EUROOPA KOHTU OTSUS15. juuli 1964(*)Kohtuasjas 6/64_mille
esemeks on EMÜ asutamislepingu artikli 177 alusel Milano Giudice
Conciliatore esitatud eelotsusetaotlus asutamislepingu artiklite 102,
93, 53 ja 37 tõlgendamiseks nimetatud kohtus pooleliolevas menetluses
järgmiste poolte vahel:Flaminio CostaversusENEL (Ente nazionale energia elettrica, impresa già della Edison Volta)EUROOPA KOHUS_koosseisus:
president A. M. Donner, kodade esimehed
Ch. L. Hammes ja A. Trabucchi, kohtunikud
L. Delvaux, R. Rossi, R. Lecourt (ettekandja) ja
W. Strauss_kohtujurist: M. Lagrange_kohtusekretär: A. Van Houtte_on teinud järgmiseotsuse[…]Põhjendused„Võttes
arvesse 14. oktoobri 1957. aasta seadusega nr 1203 Itaalia
õigusesse inkorporeeritud 25. märtsi 1957. aasta EMÜ
asutamislepingu artiklit 177 ja võttes arvesse väidet, et
6. detsembri 1962. aasta seadus nr 1643 ning selle täideviimiseks
antud presidendi dekreedid […] rikuvad eespool nimetatud asutamislepingu
artikleid 102, 93, 53 ja 37”, peatas Milano Giudice Conciliatore
Euroopa Kohtule nõuetekohaselt saadetud 16. jaanuari 1964. aasta
määrusega menetluse ja määras, et toimik edastatakse Euroopa Kohtule. Artikli 177 kohaldamine Küsimuse sõnastust käsitlev väideVäidetakse,
et esitatud küsimusega soovitakse artikli 177 abil saada otsust selle
kohta, kas siseriiklik õigus on kooskõlas asutamislepinguga.Nimetatud
artikli tingimuste kohaselt peavad siseriiklikud kohtud, kelle otsuste
peale ei saa edasi kaevata, nagu käesoleval juhul, saatma asja Euroopa
Kohtusse eelotsus tegemiseks „asutamislepingu tõlgendamise kohta”, kui
nende menetluses olevas asjas tekib tõlgendamisküsimus. See
säte ei anna Euroopa Kohtule õigust kohaldada asutamislepingut
teatavate üksikjuhtumite suhtes või otsustada, kas siseriiklik säte on
asutamislepinguga kooskõlas, nagu ta võiks teha vastavalt artiklile 169.Sellest
hoolimata võib Euroopa Kohus võtta siseriikliku kohtu puudulikult
sõnastatud küsimusest välja üksnes need küsimused, mis on seotud
asutamislepingu tõlgendamisega.Järelikult
ei pea Euroopa Kohus tegema otsust selle kohta, kas Itaalia seadus on
asutamislepinguga kooskõlas, vaid tal tuleb ainult otsustada eespool
nimetatud artiklite tõlgendamise üle seoses Giudice Conciliatore
esitatud õiguslike asjaoludega. Väide, et tõlgendus ei ole vajalikVäidetakse, et Milano kohus on taotlenud asutamislepingu tõlgendust, mis ei ole talle esitatud vaidluse lahendamiseks vajalik.Et
aga artikkel 177 rajaneb siseriiklike kohtute ja Euroopa Kohtu
funktsioonide selgel eristamisel, ei võimalda see artikkel viimasel
uurida kohtuasja asjaolusid ega arvustada tõlgendamistaotluse põhjendusi
või eesmärki. Väide, et kohus oli kohustatud kohaldama siseriiklikku õigustItaalia
valitsus väidab, et Giudice Conciliatore taotlus on „täiesti
vastuvõetamatu”, kuivõrd siseriikliku kohtuna, kes peab kohaldama
siseriiklikku õigust, ei või ta ise toetuda artiklile 177.Erinevalt
tavalistest rahvusvahelistest lepingutest on EMÜ asutamisleping loonud
omaenda õiguskorra, mis asutamislepingu jõustumisel muutus
liikmesriikide õigussüsteemide lahutamatuks osaks ja mida nende kohtud
on kohustatud kohaldama.Luues piiramata
kestusega ühenduse, millel on omaenda institutsioonid, juriidilise isiku
staatus, õigusvõime ja võime esindada end rahvusvahelisel tasandil,
täpsemalt öeldes reaalne pädevus, mis tuleneb riikide pädevuse
piiramisest või volituste üleandmisest ühendusele, on liikmesriigid
