62024CC0471
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
LAILA MEDINA
esitatud 11. septembril 2025 (
1
)
Kohtuasi C‑471/24
J. J.
versus
PKO BP S.A.
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Okręgowy w Częstochowie (Częstochowa regionaalne kohus, Poola))
Eelotsusetaotlus – Ebaõiglased lepingutingimused – Direktiiv 93/13/EÜ – Muutuva intressimääraga hüpoteeklaenuleping – Lepingutingimus, millega nähakse ette intressimäära kindlaksmääramine võrdlusindeksi alusel määruse (EL) 2016/1011 tähenduses – Kriitilise tähtsusega võrdlusalus – Võrdlusindeks WIBOR – Läbipaistvuse nõue
1.
Käesolev eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kas direktiiviga 93/13/EMÜ on kooskõlas lepingutingimused, millega nähakse hüpoteeklaenulepingutes ette Varssavi pankadevahelise intressimäära (WIBOR) võrdlusindeksil põhinev muutuv intressimäär. (
2
) Taotlus on esitatud tarbija J. J‑i ja Poolas asuva panga PKO BP S.A. (edaspidi „PKO“) vahelises menetluses, mis puudutab i) selliste summade osalist tagasimaksmist, mille see tarbija on maksnud nimetatud pangale muutuva intressimääraga hüpoteeklaenulepingu alusel, ja ii) selle lepingu intressimäära kindlaksmääramist käsitlevale tingimusele tuginemise võimatust või selle tühisust.
2.
Käesoleva kohtuasja uudsus seisneb selles, et hüpoteeklaenulepingus kasutatakse määruse (EL) 2016/1011 (
3
) kohast kriitilise tähtsusega võrdlusalust, nimelt WIBORi indeksit. Alates 2013. aastast võetud hüpoteeklaenude puhul kasutatakse WIBORit Poolas võrdlusalusena 98,5%‑s kõigist kodumajapidamistele antavatest laenudest. On selge, et käesolev kohtuasi on Poola hüpoteegisektorile iseäranis oluline, eriti kuna see sektor tugineb WIBORile. (
4
)
I. Õiguslik raamistik
3.
Käesolevas ettepanekus piisab viitest 23. märtsi 2017. aasta seadusele hüpoteeklaenude ning hüpoteeklaenude vahendajate ja agentide järelevalve kohta (Ustawa z dnia 23 marca 2017 r. o kredycie hipotecznym oraz o nadzorze nad pośrednikami kredytu hipotecznego i agentami), (
5
) mille artikli 29 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Hüpoteeklaenulepingus määratakse kindlaks Ustawa z dnia 29 sierpnia 1997 r. – Prawo bankowe[ (
6
)] artikli 69 lõikes 2 nimetatud elemendid ning
[…]
8. selle intressimäära kindlaksmääramise tingimused, mille alusel arvutatakse igakuine põhisumma ja intressimaksed;
[…]
2.   Kui pooled ei ole kokku leppinud hüpoteeklaenu fikseeritud intressimäära, siis lõike 1 punktis 8 nimetatud intressimäära kindlaksmääramise viis määratletakse kui hüpoteeklaenulepingus ette nähtud võrdlusindeksi väärtus ja marginaali summa.“
II. Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimused
4.
Nagu nähtub eelotsusetaotlusest, võttis põhikohtuasja hageja J. J., kes on tarbija, 18. juunil 2019 ühendust PKO‑ga, et saada 400000 Poola zloti (PLN) (ligikaudu 96700 eurot) suurune hüpoteeklaen. Seejuures teavitati teda muu hulgas muutuva intressimääraga laenudega üldiselt seotud riskidest. Ta ei saanud teavet selle kohta, kuidas kohaldatav konkreetne võrdlusindeks toimib.
5.
Põhikohtuasja pooled sõlmisid 1. augustil 2019 hüpoteeklaenulepingu kogusummas 413436,69 zlotti (ligikaudu 100000 eurot), mis oli mõeldud eluaseme ostmiseks ja mille tähtaeg on 20 aastat (edaspidi „vaidlusalune leping“). Selle laenu suhtes kohaldati muutuvat intressimäära, mis arvutati indeksi WIBOR 6M alusel, mis oli lepingu sõlmimise kuupäeval 1,79%, millele lisandus 1,85% suurune fikseeritud marginaal, kusjuures kohaldatavat muutuvat intressimäära kohandati kõnealuse indeksi muutuste järgi iga poole aasta tagant (edaspidi „vaidlusalune lepingutingimus“).
6.
Vaidlusaluse lepingu tüüptingimustes kirjeldatakse indeksit WIBOR 6M kuue kuu pikkuste zlotihoiuste võrdlusindeksina, mille väärtus määratakse kindlaks muu hulgas WIBORiga seotud eeskirjade alusel ja mis avaldatakse selle indeksi „halduri“ (
7
) GPW Benchmark S.A. teabelehel. Vaidlusaluse lepingu eritingimustest nähtub, et PKO teavitas laenuvõtjat muutuvate intressimääradega seotud riskist, mis seisneb selles, et võrdlusindeksi suurenemise korral kasvavad tasumisele kuuluvad intressid ja seega kuumaksed. Üldtingimused sisaldavad teavet ka selle kohta.
7.
Seejärel sõlmisid põhikohtuasja pooled vaidlusaluse lepingu lisa, milles täpsustati tingimusi, mida kohaldatakse indeksi WIBOR 6M olulise muudatuse või kui selle indeksi avaldamine lõpetatakse. Pärast seda, kui J. J. oli esitanud PKO‑le tulemusetult kaebuse vaidlusaluse lepingutingimuse õiguspärasuse kohta, esitas ta selle panga vastu hagi.
8.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus Sąd Okręgowy w Częstochowie (Częstochowa regionaalne kohus, Poola) märgib, et J. J‑i väitel ei esitanud PKO usaldusväärset, arusaadavat ja täielikku teavet muutuva intressimääraga seotud riski ja indeksi WIBOR 6M kindlaksmääramise meetodi kohta. Ta väidab, et see on nii eelkõige seoses mõjuga, mida pangad, sealhulgas PKO, võivad avaldada selle indeksi kindlaksmääramisele, sõltumata pankadevahelisel turul valitsevatest tegelikest majandustingimustest ja majanduslikust tegelikkusest, tagades endale seega n-ö varjatud marginaali. Ta väidab, et selle asemel peaksid muutuva intressimääraga seotud tingimused olema seotud üksnes objektiivsete näitajatega, mida pooled ei saa mõjutada. J. J. on seisukohal, et selle tulemusena on PKO‑l võimalus mõjutada tema intressikohustuse taset, ja leiab, et pank kandis kogu intressiriski üle temale kui tarbijale. Samuti väidab J. J., et PKO ei esitanud talle teavet indeksi WIBOR 6M sisu kohta, mistõttu tal ei olnud võimalik hinnata oma kohustuste majanduslikke tagajärgi.
9.
PKO vaidleb vastu J. J‑i väidetele, mis puudutavad seose puudumist indeksi WIBOR 6M ja tegelike tehingute vahel, milles seda kasutatakse, pankade võimet selle indeksiga manipuleerida ja nende konkurentsivastast kokkulepet WIBORi väärtuste kindlaksmääramiseks. Ta väidab sisuliselt, et J. J‑i teavitati nõuetekohaselt riskidest, mis on seotud muutuva intressimääraga hüpoteeklaenulepingu sõlmimisega.
10.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et kuigi hüpoteeklaenu seaduses ei ole sõnaselgelt viidatud võrdlusindeksi nimele, ei ole eelkõige määrust (EL) 2016/1368 (
8
) arvestades kahtlust, et selle seaduse artikli 29 lõikes 2 tuleb „võrdlusindeksi“ all mõista kriitilise tähtsusega võrdlusindeksit WIBOR. Selles kontekstis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus jõuda selgusele, millises ulatuses on laenuandja kohustatud tarbijat teavitama, et teha kindlaks, kas laenuandja peab andma järgmist teavet: a) kuidas võrdlusindeks kindlaks määratakse; b) millised tegurid mõjutavad selle väärtust; c) indeksiga seotud võimalikud läbipaistvuse probleemid; (
9
) d) pankade kaalutlusõigus asjaomaste andmete esitamisel; e) kriteeriumid, mida pangad kasutavad nende andmete koostamisel; f) asjaolu, et laenuandja ise esitab andmed; ning g) see, kuidas laenuandja neid andmeid siseselt kogub ja töötleb.
11.
Neil asjaoludel otsustas Sąd Okręgowy w Częstochowie (Częstochowa regionaalne kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„[1.]
Kas [direktiivi 93/13] artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see lubab analüüsida võrdlusalusel WIBOR põhinevat muutuvat intressimäära puudutavaid lepingutingimusi?
[2.]
