Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
TAMARA ĆAPETA
esitatud 16. aprillil 2026(1)
Kohtuasi C‑555/24 P
Magistrats européens pour la démocratie et les libertés (Medel),
International Association of Judges,
Association of European Administrative Judges,
Stichting Rechters voor Rechters
versus
Euroopa Liidu Nõukogu
Apellatsioonkaebus – Taaste- ja vastupidavusrahastu – Määrus (EL) 2021/241 – Nõukogu rakendusotsus Poola taaste- ja vastupidavuskavale antud hinnangu heakskiitmise kohta – Eesmärgid – Õigusriik – Kohtusüsteemi sõltumatus – Tühistamishagi – Kohtunikke esindav ühendus – Õigus esitada hagi – ELTL artikli 263 neljas lõik – Otsene puutumus – Isiklik puutumus – Oma liikmete nimel tegutsev ühendus – Enda nimel tegutsev ühendus – Tõhus kohtulik kaitse
Sisukord
I.
Sissejuhatus
II.
Taustteave
A.
Taaste- ja vastupidavusrahastu
B.
Üldkohtu menetluseni viinud sündmused
1.
Vaidlusalune otsus
2.
Järgnevad sündmused
III.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtumäärus
IV.
Menetlus Euroopa Kohtus
V.
Analüüs
A.
Eesmärkidega F2G ja F3G seotud nõuete vastuvõetavus
1.
Apellatsioonkaebuse esimene väide (distsiplinaarkolleegiumi otsustest mõjutatud Poola kohtunike otsene puutumus)
(a)
Poolte peamiste argumentide kokkuvõte
(b)
Hinnang
(1)
Otsese puutumuse esimene tingimus
(2)
Otsese puutumuse teine tingimus
2.
Apellatsioonkaebuse teise väite esimene osa (nende Poola kohtunike otsene puutumus, kelle suhtes ei ole tehtud distsiplinaarkolleegiumi otsust)
(a)
Poolte peamiste argumentide kokkuvõte
(b)
Hinnang
B.
Eesmärgiga F1G seotud nõuete vastuvõetavus
1.
Apellatsioonkaebuse teise väite teine osa (kõigi Poola kohtunike ning teiste liikmesriikide ja EMP kohtunike otsene puutumus)
(a)
Kõik Poola kohtunikud
(b)
Teiste liikmesriikide ja EMP kohtunikud
2.
Apellatsioonkaebuse kolmas väide (ühenduste õigus esitada käesoleva juhtumi asjaoludel hagi enda nimel)
(a)
Poolte peamiste argumentide kokkuvõte
(b)
Hinnang
C.
Ühenduste õigus esitada hagi enda nimel
1.
Väited, mis tuginevad Poola puudulikule kohtusüsteemile
2.
Ühenduste olulisus osalusdemokraatia jaoks
3.
Argumendid, mis põhinevad eesõigusega hagejate hagi esitamise õigusel
4.
Kohtuotsuse KlimaSeniorinnen asjakohasus
5.
Mis on ühenduste enda huvid?
6.
Mis on ühenduse otsene puutumus ja mis isiklik puutumus?
VI.
Tagajärjed
A.
Oma liikmete nimel tegutsevate ühenduste hagi esitamise õigus
B.
Ühenduste õigus esitada hagi enda nimel
VII.
Kohtukulud
VIII.
Ettepanek
I.      Sissejuhatus
1.        Millal võib kollektiivseid huve esindav ühendus esitada hagi otse liidu kohtutele?
2.        See on käesoleva apellatsioonkaebuse keskne küsimus.
3.        Neli kohtunikke esindavat ühendust esitasid Üldkohtule tühistamishagid Euroopa Liidu Nõukogu otsuse peale, millega kiidetakse heaks Poola Vabariigi taaste- ja vastupidavuskava, mis sisaldab eesmärke, mis nõuavad teatud muudatusi selle liikmesriigi kohtusüsteemis.
4.        Üldkohus lükkas need hagid tagasi põhjendusega, et nendel ühendustel puudub liidu õiguse kohaselt hagi esitamise õigus.
II.    Taustteave
A.      Taaste- ja vastupidavusrahastu
5.        Kuigi käesolev apellatsioonkaebus puudutab üksnes õigust esitada tühistamishagi ja seega hagi vastuvõetavust, puudutab hagi sisuliselt Euroopa Liidu rahastamist ühe liidu rahastamisvahendi, taaste- ja vastupidavusrahastu (edaspidi „rahastu“) raames. Käesoleva kohtuasja mõistmiseks ja lahendamiseks on vaja seda õigusakti lühidalt selgitada.
6.        Määrusega (EL) 2021/241 (edaspidi „taaste- ja vastupidavusrahastu määrus“)(2) loodud rahastu on pärast COVID‑19 pandeemiat kokku lepitud programmi „Next Generation EU“(3) peamine rahastamisvahend.(4) Rahastu on ajutine rahastamisvahend, mida kasutatakse ainult 2021.–2027. aasta mitmeaastases raamistikus.(5) Rahastust rahastatakse reforme ja investeeringuid liikmesriikides kuni 31. detsembrini 2026.(6) Üks selle uuendustest on see, et seda rahastatakse vahenditest, mille Euroopa Komisjon on Euroopa Liidu nimel kapitaliturgudelt laenanud. Sel viisil tekkinud ELi võlg tuleb Euroopa Liidu omavahenditest tagasi maksta 2058. aastaks.
7.        Rahastu raames tehtavad kulutused koosnevad toetustest ja laenudest,(7) mida antakse liikmesriikidele nende taaste- ja vastupidavuskavade alusel.(8) See tähendab, et liikmesriigid valivad ja esitavad rahastatavad reformid ja investeeringud vastavalt oma konkreetsetele vajadustele. Nende reformide ja investeeringute eesmärk peab siiski olema üks taaste- ja vastupidavusrahastu määruse kohaldamisalasse kuuluvast kuuest eesmärgist. Määruse artikli 3 kohaselt on need järgmised: 1) rohepööre; 2) digipööre; 3) arukas, kestlik ja kaasav majanduskasv; 4) sotsiaalne ja territoriaalne ühtekuuluvus; 5) tervishoid ning majanduslik, sotsiaalne ja institutsiooniline vastupidavus ja 6) järgmise põlvkonna, laste- ja noortepoliitika, nagu haridus ja oskused. See loetelu näitab selgelt, et rahastu raames rahastamise eesmärk ei ole üksnes taastumine COVID‑19 pandeemiast.
8.        Lisaks on rahastu tulemuspõhine vahend,(9) mille puhul tehakse liikmesriikidele makseid üksnes nende taaste- ja vastupidavuskavades sisalduvate reformide ja investeeringute elluviimisel tehtud edusammude alusel.(10) Selleks kavandavad liikmesriigid eesmärgid ja sihid,(11) mille saavutamine käivitab rahaliste vahendite väljamaksmise.(12)
9.        Teatud eesmärke, mida tuleb täita ja mille täitmata jätmise puhul ei saa rahastu raames makseid teha, nimetatakse tavaliselt võtmetähtsusega eesmärkideks. Käesolevas asjas on kõne all kolm sellist võtmetähtsusega eesmärki, mis on seotud Poola kohtusüsteemiga.
10.      Rahastu raames tehtavate kulutuste suhtes kohaldatakse seega tingimusi, sealhulgas õigusriigi tingimust, nagu ka muude ELi finantsraamistike puhul.(13) See tähendab üldjuhul, et liidu eelarvest tehtavatele maksetele seatakse tingimused, mille eesmärk on saavutada liidu poliitilisi eesmärke, mis ulatuvad kaugemale kulutuste esmasest eesmärgist.(14)
11.      Taaste- ja vastupidavusrahastu määruse alusel rahalise toetuse andmise menetluse võib kokku võtta järgmiselt.
12.      Esiteks esitab rahastust rahalist toetust saada sooviv liikmesriik komisjonile taaste- ja vastupidavuskava.(15) Kava koosneb mitmest osast, sealhulgas selgitusest selle kohta, kuidas see aitab lahendada probleeme, mis on esitatud nõukogu riigipõhistes soovitustes Euroopa poolaasta raames,(16) samuti kavandatavaid eesmärke ja sihte ning soovituslikku ajakava reformide elluviimiseks ja investeeringute tegemiseks ning nende tõhusaks seireks.(17)
13.      Teiseks hindab komisjon tihedas koostöös liikmesriigiga taaste- ja vastupidavuskava (kahe kuu jooksul) vastavalt taaste- ja vastupidavusrahastu määruses sätestatud kriteeriumidele(18) ja teeb ettepaneku võtta vastu nõukogu rakendusotsus.(19)
14.      Sellega seoses on taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 20 lõikes 2 sätestatud: „Kui komisjon annab taaste- ja vastupidavuskavale positiivse hinnangu, sätestatakse nõukogu rakendusotsust käsitlevas komisjoni ettepanekus reformid ja investeerimisprojektid, mille liikmesriik peab ellu viima, sealhulgas eesmärgid ja sihid ning artikli 11 kohaselt arvutatud rahaline toetus.“(20)
15.      Taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 20 lõike 5 punkti e kohaselt tuleb komisjoni ettepanekus nõukogule sätestada ka Euroopa Liidu finantshuvide kaitseks vajalikud meetmed.
16.      Selles sättes viidatakse taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artiklile 22, mille kohaselt võtavad liikmesriigid kui rahastu kaudu toetuse saajad või laenu võtjad kõik asjakohased meetmed rahastu rakendamisel liidu finantshuvide kaitsmiseks ning selle tagamiseks, et rahastust toetatavate meetmetega seotud vahendeid kasutatakse kooskõlas kohaldatava liidu ja riigisisese õigusega. Selleks peavad nad nägema ette tulemusliku ja tõhusa sisekontrollisüsteemi.(21)
17.      Kolmandaks kiidab nõukogu komisjoni ettepaneku põhjal (nelja nädala jooksul) rakendusotsusega heaks liikmesriigi esitatud taaste- ja vastupidavuskavale antud hinnangu.(22)
18.      Neljandaks võib asjasse puutuv liikmesriik pärast asjaomaste eesmärkide ja sihtide saavutamist esitada komisjonile nõuetekohaselt põhjendatud maksetaotluse.(23)
19.      Kui komisjon annab pärast majandus- ja rahanduskomitee arvamuse saamist(24) positiivse hinnangu, võtab ta vastu väljamakseid lubava otsuse.(25) Kui aga komisjon teeb kindlaks, et eesmärke ja sihte ei ole täidetud rahuldavalt, peatatakse kogu rahalise toetuse või selle osa maksmine.(26)
20.      Käesolevas apellatsioonkaebuses käsitletav tühistamishagi puudutab nõukogu rakendusotsust ja eelneb seega rahaliste vahendite tegelikuks väljamaksmiseks loa andmisele.
B.      Üldkohtu menetluseni viinud sündmused
21.      Poola esitas 3. mail 2021 komisjonile oma taaste- ja vastupidavuskava.(27)
22.      1. juunil 2022 andis komisjon Poola taaste- ja vastupidavuskavale positiivse hinnangu.
23.      Nõukogu võttis 17. juunil 2022 komisjoni ettepaneku(28) alusel vastu rakendusotsuse Poola taaste- ja vastupidavuskavale antud hinnangu heakskiitmise kohta (edaspidi „vaidlusalune otsus“).(29)
1.      Vaidlusalune otsus
24.      Poolale adresseeritud otsusega(30) kiitis nõukogu heaks selle liikmesriigi esitatud taaste- ja vastupidavuskava, sealhulgas asjakohased eesmärgid ja sihid.(31) Otsuses on sätestatud Poolale antavate tagastamatute toetuste summad(32) ja laenudena antavad summad.(33)
25.      Selle otsuse preambulis on märgitud, et Poola taaste- ja vastupidavuskava eesmärk on muu hulgas lahendada Euroopa poolaasta raames riigipõhiste soovitustega seotud probleeme, mis on seotud investeerimiskliimaga ja eelkõige Poola kohtusüsteemiga.(34)
26.      Selle otsuse põhjenduses 45 on märgitud, et liidu finantshuvide kaitsmiseks „kehtestatakse eesmärgid reformile, millega suurendatakse kohtute sõltumatust ja erapooletust, reformile, et parandada nende kohtunike olukorda, keda on mõjutanud kõrgeima kohtu distsiplinaarkolleegiumi otsused distsiplinaarasjades ja kohtuliku puutumatusega seotud asjades, et ennistada nad ametisse pärast seda, kui uus kolleegium on andnud nende juhtumile positiivse hinnangu läbivaatamismenetluses, mis tuleb korraldada viivitamata, ning reformile, millega tagatakse Poola taaste- ja vastupidavuskava tõhus auditeerimine ja kontroll, sealhulgas liidu finantshuvide kaitse.“ Poola peaks saavutama need eesmärgid enne esimese maksetaotluse esitamist ja ühtegi makset ei tohi teha enne nende täitmist.
27.      Lisaks on selle otsuse põhjenduses 45 märgitud, et nõue saavutada need eesmärgid „ei piira Poola kohustust täita igal ajal oma kohustusi, mis tulenevad liidu õigusest, eelkõige Euroopa Liidu lepingu (edaspidi „ELi leping“) artikli 19 lõikest 1, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Liidu Kohus, mis moodustab liidu acquis’ keskse osa.“
28.      Nimetatud otsuse põhjenduses 50 on täiendavalt selgitatud, et „[k]äesolev otsus, millega kiidetakse heaks komisjoni positiivne hinnang Poola taaste- ja vastupidavuskavale, eelkõige kohtusüsteemi reformi vastavatele eesmärkidele, ei piira ühegi poolelioleva ega tulevase rikkumismenetluse kohaldamist ega üldisemalt Poola kohustust järgida liidu õigust, eelkõige Euroopa Liidu Kohtu otsuseid.“
29.      Kohtusüsteemi eesmärgid on esitatud lisas kui eesmärgid F1G, F2G ja F3G. Selles lisas on selgitatud, et „reformide peamine eesmärk on tõsta õiguskaitse taset ja parandada Poola investeerimiskliimat ning toetada [taaste- ja vastupidavusrahastu määruse] artiklis 22 osutatud sisekontrollisüsteemi, tugevdades kohtute sõltumatuse ja erapooletuse tagatisi. Reformi tulemusena tugevdatakse seadusega asutatud kohtute ja kohtunike sõltumatust ja erapooletust kooskõlas ELi lepingu artikliga 19 ja asjakohase ELi acquis’ga. Kooskõlas [taaste- ja vastupidavusrahastu määruse] artikli 24 lõikega 3 viiakse mis tahes muu reform läbi seda tulemust nõrgendamata ja allpool esitatud elemente negatiivselt mõjutamata.“(35)
30.      Eesmärk F1G puudutab osa „F1.1. Reform, millega tugevdatakse kohtute sõltumatust ja erapooletust.“ Seda on kirjeldatud järgmiselt:
„Reformi käigus tehakse järgmist:
a)      kõikides kohtunikega seotud asjades, sealhulgas distsiplinaarmenetluses ja kohtuliku puutumatuse äravõtmises, määratakse kindlaks kõrgeima kohtu (välja arvatud olemasolev distsiplinaarkolleegium) pädevus, mis vastab ELi lepingu artikli 19 lõikest 1 tulenevatele nõuetele. Sellega tagatakse, et eespool nimetatud juhtumid vaatab läbi seaduse alusel moodustatud sõltumatu ja erapooletu kohus, samas kui esimeses astmes üldkohtute kohtunikega seotud asjades pädeva distsiplinaarkohtu määramise õigus on piiratud;
b)      selgitatakse kohtunike distsiplinaarvastutuse ulatust, tagades, et Poola kohtute õigust esitada [Euroopa Liidu Kohtule] eelotsusetaotlusi ei piirata. Selline taotlus ei anna alust kohtuniku suhtes distsiplinaarmenetluse algatamiseks;
c)      kuigi kohtunikke võib endiselt vastutusele võtta ametialaste käitumisreeglite rikkumise eest, sealhulgas ilmsete ja raskete seadusrikkumiste eest, määratakse kindlaks, et kohtuotsuste sisu ei liigitata distsiplinaarsüüteoks;
d)      tagatakse, et ELi lepingu artikli 19 kohaselt on pädeval kohtul võimalik kohtumenetluse käigus kontrollida, kas kohtunik vastab sõltumatuse, erapooletuse ja seaduse alusel tegutsemise nõuetele, kui selles küsimuses tekib tõsine kahtlus, ning et sellist kontrollimist ei liigitata distsiplinaarsüüteoks;
e)      tugevdatakse menetluslikke tagatisi ja poolte volitusi kohtunike distsiplinaarmenetlustes,
i) tagades, et üldkohtute kohtunike distsiplinaarasjad vaadatakse läbi mõistliku aja jooksul,
ii) kehtestades täpsemad eeskirjad distsiplinaarasju menetlevate kohtute kohtualluvuse kohta, et tagada asjaomase kohtu vahetu kindlaksmääramine seadusandliku akti alusel, ning
iii) tagades, et kaitsja nimetamine kohtunikku puudutava distsiplinaarmenetluse raames toimuks mõistliku aja jooksul, ning anda aega kaitsja sisuliseks ettevalmistamiseks, et ta saaks täita oma ülesandeid asjaomases menetluses. Samal ajal peatab kohus menetluse, kui süüdistatava kohtuniku või tema kaitsja eemalviibimine on nõuetekohaselt põhjendatud.
Reform jõustub 2022. aasta teise kvartali lõpus.“
31.      Eesmärk F2G puudutab osa „F1.2. Reform, mille eesmärk on parandada kõrgeima kohtu distsiplinaarkolleegiumi otsustest mõjutatud kohtunike olukorda distsiplinaarasjades ja kohtuliku puutumatusega seotud kohtuasjades“ Seda on kirjeldatud järgmiselt:
„Reformiga tagatakse, et kõrgeima kohtu distsiplinaarkolleegiumi otsustest mõjutatud kohtunikel on juurdepääs oma kohtuasjade läbivaatamisele. Distsiplinaarkolleegiumi poolt juba tehtud otsused vaatab läbi kohus, mis vastab Euroopa Liidu lepingu artikli 19 lõike 1 nõuetele, kooskõlas eeskirjadega, mis võetakse vastu eespool nimetatud reformi alusel. Seadusandlikus aktis sätestatakse, et asja lahendava kohtu esimene istung toimub kolme kuu jooksul alates uuesti läbivaatamist taotleva kohtuniku avalduse kättesaamisest ning et kohtuasjad lahendatakse 12 kuu jooksul alates sellise avalduse saamisest. Kohtuasjad, mis on praegu distsiplinaarkolleegiumis menetlemisel, suunatakse kohtusse edasiseks arutamiseks kooskõlas eespool nimetatud menetluse raames kindlaks määratud eeskirjadega.
