62003CC0532
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
CHRISTINE STIX-HACKL
esitatud 14. septembril 2006 (
1
)
Kohtuasi C-532/03
Euroopa Ühenduste Komisjon
versus
Iirimaa
„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Riigihange — EÜ artiklid 43 ja 49 — Kiirabitransporditeenused”
I. Sissejuhatavad märkused
1.
Käesolev liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus puudutab nagu samaaegselt algatatud teine liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus (
2
) küsimust, millised nõuded hankemenetluse läbipaistvusele tulenevad esmasest õigusest. Eelkõige käsitletakse käesolevas menetluses kohustusi, mis tulenevad põhivabadustest ja õiguse üldpõhimõtetest riigihangete kohta, mis ei jää riigihankedirektiivide kohaldamisalasse. Lisaks tõlgendatakse ja arendatakse edasi Euroopa Kohtu praktikat kohtuasjades Telaustria (
3
) ja Coname (
4
).
2.
Nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiiv 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord (
5
) (edaspidi „direktiiv 92/50”), mis tänaseks on asendatud õigusaktide paketiga, hõlmab küll riigihankeid, mis puudutavad menetluse esemeks olevaid kiirabiteenistuse toiminguid, kuid kohaldub vaid sellistele hangetele, mis põhinevad kirjalikul lepingul.
II. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigus
3.
Käesolev menetlus puudutab eelkõige teenuste osutamise vabadust, st EÜ artiklit 49.
4.
Lisaks tuleb viidata EÜ artiklis 86 sätestatule. Nimetatud artikli lõikes 1 on ette nähtud liikmesriikide kohustused seoses teatud ettevõtjatega. Lõige 2 seevastu reguleerib teatud ettevõtjate kohustusi, eelkõige selliste ettevõtjate puhul, kellele on antud üldist majandushuvi esindavate teenuste osutamine.
B. Siseriiklik õigus
5.
Health Act 1953 (1953. aasta tervishoiuseadus) artikli 65 lõikes 1 on sätestatud:
„Kui ministri kehtestatud üldeeskirjad ei määra teisiti, võib tervishoiuamet tingimustel, mida ta peab sobivaks, toetada ühel või mitmel alltoodud viisil iga organisatsiooni, mis osutab või esitab pakkumuse osutada teenust, mis sarnaneb mõne teenusega, mida tervishoiuamet võib osutada, või täiendab seda:
a)
hüvitada nimetatud organisatsioonile tekkinud kulud.
[…]”
6.
Fire Services Act 1981 (1981. aasta tuletõrjeteenistuste seadus) artikli 25 sõnastuse kohaselt:
„Tuletõrjeasutus [seaduse artikli 9 kohaselt on kohalikud asutused tuletõrjeasutused] võib viia läbi mis tahes päästetöid või neis osaleda, olenemata sellest, kas esineb tuleoht, ning võtta meetmed, mida ta peab sealjuures vajalikuks isikute päästmiseks ja kaitseks ning nende vara kaitseks.”
III. Hagi aluseks olevad asjaolud, kohtueelne menetlus ja menetlus Euroopa Kohtus
7.
Kaebuse alusel sai Euroopa Komisjon teada, millisel viisil Iirimaal päästeteenuste hankeid läbi viiakse. Kuna komisjon oli arvamusel, et antud hanke kohta oleks pidanud avaldama teate kooskõlas direktiiviga 92/50, alustas ta Iirimaaga kirjavahetust. See puudutas küsimust, kas oli olemas leping, millele oleks pidanud rakendama teatud avaldamisnõudeid.
8.
28. novembril 2001 palus komisjon Iirimaa ametiasutustelt informatsiooni Dublin City Council’i (Dublini linnavalitsus, edaspidi „DCC”) ja Eastern Regional Health Authority (Idapiirkonna tervishoiuasutus; edaspidi „tervishoiuasutus”) vahelise suhte kohta. Kuna komisjon ei saanud vastust, algatas ta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse EÜ artikli 226 järgi.
9.
18. juuni 2002. aasta vastuses viitasid Iirimaa ametiasutused, et DCC poolt osutatud ja tervishoiuasutuse poolt Health Acti § 65 lõike 1 punkti a kohaselt tasutud teenused olid DCC-st eraldiseisvana „peamised” ega olnud osutatud tervishoiuasutusega sõlmitud lepingu alusel ega tema kontrolli ja järelevalve all. Lisaks sellele olevat selliseid teenuseid osutatud juba aastakümneid.
10.
9. augusti 2002. aasta kirjas nõudis komisjon Iirimaa ametiasutustelt kõiki asjassepuutuvaid dokumente, et määrata kindlaks DCC ja tervishoiuasutuse vaheline suhe.
11.
19. septembril 2002 saatis tervishoiu- ja lasteosakond vastu kirja ja rea dokumente.
12.
Komisjon jäi endale kindlaks, et ühenduse õigust on rikutud, ja saatis 17. detsembril 2002 Iirimaale põhjendatud arvamuse vastavalt EÜ artiklile 226. . aasta kirjas andsid Iirimaa ametiasutused komisjonile detailse vastuse. Komisjon ei pidanud antud vastust rahuldavaks.
13.
Euroopa Kohtule esitatud hagis palub komisjon
1)
tuvastada, et kuna Iirimaa lubab DCC-l osutada kiirabitransporditeenuseid, ilma et Idapiirkonna tervishoiuasutus oleks eelnevalt avaldanud hanketeate, rikub Iirimaa talle asutamislepingust tulenevaid kohustusi;
2)
mõista Iirimaalt välja komisjoni kohtukulud.
14.
Iirimaa palub
1)
jätta komisjoni hagi rahuldamata;
2)
mõista komisjonilt välja Iirimaa kohtukulud.
IV. Menetlusosaliste ja menetlusse astuja argumendid
A. Komisjon
15.
Komisjon on seisukohal, et kirjaliku lepingu puudumise korral ei kuulu päästeteenuste osutamise alus küll direktiivi 92/50 kohaldamisalasse, kuid siiski tulenevad põhivabadustest, eriti EÜ artiklitest 43 ja 49, samuti ühenduse õiguse üldpõhimõtetest kindlad kohustused. Viimaste hulka kuuluvad kahtlemata läbipaistvuse põhimõte nagu ka võrdsuse ehk mittediskrimineerimise põhimõte. Seejuures viitab komisjon kohtuotsustele Telaustria ja Vestergaard.
16.