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas [direktiivi 93/13] artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see lubab analüüsida [WIBORil] põhinevat muutuvat intressimäära puudutavaid lepingutingimusi?
[3.]
Kui vastus esimesele ja teisele küsimusele on jaatav, siis kas [direktiivi 93/13] artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et WIBORil põhinevat muutuvat intressimäära puudutavat lepingutingimust võib pidada lepingutingimuseks, mis on vastuolus heausksuse tingimusega ja kutsub esile lepingupoolte lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat, sest tarbijat ei teavitatud nõuetekohaselt muutuva intressimäära riskidest, sealhulgas eelkõige asjaolust, et ei ole kokku lepitud, kuidas määratakse kindlaks muutuva intressimäära aluseks olev võrdlusalus, ning millised kahtlused seostuvad selle riski läbipaistmatuse ja ebavõrdse jaotusega lepingupoolte vahel?
[4.]
Kui vastus eelmistele küsimustele on jaatav, siis kas [direktiivi 93/13] artikli 6 lõiget 1 koostoimes artikli 3 lõikega 1 ja lõike 2 teise [lõiguga] ning artikliga 2 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui võrdlusalusel WIBOR põhinevat muutuvat intressimäära puudutav lepingutingimus tunnistatakse ebaõiglaseks, on võimalik sellise lepingu edasine kehtimine, mille puhul laenukapitali summa intressimäär põhineb lepingus sisalduva intressimäära teisel komponendil, nimelt panga fikseeritud marginaalil, mis toob kaasa muutuva intressimäära muutmise fikseeritud intressimääraks?“
12.
Kirjalikud seisukohad esitasid J. J., PKO, Tšehhi, Poola ja Portugali valitsus ning Euroopa Komisjon. Kõik need menetlusosalised peale Tšehhi valitsuse esitasid 11. juunil 2025 Euroopa Kohtus toimunud kohtuistungil oma suulised seisukohad.
III. Õiguslik analüüs
13.
Euroopa Kohtu palvel käsitletakse käesolevas ettepanekus ainult esimest, teist ja kolmandat eelotsuse küsimust.
14.
Esialgse märkusena tuleb selgitada, et nagu kohtuistungil kinnitati, ei püüa J. J. vaidlustada WIBORi kooskõla liidu või liikmesriigi õiguse (st määrusega 2016/1011) kui sellisega. Ta ei sea kahtluse alla selle indeksi väärtuse määramise metoodikat ega vaidle põhimõtteliselt vastu WIBORi kasutamisele muutuva intressimääraga laenulepingutes. Pigem väidab J. J., et asjaolu, et WIBORit tunnustatakse kriitilise tähtsusega võrdlusalusena, ei võimalda PKO‑l eirata tarbija õigust saada hüpoteeklaenu maksumuse kohta täpset, täielikku ja usaldusväärset teavet.
A.
Sissejuhatus
15.
Sissejuhatuseks on asjakohane selgitada mõistet „võrdlusalus“ (või – nagu seda käesolevas ettepanekus kasutatakse – „võrdlusindeks“) vastavalt määrusele 2016/1011. Selle määruse artikli 3 lõike 1 punktis 3 on „võrdlusalus“ määratletud kui „indeks, mille abil määratakse kindlaks finantsinstrumendi või -lepingu kohaselt tasumisele kuuluv summa või finantsinstrumendi väärtus […]“. Määruse 2016/1011 artikli 34 lõike 1 punktist a ja lõike 6 punktist b tuleneb, et WIBORi-taoliste võrdlusindeksite haldamise luba antakse pädeva asutuse – Poolas Komisja Nadzoru Finansowego (KNF) (finantsjärelevalveasutus) – haldusotsusega pärast seda, kui ta on kontrollinud asjaomase võrdlusaluse vastavust nimetatud määruse nõuetele. (
10
) Finantsjärelevalveasutus otsuse eesmärk näib olevat, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus, teha kindlaks, kas protsess, mille käigus WIBORi haldur koostab WIBORi indeksi (sealhulgas WIBORi eeskirjad (
11
)), vastab liidu õiguse nõuetele.
16.
Täpsemalt on WIBORi viiteintressimäärade (
12
) kindlaksmääramise metoodikas sisuliselt ette nähtud, et „viiteintressimäärad“ on intressimäärad, mille alusel on valitud pangad valmis hoiustama või laenama omavahel vahendeid kindlaksmääratud ajavahemikeks. Need viiteintressimäärad määrab haldur (GPW Benchmark) kokkulepitud noteeringute alusel, mille osalevad pangad esitavad protsessi käigus, mida nimetatakse fikseerimiseks. (
13
) Määra kehtestamiseks on vaja vähemalt kuut panga noteeringut. Üksikasjalikud eeskirjad noteeringute, osalejate valimise kriteeriumide ja nende kohustuste kohta on esitatud GPW Benchmarki veebisaidil avaldatud tegevusjuhendis („Code of Conduct“). (
14
) Fikseerimine toimub igal tööpäeval. Viiteintressimäärad määratakse kindlaks järgmiste hoiustamisperioodide puhul: „üks tööpäev – üleöö (O/N)“, „üks tööpäev – ühepäevane (T/N)“, „üks nädal (SW)“, „kaks nädalat (2W)“, „üks kuu (1M)“, „kolm kuud (3M)“, „kuus kuud (6M)“ – põhikohtuasjas kõne all olev hoiustamisperiood, „üheksa kuud (9M)“ ja „üks aasta (1Y)“. (
15
) Reeglina peavad WIBORi arvutamiseks vajalikud andmed hõlmama tegelikke tehinguid, kuid kui sellised andmed ei ole kättesaadavad või piisavad, võib nende asemel kasutada kontrollitavaid muid kui tehinguandmeid (st noteeringuid või „pakkumismäärasid“). (
16
) WIBOR määratakse kindlaks osalevate pankade esitatud noteeringute arvu alusel, kasutades keskmistamise meetodit. (
17
) Lõpuks avaldatakse WIBORi intressimäärad igal tööpäeval ja need on avalikult kättesaadavad. (
18
)
B.
Esimene eelotsuse küsimus: kas direktiiv 93/13 on kohaldatav?
17.
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 93/13 artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et direktiivi kohaldamisalast on välja jäetud tarbija ja müüja või teenuseosutaja vahel sõlmitud hüpoteeklaenulepingus sisalduv lepingutingimus, milles on ette nähtud, et selle lepingu suhtes kohaldatav intressimäär koosneb võrdlusindeksist (käesoleval juhul WIBOR) ja panga fikseeritud marginaalist.
18.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus direktiivi 93/13 kohaldatavuse enda kohta, võttes arvesse i) tema tähelepanekuid kohaldatava riigisisese õigusnormi kohta (
19
) ja ii) asjaolu, et direktiivi 93/13 artikli 1 lõikes 2 välistatakse selle kohaldamisalast muu hulgas „[l]epingutingimused, mis põhinevad kohustuslikel […] õigusnormidel“. [täpsustatud sõnastus]
19.
Euroopa Kohtu praktika põhjal on selge, et eespool nimetatud välistust tuleb tõlgendada kitsalt. (
20
) Selleks et see välistus oleks kohaldatav, peavad olema täidetud kaks tingimust: lepingutingimus peab põhinema õigusnormidel ning asjaomane norm peab olema kohustuslik. Et teha kindlaks, kas need tingimused on täidetud, on Euroopa Kohus leidnud, et liikmesriigi kohus peab kontrollima, kas asjaomane lepingutingimus põhineb riigisisese õiguse normidel, mida kohaldatakse lepingupoolte vahel kohustuslikus korras, olenemata nende tahtest, või dispositiivsetel normidel, mida kohaldatakse automaatselt, see tähendab juhul, kui pooled ei ole teisiti kokku leppinud. (
21
)
20.
Kohtupraktika kohaselt saab lepingutingimust pidada kohustuslikel õigusnormidel „põhinevaks“ (mistõttu see ei kuulu direktiivi 93/13 kohaldamisalasse) üksnes siis, kui on võimalik asuda seisukohale, et selles on konkreetselt väljendatud sama õigusnormi, mis on ette nähtud kohustuslikus sättes. (
22
)
21.
Mis puudutab võrdlusindeksit, siis Euroopa Kohus on juba otsustanud, et direktiivi 93/13 artikli 1 lõikes 2 sätestatud välistus ei ole kohaldatav, kui riigisiseste õigusnormidega on kehtestatud üksnes üldine raamistik laenulepingu intressimäära kindlaksmääramiseks ja jäetud müüjale või teenuseosutajale kaalutlusõigus nii seoses võrdlusindeksi valiku kui ka sellele intressimäärale lisatava fikseeritud marginaali suurusega. (
23
)
22.