Reform jõustub 2022. aasta teise kvartali lõpus.
Mõlemad eespool loetletud reformid, mille lõpetamise kuupäev on 2022. aasta teine kvartal, viiakse ellu enne esimese maksetaotluse esitamist komisjonile ning need on taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 24 kohaste maksete eeltingimus.“
32.      Eesmärk F3G puudutab osa „F1.2. Reform, mille eesmärk on parandada kõrgeima kohtu distsiplinaarkolleegiumi otsustest mõjutatud kohtunike olukorda distsiplinaarasjades ja kohtuliku puutumatusega seotud kohtuasjades“ Seda on kirjeldatud järgmiselt:
„Kõik eesmärgi F2G kohaselt algatatud läbivaatamisjuhtumid lahendatakse, välja arvatud nõuetekohaselt põhjendatud erandlikel asjaoludel.“
33.      See vahe-eesmärk tuleb täita 2023. aasta neljandas kvartalis.
2.      Järgnevad sündmused
34.      15. detsembril 2023 esitas Poola taotluse rahastust antava toetus- ja laenutoetuse esimese osamakse tegemiseks.
35.      Komisjon andis 29. veebruaril 2024 positiivse esialgse hinnangu, leides, et Poola on rahuldavalt täitnud eesmärgid F1G ja F2G.(36) See hinnang põhines eelkõige Poola õigusaktide sätetel, mis võeti vastu 9. juunil 2022 (edaspidi „9. juuni 2022. aasta seadus“),(37) veidi enne seda, kui nõukogu võttis 17. juunil 2022 vastu vaidlusaluse otsuse.
36.      Komisjon võttis 5. aprillil 2024 vastu rakendusotsuse, millega anti luba väljamaksete tegemiseks, kinnitades, et eesmärgid F1G ja F2G on rahuldavalt täidetud.(38)
37.      Hiljem, 27. detsembril 2024 taotles Poola täiendavate osamaksete tegemist. Pärast positiivset esialgset hinnangut, milles leiti, et Poola on eesmärgi F3G rahuldavalt täitnud,(39) võttis komisjon 19. novembril 2025 vastu rakendusotsuse, millega lubatakse need osamaksed välja maksta.(40)
III. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtumäärus
38.      Vahepeal, 28. augustil 2022, esitasid neli kohtunikke esindavat ühendust hagi, milles palusid vaidlusaluse otsuse tervikuna tühistada, esitades viis väidet.(41)
39.      Üldkohtu käsutuses oleva toimiku kohaselt on esimene ühendus Magistrats européens pour la démocratie et les libertés (Medel) Prantsusmaal asutatud ühendus, mille liikmed on kohtunike ja prokuröride ühendused. Kuigi liikmesus on piiratud selliste ühendustega, loetakse liikmesühenduse iga üksikut liiget ipso facto Medeli liikmeks. Selle liikmete hulka kuulub Poola kohtunike ühendus Iustitia, kuhu kuulub mitu Poola kohtunikku, kelle suhtes toimub distsiplinaarmenetlus.(42) Medeli eesmärgid hõlmavad muu hulgas kohtusüsteemi sõltumatuse kaitset ja õigusriigi põhimõtte austamist.
40.      Teine ühendus, International Association of Judges (Rahvusvaheline Kohtunike Ühendus, IAJ), on Austrias asutatud rahvusvaheline organisatsioon, mille liikmed on riiklikud ühendused või viie maailmajao kohtunike esindusrühmad. Kuigi liikmesus on piiratud ühe esindusühendusega riigi kohta, loetakse liikmesühenduse iga üksikut liiget ipso facto IAJ liikmeks. Selle liikmete hulka kuulub sarnaselt Medeliga Poola kohtunike ühendus Iustitia, kuhu kuulub mitu Poola kohtunikku, kelle suhtes toimub distsiplinaarmenetlus. IAJ peamine eesmärk on kaitsta kohtusüsteemi sõltumatust.
41.      Kolmas ühendus, Euroopa Halduskohtunike Assotsiatsioon (AEAJ), on Saksamaal asutatud ühendus, mille liikmete hulka kuuluvad riiklikud halduskohtunike ühendused, kes esindavad halduskohtunikke kogu Euroopas, sealhulgas Poolas, ning üksikisikud, kes on halduskohtunikud riikidest, kus ükski riiklik ühendus ei ole liige. Selle eesmärgid hõlmavad muu hulgas üksikisikute õiguskaitse edendamist Euroopa avaliku võimu ees ning vabaduse ja õiguse edendamist.
42.      Neljas ühendus Rechters voor Rechters (Kohtunikud Kohtunike Jaoks) on Madalmaades asutatud sihtasutus. Selle asutasid kohtunikud, et toetada kaaskohtunikke, eelkõige neid, kes on kogenud sekkumist oma sõltumatusesse. See kaitseb Poola kohtunike huve, sealhulgas nende huve, kelle suhtes toimub distsiplinaarmenetlus.
43.      Nende hagide peamine põhjendus oli see, et nõukogu eksis, kui kiitis heaks Poola taaste- ja vastupidavuskavale antud hinnangu, sest eesmärgid F1G, F2G ja F3G rikkusid mitmel viisil liidu õigust. Sellega seoses väitsid nad, et eesmärgid F2G ja F3G ei ole kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga,(43) mis käsitleb Poola kõrgeima kohtu distsiplinaarkolleegiumi (edaspidi „distsiplinaarkolleegium“), ning halvendavad seega nende Poola kohtunike olukorda, kelle suhtes on kohaldatud ebaseaduslikke sanktsioone, ja kahjustavad veelgi kohtusüsteemi sõltumatust, samas kui eesmärk F1G ei ole piisav, et tagada Poolas tõhusat kohtulikku kaitset, ega vasta seetõttu liidu õiguses nõutud asjakohastele standarditele.
44.      Poolale, Ungarile ja komisjonile anti luba astuda menetlusse nõukogu nõuete toetuseks.
45.      Üldkohus (suurkoda) jättis 4. juuni 2024. aasta kohtumäärusega Medel jt vs. nõukogu (edaspidi „vaidlustatud kohtumäärus“)(44) kiirendatud menetluses(45) hagid vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, leides, et neil neljal ühendusel ei ole õigust esitada hagi ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel.(46)
46.      Kõigepealt märkis Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 40, et „väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tunnistatakse ühenduste esitatud tühistamishagid vastuvõetavaks kolme liiki olukordades: esiteks juhul, kui õigusnorm annab kutseühendustele sõnaselgelt rea menetluslikke õigusi, teiseks juhul, kui ühendus esindab oma selliste liikmete huve, kellel endil on hagi esitamise õigus, ja kolmandaks juhul, kui ühendus on individualiseeritav seetõttu, et riivatakse tema enda huve ühendusena – muu hulgas siis, kui tühistamishagi esemeks olev akt kahjustab tema kui läbirääkija positsiooni.“(47)
47.      Seejärel hindas Üldkohus nende nelja ühenduse esitatud hagide vastuvõetavust nii enda nimel kui ka oma liikmete nimel tegutsemise korral. Näib, et Üldkohus leidis, et eelmises punktis kirjeldatud esimene ja kolmas olukord puudutasid enda nimel tegutsevaid ühendusi ning teine olukord oma liikmete nimel tegutsevaid ühendusi.
48.      Esiteks leidis Üldkohus, et hagid on vastuvõetamatud osas, milles hagejad tegutsesid enda nimel. Mis puudutab esimest olukorda, siis leidis Üldkohus, et puuduvad õigusnormid, mis annaksid hagejatele rahastu raames menetluslikud õigused (vaidlustatud kohtumääruse punktid 42–45). Mis puudutab kolmandat olukorda, siis leidis Üldkohus, et hagejad ei ole tõendanud, et nende kui ühenduste huve on kahjustatud, kuna muu hulgas asjaolu, et nad on liidu institutsioonide suhtluspartnerid õigusriigi valdkonnas või et neil on Euroopa Nõukogu organites vaatleja staatus, ei ole piisav (vaidlustatud kohtumääruse punktid 46–51).
49.      Teiseks leidis Üldkohus, et hagid olid teise olukorra kohaselt vastuvõetamatud osas, milles hagejad tegutsevad oma liikmete nimel.(48) Ta alustas otsese puutumuse tingimusest ja eristas oma hinnangus kolme kohtunike rühma (vaidlustatud määruse punktid 59 ja 60).
50.      Üldkohtu arvates olid eesmärgid F1G, F2G ja F3G oma olemuselt eelarvelised tingimused, kuna nende täitmine on rahastust vahendite väljamaksmise tingimus. Nende eesmärkide kehtestamisega ei üritanud nõukogu siiski asendada õigusriigi väärtusi või tõhusat kohtulikku kaitset käsitlevaid õigusnorme, ega andnud Poolale luba jätta Euroopa Kohtu otsused täitmata (vaidlustatud kohtumääruse punktid 65–80).
51.      Sellest lähtudes järeldas Üldkohus, et F2G ja F3G eesmärgid ei puuduta otseselt nende Poola kohtunike õiguslikku olukorda, keda distsiplinaarkolleegiumi otsused puudutavad (vaidlustatud kohtumääruse punktid 81–93). Lisaks põhjendas ta, et kuna F2G ja F3G eesmärgid ei puuduta otseselt nende Poola kohtunike õiguslikku olukorda, keda distsiplinaarkolleegiumi otsused puudutavad, kehtib sama ka nende Poola kohtunike suhtes, keda need otsused ei puuduta (vaidlustatud kohtumääruse punkt 96).
52.      Mis puudutab eesmärki F1G, siis leidis Üldkohus, et puudub kõigi Poola kohtunike ning teiste liikmesriikide ja Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) kohtunike otsene puutumus. Hagejad piirdusid üldist laadi väidetega selle kohta, mida see eesmärk oleks nende arvates pidanud sisaldama, ilma et nad oleks täpsustanud, millised selle eesmärgi sõnastuses sisalduvad konkreetsed asjaolud puudutavad otseselt Poola kohtunikke. Igal juhul ei saa see, et vaidlustatud otsuses puuduvad normid, mida hagejad peavad vajalikuks, kujutada endast sellist otsest sekkumist Poola kohtunike õigustesse, mis mõjutab otseselt nende õiguslikku olukorda (vaidlustatud kohtumääruse punktid 97–101).
53.      Üldkohus leidis ka, et isegi kui ühe liikmesriigi õiguskorras esinevad puudused võivad häirida kohtuvõimu teostamist teistes riikides, ei tähenda see seda, et vaidlustatud otsus võiks tekitada otseseid tagajärgi teiste liikmesriikide ja EMP kohtunike õiguslikule olukorrale. Samuti ei tõenda „ülekanduva mõju“ oht liikmesriikide vahel, kuna ühe liikmesriigi seadusandja lähtub teistes liikmesriikides toimunud reformidest, et vaidlustatud otsus tekitab otseseid tagajärgi neile kohtunikele (vaidlustatud kohtumääruse punktid 102–107).
54.      Kolmandaks lükkas Üldkohus tagasi hagejate väited, mida ta kirjeldas kui üleskutset leevendada käesolevas asjas vastuvõetavuse tingimusi. Kuna hagejad ei saa käesolevas asjas väita, et vaidlusalune otsus puudutab neid otseselt, tähendaks see, et Üldkohus peaks tühistama ELTL artikli 263 neljandas lõigus sõnaselgelt sätestatud otsese puutumuse tingimuse, mis oleks vastuolus Euroopa Kohtu praktikaga. Süsteemsete puuduste esinemine Poola kohtusüsteemis ei saa õigustada sellest tingimusest kõrvale kaldumist. Sellegipoolest rõhutas Üldkohus, et tema järeldused ei piira Poola Vabariigi kohustust kõrvaldada võimalikult kiiresti Euroopa Liidu Kohtu tuvastatud puudused seoses õigusriigi kriisiga, et ELTL artikkel 263 võimaldab liikmesriikidel ja institutsioonidel esitada hagi liidu normide peale ja et komisjoni kui aluslepingute täitmise järelevalvaja ülesanne on tagada, et Poola Vabariik järgiks ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku (vaidlustatud kohtumääruse punkti 113–118).
IV.    Menetlus Euroopa Kohtus
55.      Neli ühendust paluvad apellantidena oma 14. augustil 2024 esitatud apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtumäärus, tunnistada hagid vastuvõetavaks ja suunata kohtuasi tagasi Üldkohtusse sisulise otsuse tegemiseks. Samuti paluvad nad Euroopa Kohtul mõista kohtukulud välja nõukogult.
56.      Euroopa Kohtu presidendi 4. veebruari 2025. aasta määrusega(49) jäeti rahuldamata ühenduste RECLAIM ja The Good Lobby ning sihtasutuse Fundación Hay Derecho avaldused astuda menetlusse apellantide nõuete toetuseks.
57.      14. novembril 2025 saabunud nõukogu vastuses palub nõukogu Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja apellantidelt.
58.      12. novembril 2025 saabunud vastuses palub Poola Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja apellantidelt.
59.      14. novembril 2025 saabunud vastuses palub Ungari Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
60.      7. novembril 2025 saabunud komisjoni vastuses palub komisjon Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja apellantidelt.
61.      Apellandid esitasid 25. veebruaril 2025 ka repliigi, samas kui nõukogu ja komisjon esitasid 4. aprillil 2025 vasturepliigi ning Poola ja Ungari esitasid 7. aprillil 2025 oma vasturepliigid.
62.      Kohtuistung peeti 2. detsembril 2025 ning seal esitasid apellandid, nõukogu, Poola, Ungari ja komisjon suulised seisukohad.
V.      Analüüs
63.      Käesolevas apellatsioonkaebuses tõstatatud peamine küsimus on see, kas Üldkohus tegi vea, kui ta jättis läbi vaatamata nelja apellandist ühenduse tühistamishagid, tuginedes sellele, et puudub õigus esitada hagi ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel.
64.      Euroopa Kohtu praktikast nähtub, et ühendused võivad esitada tühistamishagisid kas oma liikmete nimel või enda nimel.(50)
65.      Käesolev kohtuasi annab Euroopa Kohtule võimaluse selgitada erinevusi hagi esitamise õiguse nõuetes seoses ühenduste kahe erineva menetlusliku võimalusega. Oluline on see, et Euroopa Kohtul palutakse tõlgendada otsese ja isikliku puutumuse nõudeid olukordades, kus ühendused tegutsevad enda nimel, mida ei ole kohtupraktikas veel piisavalt selgitatud.
66.      Apellantidest ühenduste kolm väidet järgivad neid kahte menetluslikku võimalust. Kahe esimese väitega väidavad nad, et Üldkohus eksis, kui ta leidis, et nende ühenduste liikmetest eri kategooria kohtunikel puudub hagi esitamise õigus. Kolmas väide puudutab apellantidest ühenduste õigust esitada hagi enda nimel.
67.      Samal ajal tuleb kõigepealt märkida, et nagu nähtub käesoleva ettepaneku punktist 43, on eesmärki F1G puudutavad nõuded ning eesmärke F2G ja F3G puudutavad nõuded erinevat laadi.
68.      Seoses kahe viimati nimetatud eesmärgiga väitsid apellandid esimeses kohtuastmes sisuliselt, et nõue kehtestada distsiplinaarkolleegiumi määratud distsiplinaarotsuste läbivaatamise menetlus on vastuolus liidu õigusega, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus, kuna selliseid otsuseid tuleb pidada iseenesest olematuteks, ilma et sellist menetlust oleks vaja.
69.      Eesmärgi F1G kohta väitsid apellandid, et see ei ole Poola kohtusüsteemi sõltumatuse tagamiseks piisav.(51) Seega on see olemasolevate nõuete ebapiisavus, mitte vastuolu, mistõttu ei taganud vaidlusalune otsus apellantide sõnul liidu finantshuvide kaitseks vajalikku sisekontrollisüsteemi, mis on vastuolus taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 20 lõike 5 punktiga e ja artikliga 22.
70.      Nende väidete erinev laad on asjakohane otsese puutumuse kui ühe hagi esitamise õiguse tingimuse täitmise hindamisel, kuna see hinnang põhineb mõjul, mida vaidlustatud akt avaldab hageja olukorrale.
71.      Seetõttu on minu analüüs liigendatud järgmiselt. A‑osas hindan eesmärkidega F2G ja F3G seotud nõuete vastuvõetavust. Sellega seoses asjakohased apellatsioonikaebuse väited on esimene väide ja teise väite esimene osa. Need puudutavad seda, et Üldkohus lükkas tagasi apellantidest ühenduste nõuded, tuginedes sellele, et kahel erineval nende ühenduste liikmeks oleval Poola kohtunike rühmal puudub otsene puutumus. Seega puudutavad need apellantidest ühenduste õigust esitada hagi oma liikmete nimel.
72.      B‑osas hindan eesmärgiga F1G seotud nõuete vastuvõetavust. Sellega seoses asjakohased apellatsioonikaebuse väited on teise väite esimene osa ja kolmas väide. Ühelt poolt käsitlevad need apellandist ühenduste nõuete tagasilükkamist Üldkohtu poolt, kuna need ei puuduta otseselt kõiki Poola kohtunikke ning teiste liikmesriikide ja EMP kohtunikke, ning puudutavad seega apellantidest ühenduste õigust esitada hagi oma liikmete nimel. Teiselt poolt käsitlevad need ka seda, et Üldkohus lükkas tagasi apellantideks olevate ühenduste nõuded, sest neil puudus õigus esitada hagi enda nimel.
73.      C‑osas hindan ma küsimusi, millele Üldkohus ei ole vastanud ja mis puudutavad ühenduste õigust esitada hagi enda nimel, et lahendada hagi esitamise õiguse küsimus käesolevas kohtuasjas.
A.      Eesmärkidega F2G ja F3G seotud nõuete vastuvõetavus
1.      Apellatsioonkaebuse esimene väide (distsiplinaarkolleegiumi otsustest mõjutatud Poola kohtunike otsene puutumus)
(a)    Poolte peamiste argumentide kokkuvõte
74.      Apellatsioonkaebuse esimeses väites leiavad apellandid, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtumääruse punktides 65–93 õigusnormi, kui ta leidis, et eesmärgid F2G ja F3G ei puuduta otseselt nende Poola kohtunike õiguslikku olukorda, keda distsiplinaarkolleegiumi otsused puudutavad.
75.      See väide jaguneb kolmeks osaks, mida ma käsitlen koos. Esiteks väidavad apellandid, et Üldkohus eksis, kui ta ei keskendunud nende eesmärkide mõjule oma liikmetele, vaid hoopis nende eesmärgile. Teiseks heidavad apellandid Üldkohtule ette, et viimane tegi vea, kui ta leidis, et need eesmärgid puudutavad üksnes eelarvelisi tingimusi. Kolmandaks väidavad apellandid, et Üldkohus tõlgendas ja kohaldas vääralt otsese seose nõuet seoses otsese puutumusega.
