62003CC0195_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
„
Közösségi Vámkódex
–
A vámfelügyelet feltételei
–
Behozatalivám-tartozás keletkezése
–
Áruk vám elé állítása
–
Téves megnevezéssel tett vámáru-nyilatkozat hatásai (»konyhai felszerelés« »cigaretta« helyett)
–
Utólagos elvonás a vámfelügyelet alól
”
I – Bevezetés
1. A jelen előzetes döntéshozatali eljárás tárgyát képező tényállást köznyelvileg a „cigarettacsempészet” fogalmával lehet körülírni. Lényegében arról az eljárásról van szó, amelynek keretében a cigarettát a Közösség vámterületére történő beléptetése után konyhai felszerelésként („ cookware ”) jelentették be, majd később elvonták a vámfelügyelet alól.
2. Ez ügyben a belga Hof van Beroep te Antwerpen(2) (a továbbiakban szintén: a kérdést előterjesztő bíróság) előtt fellebbezési szakban eljárás van folyamatban M. Papismedov és más terheltek ellen különböző vámbűncselekmények miatt. E büntetőeljárás kapcsán a kérdést előterjesztő bíróság különböző kérdéseket tesz fel a Bíróságnak a vámfelügyelet fogalmával és a vámtartozásnak a Közösségi Vámkódex(3) szerinti keletkezésével kapcsolatban.
II – Jogi háttér
A – A közösségi szabályozás
3. A vámfelügyelet
a Vámkódex 4. cikkének 13. pontjában a következőképpen kerül meghatározásra:
„a vámhatóságok által a vámjogszabályok és – indokolt esetben – a vámfelügyelet alatt lévő árura vonatkozó egyéb rendelkezések betartásának biztosítása céljából általában tett intézkedés”.
4. A vámáru-nyilatkozat
tekintetében a Vámkódex 4. cikkének 17. pontja a következő fogalommeghatározást tartalmazza:
„valamely személy azon óhajának előírt formában és módon tett jelzése, hogy az árut adott vámeljárás alá kívánja helyezni”.
5. A Vámkódex 4. cikkének 19. pontja az áru vám elé állítása
fogalmára a következő definíciót határozza meg:
„a vámhatóság erre megállapított módon történő értesítése az árunak a vámhivatalba vagy a vámhatóságok által kijelölt vagy jóváhagyott egyéb helyre történő megérkezéséről”.
6. A vámfelügyelet kezdete és vége a Vámkódex 37. cikkéből következik:
„(1) A Közösség vámterületére behozott áru a beléptetése időpontjától kezdve vámfelügyelet alatt áll. Az árut a vámhatóság a hatályban lévő rendelkezéseknek megfelelően ellenőrizheti.
(2) Az áru adott esetben addig marad az említett vámfelügyelet alatt, amíg erre vámjogi helyzetének meghatározásához szükség van; nem közösségi áru esetében pedig, a 82. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül addig, amíg a vámjogi helyzete meg nem változik, vámszabad területre vagy vámszabad raktárba kerül, vagy a 182. cikknek megfelelően újraexportálják vagy megsemmisítik.”
7. A Vámkódex 38–42. cikke a Közösség vámterületére beléptetett árut behozó személy kötelezettségeit szabályozza a határátlépés időpontjától az áru vám elé állításáig. Ott különösen a következők kerülnek meghatározásra:
„ 38. cikk
(1) A Közösség vámterületére beléptetett árut az azt a Közösségbe behozó személy haladéktalanul továbbszállítja – ha van ilyen – a vámhatóság által kijelölt útvonalon és utasításainak megfelelően:
a) a vámhatóság által kijelölt vámhivatalhoz vagy bármely más olyan helyre, amit e hatóságok kijelöltek vagy jóváhagytak; vagy
[…]
40. cikk
Azt az árut, amely a 38. cikk (1) bekezdésének a) pontja értelmében megérkezik a vámhivatalhoz vagy a vámhatóság által kijelölt vagy jóváhagyott egyéb helyre, az árut a Közösség vámterületére behozó személynek vagy, adott esetben, az e behozatalt követően az áru fuvarozásáért felelősséget vállaló személynek vám elé kell állítania.”
8. A Vámkódex 202. és azt követő cikkei a vámtartozás keletkezésének azon eseteire tartalmaznak szabályokat, ha az árunak a Közösség vámterületére történő behozatalakor vámjogi mulasztásokra kerül sor. A jelen összefüggésben különösen a következő cikkek bírnak jelentőséggel:
„ 202. cikk
(1) A behozatalkor vámtartozás keletkezik:
a) a behozatalivám-köteles árunak a Közösség vámterületére történő jogellenes bejuttatásakor; [...]
E cikk alkalmazásában jogellenes bejuttatás a 38–41. cikk és a 177. cikk második franciabekezdése rendelkezéseinek megsértésével történő bejuttatás.
(2) A vámtartozás az áru jogellenes bejuttatásakor keletkezik.
(3) Adós:
– az a személy, aki az ilyen árut jogellenesen bejuttatta,
[...]
203. cikk
(1) A behozatalkor vámtartozás keletkezik:
– a behozatalivám-köteles áru vámfelügyelet alóli jogellenes elvonása esetén.
(2) A vámtartozás az áru vámfelügyelet alóli jogellenes elvonásakor keletkezik.