Eelotsusetaotlusest nähtub, et vaidlusaluse lepingu kohaselt põhines intressimäär indeksil WIBOR 6M ja 1,85% suurusel fikseeritud marginaalil. (
24
)
23.
Tekib küsimus, kas seda lepingutingimust saab pidada kohustuslikuks sätteks Euroopa Kohtu praktika (millele on viidatud käesoleva ettepaneku punktis 19) tähenduses. Hüpoteeklaenu seaduse artikli 29 lõikes 2 on sätestatud, et kui pooled ei ole kokku leppinud hüpoteeklaenu fikseeritud intressimäära, siis intressimäära kindlaksmääramise viis on määratletud kui hüpoteeklaenulepingus ette nähtud võrdlusindeksi väärtus ja marginaali summa. Sellega kehtestatakse seega üldine raamistik muutuva intressimääraga hüpoteeklaenulepingu intressimäära kindlaksmääramiseks, kuna selles on ette nähtud, et muutuv intressimäär koosneb võrdlusindeksist ja panga fikseeritud marginaalist, ilma et konkreetne kohaldatav indeks oleks selles seaduses ette nähtud. Tundub, et selle sättega ei kohustata kasutama võrdlusindeksit WIBOR. Liikmesriigi seadusandja valitud üldine sõnastus muutuva intressimäära kasutamise eeskirjade kindlaksmääramisel – mida eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kontrollima – näib viitavat sellele, et hüpoteeklaenu seaduse artikli 29 lõiget 2 tuleks käsitada kui üldist sätet, millega jäetakse turuosalistele teatav kaalutlusõigus konkreetse indeksi, selle määra ja täpse fikseeritud marginaali vastuvõtmiseks. Seetõttu ei tundu, et kõnealuses lepingutingimuses, milles täpsustatakse, et intressimäär põhineb indeksil WIBOR ja 6Mi määral koos 1,85% suuruse fikseeritud marginaaliga, korrataks sõna-sõnalt eespool nimetatud riigisisese sätte sisu. Lõpetuseks ei ole liidu õiguses sätestatud kohustust kasutada konkreetset indeksit. Määruses 2016/1011 endas ei nõuta konkreetse indeksi ega eelkõige indeksi WIBOR 6M kasutamist.
24.
Neil põhjustel ja tingimusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohus seda kontrollib, ei tundu, et hüpoteeklaenu seaduse artikli 29 lõikes 2 oleks selgelt ja ühemõtteliselt kindlaks määratud konkreetse võrdlusindeksi ja selle intressimäära ning eelkõige indeksi WIBOR 6M kasutamine. Sellega ei kohustata laenuandjaid kasutama hüpoteeklaenulepingutes kohustuslikus korras WIBORit ega ühtegi muud konkreetset viiteintressimäära. Nagu ka komisjon kohtuistungil väitis, näib, et laenuandjatel ei ole õiguslikke takistusi muu indeksi kui WIBORi kasutamisel ja kuigi WIBOR on Poola turul valdavalt kasutusel, ei ole see ainus kättesaadav indeks. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidi, näib, et on olemas muid indekseid, mida oleks võidud kasutada, näiteks indeks WIRON (Warsaw Interest Rate Overnight), (
25
) võrdlusindeks POLONIA (
26
) või isegi mis tahes muu indeks, mille pädev asutus on heaks kiitnud. Seega oli PKO‑l lepingu sõlmimise ajal teatav kaalutlusruum, eelkõige seoses võrdlusindeksi ja selle määraga, kui ta lisas lepingusse muutuvat intressimäära hõlmava lepingutingimuse.
25.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab siiski, et ei ole kahtlust, et hüpoteeklaenu seaduse artikli 29 lõikes 2 nimetatud võrdlusindeksina tuleb mõista WIBORit. Lisaks selgitab ta, et kuni 90% Poola tarbimislaenulepingutest põhineb muutuval määral ja neis kasutatakse võrdlusindeksina WIBORit.
26.
Nagu eespool mainitud, on lepingutingimus direktiivi 93/13 kohaldamisalast välja jäetud, kui see põhineb kohustuslikul põhikirjasättel või õigusnormil. Euroopa Kohus on selle kohta otsustanud, et nagu nähtub direktiivi 93/13 kolmeteistkümnendast põhjendusest, laieneb nimetatud direktiivi artikli 1 lõike 2 kohane reguleerimisalast välistamine liikmesriigi õiguse sätetele, mida kohaldatakse lepingupoolte suhtes olenemata nende tahtest. Selline reguleerimisalast välistamine on põhjendatud asjaoluga, et on õiguspärane eeldada, et liikmesriigi seadusandja on kehtestanud teatavate lepingute poolte kõigi õiguste ja kohustuste vahel tasakaalu, mida liidu seadusandja on sõnaselgelt soovinud säilitada. (
27
)
27.
Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et ainult seadusandja selge otsus kehtestada konkreetne kohustuslik säte võib direktiivi 93/13 artikli 1 lõike 2 tähenduses õigustada eeldust, et tegelikult säilitatakse tasakaal kõigi nende õiguste vahel, mille kaitsmist liidu õigusega taotletakse. Turul tegutsevate kutseala esindajate praktika ei saa sellist mõju avaldada, isegi kui see praktika on valdav.
28.
Nagu on selgitatud käesoleva ettepaneku punktis 16, ei kehtestata võrdlusindeksit mitte ainult indeksi valimise, vaid ka selle viiteintressimäära liigi valimise teel. Määruse 2016/1011 kohaselt avaldab võrdlusindeksi haldur muu hulgas võrdlusindeksite kehtestamiseks kasutatava metoodika põhielemendid või teeb need kättesaadavaks. (
28
) Avalikult kättesaadava teabe kohaselt on WIBORi haldur kehtestanud sellise metoodika erinevate WIBORi viiteintressimäärade, sealhulgas WIBOR 1Mi, WIBOR 3Mi, WIBOR 6Mi ja WIBOR 1Yi jaoks, kuid eelotsusetaotluse esitanud kohus peab seda kontrollima. (
29
) Metoodika, mille võrdlusindeksi haldur on määruse 2016/1011 nõuete rakendamiseks vastu võtnud, jätab laenuandjatele seega teatava kaalutlusõiguse konkreetse võrdlusindeksi ja/või konkreetse indeksi määra valikul.
29.
Eelnevatest kaalutlustest tuleneb – ja nagu Tšehhi valitsus on õigesti märkinud –, et kuna direktiivi 93/13 artikli 1 lõikes 2 sätestatud välistust tuleb tõlgendada kitsalt, ei ole võimalik jätta selle direktiivi kohaldamisalast välja muid olukordi kui need, kus lepingutingimus põhineb kohustuslikul põhikirjasättel või õigusnormil. (
30
) Asjaolu, et WIBOR on kantud määruse 2016/1011 artikli 20 lõike 1 kohaselt kriitilise tähtsusega võrdlusaluste loetellu, (
31
) ei õigusta iseenesest WIBORile viitava lepingutingimuse väljajätmist direktiivi 93/13 kohaldamisalast. Selle kaasamine kujutab endast WIBORi tähtsuse tunnistamist turul, (
32
) mitte liikmesriigi seadusandja seadusandliku valiku väljendust eespool analüüsitud Euroopa Kohtu praktika tähenduses.
30.
Lisaks nähtub määruse 2016/1011 artiklist 1 ja põhjendusest 6, et liidu tasandil võrdlusaluste (võrdlusindeksite) ühise õigusraamistiku kehtestamise üks peamisi eesmärke oli tagada tarbijate kaitse („tagada […] [finantslepingutes] […] võrdlusalustena kasutatavate indeksite täpsus ja terviklus“). Nimetatud eesmärgiga oleks aga vastuolus see, kui niisuguse võrdlusindeksi kasutamine olukorras, kus laenuandjale jääb teatav kaalutlusruum konkreetse indeksi ja sellise indeksi määra valikul, mida tuleb kasutada vaidlusaluses lepingutingimuses, välistaks sellise lepingutingimuse võimaliku ebaõigluse kohtuliku kontrollimise.
31.
Eeltoodut arvestades teen ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele, et direktiivi 93/13 artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selle direktiivi kohaldamisalasse kuulub tarbija ja müüja või teenuseosutaja vahel sõlmitud hüpoteeklaenulepingu tingimus, mis näeb ette, et laenu suhtes kohaldatav intressimäär on võrdlusindeksil WIBOR 6M põhinev muutuv määr, kui need liikmesriigi õigusnormid ei näe ette selle indeksi ega selle konkreetse määra kohustuslikku kohaldamist olenemata poolte tahtest.
C.
Teine eelotsuse küsimus: lepingutingimuste läbipaistvuse nõue
32.