76.      Nõukogu, keda toetavad Poola, Ungari ja komisjon, väidab, et Üldkohus leidis õigesti, et eesmärgid F2G ja F3G on pelgalt eelarvelised tingimused, mida liikmesriik peab täitma, ega loo mingit otsest seost läbivaatamismenetluse nõude ja distsiplinaarkolleegiumi otsustest mõjutatud Poola kohtunike vahel. Seega leidis Üldkohus õigesti, et need eesmärgid ei puuduta otseselt apellante kui nende kohtunike esindajaid.
(b)    Hinnang
77.      Esimeses väites palutakse Euroopa Kohtul teha kindlaks, kas eesmärgid F2G ja F3G puudutavad otseselt distsiplinaarkolleegiumi otsustest puudutatud Poola kohtunikke.
78.      Nagu Üldkohus õigesti täheldas,(52) peab selleks, et isik oleks liidu meetmest otseselt puudutatud, olema täidetud kaks kumulatiivset tingimust: „vaidlustatud meede [peab] tekitama otseseid tagajärgi selle isiku õiguslikule olukorrale ja teiseks ei tohi see jätta meedet rakendama kohustatud adressaadile mingit kaalutlusõigust – akti rakendamine on puhtalt automaatne ja tuleneb vaid liidu õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme.“(53)
(1)    Otsese puutumuse esimene tingimus
79.      Mis puudutab otsese puutumuse esimest tingimust, siis see nõuab, et hageja õiguslik olukord muutuks vaidlustatud akti tõttu. Teisisõnu peab esinema otsene seos õigusakti ja hageja õigusliku olukorra vahel.(54)
80.      Apellandid väidavad, et sellise seose olemasolu hindamisel jättis Üldkohus ekslikult tähelepanuta eesmärkide F2G ja F3G mõju Poola kohtunikele, kelle suhtes kohaldati distsiplinaarkaristusi, ning võttis ekslikult arvesse üksnes nende eesmärkide ülesannet.
81.      Nagu Üldkohus märkis vaidlustatud kohtumääruse punktis 64,(55) on Euroopa Kohtu praktikas selgitatud, mida tuleb arvesse võtta selle kindlakstegemisel, kas esineb otsene seos vaidlustatud meetme ja hageja õigusliku olukorra vahel. Sellega seoses „selle analüüsimisel, kas vaidlustatud akt toob kaasa selge muutuse asjaomase füüsilise või juriidilise isiku õiguslikus olukorras, tuleb lähtuda akti olemusest ja hinnata selle tagajärgi selliste objektiivsete kriteeriumide alusel nagu selle akti sisu, võttes vajaduse korral arvesse akti vastuvõtmise konteksti ning akti vastu võtnud institutsiooni, organi või asutuse pädevust.“(56)
82.      Seega on eesmärkide sisu, kontekst ja ülesanne asjakohased, et teha kindlaks nende mõju nende Poola kohtunike olukorrale, keda distsiplinaarkolleegiumi otsused puudutavad.
83.      Seetõttu, isegi kui oletada, et apellantidel on õigus, kui nad väidavad, et see, millele Euroopa Kohus peab keskenduma, on akti mõju, ei teinud Üldkohus viga, kui ta võttis arvesse akti sisu, konteksti ja eesmärki, kuna need on asjaolud, mida tuleb arvesse võtta selle mõju kindlaksmääramisel apellantidele.
84.      Võttes aga arvesse selle ülesannet, ei leidnud Üldkohus, et eesmärgi F2G sisu ja asjaomaste kohtunike õigusliku olukorra vahel oleks otsene seos. Selles osas tõmbas ta paralleeli kohtuasjaga Nord Stream 2, sedastades, et nimetatud kohtuasjas „sai Euroopa Kohus järeldada, et vaidlustatud akti, mis oli direktiiv, ja selle tagajärgede vahel on otsene seos, kuna vaidlusalused sätted muutsid hageja suhtes kohaldatavaks konkreetsed kohustused.“(57)
85.      Seejärel selgitas Üldkohus, et käesoleval juhul ei pandud Poolale konkreetset kohustust(58) ja et „isegi pärast [vaidlusaluse otsuse] vastuvõtmist reguleerisid nende kohtunike olukorda, keda distsiplinaarkolleegiumi otsused puudutavad, sellele olukorrale kohaldatavad Poola õiguse asjakohased sätted“.(59)
86.      Minu hinnangul on Üldkohus Euroopa Kohtu praktikat valesti tõlgendanud. Eesmärgiga F2G kehtestati Poolale konkreetne kohustus kehtestada läbivaatamismenetlus, samamoodi nagu direktiiviga kehtestatakse liikmesriikidele tulemuse saavutamise kohustus. See läbivaatamismenetlus mõjutab otseselt asjaomaste kohtunike õiguslikku olukorda.
87.      Apellandid väidavad, et vajadus algatada selline läbivaatamismenetlus muudab nende kohtunike õiguslikku olukorda, kuna Euroopa Kohtu asjakohaste otsuste(60) tagajärjel muutuvad need distsiplinaarkaristused olematuks. Kui nende argument on õige – mis on sisulise otsuse küsimus –, siis halvendaks distsiplinaarkaristuste kaotamiseks mis tahes läbivaatamismenetluse nõudmine tõepoolest nende Poola kohtunike õiguslikku olukorda, kelle suhtes selliseid karistusi kohaldati.
88.      Vaidlustatud kohtumääruse punktis 89 esitatud Üldkohtu järeldus, et nende kohtunike olukorda reguleerib jätkuvalt Poola õigus, ei ole oluline, kuna just eesmärk F2G ise nõuab, et kehtestataks läbivaatamismenetlus, mis mõjutab otseselt nende õiguslikku olukorda.
89.      Just Euroopa Kohtu järeldused kohtuasjas Nord Stream 2 osutavad järeldusele, et hoolimata asjaolust, et eesmärk F2G kohustab Poolat kehtestama läbivaatamismenetluse ja et karistatud kohtunikud peavad seda menetlust Poola õiguse alusel kasutama, on see eesmärk ise siiski kohtunike olukorra muutumise põhjus, kuna see nõuab läbivaatamismenetluse kehtestamist sarnaselt sellega, kuidas direktiividega kehtestatakse tulemuse saavutamise kohustus.
90.      Seetõttu nõustun apellantidega, et Üldkohus tegi Euroopa Kohtu praktika põhjal valed järeldused.
91.      Samuti ei ole olulised nõukogu argumendid, mida toetavad Poola, Ungari ja komisjon ning mille kohaselt jäetakse Poolale võimalus valida läbivaatamismenetluse vorm ja konkreetsed eeskirjad. See, mis on oluline, on läbivaatamismenetluse olemasolu nõue, olenemata selle vormist. Just sellel nõudel on otsene seos asjasse puutuvate kohtunike õigusliku olukorraga.
92.      Seetõttu leian, et Üldkohus eksis vaidlustatud kohtumääruse punktis 88, kui ta leidis, et otsese puutumuse esimene tingimus ei ole täidetud.
(2)    Otsese puutumuse teine tingimus
93.      Keerulisem küsimus, millele Üldkohus ei vastanud,(61) on seotud otsese puutumuse teise tingimusega, mis sisuliselt nõuab, et vaidlustatud meetme rakendamisel ei jääks mingit kaalutlusõigust, kui selline rakendamine on vajalik (vt käesoleva ettepaneku punkt 78).
94.      Sarnaselt esimese tingimusega on Euroopa Kohus samuti leidnud, et „küsimust, kas akt jätab akti rakendama kohustatud adressaatidele kaalutlusõiguse, tuleb analüüsida sellise akti enda sisust lähtudes“.(62)
95.      Seega on eesmärkide laad oluline ka osas, milles see määrab kindlaks Poola kaalutlusruumi läbivaatamismenetluse kehtestamisel.
96.      Kui liidu meede vajab rakendusmeetmeid, puudub üldjuhul otsene seos vaidlustatud meetme ja seda vaidlustava isiku õigusliku olukorra vahel, kui rakendavale asutusele jäetakse võimalus meedet mitte rakendada või muuta selle mõju vaidlustavale isikule.
97.      Järelikult, hinnangu andmisel selle isiku seisukohast, kelle õiguslikku olukorda vaidlustatud meede võib muuta, on oluline see, et meetme rakendamise eest vastutav subjekt (käesoleval juhul Poola) ei saa muuta selle mõju meetme vaidlustanud isikule.(63)
98.      Käesoleval juhul vajab eesmärk F2G rakendusmeetmeid. Need meetmed peab vastu võtma Poola. Asjasse puutuv küsimus on seega see, kas Poola võiks otsustada läbivaatamismenetlust mitte kehtestada.
99.      Sellega seoses muutub oluliseks eesmärkide olemus. Nõukogu, keda toetavad Poola, Ungari ja komisjon, väidab, et Üldkohus leidis õigesti, et eesmärk F2G ei tekitanud Poolale õiguslikku kohustust kehtestada läbivaatamismenetlus. Pigem on sellise menetluse kehtestamine üksnes eelarveline tingimus, et Poola saaks rahastu raames makseid. Need pooled lisavad, et eesmärkide kvalifitseerimine võtmetähtsusega eesmärkideks ei muuda nende õiguslikku olemust, kuna nõuete täitmata jätmine tähendab üksnes seda, et rahastamist ei ole võimalik saada.
100. Seevastu apellandid rõhutavad, et Poola võimalus eesmärke mitte täita on üksnes teoreetiline.
101. Ühest küljest on minu arvates tõsi, et Poola ei ole kohustatud taotlema rahastu vahendite väljamaksmist.(64) Selles tähenduses võib eesmärke mõista üksnes toetuse tingimusena ning Poola võib otsustada rahastu raames kättesaadavaid vahendeid mitte kasutada.(65) Sellisel juhul ei oleks Poola tõepoolest „seotud“ nõudega kehtestada läbivaatamismenetlus.
102. Teiselt poolt on aga Euroopa Kohus möönnud, et otsese puutumuse tuvastamisel võib vaidlustatud akti iseloomustada nii, et see ei jäta mingit kaalutlusõigust, „kui liidu õigusakti adressaatidele jääb üksnes teoreetiline võimalus seda mitte rakendada ja nende soov luua sellele vastavaid tagajärgi on väljaspool kahtlust.“(66)
103. Näiteks kohtuasi Bock vs. komisjon(67) puudutas tühistamishagi, mille Saksamaa äriühing oli esitanud komisjoni otsuse peale, millega lubati Saksamaal jätta ELi reeglite kohaldamisalast välja teatud kolmandatest riikidest pärit, kuid liikmesriikides juba ringluses olevad tooted (sellel juhul Hiinast pärit seened). Komisjon oli väitnud, et Saksamaale antud luba ei puudutanud otseselt hagejat, kuna kõnealusel liikmesriigil oli endiselt vabadus seda kasutada. Üldkohus leidis, et Saksamaa ametiasutused olid siiski juba hagejale teatanud, et nad lükkavad tema taotluse tagasi niipea, kui komisjon on neile loa andnud, ning nad olid nimetatud luba taotlenud, viidates konkreetselt sel ajal neile juba esitatud taotlustele. Üldkohus leidis, et otsus puudutab hagejat otseselt.
104. Teine tuntud näide on kohtuasi Piraiki-Piraiki jt vs. komisjon,(68) mis puudutas teatud Kreeka äriühingute tühistamishagi komisjoni otsuse peale, millega lubati Prantsusmaal võtta kaitsemeetmeid, mis piirasid puuvillase lõnga importi Kreekast. Komisjon ja Prantsusmaa väitsid, et see otsus ei puudutanud hagejaid otseselt, kuna see piirdus sellega, et andis Prantsusmaale loa kehtestada impordikvootide süsteem ja jättis seega sellele liikmesriigile vabaduse seda kasutada või mitte kasutada. Otsusega ei kehtestatud seega impordi piiramise süsteemi, vaid selle kasuliku mõju saavutamiseks nõuti Prantsuse ametiasutustelt rakendusmeetmeid. Üldkohus leidis siiski, et see asjaolu iseenesest ei välista, et otsus puudutab hagejaid otseselt, sest juba enne seda, kui komisjon andis selleks loa, kohaldas Prantsusmaa väga piiravat lubade süsteemi Kreeka päritolu puuvillase lõnga impordi suhtes ning just Prantsusmaa taotles luba rangemate meetmete võtmiseks. Neil asjaoludel oli võimalus, et Prantsusmaa võib otsustada mitte kasutada talle komisjoni otsusega antud luba, täiesti teoreetiline, kuna ei saanud olla mingit kahtlust Prantsuse ametiasutuste kavatsuses seda otsust kohaldada.(69)
105. Kuigi need näited puudutavad kaubandusasju, näitavad need, et isegi kui ametlikult jäetakse adressaadile võimalus vaidlustatud meedet rakendada, ei pruugi tal olla kaalutlusõigust, kuna see on konkreetse juhtumi asjaoludel puhtalt teoreetiline. Mõistagi eeldab selline järeldus juhtumipõhist analüüsi.(70)
106. Selleks, et otsustada, kas Poola kaalutlusõigust saab mõista üksnes teoreetilisena, tuleb käesolevas asjas võtta arvesse taaste- ja vastupidavusrahastu määruse eesmärkides ja sihtides kokku leppimise menetluse laadi.
107. Nagu ma käesoleva ettepaneku punktides 5–20 selgitasin, viitab taaste- ja vastupidavusrahastu määruse kohane menetlus sellele, et just Poola pakkus komisjonile välja eesmärgid, mille viimane pidas vastuvõetavaks ja esitas nõukogule, kes lõpuks ka need heaks kiitis.(71) Seega, nagu apellatsioonkaebuse esitajad õigesti märkisid, ei paista olevat mingit põhjust, miks Poola ei peaks rakendama neid eesmärke, mille ta ise püstitas.
108. Oluline on see, et kui vaidlusalune otsus vastu võeti, oli Poola eesmärgi F2G raames nõutava reformi juba 9. juuni 2022. aasta seaduse alusel vastu võtnud (vt käesoleva ettepaneku punkt 35). Tegelikkuses kinnitas nõukogu rakendusotsus seega tegelikult Poola poolt juba tehtud valikut. Kui selline valik on õiguslikult puudulik, nagu apellandid väidavad, tundub vajalik, et liidu institutsioonide poolt selle heakskiitmist saaks vaidlustada liidu kohtutes.(72)
109. Seega käesoleva juhtumi asjaolude puhul – parafraseerides kohtujurist Dutheillet de Lamothe’i – kujutaks see, kui leida, et eesmärk F2G jättis Poolale kaalutlusõiguse seda mitte kohaldada, endast minu hinnangul liigset formalismi.(73)
110. Lõpuks leidis Üldkohus, et distsiplinaarkolleegiumi otsustest mõjutatud kohtunike otsese puutumuse hindamisel on asjakohane ainult eesmärk F2G, kuna eesmärk F3G piirdub vaid tähtajaga, mille jooksul tuleb läbivaatamismenetlus kehtestada.(74)
111. Ka selle järeldusega ei saa ma nõustuda, kuna see, et kuni 2023. aasta lõpuni võimaldati kohtunike õiguslikku olukorda lahendada eesmärgi F3G alusel, mõjutab samuti otseselt nende kohtunike õiguslikku seisundit. Apellantide väitel konkretiseerib see eesmärk eesmärki F2G ja tugevdab selle mõju kohtunikele, kelle suhtes kohaldatakse distsiplinaarkaristusi, ning puudutab seega neid otseselt.
112. Kokkuvõttes nõustun apellantidega, et Üldkohus kohaldas kohtupraktikat valesti ega hinnanud nõuetekohaselt vaidlusaluses otsuses sisalduvate eesmärkide F2G ja F3G mõju distsiplinaarkolleegiumi otsustest puudutatud Poola kohtunike õiguslikule olukorrale. Eesmärkidel F2G ja F3G on nende kohtunike konkreetse õigusliku olukorraga otsene seos, mis võib seda olukorda muuta, ning Poola kaalutlusõigus neid eesmärke mitte täita on üksnes teoreetiline. Seega Üldkohus eksis, kui ta leidis, et eesmärgid F2G ja F3G ei puuduta neid kohtunikke otseselt, ning jättis neid esindavate ühenduste esitatud tühistamishagid vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
2.      Apellatsioonkaebuse teise väite esimene osa (nende Poola kohtunike otsene puutumus, kelle suhtes ei ole tehtud distsiplinaarkolleegiumi otsust)
(a)    Poolte peamiste argumentide kokkuvõte
113. Apellatsioonkaebuse teise väite esimeses osas väidavad apellandid, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtumääruse punktides 95 ja 96 õigusnormi, kui ta leidis, et eesmärgid F2G ja F3G ei muutnud nende Poola kohtunike õiguslikku olukorda, kelle suhtes ei ole tehtud distsiplinaarkolleegiumi otsuseid.
114. Eesmärkide F2G ja F3G kohta väidavad apellandid, et mõju neile Poola kohtunikele, keda distsiplinaarkolleegiumi otsused puudutavad, on põhimõtteliselt erinev mõjust neile Poola kohtunikele, kes jäävad ametisse ja on kohustatud jätkama oma ülesannete täitmist kolleegide puudumisel. Seega ei käsitlenud Üldkohus nende väiteid, mis puudutasid pärssivat mõju neile kohtunikele ja nende suurenenud töökoormust.
115. Nõukogu, keda toetavad Poola, Ungari ja komisjon, väidab, et liikmesriikidel ei ole kohustust täita eesmärke, mis ei muutu sõltuvalt kohtunike kategooriatest, ning seega ei saa vaidlusalune otsus tekitada nendele kohtunikele õiguslikke tagajärgi.
(b)    Hinnang
116. Mis puudutab nende Poola kohtunike otsest puutumust, keda ei puuduta distsiplinaarkolleegiumis tehtud otsused seoses eesmärkidega F2G ja F3G, nõustun kaebajatega, et Üldkohus ei võtnud arvesse nende väidet, et mõju neile kohtunikele erineb mõjust kohtunikele, keda käsitletakse apellatsioonkaebuse esimeses põhjenduses. Seetõttu jättis Üldkohus hindamata, kas eesmärkide F2G ja F3G ning nende teiste Poola kohtunike vahel on otsene seos.