(3) Adós:
– az a személy, aki az árut elvonta a vámfelügyelet alól,
– bármely személy, aki részt vett az előbb említett elvonásban, és tudomása volt, vagy tudomása kellett legyen arról, hogy az árut elvonják a vámfelügyelet alól,
– bármely személy, aki a szóban forgó árut megszerezte vagy birtokában tartotta, és az áru megszerzésekor vagy átvételekor tudomása volt, vagy tudomása kellett legyen arról, hogy azt elvonták a vámfelügyelet alól, és
– adott esetben, az áru átmeneti megőrzéséből vagy az adott vámeljárás alkalmazásából származó kötelezettségek teljesítésére kötelezett személy.
204. cikk
(1) A behozatalkor vámtartozás keletkezik:
a) behozatalivám-köteles áru vonatkozásában, annak átmeneti megőrzéséből vagy az adott vámeljárás alkalmazásából származó kötelezettségek valamelyikének nem teljesítése miatt; vagy
[…]
a 203. cikkben említett eseteken kívül, kivéve, ha megállapítják, hogy e mulasztások nincsenek jelentős hatással a szóban forgó átmeneti megőrzés vagy vámeljárás helyes lefolytatására.
(2) A vámtartozás akkor keletkezik, amikor azt a kötelezettséget, amelynek nem teljesítése a vámtartozást keletkezteti, már nem teljesítik, vagy amikor az árut a vonatkozó vámeljárás alá vonják, amennyiben utólag megállapítják, hogy az árunak az említett eljárás alá vonására vagy az áru meghatározott célra történő felhasználása alapján csökkentett vagy nulla behozatali vámtétel megadására vonatkozó feltétel ténylegesen nem került teljesítésre.
(3) Az adós az a személy, akit, a körülményektől függően, vagy a behozatalivám-köteles áru vonatkozásában annak átmeneti megőrzéséből vagy az adott vámeljárás alkalmazásából származó kötelezettségek teljesítésére köteleztek, vagy akinek meg kell felelnie azoknak a feltételeknek, amelyek az árunak ez alá az eljárás alá vonására vonatkoznak.”
B – A belső szabályozás
9. A belga vámjövedéki büntetőjog az 1977. július 18-i Algemene Wet inzake Douane en Accijnzen(4) (a továbbiakban: A.W.D.A.) 257. §‑ának (3) bekezdésében értelemszerűen azt írja elő, hogy büntetendő, aki a vámhatóság előzetes engedélye nélkül az árukat a vonatkozó vámokmányokban előírttól eltérő helyre szállítja.
III – A tényállás, az előzetes döntéshozatal iránti kérelem és az eljárás
10. 2001. június 10‑én konténerhajó kötött ki Antwerpen kikötőjében, és a helyi vámhivatal vámkezelte. Az e célból bemutatott szállítási okmányok szerint az egyik kirakodott konténer 406 doboz konyhai felszerelést („ cookware” ) tartalmazott. Ezt az árut az elektronikus árubejelentés („ goederencomptabiliteit” ) során a hajó megérkezése előtt bejelentették. Eszerint a Kínai Népköztársaságból származó áruról volt szó, amelyet belgiumi címzettnek szántak.
11. Egy nappal később, 2001. június 11-én a vámhivatal átvizsgálta a konténert. Kiderült, hogy az csak 29 doboz konyhai felszerelést tartalmazott, mégpedig a raktér első két sorában. Amögött azonos dobozok voltak, amelyekbe mindazonáltal fekete műanyag zsákokban egyenként két kisebb dobozban cigaretta volt becsomagolva.
12. Szintén 2001. június 11-én az árut úgynevezett közösségi külső árutovábbítási eljárásra jelentették be. Az e célból kiállított úgynevezett „T1 okmányon” a konténer rakományaként a kérelemnek megfelelően ismét csak konyhai felszerelést tüntettek fel. Az eljárás főkötelezettje a Transocean System Transport BVBA nevű táraság volt. Az árutovábbítási okmányban foglaltak szerint a konténert a United Logistic Partners BVBA‑nak egy Merksemben (Belgium) található vámraktárba, mint rendeltetési vámhivatalba kellett szállítania.
13. A konténert mindazonáltal másnap az egyik terhelt egy Schotenben (Belgium) található raktárba szállította, amelyben a vámfelügyelet alatt álló áruk megőrzése nem engedélyezett. Ott fogták el a belga vámhatóság munkatársai, akik a teherautót észrevétlenül követték. A raktár átvizsgálása során egyéb tárgyak mellett a konténer teljes rakományát, közte 7 090 000 szál cigarettát foglaltak le.
14. A konténer Schotenben történő kirakodásánál jelen lévő M. Papismedov és egyéb terheltek ellen e cselekmények miatt a Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen előtt vádat emeltek. Többek között azt rótták terhükre, hogy a lefoglalt cigaretták tekintetében az A.W.D.A. 257. §‑ának (3) bekezdése szerint bűntettet követtek el. A terhelteknek azt rótták fel, hogy a cigarettát a Közösség vámterületére csempészték azzal, hogy az árut a szállítás során az árutovábbítási eljárás keretében a vámfelügyelet alól elvonták.
15. Az elsőfokú bíróság, a Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen e vonatkozásban 2001. július 30‑án hozott ítéletével nyolc vádlottat hat és tíz hónap közötti szabadságvesztésre ítélt. Ezen túl a vádlottakat egyetemleges kötelezettként a cigaretták behozatalából keletkező vámtartozás tízszeresének megfelelő összegű pénzbüntetésre ítélték. Az elítéltek között volt többek között M. Papismedov is.