Liikmesriigid saavad vabalt valida kindla menetluse, kuid peavad lähtuma ühenduse õiguse nõuetest. Seega tuleb kasutada sobivat hanketeate avaldamise viisi. See sõltub teenuse laadist ja sellest, millisele ettevõtjateringile see huvi pakub.
17.
Komisjon on seisukohal, et vastav suunis on tema tõlgendav teatis kontsessioonide kohta ühenduse õiguses. (
6
)
18.
Mitmest kirjast, iseäranis DCC Finance Officer and Treasurer’ (laekur) 15. jaanuari 1999. aasta kirjast tuleneb, et 1998. aasta juunis sõlmiti kindlad kokkulepped seoses osutatavate teenustega. Järgmise sammuna töötati välja lepingu eelnõu. See, kuidas seda siseriikliku õiguse alusel kvalifitseerida, ei oma ühenduse õiguse seisukohast tähtsust.
19.
Seetõttu lükkab komisjon tagasi Iirimaa argumendi, et teenuseid ei osutatud tervishoiuasutusele. Tervishoiuasutus täidab muu hulgas nimelt teenuste osutamise kontrollifunktsiooni. Kui ka DCC-l ei lasu teenuse osutamise kohustus, peab tervishoiuasutus siiski selle teenuse olemasolu eest hoolitsema. See tuleneb näiteks eespool nimetatud lepingu eelnõust.
20.
Kui Iirimaa väidab, et hanketeate avaldamiseta toimunud teenuse osutamine tugineb Health Act’i § 65 lõike 1 punktile a, siis tähendab see vaid, et antud säte on vastuolus EÜ artiklitega 43 ja 49. Komisjoni arvamuse kohaselt volitab antud säte tervishoiuasutust vaid kokkulepete sõlmimiseks. See ei takista tervishoiuasutusel riigihanget välja kuulutamast. Teenuse laad ja vähene atraktiivsus ettevõtjate jaoks ei tähenda, et hanketeate avaldamisest võib üldse loobuda.
21.
Ka see, et tervishoiuasutus ei telliks menetluse esemeks olevaid teenuseid väljastpoolt, kui DCC neid ei osutaks, ei muuda teguviisi seaduslikuks.
22.
Lisaks sellele ei ole korrektne, et rakendatakse direktiivi 92/50 artiklis 6 sätestatud erandit.
23.
Samuti tuleb tagasi lükata väide, mille kohaselt on tegu üldist majandushuvi esindavate teenuste osutamisega EÜ artikli 86 lõike 2 mõistes. EÜ asutamislepingust tulenevatest kohustustest kinnipidamine ei takista ülesannete täitmist. Samuti on ebaselge, kas ettevõtja, kellele on antud teenuste osutamine, on DCC või tervishoiuasutus.
24.
Iirimaa argumendi osas, mille kohaselt päästeteenuseid osutatakse tasuta, ajab Iirimaa üksikisikutele osutatud teenused segamini tervishoiuasutusele osutatavate teenustega.
25.
Iirimaa argumendi kohta, mille kohaselt ei hüvitata DCC-le kõiki kulusid, leiab komisjon, kes nimetatud väite muu hulgas vaidlustab, et see ei ole asjassepuutuv.
26.
Seoses Madalmaade valitsuse arvamusega, mille kohaselt põhiõiguste rakendamine eeldab piiriülese elemendi olemasolu, rõhutab komisjon, et antud juhul ongi sellega tegu.
27.
Madalmaade valitsuse poolt mainitud piirang, mis puudutab ühtlustamissätete ülimuslikkust, põhineb viidatud kohtuasja valel tõlgendamisel. Lisaks sellele on sätestatud direktiivi 92/50 artikli 3 lõikes 2 mittediskrimineerimise põhimõte.
28.
Tagasi tuleb lükata ka seisukoht, mille järgi läbipaistvuse nõue sõltub hankemenetluse vabatahtlikust läbiviimisest, samuti väide, et käesoleval juhul esinevad õigustavad asjaolud või on täidetud EÜ artikli 86 lõike 2 eeldused.
29.
Asjakohase avalikustatuse taseme osas rõhutab komisjon, et mitte kõikidel juhtudel ei ole nõutav siseriiklik või rahvusvaheline pakkumismenetlus, vaid piisab ka teatud ettevõtjate teavitamisest. Hankemenetluse läbiviimine direktiivide alusel ei ole vajalik.
B. Iirimaa
30.
Iirimaa vaidlustab kõne all olevate teenuste hanketeate avaldamise vajalikkuse.
31.
Põhiliselt ründab komisjon kokkuleppe olemasolu, mitte uut hanget. Sätted, millele komisjon tugineb, sellele aga ei kohaldu. Olemasolevate kokkulepete muutmist ei saa nõuda.
32.
Pealegi ei ole DCC ja tervishoiuasutuse vahel lepingut või mingitki laadi kokkulepet. 1998. aasta juuni niinimetatud kokkulepe puudutab asutustevahelist kokkulepet kahe riikliku institutsiooni vahel ja läbirääkimisi DCC kulude katmise osas.
33.
DCC tegutseb seaduslike volituste alusel ja enda nimel. Samuti ei ole ta tervishoiuasutuse kontrolli all. Tervishoiuasutusepoolne toetus kulude hüvitamiseks ei ole tasu ega kata kulusid täielikult.
34.
Iirimaa viitab sellele, et kõne all olevaid teenuseid hõlmab direktiivi 92/50 I B lisa. Isegi kui oleks sõlmitud kirjalik kokkulepe, oleks kohaldatav vaid lihtsustatud kord direktiivi 92/50 artikli 9 järgi, see tähendab artiklid 14 ja 16. Vastasel korral oleks komisjon pidanud tegema ettepaneku vastava muudatuse sisseviimiseks direktiivi.
35.
Kuna Iirimaal osutatakse päästeteenuseid tasuta, siis järelikult ei ole tegu teenustega, mida tavaliselt osutatakse tasu eest. Sellest tulenevalt ei ole EÜ artiklid 43 ja 49 kohaldatavad. Samuti ei ole tegu välismaiste eraettevõtjate diskrimineerimisega.
36.
Lisaks on Iirimaa seisukohal, et komisjoni viidatud Euroopa Kohtu praktika Telaustria ja Bellini (
7
) kohtuasjades ei ole asjakohane.
37.
EÜ artikkel 295 võimaldab liikmesriikidel omandi õiguslikku režiimi vabalt valida.
38.