117. Isegi kui eeldada, et Üldkohus eksis, kui ta ei vastanud apellantide argumentidele esimeses kohtuastmes, olen siiski arvamusel, et eesmärkide F2G ja F3G ning nende teiste Poola kohtunike õigusliku olukorra vahel puudub otsene seos. Minu arvates ei ole apellandid tõendanud, et esineb pärssiv mõju, mis mõjutaks otseselt nende kohtunike õiguslikku olukorda. Mis puudutab mõne Poola kohtuniku võimalikku suuremat töökoormust, mis minu arvates tuleneks karistatud kohtunike töölt kõrvaldamisest kuni läbivaatamismenetluse lõpuni, siis ei ole apellandid sellist töökoormuse suurenemist põhjendanud, ka ei saa seda pidada nende kohtunike õiguslikku olukorda mõjutavaks.(75)
118. Seetõttu leian, et Üldkohus jõudis õigele järeldusele, et eesmärgid F2G ja F3G ei puuduta otseselt Poola kohtunikke, kelle suhtes distsiplinaarkolleegium distsiplinaarkaristusi ei kohaldanud.
B.      Eesmärgiga F1G seotud nõuete vastuvõetavus
119. Seni analüüsitud apellatsioonkaebuse väited puudutasid eesmärke F2G ja F3G. Ülejäänud apellatsioonkaebuse väited puudutavad eesmärki F1G.
120. Meenutuseks: eesmärk F1G kohustab Poolat kehtestama reforme, et suurendada kohtute sõltumatust ja erapooletust. Apellandid väitsid esimeses kohtuastmes sisuliselt, et eesmärgiga F1G nõutud konkreetsetest reformidest ei piisa selle eesmärgi saavutamiseks, mis on vajalik liidu finantshuvide kaitsmiseks.
121. Üldkohus lükkas need väited tagasi, kuna apellantidest ühendused, kes tegutsevad oma liikmete nimel, ei ole otseselt puudutatud, ning apellatsioonkaebuse teise põhjenduse teine osa on suunatud just selle väidete tagasilükkamise vastu. Analüüsin seda punktis 1. Üldkohus lükkas tagasi ka väited apellantide ühenduste poolt enda nimel esitatud eesmärgi F1G ebapiisavuse kohta ning apellandid vaidlustasid selle tagasilükkamise apellatsioonkaebuse kolmanda väite raames, mida analüüsin punktis 2.
1.      Apellatsioonkaebuse teise väite teine osa (kõigi Poola kohtunike ning teiste liikmesriikide ja EMP kohtunike otsene puutumus)
122. Teise väite teises osas väidavad apellandid, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtumääruse punktides 97–107 õigusnormi, kuna ta ei andnud apellantidele õigust vaidlustada oma liikmete nimel eesmärgi F1G ebapiisavust.
123. Nimetatud väite see osa puudutab eraldi ühelt poolt apellantidest ühendusi, kes tegutsevad kõigi Poola kohtunike nimel, ning teiselt poolt teiste liikmesriikide ja EMP riikide kohtunikke. Alustan väitega, mis puudutab kõiki Poola kohtunikke.
(a)    Kõik Poola kohtunikud
124. Apellandid väidavad, et eesmärgi F1G ebapiisavus puudutab otseselt kõiki Poola kohtunikke. Üldkohus leidis ekslikult, et nende argumendid on üksnes üldised väited ebapiisavuse kohta, mille alusel ei saa tuvastada otsest puutumust. Pigem kirjeldatakse neis üksikasjalikult Euroopa Kohtu kohtupraktikast tulenevaid nõudeid ja kohtuliku kaitse puudujääke.
125. Vaidlustatud kohtumääruse punktis 100 leidis Üldkohus, et apellandid piirdusid üldist laadi väidetega, ning ei täpsustanud, millised selle eesmärgi sõnastuses sisalduvad konkreetsed asjaolud mõjutavad otseselt Poola kohtunikke.
126. Esimeses kohtuastmes väitsid apellandid, et eesmärk F1G mõjutab otseselt Poola kohtunike õiguslikku olukorda, sest kuna eesmärk F1G ei ole piisav tõhusa kohtuliku kaitse taastamiseks Poolas, on need kohtunikud sunnitud lahendama kohtuasju ametialaselt võimatutes tingimustes, kus neile avaldatakse endiselt ebaseaduslikku survet ning piiratakse nende sõltumatust ja erapooletust. Poola kohtunikud on sunnitud täitma oma ametikohustusi tingimustes, mis seavad kahtluse alla nende suutlikkuse esitada Euroopa Kohtule eelotsusetaotlusi, kohaldada liidu õigust täies mahus ja langetada otsuseid, mis lähevad vastuollu valitsuse või võimul oleva poliitilise partei huvidega.(76)
127. Isegi kui see oleks tõsi, ei võimalda see Euroopa Kohtul järeldada, kas ja kuidas tooksid need puudused kaasa muutuse kõigi või mõnede apellantidest ühendustesse kuuluvate Poola kohtunike individuaalses õiguslikus olukorras, mis on kohtupraktikas välja töötatud kriteerium füüsiliste ja juriidiliste isikute otsese puutumuse tuvastamiseks (vt käesoleva ettepaneku punkt 81). Teisisõnu ei ole selge, kuidas nad mõjutaks mõnede või kõigi Poola kohtunike konkreetseid õigusi ja kohustusi.
128. Seetõttu leian, et Üldkohus ei teinud viga, kui ta lükkas tagasi apellantide väited, tuginedes asjaolule, et eesmärgi F1G ebapiisavus ei puudutanud otseselt Poola kohtunikke.
(b)    Teiste liikmesriikide ja EMP kohtunikud
129. Apellandid väidavad, et Üldkohus ei põhjendanud, miks ta lükkas tagasi nende argumendid, mille kohaselt eesmärgi F1G ebapiisavus mõjutab otseselt kõigi liikmesriikide ja EMP kohtunike õiguslikku olukorda, kuna see takistab nende igapäevatööd, nagu Poola kohtute otsuste tunnustamist ja täitmist, ning kuna esineb ülekanduv mõju ühelt õiguskorralt teistele.
130. Isegi kui õigusriigi põhimõtte järgimise halvenemine ühes liikmesriigis võib avaldada teatud mõju piiriülesele õigusalasele koostööle, ei näe ma, kuidas saaks tuvastada otsest seost ebapiisavate meetmete ja nende mõju vahel teiste liikmesriikide ja EMP kohtunike õigustele ja kohustustele.
131. Seega ei ole Üldkohus ka selles osas viga teinud.
2.      Apellatsioonkaebuse kolmas väide (ühenduste õigus esitada käesoleva juhtumi asjaoludel hagi enda nimel)
(a)    Poolte peamiste argumentide kokkuvõte
132. Apellatsioonkaebuse kolmanda väitega väidavad apellandid, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtumääruse punktides 41–51 ja 110–119 õigusnormi, kuna ta ei andnud apellantidele kehtivate õigusnormide alusel õigust esitada hagi enda nimel.
133. Sellega seoses jagavad apellandid oma argumendid kolme ossa. Esiteks väidavad apellandid, et Üldkohus tõlgendas vääralt ELTL artikli 263 neljandat lõiku, kuna selle tõlgenduse puhul oleks tulnud arvesse võtta Poola kohtusüsteemi puudulikku toimimist. Teiseks väidavad apellandid, et ELTL artikli 263 neljanda lõigu kohaldamisel enda nimel tegutsevatele ühendustele oleks Üldkohus pidanud võtma arvesse Euroopa Inimõiguste Kohtu (EIK) otsust asjas KlimaSeniorinnen.(77) Kolmandaks leidis Üldkohus apellantide sõnul ekslikult, et liikmesriikide ja liidu institutsioonide hagi esitamise eesõigus õigustab seda, et keeldutakse tunnustamast apellantide õigust esitada hagi.
134. Nõukogu, keda toetavad Poola, Ungari ja komisjon, väidab, et Üldkohus leidis õigesti, et apellantidel puudub hagi esitamise õigus ning et puudused Poola kohtusüsteemis ei õigusta aluslepingutes sätestatud otsese ja isikliku puutumuse nõuete kohaldamata jätmist. Ungari ja komisjon lisavad, et apellantide väited tõhusa menetluse puudumise kohta Poola kohtutes ei ole põhjendatud. Kohtuotsuse KlimaSeniorinnen kohta väidavad need pooled, et see põhineb kliimamuutustega seotud konkreetsetel kaalutlustel ja seda ei saa käesolevale kohtuasjale üle kanda.
135. Eelkõige rõhutas nõukogu kohtuistungil, et ELTL artikli 263 neljandas lõigus sätestatud tingimused on ise õigusriigi oluline osa ja osa aluslepingutes ette nähtud täielikust õiguskaitsevahendite süsteemist, mis on liidu kohtuliku kaitse süsteemi nurgakivi. Hagi esitamise õigusele leebe lähenemisviisi kohaldamine võib põhjustada ebakindlust, ja apellantide hagi esitamise õiguse tunnustamine käesolevas asjas viiks de facto actio popularis’e kehtestamiseni.
136. Apellandid vastasid, et nad ei palu Euroopa Kohtul kehtestada actio popularis’t, vaid tõlgendada ELTL artikli 263 neljandat lõiku enda nimel tegutsevate ühenduste suhtes, lähtudes ELL artikli 19 lõikes 1 ja harta artiklis 47 sätestatud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttest.
(b)    Hinnang
137. Apellatsioonkaebuse kolmanda väitega väidavad apellandid, et nende hagid oleks tulnud tunnistada vastuvõetavaks „kolmandat liiki olukorra“ alusel, mille puhul ühendustel võib olla iseseisev hagi esitamise õigus. Teise võimalusena väidavad nad, et „kolm liiki olukordi“, mida Üldkohus tuletas meelde vaidlustatud kohtumääruse punktis 40, ei ole ammendavad ning et Üldkohus oleks pidanud tunnistama nende hagi vastuvõetavaks ka väljaspool neid olukordi.
138. Nagu nähtub käesoleva ettepaneku punktist 46, alustas Üldkohus oma hinnangut, märkides, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võivad ühendused esitada hagisid kolme liiki olukordades.
139. Nagu ma märkisin käesoleva ettepaneku punktis 64, võib ühendustel minu arvates olla õigus esitada hagi kas oma liikmete nimel või enda nimel. Nende kolme olukorra puhul on tegemist üksnes seni kohtupraktikas tunnustatud olukordade kirjeldusega, mille puhul on järeldatud, et ühendustel on õigus esitada tühistamishagi.(78) Tegemist ei ole ammendava loeteluga.(79)
140. Erinevalt Üldkohtust ei ole Euroopa Kohus viidanud kolme liiki olukordadele kui ELTL artikli 263 neljanda lõigu tunnustatud tõlgendusele seoses ühendustega. Ta on üksnes viidanud nendele olukordadele, hinnates apellatsioonimenetluses Üldkohtu järeldusi.(80)
141. Mis puudutab „kolmandat liiki olukorda“, siis hindas Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktides 46–50 seda, kas apellantide kui läbirääkijate positsioon oli käesolevas asjas asjakohane, ja järeldas, et see nii ei ole.(81) On tõsi, et olukorda, mis annab ühendusele tema kui läbirääkija positsiooni alusel õiguse esitada hagi enda nimel, on liidu kohtud senises kohtupraktikas tõlgendanud kitsalt. Tegelikult on Euroopa Kohtu praktikas ainult kaks kohtuasja, milles hagi esitamise õigust tunnustati läbirääkija positsiooni alusel,(82) ning nende kahe kohtuasja tõlgendust kitsendati hilisemates kohtuotsustes, milles õigust esitada hagi läbirääkijana ei tunnustatud.(83) Selles mõttes ei ole Üldkohus olemasoleva kohtupraktika kohaldamisel viga teinud.
142. Üldkohus ei tõlgendanud siiski „kolmandat liiki olukorra“ ülejäänud osa, mille kohaselt võib hagi esitamise õiguse anda ühendustele muudes olukordades, kus nad kaitsevad oma huve, mitte ainult nendes, kus nad on läbirääkijad.(84) Samuti ei hinnanud ta väidet, et apellantidel võib olla hagi esitamise õigus väljaspool „kolme liiki olukordi“.
143. Vaidlustatud kohtumääruse punktis 116 järeldas Üldkohus, et apellandid ei saa väita, et nad on otseselt puudutatud, viidates oma järeldustele seoses nende ühenduste õigusega esitada hagi oma liikmete nimel. Seega ei kaalunud Üldkohus üldse, kuidas tuleb tõlgendada otsese puutumuse nõuet, kui tegemist on ühenduste õigusega esitada hagi enda nimel.
144. Seetõttu olen seisukohal, et Üldkohus jättis hindamata apellantide väite, et enda nimel hagi esitanud ühenduste otsese ja isikliku puutumuse nõudeid tuleb tõlgendada tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttest lähtudes.
145. Minu arvates on see põhjenduste puudumine seoses apellantide väidetega piisav, et nõustuda apellatsioonkaebuse kolmanda väitega ja tühistada vaidlustatud kohtumäärus, kuna see ei ole piisavalt põhjendatud seoses ühenduste õigusega esitada hagi enda nimel.
146. Selleks, et lahendada käesolevas kohtuasjas hagi esitamise õiguse küsimus, pean siiski vajalikuks esitada Euroopa Kohtule vaidlustatud kohtumäärusega vastamata jäetud küsimuste analüüsi.
C.      Ühenduste õigus esitada hagi enda nimel
147. Apellandid on esitanud mitu argumenti, mis toetavad ELTL artikli 263 neljanda lõigu sellist tõlgendamist, et see annab neile käesolevas asjas õiguse esitada hagi enda nimel. Kõigepealt käsitlen väiteid, mis käsitlevad puudulikku kohtusüsteemi Poolas, ja seejärel teisi üldisemat laadi argumente.
1.      Väited, mis tuginevad Poola puudulikule kohtusüsteemile
148. Apellandid väidavad, et tõlgendus, mille Euroopa Kohus andis ELTL artikli 263 neljandale lõigule, põhineb eeldusel, et õigusriigi põhimõtet austatakse ja järgitakse kogu liidus ning et liikmesriikide kohtusüsteemides on olemas tõhusad õiguskaitsevahendid. Poola puhul see nende väitel enam nii ei ole, mis õigustab nende tingimuste laiendamist, mille alusel saavad ühendused esitada hagisid enda nimel.
149. Sellega seoses vastab tõele, et tõlgendus, mille kohaselt põhineb liit õiguskaitsevahendite täielikul süsteemil, tähendab, et isikud, kes leiavad, et nende liidu õigusest tulenevaid õigusi on rikutud, võivad põhimõtteliselt pöörduda kohtu poole, et taotleda nende kaitset.(85) Kui pöördumine otse liidu kohtutesse ei ole võimalik, peab olema võimalik esitada hagi liikmesriigi kohtule, kes seejärel võib esitada või peab esitama liidu õiguse küsimused Euroopa Kohtule.(86) Selles mõttes on liikmesriikide toimivad kohtusüsteemid, mis tagavad kohtusüsteemi sõltumatuse, sellise süsteemi lahutamatu osa.
150. Apellantide argument on seega, et kui riigisisest õiguskaitsevahendit ei saa süsteemsete probleemide tõttu kasutada, peab olema võimalik kasutada liidu õiguskaitsevahendit; vastasel juhul rikutaks õigust tõhusale kohtulikule kaitsele.
151. Selle argumendi tagasilükkamise kasuks räägivad kaks põhjust: üks õiguslik ja teine faktiline.
152. Õiguslik argument, mille ka nõukogu esitas kohtuistungil ja mida Euroopa Kohus on korduvalt rõhutanud, on see, et ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud otsese ja isikliku puutumuse nõudeid ei saa Euroopa Kohus muuta isegi tõhusa kohtuliku kaitse huvides. Ainult liikmesriigid võivad otsustada muuta aluslepingutes ette nähtud kohtuliku kaitse süsteemi.(87)
153. Faktiline argument puudutab Poola kohtusüsteemi. Isegi kui Poola kohtusüsteemi toimimises on tõsiseid probleeme, näib, et see süsteem ei ole nii puudulik, et rahastu vahendite kasutamisega seotud kohtuasjad Poolas ei jõuaks pädevatesse kohtutesse ja seejärel vajaduse korral ka Euroopa Kohtusse.(88) Seega on liialdus asuda seisukohale, et „täielik õiguskaitsevahendite süsteem“ ei saa Poola kohtusüsteemiga arvestada.(89) See aga ei tähenda, et parandused ei ole vajalikud. Reformid, sealhulgas rahastu raames läbiviidavad reformid, aitavad kaasa kohtusüsteemi sõltumatuse suurendamisele, kuigi see ei ole apellantide arvates piisav. Lisaks, nagu kõik käesoleva menetluse pooled on kokku leppinud, on Poola kohustatud täitma kõiki kohtuotsuseid, milles Euroopa Kohus on tuvastanud konkreetseid õigusriigiga seotud probleeme selles liikmesriigis, ning eesmärgid ei saa seda kohustust mõjutada.
154. Seetõttu ei pea ma Poola kohtusüsteemi kahjustatud sõltumatust käesoleva juhtumi puhul piisavaks põhjuseks, et õigustada muudatusi aluslepingutest tulenevas õiguskaitse süsteemis. See apellantide argument tuleb tagasi lükata.
155. Küll aga ei tähenda see, et Euroopa Liidu kehtiva kohtuliku kaitse süsteemi raames ei saaks enda nimel tegutsevate ühenduste, sealhulgas kohtunike ühenduste, hagi esitamise õigust tõlgendada viisil, mis võimaldab neil pöörduda liidu kohtute poole eesmärgiga kaitsta enda huve.
156. See, et Euroopa Kohus on kinnitanud, et aluslepinguid ei saa kohtupraktika kaudu muuta, ei tähenda, et hagi esitamise õiguse nõudeid ei või tõlgendada – seda isegi tuleb teha –,(90) lähtudes aluspõhimõtetest, sealhulgas tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttest.(91) Järgmisena hindan seega seda, kuidas on võimalik tõlgendada otsese ja isikliku puutumuse mõisteid seoses enda nimel tegutsevate ühendustega, arvestades poolte esitatud argumente.
2.      Ühenduste olulisus osalusdemokraatia jaoks
157. Apellandid rõhutavad ühenduste, eelkõige kohtunike ühenduste tähtsust kohtusüsteemi sõltumatuse kaitsmisel ja seega õigusriigi põhimõtte kaitsmisel või taastamisel liikmesriikides.
158. Tõepoolest, selliste kohtusüsteemi sõltumatuse kaitsmiseks eksisteerivate ühenduste tähtsust tunnustatakse Euroopa eri allikates(92) ja teaduskirjanduses, kus eriti rõhutatakse ühenduste rolli Poola kohtusüsteemi ümberkorraldamisega seotud sündmustes.(93)
159. Ühenduste, eelkõige kohtunike ühenduste tähtsuse tunnustamine kohtusüsteemi sõltumatuse ja õigusriigi kaitsmisel ei ole siiski iseenesest piisav põhjus, et võimaldada sellistel ühendustel esitada hagisid liidu kohtutele.