16. A kérdést előterjesztő bíróság mint fellebbviteli bíróság foglalkozik az üggyel. Azon az állásponton van, hogy a fellebbezésről hozandó döntése attól függ, hogy a behozott cigaretták után fennálló vámtartozás a Vámkódex 202., 203. vagy 204. cikke alapján keletkezett‑e. A közösségi jog értelmezésével kapcsolatos kételyek okán a Hof van Beroep te Antwerpen 2003. május 7‑én hozott határozatával előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1) Az áruk, amelyekre téves megnevezést/kereskedelmi nevet említő gyűjtő árunyilatkozatot (a jelen esetben cigaretták helyett konyhai felszerelések) nyújtottak be, vagy azok az áruk, amelyeket a vámeljárás (úgymint a közösségi külső árutovábbítási eljárás) céljából téves megnevezés/kereskedelmi név alatt jelentettek be, azt kell megállapítani, hogy azt – akár szándékosan, akár nem – a téves megnevezést/kereskedelmi nevet tartalmazó nyilatkozat ellenére szabályszerűen léptették be a Közösség vámterületére, és ebből következően vámfelügyelet (átmeneti megőrzés vagy vámeljárás) alatt állnak?
2) Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén, és ha elvonták a vámfelügyelet alól az árukat, amelyeket – akár szándékosan, akár nem – téves megnevezés/kereskedelmi név alatt jelentettek be, azt kell‑e megállapítani, hogy a vámtartozás a Közösségi Vámkódex 203. cikkén alapul, és szintén e vámtartozás adósának kell‑e tekinteni azt a személyt, aki az áru átmeneti megőrzésére, vagy azon vámeljárásra vonatkozó kötelezettségek betartására köteles, amelynek az árukat alávetették (még ha téves kereskedelmi név alatt is)?
3) Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén, és amennyiben a vámhatóságok megállapítják, hogy vámfelügyelet alatt álló árukat – akár szándékosan, akár nem – téves megnevezés/kereskedelmi név alatt jelentettek be, amikor az áruk a vámfelügyelet alól (még) nem voltak elvonva, és a vámhatóságok azokhoz hozzáférhettek, azt kell‑e megállapítani, hogy a téves megnevezés/kereskedelmi név alatt bejelentett árukat illetően a vámtartozás a Közösségi Vámkódex 204. cikke alapján keletkezett, vagy azt, hogy még nem keletkezett vámtartozás ezen áruk tekintetében?
4) Az első kérdésre adott nemleges válasz esetén azt kell‑e megállapítani, hogy az – akár szándékosan, akár nem – t éves megnevezés/kereskedelmi név alatt bejelentett árukat jogellenesen léptették be a Közösség vámterületére (azaz a Közösségi Vámkódex 38–41. valamint 177. cikke [első bekezdésének második] franciabekezdése megsértésével) úgy, hogy az ezekre az árukra vonatkozó vámtartozás a Közösségi Vámkódex 202. cikkén alapult; valamint azt kell‑e megállapítani, hogy az a személy, aki téves megnevezést/kereskedelmi nevet tartalmazó gyűjtő árunyilatkozatot, vagy az áruk vámeljárás alá vonása céljából tett nyilatkozatot nyújtott be, csak abban az esetben minősülhet a vámtartozás adósának, amennyiben megfelel a Közösségi Vámkódex 202. cikkének (3) bekezdésében szereplő »adós« fogalmának?”
17. A Bíróság előtti eljárásban M. Papismedov terhelt, a belga kormány, a finn kormány és a Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket.
IV – A Bíróság előtt tett észrevételek összefoglalása
18. M. Papismedov terhelt azon a véleményen van, hogy az első kérdést át kell fogalmazni, és úgy kell megválaszolni, hogy a Vámkódex 202. cikke értelmében áruknak a Közösség vámterületére történő szabályszerűtlen beléptetéséről van szó, ha ezeket az árukat téves megnevezéssel, illetve kereskedelmi névvel állítják vám elé. Másodlagosan M. Papismedov azt javasolja a Bíróságnak, hogy az első kérdésre tagadó, a negyedik kérdésre pedig igenlő választ adjon, és a második valamint a harmadik kérdést hagyja megválaszolatlanul, mivel azok tárgytalanok.
19. A finn kormány és a Bizottság lényegében megegyezően azon véleményen van, hogy olyan tényállás esetében, mint amilyen az alapeljárásban szerepel, a vámtartozás a Vámkódex 202. cikke alapján keletkezik.
20. Ezzel szemben a belga kormány azt az álláspontot képviseli, hogy az áruk vám elé állításának kötelezettsége nem foglalja magában a helyes megnevezés kötelezettségét, és hogy a téves megnevezés alatt vám elé állított áruk mégiscsak szabályszerűen kerültek beléptetésre a Közösség vámterületére, így tehát nem keletkezik vámtartozás a Vámkódex 202. cikke értelmében. Ha az ellenőrzés során kiderül, hogy árukat téves megnevezés alatt jelentettek be gyűjtő árunyilatkozattal, és ezzel a vámfelügyelet alól elvonták, úgy a belga kormány véleménye szerint a Vámkódex 203. cikke értelmében keletkezik vámtartozás. A negyedik kérdésre ilyen körülmények között nem kell válaszolni.