Lõpuks tuleb viidata üldist majandushuvi esindavate teenuste erisätetele EÜ artiklis 16 ja artikli 86 lõikes 2.
C. Menetlusse astuja
39.
Madalmaade Kuningriik, kes astus menetlusse Iirimaa toetuseks, viitab sellele, et läbipaistvuse põhimõte ei kohusta direktiivi 92/50 nõudeid kohaldama. Lisaks sellele on nimetatud põhimõttest olemas rida erandeid. Esiteks puudub siin kokkupuutepunkt siseturuga. Teenuste osutamise vabadust ei ole piiratud. Ei ole alust kontrollida mittediskrimineerimise põhimõttele vastavust. Kui direktiivides sätestatud piirmäära ei ületata, ei kohaldu ka läbipaistvuse nõue.
40.
Teiseks ei kohaldata läbipaistvuse põhimõtet niivõrd, kuivõrd vastav nõue on sätestatud teisese õigusega. Samuti ei rakendu see juhtudel, mille puhul näevad riigihankedirektiivid ette erandi, näiteks direktiivi 92/50 artiklid 4 ja 6. Kuna direktiivid näevad seoses läbipaistvusega ette minimaalse ühtlustamise, võivad liikmesriigid sellest vabalt kaugemale minna.
41.
Kolmandaks tuleb liikmesriigil lähtuda EÜ asutamislepingu põhimõtetest ainult siis, kui algatatakse hankemenetlus.
42.
Neljandaks tuleb kontrollida, kas esinevad õigustavad asjaolud või kas on täidetud EÜ artikli 86 lõike 2 eeldused.
43.
Läbipaistvusnõude sisu osas väidab Madalmaade valitsus, et tuleb määratleda, mis on asjakohane avalikustatuse tase. See tuleks jätta igas hankemenetluses tellijate ülesandeks. 2005. aasta oktoobris esitas komisjon tõlgendava teatise eelnõu, mis puudutab läbipaistvusnõuet. Seega on viimane aeg, et Euroopa Kohus määratleks antud nõude sisu täpsemalt.
V. Õiguslik hinnang
A. Sissejuhtavad märkused
44.
Komisjoni hagiavalduses esitatud nõudega seoses tuleb sedastada, et selle eesmärk on vaid tuvastada, et teatud teenuste osutamine on vastuolus ühenduse õigusega. Siinkohal on olemuslikult tegu kostjaks oleva liikmesriigi käitumisega minevikus, täpsemalt (ka) kindlal ajahetkel. See on aeg pärast põhjendatud arvamuses määratud tähtaja möödumist. Põhimõtteliselt võib seega ka teatud teguviisi jätkamine, kaasa arvatud selle talumine, olla kohustuse rikkumine EÜ artikli 226 järgi.
45.
Komisjoni nõue ei puuduta – samaväärselt huvitavat – problemaatikat, kas ja kuidas on konkreetsel tellijal või kontsessiooni andjal kohustus sõlmitud leping lõpetada. Iirimaa jaoks tõstatub antud küsimus aga niivõrd, kuivõrd ta on kohustatud EÜ artikli 228 lõike 1 järgi, kui kokkulepe on tunnistatud õigusvastaseks, rakendama Euroopa Kohtu otsusest (
8
) tulenevaid meetmeid.
46.
Komisjoni hagi piirdub seejuures taotletud nõudega, et antud juhul oleks tulnud läbi viia pakkumismenetlus. Selle all peab komisjon ilmselt silmas hanketeate avaldamist.
47.
Käesoleva liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse eesmärk ei ole niisiis välja selgitada, millist lähenemist seoses konkreetse hankega oleks tulnud kasutada, vaid ainult see, et igal juhul oli lubamatu, et hanketeadet üldse ei avaldatud.
48.
Euroopa Kohtu praktika kohaselt keelab EÜ artikkel 49 „ühenduse piires teenuste osutamise vabaduse piirangud liikmesriikide kodanike suhtes, kes asuvad mõnes teises ühenduse riigis kui see isik, kellele teenuseid pakutakse. Lisaks eeldab see õigusnorm väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kõikide piirangute kaotamist, olgugi et seda kohaldatakse vahet tegemata sama riigi ja teiste liikmesriikide kodanike suhtes, kui need piirangud takistavad või halvendavad sellise teenuse osutaja tegevust, kes asub teises liikmesriigis, kus ta pakub seaduslikult sarnaseid teenuseid.” (
9
)
49.
Õiguslike aluste osas, mille rikkumist tuleb käesolevas menetluses kontrollida, tulevad komisjoni – kes kritiseerib „asutamislepingust tulenevate kohustuste” rikkumisi – taotluse tagajärjel kõne alla mitte ainult EÜ artiklid 43 ja 49, vaid ka õiguse üldpõhimõtted ja EÜ artikkel 10. Viimane tuleb kõne alla võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtete vormis. (
10
)
50.
Euroopa Kohtu praktika (
11
) kohaselt rakendatakse esmase õiguse norme, kui riigihange ei ole hõlmatud ühegi direktiiviga. See eeldus on käesoleva menetluse esemeks oleva hanke puhul täidetud, sest menetlusosaliste õige arusaama kohaselt ei ole see kirjaliku lepingu puudumise tõttu hõlmatud direktiiviga 92/50.
51.
Käesoleva liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse alus on avaliku sektori vahendite kasutamise kord teatud teenuste puhul. Isegi Iirimaa ise tunnistab teatud laadi kokkulepete olemasolu.
52.
Nagu näitab kohtuotsus komisjon vs. Hispaania, hõlmavad riigihankedirektiivid ka koostöökokkuleppeid avaliku halduse kandjate ja teiste avalik-õiguslike üksuste vahel. (
12
) Käesolevas menetluses ei oma tähtsust see, et mainitud kohtuasjas oli tegu kirjalike kokkulepetega, sest siin ei ole küsimuse all direktiivi kohaldamise eelduste täitmine, vaid esmase õiguse kohaldamine. Sellisel puhul kehtivad suhete laadi osas veelgi leebemad nõuded kui direktiivide järgi. Ka käesolevas menetluses on igal juhul selge, et tegemist on kahe teineteisest eristuva üksusega.
53.
Käesolevas menetluses on tähelepanu keskpunktis teenuste osutamise vabadus. See eeldab, et vaidlusaluse hanke esemeks on „teenused” EÜ artikli 50 mõistes.
54.
Võib asuda seisukohale, et haigete transpordi- ja/või kiirabitransporditeenuste eest ei maksa otse reeglina isik, kellele teenust osutati, vaid kulud kaetakse kindlustusega või otse riigieelarvest. Kuna vastavalt Euroopa Kohtu praktikale piisab just tervishoiuvaldkonnas (
13
) sellest, kui teenuse eest maksab tasu kolmas osapool, siis ei ole vajadust vaidlusaluste teenuste arveldussüsteemi lähemalt uurida. Selge on igal juhul see, et Idapiirkonna tervishoiuamet annab nn contribution’i. Kui suur on selle osakaal võrreldes tegelike kuludega, ei ole vaja käesolevas menetluses seega välja selgitada.
B. Põhimõte: läbipaistvuse nõue
55.
Kohustuste rikkumise menetluse vaidlusobjekt on küsimus, kas konkreetse tegevuse puhul rikuti läbipaistvuse nõuet.
56.
Nagu on juba selgitatud minu ettepanekus kohtuasjas Coname, hõlmab läbipaistvus juba direktiivide järgi tervet rida aspekte. (
14
) Käesolevas menetluses on tegu ainult teatud teenuste hankeid puudutavate teatud avalikustamiskohustustega.
57.
Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb potentsiaalsetele pakkujatele „tagada asjakohane avalikustatuse tase […], mis võimaldab teenuste kontsessioonile avatud konkurentsi ning samuti hankemenetluse erapooletuse kontrolli”. (
15
) See nõue kehtib nii hangete puhul, mis jäävad direktiivi 92/50 kohaldamisalast välja oma kontsessiooni vormi tõttu, kui ka selliste hangete puhul, mis teistsugustel põhjustel ei kuulu käesoleva või teiste riigihankedirektiivide kohaldamisalasse. Selguse mõttes olgu mainitud, et mitte kõikidele hangetele ei kehti, sõltumata nende esemest ja väärtusest, üks ja seesama standard.
58.
Kostjaks oleva liikmesriigi tegevuse õiguspärasuse hindamise kriteerium on see, kas oli tagatud asjakohane läbipaistvuse tase.
59.
Seega tuleb analüüsida, kas konkreetsel juhul kujutab pakkumismenetluse läbi viimata jätmine antud nõude rikkumist. Nagu viitas Euroopa Kohus kohtuasjas Coname, tuleb „kontrollida, kas kontsessiooni andmine […] vastab läbipaistvuse nõuetele, mis ei sea tingimata pakkumismenetluse läbiviimise kohustust, vaid eelkõige muudavad võimalikuks selle, et muus liikmesriigis […] asuv ettevõtja saab kõnealust kontsessiooni puudutava asjakohase teabe enne kontsessiooni andmist selliselt, et ta oleks soovi korral saanud teatada oma huvist kontsessiooni saamise vastu”. (
16
)
60.
Kohtupraktikast järeldub seega, et asjakohasus tuleb määratleda lähtuvalt konkreetsest hankest huvitatud isikutest. Sellega seoses tuleb arvestada mitte ainult tegelikult huvitatud pakkujaid, vaid see ring hõlmab ka kõiki potentsiaalseid huvilisi teistes liikmesriikides.
61.
Seega tuleb valida kõnealusele nõudele vastav läbipaistvuse tase. Ent siiski jääb lahtiseks, kas seda tuleb ilmtingimata teha pakkumismenetluse läbiviimise või hanketeate avaldamise vormis.
1. Pakkumismenetluse vajalikkus?
62.
Kõigepealt tuleb selgitada, kas esmane õigus nõuab kõikidel juhtudel väljakuulutamist.
63.
Selle kasuks võiksid rääkida Euroopa Kohtu esimese koja otsused kohtuasjades Parking Brixen ja ANAV, kus Euroopa Kohus otsustas, et „liikmesriigid [ei või] kehtivana säilitada niisuguseid siseriiklikke õigusnorme, mis võimaldavad avalike teenuste kontsessioonide andmist pakkumismenetlust korraldamata, kuna sel viisil rikutakse kas EÜ artiklit 43 või 49 või võrdse kohtlemise, mittediskrimineerimise ja läbipaistvuse põhimõtteid”. (
17
)
64.
Siiski võib siinkohal olla tegu kohtuotsuse saksakeelse versiooni ebatäpsusega. Prantsuskeelses versioonis räägitakse mõlemas kohtuasjas, nagu ka itaaliakeelses versioonis kohtuasjas ANAV, mise en concurrence’ist ehk procedura concorrenziale’st. Niisiis ei ole teadlikult juttu appel d’offres’ist või bando di gara’st, st pakkumismenetlusest riigihankedirektiivide mõistes.
65.
Lisaks sellele rõhutab Euroopa Kohus suurkoja otsuses kohtuasjas Coname sõnaselgelt, et esmane õigus ei nõua kõikidel juhtudel pakkumismenetlust hanketeate avaldamise mõistes. (
18
)
66.
Seda Euroopa Kohtu otsust tuleb seetõttu käsitleda põhimõttelise otsusena ja see on järgneva hinnangu alus. Selle põhjuseks on lisaks asjaolule, et kohtuotsus Coname tehti suurkojas ja et teised kohtuotsused sisaldavad keelelisi ebatäpsusi, ka põhimõtteline kaalutlus.
67.
Seisukohta, mille kohaselt riigihange ilma hanketeate avaldamiseta (hankemenetluseta) ja kindlate ettevõtjatega otse kontakteerumine on üldiselt lubamatud, ei saa juba seetõttu järgida, et isegi riigihankedirektiivid sätestavad erandeid sellisest avalikustamiskohustusest. Isegi komisjon toob aga selgesti välja, et tema jaoks ei ole tegemist direktiivi 92/50 avalikustamiskohustuste ülekandmisega esmasesse õigusesse. Kui esmase õiguse järgi oleks hanketeate avaldamine alati nõutav, alluksid hankijad väljaspool riigihankedirektiive karmimatele reeglitele kui selle kehtivusalas.
68.
Lisaks sellele aktsepteerib Euroopa Kohus otsuses Coname ka teatud erandeid esmasest õigusest tulenevate kohustuste järgimises. Neid erandeid tuleb veel eraldi käsitleda.
69.
Seega tuleb möönda, et võib esineda hankeid, mille puhul ei ole vaja pakkumismenetlust ehk hanketeate avaldamist.
70.
Siinkohal on minu arvates vaja meenutada minu ettepanekus kohtuasjas Coname avaldatud seisukohta, (
19
) et ei eksisteeri ühtset riigihanke korda esmase õiguse seisukohast, vaid asjakohane on eristamine konkreetse hanke asjaoludest lähtuvalt. Käesolev menetlus annab Euroopa Kohtule võimaluse tuua asjasse vajalik selgus.
2. Eristamine konkreetse hanke alusel
71.
Lähtuda tuleb niisiis põhimõttest, et läbipaistvuse nõude üksikasjad tulenevad konkreetse juhtumi asjaoludest.
72.
Järgnev arutluskäik puudutab käesoleva liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse esemega seonduvalt eeldusi, mille korral võib loobuda pakkumismenetlusest, ja seda, kas need olid konkreetsel juhul täidetud.
73.
Siin on esiteks abiks põhimõte, et eksisteerima peab kontrollivõimalus, ning proportsionaalsuse ja võrdse kohtlemise põhimõtted. Teiseks tuleb järgida ühenduse riigihankeõiguse eesmärke, nagu konkurentsi ja siseturu tagamine, samuti esmase õiguse sätete effet utile’i (kasulik mõju) eesmärke.
74.
Läbipaistvuskohustuse igakordne sisu sõltub erinevatest teguritest, nagu riigihanke ese, see tähendab see, kas tegemist on teenuste, tarnete või ehitustöödega, samuti hanke eeldatav maksumus.
75.
Kuna käesolevas menetluses on tegu direktiivi 92/50 I B lisa teenustega, st vähemtähtsate teenustega, tuleb kontrollida, kas direktiivis välja toodud eristus eelisjärjekorra- ja vähemtähtsate teenuste vahel omab tähtsust ka esmase õiguse jaoks.
76.
Direktiividest tuleneva kategooriatesse jaotamise alus on riigihangete valdkonna üldine põhimõte, et mõned hanked puudutavad siseturgu rohkem kui teised ning pakuvad huvi suuremale arvule ettevõtjatele, sealhulgas ka ettevõtjatele teistest liikmesriikidest. See aspekt peaks just põhivabaduste kohaldamisel oluline olema, kuna nende puhul on nõutav piiriülene tegur. (
20
).
77.
Ühenduse seadusandja on direktiivi 92/50 täielikule režiimile allutanud küll vaid teenuste teatud kategooriad, nimelt eelisjärjekorra teenused, kuid sellest ei tohi järeldada, et muud ehk vähemtähtsad teenused ei ole siseturule suunatud, st et neid ei saa sisuliselt osutada teises riigis. Olgugi et ühenduse seadusandja säilitas selle kaheks kategooriaks jaotamise muudatuste käigus, s.t direktiivis 2004/18, tuues välja sama põhjenduse (
21
), ei välista see veel põhimõtteliselt esmase õiguse kohaldamist.
78.
Kui lähtuda oletusest, et vähemtähtsad teenused ei ole teistest liikmesriikidest pärit pakkujate jaoks huvitavad, siis tuleks komisjonil liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses tõendada, et antud hange on siiski võimalikku piiriülest huvi pakkuv.
79.
Põhimõtteliselt on komisjon liikmesriigi kohustuse rikkumise menetluses kohustatud tõendama oma argumente faktilisest ja õiguslikust aspektist. Sellest võib järeldada, et komisjonil tuleb turuanalüüsi kaudu tõendada, milliste ettevõtjate jaoks on planeeritav hange potentsiaalse konkurentsi seisukohast huvipakkuv, kusjuures hanke maksumus ja ese mängivad otsustavat osa.
80.
Komisjoni kirjalik ega ka suuline argumentatsioon ei vasta nendele nõuetele. Kui selline range kriteerium võtta tõendamiskoormise aluseks, tuleb komisjoni nõue põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
81.
Sellega seoses ei tohi siiski jätta tähelepanuta, et Euroopa Kohus ei ole riigihangete puhul seni nii ranget kriteeriumit seadnud. (
22
) Pigem tuleks kohtul vastupidist tõendavate pidepunktide puudumisel lähtuda sellest, et teatud suurusjärgus hanked on kahtluse korral potentsiaalselt huvipakkuvad ettevõtjatele teistest liikmesriikidest.
82.
Käesolevas menetluses jääb seega kehtima põhimõte, et anda tuleb nii palju informatsiooni, kui palju vajavad potentsiaalselt huvitatud ettevõtjad, et otsustada, kas osaleda hankemenetluses ja teha pakkumine. Mitte mingil juhul ei kohusta esmane õigus avaldama kõiki neid andmeid, mida näevad ette riigihankedirektiivides sätestatud hanketeate juhtnöörid. (
23
)
83.
Toimiku või suulise menetluse põhjal ei saa järeldada, et konkreetse riigihanke sisuliste tunnuste põhjal on õigustatud igasugune avalikustamata jätmine. Aastamaksumus ega teenuste ese ei toeta järeldust, et selline tegevusest hoidumine on ühenduse õigusega kooskõlas.
84.
Seega tuleb nüüd uurida, kas antud tegevusetuse puhul võis tugineda esmases õiguses sõnaselgelt kehtestatud eranditele või põhivabadustealases kohtupraktikas üldiselt või riigihangete puhul tunnustatud õigustavatele asjaoludele.
85.
Kuna konkreetsel juhul ei leidnud aset mitte mingisugust planeeritud teenuste avalikustamist, ei ole tarvis detailselt uurida, millise avalikustamisvahendi oleks pidanud valima ja mis oleks olnud pakkumismenetluse minimaalne sisu.
C. Erandid ja õigustavad asjaolud
86.
Järgnevalt tuleb uurida, kas põhivabadused ei ole puudutatud piirangute vähese mõju tõttu, kas kostjaks olev liikmesriik võib tugineda ühele asutamislepingu sätetest, mis võimaldab teha liikmesriikide meetmetes üldise erandi esmase õiguse kohaldamises, kas rakendub asutamislepingus sõnaselgelt kehtestatud või kohtupraktikas tunnustatud õigustav asjaolu või kas kohaldatakse EÜ artikli 86 lõiget 2. Lõpuks tuleb kontrollida, kas direktiivide erandeid, eriti direktiivi 92/50 artiklit 6 saab kohaldada otse või analoogia alusel.
1. Riigihanke vähene mõju
87.