Kui Euroopa Kohus järgib minu vastust esimesele eelotsuse küsimusele, tuleb analüüsida eelotsusetaotluse esitanud kohtu teist küsimust. Selle küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 93/13 artikli 4 lõige 2 võimaldab hinnata, kas tarbija ja müüja või teenuseosutaja vahel sõlmitud hüpoteeklaenulepingus sisalduv tingimus, milles on ette nähtud, et sellele lepingule kohaldatakse võrdlusindeksil WIBOR põhinevat muutuvat intressimäära, on ebaõiglane.
33.
Direktiivi 93/13 artikli 4 lõikest 2 tuleneb, et lepingutingimuste ebaõiglase laadi hindamine ei ole seotud selle lepingu põhiobjekti mõiste ega hinna ja tasu sobivusega vastusooritusena pakutavate teenuste või kauba eest, kui kõnealused tingimused on koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles. Eelotsusetaotluse esitanud kohus võib seega kontrollida, kas lepingutingimus, mis puudutab lepingu põhiobjekti mõistet, on ebaõiglane üksnes siis, kui see tingimus ei ole selge ja arusaadav. (
33
)
34.
Seoses sellega on Euroopa Kohus asunud seisukohale, et direktiivi 93/13 artikli 4 lõikes 2 kehtestatakse erand direktiiviga rakendatud tarbijakaitsesüsteemi raames ette nähtud ebaõiglaste tingimuste sisulise kontrolli mehhanismist, mistõttu tuleb seda sätet tõlgendada kitsalt. (
34
) Seega tuleb selleks, et eelotsusetaotluse esitanud kohus saaks hinnata lepingutingimuse võimalikku ebaõiglust, teha kindlaks, kas see tingimus kuulub mõiste „lepingu põhiobjekt“ alla ja kas läbipaistvuse nõue (lihtne ja arusaadav keel) on täidetud.
1. Mõiste „lepingu põhiobjekt“
35.
Seoses konkreetselt nende lepingutingimuste kategooriaga, mida hõlmab mõiste „lepingu põhiobjekt“ direktiivi 93/13 artikli 4 lõike 2 tähenduses, on Euroopa Kohus juba otsustanud, et sellesse kategooriasse kuuluvaks tuleb pidada tingimusi, mis määravad kindlaks lepingukohased põhikohustused ja mis lepingut sellisena iseloomustavad. Seevastu tingimused, mis on lepingulise suhte põhiolemust määratlevate tingimustega võrreldes kõrvalist laadi, ei saa kuuluda nimetatud mõiste alla. (
35
)
36.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on vaidlusaluse lepingu laadi, üldist ülesehitust ja tingimusi ning selle juriidilist ja faktilist konteksti arvesse võttes analüüsida, kas tingimus, millele see kohus viitab oma küsimuses, moodustab olulise osa võlgniku kohustustest, mis seisnevad laenuandja poolt tema käsutusse antud summa tagasimaksmises. (
36
) Samas peab Euroopa Kohus siiski tuletama direktiivi 93/13 artikli 4 lõikest 2 kriteeriumid, mida tuleb selle analüüsi raames kohaldada. (
37
)
37.
Laenulepingust tulenevad põhilised kohustused seisnevad eelkõige selles, et laenulepinguga kohustub laenuandja andma laenuvõtja käsutusse teatava rahasumma ja laenuvõtja omalt poolt kohustub selle summa – enamasti koos intressiga – ette nähtud maksegraafiku kohaselt tagastama. (
38
) Hüpoteeklaenulepingus, milles on kindlaks määratud muutuv intressimäär, määratakse laenuvõtja põhiline kohustus laenuandja poolt tema käsutusse antud rahasumma tagasi maksta kindlaks selle intressimäära alusel. Seega on laenu tagasimaksmine muutuva intressimäära alusel põhimõtteliselt otseselt seotud võlgniku kohustuse olemusega ja on järelikult hüpoteeklaenulepingu oluline osa.
38.
Vaidlusaluses lepingutingimuses on ette nähtud, et hüpoteeklaenulepingu eest makstakse intressi, mis arvutatakse WIBORi indeksile vastava muutuva intressimäära alusel. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et 29. augusti 1997. aasta pangandusseaduse artikli 69 lõike 2 punktis 5 on sõnaselgelt märgitud, et intressimäära puudutavad tingimused ja selle mis tahes muudatused peavad olema laenulepingu osa. Lisaks selgitas Poola valitsus oma kirjalikes seisukohtades, et hüpoteeklaenu seaduse artikli 29 lõike 1 punkti 8 kohaselt tuleb hüpoteeklaenulepingus täpsustada meetodit ja tingimusi, mille alusel määratakse kindlaks intressimäär, mille põhjal arvutatakse põhisumma ja intressimaksed.
39.
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidi, võib kõnealust lepingutingimust pidada mõiste „lepingu põhiobjekt“ alla kuuluvaks ja seega moodustab see sellises lepingus osa laenusaaja põhikohustustest.
2. Mõiste „lihtsas ja arusaadavas keeles“ ja läbipaistvuse nõue
40.
Tuleb siiski meenutada, et Euroopa Kohus on juba sedastanud, et selges ja arusaadavas keeles koostamise nõue on kohaldatav ka juhul, kui tingimus on hõlmatud mõistega „lepingu põhiobjekt“ direktiivi 93/13 artikli 4 lõike 2 tähenduses. Selles sättes nimetatud tingimuste ebaõiglast iseloomu ei hinnata ainult juhul, kui pädev liikmesriigi kohus leiab pärast juhtumipõhist uurimist, et müüja või teenuseosutaja on need koostanud lihtsas ja arusaadavas keeles (
39
) (lepingutingimuste läbipaistvuse nõue).
41.
Lepingutingimuste läbipaistvuse nõude kohta on Euroopa Kohus otsustanud, et seda nõuet, mida on korratud selle direktiivi 93/13 artiklis 5, ei saa taandada lepingutingimuste pelgale arusaadavusele vormilises ja grammatilises mõttes. Kuna direktiiviga 93/13 rakendatud kaitsesüsteem lähtub eeldusest, et tarbija on suhetes müüja või teenuseosutajaga nõrgemal positsioonil ja seda eeskätt teabe ulatuse osas, siis tuleb kõnealust lepingutingimuste lihtsas ja arusaadavas keeles koostamise nõuet ning seega sama direktiiviga kehtestatud läbipaistvuse nõuet mõista laialt. (
40
)
42.
Kohtuotsuses Gómez del Moral Guasch I analüüsis Euroopa Kohus läbipaistvuse nõuet seoses lepingutingimusega, mis näeb hüpoteeklaenulepingu alusel ette, et selle laenu eest makstakse intressi, mis arvutatakse ametliku indeksi alusel kindlaks määratud muutuva intressimäära põhjal. Euroopa Kohus asus seisukohale, et seda läbipaistvuse nõuet tuleb seega mõista nii, et selle kohaselt ei pea lepingutingimus tarbijale olema mitte ainult vormiliselt ja grammatiliselt arusaadav, vaid samuti peab keskmisel tarbijal, kes on piisavalt informeeritud ning mõistlikult tähelepanelik ja arukas, olema võimalik aru saada selle määra arvutamiseks kasutatava meetodi konkreetsest toimimisest ning täpsete ja arusaadavate kriteeriumide põhjal hinnata niisuguse lepingutingimuse majanduslikke tagajärgi – mis võivad olla märkimisväärsed – oma finantskohustustele. (
41
)
43.
Kuna Euroopa Kohus on pädev tõlgendama vaid liidu õigusnorme – käesoleval juhul nimelt eelkõige direktiivi 93/13 –, on üksnes eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne teha vajalik faktikontroll, võttes arvesse kogu asjakohast teavet, sealhulgas reklaammaterjali ja teavet, mida laenuandja andis vaidlusaluse lepingu üle peetud läbirääkimistel. Konkreetsemalt peab liikmesriigi kohus kõiki lepingu sõlmimisega seotud asjaolusid arvesse võttes kontrollima, kas konkreetsel juhul tehti tarbijale teatavaks kõik asjaolud, mis võivad mõjutada tema kohustuse ulatust ning võimaldavad tal hinnata eeskätt oma laenu kogukulu. (
42
)
44.
Kohtuotsuses Gómez del Moral Guasch I pidas Euroopa Kohus selle analüüsi seisukohalt asjakohaseks asjaolu, et oluline teave, mis on seotud selle kohtuasja lepingu suhtes kohaldatava võrdlusindeksi arvutamisega, oli hõlpsasti kättesaadav kõigile, kes kavatsesid võtta hüpoteeklaenu. (
43
) Euroopa Kohus pidas selles kohtuasjas kõne all oleva lepingutingimuse läbipaistvuse hindamisel asjakohaseks ka asjaolu, et kehtivate riigisiseste õigusnormide kohaselt olid krediidiasutused kohustatud esitama tarbijatele asjakohase indeksi varasemate kõikumiste andmeid. (
44
)
45.