160. Seoses kohtunike ühenduste võimalusega pöörduda riigisisestesse kohtutesse on Euroopa Kohus pärast selliste ühenduste tähtsuse tunnustamist leidnud, et liidu õigus, sealhulgas ELL artikli 19 lõige 1 ja harta artikkel 47, ei kohusta liikmesriike nägema ette menetluslikke võimalusi, mille kaudu kohtunike ühendused saaksid esitada hagi riigisisestele kohtutele.(94) Sama võib kohaldada ka seoses kohtunike ühendustele uute võimaluste andmisega liidu kohtutes.(95)
161. Liidu tasandil tunnustatakse ühenduste olulist ülesannet ELL lepingu II jaotises, mis sisaldab sätteid demokraatlike põhimõtete kohta. Kuigi ELL artikli 10 lõikes 1 on sätestatud, et liit toimib esindusdemokraatia alusel, tunnistab ELL artikli 11 lõige 1 ka osalusdemokraatia tähtsust. Selles on sätestatud, et „institutsioonid annavad kodanikele ja esindusühendustele sobival viisil võimaluse teha teatavaks ja vahetada avalikult oma seisukohti liidu tegevuse kõigis valdkondades“.(96)
162. Osalusdemokraatia eeldab põhimõtteliselt, et ühendused kui suhtluspartnerid osalevad ühiskonna nõuetekohast korraldust või reguleerimist käsitlevates poliitilistes aruteludes. Seetõttu rõhutab ta nende ülesannet demokraatlikus, poliitilises protsessis. Poliitilise protsessi osalised võitlevad selle nimel, et saavutataks lahendus, mida nad peavad eelistatavaks. Küll aga ei ole kohtute puhul tegemist institutsioonidega, kus tuleks selliseid poliitilisi küsimusi lahendada.
163. Kas see tähendab, et ühendustel peaks olema üksnes võimalus osaleda poliitilistes protsessides?
164. Olen seisukohal, et kui liidu poliitilise protsessi tulemusel vastu võetud akt on ühenduse arvates õiguslikult kehtetu, ei ole mingit põhjust, miks tal ei peaks olema võimalik pöörduda liidu kohtusse, et kaitsta oma huve, esitades õiguslikud nõuded sellise akti kehtetuse kohta, mis teda otseselt ja isiklikult puudutab. See võiks olla ka üks osalusdemokraatia teostamise viise liidu tasandil. Siiski on oluline, et nendele kohtutele esitatud argumendid ei oleks poliitilised selles mõttes, et teatud lahendus on „vale“, vaid pigem õiguslikud selles mõttes, et teatud lahendus on „õigusega vastuolus“.
165. Teisisõnu ei tohiks kollektiivsete huvide kaitset hõlmava kohtuasja algatamine liidu kohtutes olla poliitilise võitluse jätkamine õiguslike vahenditega, kuna kohtutel ei ole õigust poliitiliste otsuste tegemiseks.
166. Selline nõue, nagu on käesoleval juhul seotud eesmärgiga F1G, mille kohaselt ei reguleerinud institutsioon teatud küsimusi piisavalt, on õiguslik nõue üksnes juhul, kui õiguses on sellele institutsioonile pandud piisavalt selge kohustus. Küsimus, kas see ka nii on, on aga sisuline küsimus ega puuduta liidu kohtutesse pöördumise õigust.
167. Käesolevas asjas näivad apellantidest ühendused esitavat liidu kohtutele õiguslikke argumente, milles väidetakse, et nõukogu ei ole täitnud taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 20 lõike 5 punktist e ja artiklist 22 tulenevaid õiguslikke kohustusi. Kui Euroopa Kohus leiab, et sellist õiguslikku kohustust ei ole, jätab ta hagi sisuliselt rahuldamata. Liidu kohtuid ei ole vaja „kaitsta“ võimalike poliitiliste küsimuste eest kohtusse pöördumise tasandil.
168. Teisisõnu, kui akt, mis võib olla õiguslikult kehtetu, puudutab otseselt ühenduse esindatavat kollektiivset huvi, mis on individualiseeritav, kuna selline kollektiivne huvi on tema enda huvi, ei ole mingit põhjust, miks tuleks keelata ühendusel liidu kohtutesse pöörduda.
169. Lisaks, kui ühendustel on kollektiivsete huvide kaitseks lubatud pöörduda liidu kohtutesse, ei tähenda see actio popularis’e kehtestamist liidu õiguses, kuna selline kohtusse pöördumise õigus sõltub endiselt hagi esitanud ühenduse otsesest ja isiklikust puutumusest.
3.      Argumendid, mis põhinevad eesõigusega hagejate hagi esitamise õigusel
170. Apellandid kritiseerivad vaidlustatud kohtumääruse punkti 118, väites, et asjaolu, et ELTL artikli 263 teine lõik annab eesõigusega hagejatele võimaluse esitada Euroopa Kohtule hagi üldistes huvides, ei välista võimalust anda ühendustele õigus esitada hagi enda nimel eesmärgiga kaitsta kollektiivseid huvisid.
171. Vaidlustatud kohtumääruse selles punktis näis Üldkohus viitavat sellele, et hagi esitamise õiguse andmise tingimuste leevendamine ei ole vajalik, kuna eesõigusega hagejatel, nimelt liikmesriikidel ja liidu institutsioonidel, on võimalus esitada liidu aktide peale hagisid alati, kui nad seda vajalikuks peavad.
172. Minu arvates ei ole selline võimalus ühenduste hagi esitamise õiguse tingimuste tõlgendamisel asjakohane.
173. Esiteks ei puuduta eesõigusega hagejate hagi esitamise õigus mingil viisil eraldi küsimust, mis on seotud eesõiguseta hagejate hagi esitamise õiguse tingimustega ELTL artikli 263 neljanda lõigu kohaselt. See säte ei seo eesõiguseta hagejate hagi esitamise õigust teiste hagejate kategooriate hagi esitamise õigusega.
174. Teiseks näitavad käesoleva juhtumi asjaolud, et sageli ei saa eesõigusega hagejate käsutuses olev menetluslik võimalus asendada eesõiguseta hagejatele võimaldatavat menetlust. Ei ole mingit põhjust, miks peaksid nõukogu või komisjon vaidlustama oma otsuse Euroopa Kohtus. Samuti on üsna vähetõenäoline, et Poola vaidlustaks enda püstitatud eesmärgid. Kuigi Euroopa Parlamendil(97) või teistel liikmesriikidel võib olla võimalik esitada eesmärke vaidlustav hagi,(98) ei vähenda see iseenesest ülesannet, mida ühendused võivad lisaks eesõigusega hagejatele täita kohtuliku kontrolli algatamisel liidu õigusaktide õigusriigi põhimõttele vastavuse üle, nagu väidavad apellandid.
175. Seega, isegi kui Üldkohtu arutluskäik vaidlustatud kohtumääruse punktis 118 näib olevat esitatud üksnes terviklikkuse huvides, nõustun apellantidega, et see arutluskäik on ekslik.
4.      Kohtuotsuse KlimaSeniorinnen asjakohasus
176. Apellantide arvates on kohtuotsuses KlimaSeniorinnen kehtestatud uus ühenduste menetlusõiguste kaitse standard kohtumenetlustes, mille eesmärk on õiguste kaitsmine ohtude eest, mis tulenevad ühiskonnale olulise tähtsusega arengutest, mis tollel juhul puudutas kliimamuutust, kuid mida võib kohaldada ka õigusriigi põhimõtte suhtes ning selliste ühenduste suhtes nagu apellandid, kes esindavad kohtunike huve ja on ühinenud eesmärgiga edendada õigusriiki. Nad väidavad, et harta artikli 52 lõike 3 alusel tuleb ELTL artikli 263 neljanda lõigu tõlgendamisel kasutada sarnast lähenemisviisi.
177. Leian, et vastupidi apellantide väidetele on raske tõmmata paralleele kohtuotsuse KlimaSeniorinnen ja ELTL artikli 263 neljandas lõigus sätestatud hagi esitamise õiguse nõuete vahel.
178. Esiteks, EIK hilisem kohtupraktika(99) näitab, et see kohtuotsus piirdub põhimõtteliselt kliimamuutuste kontekstiga.
179. Teiseks käsitles see kohtuotsus ohvri staatust Euroopa inimõiguste konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) artikli 34 alusel, mis ei ole sama, mis hagi esitamise õiguse tingimused ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel.(100)
180. Sellega seoses tuleb meenutada, et EIK ülesanne ja liidu kohtute ülesanne liidu õigusaktide kohtulikul kontrollimisel ELTL artikli 263 alusel ei ole samad. Kui EIK ülesanne on kaitsta üksikisiku õigusi, siis ELTL artikli 263 kohase kohtuliku kontrolli eesmärk on objektiivne. Selle eesmärk on tagada, et liidu institutsioonid ja organid järgivad neile siduvat õigust, seega kaitsta liidu õiguskorda.(101) Seetõttu võivad EIK‑sse ja liidu kohtutesse pöördumise eeskirjad õiguspäraselt erineda.
181. Seetõttu ei pea ma veenvaks apellantide argumente, et Euroopa Kohus peab harta artikli 52 lõike 3 alusel järgima EIK praktikat ühenduste hagi esitamise õiguse kohta. Need kaks menetlust on erinevad ja harta artikli 52 lõige 3 ei puuduta mingil juhul EIÕK‑s sätestatud menetluste heakskiitmist, vaid pigem vähemalt EIÕK‑ga tagatud õiguste tähenduse ja ulatuse austamist. Selles osas, nagu väidab nõukogu, keda toetavad Poola, Ungari ja komisjon, on kohtuotsus KlimaSeniorinnen tõepoolest asjakohatu selle kindlakstegemisel, kas apellandist ühendustele tuleb anda hagi esitamise õigus.
182. Sellegipoolest võib ELTL artikli 263 neljanda lõigu tingimuste tõlgendamisel selleks, et vastata küsimusele, millal on ühendusel õigus esitada hagi enda nimel, võtta arvesse alusloogikat, mis ajendas EIK‑d andma ühendustele kaebeõiguse kliimaasjades.
183. Isegi kui seda kohtuotsust mõista nii, et see annab ühendustele õiguse pöörduda EIK‑sse, on see samal ajal, nagu märgiti kommentaarides,(102) muutnud sellise pöördumise üksikisikute jaoks raskemaks. Mina näen kohtuotsust KlimaSeniorinnen nii, et EIK kehtestas tegelikult väga kõrged standardid üksikisiku õigusele vaidlustada üldisi kliimaalaseid õigusakte, mis on ajendatud asjaolust, et iga isik on potentsiaalne kliimamuutuste ohver, mis on muidu piisav ohvri staatuse kindlakstegemiseks ja sellest tulenevalt kaebeõiguse saamiseks EIK‑s. Viimane võimaldaks nimelt igal üksikisikul alustada menetlust EIK‑s. See ei oleks aga iseenesest vastuolus actio popularis’e loogikaga, kuna sellised isikud kaitseksid oma õigusi, kaitstes samal ajal üldisi huve. Sel põhjusel näib, et EIK lisas võimalikule ohvri staatusele tingimusi, nõudes, et tõendataks negatiivsete tagajärgede ohu konkreetset taset ja raskusastet, mis eristab isikut teistest.(103) Teatud mõttes kehtestas EIK seega nõude, mis sarnaneb ELTL artikli 263 neljandas lõigus sätestatud isikliku puutumuse põhimõttega, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Liidu Kohus. Järgmise sammuna ja selleks, et mitte täielikult sulgeda juurdepääsu EIK‑le, laiendas see kohus samu kollektiivseid huve esindavate ühenduste kohtusse pöördumise võimalust ja eraldas nende kaebuse esitamise õiguse nende isikute kaebeõigusest, kelle õigusi nad kaitsevad.(104)
184. Selles mõttes võib ühendustele EIK‑sse pöördumise võimaldamise põhjus olla asjakohane, et käsitleda põhjuseid, mis võimaldavad kollektiivseid huve kaitsvatel ühendustel pöörduda liidu kohtutesse olukorras, kus üksikisik ei saa isikliku puutumuse nõudega kehtestatud kõrge lävendi tõttu pöörduda liidu kohtutesse kollektiivsete huvide kaitseks, isegi kui need samal ajal teda otseselt puudutavad.
185. Sellega seoses jääb minu arvates kehtima kohtujurist Jacobsi kohtuasjas UPA(105) väljendatud kriitika, mille kohaselt isiklik puutumus, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus, toob kaasa olukorrad, kus, mida olulisem on lahendada liidu õigusakti võimalik õigusvastasus (kuna kahju võib olla suurem), seda väiksem on võimalus, et isikutel, keda see akt puudutab, on õigus seda vaidlustada. Isegi kui Euroopa Kohus ei nõustu tema ettepanekuga muuta isikliku puutumuse nõude tõlgendust,(106) võib ühendustele enda nimel liidu kohtutesse pöördumise võimaldamine korvata selle ebaloogilise tagajärje, mis tuleneb hagi esitamise õiguse nõuete praegusest tõlgendusest, ilma et seda tõlgendust oleks vaja muuta.
5.      Mis on ühenduste enda huvid?
186. Eelnevast arutelust ilmneb, et võib esineda põhjusi tõlgendada enda huve kaitsvate ühenduste liidu kohtutesse pöördumise õiguse tingimusi erinevalt sellest, kuidas samu tingimusi tõlgendatakse siis, kui neid kohaldatakse nende liikmete suhtes.
187. Seega tuleb välja selgitada, mis on ühenduse enda huvid ning kuidas tõlgendada sellest lähtudes otsest ja isiklikku puutumust.
188. Kohtuasjas Carvalho(107) esitas ühendus Sáminuorra Euroopa Kohtule argumendi, et talle tuleks anda hagi esitamise õigus, kuna ta esitas „kollektiivhagi kollektiivse hüve kaitsmiseks“. Kuna aga see argument esitati esimest korda apellatsioonimenetluses, ei saanud Euroopa Kohus seda arvesse võtta. Seega ei ole Euroopa Kohus vastanud küsimusele, kas ühenduse „enda huvide“ all peetakse silmas „kollektiivset hüvet“.
189. Ühendused eksisteerivad põhimõtteliselt selleks, et kaitsta mõnda kollektiivset huvi, st huvi, mis on ühine suuremale individuaalsete subjektide rühmale.(108) See huvi võib olla erinevat liiki: näiteks kaubandus- või ärihuvid (enamasti käsitletakse neid liidu kohtutes menetletavates kohtuasjades), eri turuosaliste (nt tööandjate ja töötajate) huvid või konkreetse kutseala (arstid, ehitustöötajad, elukutselised sõidukijuhid jne) huvid. Nende ühenduste enda huvid vastavad nende liikmete huvidele. Selliseid kollektiivseid huve kaitsvaid ühendusi ei oleks ilma nende liikmeteta üldse asutatud.
190. Ühendused võivad olemas olla ka selleks, et kaitsta huve, mida nad peavad üldisteks ühiskondlikeks huvideks. Näiteks tulevad meelde organisatsioonid, mis tegelevad demokraatlike valimistega, teatud inimõiguste, nagu võrdsuse või väljendusõiguse kaitsmisega, või organisatsioonid, mis kaitsevad keskkonda või selle teatud tahke, nagu bioloogiline mitmekesisus või kliimamuutused. Sellistel ühendustel oleks põhjust olemas olla isegi siis, kui neil ei oleks liikmeid. Neli käesoleva asjaga seotud ühendust võiks paigutada sellesse rühma, kuna nad kaitsevad ühiskondlikku huvi seoses sõltumatu kohtusüsteemi olemasoluga.
191. Sellesse rühma kuuluvate ühenduste kaitstavad huvid, isegi kui need puudutavad ka nende liikmeid, ei ole pelgalt nende individuaalsete huvide summa. Nad esindavad ka nende ühenduste enda huve, mida nad võivad otsustada kaitsta oma liikmetest erineval viisil. Samal ajal on need huvid nende olemasolu põhjus ja moodustavad selles mõttes nende identiteedi, mis mitte ainult ei võimalda eristada üht ühendust teisest, vaid ka ühendust selle liikmetest.
192. Ühenduse enda huvid saab põhimõtteliselt kindlaks teha tema põhikirja või muu asutamisakti ja selle ühenduse varasema tegevuse alusel, mis võib tõendada, et see on tegelikult olemas selleks, et tegeleda teatud liiki huvidega.(109)
193. On olemas kohtupraktika, milles välistati võimalus, et ühendus saaks liidu kohtutes kaitsta oma liikmete kollektiivseid huve, kui neil liikmetel endil sellist kohtusse pöördumise õigust ei oleks.(110) Seega leidis Euroopa Kohus, et ühendust, mis esindab füüsiliste või juriidiliste isikute kategooriat, ei saa „pidada isiklikult puudutatuks aktiga, mis puudutab selle kategooria üldisi huve“.(111) Euroopa Kohus näis kartvat, et ühendusele hagi esitamise õiguse andmine, isegi kui selle liikmetel seda õigust ei ole, „kalduks kõrvale asutamislepingu süsteemist“ ja „tooks kaasa selle, et ühe juriidilise isiku alla rühmitatakse huvid, mis on nõuetekohaselt omistatud teatava kategooria liikmetele“, kellel ei ole siiski lubatud esitada enda nimel hagi Euroopa Kohtule.(112) Seda kohtupraktikat võib kohaldada ühenduste kategooriale, kelle huvid vastavad tema liikmete huvide summale ja kellel seetõttu ei ole „enda huve“, mida nad kaitseksid.
194. Kui aga ühendusel on huvi, mis on suurem kui tema liikmete huvide summa, nii et sellist huvi saab tunnustada tema enda huvina, ei hoita aluslepingutega kehtestatud süsteemist kõrvale, kui ühendus saaks oma huvide kaitsmiseks pöörduda enda nimel liidu kohtutesse, isegi kui tema liikmed seda teha ei saaks.
195. Käesoleval juhul kaitsevad ühendused kohtunike huve, mitte pidades silmas neid kui kutseala, vaid kui vajalikku osa liberaalsest demokraatlikust ühiskonnast, mis vajab õigusriigi tagamiseks sõltumatuid kohtunikke. Sellised huvid on või peaksid olema iga kohtuniku huvid, kuid need on ka kohtumenetluse poolteks olevate kodanike huvid või oma õigusi kohtus kaitsta soovivate äriühingute või muude turuosaliste huvid. Selles mõttes ületavad nelja apellandist ühenduse enda huvid nende liikmete huve. Need on nende ühenduste eraldiseisvad individuaalsed huvid. Nad on nende olemasolu põhjus; teiste sõnadega, nad on nende identiteet.