V – Álláspont
21. A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem csatlakozik egy sor olyan bírósági eljáráshoz, amelyek különösen a Vámkódex 202. és azt követő cikkeinek értelmezésére vonatkoztak(5) . A Hof van Beroep te Antwerpen által előterjesztett tényállás mindenesetre több olyan kérdést vet fel, amelyekkel kapcsolatban részleteiben a Bíróság még nem foglalt állást. A kérdést előterjesztő bíróság kérdése a Vámkódex egyes tényállásainak megfelelő elhatárolására irányul, amelyek alapján vámtartozás keletkezhet.
22. Normális körülmények között akkor keletkezik behozatalivám-tartozás, ha az árut – köznyelvileg kifejezve – „elvámolják”, azaz – hogy a Vámkódex 201. cikke (1) bekezdése a) pontjának szavaival fejezzük ki – a behozatalivám-köteles áru szabad forgalomba bocsátásakor(6) .
23. Ezzel szemben a behozatalivám-tartozás keletkezése a Vámkódex 202‑205. cikke szerint alakul, ha bizonyos vámjogi mulasztásokat követnek el. A tényállás alapján ezek a cikkek a (2) és (3) bekezdéseikben a vámtartozás keletkezésére különböző időpontokat írnak elő és különböző adósokat jelölnek meg.
24. Mivel az egyes terheltek nem a teljes, 2001. június 10. és 12. közötti eljárásban, hanem csak különböző cselekményekben vettek részt, adott esetben csupán néhányan lehetnek a cigaretták után keletkező behozatali vám adósai. Ez attól függ, hogy a Vámkódex mely rendelkezései kerülnek alkalmazásra.
A – Az első kérdésről: vámfelügyelet
25. Az első kérdésével, amely a többi kérdés előkérdése is, a kérdést előterjesztő bíróság értelemszerűen arra vonatkozóan kér felvilágosítást, hogy az importált áruk vámfelügyelet alatt állnak-e, ha gyűjtő árunyilatkozattal történő bejelentésükkor, vagy a vámeljárás számára történő bejelentésükkor a vámhatóság részére tévesen kerültek megnevezésre.
26. Első lépésben e kérdés megválaszolására a vámfelügyelet feltételeinek bemutatása kínálkozik. Ezt követően azt kell megtárgyalni, hogy a téves vámáru-nyilatkozat kihatással lehet-e a vámfelügyelet fennállására.
1. A vámfelügyelet feltételei
27. A Vámkódex 37. cikke (1) bekezdésének első mondata szerint a vámfelügyelet akkor kezdődik, amint az áru a Közösség vámterületére beléptetésre
kerül.
28. A vámáru-nyilatkozattal (a Vámkódex 4. cikkének 17. pontja) és az áru vám elé állításával (a Vámkódex 4. cikkének 19. pontja) ellentétben, amelyek minden esetben írásbeli nyilatkozatot
igényelnek a vámhatóság irányában, az árunak a Közösség vámterületére történő beléptetése egyszerű cselekvés, reálaktus .
29. Ezért a vámfelügyelet nem feltételezi azt, hogy az adott áru (jelen esetben cigaretta) tudatosan
kerül behozatalra, sem azt, hogy szabályszerűen
kerül behozatalra.
30. Egyrészt nem az a lényeg, hogy vajon a behozatalban részt vevő személyek egyenként tudták-e, milyen fajta árut hoztak be a Közösség területére. A vámhatóság ellenőrzési jogosultságai nem csupán bizonyos áruk tudatos
behozatalának esetén állhatnak fenn, sokkal inkább fenn kell állniuk akkor is, ha árukat nem tudatosan, például jóhiszemű fuvarozókon keresztül, a behozatali vámok megfizetésének kikerülésével csempésznek be a Közösség gazdasági forgalmába(7) . Az áru Közösség vámterületére történő behozatala időpontjában egyébként éppoly kevéssé lényeges a vámhatóságnak az áru létezéséről való akármilyen tudomása. Normális esetben a vámhatóság sokkal inkább csupán az áru vám elé állítása révén (vö. a Vámkódex 4. cikkének 19. pontjával és 40. cikkével) értesül egyáltalán az áru jelenlétéről.
31. A Vámkódex 37. cikke (1) bekezdésének ezt a tisztán objektív értelmezését kínálja a vámfelügyelet értelme és célja is. A Vámkódex 4. cikkének 13. pontja szerint ugyanis a vámfelügyelet feljogosítja a vámhatóságokat, hogy a Közösség vámterületére behozott áruk tekintetében a vámjogszabályok és indokolt esetben egyéb rendelkezések betartásának biztosítása céljából intézkedéseket tegyenek (vö. a Vámkódex 37. cikke (1) bekezdésének második mondatával). E felügyelet gyakorlati hatékonyságának nagy része elveszne, ha csak tudatosan behozott
áruk tartoznának a hatálya alá; a behozatal értelmes ellenőrzése kizárt lenne.
32. Másrészt a vámfelügyelet kezdete a Vámkódex 37. cikkének (1) bekezdése szerint nem feltételezi az árunak a Közösség vámterületére történő szabályszerű
beléptetését sem. Ellentétben azzal, amint a kérdést előterjesztő bíróság az első kérdésében esetlegesen feltételezi, nem áll fenn okozati kapcsolat az árunak a Közösség vámterületére történő szabályszerű beléptetése és a vámfelügyelet kezdete között. A Vámkódex 202. cikke (1) bekezdésének második albekezdéséből ugyanis az ellenkezőre való következtetéssel levezethető, hogy az áru csak akkor kerül szabályszerűen beléptetésre a vámterületre, ha a határon történő puszta átszállítás mellett a Vámkódex 38–41. cikkéből következő kötelezettségek is teljesülnek. Különösen a vám elé állítást kell a Vámkódex 40. cikke értelmében végrehajtani.