Euroopa Kohus järeldas, et eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kontrollima, kas laenu andev asutus täitis selles kohtuasjas kõne all oleva lepingu sõlmimisel tegelikult kõiki riigisisestes õigusnormides sätestatud teavitamiskohustusi. (
45
)
46.
Kohtuotsuses Kutxabank (
46
) leidis Euroopa Kohus, et teave teatavate lepinguliste aspektide kohta, mida potentsiaalsed laenuvõtjad vajavad selleks, et mõista laenulepingu ettepanekuga nõustumise ulatust, võib tuleneda asjaoludest, mida kutsetegevuse raames tegutsev laenuandja ei ole otse esitanud, tingimusel et need asjaolud on avalikult kättesaadavad ja ligipääsetavad, vajaduse korral tänu teatud juhistele, mille see laenuandja on tarbijale selleks andnud.
47.
Mis puudutab täpsemalt võimalust tutvuda teabega, mida müüja või teenuseosutaja ei ole otse esitanud, siis on oluline, et see müüja või teenuseosutaja annaks potentsiaalsetele laenuvõtjatele piisavalt korrektseid ja täpseid juhiseid, et nad saaksid selle teabega tutvuda, ilma et nad peaksid võtma meetmeid, mida ei saa keskmiselt tarbijalt mõistlikult oodata. (
47
)
48.
Põhikohtuasjas viitab vaidlusalune lepingutingimus muutuvale intressimäärale, mis põhineb indeksil WIBOR 6M. Nagu on juba märgitud käesoleva ettepaneku punktis 10 ja eelkõige selle 8. joonealuses märkuses, on WIBOR kantud määruse 2016/1011 artikli 20 lõike 1 kohaselt kriitilise tähtsusega võrdlusaluste loetellu. WIBORi kriitilise tähtsusega võrdlusalusena tunnustamise protsessi reguleerib see määrus, mis võeti vastavalt selle artiklile 1 vastu eesmärgiga tagada finantslepingutes kasutatavate asjakohaste võrdlusaluste täpsus, töökindlus ja terviklus.
49.
Määruses 2016/1011 võetakse arvesse tarbijate ebavõrdset läbirääkimispositsiooni laenuandjate suhtes ning standardtingimuste kasutamist hüpoteeklaenu- ja tarbijakrediidilepingutes, kus kasutatakse võrdlusindekseid. Määruse 2016/1011 põhjenduses 71 on täpsustatud, et sellistes olukordades võib tarbijatel olla kasutatava võrdlusindeksiga seoses piiratud valik. Liidu seadusandja peab vajalikuks tagada osana tasakaalustavatest meetmetest, et laenuandjad annavad tarbijatele vähemalt piisavat teavet. Selleks muudetakse määruse 2016/1011 artiklitega 56 ja 57 vastavalt direktiivi 2008/48/EÜ (
48
) ja direktiivi 2014/17/EL. (
49
)
50.
Täpsemalt on määrusega 2016/1011 lisatud uus teave (direktiivi 2014/17 artikli 13 lõike 1 uus punkt ea), mis tuleb tarbijatele esitada enne sellise hüpoteeklaenulepingu sõlmimist, milles kasutatakse võrdlusindeksit. Üldine teave, mida laenuandjad selliste lepingute sõlmimisel esitavad, peab sisaldama „[võrdlusindeksi] ja selle halduri nime ning võimalikku mõju tarbijale“.
51.
Vaidlusaluse lepingu kohta märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et leping sisaldas teavet üksuse kohta, kes kehtestab võrdlusindeksi, ning selle indeksi koostamise aluse, selle indeksi hoiustamisperioodi ja viisi kohta, kuidas selle indeksi alusel intressimäära kindlaks määratakse. Samas on nimetatud kohtul kahtlusi, kas tuleks selgitada ka seda, kuidas WIBORit ennast kindlaks määratakse ja millised tegurid mõjutavad selle taseme muutumist. See küsimus puudutab seisukohti, mille esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtule J. J., kes kaebas, et talle ei olnud esitatud selgitusi võrdlusindeksi WIBOR määramise viisi ega asjaolu kohta, et see indeks määratakse kindlaks pankade endi esitatud andmete põhjal ja et pankadel on nende andmete esitamisel teatav kaalutlusruum.
52.
Sellega seoses tuleb märkida, et määrusega 2016/1011 reguleeritakse võrdlusindeksite kehtestamise metoodikat, et tagada nende usaldusväärsus ja täpsus. Selle põhjendusest 26 nähtub, et liidu seadusandja on teadlik manipuleerimise ohust sisendandmete esitamisel. Ta möönab, et üldreeglina peaksid võrdlusindeksite haldurid olema kohustatud kasutama tehingu sisendandmeid. Siiski võib kasutada ka muid andmeid, mis on sätestatud kõnealuses määruses, kui tehinguandmed ei ole võrdlusindeksi tervikluse ja täpsuse tagamiseks piisavad või sobivad. See kajastub määruse 2016/1011 artiklis 11, milles on sätestatud võrdlusindeksi koostamise sisendandmetega seotud nõuded (eelkõige peavad need olema „piisavad, et täpselt ja usaldusväärselt kajastada võrdlusalusega mõõdetavat turgu või majandusolukorda“, ning „kontrollitavad“).
53.
Määruse 2016/1011 põhjenduses 27 on rõhutatud vajadust läbipaistva metoodika järele, mis tagaks võrdlusindeksi usaldusväärsuse ja täpsuse. Selles põhjenduses on märgitud, et läbipaistvus ei tähenda teatava võrdlusindeksi koostamiseks kasutatava valemi avaldamist, vaid selliste elementide avalikustamist, mille põhjal on sidusrühmadel võimalik mõista, kuidas võrdlusindeks on kindlaks määratud, ning hinnata selle representatiivsust, olulisust ja asjakohasust ette nähtud kasutuse seisukohalt. See kajastub kõnealuse määruse artiklis 13 „Metoodika läbipaistvus“, milles nõutakse, et haldur (määruse 2016/1011 tähenduses) avaldaks või teeks kättesaadavaks teatava selles artiklis loetletud teabe.
54.
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et see teave, mis võimaldab sidusrühmadel, sealhulgas tarbijatel, mõista metoodikat, mida kasutatakse võrdlusindeksi määramisel määruse 2016/1011 alusel, peab olema osa teabest, mille haldur on kohustatud avaldama või kättesaadavaks tegema. Määrusega 2016/1011 kehtestatud ühise raamistiku kohaselt vastutab selle eest indeksi haldur.
55.
Lisaks on määruse 2016/1011 artiklites 7, 8 ja 9 ette nähtud kaebuste käsitlemise mehhanism, mis põhjenduse 23 kohaselt peab „[võimaldama] sidusrühmadel [võrdlusindeksi] haldurile kaebustest teatada ning [tagama], et [võrdlusindeksi] haldur hindab objektiivselt iga kaebuse põhjendatust“. Selle mehhanismiga luuakse sidusrühmadele, sealhulgas tarbijatele, konkreetne haldusvahend, mille kaudu nad saavad algatada kaebuste käsitlemise protsessi, kui neil on kahtlusi, kas indeksi kindlaksmääramine on kooskõlas liidu õigusaktide asjakohaste sätetega.
56.
Kui laenuandja teeb tarbijatele ettepaneku sõlmida hüpoteeklaenuleping, milles kasutatakse võrdlusindeksit, on selle laenuandja kohustus anda teavet sätestatud konkreetselt direktiivi 2014/17 artikli 13 lõike 1 punktis ea. Nagu eespool märgitud, peab laenuandja tegema tarbijale teatavaks „[võrdlusindeksi] ja selle halduri nime ning võimaliku mõju tarbijale“. See teave tuleb anda potentsiaalsetele laenuvõtjatele piisavalt täpsel viisil, et keskmine tarbija saaks juurdepääsu asjakohasele üldsusele kättesaadavale teabele ja tutvuks võrdlusindeksi määramise aluseks oleva metoodika põhielementidega. Oluline võimalik mõju tarbijale tuleneb teguritest, mis tõenäoliselt mõjutavad tarbija kohustuse ulatust, sealhulgas eelkõige muutuva intressimäära kõikumisest tulenev risk ja teave selliste kõikumiste peamiste põhjuste kohta.
57.
Määrusega 2016/1011 kehtestatud võrdlusindeksi raamistiku analüüsist tuleneb, et direktiivi 93/13 kohane läbipaistvuse nõue koostoimes selle määrusega ei kohusta laenuandjat esitama võrdlusindeksi kindlaksmääramise metoodika kohta otse üksikasjalikumat teavet, kui on nõutud määruses 2016/1011. Määruses 2016/1011 on nimelt esitatud üldine teave kasutatud metoodika kohta ning haldur peab avaldama või tegema avalikult kättesaadavaks konkreetse teabe.