piiranud oma suveräänseid õigusi, ehkki vähestes valdkondades, ja loonud
seega õiguse, mis on kohaldatav nii nende kodanike kui ka nende endi
suhtes.Ühenduse sätete integreerimisest iga
liikmesriigi õigusesse ning üldisemalt võttes asutamislepingu
sõnastusest ja mõttest järeldub, et liikmesriigid ei või oma ühepoolset
ja hilisemat meedet pidada ülimuslikuks õiguskorra suhtes, mille nad on
vastu võtnud vastastikkuse alusel. Seetõttu ei või selline meede olla
vastuolus kõnealuse õiguskorraga.Ühenduse
õiguse kehtivus ei või varieeruda riigiti vastavalt hiljem vastuvõetud
siseriiklikele seadustele, ilma et see ei kahjustaks asutamislepingu
artikli 5 lõikes 2 sätestatud eesmärkide saavutamist ega tekitaks
artikliga 7 keelatud diskrimineerimist.Kui
ühenduse asutamislepinguga võetud kohustusi võib küsitavaks muuta
allakirjutanud riikide hilisemate õigusaktidega, ei ole need
tingimusteta, vaid üksnes tinglikud.Kui
asutamisleping annab riikidele õiguse toimida ühepoolselt, teeb ta seda
selgete erisätetega (näiteks artikkel 15, artikli 93 lõige 3, artiklid
223–225).Liikmesriikide taotlused
asutamislepingust erandite tegemiseks sõltuvad loa andmise menetlusest
(näiteks artikli 8 lõige 4, artikli 17 lõige 4, artiklid 25, 26, 73,
artikli 93 lõike 2 kolmas lõik ja artikkel 226), mis kaotaks mõtte, kui
liikmesriigid võiksid oma kohustustest tavalise seaduse abil lahti
öelda.Ühenduse õiguse ülimuslikkust
kinnitab artikkel 189, mille järgi määrus on „siduv” ja „vahetult
kohaldatav kõikides liikmesriikides”. See
säte, mille suhtes ei kehti mingeid erandeid, oleks täiesti mõttetu, kui
riik võiks ühepoolselt kõrvaldada selle mõju õigusakti abil, mida saaks
vastandada ühenduse õigusaktidele.Kõigist
neist märkustest tuleneb, et asutamislepingu kui iseseisva õigusallika
alusel loodud õigusele ei saa kohus selle õiguse erilise ja ainulaadse
olemuse tõttu eelistada mis tahes siseriiklikke õigusnorme, ilma et see
õigus minetaks ühenduse õigusele omase olemuse ja ilma et seataks
kahtluse alla ühenduse enda õiguslik alus.Kui
riigid annavad asutamislepingust tulenevad õigused ja kohustused oma
siseriiklikust õiguskorrast üle ühenduse õiguskorda, tähendab see
iseenesest nende suveräänsete õiguste püsivat piiramist, mille suhtes ei
saa ülimuslik olla hilisem ühepoolne ühenduse mõistega kokkusobimatu
akt. Kui tekivad küsimused seoses
asutamislepingu tõlgendamisega, tuleb järelikult mis tahes
siseriiklikust seadusest hoolimata kohaldada artiklit 177.Giudice
Conciliatore esitatud küsimused artiklite 102, 93, 53 ja 37 kohta on
suunatud esiteks sellele, et uurida, kas need sätted on vahetu
õigusmõjuga ja loovad üksikisiku õigusi, mida siseriiklikud kohtud
peavad kaitsma, ja kui nii, siis milline on nende sisu. Artikli 102 tõlgendamineArtikkel
102 näeb ette, et kui „on alust eeldada”, et õigusnormi vastuvõtmine
võib põhjustada „kahjustusi”, konsulteerib normi vastu võtta kavatsev
liikmesriik komisjoniga; komisjon võib liikmesriikidele soovitada
eeldatava kahjustuse vältimiseks kohaseid meetmeid.Selle
õigusaktide ühtlustamisele pühendatud peatükki paigutatud artikli
eesmärk on takistada eri riikide õigusaktide erinevuste süvenemist
asutamislepingu eesmärkide suhtes. Kõnealuse sätte alusel on liikmesriigid piiranud oma algatusvabadust, olles nõustunud alluma vajalikule nõuandemenetlusele.Sidudes
end ühemõtteliselt kohustusega eelnevalt konsulteerida komisjoniga
kõigil neil juhtudel, kui kavandatud õigusaktid võivad tekitada kas või
tühise kahjustusohu, on riigid võtnud endale ühenduse ees kohustuse, mis
seob neid kui riike, kuid ei loo üksikisiku õigusi, mida siseriiklikud
kohtud peavad kaitsma.Komisjon omalt poolt
on kohustatud tagama selle artikli sätete järgimise, kuid see kohustus
ei anna üksikisikule võimalust ühenduse õigusele toetudes ja artikli 177
alusel väita, et asjaomane riik on jätnud oma kohustused täitmata või
et komisjon on oma kohustust rikkunud. Artikli 93 tõlgendamineArtikli
93 lõigete 1 ja 2 järgi kontrollib komisjon koostöös liikmesriikidega
pidevalt „neis riikides olemasolevaid abisüsteeme”, pidades silmas
ühisturu toimimiseks vajalike meetmete võtmist.Artikli
93 lõike 3 kohaselt tuleb komisjoni igast abi määramise või muutmise
plaanist informeerida piisavalt aegsasti; asjaomane liikmesriik ei tohi
rakendada kavatsetud meetmeid enne, kui ühenduse menetlus ja vajaduse
korral Euroopa Kohtu menetlus on lõpetatud.Need
asutamislepingu „Riigiabi” jaos sisalduvad sätted on kavandatud ühelt
poolt selleks, et järk-järgult kõrvaldada olemasolev abi, ja teiselt
poolt selleks, et takistada liikmesriikidel oma sisepoliitikas
kehtestada uut, „ükskõik missugusel kujul antavat abi”, mis tõenäoliselt
võib otseselt või kaudselt märkimisväärsel viisil soosida teatavaid
ettevõtjaid või kaupu ja mis kas või potentsiaalselt ähvardab kahjustada
konkurentsi. Artiklis 92 on liikmesriigid
tunnistanud sellise abi ühisturuga kokkusobimatuks ja seega kaudselt
kohustunud sellest hoiduma, kui asutamislepingu sätetest ei tulene
teisiti; seevastu on nad artiklis 93 üksnes nõustunud sellega, et
järgivad olemasoleva abi kaotamiseks ja uue kasutuselevõtuks kohaseid
menetlusi.Kohustudes sõnaselgelt „piisavalt
aegsasti” informeerima komisjoni igasugusest plaanitud abist ja
soostudes artiklis 93 sätestatud menetlustega, on riigid võtnud endale
ühenduse ees kohustuse, mis on neile kui riikidele siduv, kuid ei loo
üksikisiku õigusi, välja arvatud artikli 93 lõike 3 viimase sättega
ettenähtud juhul, mis ei ole käesolevas kohtuasjas küsimuse all.Komisjon
on omalt poolt kohustatud tagama kõnealuse artikli sätete järgimise ja
selle artikliga pannakse talle kohustus koostöös liikmesriikidega
pidevalt kontrollida olemasolevaid abisüsteeme. See kohustus ei anna aga
üksikisikule võimalust ühenduse õigusele toetudes ja artikli 177 alusel
väita, et asjaomane riik on jätnud oma kohustused täitmata või et
komisjon on oma kohustust rikkunud. Artikli 53 tõlgendamineArtikliga
53 kohustuvad liikmesriigid, kui asutamislepingu sätetest ei tulene
teisiti, mitte võtma oma territooriumil kasutusele mingeid uusi
piiranguid teiste liikmesriikide kodanike asutamisõigusele. Seega täidetakse riikide võetud kohustus õiguslikult nii, et riigid hoiduvad meetmete võtmisest. See on tingimusteta kohustus, mille täitmine või mõju ei sõltu ühestki riigi või komisjoni võetavast meetmest. Kohustus
on seega õiguslikult täielik ja järelikult võib sellel olla vahetu
õigusmõju liikmesriikide ja üksikisikute vahelistes suhetes. Selline
sõnaselge keeld, mis jõustus koos asutamislepinguga kogu ühenduses ja
sai seega liikmesriikide õigussüsteemide lahutamatuks osaks, moodustab
osa nende riikide õigusest ja puudutab otseselt nende kodanikke, kelle
huvides ta on loonud üksikisiku õigused, mida siseriiklikud kohtud
peavad kaitsma.Artikli 53 kohta taotletud tõlgendus nõuab, et artiklit käsitletaks seoses asutamisõigust käsitleva peatükiga, kuhu ta kuulub. Pärast