33. A behozott áruk mindazonáltal már vám elé állításuk előtt
vámfelügyelet alatt állnak. Ez különösen akkor bír jelentőséggel, ha az illetékes vámhivatal nem közvetlenül a Közösség külső határán található. Ilyen esetben ugyanis a vámhatóságnak a vámfelügyelet keretében jogosultnak kell lennie arra, hogy ellenőrizze a határátlépés és vámhivatal közötti szállításra jóváhagyott útvonalak (pl. vámutak) betartását(8) . Egyébként a vámfelügyelet gyakorlati hatékonyságát ismét csak elvesztené, és a behozatal megfelelő ellenőrzése kizárt lenne.
34. A gyűjtő árunyilatkozat és a vámeljárás számára történő bejelentés éppoly kevéssé feltételei a vámfelügyelet kezdetének, mint az áru vám elé állítása. Ez nemcsak a vonatkozó előírások szövegéből következik, hanem a Vámkódex rendszeréből is. Ugyanis mind a gyűjtő árunyilatkozat, mind az áru vámjogi sorsának – például az árutovábbítási eljárásra való bejelentés általi – megítélése, a Vámkódex 43. cikkének első mondata és 48. cikke értelmében feltételezik az áru vám elé állítását, míg ezzel ellentétben a vámfelügyelet, mint az bemutatásra került, az árunak a Közösség vámterületére történő puszta beléptetéséhez
kapcsolódóik, vagyis az áru vám elé állítása előtt megkezdődik.
2. A téves bejelentés kihatása a vámfelügyelet fennállására
35. Annak vizsgálata marad hátra, hogy vajon az áru téves bejelentése, mint ahogy az a jelen esetben történt („konyhai felszerelés” „cigaretta” helyett), a vámfelügyelet fennmaradását
befolyásolhatja-e, vagyis hogy vajon a vámfelügyelet megszűnik-e
a téves bejelentéssel.
36. A téves bejelentés ilyen kihatása ellen és a vámfelügyelet változatlan fennmaradása mellett szól a Vámkódex 37. cikkének (2) bekezdése. Ezen előírás szerint ugyanis az áru addig marad az említett vámfelügyelet alatt, amíg erre vámjogi helyzetének meghatározásához szükség van. Nem közösségi áru esetében pedig addig tart a vámfelügyelet, amíg ezen áru vámjogi helyzete meg nem változik, vagyis rendszerint amíg vámjogilag szabad forgalomba nem bocsátották (vö. a Vámkódex 4. cikke 7. pontjának második franciabekezdésével és a 79. valamint az azt követő cikkekkel)(9) . A vámjogilag szabad forgalomba bocsátásra történő puszta bejelentés
még nem eredményezi a vámjogi helyzet megváltozását(10) ; ez csak az áru vámhatóság általi kiadásával
következik be a Vámkódex 4. cikkének 20. pontja, valamint a 79. cikke (2) bekezdésével együtt olvasott 73. és 74. cikkének értelmében, vagyis az áru „szabadon bocsátásával” a vámtartozás megfizetése vagy biztosíték nyújtása után(11) .
37. Jelen esetben még a szabad forgalomba bocsátásra történő bejelentés fokát sem érték el. Sokkal inkább csupán külső árutovábbítási eljárást hajtottak végre, vagyis külön, a szabad forgalomba bocsátástól elkülönítendő eljárást (vö. a Vámkódex 4. cikke 16. pontjának a) és b) pontjával), amely nem vezet az áru vámjogi helyzetének megváltozásához. Felfüggesztő eljárásról van tehát szó, amely lehetővé teszi az árunak a rendeltetési helyre szállítását, és a rendeltetési helyen történő „elvámolását”(12) ; a külső árutovábbítási eljárás célja az áru vám elé állítása és vámjogi helyzetének megállapítása a rendeltetési hely szerinti vámhivatalban (vö. a Vámkódex 92., 40. és 42. cikkével).
38. Mellékesen megjegyzendő, hogy az áru téves bejelentése nem képezi az árunak a Vámkódex 203. cikke (1) bekezdése szerinti elvonását
sem, amely a vámfelügyeletet megszüntette volna. Az időközben megerősített ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis elvonás akkor forog fenn, ha a cselekvés vagy mulasztás ahhoz vezet, hogy az illetékes vámhatóság akárcsak átmenetileg is a vámfelügyelet alatt álló áruhoz való hozzáférésben és a Vámkódex 37. cikkének (1) bekezdésében előírt ellenőrzések végrehajtásában akadályozva van(13) . Következésképpen a puszta tény, hogy az árut tévesen jelentik be, nem jelent ilyen elvonást, mivel ez nem érinti a vámhatóságok tényleges hozzáférési lehetőségét
a behozott áruhoz.
3. Következtetés
39. Mindezek alapján a Közösség vámterületére beléptetett áru vámfelügyelet alatt áll, még akkor is, ha a vámhatóság irányában – mindegy, hogy szándékosan vagy nem szándékosan – tévesen került bejelentésre.
B – A negyedik kérdésről: a Vámkódex 202. cikke
40. Ajánlatos a negyedik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést a második és harmadik kérdés előtt tárgyalni, úgy, ahogyan az a behozatali eljárás lefolyásának, valamint a megfelelő előírások Vámkódexbeli elhelyezkedésének megfelel.