58.
Nagu eespool märgitud, jääb siiski alles tõsiasi, et laenuandja peab esitama tarbijale täpsel viisil asjakohase teabe võrdlusindeksi ja selle halduri nime ning selle mõju kohta tarbijale. Minu arvates oleks see direktiivist 93/13 tulenevate läbipaistvuse ja heausksuse nõuetega vastuolus, kui laenuandja osutaks ainult osale kasutatud metoodika elementidest, mille tagajärjel ei avalikustataks täielikult seda metoodikat ega põhielemente, mis põhjustavad indeksimäära kõikumist, või tekitataks võrdlusindeksi olemusest moonutatud ettekujutus.
59.
Kohtuistungil väitis J. J., et tal lasti ekslikult arvata, et võrdlusindeks WIBOR koosneb pankadevaheliste laenude tehinguandmetest, samas kui 98,27% aluseks olevatest andmetest koosnes tegelikult fikseerimisprotsessis osalevate pankade antud hinnangutest. (
50
) J. J. väitis ka, et PKO andis talle teavet, mis oli vastuolus kehtivate õigusaktide ja majandusliku tegelikkusega. PKO vaidles nendele väidetele kindlalt vastu. Ta väitis kohtuistungil, et esitas täpset teavet. Kooskõlas Euroopa Kohtu eespool esitatud kohtupraktikaga (
51
) peab liikmesriigi kohus kontrollima lepingu sõlmimise kõiki asjaolusid kaaludes, kas kogu teave, mis võib mõjutada tarbija kohustuse ulatust, on edastatud talle piisavalt täpselt, et ta saaks hinnata eelkõige laenu kogukulu.
60.
Sellest tuleneb, et teisele eelotsuse küsimusele tuleb vastata, et direktiivi 93/13 artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et see võimaldab hinnata, kas tarbija ja müüja või teenuseosutaja vahel sõlmitud hüpoteeklaenulepingus sisalduv tingimus, milles on ette nähtud, et sellele lepingule kohaldatakse võrdlusindeksil WIBOR 6M põhinevat muutuvat intressimäära, on ebaõiglane, kui see tingimus ei ole koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles (läbipaistvuse nõue). Selle nõude täitmiseks peab müüja teavitama tarbijat piisavalt täpselt kasutatud võrdlusindeksi ja selle halduri nimest ning selle indeksi kasutamise võimalikest tagajärgedest tarbija jaoks, et tarbija saaks hinnata eelkõige laenu kogukulu. Laenuandja peab otseselt või kaudselt andma teavet viisil, millega avalikustatakse täielikult aluseks olev metoodika ja põhielemendid, mis põhjustavad indeksimäära kõikumist, ega tekitata moonutatud ettekujutust indeksi laadist.
D.
Kolmas eelotsuse küsimus: vaidlusaluse lepingutingimuse ebaõiglus
61.
Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus võib tuvastada läbipaistvuse nõude hindamisel vaidlusaluse lepingutingimuse läbipaistmatuse, peab Euroopa Kohus käsitlema kolmandat eelotsuse küsimust. Selle küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas võrdlusindeksil WIBOR põhinevat muutuvat intressimäära hõlmav lepingutingimus võib olla ebaõiglane direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 tähenduses, kuna pank annab tarbijale ebapiisavat teavet ja risk on lepingupoolte vahel ebavõrdselt jaotunud. (
52
)
62.
Direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 kohaselt loetakse lepingutingimus ebaõiglaseks, kui see on vastuolus heausksuse tingimusega ning kutsub esile lepinguosaliste lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat. Sellega seoses on Euroopa Kohus märkinud, et kasutades mõisteid „heausksus“ ning tarbija kahjuks „oluline tasakaalustamatus“ lepingupoolte lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste vahel, on direktiivi 93/13 artikli 3 lõikes 1 abstraktselt määratletud asjaolud, mis muudavad ebaõiglaseks lepingutingimuse, mida ei ole eraldi kokku lepitud. (
53
)
63.
Selleks et teha kindlaks, kas tingimus põhjustab lepingupoolte lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat, tuleb pooltevahelise kokkuleppe puudumisel võtta eelkõige arvesse riigisisese õiguse norme, et hinnata, kas ja kui jah, siis mil määral seab leping tarbija ebasoodsamasse õiguslikku olukorda kui see, mis on ette nähtud kehtivas riigisiseses õiguses. Laenulepingu intressi arvutamist käsitleva tingimuse puhul on samuti asjakohane võrrelda selles tingimuses ette nähtud määra arvutusvalemit ning sellest tuleneva määra tegelikku summat seadusjärgse intressimääraga ja selle intressimääraga, mida kasutati turul vaidlusaluse lepingu sõlmimise kuupäeval nende laenude puhul, mis sarnanesid summa ja kestuse poolest kõnealuse laenulepingu summa ja kestusega. (
54
)
64.
Küsimuses, millistel asjaoludel tekitab selline tasakaalustamatus „vastuolu heausksuse tingimusega“, peab liikmesriigi kohus direktiivi 93/13 kuuteistkümnendat põhjendust arvestades kontrollima, kas kaupleja, kes kohtleb tarbijat ausalt ja õiglaselt, võis mõistlikult oodata, et tarbija nõustub sellise tingimusega eraldi kokku leppides. (
55
)
65.
Lisaks tuleb selle direktiivi artikli 4 lõike 1 kohaselt lepingutingimuse ebaõiglust hinnata, võttes arvesse lepingu sõlmimise objektiks oleva kauba või teenuse laadi ning viidates lepingu sõlmimisel kõigile sellega kaasnevatele asjaoludele. Järelikult tuleb sellest seisukohast lähtudes hinnata ka tagajärgi, mis kõnesoleval tingimusel võivad lepingu suhtes kohaldatava õiguse raames olla – see nõuab liikmesriigi õiguskorra analüüsimist. (
56
)
66.
Sellega seoses tuleb täpsustada, et kohtupraktika kohaselt on Euroopa Kohtul pädevus tõlgendada direktiivi 93/13 artikli 3 lõikes 1 ja direktiivi lisas kasutatud mõistet „ebaõiglane lepingutingimus“ ning selgitada, milliseid kriteeriume võib või peab riigisisene kohus arvesse võtma lepingutingimuse direktiivi sätetele vastavuse hindamisel. Seega on nimetatud kohtu ülesanne otsustada selliste kriteeriumide alusel, kuidas tuleb konkreetselt kvalifitseerida teatav lepingutingimus kohtuasjale iseloomulikke asjaolusid silmas pidades. Sellest nähtub, et Euroopa Kohus peab piirduma oma otsuses eelotsusetaotluse esitanud kohtule niisuguste juhtnööride andmisega, millega viimane peab arvestama asjaomase lepingutingimuse ebaõiglase laadi hindamisel. (
57
)
67.
Põhikohtuasja vaidluses tõstatatakse lepingutingimuse ebaõigluse küsimus seoses sellega, et laenuandja on andnud tarbijale väidetavalt ebapiisavat või ebatäpset teavet, ja muu hulgas sellest tuleneva riski ebavõrdse jaotumisega lepingupoolte vahel. Pelgalt asjaolu, et tingimus ei vasta läbipaistvuse nõudele, mille kohaselt – nagu eespool märgitud – tuleb tarbijale anda piisavat ja täpset teavet, ei muuda iseenesest seda tingimust ebaõiglaseks direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 tähenduses. (
58
) Lepingutingimuse ebaõigluse tuvastamiseks peab eelotsusetaotluse esitanud kohus hindama täielikult Euroopa Kohtu praktikast tulenevaid kriteeriume.
68.
Sellega seoses tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlused näivad olevat suunatud kahele eri küsimusele: i) tarbijale piisava teabe andmine muutuva intressimäära kasutamisest tuleneva riski kohta kõnealuse laenu puhul ning ii) piisava ja täpse teabe andmine WIBORi indeksi kindlaksmääramise kohta.
69.
Kuigi liikmesriigi kohtud võivad sellistes tsiviilasjades nagu põhikohtuasjas hinnata direktiivi 93/13 alusel lepingutingimusi, mis põhinevad sellistel võrdlusaluseks olevatel indeksitel nagu WIBOR, (
59
)ei saa nad siiski analüüsida niisuguste indeksite kindlaksmääramise metoodikat, kuna selline analüüs ei kuulu direktiivi 93/13 kohaldamisalasse. Nagu eespool selgitatud, (
60
) on määrusega 2016/1011 lisaks kehtestatud konkreetne kaebuste käsitlemise mehhanism, mille eesmärk on tagada sidusrühmadele, sealhulgas tarbijatele, spetsiaalne haldusvahend kaebuste käsitlemise protsessi algatamiseks, kui tekib kahtlus, kas indeksi kindlaksmääramine on kooskõlas riigisisese ja/või liidu õiguse asjakohaste sätetega. Nagu komisjon on märkinud, õõnestataks sellega, kui liikmesriikide tsiviilkohtutel võimaldatakse vaadata kriitilise tähtsusega võrdlusaluste kindlaksmääramise metoodikat läbi direktiivi 93/13 kohase lepingutingimuse ebaõigluse hindamise teel, kriitilise tähtsusega võrdlusaluste erihaldussüsteemi, mille liidu seadusandja on kehtestanud määruse 2016/1011 alusel.