196. Mõistan, et kohtupraktikas tunnustatakse, et ühendustel võib olla õigus pöörduda enda nimel liidu kohtutesse seoses sellist liiki huvidega, mis moodustavad nende ühenduste „identiteedi“. Sellega sarnaselt väitis kohtujurist Emiliou hiljuti, et ühendusele tuleks anda kohtusse pöördumise õigus, kui „vaidlusalune meede võib oluliselt mõjutada [tema] põhikirjas määratletud põhiülesannet“.(113)
197. Seega võib otsese ja isikliku puutumuse nõudeid ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses minu arvates hinnata seoses ühenduse identiteediga. Sellise hinnangu andmiseks tuleb ühendust vaadelda eraldi isikutest, kelle kollektiivseid huve ta esindab.
6.      Mis on ühenduse otsene puutumus ja mis isiklik puutumus?
198. Mis puudutab enda nimel tegutsevate apellantidest ühenduste õigust esitada hagi, siis ei ole täiesti selge, kas Üldkohus leidis, et neil puudub otsene puutumus, isiklik puutumus või mõlemad.(114)
199. Nende kahe tingimuse hägustumist ei tohiks aktsepteerida. ELTL artikli 263 neljanda lõigu tõlgendamine nõuab, et mõlemale tingimusele antakse erinev tähendus.(115)
200. Teisisõnu peaks Euroopa Kohus andma enda nimel tegutsevate ühenduste otsesele ja isiklikule puutumusele eraldi tõlgenduse.
201. Lisaks peab Euroopa Kohus nende kahe tingimuse tõlgendamisel seoses ühendustega meeles pidama eesmärki, mille jaoks EL toimimise leping võimaldab üksikisikutele vahetut juurdepääsu liidu aktide vaidlustamiseks liidu kohtutes, mis ei ole mitte ainult nende liidu õigusest tulenevate õiguste kaitse, vaid ka üldine huvi säilitada liidu õigusaktide kohtuliku kontrolli kaudu liidu õiguskorras õiguspärasus. Just see viimane eesmärk näibki olevat põhjus, miks sellised ühendused nagu käesoleval juhul püüavad liidu kohtutes tühistamishagisid esitada.
202. Sellele vaatamata pean märkima, et ELTL artikkel 263 jagab hagejad kahte põhikategooriasse – eesõigusega hagejad (teise lõigu alusel) ja eesõiguseta hagejad (neljanda lõigu alusel). Ühendused ei ole ilmselgelt eesõigusega hagejad ja nad saavad hagi esitada üksnes neljandas lõigus sätestatud tingimustel. Nagu märkis kohtujurist Cosmas, ei saa Euroopa Kohus luua kolmandat kategooriat extra legem.(116)
203. Kas see tähendab, et Euroopa Kohus ei saa tunnustada ühelt poolt üksikisikute või äriühingute ja teiselt poolt enda nimel tegutsevate ühenduste erinevat laadi, mis võiks õigustada ELTL artikli 263 neljandas lõigus sätestatud otsese ja isikliku puutumuse mõistete erinevat tõlgendamist, ilma et ta neist nõuetest loobuks?
204. Nende mõistete tõlgendamine kohtupraktikas oli seotud hagejate – enamasti üksikisikute või äriühingute – isiklike huvide kaitsmisega. Nagu aga juba mainitud, on ühenduse „isiklikud“ huvid oma olemuselt kollektiivsed. Kuidas siis võiks aru saada neist mõistetest, kui neid kohaldada „kollektiivset hüvet kaitsva kollektiivi suhtes“?
205. Küsimusele, kas vaidlustatud akt mõjutab ühenduse huve otseselt (otsene puutumus) ja kas ühendus on seoses nõude esemega teistest subjektidest individualiseeritav (isiklik puutumus), saab vastata, võttes arvesse üksnes ühenduse enda – kollektiivseid – huve.
206. Seda arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku tõlgendada ka otsest puutumust kahe tingimuse kaudu.
207. Esiteks on olemas otsese seose nõue. Kui seda kohaldatakse üksikisikute suhtes, eeldab otsene seos väljakujunenud kohtupraktika kohaselt selle tõendamist, et vaidlustatud akt on selle isiku õigusliku seisundi muutuse otsene põhjus. Kui aga seda tavapärast otsese puutumuse vormelit kohaldataks ühenduste suhtes samamoodi nagu üksikute hagejate suhtes, ei saaks ühendused praktiliselt kunagi hagi esitamise õigust tõendada, välja arvatud juhul, kui nad vaidlustavad meetmed, mis mõjutavad ühenduste kui selliste õiguslikku seisundit. Nende kaitstavaid kollektiivseid huve mõjutavad aktid ei mõjuta nende õiguslikku olukorda. Seetõttu tuleb ühendustele nende huvide kaitseks tõhusa kohtuliku kaitse võimaldamiseks kohandada otsese puutumuse mõistet vastavalt nende kollektiivsete huvide kaitsmise eripärale. Seega võib seoses ühendusega olla otsese seose nõude täitmise kriteeriumiks see, kas vaidlustatud akt avaldab otsest mõju kollektiivsetele huvidele, mida ühendus kaitseb.
208. Mis puudutab teist tingimust, siis nagu üksikisikute puhul, ei tohi vaidlustatud akt jätta mingit kaalutlusõigust selle rakendamiseks volitatud adressaadile, kui selline vahendaja on olemas.
209. Mis puudutab ühenduse isiklikku puutumust, siis võiks kriteeriumiks olla see, kas tema põhihuvid ja ‑tegevus eristavad teda seoses vaidlustatud meetmega teistest ühendustest ja tema liikmetest. Seejuures ei ole oluline, et kõnealune ühendus ei ole ainus, kes kaitseb kõnealuseid kollektiivseid huve; piisab sellest, et ühendus on tuvastatav asjaomase juhtumi raames käsitletavate kollektiivsete huvide kaudu.
210. Plaumanni vormeli(117) kohaselt peavad hagejad olema samamoodi individuaalselt määratletud nagu õigusakti adressaat. Seoses nende identiteedi tuumaks oleva kollektiivse huviga ei oleks ühendused ise seadusandja või reguleeriva asutuse otsene ega kaudne „sihtmärk“. Nende vaidlustatud meedet kohaldataks alati „sellega määratletud õiguslikult või faktiliselt objektiivse olukorra alusel“ ning ühendus ei saaks tõenäoliselt kunagi olla, nagu üksikaktsionär, isiklikult puudutatud „selle rühma liikmetele omaste kriteeriumide tõttu“.(118)
211. Järelikult peab selleks, et ühendustel oleks iseseisev hagi esitamise õigus, olema võimalik neid individualiseerida nende isiklike huvide alusel, mis on tegelikult kollektiivsed huvid ja mida mõjutavad objektiivselt määratletud olukorrad. Näiteks võib ühendus olla isiklikult puudutatud Poola kohtusüsteemi sõltumatust käsitlevatest eesmärkidest, kui ühenduse eesmärk on kaitsta Poola kohtusüsteemi sõltumatust, kuid mitte siis, kui selle põhitegevus on keskkonna‑ või loomade heaolu kaitse.
212. Minu arvates ei muudaks otsese ja isikliku puutumuse selline tõlgendamine aluslepinguid, kuna Euroopa Kohus ei ole neid mõisteid enda nimel tegutsevate ühenduste puhul veel selgitanud. Aluslepingute tekst jätab selliseks tõlgendamiseks piisavalt ruumi.
213. Sellest lähtuvalt hindan järgmises jaotises, kas käesoleva juhtumi asjaolude puhul tuleks apellantidest ühendusi pidada otseselt ja isiklikult puudutatuks.
VI.    Tagajärjed
214. Apellatsioonkaebuse esimene ja kolmas väide on põhjendatud. Seetõttu tuleb vaidlustatud kohtumääruse resolutsiooni punkt 1 tühistada.
215. Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt võib Euroopa Kohus pärast Üldkohtu otsuse tühistamist suunata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks või, kui menetlusstaadium lubab, teha ise asja suhtes lõpliku kohtuotsuse.
216. Kuigi ma leian, et käesolevas asjas ei saa Euroopa Kohus selles menetlusstaadiumis Üldkohtule esitatud hagi sisuliselt lahendada, on tal seevastu vajalik teave, et teha lõplik otsus nende hagide vastuvõetavuse kohta.(119)
A.      Oma liikmete nimel tegutsevate ühenduste hagi esitamise õigus
217. See, kas ühendusel on õigus esitada liidu kohtutele tühistamishagi oma liikmete nimel, sõltub sellest, kas kõik või mõned selle liikmed on otseselt ja isiklikult puudutatud ning saaksid seega ise hagi esitada.
218. Käesoleval juhul võib apellantideks olevate ühenduste väited jagada sisuliselt kahte erinevasse rühma, millest ühe kohaselt on eesmärgid F2G ja F3G õigusvastased, kuna need on vastuolus tagajärgedega, mis tulenevad Euroopa Kohtu otsustest distsiplinaarkolleegiumi kohta, ning teise kohaselt on eesmärk F1G ebapiisav, et taastada Poola kohtusüsteemi sõltumatus. Seetõttu on vaja eraldi hinnata, kas neil ühendustel on õigus esitada kumbagi liiki nõudeid.
219. Mis puudutab nõuet tühistada eesmärgid F2G ja F3G, siis olen vastuseks apellatsioonkaebuse esimesele väitele järeldanud, et need eesmärgid puudutavad otseselt Poola kohtunikke, keda mõjutavad distsiplinaarkolleegiumi otsused. Tuleb veel hinnata, kas need kohtunikud on isiklikult puudutatud.
220. Poola kohtunikud, kelle suhtes kohaldati distsiplinaarkaristusi, vastavad selgelt Plaumanni vormelile.(120) Nad kuuluvad suletud rühma, mida oli võimalik kindlaks teha eesmärkide F2G ja F3G vastuvõtmise ajal, ning need eesmärgid olid tegelikult suunatud nendele kohtunikele.(121)
221. Kuna eesmärgid F2G ja F3G puudutavad seda liikmete rühma otseselt ja isiklikult, on neid esindavatel ühendustel samuti õigus esitada nende nimel hagi nende eesmärkide vaidlustamiseks.
222. Esimeses kohtuastmes esitatud seisukohtadest nähtub, et neljast ühendusest kolme (kõik peale AEAJ(122)) liikmeteks on Poola kohtunikud, keda mõjutavad distsiplinaarkolleegiumi otsused. Isegi kui AEAJ‑l selliseid liikmeid ei ole, ei ole kohtupraktika kohaselt vaja analüüsida, kas teistel hagejatel on õigus hagi esitada, kuna tegemist on ühe ja sama hagiga.(123)
223. Apellatsioonkaebuse teise väite kohta olen järeldanud, et eesmärgid F2G ja F3G ei puuduta otseselt Poola kohtunikke, keda ei puuduta distsiplinaarkolleegiumi otsused. Seega ei saa apellantidest ühendused tõendada oma õigust esitada hagi nende esindajatena, ja puudub vajadus hinnata nende isiklikku puutumust või seda, kas vaidlusalune otsus kujutab endast üldkohaldatavat akti, mis ei vaja rakendusmeetmeid.
224. Mis puudutab väidet eesmärgi F1G ebapiisavuse kohta, siis olen järeldanud, et selle eesmärgi ebapiisavus ei puuduta otseselt kõiki Poola kohtunikke ning teiste liikmesriikide ja EMP kohtunikke. Seega ei saa apellantidest ühendused tõendada oma õigust esitada hagi nende esindajatena, ja puudub vajadus hinnata nende isiklikku puutumust või seda, kas vaidlusalune otsus kujutab endast üldkohaldatavat akti, mis ei vaja rakendusmeetmeid.
225. Järeldan, et apellantidest ühendustel on õigus esitada hagi oma liikmete nimel seoses eesmärkidega F2G ja F3G, kuid mitte seoses eesmärgiga F1G.
B.      Ühenduste õigus esitada hagi enda nimel
226. Tuleb veel kindlaks teha, kas apellantidest ühendustel on õigus esitada enda nimel hagi, mis põhineb eesmärgi F1G ebapiisavusel.
227. Nagu ma käesoleva ettepaneku punktides 205–212 välja pakkusin, tuleb enda nimel tegutsevate ühenduste otsese ja isikliku puutumuse analüüsimisel arvesse võtta seda, kas vaidlustatud akt on seotud selle ühenduse identiteediga, mida mõistetakse tema kollektiivse huvina.
228. Apellantidest ühenduste põhitegevus on kohtusüsteemi sõltumatuse ja õigusriigiga seotud kollektiivsete huvide kaitsmine muu hulgas Poolas.(124)
229. Otsese puutumuse tuvastamiseks peab vaidlustatud aktil olema otsene mõju kollektiivsetele huvidele, mida ühendus kaitseb, ning see ei tohi jätta akti rakendama volitatud adressaadile mingit kaalutlusõigust.
230. Seoses esimese tingimusega on eesmärk F1G seotud Poola kohtute sõltumatuse ja erapooletuse tugevdamisega. Just see kollektiivne huvi ongi apellantidest ühenduste põhiülesanne. See eesmärk mõjutab seega otseselt apellantideks olevate ühenduste kollektiivseid huve.
231. Otsese puutumuse teise tingimuse kohta olen seoses eesmärkidega F2G ja F3G järeldanud, et Poola kaalutlusõigus neid eesmärke mitte kohaldada on üksnes teoreetiline. Ma ei näe põhjust, miks ei peaks need järeldused kehtima eesmärgi F1G puhul.
232. Lisaks pean endalt küsima, kas otsese puutumuse tingimuse täidetuse üle otsustamisel on oluline arvestada, et kohtusüsteemi eesmärkide peamine eesmärk on kaitsta Euroopa Liidu finantshuve, nõudes sõltumatu kohtusüsteemi piisavat toimimist, et tagada rahastu kaudu eraldatud vahendite nõuetekohane kasutamine. Teisisõnu, kas on oluline, et nende eesmärk ei ole üldiselt taastada Poolas kohtusüsteemi sõltumatus, et tagada õigusriigi põhimõtte austamine ja ELL artikli 19 lõike 1 järgimine Poolas?
233. Asjaolu, et eesmärgid on vastu võetud liidu finantshuvide kaitseks, võib minu arvates olla asjasse puutuv sisulise otsuse tegemisel,(125) kuid see ei puutu asjasse apellantidest ühenduste otsese puutumuse tuvastamisel, milleks piisab, kui tuvastada otsene seos eesmärkide sisu ja ühenduste kollektiivsete huvide vahel.
234. Mis puudutab isiklikku puutumust, siis vastavad sellele nõudele ka apellantidest ühendused. Nende põhihuvid eristavad neid ühendusi seoses eesmärgiga F1G teistest ühendustest, sealhulgas nendest, mille põhihuvi on kaitsta õigusriiki üldiselt, kuid kes ei tegele konkreetselt Poolaga.
235. Seetõttu olen seisukohal, et apellantidest ühendused on otseselt ja isiklikult puudutatud, mis võimaldab neil esitada hagi, et vaidlustada eesmärk F1G põhjusel, et see on Poola kohtusüsteemi sõltumatuse taastamiseks ebapiisav.
236. Eeltoodu põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku tunnistada apellantidest ühenduste hagid vastuvõetavaks ja saata asi tagasi Üldkohtusse sisulise otsuse tegemiseks.
VII. Kohtukulud
237. Kuna minu analüüsi kohaselt tuleb kohtuasi saata tagasi Üldkohtusse sisulise otsuse tegemiseks, tuleb otsuse tegemine kohtukulude kohta seega kodukorra artikli 137 kohaselt, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 järgi kohaldatakse apellatsioonimenetluse suhtes, jätta edaspidiseks.
VIII. Ettepanek
238. Eespool esitatud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
–        tunnistada apellatsioonkaebuse esimene ja kolmas väide põhjendatuks;
–        tühistada 4. juuni 2024. aasta kohtumäärus Medel jt vs. nõukogu (T‑530/22–T‑533/22, EU:T:2024:363);
–        tunnistada käesolevad tühistamishagid vastuvõetavaks;
–        saata asi tagasi Üldkohtule sisulise otsuse tegemiseks;
–        otsustada kohtukulude kandmine edaspidi.
1      Algkeel: inglise.
2      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. veebruari 2021. aasta määrus, millega luuakse taaste- ja vastupidavusrahastu (ELT 2021, L 57, lk 17).
3      Vt täiendavat teavet Euroopa Komisjoni veebisaidil aadressil: https://reforms-investments.ec.europa.eu/recovery-and-resilience-facility-1_en.
4      Ülevaate saamiseks selle institutsioonilisest ja õiguslikust kontekstist vt de Witte, B., „The European Union’s COVID-19 recovery plan: The legal engineering of an economic policy shift“, Common Market Law Review, Vol 58, 2021, lk 635.
5      Tasub märkida, et olemasoleva geopoliitilise olukorra tõttu võiks uusi rahastamisvahendeid kasutada ka eelseisvas 2028.–2034. aasta mitmeaastases raamistikus. Sellega seoses jõuti nõukogus kokkuleppele kaasata Euroopa julgeolekumeetmete rahastamisvahendi (SAFE-rahastamisvahend) raames kapitaliturgudelt kuni 150 miljardit eurot, et rahastada liikmesriikide suuremaid kaitseinvesteeringuid. Vt selle kohta https://defence-industry-space.ec.europa.eu/eu-defence-industry/safe-security-action-europe_en.
6      Vt taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 24 lõige 1 ja põhjendus 53.
7      Toetustena on kavandatud välja maksta kuni 338 miljardit eurot ja laenudena kuni 385,8 miljardit eurot.
8      Vt taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 4 lõige 2 ja põhjendus 30.
9      Vt nt Rubio, E. et al., „The tools for protecting the EU budget from breaches of the rule of law: the Conditionality Regulation in context“, European Parliament Policy Department for Budgetary Affairs, sisepoliitika peadirektoraat, aprill 2023, lk 50; Zeitlin, J., Bokhorst, D., ja Eihmanis, E., „National recovery and resilience plans“, teoses Fabbrini, F., ja Petit, C. A. (eds), Research Handbook on Post-Pandemic EU Economic Governance and NGEU Law, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2024, lk 144.
10      Vt selle kohta taaste- ja vastupidavusrahastu määruse põhjendused 51 ja 52.
11      Nagu taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 2 lõikes 4 on määratletud, on eesmärgid ja sihid „reformi või investeeringu elluviimise edusammude mõõtmise vahend, kusjuures eesmärgid on kvalitatiivsed saavutused ja sihid on kvantitatiivsed saavutused“.
12      Vt nt komisjoni 21. veebruari 2023. aasta teatis Euroopa Parlamendile ja nõukogule „Taaste- ja vastupidavusrahastu: kaks aastat hiljem. Ainulaadne vahend ELi rohe- ja digipöörde keskmes“, COM(2023) 99 (final).
