Věc C‑12/17
Tribunalul BotoşaniaMinisterul Justiţiei
proti
Marii Dicu,
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Cluj (odvolací soud v Kluži, Rumunsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Úprava pracovní doby – Směrnice 2003/88/ES – Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok – Směrnice 2010/18/EU – Revidovaná rámcová dohoda o rodičovské dovolené – Rodičovská dovolená nepovažovaná za skutečně odpracované období“
Shrnutí – rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 4. října 2018
Sociální politika – Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků – Úprava pracovní doby – Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok – Vnitrostátní právní úprava, která pro účely stanovení uvedeného nároku vylučuje ze skutečně odpracovaného období dobu trvání rodičovské dovolené čerpané v referenčním období – Přípustnost
(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88, článek 7; směrnice Rady 2010/18, příloha, ustanovení 5 bod 3)
Článek 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je ustanovení, o které se jedná ve věci v původním řízení, které pro účely stanovení nároků na placenou dovolenou za kalendářní rok, kterou tento článek zaručuje pracovníkovi za referenční období, nepovažuje dobu trvání rodičovské dovolené čerpané tímto pracovníkem v průběhu uvedeného období za skutečně odpracované období.
Je totiž třeba nejdříve zdůraznit, že pracovní neschopnost z důvodu nemoci nelze v zásadě předvídat (rozsudek ze dne 20. ledna 2009, Schultz-Hoff a další, C‑350/06 a C‑520/06, EU:C:2009:18, bod 51) a tato neschopnost je nezávislá na vůli pracovníka (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. listopadu 2017, King, C‑214/16, EU:C:2017:914, bod 49). Čerpání rodičovské dovolené není naproti tomu nepředvídatelné a ve většině případů vyplývá z vůle pracovníka pečovat o své dítě (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. září 2007, Kiiski, C‑116/06, EU:C:2007:536, bod 35).
Dále vzhledem k tomu, že pracovník čerpající rodičovskou dovolenou nepodléhá fyzickým či psychickým omezením způsobeným nemocí, nachází se v situaci, která je odlišná od situace vyplývající z pracovní neschopnosti v důsledku jeho zdravotního stavu (obdobně viz rozsudek ze dne 8. listopadu 2012, Heimann a Toltschin, C‑229/11 a C‑230/11, EU:C:2012:693, bod 29).
Situace pracovníka čerpajícího rodičovskou dovolenou se proto liší od situace pracovnice, která uplatňuje nárok na mateřskou dovolenou. Mateřská dovolená má totiž zajistit ochranu biologického stavu ženy v průběhu těhotenství a po něm, a ochranu zvláštních vztahů mezi ženou a jejím dítětem během doby následující po těhotenství a porodu tím, že zabraňuje narušení tohoto vztahu kumulací povinností z důvodu souběžného výkonu profesní činnosti (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 18. března 2004, Merino Gómez, C‑342/01, EU:C:2004:160, bod 32, a ze dne 20. září 2007, Kiiski, C‑116/06, EU:C:2007:536, bod 46).
Konečně, je sice pravda, že pracovník čerpající rodičovskou dovolenou zůstává během této dovolené pracovníkem ve smyslu unijního práva (rozsudek ze dne 20. září 2007, Kiiski, C‑116/06, EU:C:2007:536, bod 32), nic to však nemění na tom, že pokud – jako v projednávaném případě – byl jeho pracovněprávní vztah přerušen na základě vnitrostátního práva, jak povoluje ustanovení 5 bodu 3 rámcové dohody o rodičovské dovolené, jsou zároveň dočasně pozastaveny vzájemné závazky zaměstnavatele a zaměstnance v oblasti plnění, zejména povinnost zaměstnance vykonávat úkoly, které má plnit v rámci uvedeného vztahu (obdobně viz rozsudek ze dne 8. listopadu 2012, Heimann a Toltschin, C‑229/11 a C‑230/11, EU:C:2012:693, bod 28).
(viz body 32–35, 38 a výrok)