artiklit 52, mille kohaselt kaotatakse järk-järgult „piirangud, mis
kitsendavad liikmesriigi kodaniku asutamisvabadust teise liikmesriigi
territooriumil”, jätkab peatükk artiklis 53 sättega, et liikmesriigid ei
võta „oma territooriumil kasutusele mingeid uusi piiranguid teiste
liikmesriikide kodanike asutamisõigusele”. Seega on küsimus selles, millistel tingimustel on teiste liikmesriikide kodanikel asutamisõigus. Seda
käsitleb artikli 52 teine lõik, kus sätestatakse, et asutamisvabadus
hõlmab õiguse alustada ja jätkata tegutsemist füüsilisest isikust
ettevõtjana ning asutada ja juhtida ettevõtjaid „neil tingimustel, mida
oma kodanike jaoks sätestab selle riigi õigus, kus niisugune asutamine
toimub”.Järelikult piisab artikli 53
järgimiseks sellest, et ükski uus meede ei kehtesta teiste
liikmesriikide kodanike asutamisõigusele rangemaid norme, kui on ette
nähtud oma kodanikele, sõltumata ettevõtjate õiguslikust vormist. Artikli 37 tõlgendamineArtikli
37 lõige 1 sätestab, et liikmesriigid kohandavad „kaubandusliku
iseloomuga riigimonopole” järk-järgult nii, et kaupade hankimis- ja
turustamistingimuste suhtes ei oleks diskrimineerimist liikmesriikide
kodanike vahel.Artikli lõike 2 järgi on
liikmesriigid kohustatud hoiduma kehtestamast uusi meetmeid, mis on
vastuolus artikli 37 lõikes 1 sätestatud põhimõtetega.Sellega
on liikmesriigid võtnud endale kahekordse kohustuse: esiteks aktiivse
kohustuse kohandada riigimonopole, teiseks passiivse kohustuse vältida
igasuguseid uusi meetmeid.Taotletud
tõlgendus on seotud teise kohustusega koos nende esimese kohustuse
aspektidega, mis on vajalikud kõnealuseks tõlgenduseks.Artikli 37 lõige 2 sisaldab tingimusteta keeldu: mitte kohustust midagi teha, vaid kohustust hoiduda millegi tegemisest. Selle kohustuse suhtes ei kehti mingeid erandeid, mille järgi kohustuse täitmine võiks sõltuda siseriiklikust õigusaktist. See keeld on olemuselt selline, millel võib olla vahetu õigusmõju liikmesriikide ja üksikisikute vahelistes õigussuhetes.Niisugune
selgelt väljendatud keeld, mis jõustus koos asutamislepinguga kogu
ühenduses ja sai seega liikmesriikide õigussüsteemi lahutamatuks osaks,
moodustab osa nende riikide õigusest ja puudutab vahetult nende
kodanikke, kelle huvides ta on loonud üksikisiku õigused, mida
siseriiklikud kohtud peavad kaitsma. Sõnastuse
keerukus ja tõsiasi, et artikli 37 lõiked 1 ja 2 kattuvad, tingivad
vajaduse käsitleda neid tõlgendamisel osana peatükist, kuhu nad
kuuluvad. See peatükk käsitleb „liikmesriikidevaheliste koguseliste piirangute kõrvaldamist”. Artikli
37 lõikes 2 osutatakse „lõikes 1 sätestatud põhimõtetele” selleks, et
takistada „kaupade hankimis- ja turustamistingimuste” suhtes uue
„diskrimineerimise tekitamist liikmesriikide kodanike vahel”. Pärast
sellist eesmärgi täpsustamist kirjeldatakse artikli 37 lõikes 1 selle
eesmärgiga vastuolus olla võivaid vahendeid, selleks et neid ära
keelata.Artikli 37 lõikes 2 sisalduva viite
kohaselt on artikli 37 lõikes 1 täpsustatud uued monopolid või organid
keelatud, kui nad kalduvad tekitama uusi diskrimineerimisjuhtumeid
kaupade hankimis- ja turustamistingimuste suhtes. Seepärast
tuleb põhikohtuasja arutaval kohtul kõigepealt uurida, kas selle
eesmärgi saavutamist on pärsitud, s.o kas uus diskrimineerimine
liikmesriikide kodanike vahel seoses kaupade hankimis- ja
turustamistingimustega tuleneb vaidlustatud meetmest endast või on selle
