041
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
NILS WAHL
esitatud 22. juunil 2016 (
1
)
Kohtuasi C‑41/15
Gerard Dowling
Padraig McManus
Piotr Skoczylas
Scotchstone Capital Fund Limited
versus
Minister for Finance
Kolmandad isikud: Permanent TSB Group Holdings plc ja Permanent TSB plc
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court (Iirimaa))
„Äriühinguõigus — Direktiiv 77/91/EMÜ — Aktsionäride huvide kaitse seoses piiratud vastutusega äriühingu kapitaliga — Otsus 2011/77/EL — Iirimaale antud finantsabi — Aktsiaseltsi Irish Life and Permanent plc rekapitaliseerimine — Direktiiv 2001/24/EÜ — Saneerimismeetmed”
1.
Kas Iirimaa valitsus rikkus liidu äriühinguõiguse keskseid sätteid, kui ta võttis suvel 2011 üle aktsiaseltsi Irish Life and Permanent Group Holdings plc (hilisema ärinimega Permanent TSB Group Holdings plc; edaspidi „ILPGH“ või „äriühing“) ning samal ajal ka tema tütarettevõtja Irish Life and Permanent plc (hilisema ärinimega Permanent TSB plc; edaspidi „ILP“ või „pank“) kontrolli? Sellise põhisisuga on High Courti (Iirimaa) menetluses olev vaidlus.
2.
Kooskõlas seisukohaga, mida väljendasin 18. veebruari 2016. aasta ettepanekus kohtuasjas Kotnik jt, (
2
) arvan käesolevas ettepanekus edaspidi näidatud põhjendustel, et aktsionäridele direktiiviga 77/91/EMÜ (edaspidi „teine direktiiv“) (
3
) antud õigused ei takista liikmesriiki kiiresti rekapitaliseerimast raskustes olevat, selle riigi majanduses keskse tähtsusega krediidiasutust, kui vastasel korral võiks tekkida suurt kahju riigi majandusele ja sellest omakorda oht teistele liikmesriikidele.
3.
Sellepärast olen seisukohal, et käesolevas asjas vaidluse all olev meede võeti kooskõlas liidu õigusega. Lõplikus analüüsis on see siiski High Courti hinnata.
I. Õiguslik raamistik
A. Liidu õigus
1. Teine direktiiv
4.
Teise direktiivi artikli 8 kohaselt ei tohi aktsiaid välja lasta nende nimiväärtusest või kui nimiväärtus puudub, siis arvestuslikust nimiväärtusest madalama hinnaga.
5.
Teise direktiivi artiklis 25 on sätestatud, et kõik kapitali suurendamise otsused peab tegema üldkoosolek, välja arvatud juhul kui selleks on andnud eelneva loa põhikiri või asutamisleping või üldkoosolek vastavalt selles sättes ette nähtud tingimustele.
6.
Teise direktiivi artikli 29 lõikes 1 on sätestatud, et igal kapitali suurendamise juhul rahalise tasu eest tuleb aktsiaid pakkuda aktsionäridele eesõiguse alusel proportsionaalselt nende aktsiate osakaalule aktsiakapitalis. Artikli 29 lõike 4 kohaselt ei tohi ostueesõigust põhikirja ega asutamislepinguga piirata ega välistada, kuid seda võib teha üldkoosoleku otsusega vastavalt samas lõikes sätestatud tingimustele.
2. Direktiiv 2001/24/EÜ (
4
)
7.
Direktiivi 2001/24 artiklis 2 („Mõisted“) on määratletud „saneerimismeetmed“ kui „meetmed, mille eesmärk on säilitada või taastada krediidiasutuse rahaline seisund ja mis võivad mõjutada kolmandate isikute varasemaid õigusi, sealhulgas meetmed, millega võib kaasneda maksete peatamine, täitemeetmete peatamine või nõuete vähendamine“.
8.
Direktiivi 2001/24 artiklis 3 („Saneerimismeetmete võtmine. Kohaldatav õigus“) on sätestatud, et ainult päritoluliikmesriigi haldus‑ ja kohtuasutustel on õigus otsustada ühe või mitme saneerimismeetme rakendamise üle krediidiasutuses, sealhulgas selle teistes liikmesriikides asuvates filiaalides. Neid meetmeid tuleb kohaldada vastavalt päritoluliikmesriigi õigusnormidele, kui käesolevas direktiivis ei ole sätestatud teisiti. Kui saneerimismeetmed on jõustunud liikmesriigis, kus nad on võetud, on need vastavalt selle liikmesriigi õigusaktidele täielikult kehtivad kogu Euroopa Liidus ilma täiendavate formaalsusteta ja seda ka teistes liikmesriikides asuvate kolmandate isikute suhtes isegi juhul, kui nende suhtes kohaldatavates vastuvõtva liikmesriigi eeskirjades ei ole selliseid meetmeid ette nähtud ega allutatud nende rakendamist tingimustele, mis ei ole täidetud.
9.
Direktiivi 2001/24 artiklis 9 („Likvideerimismenetluse käivitamine. Teistele pädevatele asutustele edastatav teave“) on sätestatud sisuliselt artikliga 3 sarnased õigusnormid likvideerimismenetluse algatamise otsuste kohta.
3. Otsus 2011/77/EL (edaspidi „rakendusotsus“) (
5
)
10.
Rakendusotsus võeti vastu määruse (EL) nr 407/2010, (
6
) eeskätt selle artikli 3 lõike 3 alusel. Rakendusotsuse põhjendused 1–3 on sõnastatud järgmiselt:
„(1)
Iirimaa on viimasel ajal sattunud finantsturgudel suureneva surve alla, mis peegeldab suurenevat muret Iirimaa rahanduse jätkusuutlikkuse pärast, arvestades ulatuslikke riiklikke toetusmeetmeid nõrgenenud finantssektori toetamiseks. Kuna Iiri omamaine pangandussüsteem on väga suures ulatuses seotud kinnisvara‑ ja ehitusprojektidega, on see kõnealuste sektorite kokkuvarisemise tagajärjel kandnud suuri kahjumeid. Praegusel majandus- ja pangandussektori kriisil on samuti olnud väga suur mõju Iirimaa rahandusele, mis on veelgi tugevdanud majanduslanguse mõju. Vähenevad maksutulud ja tsükliliste kulude suurenemine, eelkõige seoses suureneva töötusega, on aidanud suurendada valitsemissektori üldist suurt puudujääki ja põhjustanud võla järsku kasvu, vaatamata sellele, et enne kriisi olid asjaomased näitajad suhteliselt head ning alates 2008. aasta keskpaigast on rakendatud viis olulist eelarve konsolideerimise meetmepaketti. Meetmed pangandussektori toetamiseks, sealhulgas suured kapitalisüstid, on riigi rahanduse olukorda oluliselt halvendanud. Praegune turuosaliste murelikkus peegeldab peamiselt asjaolu, et Iiri riigi ja pangandussüsteemi maksevõime on kriisiolukorras muutunud lahutamatult seotuks; seetõttu on Iiri riigivõlakirjade tulusust tulnud järsult suurendada, samas kui Iiri pangandussüsteem on rahvusvaheliste turgude vahenditest sisuliselt ära lõigatud.
(2)
Arvestades suuri majandus- ja finantsraskusi, mida põhjustavad Iirimaa valitsusest olenematud erandlikud juhtumid, palus Iirimaa valitsus 21. novembril 2010 ametlikult finantsabi Euroopa Liidult, eurot rahaühikuna kasutavatelt liikmesriikidelt ja Rahvusvaheliselt Valuutafondilt [edaspidi „IMF“], et toetada majanduse tagasipöördumist jätkusuutliku kasvu teele, tagada pangandussüsteemi korralik toimimine ning liidu ja euroala finantsstabiilsus. Tehnilisel tasandil saavutati 28. novembril 2010 kokkulepe laiaulatusliku meetmepaketi kohta aastateks 2010–2013.
(3)
Nõukogule ja komisjonile esitatud majandusliku ja rahandusliku kohandamise programmi (edaspidi „kohandamisprogramm”) projekti eesmärk on taastada finantsturgude usaldus Iirimaa pangandussektori ja riigivõlakirjade vastu, mis võimaldab majandusel pöörduda tagasi jätkusuutliku kasvu teele. Nende eesmärkide saavutamiseks koosneb kohandamisprogramm kolmest peamisest koostisosast. Esimene on finantssektori strateegia, mis hõlmab pangandussektori põhjalikku vähendamist, finantsvõimenduse vähendamist ja reorganiseerimist, mida täiendatakse rekapitaliseerimisega vajalikus ulatuses. […] Valitsus palub finantsabi liidult, eurot rahaühikuna kasutavatelt liikmesriikidelt ning taotleb kahepoolseid laene Ühendkuningriigilt, Rootsilt, Taanilt ja Rahvusvaheliselt Valuutafondilt, et toetada seda ambitsioonikat meetmepaketti.“
11.
Rakendusotsuse artiklis 1 on sätestatud:
„1.   Liit annab Iirimaale laenu kuni 22,5 miljardit eurot maksimaalse keskmise tagasimaksetähtajaga 7 ja pool aastat.
[…]
4.   Esimese osamakse tegemise tingimuseks on laenulepingu ja vastastikuse mõistmise memorandumi jõustumine. Järgnevate laenu osamaksete tegemise eelduseks on komisjoni [konsulteerides Euroopa Keskpangaga; edaspidi „EKP“] koostatavad positiivsed kvartalihinnangud selle kohta, et Iirimaa järgib käesoleva otsusega ja vastastikuse mõistmise memorandumiga määratletud üldiseid majanduspoliitika tingimusi.
[…]
8.   Komisjon otsustab edasiste osamaksete suuruse ja tegemise. Osamaksete osade suuruse otsustab komisjon.“
12.
Rakendusotsuse artiklis 2 on ette nähtud, et Iirimaale antavat abi asub haldama komisjon kooskõlas Iirimaa kohustuste ja nõukogu soovitustega, ja selle järelevalve üksikasjad. Rakendusotsuse artiklis 3 on heaks kiidetud Iirimaa ametiasutuste koostatud kohandamisprogramm ja ette nähtud, et edasiste osamaksete tegemisel võetakse aluseks rahuldav kohandamisprogrammi täitmine, mis peab muu hulgas hõlmama järgmisi meetmeid:
„5.   Usalduse taastamiseks finantssektoris rekapitaliseerib Iirimaa vajalikul viisil pangandussüsteemi, vähendab finantsvõimendust ja restruktureerib selle põhjalikult vastavalt vastastikuse mõistmise memorandumis sätestatule. […] Eelkõige Iirimaa:
a)
võtab meetmed, et vajaduse korral tagada siseriiklike pankade piisav kapitaliseeritus omakapitali vormis, nii et kogu ELi finantsabiprogrammi jooksul oleks täidetud 10,5% I taseme põhikapitali alammäära nõue, vähendades laenude suhet hoiustesse sihttasemeni 122,5% 2013. aasta lõpuks;
[…]
7.   Kooskõlas vastastikuse mõistmise memorandumis täpsustatuga võtab Iirimaa 2011. aastal järgmised meetmed:
[…]
g)
Iirimaa siseriiklikud pangad rekapitaliseeritakse 2011. aasta juuli lõpuks (võttes arvesse asjakohaseid muudatusi seoses äriühingu Irish Life & Permanent varade kavandatud müügiga) kooskõlas 2011. aasta [usaldatavusnõuete kohase kapitali hindamise (edaspidi „PCAR“) ja usaldatavusnõuete kohase likviidsuse hindamise (edaspidi „PLAR“)] tulemustega, mille Iirimaa keskpank tegi teatavaks 31. märtsil 2011;
[…]“
B. Iirimaa õigus
13.
2010. aasta krediidiasutuste (stabiliseerimise) seadus (Credit Institutions (Stabilisation) Act 2010; edaspidi „seadus“), mida on muudetud, on kohaldatav finantstoetust saanud krediidiasutuste suhtes. See seadus võeti vastu 21. detsembril 2010.
14.
Seaduse eesmärgid on sätestatud §‑s 4. Nende hulka kuulub majanduse ja finantssüsteemi häirete ning Iirimaal teatavate krediidiasutuste stabiilsusele ja finantssüsteemile üldiselt tekkinud ohu lahendamine; krediidiasutuste saneerimise rakendamine Iirimaal muu hulgas seoses kohandamisprogrammiga ning „asjaomase asutuse“ finantsseisundi säilitamine või taastamine.
15.
Seaduse §‑2 on määratletud teatavad samas seaduses kasutatud mõisted, nagu „krediidiasutus“ (isik, kellel on riigis lubatud võtta vastu hoiuseid või muid tagasimakstavaid vahendeid avalikkuselt ning anda ise laenu) ja „asjaomane asutus“. Viimati nimetatu tähendab punkti a kohaselt üksust, millel on registreeritud asukoht Iirimaal ja mis on või oli seaduse jõustumiskuupäeval tegevusloaga pank ja millele rahandusminister (edaspidi „minister“) on andnud või annab finantstoetust, ja punkti f kohaselt niisuguse üksuse valdusühingut.
16.
Seaduse § 7 volitab ministrit tegema High Courtile ettepanekuid anda kohtumäärusi, mis kohustavad asjaomast asutust tegema (ette nähtud tähtaja jooksul) toiminguid või hoiduma (ette nähtud tähtaja jooksul) toimingute tegemisest. Sellega seoses reguleerib seaduse § 9 selliste kohtumääruste andmise korda. Seal on sätestatud:
„(1)
Niipea kui võimalik pärast seda, kui väljapakutava kohtumääruse suhtes on tehtud §‑s 7 nõutud toimingud, esitab minister [High] Courtile ex parte taotluse väljapakutud tingimustega asjakohase [kohtumääruse] andmiseks.
(2)
Lõike 1 alusel saadud ex parte taotlust menetledes annab [High] Court pärast seda, kui ta on veendunud, et § 7 nõuded on täidetud ja et arvamus, mille minister selle paragrahvi kohaselt esitas, oli mõistlik ega rikkunud ühtegi õigusnormi, väljapakutud (või […] muudetud) tingimustega kohtumääruse.
(3)
Kui minister on väljendanud kohtumääruse andmise ettepanekus eesmärki säilitada või taastada krediidiasutuse finantsseisund ja [High] Court on veendunud, et minister esitas kohtumääruse andmise ettepaneku või selle osa sellel eesmärgil, kinnitab [High] Court asjakohases määruses, et see määrus või selle asjakohane osa on [direktiivi 2001/24] tähenduses saneerimismeede.
[…]“
17.
Seaduse § 11 lõikes 1 on sätestatud, et asjaomane asutus või selle liige võib taotleda High Courtilt kohtumääruse tühistamist. Lõike 3 kohaselt tühistab High Court kohtumääruse „ainult juhul, kui ta on arvamusel, et § 7 mis tahes nõue on täitmata või § 7 lõikes 2 osutatud ministri arvamus ei olnud mõistlik või oli vastuolus õigusnormidega“. Teise võimalusena võib High Court, kui ta on tuvastatud ühe nimetatud õiguslikest puudustest, lõike 4 alusel kohtumäärust selle tühistamise asemel muuta.
18.
Seaduse §‑s 47 on ette nähtud, et kohtumäärus peab sisaldama sätet selle kohta, et asjaomase asutuse liikmete õigusi võib üldkoosolekul teostada hoopis minister.
19.
Seaduse §‑s 52 on sätestatud, et „iga käesoleva seaduse […] alusel antud kohtumäärus, milles on sätestatud, et selle eesmärk on krediidiasutuse finantsseisundi säilitamine või taastamine, jõustub kooskõlas [direktiiviga 2001/24] ja selle mis tahes rakendusaktidega“.
20.
Lõpuks on seaduse §‑s 53 ette nähtud, et selle seaduse sätted ja kõik nende alusel tehtud kohtumäärused kehtivad olenemata reast samas sättes loetletud teistest õigusnormidest, sealhulgas Iirimaa äriühingute seadustest (Irish Companies Acts), kui seaduses ei ole sätestatud teisiti. Samuti on §‑s 61 sisuliselt ette nähtud, et kohtumääruse andmist ei tõlgendata nii, et sellest tekib lepingu rikkumine.
II. Faktilised asjaolud, menetlus ja eelotsuse küsimused
21.
Eelotsusetaotluses on märgitud, et ILP on Iirimaal asuv krediidiasutus. Asjassepuutuval ajal oli ILP omandis kontsern Irish Life Group (edaspidi „Irish Life“), millesse kuulusid äriühingud Irish Life Assurance plc ja Irish Life Investment Managers Ltd.
22.
ILPGH on Iirimaal registreeritud piiratud vastutusega äriühing, mis sündis tehinguteskeemi alusel, mille kiitis heaks High Court jaanuaris 2010. (
7
) Kogu asjassepuutuva aja jooksul oli ILPGH valdusühing ja ILP oli täielikult tema omandis. ILPGH‑l ei olnud muud vara ja ta ei ole ega olnud asjassepuutuval ajal krediidiasutus.
23.
Põhikohtuasjas kaebuse esitajad (edaspidi ühiselt „kaebajad“) on ILPGH liikmed ja aktsionärid. Aktsionärid Gerard Dowling, Padraig McManus ja Piotr Skoczylas on füüsilised isikud. P. Skoczylas oli mõnda aega ka ILPGH juhatuse liige, kes valiti selleks 20. juulil 2011 ILPGH erakorralisel üldkoosolekul. Scotchstone Capital Fund Limited on P. Skoczylasile kuuluv äriühing ja samuti ILPGH aktsionär.
24.
Alates 2008. aastast sattus ILP koos teiste Iirimaa pankadega järjest suuremasse sõltuvusse Iirimaa ja EL‑i finantstoetusest. Kuna finantssüsteemis tekkinud häired aja jooksul täielikult ei lahenenud, ei õnnestunud Iirimaa valitsusel veenda turge pankade elujõulisuses ega Iirimaa suutlikkuses jätkata nende toetamist. 2010. aasta lõpuks oli selge, et Iirimaa finantssüsteemi stabiilsus on valdavalt riigi poolt pankade suhtes võetud kohustuste tõttu tõsises ohus. Iirimaa oli andnud Irish Life’i hoiustele garantii summas ligi 26 miljardit eurot.
25.
Novembris 2010 võttis Iirimaa endale siduvad õiguslikud kohustused komisjoni, EKP ja IMF‑i ees, sealhulgas kohustuse rekapitaliseerida kohandamisprogrammi kontekstis jätkusuutlikud pangad Iirimaal. Kohandamisprogrammi raames võttis Iirimaa keskpank kohustuse viia läbi PCAR ja PLAR ning määrata nende tulemuste põhjal kindlaks pankade kapitalivajadused. Need tulemused avaldati 31. märtsil 2011. Iirimaa võttis õiguslikult kohustuse tagada rekapitaliseerimine vastavalt ülevaadetele 31. juuliks 2011.
26.
Seejärel andis Iirimaa keskpank sõltumatu reguleerimisasutusena tegutsedes ILP‑le korralduse kaasata 4 miljardit eurot regulatiivset kapitali. See korraldus oli ILP‑le siduv ja seda õiguslikult ei vaidlustatud.
27.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus on enda sõnul jõudnud seisukohale, et kõiki tõenäosusi arvestades: a) ei oleks vajalikku kapitali saanud kaasata erainvestoritelt; b) ei oleks vajalikku kapitali saanud koguda olemasolevatelt aktsionäridelt; ja c) oleks panga tähtajaks rekapitaliseerimata jäämine viinud ILP maksejõuetuseni kas hoiuste väljavoolu tõttu ILP‑st, tema tegevusloa tühistamise tõttu, mitmesuguste võlakohustuste sissenõudmise tõttu, erakorralise likviidsusabi raames võimaldatud rahastuse lõppemise tõttu või mingisuguse nende võimaluste kombinatsiooni tõttu. Selline maksejõuetus oleks liiatigi d) tõenäoliselt viinud selleni, et ILP oleks kaotanud täielikult oma väärtuse aktsionäride jaoks.
28.
Samuti on High Court seisukohal, et e) ILP maksejõuetusel oleks Iirimaale tõenäoliselt olnud äärmiselt negatiivsed tagajärjed kas hoiuste väljavoolu tõttu pangast ja sellele järgneva riigipoolse garantii täitmisele pööramise tõttu summas ligikaudu 26 miljardit eurot, teiste pankade nn nakatamise efekti tõttu, Iirimaale kohandamisprogrammi raames võimaldatud rahastamise täieliku või osalise lõpetamise tõttu seoses kohandamisprogrammi tingimuste täitmata jätmisega, ELTL‑ist tulenevate karistuste tõttu või mõne või kõigi nende võimaluste kombinatsiooni tõttu. Halvad tagajärjed riigile oleksid tõenäoliselt f) suurendanud ohtu teiste liikmesriikide ja Euroopa Liidu finantsstabiilsusele. Riik tegi otsused investeerida rekapitaliseerimisse kooskõlas oma õiguslike kohustustega ja vastutusega enda finantssüsteemi ning Iirimaa ja Euroopa Liidu kodanike ees.
29.
ILP rekapitaliseerimiseks otsustas Iirimaa lasta ministril märkida ILP lihtaktsiaid summas 2,3 miljardit eurot, eriolukordade kapitali summas 0,4 miljardit eurot ja „ootele jääva“ investeeringu summas 1,1 miljardit eurot. Aktsiahinnaks määrati 0,06345 eurot, mis on 10% vähem kui keskmine turuhind 23. juunil 2011. Kõnealuse 2,3 miljardi euro eest emiteeritud aktsiate arv viis selleni, et minister omandas äriühingus 99,2% suuruse osaluse. High Court on arvamusel, et g) aktsiahind sellel kuupäeval oli moonutusteta, mitte nagu väitsid kaebajad. Aktsiahind oli igal juhul juba mitmel varasemal aastal langenud ja langes veel oluliselt pärast PCAR‑i ja PLAR‑i tulemuste avaldamist. Tõenäoliselt oli see tingitud sellest, et turg kahtles ILP võimes saavutada nõutav rekapitaliseerimine investorite jaoks atraktiivsel viisil.
30.
Komisjon andis riigiabi eeskirjade alusel heakskiidu ILP päästmiseks ja rekapitaliseerimiseks riigi investeeringu abil. (
8
) Tehingu kiitis heaks ka pädev siseriiklik asutus direktiivi 2004/25/EÜ (
9
) tähenduses.
31.
Ministri ettepanekut toetas ILP juhatus, kes asus seisukohale, et ILP‑l ei ole nõutava rekapitaliseerimise saavutamiseks teist võimalust. Vajalike otsuste vastuvõtmiseks kutsuti kokku erakorraline üldkoosolek. Aktsionärid aga hääletasid erakorralisel üldkoosolekul selle ettepaneku vastu, soovides uurida muid võimalusi nõutava kapitali kaasamiseks, ning tegid juhatusele ülesandeks taotleda rekapitaliseerimise tähtaja pikendamist.
32.
Minister ega Iirimaa keskpank ei soovinud sellist ajapikendust taotleda, sest tähtaja aluseid arvestades oleks selleks nende arvates olnud vaja nõukogu, komisjoni, EKP ja IMF‑i nõusolekut. Sellepärast koostas minister 25. juulil 2011 ettepaneku kohtumääruse andmiseks vastavalt seaduse sätetele. Iirimaa keskpanga president väljendas oma seisukohta, toetades väljapakutud kohtumääruse andmist kui tõenäolist moodust seaduses ette nähtud eesmärkide saavutamiseks. Äriühingu juhatuse esimees juhtis ministri tähelepanu kirjale, mille ta oli kirjutanud pärast erakorralist üldkoosolekut, võttes üldjoontes kokku lahkarvamusele jäänud aktsionäride seisukohad.
33.
Esitati ex parte kohtumääruse taotlus, mille High Court 26. juulil 2011 rahuldas (edaspidi „kohtumäärus“), ja sellega omandas minister 99,2% ILPGH emiteeritud aktsiatest. Seepärast tuli äriühingu aktsiate ametlikud noteeringud Iirimaal ja Ühendkuningriigis kustutada. Kaebajad palusid 3. augusti 2011. aasta taotluses High Courtilt kohtumääruse tühistamist vastavalt seaduse §‑le 11. Kaheldes, kas ministri poolt välja pakutud meetmed on vajalikud, ebamõistlikud või õigusnormidega vastuolus, otsustas High Court 2. detsembril 2014 menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [teise direktiivi] kohaselt on mis tahes – sealhulgas käesoleva juhtumi – asjaoludel keelatud [seaduse] § 9 kohase kohtumääruse andmine ministri arvamuse alusel, et selline määrus on vajalik, kui sellise kohtumääruse tagajärjeks on äriühingu kapitali suurendamine ilma üldkoosoleku nõusolekuta; uute aktsiate emiteerimine ilma, et neid pakutaks ostueesõiguse alusel kõigepealt olemasolevatele aktsionäridele, ja ilma üldkoosoleku nõusolekuta; äriühingu aktsiate nimiväärtuse langetamine ilma üldkoosoleku nõusolekuta ning selleks äriühingu asutamislepingu ja põhikirja muutmine ilma üldkoosoleku nõusolekuta?
2.
Kas High Courti poolt [seaduse] § 9 alusel antud määrus [äriühingu] ja [panga] kohta Irish oli vastuolus Euroopa Liidu õigusega?“
34.
Oma kirjalikud seisukohad esitasid kaebajad, ILP, ILPGH, Iirimaa, Itaalia ja Küprose valitsus ning komisjon. Kohtuistungil, mis peeti 19. aprillil 2016, esitasid oma suulised seisukohad kaebajad, ILP, ILPGH, Iirimaa ja komisjon.
III. Õiguslik analüüs
A. Sissejuhatavad märkused
35.
Finantskriis on mitte üksnes andnud põhjust mitmeks Euroopa Kohtu ajalooliseks otsuseks. (
10
) See on ka ajendanud kohtuvaidlusi seoses raskustes olevate krediidiühingute päästmiseks meetmete võtmisega. (
11
) Tüüpiliselt on need meetmed eeldanud „kulude jagamist“, et esiteks vähendada riigipoolse rahalise toetuse summat ja teiseks hoida ära spekulatsioone riskantsetes äriettevõtmistes (nii-öelda moraalselt ohtlikku käitumist). Väidetavalt on põhikohtuasi seotud niisuguste meetmetega.
36.
Käesolevas asjas ei ole vaidlustatud esiteks seda, et põhimõtteliselt on teine direktiiv ILP ja ILPGH suguste äriühingute suhtes kohaldatav, ja teiseks seda, et ILP oli majandusraskustes ja pidi järgima Iirimaa keskpanga juhiseid. Kaebajad on seadnud küsimärgi alla hoopis ministri võetud meetmete õiguspärasuse. Nad on sisuliselt seisukohal, et mõeldavad olid ka muud, vähem koormavad meetmed, millega ei oleks kaasnenud ILPGH üldkoosoleku heakskiidust möödaminekut, mis nende arvates oli vastuolus teise direktiivi artiklitega 8, 25 ja 29.
37.
Kaebajate peamine argument on, et ILP on krediidiasutus, ILPGH aga mitte. Nad väidavad, et Iiri majanduse finantsstabiilsuse säilitamise eesmärgil oleks minister saanud piirduda ja pidanud piirduma oma sekkumises ILP‑ga, mitte taotlema High Courtilt ILPGH muutmist vaidlustatud meetmete lõviosa sihtmärgiks. Nende arvates on ILPGH lihtsalt valdusühing, mille aktsiakapital seisab ILP omast eraldi ja mis ei ole kohustatud Iirimaa keskpanga juhiseid järgima ega vastuta käesolevas asjas ILP tegevuse ja tegevusetuse eest.
38.
Esimesele High Courti küsimusele vastamiseks ei ole vaja sellele argumendile vastata. Ent kuna näib, et High Courtil võib olla sellest abi põhikohtuasjas seisukoha võtmiseks, jätkan selle argumendi käsitlemist vastates teisele eelotsuse küsimusele, mis minu arvates täiendab esimesele küsimusele antavat vastust. Sellepärast annan käesoleva ettepaneku lõpus mõlemale küsimusele ühise vastuse.
B. Esimene küsimus
1. Sissejuhatavad märkused
39.
Esimene küsimus on sõnastatud üldiselt ega viita ainult konkreetselt olukorrale põhikohtuasjas. Järeldan sellest, et High Court ootab Euroopa Kohtult ennekõike põhimõttelist vastust. Esimeses küsimuses, nagu mina sellest aru saan, soovitakse sisuliselt teada, kas teise direktiivi artikleid 8, 25 ja 29 on õige tõlgendada nii, et nende artiklitega on vastuolus liikmesriigi õigusaktid, mille kohaselt võib kohus majanduse ja finantssüsteemi häirete, liikmesriigis teatavate krediidiasutuste stabiilsusele ja finantssüsteemile üldiselt tekkinud ohu ning ka teistesse liikmesriikidesse edasikandumise riski minimeerimiseks tegelikult määrata, et valitsus võtab ilma asjaomase üldkoosoleku nõusolekuta üle direktiivi kohaldamisalasse kuuluva aktsiaseltsi, mis on selle liikmesriigi majanduse jaoks süsteemse tähtsusega ja mis ei saa ise täita selle liikmesriigi kehtestatud regulatiivseid nõudeid seoses rahaasutuste usaldatavusnormatiivide täitmise järelevalvega.
40.
Niisiis on käesoleva asja juhtmotiiviks taas kord küsimus, millised piirid on valitsuse volitustel võtta kriisiaegadel üle raskustesse sattunud krediidiasutus, mis kujutab endast üht majanduse tugisammast. Käesolevas asjas joonistub vaidlusalune piir üldkoosolekul kogunenud aktsionäridele liidu õigusnormidega – käesoleval juhul teise direktiivi artiklitega 8, 25 ja 29 – antud õigustest selline ülevõtmine vetostada.