Otsuses Coname võttis Euroopa Kohus taas üles kaupade vaba liikumise raames välja töötatud kohtupraktika, mille järgi „tulenevalt erilistest asjaoludest, nagu seda on asjaga seonduv väga väike majanduslik huvi, võiks mõistlikult väita, et ettevõtja asukohaga mõnes muus liikmesriigis […] ei võinud olla huvitatud kõnealusest kontsessioonist ja et asjaomastele põhivabadustele avaldatud toimet tuleks seetõttu pidada liiga ebamääraseks ja liiga kaudseks, et teha sellest järeldus nende võimaliku rikkumise kohta”. (
24
)
88.
Vaatamata sellele, et on küsitav, kus jookseb vähese mõju piir, ei täida vaidlusalune hange maksumusega mitu miljonit Iiri naela aastas kindlasti neid tingimusi. 2001. aastal pidi teenuste aastamaksumus olema juba rohkem kui 7 miljonit Iiri naela. Sellega ületati kaugeltki isegi direktiivis 92/50 sätestatud piirmäär.
2. Asutamislepingus sõnaselgelt sätestatud õigustavad asjaolud
89.
Kõigepealt tuleb meenutada asutamislepingu sätteid, mis – isegi kui vaid teatud tingimustel – lubavad üldise erandi liikmesriikide meetmetes esmase õiguse kohaldamisel. Riigihanke puhul on seejuures olulised esmajärjekorras julgeolekut puudutavad erandid, täpsemalt öeldes EÜ artiklid 296 ja 297. Pidepunktide puudumisel langevad need erandid siiski konkreetsel juhul ära.
90.
Lisaks sellele võivad liikmesriigid tugineda asutamislepingus sõnaselgelt sätestatud õigustavatele asjaoludele EÜ artikli 46 järgi koosmõjus EÜ artikliga 55, nagu avalik kord või rahvatervis. Antud juhul tuleb siiski tähele panna, et kostjaks olev liikmesriik ei kaitsnud end selliselt, et oleks tõendanud vastava õigustava asjaolu olemasolu. (
25
)
91.
Avalikku võimu puudutav, st EÜ artiklile 45 toetuv õigustava asjaolu alus eeldab omakorda seda, et on täidetud teatud tingimused. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt, „kui tegemist on erandiga asutamisvabaduse alusreeglist, tuleb EÜ artiklitele 45 ja 55 anda tõlgendus, mis piirab nende ulatust sellega, mis on rangelt vajalik nende huvide kaitseks, mida need sätted võimaldavad liikmesriikidel kaitsta”. (
26
)
92.
Nende artiklitega ette nähtud erand peab vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale piirduma tegevusega, mis kujutab endast otsest ja konkreetset osalemist avaliku võimu teostamisel. (
27
)
93.
Antud juhul puuduvad siiski kohtupraktikas kehtestatud eeltingimused, kohaldamaks neid sõnaselgelt sätestatud õigustavaid asjaolusid.
3. Asutamislepingus sõnaselgelt sätestamata õigustavad asjaolud või üldine huvi
94.
Euroopa Kohtu praktika järgi, (
28
) mis põhimõtteliselt kanti üle ka riigihangetele, (
29
) võivad asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse piirangud olla õigustatud, kui need vastavad teatud tingimustele.
95.
Selle kohtupraktika järgi peavad nimetatud piirangud olema ülekaaluka üldise huviga põhjendatud, need peavad olema sobivad, et tagada taotletava eesmärgi saavutamine, kuid need ei tohi ulatuda kaugemale, kui on vajalik antud eesmärgi saavutamiseks. Kindlasti tuleb neid piiranguid kohaldada mittediskrimineerival viisil.
96.
Seoses sellega tuleb aga tähele panna, et kostjaks olev liikmesriik ei suutnud näidata, et Euroopa Kohtu poolt aktsepteeritud õigustavad asjaolud või üldine huvi, nagu tarbijakaitse, õigustavad valitud lähenemisviisi.
97.
Lõpuks tuleb viidata Euroopa Kohtu poolt välja töötatud õigustavale „objektiivsele asjaolule”. (
30
) Seda Euroopa Kohtu poolt täpsemalt selgitamata võimalust õigustada teatud reegleid liikmesriikide õigusaktides, eelkõige lähtuvalt nende kohaldamistingimustest, ei ole vaja lähemalt analüüsida, sest Iirimaa ei esitanud sellega seoses vastavaid argumente.
4. EÜ artikkel 86
98.
Käesolevas menetluses tuli arutlusele ka EÜ artikkel 86.
99.
Küsimuse all oleva hankega seoses tuleb rõhutada, et siinkohal on täpsemalt tegu ainuõiguste tagamisega päästeteenuste, täpsemalt öeldes kiirabitransporditeenuste valdkonnas.
100.
Sellega seoses kerkib küsimus, kas EÜ artikli 86 lõige 1 hõlmab ka selliste õiguste andmist ja mitte üksnes edasisi riiklikke meetmeid ettevõtjate suhtes, kellele liikmesriigid tagavad erilised või ainuõigused. Euroopa Kohtu praktikast on võimalik leida viiteid sellele, et ka ainuõiguste tagamine iseenesest, täpsemalt öeldes turgu valitseva seisundi loomine, on hõlmatud EÜ artikli 86 lõikega 1 koostoimes EÜ artikliga 82. Siiski ei tähenda see veel, et selline tagamine on keelatud. (
31
) Seda, kas tagamine, st DCC õigus osutada päästeteenuseid, on kooskõlas ühenduse õigusega, ei tule selgitada EÜ artikli 86 lõike 1, vaid teiste sätete alusel. Vastavate materiaalõiguse sätete alla kuulub ka EÜ artikli 86 lõige 2. Sellega ulatub nimetatud sätte tähtsus kaugemale sellega hõlmatud ettevõtjaid puudutavatest meetmetest, hõlmates ka riiklikke meetmeid.
101.
Käesolevas menetluses ei ole tegu siiski õiguste ülekandmisega tervishoiuasutusele, vaid tema tegutsemisega avalike teenuste osutamise raames, täpsemalt öeldes tema hangetega, st päästeteenuste osutamise ülekandmisega DCC-le. EÜ artikli 86 lõige 2 omandab õigusliku tähenduse nende üksuste käitumise suhtes, kellele teatud õigused üle kanti.
102.
Päästeteenuste DCC-le ülekandmise osas tuleb uurida, kas tervishoiuasutus vastab EÜ artikli 86 lõike 2 tingimustele, st kas tegu on ettevõtjaga, kellele on antud üldist majandushuvi pakkuvad teenused, ja kas esmase õiguse sätete kohaldamine oleks õiguslikult või faktiliselt takistanud talle üle kantud ülesannete täitmist.