13      Vt kohtujurist Campos Sánchez-Bordona ettepanek kohtuasjas Ungari vs. parlament ja nõukogu (C‑156/21, EU:C:2021:974, punktid 96–115), milles käsitletakse rahastamise tingimuslikkuse mehhanisme liidu õiguses. Vt ka minu ettepanek kohtuasjas parlament vs. komisjon (C‑225/24, EU:C:2026:88, eelkõige punktid 5–29).
14      Vt nt Viţă, V., „Revisiting the Dominant Discourse on Conditionality in the EU: The Case of EU Spending Conditionality“, Cambridge Yearbook of European Legal Studies, Vol. 19, 2017, lk 116.
15      Vt taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikkel 18 ja põhjendus 39.
16      Vt taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 18 lõike 4 punkt b ja põhjendus 32. Euroopa poolaasta on osa Euroopa Liidu majanduse juhtimise raamistikust. See on iga-aastane tegevus, millega koordineeritakse Euroopa Liidu majandus- ja sotsiaalpoliitikat ning mille käigus liikmesriigid viivad oma eelarve- ja majanduspoliitika kooskõlla liidu tasandil kokku lepitud eesmärkide ja eeskirjadega.
17      Vt taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 18 lõike 4 punktid i ja p.
18      Vt taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 19 lõige 3 ja põhjendus 41 ning V lisa.
19      Vt taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 19 lõige 1.
20      Kohtujuristi kursiiv.
21      Vt taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 22 lõige 1 ja põhjendus 54.
22      Vt taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 20 lõiked 1 ja 7 ning põhjendus 45.
23      Vt taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 24 lõige 2.
24      Vt taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 24 lõige 4.
25      Vt taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 24 lõige 5.
26      Toetuse maksmine on võimalik taastada vaid juhul, kui asjaomane liikmesriik on võtnud nõukogu rakendusotsuses sätestatud eesmärkide ja sihtide rahuldava täitmise tagamiseks vajalikud meetmed. Vt taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 24 lõige 6 ning põhjendused 52 ja 53.
27      Komisjoni veebisaidil asuval Poolat käsitleval leheküljel (https://reforms-investments.ec.europa.eu/polands-recovery-and-resilience-plan_en) on link Poola 2022. aasta juuni taaste- ja vastupidavuskavale. Komisjoni dokumendi kohaselt sisaldas Poola taaste- ja vastupidavuskava kokku 49 reformi ja 53 investeerimisprojekti koos 283 eesmärgi ja sihiga. Vt komisjoni talituste 1. juuni 2022. aasta töödokument „Analysis of the recovery and resilience plan of Poland“, mis on lisatud ettepanekule võtta vastu nõukogu rakendusotsus Poola taaste- ja vastupidavuskavale antud hinnangu heakskiitmise kohta, SWD(2022) 161 (final), lk 61.
28      Vt COM(2022) 268 (final), 1. juuni 2022.
29      Vt nõukogu 14. juuni 2022. aasta dokument 9728/22. Seda otsust muudeti hiljem nõukogu 8. detsembri 2023. aasta rakendusotsusega, millega ei muudetud eesmärke F1G, F2G ja F3G. Vt nõukogu 7. detsembri 2023. aasta dokument 15835/1/23 REV 1 ja lisa kohta nõukogu 24. novembri 2023. aasta dokument 15835/23 ADD 1. Näib, et 17. juunil 2022 ja 8. detsembril 2023 vastu võetud lõplikud versioonid ei ole avalikult kättesaadavad.
30      Vt vaidlusaluse otsuse artikkel 4.
31      Vt vaidlusaluse otsuse artikkel 1.
32      Vt vaidlusaluse otsuse artikkel 2. Selle kolmandas punktis selgitatakse, et osamaksete tegemine sõltub komisjoni otsusest selle kohta, kas Poola on rahuldavalt täitnud taaste- ja vastupidavuskava rakendamisega seotud asjaomased eesmärgid ja sihid.
33      Vt vaidlusaluse otsuse artikkel 3.
34      Vt vaidlusaluse otsuse põhjendused 2, 9 ja 19. Sellega seoses esitas nõukogu 2020. aastal Euroopa poolaasta raames Poolale riigipõhise soovituse, muu hulgas parandada investeerimiskliimat, eelkõige kohtute sõltumatuse tagamise kaudu. Vt nõukogu 20. juuli 2020. aasta soovitus, milles käsitletakse Poola 2020. aasta riiklikku reformikava ja esitatakse nõukogu arvamus Poola 2020. aasta lähenemisprogrammi kohta (ELT 2020, C 282, lk 135), punkt 4. Seda punkti korrati hilisemates nõukogu soovitustes, nt 12. juuli 2022. aasta soovituses (ELT 2022, C 334, lk 171), punkt 5.
35      Vt nõukogu 13. juuni 2022. aasta dokumendi 9728/22 ADD 1 1. jao komponent F, lk 195. Näib, et 17. juunil 2022 vastu võetud lõplik versioon ei ole avalikult kättesaadav.
36      Vt komisjoni 29. veebruari 2024 positiivne esialgne hinnang eesmärkide ja sihtide rahuldava täitmise kohta seoses 15. detsembril 2023 Poola esitatud esimese maksetaotlusega, mille Euroopa Komisjon edastas majandus- ja rahanduskomiteele, lk 79–96.
37      Nimetatud seadus jõustus 15. juulil 2022.
38      Vt komisjoni 5. aprilli 2024. aasta rakendusotsus Poolale antava tagastamatu toetuse esimese osamakse ja laenutoetuse esimese osamakse tegemise lubamise kohta, C(2024) 2369, 5. aprill 2024, põhjendused 27 ja 28.
39      Vt komisjoni 29. oktoobri 2025 positiivne esialgne hinnang eesmärkide ja sihtide rahuldava täitmise kohta seoses 27. detsembril 2024 Poola esitatud esimese maksetaotlusega, mille Euroopa Komisjon edastas majandus- ja rahanduskomiteele, lk 66–68. Komisjon märkis, et Poola esitatud teabe põhjal algatati seitse läbivaatamisjuhtumit, millest viie kohta oli otsus tehtud, üks lõpetatud ja ühe kohta ei olnud veel otsust tehtud nõuetekohaselt põhjendatud erandlike asjaolude tõttu.
40      Vt komisjoni 19. novembri 2025. aasta rakendusotsus Poolale antava tagastamatu toetuse neljanda ja viienda osamakse ning laenutoetuse neljanda ja viienda osamakse tegemise lubamise kohta, C(2025) 7998 (final), põhjendus 33.
41      Nendes hagides paluti vaidlusalune otsus tervikuna tühistada, kuna kohtusüsteemi eesmärgid ei olnud sellest otsusest eraldatavad, ning esitati viis väidet, mis puudutasid: 1) Euroopa Kohtu otsuste täitmata jätmist ning ELTL artikli 2 ja artikli 13 lõike 2 rikkumist ja/või pädevuse puudumist; 2) ELL artikli 2 ja artikli 19 lõike 1 rikkumist, tõlgendatuna kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikliga 47; 3) kontrollide ebatõhusust tõhusa kohtuliku kaitse puudumisel; 4) õigusnormi rikkumist / ilmset hindamisviga taaste- ja vastupidavusrahastu määruse artikli 19 lõike 3 kohaldamisel ning 5) põhjenduste puudumist.
42      Üks Medeli juhatuse liikmetest on ühtlasi Poola kohtunik, kelle suhtes toimub distsiplinaarmenetlus.
43      Sellega seoses viitasid nad eelkõige 19. novembri 2019. aasta kohtuotsusele A. K. jt (kõrgeima kohtu distsiplinaarkolleegiumi sõltumatus) (C‑585/18, C‑624/18 ja C‑625/18, EU:C:2019:982); 15. juuli 2021. aasta kohtuotsusele komisjon vs. Poola (kohtunike distsiplinaarkord) (C‑791/19, EU:C:2021:596); 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsusele W. Ż. (kõrgeima kohtu erakorralise kontrolli ja avalike asjade kolleegium – ametisse nimetamine) (C‑487/19, EU:C:2021:798) ja 5. juuni 2023. aasta kohtuotsusele komisjon vs. Poola (kohtunike sõltumatus ja eraelu) (C‑204/21, EU:C:2023:442).
44      T‑530/22–T‑533/22, EU:T:2024:363.
45      Üldkohus otsustas 19. detsembri 2022. aasta otsusega lahendada hagid kiirendatud menetluses.
46      Nõukogu oli esitanud vastuvõetamatuse vastuväite, kuid Üldkohus otsustas 31. märtsi 2023. aasta määrusega liita vastuvõetamatuse vastuväited asja sisulise arutamisega. Vt vaidlustatud kohtumääruse punkt 35.
47      Tuginedes oma 8. mai 2019. aasta kohtumäärusele Carvalho jt vs. parlament ja nõukogu (T‑330/18, EU:T:2019:324, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
48      Sellega seoses otsustas Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktides 54–57, et hagejad võivad tugineda oma õigusele esitada hagi teises olukorras, hoolimata asjaolust, et kolm hagejat on rahvusvahelisel tasandil kohtunikke esindavad ühendused, mille liikmed on üldjuhul riigisisesed kutseliidud, sealhulgas Poola kohtunike ühendused, ning et neljas hageja on sihtasutus ja tal ei ole liikmeid, vaid ta tegutseb nende kohtunike nimel, kelle huve ta kaitseb. Selle põhjal pidas Üldkohus vajalikuks analüüsida hagejate liikmeks olevatesse ühendustesse kuuluvate kohtunike hagi esitamise õigust. Kuna neid vaidlustatud kohtumääruse punkte ei ole Euroopa Kohtu menetluses vaidlustatud, ma neid põhjalikumalt ei analüüsi.
49      Vt Euroopa Kohtu presidendi 4. veebruari 2015. aasta määrus Medel jt vs. nõukogu (C‑555/24 P, EU:C:2025:73).
50      Vt nt 22. juuni 2006. aasta kohtuotsus Belgia ja Forum 187 vs. komisjon (C‑182/03 ja C‑217/03, EU:C:2006:416, punkt 56); 13. märtsi 2018. aasta kohtuotsus European Union Copper Task Force vs. komisjon (C‑384/16 P, EU:C:2018:176, punktid 87 ja 88) ja 20. juuni 2024. aasta kohtuotsus Euranimi vs. komisjon (C‑252/23 P, EU:C:2024:538, punkt 31); kohtujurist Légeri ettepanek liidetud kohtuasjades Belgia ja Forum 187 vs. komisjon (C‑182/03 ja C‑217/03, EU:C:2006:89, punkt 153).
51      Ebapiisavusele osutades viitavad apellandid mõnikord ainult eesmärgile F1G, mõnikord aga kõigile kolmele eesmärgile. See väide puudutab sisuliselt Poola kohtusüsteemi eesmärkide ebapiisavust kohtusüsteemi sõltumatuse piisavaks taastamiseks selles liikmesriigis. Lihtsuse huvides viitan sellele väitele kui väitele, mis puudutab eesmärki F1G.
52      Vt vaidlustatud kohtumääruse punkt 62.
53      Nt hiljutine 10. veebruari 2026. aasta kohtuotsus WhatsApp Ireland vs. EDPB (C‑97/23 P, EU:C:2026:81, punkt 94 ja seal viidatud kohtupraktika).
54      Vt nt 12. juuli 2022. aasta kohtuotsus Nord Stream 2 vs. parlament ja nõukogu (C‑348/20 P, EU:C:2022:548, edaspidi „Nord Stream 2“, punkt 105) ja 10. veebruari 2026. aasta kohtuotsus WhatsApp Ireland vs. EDPB (C‑97/23 P, EU:C:2026:81, punkt 98).
55      Üldkohus viitas sellega seoses kohtuotsuse Nord Stream 2 punktidele 63 ja 75.
56      10. veebruari 2026. aasta kohtuotsus WhatsApp Ireland vs. EDPB (C‑97/23 P, EU:C:2026:81, punkt 97).
57      Vaidlustatud kohtumääruse punkt 86.
58      Vt vaidlustatud kohtumääruse punkt 87.
59      Vaidlustatud kohtumääruse punkt 89.
60      Vt käesoleva ettepaneku 43. joonealune märkus.
61      On tõenäoline, et Üldkohus ei pidanud vajalikuks hinnata otsese puutumuse teist tingimust, kuna ta leidis, et esimene tingimus ei ole täidetud. Mitmed väited rahastu rahastamise laadi kohta viitavad siiski sellele, et Üldkohus oli seisukohal, et Poola ei olnud kohustatud kehtestama läbivaatamismenetlust. Vt selle kohta vaidlustatud kohtumääruse punkt 72, milles Üldkohus selgitas, et eesmärgid piirduvad rahaliste vahendite väljamaksmise protsessiga, ja selle punkt 74, milles ta leidis, et eesmärgid on oma olemuselt eelarvelised tingimused, mis tähendab, et need on Poolale siduvad üksnes juhul, kui ta soovib vahendite väljamaksmist rahastust.
62      Kohtuotsus Nord Stream 2 (punkt 95).
63      Vt nt 10. veebruari 2026. aasta kohtuotsus WhatsApp Ireland vs. EDPB (C‑97/23 P, EU:C:2026:81, punkt 101).
64      Sellega seoses väitsid nõukogu ja komisjon, et rahastu rakendamise praktika on selline, et mitte kõik liikmesriigid ei ole selle rahastu raames maksetaotlusi esitanud. Sellel võivad aga olla erinevad põhjused. Näiteks võib juhtuda, et nad ei täitnud mõnda eesmärki või et eriti rahastu raames antavate laenude (mitte toetuste) puhul pakuti neile riikidele turul soodsamaid tingimusi.
65      Mis puudutab Euroopa Liidu eelarveliste tingimuste võrdlust muudes föderaalsüsteemides – eelkõige Ameerika Ühendriikides ja Kanadas – kasutatavate instrumentidega, siis vt näiteks Viţă, V., „The Rise of Spending Conditionality in the EU: What Can EU Learn from the U.S. Conditional Spending Doctrine and Policies?“, EUI Department of Law Research Paper No 2017/16; Baraggia, A., La Condizionalità come Strumento di Governo negli Stati Compositi: Una Comparazione tra Stati Uniti, Canada e Unione Europea, G. Giappichelli Editore, Torino, 2023.
66      Vt nt 5. mai 1998. aasta kohtuotsus Compagnie Continentale (France) vs. komisjon (C‑391/96 P, EU:C:1998:194, punkt 42) ning 10. septembri 2009. aasta kohtuotsus Commission vs.
Ente per le Ville vesuviane ja Ente per le Ville vesuviane vs. komisjon (C‑445/07 P ja C‑455/07 P, EU:C:2009:529, punkt 46) ja kohtuotsus Nord Stream 2, punkt 44 (kohtujuristi kursiiv).
67      Vt 23. novembri 1971. aasta kohtuotsus (62/70, EU:C:1971:108, punktid 6–8).
68      Vt 17. jaanuari 1985. aasta kohtuotsus (11/82, EU:C:1985:18, punktid 7–10).
69      Vt veel ühe näitena 5. mai 1998. aasta kohtuotsus Dreyfus vs. komisjon (C‑386/96 P, EU:C:1998:193, punktid 44–54).
70      Vt nt 10. septembri 2009. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ente per le Ville vesuviane ja Ente per le Ville vesuviane vs. komisjon (C‑445/07 P ja C‑455/07 P, EU:C:2009:529, punktid 58–60) ja 4. detsembri 2019. aasta kohtuotsus PGNiG Supply & Trading vs. komisjon (C‑117/18 P, EU:C:2019:1042, punkt 50).
71      Nagu on märgitud kirjanduses, ei ole taaste- ja vastupidavuskavade autorsus täiesti selge. Vt nt Dawson, M., „Europe’s expanding coordination space“, European Law Open, Vol. 3, 2024, lk 746, eelkõige lk 759; Dermine, P., „The planning method: An inquiry into the constitutional ramifications of a new EU governance technique“, Common Market Law Review, Vol. 61, 2024, lk 959, eelkõige lk 978–982.
72      Sellega seoses on võimalik viidata ka analoogiale kohtupraktikaga ühismenetluste kontekstis, eelkõige 18. juuni 2024. aasta kohtuotsusega komisjon vs. SRB (C‑551/22 P, EU:C:2024:520, eelkõige punktid 83–88) ja minu ettepanekuga selles kohtuasjas (C‑551/22 P, EU:C:2023:846, eelkõige punktid 33–71), kuigi selles kohtuasjas käsitleti vaidlustatava akti mõistet, mitte otsest puutumust. Euroopa Kohus leidis selles kohtuotsuses, et ühtse kriisilahenduskorra raames pangandusliidu kontekstis väljendab komisjoni poolt ühtse kriisilahendusnõukogu (SRB) kriisilahendusotsuse kinnitamine komisjoni nõusolekut selle sisu ja vormiga, mistõttu on kriisilahendusmeede lõplikult kindlaks määratud ja omab seega siduvaid õiguslikke tagajärgi just komisjoni heakskiitva otsuse, mitte SRB otsuse alusel.
73      Vt kohtujurist Dutheillet de Lamothe’i ettepanek kohtuasjas Bock vs. komisjon (62/70, EU:C:1971:95, 1971 ECR 911, eelkõige lk 915).
74      Vt vaidlustatud kohtumääruse punkt 82.
75      Vt nt 21. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Lípidos Santiga vs. komisjon (C‑402/20 P, EU:C:2021:872, punkt 45).
76      Vt selle kohta Medeli poolt esimeses kohtuastmes esitatud hagiavalduse punktid 63 ja 64. Hagiavalduse selles osas, milles on esitatud väited, eelkõige selle punktides 169 ja 190, osutasid apellandid mitmele puudusele, täpsustamata siiski, milliseid konkreetseid nõudeid peaks eesmärk F1G Poolale kehtestama.
77      EIK 9. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Verein KlimaSeniorinnen Schweiz jt vs. Šveits (CE:ECHR:2024:0409JUD005360020, edaspidi „kohtuotsus KlimaSeniorinnen“).
78      Mis puudutab esimest olukorda, siis leidis Euroopa Kohus 4. oktoobri 1983. aasta kohtuotsuses Fediol vs. komisjon (191/82, EU:C:1983:259, punktid 28 ja 29) esimest korda, et ühendusel – tolles kohtuasjas kutseorganisatsioonil – on liidu teisese õigusega antud menetlusõiguste alusel õigus esitada hagi; vt ka nt 8. detsembri 2006. aasta kohtumäärus Polyelectrolyte Producers Group vs. komisjon ja nõukogu (C‑368/05 P, EU:C:2006:771, punkt 58). Mis puudutab teist olukorda, siis on Euroopa Kohus mitmes kohtuasjas möönnud, et ühendusel on õigus esitada hagi, kui tema esindatavatel liikmetel oleks õigus esitada hagi. Vt nt 22. detsembri 2008. aasta kohtuotsus British Aggregates vs. komisjon (C‑487/06 P, EU:C:2008:757, punkt 39) ja 21. septembri 2023. aasta kohtuotsus China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products jt vs. komisjon (C‑478/21 P, EU:C:2023:685, punktid 80–86). Mis puudutab kolmandat olukorda, siis esimene kohtuasi, milles Euroopa Kohus tunnustas ühenduse õigust esitada hagi tema kui läbirääkija positsiooni kahjustamise tõttu, oli 2. veebruari 1988. aasta kohtuotsus Kwekerij van der Kooy jt vs. komisjon (67/85, 68/85 ja 70/85, EU:C:1988:38, punktid 21–24); vt ka 24. märtsi 1993. aasta kohtuotsus CIRFS jt vs. komisjon (C‑313/90, EU:C:1993:111, punktid 29 ja 30).