2. Euroopa Kohtu otsust kujundav üldine lähenemisviis
41.
Nagu olen käesoleva ettepaneku sissejuhatavas osas märkinud, usun, et Euroopa Kohus peaks järgima lähenemisviisi, mille pakkusin välja kohtuasjas Kotnik jt. (
12
) Nimetatud kohtuasi puudutab muu hulgas samuti riikliku raskustes finantssektorisse sekkumise piire, mis tulenevad liidu äriühinguõiguse normidest, olgugi et riigiabi kaudu. Selgitan käesoleva ettepaneku punktides 44–51 nimetatud kohtuasja sisu ja seda, miks see on käesoleva kohtuasja sarnane.
42.
Enne aga meenutaksin kõigepealt ühte aluspõhimõtet: seda, et aktsiaseltsid on iseseisvad juriidilised isikud – mis kujutab endast siseturu ja iseäranis ELTL artiklite 49 ja 54 teistes lõikudes ette nähtud asutamisvabaduse nurgakivi. (
13
) See, et aktsiaselts võib olla finantsraskustes, ei õigusta iseenesest teisest direktiivist tulenevate aktsionäride õiguste eiramist. (
14
) Nii jäetaks teise direktiivi artikkel 17 (
15
) eesmärgituks.
43.
Seetõttu tuleb kohe tagasi lükata ILP, ILPGH ja Iirimaa väljendatud arusaam, mille kohaselt ELTL artikli 65 lõike 1 punkt b õigustaks teisest direktiivist kõrvalekaldumist rahaasutuste usaldatavusnormatiivide täitmise järelevalvega seotud põhjustel ning et Euroopa Kohus on tunnistanud, et riigisisese finantssektori turu mainega võib põhjendada liikumisvabaduse piiranguid (
16
). Liidu tasandil ammendavalt ühtlustatud valdkonnas tuleb siseriikliku meetme hindamisel ju arvestada selle ühtlustamismeetme, mitte esmase õiguse sätteid. (
17
) Samuti näib, et Euroopa Kohus on samalaadset argumenti juba kaalunud ja selle tagasi lükanud. (
18
)
44.
Samas, nagu olen juba sisuliselt märkinud kohtuasjas Kotnik jt esitatud ettepaneku (
19
) punktides 93–121 – millele viitan täies ulatuses –, ei nõustu ma kaebajate seisukohaga, et teine direktiiv ei luba võtta liikmesriigil kiireloomulisi meetmeid oma territooriumil finantsstabiilsuse säilitamiseks, või ka probleemide edasikandumise riski minimeerimiseks. Muu hulgas jagan High Courti väljendatud kahtlusi (
20
) selles, et kohtupraktika suund, mida asun nimetama Pafitise kohtupraktikaks, (
21
) võimaldab tõlgendada teist direktiivi nii, nagu kaebajad seda soovivad, eespool viidatud ettepanekus näidatud põhjendustel.
45.
Esiteks, täpselt nagu kohtuasjas Kotnik jt, oleks ka käesolevas asjas alahindav öelda, et faktide seisukohast erinevad Pafitise kohtupraktika põhjustanud asjaolud vägagi palju praegu Euroopa Kohtu menetluses olevate asjade omadest. Nagu kohtuistungil arutati, ei võtnud Euroopa Kohus, tunnistades kohtuotsuse Pafitis jt punktis 57, (
22
) et teine direktiiv on jätkuvalt kohaldatav „tavaliste saneerimismeetmete suhtes“ – mida nimetatud kohtuasja asjaolud olid –, seisukohta seoses saneerimismeetmetega, mis tuleb liigitada ebatavalisteks.
46.
Teiseks on teise direktiivi, sealhulgas selle artikli 25 sisuline eesmärk nimelt säilitada aktsiaseltsi eri organite (aga ka eri aktsionäride) vaheline jõudude tasakaal, eriti kui nende vahel esineb lahkhelisid, (
23
) mitte takistada liikmesriiki sekkumast sellisesse äriühingusse, et lahendada oma majanduses tõsine häire, mis võib edasi kanduda. Direktiivis endaski on ju mööndud, et liikmesriigil võib olla tarvis kehtestada üldkoosoleku volitustega vastuollu minevaid õigusakte, kui seda on vaja lähitulevikus ähvardava tõsise kahju ärahoidmiseks. (
24
)
47.
Lõpuks, mis puudutab viimati nimetatut, on Euroopa koostöö ja lõimumise seis finants‑ ja rahapoliitika küsimustes nende kohtuotsuste tegemise ajast saadik dramaatiliselt edasi arenenud nii esmase (
25
) kui ka teisese õiguse (
26
) tasandil. Need on põhimõttelised põhjused, miks Euroopa Kohus ei peaks Pafitise kohtupraktikast rangelt kinni pidama.
48.
Pealegi ei teki käesolevas kohtuasjas minu arvates küsimusi, mis kohtuasja Kotnik jt omadest oluliselt erineksid.
49.
On ilmne, et kohtuasja Kotnik jt faktilised asjaolud ei ole põhikohtuasja omadega identsed. Kohtuasi Kotnik jt käsitleb nn bail-in-meetmete kehtestamist aktsiakapitali, hübriidfinantsinstrumentide ja allutatud võlainstrumentide suhtes; käesolevas asjas aga kaasnes kohtumäärusega muu hulgas aktsiakapitali suurendamine. Siiski tähendasid ILPGH aktsiakapitali ulatuslik suurendamine ja aktsionäride võimetus kasutada põhikohtuasjas ostueesõigust omavahelises koostoimes seda, et algsed aktsionärid, kelle valduses on praegu vähem kui 1% aktsiaid, jäeti ilma mõjust, mille nende aktsiad oleksid muidu neile andnud – teisisõnu nõrgendati nende õigusi. Seega hõlmab ka kõnealune kohtumäärus de facto kulude jagamise meedet. (
27
)
50.
Samuti on tõsi, et kohtuasi Kotnik jt käsitleb eeskätt riigiabiõigust, mitte liidu äriühinguõigust. Nimetatud kohtuasjas esitatud viiendas eelotsuse küsimuses soovis Ustavno sodišče (konstitutsioonikohus, Sloveenia) siiski teada, kas teatavad punktid komisjoni teatises pangandussektorile antava riigiabi kohta (
28
) rikuvad teise direktiivi uuesti sõnastatud redaktsiooni, s.o direktiivi 2012/30/EL (
29
) (mida need minu arvates ei tee). Kasuliku vastuse andmiseks asusin seisukohale, et see küsimus laiemas käsituses eeldab lisaks analüüsi küsimuses, kas selle direktiiviga on kooskõlas siseriiklikud sätted, millega on usaldatud kulude jagamise meetmete vastuvõtmine riigi keskpangale, nagu selles teatises ette nähtud. Eespool viidatud ettepanekus jõudsin järeldusele, et sellele laiemalt sõnastatud küsimusele tuleb vastata nii, et kõnealuse juhtumi põhjustanud asjaoludel ei ole niisugused sätted direktiiviga 2012/30 vastuolus.
51.
Niisiis on küsimused kohtuasja Kotnik jt viiendas küsimuses ning käesolevas kohtuasjas minu meelest suuresti samad. Sellepärast tuleb mõlemas kohtuasjas kasutada sama lähenemisviisi.
3. Põhikohtuasja erisused
52.
Olen eespool punktis 44 kirjeldanud üldist lähenemisviisi, millest peaks kujunema Euroopa Kohtu otsus käesolevas asjas. Siinkohal soovin tõsta esile selle teatavaid erisusi.
a) Rekapitaliseerimise finants‑ ja majanduskontekst
53.
Seoses finants‑ ja majanduskontekstiga, milles rekapitaliseerimine toimus, saab vaevalt kahelda selles, et tegu oli erandlike asjaoludega – ja seda mitte pelgalt riigisisesest seisukohast. Õieti olid need nii erandlikud, et nõukogu rakendusotsuses (vt eeskätt selle põhjendus 2) nõustus, et need õigustavad kohandamisprogrammi vastuvõtmist. Komisjon oli sama meelt, kiites ELTL artikli 107 lõike 3 punkti b kohaselt heaks ILP päästmise ja restruktureerimise riigiabimeetmed, et lahendada tõsine häire Iirimaa majanduses (vt käesoleva ettepaneku punkt 30). Ühtegi nendest otsustest ei ole vaidlustatud ja seetõttu on nendes antud poliitilised hinnangud lõplikud.
54.
Niisugusel taustal on Euroopa Komisjon mööndavasti – ja õigustatult – märkinud Pafitise kohtupraktikas, et kui siseriiklikke õigusnorme liigitatakse sisemiselt„erilisteks“ või „erandlikeks“, ei õigusta see iseenesest teise direktiivi nõuetest kõrvalekaldumist. (
30
) Seda seisukohta ei tohiks aga vääralt tõlgendada kui niisugust, mis laieneb rahvusvahelisele olukorrale, nagu põhikohtuasjas.
55.
Samas pean tunnistama oma suuremat kõhklust seoses argumendiga, mille kohaselt liidu õigus asetas Iirimaale sellise rekapitaliseerimise kohustuse. Selle argumendi on esitanud ILP, ILPGH ja Iirimaa, et veelgi eristada käesolevat asja Pafitise kohtupraktikast. Rakendusotsuse artikli 3 lõike 5 punktist a nähtuvalt oldi kindlasti ühisel arusaamal, et Iirimaa peab võtma meetmeid, et tema riigisisesed pangad vajaduse korral rekapitaliseeritaks omakapitali vormis, tagamaks nende vastavus regulatiivsetele miinimumnõuetele liidu finantsabi programmi kestel, samal ajal vähendades finantsvõimendust, viies laenude suhte hoiustesse sihttasemeni. Samuti pidi Iirimaa artikli 3 lõike 7 punkti g kohaselt rekapitaliseerima riigisisesed pangad 2011. aasta juuli lõpuks, võttes arvesse asjakohaseid muudatusi seoses kavandatava ILP varade müügiga kooskõlas PCAR‑i ja PLAR‑i tulemustega. Rakendusotsus aga ei kohustanud Iirimaad niisuguseks rekapitaliseerimiseks, nagu kohtumääruses ette nähti. See küsimus oli ainult Iirimaa enda otsustada. Teisisõnu ei kohustanud liidu õigus High Courti kohtumäärust andma.
56.
Liiati oli rekapitaliseerimise „kohustus“ osa tasust toetusprogrammi alusel antud finantsabi eest, mida Iirimaa sai omal soovil. Rakendusotsuse artikli 1 lõike 4 ja artikli 3 lõike 2 kohaselt oli riigisiseste pankade, nende seas ILP rekapitaliseerimine lihtsalt üks abi saamise tingimus. Sellega seoses, nagu komisjon kohtuistungil õigesti osutas, on rakendusotsuse juured lõpuks ELTL artikli 122 lõikes 2, mis viitab „finantsabi“ andmisele teatud „tingimustel“ ega volita Euroopa Liitu seadma siduvaid majanduspoliitilisi eesmärke. (
31
)
57.
Seega ei ole ilmne, et Euroopa Liit on kehtestanud ühepoolselt kohustuse. Samal põhjusel ei ole vaja kaaluda, kas määrus nr 407/2010 ja samamoodi rakendusotsus on teise direktiivi suhtes lex specialis, nagu väidab Itaalia valitsus.
b) Vaidlustatud meetme laad
58.
Veel üks tegur, millele soovin osutada, on kohtumääruse laad. Selle kohtumääruse andis vastavalt seaduses sätestatud korrale High Court, s.o erapooletu ja sõltumatu organ. Tegu on kohtuliku otsusega. Seegi eristab käesolevat asja Pafitise kohtupraktikast. Nendes kohtuasjades oli minister otsustanud kohaldatavate õigusaktide alusel üksi, kas kohaldada tõsistes finantsraskustes olevate ettevõtjate suhtes nende õigusaktidega kehtestatud skeemi. Samuti oli ministril pädevus võõrandada asjaomaseid ettevõtjaid äriühingule, millele tehti ülesandeks nende restruktureerimine ja mille kapital oli täies ulatuses riigi tagatisega, ning kiita heaks selle äriühingu otsuseid suurendada asjaomaste ettevõtjate kapitali. Niisiis andsid need juhtumid tunnistust valitsuse piiramatust sekkumisest aktsiaseltsi autonoomiasse.
59.
See, et kohtumääruse andis välja kohtuorgan, väärib lisamärkusi. Nimelt tunnustab teine direktiiv kohtulike otsuste tähtsust ja autoriteeti neile mitmes sättes (
32
) viidates. Muu hulgas on teise direktiivi artiklis 30 ette nähtud, et kapitali vähendamist ei pea arutama üldkoosolekul, kui selle määrab kohus. Selles suhtes võib väita, et kohtusüsteemi sõltumatus seab need veelgi kaugemale teatavate teiste reguleerijate sõltumatusest, kes, olemata küll vastutavad riikide valitsuste ees, on selgelt mitte immuunsed poliitiliste kaalutluste suhtes. (
33
)
60.
Kaebajad on aga mitmele Iirimaa kohtute otsusele (
34
) tuginedes seisukohal, et kohtumäärus ei olegi kohtumäärus, vaid tingimuslik haldusotsus.
61.
Ma ei nõustu.
62.
Esiteks on kaebajate viidatud kohtuotsused tehtud muu hulgas Iirimaa õiguses kohaldatava kohtuliku kontrolli standardi tuvastamise kontekstis seoses taotlusega tühistada seaduse § 11 alusel antud kohtumäärus. Kuna kõnealuse kohtumääruse andis kohtu‑, mitte haldusorgan, näis tavaliselt haldusaktide kohtulikul kontrollimisel kasutatava standardi kohaldamine olevat välistatud. See siseriikliku õiguse küsimus aga ei muuda tõsiasja, et olemas on kohtuotsus teise direktiivi tähenduses.
63.
Teiseks on see, et kohtumäärus anti ex parte, või see, et selle saab tühistada seaduse § 11 algatatud menetluses, Iirimaa menetlusõiguse küsimus, mis ei avalda mõju teise direktiivi tõlgendamisele. Peale selle on eelotsusetaotluse esitanud kohus märkinud, et minister ei varjanud High Courti eest enamiku aktsionäride seisukohta erakorralisel üldkoosolekul.
64.
Lõpuks ei ole sugugi kõige tähtsusetum, et kaebajate seisukoht viitab, nagu oleksid Iirimaa kohtud võtnud kummitemplina pimesi vastu ministri poolt ette pandud kohtumääruse, kaalumata üldse selle põhjendatust. Seda mõtet ei saa toetada.
65.
Seega on kõnealune kohtumäärus teise direktiivi tähenduses kohtuotsus, mitte lihtsalt haldusmeede.
c) Direktiivi 2001/24 olulisus
66.
Järgmiseks väidab Iirimaa ILP ja ILPGH toetusel, et kohtumäärus on direktiivi 2001/24 artikli 2 tähenduses „saneerimismeede“. Asudes seisukohale, et direktiiv 2001/24 on teise direktiivi suhtes lex posterior et specialis, väidab nimetatud valitsus, et niisuguse meetme mõju on kaaluda üles aktsionäride huvid, mis tulenevad teisest direktiivist.
67.
Olen oma ettepanekus kohtuasjas Kotnik jt (
35
) märkinud, et „saneerimismeede“ peab vastama kolmele kumuleeruvale nõudele: 1) selle peavad olema võtnud liikmesriigi pädevad haldus‑ või kohtuasutused; 2) see peab olema võetud eesmärgiga säilitada või taastada krediidiasutuse rahaline seisund; ja 3) see peab potentsiaalselt mõjutama kolmandate isikute õigusi. Kõnealuse kohtumääruse puhul näivad need nõuded olevat täidetud. (
36
)
68.
Siiski ei näe ma vajadust võtta imperatiivne seisukoht küsimuses, kas direktiiv 2001/24 surub alla teise direktiivi sätteid. Arvestades, et direktiiv 2001/24 võeti vastu palju aastaid pärast teist direktiivi, on põhjendatud küsida, miks siis ei sisalda direktiiv 2001/24 sätet, mis annab talle teise direktiivi ees esimuslikkuse. (
37
)
69.
Peale selle on nimetatud kahel direktiivil erinevad õiguslikud alused (
38
) ja isikulised kohaldamisalad (teine direktiiv on kohaldatav aktsiaseltside ning direktiiv 2001/24 krediidiasutuste suhtes). Erinevad on ka nende eesmärgid: teise direktiivi eesmärk on „kindlusta[da] võrdväärse kaitse alammäär […] nii aktsionäridele kui ka võlausaldajatele“, (
39
) direktiiviga 2001/24 aga on pelgalt kehtestatud – nagu väidab komisjon – siseriiklike saneerimis‑ ja likvideerimismeetmete vastastikuse tunnustamise süsteem, püüdmata ühtlustada sellekohaseid siseriiklikke õigusakte, nagu nähtub selle direktiivi põhjendusest 6. (
40
) Sellepärast ei ole mulle selge, et need kaks õigusakti on teineteisega vastuolus.
70.
Vastupidi, mulle näib, et need kaks direktiivi kalduvad teineteist täiendama. Ühest küljest selgus kohtuotsusest Pafitis jt, (
41
) et teine direktiiv on aktsiaseltsi suhtes põhimõtteliselt kohaldatav olenemata tema staatusest krediidiasutusena. Teisest küljest ei käsitle direktiiv 2001/24 aktsionäride õigusi. Direktiivi 2001/24 põhjenduses 8 on ju märgitud, et selleks „et teatavad meetmed, eelkõige […] aktsionäride õigusi mõjutavad meetmed kehtiksid kõigis liikmesriikides, ei pea nad kuuluma käesoleva direktiivi reguleerimisalasse, kui vastavalt rahvusvahelise eraõiguse normidele kohaldatakse päritoluriigi õigust“. Sellega kooskõlas on põhjenduses 10 täpsustatud, et direktiivi 2001/24 „kohaldamisel ei käsitleta kolmandate isikutena […] aktsionäre“.
71.
See paneb mu nõustuma Küprose valitsusega, kui ta sisuliselt väidab, et mõlemat direktiivi tuleks tõlgendada teineteisega kooskõlas, et hoida liidu õiguse ühtsust ja järjepidevust.
72.
Samal teemal jätkates näib mulle, et kõige järjepidevam tõlgendus on niisugune, mille kohaselt esiteks kuuluvad aktsionäride õigusi mõjutavad saneerimismeetmed mitte direktiivi 2001/24, vaid päritoluriigi õigusnormide – käesoleval juhul Iirimaa õiguse, nimelt seaduse – kohaldamisalasse ning teiseks, nagu olen märkinud eespool punktides 58 ja 59, on teises direktiivis olemuslikult tunnustatud kohtuotsuste autoriteeti.
4. Lõpetuseks
73.
Selle põhjal asun seisukohale, et arutusel olevas asjas tõusetuvad sisuliselt samad küsimused, mis kohtuasjas Kotnik jt, mistõttu tuleb seda käsitleda üldjoontes sama moodi. Seda kinnitavad põhikohtuasja asjaolud.
74.
Kaebajad väidavad, et sel juhul oleks olukord niisugune, nagu taganeks Euroopa Kohus tagasiulatuvalt, õiguskindluse põhimõtte vastaselt oma varasemast praktikast.
75.
Selline etteheide on täiesti põhjendamatu.
76.
Esiteks ei võeta niisugusele seisukohale asudes arvesse erinevust ühelt poolt varasema kohtupraktika selgitamise või nüansseerimise ja teiselt poolt selle kummutamise vahel (Euroopa Kohus annab konkreetselt teada, kui ta kavatseb oma varasemast praktikast kõrvale kalduda). (
42
) Käesolev asi ei põhjusta Pafitise kohtupraktika tühistamist – vaid vastupidi, kaldub seda põhimõtteliselt kinnitama. Siin on küsimus lihtsalt olukordade ja asjakohase kohtupraktika eristamises.
77.
Teiseks olgu tagasiulatuva kohaldamise küsimuses märgitud, et kaebajatel on selle koha pealt õigus. Ent see on aluslepingutega loodud eelotsuste süsteemi olemuslik joon, millest ei teki õiguskindluse põhimõtte rikkumist. (
43
) Igal juhul ei ole laekunud taotlust kohtuotsuse mõju ajaliseks piiramiseks ja samuti ei ole tõenäoline, et Euroopa Kohus niisuguse taotluse rahuldaks. (
44
)
78.
Sellepärast teen Euroopa Kohtule põhimõtteliselt ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele, et teise direktiivi artikleid 8, 25 ja 29 on õige tõlgendada nii, et nende artiklitega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusaktid, mille kohaselt võib kohus majanduse ja finantssüsteemi häirete ning liikmesriigis teatavate krediidiasutuste stabiilsusele ja finantssüsteemile üldiselt tekkinud ohu lahendamiseks ja teistesse liikmesriikidesse edasikandumise riski minimeerimiseks määrata, et valitsus võtab ilma aktsionäride üldkoosoleku nõusolekuta üle direktiivi kohaldamisalasse kuuluva aktsiaseltsi, mis on selle liikmesriigi majanduse jaoks süsteemse tähtsusega ja mis ei saa ise täita selle liikmesriigi kehtestatud regulatiivseid nõudeid seoses rahaasutuste usaldatavusnormatiivide täitmise järelevalvega.
79.
Pean siiski veel käsitlema käesoleva kohtuasja erisusi. Neid käsitleb minu vastus teisele eelotsuse küsimusele.
C. Teine küsimus
80.
Teises küsimuses soovib High Court teada, kas kohtumäärus oli „vastuolus Euroopa Liidu õigusega“.
81.
See kokkuvõtlik küsimus on otsene ja sisukas. Ent sellest tekib mitmeid vormiküsimusi.
1. Euroopa Kohtu pädevus ja küsimuse vastuvõetavus
82.
Küprose valitsus peab teist küsimust vastuvõetamatuks, sest selle sõnastuses ei ole viidatud kõne alla tulla võivatele liidu õiguse sätetele.
83.
Tõepoolest viitab teise küsimuse sõnastus pelgalt „Euroopa Liidu õigusele“.
84.
Osutaksin, et Euroopa Kohtu ülesanne ei ole omal algatusel kaaluda, millised liidu õiguse sätted võivad olla põhikohtuasjas asjakohased. Vastupidi, see on kodukorra artikli 94 punkti c kohaselt siseriikliku kohtu kohustus. (
45
)
85.
Pean teist küsimust topeltproblemaatiliseks ka Euroopa Kohtu pädevuse seisukohast:
86.
Esiteks palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul kohaldada põhikohtuasja faktilistele asjaoludele liidu õigust. Sellist pädevust ei ole ELTL artikliga 267 Euroopa Kohtule antud. (
46
)
87.
Teiseks ei ole Euroopa Kohtu ülesanne eelotsusemenetluses otsustada, kas siseriikliku õiguse meetmed on liidu õigusega kooskõlas. (
47
)
88.
Sellegipoolest, ehkki eelotsusetaotluses ei ole selgelt märgitud, kuidas teine küsimus esimesest erineb, näivad selle tagamaad mulle küllalt selged. Kui esimene küsimus on väljendatud üldiselt ja soovitakse teada, kas teise direktiivi endaga on vastuolus see, kui jõustatakse üldkoosoleku nõusolekuta võetud meede, mis rikub sellest direktiivist aktsionäridele tulenevaid õigusi – küsimus, millele teen ettepaneku vastata eitavalt –, siis teine küsimus käsitleb konkreetselt põhikohtuasja asjaolusid. Teisisõnu näib eelotsusetaotluse esitanud kohus soovivat teada, kas niisugusel viisil nagu põhikohtuasjas tehtud rekapitaliseerimine on liidu õigusega vastuolus. Sõnastuse „Euroopa õigus“ ebamäärasus ei tohiks saada takistuseks eeldamisel, et see viitab kui mitte muule, siis vähemalt teisele direktiivile.
89.
Sellega seoses on Euroopa Kohus järjepidevalt märkinud, et ELTL artikli 267 alusel laienevad tema volitused siseriiklikule kohtule vajalike juhiste andmisele liidu õiguse tõlgendamise kohta, millest sellel kohtul võib otsuse tegemisel kasu olla. (
48
)
90.
Niisiis, nagu komisjon on välja pakkunud ja nagu käesoleva ettepaneku punktis 38 lubatud, annan mõlemale küsimusele ühise vastuse.
2. Sisu
91.
Siinkohal meenutaksin, et kohtumäärusega täitis Iirimaa finantsabi saamise tingimust, mis seisnes tema pankade rekapitaliseerimises, nagu oli ette nähtud rakendusotsuse artikli 3 lõike 5 punkti a ja lõike 7 punktiga g. Selles suhtes kehtib ka rakendusotsuse põhjenduses 11 märgitu, et „[l]iidu finantsabi toel rahastatavad tehingud peaksid olema kooskõlas liidu poliitika ja õigusega“. See hõlmab mitte üksnes liidu õigusest isikutele vahetult tulenevaid positiivseid õigusi, vaid ka liidu õiguse üldpõhimõtteid, sealhulgas põhiõigusi, millest liikmesriigid peavad liidu õiguse rakendamisel kinni pidama. (
49
) Nende üldpõhimõtete hulka kuulub mitte ainult harta artiklis 17 sätestatud õigus omandile, (
50
) vaid ka proportsionaalsuse põhimõte. (
51
) Just viimati nimetatud põhimõte nõuab, et liikmesriigid kasutaksid vahendeid, mis võimaldavad neil tõhusalt saavutada siseriiklike õigusaktidega taotletava eesmärgi, ent on samal ajal kõige vähem kahjulikud asjakohastes liidu õigusaktides sätestatud eesmärkide ja põhimõtete suhtes. (
52
)
92.
High Courti ülesanne on kohtumäärust seaduse § 11 kohaselt kontrollides kaaluda, kas eelmises punktis mainitud põhimõtetest on kinni peetud, ja eeskätt seda, kas kohtumäärus on meede, mis kõige vähem kahjustab teise direktiiviga ette nähtud eesmärke ja põhimõtteid.
93.
Sellega seoses väärib tähelepanu kaebajate kriitika kohtumääruse suhtes (vt käesoleva ettepaneku punkt 37). Nende etteheide, nagu mina sellest aru saan, seisneb mitte selles, et ILP‑d ei olnud vaja rekapitaliseerida või et Iirimaa valitsus võttis üle ILP juhtimise. Etteheide on see, et minister võttis üle ILPGH kontrolli ja sellega konfiskeeris selles äriühingus kohtumääruse jõustumise päeval väidetavalt olnud kapitali.
94.
Eelotsusetaotluses ega ILP ja ILPGH või Iirimaa kirjalikes seisukohtades ei ole selgelt käsitletud küsimust, miks oli kohtumäärus suunatud mitte üksnes pangale, vaid ka äriühingule. Kaebajate väitel oli ILPGH‑l kui valdusühingul oma kapital, mis kuulus selle ühingu aktsionäridele ja ulatus enne kohtumääruse vastuvõtmist väidetavalt 453 miljoni euroni. Eelotsusetaotluses on ainsas seda küsimust puudutavas lõigus märgitud, et „äriühingu sissemakstud kapitali rekapitaliseerimise osaks ei loetud ja minister ei ole seda ka äriühingust välja võtnud“.
95.
Kohtuistungil aga õnnestus selles küsimuses mõned kahtlused hajutada. Iirimaa märkis ILP ja ILPGH toetusel, et ILPGH tasandil sekkumine „ei muutnud ILPGH aktsionäride suhtes midagi. Kui minister oleks sekkunud ILP tasandil, oleksid aktsionärid olnud 100% ILPGH omanikud, mis omas 0,8% ILP‑st, mitte 0,8% ILPGH aktsionärid“. (
53
) Edasi märkisid samad menetlusosalised, et kohtumäärus oli suunatud ILPGH‑le, mitte pangale sellepärast, et tagada Iirimaale tema enda investeeringu tasuvus, kuna ILPGH‑d – mis nimetatud valitsuse sõnul on vahepeal uuesti börsil noteeritud – peeti võimalikele ostjatele huvipakkuvamaks.
96.
Need avaldused on äärmiselt tähtsad. Neid toetab käesoleva ettepaneku punktis 22 mainitud ja kohtutoimikusse lisatud tehinguteskeemi taust, millest ilmneb, et ILPGH asutamiskapitaliks oli mitterahaline sissemakse, mis koosnes kogu ILP aktsiakapitalist (või millestki seesugusest). Pealegi, nagu High Court tuvastas, ei olnud ILPGH‑l muud vara peale ILP. Sellepärast selgitaksid need avaldused High Courti järeldust, et „ILP maksejõuetus oleks tõenäoliselt viinud selleni, et [ILPGH] oleks oma aktsionäride jaoks kaotanud täielikult oma väärtuse“.
97.
Eeldusel, et need avaldused on õiged, tuleb kaebajate väide, et kohtumäärus on põhjendamatu, tagasi lükata. Selles stsenaariumis oli ja on pank ju äriühingu ainus vara, mis tähendab, et panga pankrot muudaks äriühingu aktsiad täiesti väärtusetuks, nagu eelotsusetaotluses märgitud. Seetõttu ei näe ma, kuidas oleks sel juhul üldse saadud sekkuda kaebajate omandiõigusesse. Näib hoopis, et kaebajad püüavad oma kaebusega omandada „väga hinnalist kingitust“ – nagu ILP ja ILPGH on seda oma kirjalikes seisukohtades nimetanud –, mida minister neile erakorralisel üldkoosolekul ega pärast seda ei pakkunud.
98.
Seetõttu pean tarbetuks uurida teise direktiivi artiklite 8, 25 ja 29 võimalikust rikkumisest tulenevaid õiguslikke tagajärgi. Igal juhul, nagu osutab Iirimaa, ei ole Euroopa Kohtul praegu palutud teha otsust parandusmeetmete kohta, mida saaks kasutada juhul, kui vastus kummalegi eelotsuse küsimusele oleks jaatav, ning ma ei lähe sellekohase mõttearendusega edasi.
99.
Iga juhul on eespool punktis 95 mainitud avalduste paikapidavus High Courti kontrollida.
100.
Seda arvestades tuleks mõlemale küsimusele ühiselt vastata nii, nagu eespool punktis 78 märgitud, tingimusel et asjaomane liikmesriik kasutab vahendeid, mis võimaldavad tal tõhusalt saavutada kriisiõigusaktidega taotletavad eesmärgid, ent on samal ajal kõige vähem kahjulikud teises direktiivis ette nähtud eesmärkide ja põhimõtete suhtes. Siseriiklike kohtute ülesanne on seda kontrollida.
IV. Ettepanek
101.
Nendel kaalutlustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata High Court (Ireland) (Iirimaa kõrgeim kohus) eelotsuse küsimustele nii, et nõukogu 13. detsembri 1976. aasta teise direktiivi 77/91/EMÜ (tagatiste kooskõlastamise kohta, mida liikmesriigid äriühingu liikmete ja kolmandate isikute huvide kaitseks EMÜ asutamislepingu artikli 58 teises lõigus tähendatud äriühingutelt nõuavad seoses aktsiaseltside asutamise ning nende kapitali säilitamise ja muutmisega, et muuta sellised tagatised ühenduse kõigis osades võrdväärseteks), mida on muudetud, artikleid 8, 25 ja 29 on õige tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusaktid, mille kohaselt võib kohus majanduse ja finantssüsteemi häirete ning liikmesriigis teatavate krediidiasutuste stabiilsusele ja finantssüsteemile üldiselt tekkinud ohu lahendamiseks ja teistesse liikmesriikidesse edasikandumise riski minimeerimiseks määrata, et valitsus võtab ilma aktsionäride üldkoosoleku nõusolekuta üle direktiivi kohaldamisalasse kuuluva aktsiaseltsi, mis on selle liikmesriigi majanduse jaoks süsteemse tähtsusega ja mis ei saa ise täita selle liikmesriigi kehtestatud regulatiivseid nõudeid seoses rahaasutuste usaldatavusnormatiivide täitmise järelevalvega. See liikmesriik peab siiski kasutama vahendeid, mis võimaldavad tal tõhusalt saavutada eespool nimetatud õigusaktidega taotletavad eesmärgid, ent on samal ajal kõige vähem kahjulikud direktiivis 77/91 ette nähtud eesmärkide ja põhimõtete suhtes. Siseriiklike kohtute ülesanne on seda kontrollida.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	Kohtujuristi ettepanek, Wahl, kohtuasi Kotnik jt (C‑526/14, EU:C:2016:102).
(
3
)	Nõukogu 13. detsembri 1976. aasta teine direktiiv tagatiste kooskõlastamise kohta, mida liikmesriigid äriühingu liikmete ja kolmandate isikute huvide kaitseks EMÜ asutamislepingu artikli 58 teises lõigus tähendatud äriühingutelt nõuavad seoses aktsiaseltside asutamise ning nende kapitali säilitamise ja muutmisega, et muuta sellised tagatised ühenduse kõigis osades võrdväärseteks (EÜT 1977, L 26, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 8), muudetud redaktsioon.
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. aprilli 2001. aasta direktiiv krediidiasutuste saneerimise ja likvideerimise kohta (EÜT 2001, L 125, lk 15; ELT eriväljaanne 06/04, lk 15).
(
5
)	Nõukogu 7. detsembri 2010. aasta rakendusotsus Iirimaale liidu finantsabi andmise kohta (ELT 2011, L 30, lk 34), mida on muudetud nõukogu 30. mai 2011. aasta rakendusotsusega 2011/326/EL, millega muudetakse rakendusotsust 2011/77/EL Iirimaale liidu finantsabi andmise kohta (ELT 2011, L 147, lk 17).
(
6
)	Nõukogu 11. mai 2010. aasta määrus, millega luuakse Euroopa finantsstabiilsusmehhanism (ELT 2010, L 118, lk 1), mis ise võeti vastu ELTL artikli 122 lõike 2 alusel.
(
7
)	Selle kokkuleppega seotud ringkirjast, mis on lisatud Euroopa Kohtule esitatud materjalidesse, nähtub, et kuni selle ajani tegutses ILP nii kontserni valdusühinguna kui ka litsentseeritud krediidiasutusena, mis korraldas kontserni pangandustegevust. Sobivama kontsernistruktuuri eesmärgil tegi ILP juhatus 20. novembril 2009 aktsionäridele ettepaneku lasta asjaomastel börsidel noteeritud uuel valdusühingul tegutseda kontserni ainsa valdusühinguna. Sellepärast tehti ettepanek, et äriühing, millest pidi saama ILPGH, omaks kogu ILP aktsiakapitali ning ILP aktsionäridest saaksid üks-ühele asenduskursiga ILPGH aktsionärid.
(
8
)	Komisjoni 20. juuli 2011. aasta otsus C(2011) 5258 lõplik, mis käsitleb riigiabi SA.33311 (2011/N) – Iirimaa – Päästerekapitaliseerimine ILPGH huvides (kokkuvõte avaldatud ELT 2011, C 268, lk 4 ja 5); ja komisjoni 9. aprilli 2015. aasta otsus C(2015) 2353 lõplik, mis käsitleb riigiabi SA.33442 (2011/N) – Iirimaa – ILPGH saneerimine (kokkuvõte avaldatud ELT 2015, C 219, lk 1 ja 2).
(
9
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiiv ülevõtmispakkumiste kohta (ELT 2004, L 142, lk 12; ELT eriväljaanne 17/02, lk 20). Heakskiidu tingimuseks oli muu hulgas seatud see, et seejärel ei taotleta High Courti määruse tühistamist.
(
10
)	Vt kohtuotsused, 27.11.2012, Pringle (C‑370/12, EU:C:2012:756); ja 16.6.2015, Gauweiler jt (C‑62/14, EU:C:2015:400).
(
11
)	Vt muu hulgas kohtumäärus, 24.3.2011, Abt jt (C‑194/10, EU:C:2011:182); kohtuotsused, 3.4.2014, komisjon vs. Madalmaad ja ING Groep (C‑224/12 P, EU:C:2014:213); EFTA järelevalveamet vs. Island, E‑16/11, [2013] EFTA Ct. Rep. 4; 5.3.2015, Banco Privado Português and Massa Insolvente do Banco Privado Português (C‑667/13, EU:C:2015:151); kohtumäärus, 15.10.2015, Banco Privado Português and Massa Insolvente do Banco Privado Português vs. komisjon (C‑93/15 P, EU:C:2015:703); kohtuotsused 12.11.2015, HSH Investment Holdings Coinvest‑C ja HSH Investment Holdings FSO vs. komisjon (T‑499/12, EU:T:2015:840); ja 28.1.2016, Austria vs. komisjon (T‑427/12, ei avaldata, EU:T:2016:41). Vt samuti menetluses olevad kohtuasjad Fih Holding ja Fih Erhvervsbank vs. komisjon (T‑386/14); Ledra Advertising jt vs. komisjon ja EKP (C‑8/15 P, C‑9/15 P ja C‑10/15 P); ning Mallis ja Malli vs. komisjon ja EKP (C‑105/15 P–C‑109/15 P).
(
12
)	C‑526/14, EU:C:2016:102.
(
13
)	Vt samuti teise direktiivi põhjendus 1, mille kohaselt „aktsiaseltside […] tegevusel on märkimisväärne osa liikmesriikide majanduses ja [see] ulatub sageli üle riigipiiride“.
(
14
)	Vt selle kohta kohtuotsus, 12.5.1998, Kefalas jt (C‑367/96, EU:C:1998:222, punkt 25).
(
15
)	Teise direktiivi artikli 17 lõikes 1 on sätestatud, et „aktsiakapitali olulise vähenemise korral tuleb kokku kutsuda aktsionäride üldkoosolek liikmesriikide seadustes sätestatud tähtaja jooksul otsustamaks, kas aktsiaselts tuleb lõpetada või peab võtma muid meetmeid“; vt samuti kohtuotsus, 12.5.1998, Kefalas jt (C‑367/96, EU:C:1998:222, punkt 25).
(
16
)	Vt kohtuotsus, 10.5.1995, Alpine Investments (C‑384/93, EU:C:1995:126, punktid 42–44).
(
17
)	Vt muu hulgas kohtuotsus, 9.3.2006, Matratzen Concord (C‑421/04, EU:C:2006:164, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt analoogia alusel samuti muu hulgas kohtuotsus, 16.6.2015, Rina Services ja Rina (C‑593/13, EU:C:2015:399, punktid 37–40).
(
18
)	Kohtuotsus, 12.3.1996, Pafitis jt (C‑441/93, EU:C:1996:92, punktid 49 ja 50).
(
19
)	C‑526/14, EU:C:2016:102.
(
20
)	Vt otsus kohtuasjas Dowling & Ors vs. The Minister of Finance, [2014] IEHC 595, punkt 74 (mis puudutab esialgse õiguskaitse taotlust).
(
21
)	Vt kohtuotsused, 24.3.1992, Syndesmos Melon Tis Eleftheras Evangelikis Ekklisias jt (C‑381/89, EU:C:1992:142); 30.5.1991, Karella ja Karellas (C‑19/90 ja C‑20/90, EU:C:1991:229); 12.11.1992, Kerafina-Keramische und Finanz-Holding ja Vioktimatiki (C‑134/91 ja C‑135/91, EU:C:1992:434); 12.3.1996, Pafitis jt (C‑441/93, EU:C:1996:92); 12.5.1998, Kefalas jt (C‑367/96, EU:C:1998:222); ja 23.3.2000, Diamantis (C‑373/97, EU:C:2000:150).