41. A negyedik kérdés az alapeljárás tényállásának azon részére vonatkozik, amikor az árut (konyhai felszerelést és cigarettát) Antwerpen kikötőjébe beléptették, és az egyik terhelt a helyi vámhatóságnak az árura vonatkozó bizonyos nyilatkozatokat tett. Ezzel a két részből álló kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy egyrészt a behozatalivám-tartozás a Vámkódex 202. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján keletkezik-e, ha az árukat a határátlépés után a vámhatóság irányában tévesen jelölik meg, és másrészt, hogy a téves megnevezést tevő személy a vámtartozás adósaként bevonható-e az eljárásba.
42. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel ellentétben ez a kérdés akkor is releváns, ha az első kérdésre adott válasz – mint a jelen esetben – igenlő. Az áru már a Közösség vámterületére történő beléptetésével vámfelügyelet alatt áll(14) . Mindazonáltal a vámfelügyelet nem a Vámkódex 202. cikkének alkalmazását megalapozó, sem azt kizáró tényállási elem. A vámfelügyelet fennállásáról ezen előírás keretében nincs szó.
1. Behozatalivám-tartozás keletkezése a Vámkódex 202. cikke szerint
43. Behozatalivám-tartozás a Vámkódex 202. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint a behozatalivám-köteles árunak a Közösség vámterületére történő jogellenes bejuttatásakor keletkezik(15) . A Vámkódex 202. cikkének (1) bekezdése második albekezdésében adott jogi meghatározás értelmében jogellenes bejuttatás a Vámkódex 38–41. cikke és 177. cikke második franciabekezdése rendelkezéseinek megsértésével történő bejuttatás.
44. Eszerint a negyedik kérdés első részének megválaszolása attól függ, hogy az árunak a vámhatóság irányában történő téves megnevezése („konyhai felszerelés” „cigaretta” helyett) a Vámkódex 38–41. cikkéből következő kötelezettségek megsértésének minősül‑e(16) .
45. Az árunak a vámhatóság irányában történő téves megnevezése nem ütközik a Vámkódex 38. cikkébe. Ezen előírás szerint az árut a határátlépést követően haladéktalanul, és ha van ilyen, a vámhatóság által kijelölt útvonalon egy meghatározott helyre kell szállítani . Ezalatt rendszerint egy vámhivatal értendő, ahol az áru nyilvántartásba vétele megtörténhet. A Vámkódex 38. cikke tehát nem nyilatkozattételt, hanem reálaktus elvégzését követeli meg, nevezetesen az áru elszállítását meghatározott időbeli és térbeli előírások között. A téves bejelentés ezért már tényállásilag sem tartozik a Vámkódex 38. cikkének hatálya alá.
46. Éppily kevéssé áll fenn jelen esetben alap a Vámkódex 39. cikke megsértésének megállapítására. A Vámkódex 38. cikkétől eltérően ez az előírás ugyan közlési kötelezettséget alapoz meg a vámhatóság irányában, ha és amennyiben az előbb említett szállítási kötelezettség előre nem látható körülmények vagy vis maior
következtében nem teljesíthető. Itt mindazonáltal kivételes szabályról van szó, amely a szállítási kötelezettséget beszámolási kötelezettséggel váltja fel. Ha az árut a Vámkódex 38. cikke (1) bekezdése a) pontjának megfelelően szabályszerűen elszállítják, úgy nem áll fenn a Vámkódex 39. cikkéből következő bejelentési kötelezettség.
47. A Vámkódex 41. cikke megsértésének megállapítására sincsen alap a jelen esetben.
48. Figyelembe veendő mindazonáltal a Vámkódex 40. cikke szerinti vám elé állítási kötelezettség megsértése. Amennyiben árut hoznak be, és egyáltalán nem állítják vám elé, ez kétségtelenül sérti a Vámkódex 40. cikkét. Ezzel szemben kérdéses, hogy vajon a puszta tartalmi tévedés
olyan áru megnevezése tekintetében, amelyet vám elé állítottak, a Vámkódex 40. cikke szerinti vám elé állítási kötelezettség megsértésének tekintendő-e. Mindkét aspektus tárgyalásra kerül a következőkben.
a) Olyan áru, amelyet vám elé állítottak, mindazonáltal tartalmilag téves megnevezés alatt
49. Az olyan áru tekintetében, amely tartalmilag téves megnevezés alatt került vám elé állításra
(„konyhai felszerelés” „cigaretta” helyett, illetve „konyhai felszerelés” „konyhai felszerelés és cigaretta” helyett), a Vámkódex 40. cikkének megsértése csak akkor jöhet szóba, ha a vám elé állítás kötelezettsége az áru helyes megnevezését
is magában foglalja.
50. A Vámkódex 4. cikkének 19. pontja szerint az áru vám elé állítása a vámhatóság erre megállapított módon történő értesítése az árunak a vámhivatalba vagy a vámhatóságok által kijelölt vagy jóváhagyott egyéb helyre történő megérkezéséről. Az áru vám elé állítása mutat rá először a vámhatóság számára arra, hogy behozott áru található a Közösség vámterületén. Ebben a stádiumban még nem szükséges, hogy a kötelezett a vámhatóságot a behozott áru fajtájáról és mennyiségéről is informálja. Az áru vám elé állítása ugyanis a fenti meghatározás szerint nem a vámhatóság arról való tájékoztatása, hogy milyen áruk találhatók a vámhivatalban. Csupán annyit kell közölni, hogy áruk érkeztek oda. Különösen egyértelműen következik ez a Vámkódex 4. cikke 19. pontjának angol és portugál nyelvi változatából, amelyek szerint az áru vám elé állítása esetén „notification […] of the arrival of goods ”-ról, illetve „comunicação […] da chegada de mercadorias ”-ról van szó.