79      Üldkohtu järeldused nende kolme olukorra kohta on erinevad, näiteks väide, et ühenduste tühistamishagid on vastuvõetavad „vähemalt kolme liiki olukordades“ (vt näiteks 30. septembri 1997. aasta kohtumäärus Federolio vs. komisjon (T‑122/96, EU:T:1997:142, punkt 61) või „kolmes täpselt määratletud olukorras“ (vt näiteks 15. septembri 2016. aasta kohtuotsus Molinos Río de la Plata jt vs. nõukogu (T‑112/14–T‑116/14 ja T‑119/14, EU:T:2016:509, punkt 33). Vt selle kohta Bruno, W., Strategic Litigation before the CJEU: A Procedural Law Approach, doktoriväitekiri, Luksemburgi ülikool, 2026, lk 334.
80      Vt nt 25. juuli 2002. aasta kohtuotsus Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu (C‑50/00 P, edaspidi „kohtuotsus UPA“, EU:C:2002:462, punkt 8) ja 25. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Carvalho jt vs. parlament ja nõukogu (C‑565/19 P, edaspidi „kohtuotsus Carvalho“, EU:C:2021:252, punkt 85).
81      Vaidlustatud kohtumääruse punktides 42–45 järeldas Üldkohus, et esimene olukord ei ole käesolevas asjas asjakohane.
82      Vt 2. veebruari 1988. aasta kohtuotsus Kwekerij van der Kooy jt vs. komisjon (67/85, 68/85 ja 70/85, EU:C:1988:38, punktid 21–24) ja 24. märtsi 1993. aasta kohtuotsus CIRFS jt vs. komisjon (C‑313/90, EU:C:1993:111, punktid 29 ja 30).
83      Vt nt 23. mai 2000. aasta kohtuotsus Comité d’entreprise de la Société française de production jt vs. komisjon (C‑106/98 P, EU:C:2000:277, punkt 45), 9. juuli 2009. aasta kohtuotsus 3F vs. komisjon (C‑319/07 P, EU:C:2009:435, punktid 87 ja 92) ja 26. septembri 2024. aasta kohtuotsus ATPN vs. komisjon (C‑340/23 P, EU:C:2024:806, punkt 40), milles Euroopa Kohus leidis, et need kaks kohtuasja, milles ta tunnustas ühenduste kui läbirääkijate positsiooni, käsitlesid erilisi olukordi, milles hagejal oli selgelt piiritletud läbirääkija roll, mis oli tihedalt seotud asjasse puutuva otsuse esemega, mistõttu hageja olukord eristus kõikide teiste isikute omast.
84      Kohtuistungil väljendas komisjon ka seisukohta, et isiku kui läbirääkija positsiooni kahjustamine on vaid näide kolmandast olukorrast, mis tähendab, et kolmas olukord võib edasi areneda ja võib olla ka muid näiteid.
85      See on selge alates 23. aprilli 1986. aasta kohtuotsusest Les Verts vs. parlament (294/83, EU:C:1986:166, punkt 23); vt nt hiljutine 14. juuli 2022. aasta kohtuotsus Itaalia ja Comune di Milano vs. nõukogu (Euroopa Ravimiameti asukoht) (C‑59/18 ja C‑182/18, EU:C:2022:567, punkt 59).
86      Vt kohtuotsus UPA (punktid 40–42) ja 1. aprilli 2004. aasta kohtuotsus komisjon vs.
Jégo-Quéré (C‑263/02 P, EU:C:2004:210, punktid 30–32).
87      Vt selle kohta kohtuotsus UPA (punkt 44). Vt nt 1. aprilli 2004. aasta kohtuotsus komisjon vs. Jégo-Quéré (C‑263/02 P, EU:C:2004:210, punkt 36) ja kohtuotsus Carvalho (punktid 69 ja 78).
88      Euroopa Kohtu statistika kohaselt esitasid Poola kohtud 2022. aastal, kui käesolev kohtuasi Üldkohtus algatati, Euroopa Kohtule 39 eelotsusetaotlust. 2023. aastal kasvas see arv 48ni ja oli 2024. aastal 47. Vt Euroopa Kohtu 2022. aasta kohtustatistika, lk 5; Euroopa Kohtu 2023. aasta kohtustatistika, lk 11, ja Euroopa Kohtu 2024. aasta kohtustatistika, lk 10, kättesaadav aadressil https://curia.europa.eu/site/jcms/d2_5146/en/cour-de-justice.
89      Tõsiste ja püsivate puuduste esinemine kohtusüsteemi sõltumatuse tagamisel tingiks ELL artikli 7 lõike 1 kohase menetluse alustamise; see menetlus lõpetati Poola suhtes 29. mail 2024, kui komisjon võttis oma põhjendatud ettepaneku tagasi.
90      Vt nt 17. juuli 2008. aasta kohtuotsus Athinaïki Techniki vs. komisjon (C‑521/06 P, EU:C:2008:422, punkt 45), 22. juuni 2021. aasta kohtuotsus Venezuela vs. nõukogu (kolmanda riigi mõjutatus) (C‑872/19 P, EU:C:2021:507, punktid 48–50) ning 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus komisjon ja nõukogu vs.
Polisario Rinne (C‑778/21 P ja C‑798/21 P, EU:C:2024:833, punkt 117).
91      Kohtujurist Bobek väljendas seda seisukohta kõnekalt oma ettepanekus kohtuasjas SatCen vs. KF (C‑14/19 P, EU:C:2020:220, punkt 69), kus ta märkis: „Lihtsamalt öeldes ei luba harta artikkel 47 Euroopa Kohtul aluslepinguid ümber kirjutada, kuid see nõuab, et Euroopa Kohus tõlgendaks kehtivaid sätteid nii, et teostuks nende täielik võime pakkuda kohtulikku kaitset igaühele, keda liidu institutsioonide või organite aktid mõjutavad.“ Vt ka minu ettepanek liidetud kohtuasjades KS ja KD vs. nõukogu jt ning komisjon vs. KS jt (C‑29/22 P ja C‑44/22 P, EU:C:2023:901, punkt 100).
92      Vt selle kohta Euroopa Kohtunike Konsultatiivnõukogu (CCJE) 6. novembri 2020. aasta arvamus nr 23 kohtunike ühenduste rolli kohta kohtusüsteemi sõltumatuse toetamisel.
93      Vt nt Bojarski, L., „Civil Society Organizations for and with the Courts and Judges – Struggle for the Rule of Law and Judicial Independence: The Case of Poland 1976–2020“, German Law Journal, Vol. 22, 2021, lk 1344; Grabowska-Moroz, B., ja Śniadach, O., „The Role of Civil Society in Protecting Judicial Independence in Times of Rule of Law Backsliding in Poland“, Utrecht Law Review, Vol. 17, 2021, lk 56.
94      Vt selle kohta 8. mai 2024. aasta kohtuotsus Asociația „Forumul Judecătorilor din România“ (kohtunike ühingud) (C‑53/23, EU:C:2024:388, eelkõige punktid 43, 44, 60 ja 64).
95      Siiski pean märkima, et kui sellistel ühendustel ei ole võimalik esitada teatud liiki kohtuasju nii liikmesriikide kohtutele kui ka liidu kohtutele, võib see rikkuda nende õigust tõhusale kohtulikule kaitsele.
96      Kohtujuristi kursiiv.
97      Parlament esitas tõepoolest tühistamishagi komisjoni vastu teises finantsraamistikus, kuigi see puudutas otsust, milles leiti, et vahendite väljamaksmise tingimused on täidetud. Vt minu ettepanek kohtuasjas parlament vs. komisjon (C‑225/24, EU:C:2026:88), mis on praegu Euroopa Kohtu menetluses.
98      Märgin, et käesolevas kohtuasjas ei astunud ükski liikmesriik apellantide toetuseks menetlusse.
99      Vt selle kohta EIK 30. jaanuari 2025. aasta otsus Cannavacciuolo jt vs. Itaalia (CE:ECHR:2025:0130JUD005156714, punktid 220–222) (otsus, et ühendustel ei ole kohtusse pöördumise õigust asjas, mis puudutab ebaseaduslikust jäätmete ladestamisest põhjustatud saastenähtust, kuna kohtuotsus KlimaSeniorinnen piirdus kliimamuutustega ja selles menetluses ei esinenud eritingimusi).
100      Vt selle kohta 15. juuli 2025. aasta kohtuotsus EKP ja komisjon vs.
Corneli (C‑777/22 P ja C‑789/22 P, EU:C:2025:580, punkt 73) (võttes arvesse, et teatud EIK kohtupraktika, mis puudutas EIÕK artikli 34 alusel ohvri staatusele tuginemise kriteeriume, oli „asjakohatu“ selle kindlakstegemisel, kas vaidlusalused otsused puudutasid hagejat selles menetluses otseselt).
101      Subjektiivsete õiguste ja objektiivse õiguskorra kaitse mõistete erinevuse kohta eriti Saksa haldusõiguses, vt Hohnerlein, J., „Who is afraid of actio popularis?: On Separating Rights and Remedies in the ECtHR’s Climate Judgment“, Verfassungsblog, 26. aprill 2024.
102      Vt nt Letsas, G., „The European Court’s Legitimacy After KlimaSeniorinnen“, European Convention on Human Rights Law Review, Vol. 5, 2024, lk 444, eelkõige lk 448–453; Rocha, A., ja Fragoso Martins, P., „Standing for the environment? Locus standi of associations before the ECtHR and the CJEU“, European Human Rights Law Review, Vol. 5, 2025, lk 591, eelkõige lk 593 ja 594. Vt ka Eckes, C., „Strategic Climate Litigation before National Courts: Can European Union Law Be Used As A Shield?“, German Law Journal, Vol. 25, 2024, lk 1022.
103      Vt kohtuotsus KlimaSeniorinnen (punktid 486–488).
104      Nii on EIK saatnud ka sõnumi, et tema arvates ei peaks kliimaalaste õigusaktide (eba)piisavuse üle otsustamine olema kohtute pädevuses. Ta üksnes korraldas ümber selle, kuidas sellised küsimused tema menetlusse jõuda saavad. Küsimus, mil määral võiksid kohtunikud tegelikult õiguspäraselt osaleda kliimaalaste õigusnormide väljatöötamisel, ei saanud selle kohtuotsusega siiski lõplikult lahendatud, vaid pigem vastupidi: see tekitas selles osas veelgi rohkem küsimusi. Vt nt Kingston, S., „A Story Part Told: The Role of Courts in Climate Governance“, Yearbook of International Environmental Law, Vol. 35, 2025, lk 1.
105      Vt kohtujurist Jacobsi ettepanek kohtuasjas Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu (C‑50/00 P, EU:C:2002:197, punkt 59).
106      Vt kohtuotsus UPA (eelkõige punktid 45 ja 46).
107      Vt kohtuotsus Carvalho (punkt 91).
108      On võimalik väita, et mõned ühendused kaitsevad üldisi huve, nimelt huve, mis on ühised kogu elanikkonnale. Siiski kõhklen ma nimetamast mis tahes huve üldisteks huvideks, sest isegi neid huve, mida tavaliselt peetakse üldisteks – nagu puhas keskkond või kliimamuutuste peatamine –, ei jaga alati kõik, eriti mitte need ettevõtted, kelle äritegevust sellised eesmärgid võivad piirata. Seetõttu eelistan rääkida kollektiivsetest huvidest, hoolimata neid jagavate isikute arvust.
109      Kohtuotsuses KlimaSeniorinnen täpsustas EIK teatud tegureid, mis määravad kindlaks ühenduse kaebeõiguse selles kontekstis, nimelt et ühendus peab: 1) olema asjaomases jurisdiktsioonis seaduslikult asutatud või omama õigust seal tegutseda; 2) suutma tõendada, et taotleb asjaomases jurisdiktsioonis oma liikmete või muude puudutatud isikute inimõiguste kaitsmisel sihtotstarbelist eesmärki,  ning 3) olema tegelikult pädev ja representatiivne, et tegutseda selles jurisdiktsioonis liikmete või muude puudutatud isikute nimel, keda mõjutavad konkreetsed kliimamuutustega seotud ohud või kahjulikud mõjud, mis on kaitstud EIÕK-ga. Vt kohtuotsus KlimaSeniorinnen (punkt 502). Nende kriteeriumide kohaldamise kohta vt EIK 28. oktoobri 2025. aasta otsus Greenpeace Nordic jt vs. Norra (CE:ECHR:2025:1028JUD003406821, punktid 308–312).
110      Vt nt 14. detsembri 1962. aasta kohtuotsus Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes jt vs. nõukogu (16/62 ja 17/62, EU:C:1962:47, 1962 ECR 471, eelkõige lk 479); 14. detsembri 1962. aasta kohtuotsus Fédération nationale de la boucherie en gros et du commerce en gros des viandes jt vs. nõukogu (19/62–22/62, EU:C:1962:48, 1962 ECR 491, eelkõige lk 499); 18. märtsi 1975. aasta kohtuotsus Union syndicale – Service public européen jt vs. nõukogu (72/74, EU:C:1975:43, punkt 17) ja 2. aprilli 1998. aasta kohtuotsus Greenpeace Council jt vs. komisjon (C‑321/95 P, EU:C:1998:153, punkt 14).
111      14. detsembri 1962. aasta kohtuotsus Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes jt vs. nõukogu (16/62 ja 17/62, EU:C:1962:47, 1962 ECR 471, eelkõige lk 479) ja 14. detsembri 1962. aasta kohtuotsus Fédération nationale de la boucherie en gros et du commerce en gros des viandes jt vs. nõukogu (19/62–22/62, EU:C:1962:48, 1962 ECR 491, eelkõige lk 499).
112      14. detsembri 1962. aasta kohtuotsus Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes jt vs. nõukogu (16/62 ja 17/62, EU:C:1962:47, 1962 ECR 471, eelkõige lk 480) ja 14. detsembri 1962. aasta kohtuotsus Fédération nationale de la boucherie en gros et du commerce en gros des viandes jt vs. nõukogu (19/62–22/62, EU:C:1962:48, 1962 ECR 491, eelkõige lk 499).
113      Kohtujurist Emiliou ettepanek kohtuasjas Nicoventures Trading jt vs. komisjon (C‑731/23 P, EU:C:2025:435, punkt 120).
114      Vt vaidlustatud kohtumääruse punkt 51.
115      Nii leidis Euroopa Kohus kohtuasjas Jégo-Quéré, et Üldkohtu tõlgendus isikliku puutumuse kohta võtaks ELTL artikli 263 (tollane EÜ artikkel 230) neljandas lõigus ette nähtud tingimuselt igasuguse tähenduse. Vt 1. aprilli 2004. aasta kohtuotsus komisjon vs.
Jégo-Quéré (C‑263/02 P, EU:C:2004:210, punkt 38).
116      Kohtujurist Cosmase ettepanek kohtuasjas Greenpeace Council jt vs. komisjon (C‑321/95 P, EU:C:1997:421, punkt 118).
117      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt puudutab otsus teisi isikuid peale otsuse adressaatide ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses isiklikult vaid siis, kui see akt, mille tühistamist nõutakse, mõjutab neid mingi neile omase tunnuse või neid iseloomustava faktilise olukorra tõttu, mis neid kõigist teistest isikutest eristab ning seega individualiseerib neid sarnaselt otsuse adressaadiga. Vt 15. juuli 1963. aasta kohtuotsus Plaumann vs. komisjon (25/62, EU:C:1963:17, 1963, ECR 95, eelkõige lk 107), mida on korduvalt kinnitatud, viimati 18. detsembri 2025. aasta kohtuotsuses Nicoventures Trading jt vs. komisjon (C‑731/23 P, EU:C:2025:982, punkt 57).
118      Vt selle kohta 15. juuli 2025. aasta kohtuotsus EKP ja komisjon vs.
Corneli (C‑777/22 P ja C‑789/22 P, EU:C:2025:580, punktid 75 ja 76).
119      Üldkohtu menetluses arutati hagi vastuvõetavust poolte kirjalikus arutelus, mis hõlmas nõukogu vastuvõetamatuse vastuväidet, hagejate vastust sellele vastuväitele, Üldkohtu 16. juunil 2023 hagejatele esitatud kirjalikke küsimusi, Poola, Ungari ja komisjoni esitatud menetlusse astujate seisukohti ning hagejate vastuseid neile seisukohtadele.
120      Vt käesoleva ettepaneku 117. joonealune märkus.
121      Vt selle kohta 18. detsembri 2025. aasta kohtuotsus Nicoventures Trading jt vs. komisjon (C‑731/23 P, EU:C:2025:982, punktid 59 ja 60).
122      Vt eelkõige AEAJi esimeses kohtuastmes esitatud hagiavalduse punktid 44–48 ja 53 ning hagejate 16. jaanuaril 2023 esitatud vastused Üldkohtu kolmandale ja neljandale küsimusele.
123      Vt nt 24. märtsi 1993. aasta kohtuotsus CIRFS jt vs. komisjon (C‑313/90, EU:C:1993:111, punkt 31) ja 9. juuni 2011. aasta kohtuotsus Comitato „Venezia vuole vivere“ jt vs. komisjon (C‑71/09 P, C‑73/09 P ja C‑76/09 P, EU:C:2011:368, punktid 36 ja 37); vt ka 7. mai 2009. aasta kohtuotsus NVV jt vs. komisjon (T‑151/05, EU:T:2009:144, punktid 45–48).
124      Vt käesoleva ettepaneku punktid 39–42, 190 ja 195.
125      Euroopa Kohus on kinnitanud, et pädevuse andmise põhimõtte järgimiseks võib õigusriigi põhimõttest lähtuva tingimuslikkuse kehtestada ainult juhul, kui see on piisavalt otseselt seotud Euroopa Liidu finantshuvide kaitsega. Vt 16. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Ungari vs. parlament ja nõukogu (C‑156/21, EU:C:2022:97, punktid 144 ja 145) ning 16. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Poola vs. parlament ja nõukogu (C‑157/21, EU:C:2022:98, punktid 162 ja 163).