70.
Seega peaks põhikohtuasjas liikmesriigi kohtu hinnang piirduma vaidlusaluse lepingutingimuse ja kõigi lepingu sõlmimisega seotud asjaoludega, jättes selle hindamise kohaldamisalast välja küsimused, mis on seotud määrusega 2016/1011 kehtestatud võrdlusaluste haldussüsteemiga.
71.
Eelkõige peab liikmesriigi kohus kontrollima, kas müüja või teenuseosutaja on edastanud tarbijale kogu asjakohase teabe, mis võimaldab tal hinnata kõnealuse lepingutingimuse majanduslikke tagajärgi tema rahaliste kohustuste jaoks. Seejuures tuleks pidada meeles, et lepingutingimuse läbipaistvus – nagu on nõutud direktiivis 93/13 – on üks asjaoludest, mida peab arvesse võtma selle tingimuse ebaõiglase laadi hindamisel. (
61
)
72.
Eelotsusetaotluses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et võib eeldada, et WIBORi indeksil põhinevat muutuvat intressimäära puudutavad lepingutingimused on heausksuse nõuetega vastuolus ning tekitavad lepingupoolte õiguste ja kohustuste märkimisväärse tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat, kuna tarbijat ei teavitatud nõuetekohaselt teda muutuva intressimääraga seoses ohustavast riskist ning see risk oli poolte vahel ebavõrdselt jaotunud. Samuti märgib ta, et PKO‑le kui laenuandjale olid teada WIBORi kindlaksmääramise meetod ja kahtlused seoses selle määra kindlaksmääramise läbipaistvusega, kuid ta otsustas tarbijat sellest mitte teavitada. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul võib seda pidada lepingupoolte vahelise tasakaalustamatuse allikaks kõigis selle lepinguga seotud aspektides. (
62
)
73.
Neil asjaoludel on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne kontrollida, kas kõnealune lepingutingimus on ebaõiglane direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 tähenduses, viies läbi Euroopa Kohtu kohtupraktikast tulenevate kriteeriumide täieliku hindamise. See hindamine peab hõlmama muu hulgas küsimust, kas puudus selge teave, mis võis kahjustada J. J‑i võimet mõista vaidlusaluse lepingutingimuse majanduslikke tagajärgi. Selles kontekstis peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima, kas täpse ja piisava teabe esitamata jätmine võib nihutada tasakaalu panga kasuks nii, et see tekitab lepingupoolte vaidlusalusest lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste märkimisväärse tasakaalustamatuse tarbija kahjuks. Sellega seoses peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima sel eesmärgil, kas laenuandja (PKO), kes kohtleb tarbijat (J. J.) ausalt ja õiglaselt, võis mõistlikult oodata, et tarbija nõustub sellise tingimusega eraldi kokku leppides. (
63
) Selleks tuleb kontrollida, kas tarbija on andnud oma teadliku nõusoleku kõnealuse lepingutingimuse kasutamisega seotud riskile pärast täieliku ja täpse teabe saamist.
74.
Lisaks peab eelotsusetaotluse esitanud kohus hindama, kas teave, mille laenuandja andis tarbijale, oli esitatud neutraalselt ja objektiivselt, panemata tarbijat uskuma, et kõnealuse lepingutingimuse ja WIBORi valimine oli talle soodne, kuigi tegelikult ei olnud.
75.
Sellest järeldub, et kolmandale eelotsuse küsimusele tuleb vastata, et direktiivi 93/13 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus peab hindama, kas võrdlusalusel WIBOR põhinevat muutuvat intressimäära puudutav lepingutingimus tekitab – vastupidi hea usu nõudele – poolte lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste vahel märkimisväärse tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat. Seda tehes peab liikmesriigi kohus lepingutingimuse ebaõigluse igakülgse hindamise raames kontrollima, kas laenuandja, kes kohtleb tarbijat ausalt ja õiglaselt, võis mõistlikult oodata, et tarbija nõustub sellise tingimusega eraldi kokku leppides. Selleks tuleb kontrollida, kas tarbija on andnud oma teadliku nõusoleku kõnealuse lepingutingimuse kasutamisest tulenevale riskile pärast täieliku ja täpse teabe saamist. See hinnang ei saa siiski olla seotud WIBORi indeksi kui sellise ega selle määramise meetodiga.
IV. Ettepanek
76.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Sąd Okręgowy w Częstochowie (Częstochowa regionaalne kohus, Poola) esimesele, teisele ja kolmandale eelotsuse küsimusele järgmiselt:
1.
Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 1 lõiget 2
tuleb tõlgendada nii, et selle direktiivi kohaldamisalasse kuulub tarbija ja müüja või teenuseosutaja vahel sõlmitud hüpoteeklaenulepingu tingimus, mis näeb ette, et laenu suhtes kohaldatav intressimäär on võrdlusindeksil WIBOR 6M põhinev muutuv määr, kui need liikmesriigi õigusnormid ei näe ette selle indeksi ega selle konkreetse määra kohustuslikku kohaldamist olenemata poolte tahtest.
2.
Direktiivi 93/13 artikli 4 lõiget 2
tuleb tõlgendada nii, et see võimaldab hinnata, kas tarbija ja müüja või teenuseosutaja vahel sõlmitud hüpoteeklaenulepingus sisalduv tingimus, milles on ette nähtud, et sellele lepingule kohaldatakse võrdlusindeksil WIBOR 6M põhinevat muutuvat intressimäära, on ebaõiglane, kui see tingimus ei ole koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles (läbipaistvuse nõue). Selle nõude täitmiseks peab müüja teavitama tarbijat piisavalt täpselt kasutatud võrdlusindeksi ja selle halduri nimest ning selle indeksi kasutamise võimalikest tagajärgedest tarbija jaoks, et tarbija saaks hinnata eelkõige laenu kogukulu. Laenuandja peab otseselt või kaudselt andma teavet viisil, millega avalikustatakse täielikult aluseks olev metoodika ja põhielemendid, mis põhjustavad indeksimäära kõikumist, ega tekitata moonutatud ettekujutust indeksi laadist.
3.
Direktiivi 93/13 artikli 3 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et sellega on nõutud, et liikmesriigi kohus peab hindama, kas võrdlusalusel WIBOR põhinevat muutuvat intressimäära puudutav lepingutingimus tekitab – vastupidi hea usu nõudele – poolte lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste vahel märkimisväärse tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat. Seda tehes peab liikmesriigi kohus lepingutingimuse ebaõigluse igakülgsel hindamisel kontrollima, kas laenuandja, kes kohtleb tarbijat ausalt ja õiglaselt, võis mõistlikult oodata, et tarbija nõustub sellise tingimusega eraldi kokku leppides. Selleks tuleb kontrollida, kas tarbija on andnud oma teadliku nõusoleku kõnealuse lepingutingimuse kasutamisest tulenevale riskile pärast täieliku ja täpse teabe saamist. See hinnang ei saa siiski olla seotud WIBORi indeksi kui sellise ega selle määramise meetodiga.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2016. aasta määrus, mis käsitleb indekseid, mida kasutatakse võrdlusalustena finantsinstrumentide ja -lepingute puhul või investeerimisfondide tootluse mõõtmiseks, ning millega muudetakse direktiive 2008/48/EÜ ja 2014/17/EL ning määrust (EL) nr 596/2014 (ELT 2016, L 171, lk 1).
(
4
)	Vt komisjoni 22. märtsi 2019. aasta rakendusmääruse (EL) 2019/482, millega muudetakse komisjoni rakendusmäärust (EL) 2016/1368, millega kehtestatakse finantsturgudel kasutatavate kriitilise tähtsusega võrdlusaluste loetelu vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) 2016/1011 (ELT 2019, L 82, lk 26), põhjendus 10.
(
5
)	Dz. U. 2017, jrk nr 819, muudetud kujul, edaspidi „hüpoteeklaenu seadus“.
(
6
)	29. augusti 1997. aasta pangandusseaduse (Dz. U. 2023, jrk nr 2488, hiljem muudetud).
(
7
)	„Haldur“ on füüsiline või juriidiline isik, kes kontrollib võrdlusindeksi väljaandmist. Vt määruse 2016/1011 artikli 3 lõike 1 punkt 6.