51. A Vámkódex rendszere alátámasztja ezt az értelmezést. Így a közösségi jogalkotó azt tartotta megfelelőnek, hogy egyrészről az áru vám elé állítását, másrészről pedig a gyűjtő árunyilatkozatot önállóan alakítsa ki, és különböző fejezetekbe rendezze(17), valamint hogy a kötelességsértő magatartás esetén a vámtartozás keletkezését eltérően szabályozza(18) .
52. Jóllehet a Vámkódex 43. cikke azt mutatja, hogy mindkét nyilatkozat tartalmi és időbeli összefüggésben áll egymással; és a gyakorlatban is rendszerint együtt, illetve egyetlen nyilatkozat formájában kerülnek leadásra. Az alapeljárás tényállásában is úgy tűnik, hogy ez volt a helyzet.
53. Jogilag nézve mindazonáltal mindkét nyilatkozat elkülönítendő egymástól, és csak az a logikus, ha mindkét nyilatkozattal szemben különböző tartalmi követelményeket állítunk. A gyűjtő árunyilatkozat(19) esetén, valamint a későbbi vámáru-nyilatkozatnál a behozott áru pontos megnevezése kötelező. Ezzel szemben az áru vám elé állításának stádiumában elég csupán a vámhatóság felé tett általános közlést megkövetelni arra vonatkozóan, hogy behozott áruk találhatók egy meghatározott helyen.
54. Az áru vám elé állítására és a gyűjtő árunyilatkozatra vonatkozó tartalmi követelmények közötti ilyen különbség nem utolsósorban a nyilatkozat céljában és értelmében is visszatükröződik. A gyűjtő árunyilatkozat az áru azonosítását szolgálja, és segítség az elvámoláshoz arra az esetre, ha az árut a vám elé állítás után elvonják a vámfelügyelet alól. Ezzel szemben az áru vám elé állítása csupán előzetesen biztosítja, hogy a vámhatóság képes legyen a behozatali folyamatot már korán felügyelni, illetve a felügyeletet az árunak a vámhivatalba való megérkezését követően konkrét vizsgálatokon keresztül folytatni tudja.
55. A behozatali folyamat felügyeletéhez és ellenőrzéséhez szükséges, ugyanakkor elégséges is, ha a hatóság elsősorban csak arról szerez tudomást, hogy
áru – mindegy milyen fajta és mennyiségű – érkezett, és a megérkezett áru hol
található. Az áru téves megnevezése a vám elé állítás során ugyanis semmit nem változtat azon, hogy a behozott áru a megadott helyen található, és a vámhatóság ahhoz hozzáférhet (20) .
56. A Vámkódex 4. cikkének 19. pontjában az „erre megállapított módon” kitételre történő utalásból sem következik, hogy az áru vám elé állítása során további (és tartalmilag helytálló) adatokat kellene megadni a behozott áruról. A közösségi jog, különösen a Vámkódex végrehajtási rendelete(21) nem határoz meg semmi közelebbit az áru vám elé állításának formájáról és tartalmáról. Amennyiben az esetleges nemzeti végrehajtási rendelkezések nem határoznak meg további követelményeket, az áru vám elé állítása tetszés szerinti formában, akár határozott magatartás formájában is történhet.
57. Következésképpen azt kell megállapítani, hogy az áru vám elé állításának a Vámkódex 40. cikke szerinti kötelezettsége nem
tartalmaz az áru tartalmilag helyes megnevezésére vonatkozó kötelezettséget. Amennyiben tehát olyan áru érintett, amelyet vám elé állítottak, még ha tartalmilag téves megnevezéssel is, nem jön szóba a Vámkódex 40. cikkének megsértése.
b) Olyan áru, amelyet egyáltalán nem állítottak vám elé
58. Az imént tárgyalt tényállástól el kell határolni az olyan eseteket, amelyekben az árut (pl. cigarettát) egyáltalán nem állították vám elé, függetlenül attól, hogy ezt az árut jóhiszemű fuvarozók tudtuk nélkül hozták be, vagy az áru létezését teljesen tudatosan a behozatali vámok elkerülése céljából hallgatták el.
59. A Viluckas és Jonusas egyesített ügyekben hozott ítéletben a Bíróság jogosnak ítélte, hogy a Közösség vámterületére behozott áruk vám elé állítása a Vámkódex 4. cikkének 19. pontja értelmében minden árura
vonatkozik, mégpedig az elrejtett vagy a különösen erre alkalmas szerkezetek révén eltitkolt árukra is, és hogy az áru vám elé állításának kötelezettsége akkor is kiterjed a teherautó vezetőjére és kocsikísérőjére, akik ezeket az árukat a Közösség vámterületére behozták, ha az árukat tudtuk nélkül a járműben elrejtették vagy eltitkolták(22) . Amennyiben az ilyen árukat nem állítják vám elé, azok a Vámkódex 202. cikke (1) bekezdése a) pontjának értelmében jogellenesen kerülnek beléptetésre a Közösség vámterületére(23) .