103.
Põhimõtteliselt tuleb tõdeda, et hankemenetluse läbiviimine pakkumismenetluse teel võib sellega seotud teostusaja ja pakkumuste tegemiseks ette nähtud tähtaja tõttu teatud juhtudel takistada ülesannete täitmist. See puudutaks näiteks tarneettevõtjaid, kui seetõttu tuleks ette energia- või veevarustuse katkestusi või hilinemist.
104.
Euroopa Kohtu praktikat silmas pidades tuleb seega uurida, millises ulatuses oli vajalik konkurentsi piiramine või isegi igasuguse konkurentsi välistamine teiste ettevõtjate poolt, et võimaldada ainuõiguslasel üldise huvi sfääri jääva ülesande täitmist, seda nimelt majanduslikult mõistlikel tingimustel. (
32
)
105.
Isegi kui ei ole nõutav, et pakkumismenetluse korral oleks ettevõtja ellujäämine ohustatud, tuleks vähemalt tõendada, et sellel ettevõtjal lasuvate erikohustuste täitmine oli faktiliselt või õiguslikult ohustatud. (
33
)
106.
Sellega seoses ei suutnud kostjaks olev liikmesriik näidata, et valitud lähenemine oli vajalik, et võimaldada DCC-l täita oma ülesandeid majanduslikult mõistlikel tingimustel.
107.
Seetõttu ei pea uurima, kas DCC on faktiliselt ettevõtja, kellele kanti üle üldist majandushuvi puudutavad ülesanded.
108.
Sellega seoses tuleb välja tuua, et EÜ artikli 86 lõiget 2 kui sätet, mis võimaldab erandeid EÜ asutamislepingu sätetest, tuleb tõlgendada kitsalt. (
34
) Käesolevas menetluses ei tulene ka EÜ artiklist 16 mitte midagi muud.
5. Direktiivide erandite kohaldatavus
109.
Vaatluse alla tuleb lõpuks direktiivides kehtestatud eelneva hanketeate avalikustamiskohustust puudutavate erandite kohaldatavus.
110.
Lähtuda tuleb põhimõttest, et esmase õiguse kehtivusalas ei pruugi riigihankemenetluse jaoks kehtida täpselt samad nõuded mis direktiivide puhul. Siiski ei välista see, et mõni nõue, nagu diskrimineerimiskeeld, kehtib ka väljaspool direktiive, kuid mingil muul õiguslikul alusel, näiteks mõne õiguse üldpõhimõtte alusel.
111.
Nagu juba korduvalt rõhutatud, (
35
) tuleb esmase õiguse raames kindlasti tunnustada ka selliseid erandeid, mis vastavad direktiivides (
36
) kehtestatud eranditele. Sellega ei ole välistatud, et võib ette tulla ka juhtumeid, kus hankemenetluse võib läbi viia ilma eelneva hanketeateta, st ilma pakkumismenetluseta.
112.
Seoses sellist laadi eranditega tuleb siinkohal aga sedastada, et kostjaks olev liikmesriik ei tuginenud direktiivis 92/50 kehtestatud erandile väljakuulutamiseta läbirääkimistega menetluse läbiviimise kohta.
6. Direktiivi 92/50 artikkel 6
113.
Menetluses arutati mitmel korral direktiivi 92/50 artikli 6 kohaldamist. See säte välistab teenuslepingud selle direktiivi kohaldamisalast teatud tingimustel – muu hulgas juhul, kui teenuseosutajal on ainuõigus.
114.
Nende erandite kohaldamisel tuleb põhimõtteliselt märkida, et need tulevad kõne alla vaid siis, kui hange üldse kuulub direktiivi 92/50 kohaldamisalasse. Kuna selge on see, et direktiivi 92/50 kohaldamiseks on puudu juba teised tingimused, siis ei ole vaja kontrollida, kas käesolevas menetluses eksisteerib ainuõigus.
115.
Liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses on kostjaks oleva liikmesriigi ülesanne tuua välja võimalikud põhjendused ühenduse õiguse kohaldamata jätmiseks. Käesolevas menetluses kitsenes arutlus siiski direktiivi 92/50 artiklile 6 kitsamas mõttes.
116.
Seda, kas esmases õiguses esineb võrreldav erand, näiteks õigustava asjaoluna või kohtuotsuse Coname mõistes „objektiivse asjaoluna”, mille mõjul sellistele tegevustele ei kohaldu isegi esmane õigus, ei ole pooled lähemalt arutanud.
D. Järeldus
117.
Kokkuvõttes on komisjoni poolt ette heidetud tegevuse analüüsimine näidanud, et puudusid asjaolud, mis lubaksid vaidlusaluseid teenuseid osutada ilma mingisuguse avalikustamiseta.
118.
Võib olla hankemenetlusi, mille puhul võib avalikustamisest täielikult loobuda, kuid selliseid asjaolusid konkreetsel juhul ei esinenud või neid vähemalt ei tõendatud.
VI. Kohtukulud
119.
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 69 lõike 2 järgi on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna Iirimaa on kohtuvaidluse kaotanud ja komisjon on nõudnud, et Iirimaa tema kohtukulud hüvitaks, tuleb komisjoni kohtukulud välja mõista Iirimaalt. Madalmaade Kuningriik kui menetlusse astuja kannab kodukorra artikli 69 lõike 4 esimese lõigu alusel ise oma kohtukulud.
VII. Ettepanek
120.
Lähtudes eelnevast, teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
1)
tuvastada, et kuna Iirimaa lubas DCC-l osutada kiirabitransporditeenuseid, ilma et Idapiirkonna tervishoiuasutus oleks eelnevalt avaldanud hanketeadet, kuigi puudusid asjaolud, mis oleksid võimaldanud Iirimaal sellist käitumist lubada, on Iirimaa rikkunud EÜ asutamislepingust tulenevaid kohustusi;
2)
mõista Euroopa Ühenduste Komisjoni kohtukulud välja Iirimaalt;
3)
Madalmaade Kuningriik kannab ise oma kohtukulud.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	Sama kuupäevaga ka minu ettepanek kohtuasjas C-507/03: komisjon vs. Iirimaa (EKL 2007, lk I-9777).
(
3
)	7. detsembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-324/98: Telaustria ja Telefonadress (EKL 2000, lk I-10745).
(
4
)	21. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-231/03: Coname (EKL 2005, lk I-7287).