(
22
)	Kohtuotsus, 12.3.1996 (C‑441/93, EU:C:1996:92, punkt 57).
(
23
)	Vt selle kohta kohtuotsus, 12.5.1998, Kefalas jt (C‑367/96, EU:C:1998:222, punkt 28).
(
24
)	Vt nt teise direktiivi artikli 19 lõige 2, kus on sätestatud, et „liikmesriigi seadustega võib ette näha erandeid [nõudest, et omaenda aktsiate omandamiseks annab äriühingule nõusoleku üldkoosolek], kui äriühingu oma aktsiate omandamine on vajalik selleks, et takistada lähitulevikus äriühingut ähvardava tõsise kahju tekkimist“.
(
25
)	Majandus‑ ja rahapoliitika kohta vt ELTL III osa VIII jaotis, samuti protokoll (nr 4) Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja kohta, artikkel 3.3.
(
26
)	Arvestades kohtuotsust, 12.3.1996, Pafitis jt (C‑441/93, EU:C:1996:92, punktid 43 ja 51), viitan ennekõike direktiivile 2001/24 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 1994. aasta direktiivile 94/19/EÜ hoiuste tagamise skeemide kohta (EÜT 1994, L 135, lk 5; ELT eriväljaanne 06/02, lk 252), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 2009. aasta direktiiviga 2009/14/EÜ, millega muudetakse direktiivi 94/19/EÜ hoiuste tagamise skeemide kohta seoses hoiuste tagamise ulatuse ja hüvitamise tähtajaga (ELT 2009, L 68, lk 3). Seda arengut kinnitavad teisedki direktiivid, ehkki need ei olnud asjassepuutuval ajal kohaldatavad, nagu näiteks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. aprilli 2014. aasta direktiiv 2014/49/EL hoiuste tagamise skeemide kohta (uuesti sõnastatud) (ELT 2014, L 173, lk 149) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiiv 2014/59/EL, millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse õigusraamistik ning muudetakse nõukogu direktiivi 82/891/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 2001/24/EÜ, 2002/47/EÜ, 2004/25/EÜ, 2005/56/EÜ, 2007/36/EÜ, 2011/35/EL, 2012/30/EL ja 2013/36/EL ning määruseid (EL) nr 1093/2010 ja (EL) nr 648/2012 (ELT 2014, L 173, lk 190; vt eriti selle artikkel 123).
(
27
)	Erinevalt võib-olla tüüpilisematest rekapitaliseerimise näidetest, millega kaasneb aktsionäridele kas sundvõõrandamine („väljatõstmine“) või varade üleviimine vanast ehk „halvast“ pangast „uude panka“ (misjärel sageli algatatakse „halva“ panga suhtes maksejõuetusmenetlus), kaasnes kõnealuse rekapitaliseerimisega teatavas mõttes ministri ja teiste ILPGH aktsionäride „kooselu“. Kohtutoimikust ilmneb, et kapitali suurendamist eelistati Iiri konstitutsiooniõigusega seotud põhjustel.
(
28
)	Komisjoni teatis riigiabieeskirjade kohaldamise kohta alates 1. augustist 2013 finantskriisi kontekstis pankade kasuks võetavate toetusmeetmete suhtes (ELT 2013, C 216, lk 1).
(
29
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta direktiiv tagatiste kooskõlastamise kohta, mida liikmesriigid äriühingu liikmete ja kolmandate isikute huvide kaitseks Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 54 teises lõigus tähendatud äriühingutelt nõuavad seoses aktsiaseltside asutamise ning nende kapitali säilitamise ja muutmisega, et muuta sellised tagatised võrdväärseteks (ELT 2012 L 315, lk 74).
(
30
)	Vt selle kohta kohtuotsus, 23.3.2000, Diamantis (C‑373/97, EU:C:2000:150, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
31
)	Vt selle kohta kohtuotsus, 27.11.2012, Pringle (C‑370/12, EU:C:2012:756, punkt 65).
(
32
)	Vt teise direktiivi artikli 5 lõige 2, artikli 20 lõike 1 punktid d ja g ning artikli 32 lõige 2.
(
33
)	Seoses Euroopa Keskpanga ja riikide keskpankadega vt protokolli (nr 4) Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja kohta artikkel 7.
(
34
)	High Courti 2. märtsi 2012. aasta otsus kohtuasjas Irish Life and Permanent Group Holdings plc vs. Credit Institutions Stabilisation Act 2010, [2012] IEHC 89, punkt 31; Supreme Courti (kõrgeim kohus, Iirimaa) 19. detsembri 2013. aasta otsus kohtuasjas Dowling & ors vs. Minister for Finance, [2013] IESC 58, punkt 41; ja High Courti 15. augusti 2014. aasta otsus kohtuasjas Dowling & ors vs. The Minister for Finance, [2014] IEHC 418, punktid 38.34 ja 38.36.
(
35
)	C‑526/14, EU:C:2016:102, punktid 131–144.
(
36
)	Esimese nõude osas: kõnealune kohtumäärus on meede, mille on võtnud pädev Iirimaa kohtuasutus; vt seaduse § 2 lõige 1, kus on määratletud, et seaduses kasutatud mõiste „kohus“ tähistab High Courti. Ka teine nõue on täidetud. High Court esitas kohtumääruse punktis E sellekohase deklaratsiooni vastavalt seaduse § 9 lõikele 3, vrd ka seaduse § 52. Lõpuks tuleneb kohtumääruse punktist E, et see peab kehtima kooskõlas direktiiviga 2001/24 ja seadusega kõikides asjaomastes jurisdiktsioonides. Seega võib see avaldada seaduse § 53 ja § 61 kohaselt mõju kolmandatele isikutele.
(
37
)	Vt selle kohta kohtuotsus, 29.6.2010, komisjon vs. Bavarian Lager (C‑28/08 P, EU:C:2010:378, punkt 56).
(
38
)	Direktiiv 2001/24 võeti vastu EÜ asutamislepingu artikli 47 lõike 2 alusel (nüüd ELTL artikli 53 lõige 1), teine direktiiv aga EMÜ asutamislepingu artikli 53 lõike 3 punkti g alusel (nüüd ELTL artikli 50 lõike 2 punkt g).
(
39
)	Vt teise direktiivi põhjendus 2. Vt samuti kohtuotsus, 12.3.1996, Pafitis jt (C‑441/93, EU:C:1996:92, punkt 38).
(
40
)	Kohtuotsus, 24.10.2013, LBI (C‑85/12, EU:C:2013:697, punkt 39).
(
41
)	Kohtuotsus, 12.3.1996, Pafitis jt, C‑441/93, EU:C:1996:92.
(
42
)	Vt klassikalisi näiteid kohtuotsustes, 17.10.1990, HAG GF (C‑10/89, EU:C:1990:359, punkt 10); 24.11.1993, Keck ja Mithouard (C‑267/91 ja C‑268/91, EU:C:1993:905, punkt 16); ja 25.7.2008, Metock jt (C‑127/08, EU:C:2008:449, punkt 58).
(
43
)	Vt selle kohta kohtuotsus, 19.4.2016, DI (C‑441/14, EU:C:2016:278, punktid 39 ja 40 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
44
)	Arvestatava künnise näidet vt kohtuotsuses, 23.11.2014, Schulz ja Egbringhoff (C‑359/11 ja C‑400/11, EU:C:2014:2317, punktid 54–64), arvestades minu ettepanekut samas kohtuasjas (EU:C:2014:319, punktid 69–77).
(
45
)	Soovitustes siseriiklikele kohtutele eelotsuse taotlemiseks (ELT 2012, C 338, lk 1) on punktis 23 märgitud, et „kohtuasjaga seotud liidu õiguse sätted tuleb võimalikult täpselt ära näidata eelotsusetaotluses“.
(
46
)	Vt selle kohta kohtuotsus, 6.9.2011, Patriciello (C‑163/10, EU:C:2011:543, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
47
)	Vt selle kohta kohtuotsus, 1.3.2012, Ascafor ja Asicac (C‑484/10, EU:C:2012:113, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
48
)	Vt selle kohta kohtuotsus, 6.9.2011, Patriciello (C‑163/10, EU:C:2011:543, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
49
)	Kohtuotsus, 13.7.1989, Wachauf (5/88, EU:C:1989:321, punkt 19) ja harta artikli 51 lõige 1.
(
50
)	Ma ei ole jätnud tähelepanuta nõupidamisel väljendatud EKP seisukohta, et „[seadusest tulenevad] erivolitused on oluline sekkumine asutuste omandiõigustesse“: vt 17. detsembri 2010. aasta arvamus krediidiasutuste stabiliseerimise kohta hädaolukorras (CON/2010/92), punkt 2.4. Seoses Euroopa inimõiguste konventsiooni protokolli nr 1 artiklist 1 tulenevate aktsionäride õigustega kasutada segamatult enda valduses olevat vara ja krediidiasutuse ülevõtmisega riigi poolt viitaksin muu hulgas Euroopa Inimõiguste Kohtu 21. juuli 2015. aasta otsusele kohtuasjas Cıngıllı Holding A.Ş. ja Cıngıllıoğlu vs. Türgi, ECLI:CE:ECHR:2015:0721JUD003183306, punktid 49 ja 51 ning seal viidatud kohtupraktika. Vt samuti minu ettepanek kohtuasjas Kotnik jt (C‑526/14, EU:C:2016:102, 55. ja 57. joonealune märkus).
(
51
)	Vt muu hulgas kohtuotsus, 11.1.2000, Kreil (C‑285/98, EU:C:2000:2, punkt 23).
(
52
)	Vt kohtuotsus, 18.12.1997, Molenheide jt (C‑286/94, C‑340/95, C‑401/95 ja C‑47/96, EU:C:1997:623, punkt 46).
(
53
)	Lisaksin, et kohtuistungil märkis ILP ja ILPGH esindaja, et see 453 miljonit eurot oli aažiokontol ja ületas eelmise emissiooni aktsiate nimiväärtust. See kapital aga oli kaotatud ja/või ära kasutatud.