tagajärg.Jääb üle vaagida artikli 37 lõikes 1 ettenähtud vahendeid. See
lõige ei keela riigimonopolide kui niisuguste loomist, vaid keelustab
ainult „kaubandusliku iseloomuga” riigimonopolid ja needki üksnes juhul,
kui nad ähvardavad tekitada kõnealuseid diskrimineerimisjuhtumeid. Selle
keelu alla langemiseks peavad esiteks kõnealuste riigimonopolide ja
organite eesmärgiks olema tehingud kaupadega, mis on
liikmesriikidevahelise konkurentsi ja kaubanduse objekt, ja teiseks
peavad nad etendama olulist osa sellises kaubanduses.Põhikohtuasja
arutav kohus peab igal üksikjuhul hindama, kas vaadeldav
majandustegevus on seotud sellise kaubaga, mis oma laadi ja tema suhtes
kehtivate tehniliste või rahvusvaheliste eeskirjade tõttu võib
liikmesriikide kodanike omavahelises impordis või ekspordis etendada
olulist osa. KohtukuludEuroopa
Majandusühenduse Komisjoni ja Euroopa Kohtule märkusi esitanud Itaalia
valitsuse kohtukulusid ei hüvitata. Et põhikohtuasja poolte jaoks on
käesolev menetlus Milano Giudice Conciliatore’s poolelioleva asja üks
staadium, otsustab kohtukulude jaotuse nimetatud kohus.Esitatud põhjendustest lähtudesEUROOPA KOHUS_võttes arvesse menetlusdokumente_kuulanud ära ettekandja-kohtuniku ettekande_kuulanud ära põhikohtuasja poolte, Euroopa Majandusühenduse Komisjoni ja Itaalia valitsuse märkused_kuulanud ära kohtujuristi ettepaneku_võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingu artikleid 37, 53, 93, 102 ja 177_võttes arvesse protokolli Euroopa Majandusühenduse Kohtu põhikirja kohta_võttes arvesse Euroopa Ühenduste Kohtu kodukorda_vastuseks artiklil 177 põhinevale väitele vastuvõetamatuse kohta, otsustab:Et
hilisem ühepoolne meede ei või olla ülimuslik ühenduse õiguse suhtes,
on Milano Giudice Conciliatore esitatud küsimused vastuvõetavad niivõrd,
kui need on käesolevas asjas seotud EMÜ asutamislepingu sätete
tõlgendamisega.Euroopa Kohus otsustab samuti:1.      Artikkel 102 ei sisalda mingeid sätteid, mis võivad luua üksikisiku õigusi, mida siseriiklikud kohtud peavad kaitsma.2.      Artikli 93 need osad, millega küsimus on seotud, ei sisalda samuti selliseid sätteid.3.      Artikkel 53 on ühenduse õigusnorm, mis võib luua üksikisiku õigusi, mida siseriiklikud kohtud peavad kaitsma. See
artikkel keelab igasuguse uue meetme, mis kehtestab teiste
liikmesriikide kodanike asutamisõigusele rangemad normid, kui on ette
nähtud oma kodanikele, sõltumata ettevõtjate õiguslikust vormist.4.      Artikli
37 lõige 2 on tervikuna ühenduse õigusnorm, millega võidakse luua
üksikisiku õigusi, mida siseriiklikud kohtud peavad kaitsma. Mis
puutub esitatud küsimusse, siis keelab kõnealune lõige kehtestada
artikli 37 lõike 1 põhimõtetega vastuolus olevaid uusi meetmeid, s.o
meetmeid, mille eesmärk või toime tekitab uue diskrimineerimise
liikmesriikide kodanike vahel seoses kaupade hankimis- ja
turustamistingimustega monopolide või organite kaudu, millel peavad
esiteks olema eesmärgiks tehingud kaupadega, mis on
liikmesriikidevahelise konkurentsi ja kaubanduse objekt, ja mis teiseks
peavad etendama olulist osa sellises kaubanduses.Veel otsustab Euroopa Kohus:Käesoleva menetluse kohtukulude jaotuse otsustab Milano Giudice Conciliatore.Otsuse langetas Euroopa Kohus 15. juulil 1964 Luxembourgis.DonnerHammesTrabucchi DelvauxRossi      LecourtStraussKuulutatud avalikul kohtuistungil 15. juulil 1964 Luxembourgis.Kohtusekretär       PresidentA. Van Houtte       A. M. Donner* Kohtumenetluse keel: itaalia.