(
5
)	EÜT L 209, lk 1; ELT eriväljaanne 06/01, lk 322.
(
6
)	EÜT C 121, lk 2.
(
7
)	9. juuli 1987. aasta otsus liidetud kohtuasjades 27/86–29/86: SA Constructions et entreprises industrielles jt (EKL 1987, lk 3347).
(
8
)	18. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-126/03: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2004, lk I-11197, punkt 26) ja . aasta otsus kohtuasjas C-414/03: komisjon vs. Saksamaa (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 11).
(
9
)	20. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-264/03: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2005, lk I-8831, punkt 66).
(
10
)	Minu 12. aprilli 2005. aasta ettepanek kohtuasjas C-231/03 (eespool 4. joonealuses märkuses viidatud otsus, ettepaneku punkt 81 koos täiendavate viidetega kohtupraktikale).
(
11
)	Eespool 4. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-231/03, punkt 16, ja 9. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-264/03, punkt 32.
(
12
)	13. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas C-84/03: komisjon vs. Hispaania (EKL 2005, lk I-139, punkt 38 jj).
(
13
)	28. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-158/96: Kohll (EKL 1998, lk I-1931); . aasta otsus kohtuasjas C-368/98: Vanbraekel (EKL 2001, lk I-5363); . aasta otsus kohtuasjas C-157/99: Smits ja Peerbooms (EKL 2001, lk I-5473) ja . aasta otsus kohtuasjas C-385/99: Müller-Fauré (EKL 2003, lk I-4509).
(
14
)	Minu 12. aprilli 2005. aasta ettepanek kohtuasjas C-231/03 (eespool 4. joonealuses märkuses viidatud otsus, ettepaneku punkt 88 jj).
(
15
)	6. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-410/04: ANAV (EKL 2006, lk I-3303, punkt 21) ja . aasta otsus kohtuasjas C-458/03: Parking Brixen (EKL 2005, lk I-8612, punkt 49).
(
16
)	Eespool 4. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-231/03, punkt 21.
(
17
)	Eespool 15. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-410/04, punkt 23, ja eespool 15. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-458/03, punkt 52.
(
18
)	Eespool 4. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-231/03, punkt 21. Seda näitab ka otsuse prantsuskeelne versioon (un appel d’offres).
(
19
)	Minu 12. aprilli 2005. aasta ettepanek kohtuasjas C-231/03 (eespool 4. joonealuses märkuses viidatud otsus, ettepaneku punkt 69 jj).
(
20
)	Vt minu 12. aprilli 2005. aasta ettepanek kohtuasjas C-231/03 (eespool 4. joonealuses märkuses viidatud otsus, ettepaneku punkt 78).
(
21
)	Põhjendus 19.
(
22
)	Vt ainult 27. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-158/03: komisjon vs. Hispaania (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, ELT 2005, C 330, lk 1).
(
23
)	Vt minu 12. aprilli 2005. aasta ettepanek kohtuasjas C-231/03 (eespool 4. joonealuses märkuses viidatud otsus, ettepaneku punkt 97).
(
24
)	Eespool 4. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-231/03, punkt 20.
(
25
)	Eespool 9. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-264/03, punkt 69.
(
26
)	15. märtsi 1988. aasta otsus kohtuasjas 147/86: komisjon vs. Kreeka (EKL 1988, lk 1637, punkt 7); . aasta otsus kohtuasjas C-114/97: komisjon vs. Hispaania (EKL 1998, lk I-6717, punkt 34) ja . aasta otsus kohtuasjas C-451/03: Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti (EKL 2006, lk I-2941, punkt 45).
(
27
)	21. juuni 1974. aasta otsus kohtuasjas 2/74: Reyners (EKL 1974, lk 631, punkt 45); . aasta otsus kohtuasjas C-42/92: Thijssen (EKL 1993, lk I-4047, punkt 8); eespool 26. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-114/97, punkt 35; . aasta otsus kohtuasjas C-283/99: komisjon vs. Itaalia (EKL 2001, lk I-4363, punkt 20) ja eespool 26. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-451/03, punkt 46.
(
28
)	Vt ainult 31. märtsi 1993. aasta otsus kohtuasjas C-19/92: Kraus (EKL 1993, lk I-1663, punkt 32); . aasta otsus kohtuasjas C-55/94: Gebhard (EKL 1995, lk I-4165, punkt 37) ja . aasta otsus kohtuasjas C-243/01: Gambelli jt (EKL 2003, lk I-13031, punkt 64 jj).
(
29
)	Vt ainult eespool 22. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-158/03, punkt 35.
(
30
)	Eespool 4. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-231/03, punkt 23: „Seoses objektiivsete asjaoludega, mis võivad ebavõrdset kohtlemist õigustada, tuleb rõhutada, et ainuüksi see fakt, et Comune di Cingia de’ Botti omab 0,97% osalust Padania aktsiakapitalis, ei ole selline objektiivne asjaolu.”
(
31
)	Vt nt 23. aprilli 1991. aasta otsus kohtuasjas C-41/90: Höfner ja Elser (EKL 1991, lk I-1979, punkt 29); . aasta otsus kohtuasjas C-179/90: Merci Convenzionali Porto di Genova (EKL 1991, lk I-5889, punkt 16) ja . aasta otsus liidetud kohtuasjades C-271/90, C-281/90 ja C-289/90: Hispaania jt vs. komisjon (EKL 1992, lk I-5833, punktid 35 jj).
(
32
)	19. mai 1993. aasta otsus kohtuasjas C-320/91: Corbeau (EKL 1993, lk I-2533, punkt 16) ja . aasta otsus kohtuasjas C-475/99: Ambulanz Glöckner (EKL 2001, lk I-8089, punkt 57).
(
33
)	23. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-157/94: komisjon vs. Madalmaad (EKL 1997, lk I-5699, punkt 43).
(
34
)	Eespool 33. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-157/94, punkt 37.
(
35
)	Vt minu 12. aprilli 2005. aasta ettepanek kohtuasjas C-231/03 (eespool 4. joonealuses märkuses viidatud otsus, ettepaneku punkt 93) ja sellega nõustuv kohtujurist Jacobs’i . aasta ettepanek kohtuasjas C-525/03: komisjon vs. Itaalia, milles otsus tehti (EKL 2005, lk I-9405, ettepaneku punkt 47).
(
36
)	Direktiivi 92/50 artikli 11 lõige 3 ja direktiivi 2004/18 artikkel 31.