(
8
)	Komisjoni 11. augusti 2016. aasta rakendusmäärus, millega kehtestatakse finantsturgudel kasutatavate kriitilise tähtsusega võrdlusaluste loetelu vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) 2016/1011 (ELT 2016, L 217, lk 1). WIBOR kanti 22. märtsil 2019 määruse 2016/1011 artikli 20 lõike 1 punkti b kohase kriitilise tähtsusega võrdlusalusena määrusesse 2019/482.
(
9
)	Ta viitab sellega seoses asjaolule, et indeks WIBOR 6M põhineb muudel kui tehinguandmetel, mille pangad esitavad ise, mis tähendab, et need pangad ei tee nende andmete põhjal omavahel ühtegi tegelikku tehingut.
(
10
)	Finantsjärelevalveasutus võttis sellise otsuse WIBORi kohta vastu 16. detsembril 2020, leides, et halduri WIBORi koostamise protsess vastab liidu õiguse nõuetele.
(
11
)	Vt GPW Benchmarki veebisait, eelkõige „Regulations for the WIBID and WIBOR Reference Rates“ („Võrdlusindeksite WIBID ja WIBORi eeskirjad“), Varssavi, 30. november 2017 (käesolevas ettepanekus „WIBORi eeskirjad“); kättesaadav aadressil: https://gpwbenchmark.pl/pub/BENCHMARK/files/Regulations_for_WIBID_and_WIBOR_Reference_Rates.pdf.
(
12
)	WIBOR on „intressimäära võrdlusalus“ määruse 2016/1011 artikli 3 lõike 1 punktide 22 ja 25 tähenduses. WIBID on veel üks Poolas kasutatav indeks, mis tähistab Varssavi pankadevahelist pakkumismäära (Warsaw Interbank Bid Rate). Tuginen teabele, mis on kättesaadav GPW Benchmarki veebisaidil „Regulations“ („Eeskirjad“).
(
13
)	Määruse 2016/1011 artiklis 11 on sätestatud võrdlusindeksi koostamise sisendandmetega seotud nõuded (vt ka käesoleva ettepaneku punkt 52). Selle määruse artiklis 12 on sätestatud selliste võrdlusaluste nagu WIBOR kindlaksmääramise metoodikale esitatavad nõuded.
(
14
)	Määruse 2016/1011 artikkel 15 reguleerib tegevusjuhendit, mida sisendandmete esitajad (nt pangad) peavad järgima ja mis peab hõlmama eelkõige põhimõtteid, mida tuleb järgida seoses kaalutlusõiguse kasutamisega alusandmete esitamisel. Kui metoodikas või viiteintressimäärade määratluses on vaja teha olulisi muudatusi, korraldab haldur avalikke konsultatsioone sidusrühmadega, nagu intressimäärade kasutajad, asjaomased ametiasutused ja Poola keskpank.
(
15
)	WIBORi eeskirjad, lk 9.
(
16
)	Vt Kosiorowski, M., ja Szczęsna, A., „WIBOR litigation, part 1: Can the WIBOR benchmark be challenged as the basis for setting variable interest rates?“, 12. juuni 2025; kättesaadav aadressil: https://codozasady.pl/en/p/wibor-litigation-part-1-can-the-wibor-benchmark-be-challenged-as-the-basis-for-setting-variable-interest-rates-.
(
17
)	Meetod on järgmine: i) 10 või enama noteeringu korral: määrade keskmine pärast kahe kõrgeima ja kahe madalaima väljajätmist; ii) 8 või 9 noteeringu korral: keskmine pärast kõrgeima ja madalaima väljajätmist; iii) 6 või 7 noteeringu korral: kõigi noteeringute lihtne aritmeetiline keskmine; ja iv) 5 või vähema noteeringu korral: WIBORit ei määrata selleks tähtajaks.
(
18
)	Konkreetse tööpäeva viiteintressimäärad avaldatakse halduri veebisaidil; vt WIBORi määruse punkt 7.1.
(
19
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 10.
(
20
)	Vt 30. mai 2024. aasta kohtuotsus Raiffeisen Bank (C‑176/23, EU:C:2024:443, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
21
)	3. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, edaspidi kohtuotsus Gómez del Moral Guasch I, EU:C:2020:138, punktid 31 ja 32 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
22
)	Vt 30. mai 2024. aasta kohtuotsus Raiffeisen Bank (C‑176/23, EU:C:2024:443, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
23
)	Ibid., punkt 33. Vt ka selle kohtuotsuse punkt 36.
(
24
)	Vt eelotsusetaotluse lk 5 (prantsuskeelne versioon; edaspidi viidatakse sellele versioonile lihtsalt kui „eelotsusetaotlusele“).
(
25
)	Vt Sampławski, K., WIBOR pod lupą TSUE – analiza prawna pytań prejudycjalnych – pytanie nr 1. (WIBOR Euroopa Liidu Kohtu kontrolli all – eelküsimuste õiguslik analüüs – küsimus nr 1), 11. september 2024; kättesaadav aadressil: https://www.bankowebezprawie.pl/wibor-pod-lupa-tsue-analiza-prawna-pytan-prejudycjalnych-pytanie-nr-1/.
(
26
)	Nagu J. J. väitis oma seisukohtades Euroopa Kohtule.
(
27
)	10. juuni 2021. aasta kohtuotsus Prima banka Slovensko (C‑192/20, EU:C:2021:480, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
28
)	Määruse 2016/1011 artikkel 13 „Metoodika läbipaistvus“.
(
29
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 15.
(
30
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 19.
(
31
)	Määrusega 2019/482.
(
32
)	Vt määruse 2019/482 põhjendus 10.
(
33
)	10. juuni 2021. aasta kohtuotsus BNP Paribas Personal Finance (C‑609/19, EU:C:2021:469, punkt 27).
(
34
)	Ibid., punkt 28.
(
35
)	21. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Profi Credit Bulgaria (krediidilepingu kõrvalteenused) (C‑714/22, EU:C:2024:263, punkt 60).
(
36
)	10. juuni 2021. aasta kohtuotsus BNP Paribas Personal Finance (C‑776/19–C‑782/19, EU:C:2021:470, punkt 53).
(
37
)	Ibid., punkt 54.
(
38
)	21. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Profi Credit Bulgaria (krediidilepingu kõrvalteenused) (C‑714/22, EU:C:2024:263, punkt 61).
(
39
)	Vt selle kohta 20. septembri 2017. aasta kohtuotsus Andriciuc jt (C‑186/16, EU:C:2017:703, punkt 43).
(
40
)	Kohtuotsus Gómez del Moral Guasch I, punkt 50.
(
41
)	Ibid., punkt 51.
(
42
)	Ibid., punkt 52.
(
43
)	Ibid., punkt 53.
(
44
)	Ibid., punkt 54.
(
45
)	Ibid., punkt 55.
(
46
)	12. detsembri 2024. aasta kohtuotsus Kutxabank (C‑300/23, EU:C:2024:1026, punkt 83).
(
47
)	Vt selle kohta 12. detsembri 2024. aasta kohtuotsus Kutxabank (C‑300/23, EU:C:2024:1026, punktid 84 ja 90).
(
48
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiiv, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ (ELT 2008, L 133, lk 66).
(
49
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. veebruari 2014. aasta direktiiv elamukinnisvaraga seotud tarbijakrediidilepingute kohta ning millega muudetakse direktiive 2008/48 ja 2013/36/EL ja määrust (EL) nr 1093/2010 (ELT 2014, L 60, lk 34).
(
50
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 16.
(
51
)	Vt käesoleva ettepaneku 43. joonealune märkus.
(
52
)	Vt eelkõige eelotsusetaotluse 8. osa punkt 1, lk 26.
(
53
)	26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Banco Primus (C‑421/14, edaspidi kohtuotsus Banco Primus, EU:C:2017:60, punkt 58 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
54
)	13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile) (C‑265/22, EU:C:2023:578, punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
55
)	Kohtuotsus Banco Primus, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
56
)	Ibid., punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
57
)	Kohtuotsus Banco Primus, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
58
)	17. novembri 2021. aasta kohtumäärus Gómez del Moral Guasch (C‑655/20, EU:C:2021:943, punkt 37).
(
59
)	See tuleneb vastustest, mille pakun välja esimesele ja teisele küsimusele. On võimalik, et teistes liikmesriikides on kehtiva riigisisese õigusliku raamistiku tõttu sarnased lepingutingimused tegelikult direktiivi 93/13 kohaldamisalast välja jäetud.
(
60
)	Käesoleva ettepaneku punkt 55.
(
61
)	13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Banco Santander (osutus ametlikule indeksile) (C‑265/22, EU:C:2023:578, punkt 66).
(
62
)	Eelotsusetaotlus, lk 26, punkt 1 jj.
(
63
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika.