62022CJ0776_RES
Kohtuasi C‑776/22 P
Studio Legale Ughi e Nunziante
versus
Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet
Euroopa Kohtu (suurkoda) 4. septembri 2025. aasta otsus
Apellatsioonkaebus – Tühistamishagi – Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikkel 19 – Eelisõigusteta poole esindamine Euroopa Liidu kohtute hagimenetluses – Advokaadibüroo esindamine advokaadibüroo partneri poolt – Advokaat, kes on hageja suhtes kolmas isik – Sõltumatuse eeldus – Eelduse ümberlükkamine – Tingimused
Kohtumenetlus – Hagimenetluse algatusdokument – Vorminõuded – Tingimused, millele allakirjutanu peab vastama – Poolte suhtes kolmas isik – Sõltumatuse nõue – Advokaadibüroo esindamine advokaadibüroo partneri poolt – Lubatavus
(Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 19 kolmas ja neljas lõik; Üldkohtu kodukord, artikli 51 lõige 1)
(vt punktid 49–52, 58–62 ja 64–69)
Kohtumenetlus – Hagimenetluse algatusdokument – Vorminõuded – Tingimused, millele allakirjutanu peab vastama – Poolte suhtes kolmas isik – Juriidilise isiku esindamine advokaadi poolt – Sõltumatuse nõude rikkumine – Avalikul huvil põhinev väide – Üldkohtu kohustus teavitada hagejat puudusest – Puuduse kõrvaldamine, mis on võimalik uue advokaadi nimetamise teel
(Euroopa Kohtu põhikiri, artiklid 19 ja 21; Üldkohtu kodukord, artikli 51 lõiked 2–4 ja artikli 78 lõiked 1–6)
(vt punktid 70–80)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus, kellele esitati apellatsioonkaebus, tühistas suurkoja koosseisus Üldkohtu määruse kohtuasjas Studio Legale Ughi e Nunziante vs. EUIPO (
1
). Euroopa Kohus täpsustas oma kohtuotsuses, millal võib advokaadibürood liidu kohtus esindada selle büroo partnerist advokaat. Lisaks võttis ta seisukoha eelisõigusteta poole esindaja sõltumatuse nõude ulatuse kohta ja poole õiguse kohta kõrvaldada puudus hagis, mille puhul ei ole see nõue täidetud.
Itaalia õiguse alusel asutatud kutseühing Studio Legale Ughi e Nunziante (edaspidi „advokaadibüroo“) esitas 26. septembril 2017 Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametile (EUIPO) taotluse tunnistada kehtetuks Euroopa Liidu sõnamärk UGHI E NUNZIANTE kõigi teenuste suhtes, mille jaoks see kaubamärk oli registreeritud.
EUIPO tühistamisosakond rahuldas 23. veebruari 2021. aasta otsusega selle taotluse kõigi teenuste osas, välja arvatud „õigusteenused“. (
2
) Advokaadibüroo esitas 1. märtsil 2021 EUIPO‑le selle otsuse peale kaebuse, mis jäeti EUIPO viienda apellatsioonikoja 8. aprilli 2022. aasta otsusega rahuldamata.
Advokaadibüroo esitas seejärel hagiavalduse Üldkohtule, paludes see otsus tühistada. Üldkohus jättis vaidlustatud kohtumäärusega hagi ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata. Ta täheldas nimelt, et advokaadibürood esindas kolm advokaati, kes tegutsesid samas büroos partneritena ja et see staatus ei ole kooskõlas sõltumatuse nõuetega, mida tuleb täita selle büroo esindamiseks liidu kohtutes. Täpsemalt ei olnud Üldkohtu hinnangul nendel advokaatidel kliendi seisukohast selget kolmanda isiku staatust. Lisaks otsustas ta, et seda puudust ei saa kõrvaldada. Selles kontekstis esitas advokaadibüroo kohtumääruse peale apellatsioonkaebuse Euroopa Kohtule.
Euroopa Kohtu hinnang
Esimesena meenutas Euroopa Kohus, et eelisõigusteta poolte esindamisel liidu kohtutes tuleb täita kaks kumulatiivset tingimust. Esiteks peab neid pooli esindama advokaat ja teiseks võib poolt liidu kohtutes esindada või abistada üksnes advokaat, kellel on õigus esineda liikmesriigi või muu EMP lepingu osalisriigi kohtus. (
3
)
Tingimuse kohta, et advokaadil peab olema õigus esineda liikmesriigi kohtus, märkis Euroopa Kohus, et ta on juba otsustanud, et selle tingimuse tähendust ja ulatust tuleb tõlgendada viitega asjaomasele riigisisesele õigusele. (
4
) Arvestades, et käsitletaval juhul oli advokaadibüroo volitatud advokaatidel õigus esineda Itaalia kohtutes, leidis Euroopa Kohus, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta otsustas, et esimeses kohtuastmes esitatud hagi ei vastanud sellele nõudele.
Mis puudutab tingimust, mis seisneb nõudes, et eelisõigusteta pooli esindaks advokaat, siis tuletas Euroopa Kohus meelde, et see tingimus kehtestab kaks nõuet, mida tuleb järgida. Esiteks on keelatud „iseenda esindamine“, see tähendab, et need pooled ei saa mingil juhul end ise esindada ja Euroopa Liidu Kohtu põhikiri ega Euroopa Kohtu kodukord ei näe ette ühtegi kõrvalekallet ega erandit sellest keelust. Teiseks kohustab see poolte esindajaid järgima sõltumatuse nõuet, mis on määratletud nii negatiivselt, nimelt igasuguse töösuhte – mida iseloomustab poole ja tema esindaja vahelise alluvussuhte olemasolu – puudumise kaudu, kui ka positiivselt, viidates kutse-eetika nõuetele ja kutseala normidele. Sellega seoses eeldatakse, et iga advokaat täidab sellest tingimusest tulenevat sõltumatuse nõuet – olenemata sellest, mis vormis ta oma kutsealal tegutseb, kui see on lubatud kohaldatavate seaduste, kutseala normide ja kutse-eetika nõuetega –, välja arvatud juhul, kui asjaomase poole ja tema esindajaks volitatud advokaadi vahel on alluvussuhe.
Nimelt eeldab sõltumatuse nõue tingimata seda, et poole ja tema nimetatud esindaja vahel ei ole mingit töösuhet, mida iseloomustab alluvussuhte olemasolu. Järelikult ei ole sõltumatuse eeldus kohaldatav, kui selline töösuhe on olemas. Nii on see muu hulgas juhul, kui liidu kohtutes esindaks advokaadibürood advokaat, kes tegutseb kohaldatava riigisisese õiguse kohaselt oma kutsealal töötajana selles advokaadibüroos. Sama kehtib ka siis, kui liidu kohtutes peaksid ettevõtjat esindama selle juristid (in-house lawyers), kes on liikmesriigi advokatuuri liikmed ja kellel on selle liikmesriigi õiguse alusel lubatud liikmesriigi kohtutes esindada juriidilist isikut, kellega nad on töösuhtes. Välja arvatud juhul, kui tegemist on töösuhtega, on see sõltumatuse eeldus kohaldatav ja selle saab ümber lükata üksnes siis, kui konkreetsetest tõenditest ilmneb, et asjasse puutuva poole ja tema volitatud esindaja vahel on sidemed, mis ilmselgelt kahjustavad esindaja võimet täita oma ülesannet nii, et ta teenib kliendi huve parimal võimalikul viisil, või et esindaja ei järgi kohaldatavaid riigisiseseid kutseala norme või kutse-eetika nõudeid. (
5
)
Euroopa Kohtu hinnangul ei saa pidada sõltumatuse nõudega vastuolus olevaks iseenesest asjaolu, et advokaat on partner advokaadibüroos, mida ta liidu kohtutes esindab. Nimelt ei saa esiteks sellist asjaolu samastada töösuhte olemasoluga. Teiseks ei saa asuda seisukohale, et partnerist advokaadi sõltumatuse eeldus on ümber lükatud, kui puuduvad konkreetsed tõendid, mis kinnitavad seda, et büroo ja partneri vahel, kelle büroo on nimetanud enda esindajaks, on niisugused sidemed, mis ilmselgelt kahjustavad selle partneri võimet täita esindamise ülesannet, teenides asjaomase poole huve parimal võimalikul viisil, või seda, et nimetatud partner ei järgi kohaldatavaid riigisiseseid kutseala norme ja kutse-eetika nõudeid.
Seetõttu leidis Euroopa Kohus, et käsitletaval juhul eiras Üldkohus sõltumatuse nõude ulatust ja rikkus õigusnormi.
Teisena tuletas Euroopa Kohus meelde, et iga asjaolu, mis on seotud Üldkohtule esitatud tühistamishagi vastuvõetavusega, sealhulgas asjaolu, et hagi esitamisel esindab juriidilist isikut advokaat, võib olla käsitatav avalikul huvil põhineva väitena, mille liidu kohus peab tõstatama omal algatusel (
6
). Asjaolu, et sellist hagi ei esitatud vastavalt nõuetele, mis on sätestatud Euroopa Kohtu põhikirja artikli 19 kolmandas lõigus, nagu seda on tõlgendatud Euroopa Kohtu praktikas, on käsitatav sellise asjaoluna. Kuid kohustus tõstatada omal algatusel avalikust huvist tulenev väide ei kahjusta kaitseõiguste järgimist ja kohtul tuleb seega põhimõtteliselt paluda pooltel esitada selle väite kohta oma seisukoht.
Käsitletavas asjas piirdus Üldkohus vaid tõdemusega, et hageja on advokaadibüroo, kes volitas end esindama kolm advokaati, kes tegutsesid selles büroos partneritena, ning tegi sellest õiguslikult väära järelduse, et need advokaadid ei võinud seda advokaadibürood Euroopa Kohtu põhikirja artikli 19 tingimustega kooskõlas esindada, kusjuures Üldkohtu hinnangul ei olnud võimalik seda puudust ka pärast hagi esitamise tähtaja möödumist kõrvaldada.
Üldkohus oleks aga pidanud kontrollima, võttes selleks vajaduse korral oma kodukorra artiklis 64 ette nähtud menetlust korraldavaid meetmeid, kõigepealt seda, kas nende kolme advokaadi ja advokaadibüroo vahel on töösuhe. Sellise töösuhte puudumisel oleksid üksnes konkreetsed asjaolud, mis kinnitavad kas seda, et advokaadibüroo ja teda esindavate partnerist advokaatide vahelised sidemed võisid ilmselgelt kahjustada viimaste võimet täita oma ülesannet, või seda, et need advokaadid ei järginud kohaldatavaid riigisiseseid kutseala norme või kutse-eetika nõudeid, võimaldanud järeldada, et neil puudub sõltumatus Euroopa Kohtu põhikirja artikli 19 kolmanda lõigu tähenduses.
Seejärel leidis Euroopa Kohus, et Üldkohus oleks pidanud enne selle kohta otsuse tegemist paluma hagejal esitada oma seisukohad, et tagada tema kaitseõiguste tõhusus. Lõpuks, olles leidnud, et sõltumatuse nõue ei ole täidetud, oleks Üldkohus pidanud enne hagi vastuvõetamatuse tuvastamist paluma hagejal nimetada uus advokaat. Nimelt, arvestades Euroopa Kohtu põhikirja artikli 19 rikkumisest apellandile tulenevate tagajärgede raskust, st tema hagi lõplikult vastuvõetamatuks tunnistamist, peab apellandil pärast seda, kui ta on saanud teada asjaolud, mis Üldkohtu hinnangul seda vastuvõetamatuks tunnistamise otsust põhjendavad, ja pärast seda, kui ta on nende asjaolude kohta saanud oma seisukoha esitada, olema võimalik määrata uus advokaat.
Veel märkis Euroopa Kohus, et Üldkohtu kodukorrast (
7
) tuleneb, et poolt ei saa karistada hagi vastuvõetamatusega enne, kui tal on palutud kõrvaldada puudus, mille tõttu tema hagiavaldus ei vasta esitatud tingimustele (
8
). Samuti nähtub kodukorrast (
9
), et sama kehtib ka siis, kui advokaadi käitumist peetakse menetluse käigus kokkusobimatuks Üldkohtu väärikuse või korrakohase õigusemõistmise nõuetega. Sellisel juhul tagavad nimelt need kodukorra asjakohased sätted menetluse jätkumise, nähes vastavalt olukorrale ette, et asjaomane pool võib esitada nõutud dokumendid või määrata uue esindaja kohtukantselei määratud mõistliku tähtaja jooksul. Lisaks täpsustas Euroopa Kohus, et Euroopa Kohtu põhikirja artikkel 21 ei määra ammendavalt kindlaks hagi puuduste kõrvaldamise juhtusid, ning märkis lisaks, et tal on juba olnud võimalus asuda seisukohale – ilma et see artikkel oleks takistuseks olnud –, et juhul, kui hageja ise on hagiavalduse allkirjastanud, tuleb paluda tal see puudus hagis kõrvaldada. (
10
)
Lisaks toonitas Euroopa Kohus, et liikmesriikide praegusest praktikast tuleneb, et kui liikmesriigi õiguses on ette nähtud, et poole esindaja sõltumatuse nõuet käsitlevate õigusnormide rikkumise tõttu seatakse poole menetlustoimingute kehtivus kahtluse alla, peab selle rikkumise saama vähemalt menetluse käigus kõrvaldada.
Seetõttu tühistas Euroopa Kohus vaidlustatud kohtumääruse ja saatis kohtuasja tagasi Üldkohtusse uueks arutamiseks.
(
1
)	10. oktoobri 2022. aasta kohtumäärus Studio Legale Ughi e Nunziante vs. EUIPO – Nunziante ja Ughi (UGHI E NUNZIANTE) (T‑389/22, EU:T:2022:662) (edaspidi „vaidlustatud kohtumäärus“).
(
2
)	Tegemist on 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassi 45 kuuluvate teenustega.
(
3
)	Vt tingimused, mis on ette nähtud vastavalt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja (edaspidi „Euroopa Kohtu põhikiri“) artikli 19 kolmandas ja neljandas lõigus.
(
4
)	Vt selle kohta 4. veebruari 2020. aasta kohtuotsus Uniwersytet Wrocławski ja Poola vs. REA (C‑515/17 P ja C‑561/17 P, EU:C:2020:73, punkt 56) ning 14. juuli 2022. aasta kohtuotsus Universität Bremen vs. REA (C‑110/21 P, EU:C:2022:555, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
5
)	Vt selle kohta 4. veebruari 2020. aasta kohtuotsus Uniwersytet Wrocławski ja Poola vs. REA (C‑515/17 P ja C‑561/17 P, EU:C:2020:73, punkt 64).
(
6
)	Vt selle kohta 8. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Pilatus Bank vs. EKP (C‑256/22 P, EU:C:2024:125, punktid 34 ja 36 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
7
)	Üldkohtu kodukorra artikli 78 lõige 6, arvestades kodukorra artikli 51 lõikeid 2–4.
(
8
)	Tingimused on sätestatud Üldkohtu kodukorra artikli 78 lõigetes 1–5.
(
9
)	Üldkohtu kodukorra artikli 55 lõiked 1 ja 3.
(
10
)	Vt selle kohta 5. detsembri 1996. aasta kohtumäärus Lopes vs. Euroopa Kohus (C‑174/96 P, EU:C:1996:473, punkt 3).