60. Ezért tehát minden esetben vizsgálni kell, hogy az olyan áru, amelyet nem említenek kifejezetten a vám elé állítási nyilatkozatban, ezen vám elé állítás hatálya alá tartozik-e, tehát hogy egyáltalán a vám elé állítási nyilatkozatnak tárgya
volt-e(24) . Való igaz, hogy maga a Bíróság nem bír hatáskörrel az EK 234. cikk alapján indult eljárás keretében a közösségi jognak az alapeljárásra való alkalmazására. Arra azonban jogosult, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak a közösségi jog értelmezéséhez megadjon minden útmutatást, amely lehetővé teszi számára annak megítélését, hogy az olyan áru, mint az alapeljárásban lefoglalt cigaretták, amelyeket nem jelentettek be kifejezetten a vámhatóság felé, a vám elé állítási nyilatkozat hatálya alá esnek-e.
61. A Viluckas és Jonusas egyesített ügyekben hozott ítéletből vezérfonalként levezethető, hogy a vám elé állításra vonatkozó (tovább nem konkretizált) nyilatkozat mindig csak azokra az árukra vonatkozik, amelyek a szállítóeszköznek az áruk megőrzésére rendszerint szolgáló
tereiben találhatók(25) . Ez megfelel a vám elé állítás céljának és értelmének. Mivel csak az ilyen áruk tekintetében tudja a vámhatóság a számára a közösségi jog által biztosított ellenőrzési jogosítványokat teljes terjedelmükben gyakorolni(26), és a behozatali eljárás hatékony felügyeletét biztosítani(27) .
62. Olyan tényállás esetén, mint amilyen a Viluckas és Jonusas egyesített ügyeké is volt, a vámhatóság nem tudja minden további nélkül gyakorolni ellenőrzési jogosítványait, ugyanakkor abban az ügyben a csempészett cigaretták – a tulajdonképpeni raktértől elválasztva – egy külön e célra kialakított rejtekhelyen voltak a teherautó tetején(28) . Ezért nem feltétlenül volt elvárható, hogy a vámhatóság ezt az árut puszta rutinellenőrzés keretében megtalálja. Hasonló lenne a helyzet, ha például a gépjármű motorterében, ülése belsejében vagy a kerekei mögé rejtik el az árut.
63. Sokkal könnyebben megtalálhatja ezzel szemben a vámhatóság a nem, illetve tévesen bejelentett árut olyan tényállás esetén, mint amilyen jelen ügyben a Bíróság részére ismertetésre került. Itt a cigarettákat ugyanazon a helyen tárolták, mint a konyhai felszerelést, és ugyanolyan (jóllehet a terméktől idegen) dobozokba is csomagolták. A cigarettákat nem rejtették el például különleges szerkezet révén, vagy nem olyan rejtett helyen helyezték el, ahol egyébként nem tárolnak árut.
64. Összefoglalva: az áru vám elé állításának kötelezettsége az elrejtett vagy a különösen erre alkalmas szerkezetek révén eltitkolt árukra is kiterjed. A vám elé állítási nyilatkozatnak csak akkor lesznek az ilyen áruk tárgyai, ha abban kifejezetten említésre kerülnek, vagy a szállítóeszköznek az áruk megőrzésére rendszerint szolgáló
tereiben találhatók. Ellenkező esetben a Vámkódex 40. cikke sérül.
c) Következtetés
65. A negyedik kérdés első részére a következő válasz adandó:
A behozatalivám-tartozás nem a Vámkódex 202. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján keletkezik, amennyiben a vámhatóságnál az árut vám elé állították, még ha tartalmilag téves megnevezés alatt is.
Elrejtett vagy eltitkolt áruk, amelyeket nem említenek kifejezetten a vámhatóságnak, és amelyek nem a szállítóeszköznek az áruk megőrzésére rendszerint szolgáló tereiben találhatók, nem tárgyai a vám elé állítási nyilatkozatnak a Vámkódex 4. cikkének 19. pontjával együtt olvasott 40. cikke értelmében; ilyen áruk tekintetében a behozatalivám-tartozás a Vámkódex 202. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint keletkezik.
2. Az adós a Vámkódex 202. cikkének (3) bekezdése értelmében
66. Negyedik kérdésének második részével a kérdést előterjesztő bíróság egyrészt azt kívánja megtudni, hogy az a személy-e az adós, aki a tartalmilag téves gyűjtő árunyilatkozatot vagy az áruk vámeljárás alá vonása céljából tett téves nyilatkozatot benyújtotta, és másrészt, hogy valaki „csak annyiban minősül‑e a vámtartozás adósának, amennyiben a […] Vámkódex 202. cikkének (3) bekezdése szerint adós”.
67. A Vámkódex 202. cikkének (3) bekezdése differenciált szabályozást tartalmaz azon behozatali vám adósainak körére vonatkozóan, amelyet a Vámkódex 202. cikkének (1) bekezdése szerint kell beszedni. Ha a 202. cikk (3) bekezdése mellett figyelembe vesszük a Vámkódex 203., 204. és 205. cikke harmadik bekezdéseinek megfelelő szabályozását, kézenfekvő, hogy minden esetben a lehetséges adósok kimerítő felsorolásáról van szó, az adott norma tárgyi hatályára tekintettel. Ezért a vámigazgatási szerv a Vámkódex 202. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti mulasztás miatt csak olyan személyeket vonhat eljárás alá adósként, akik teljesítik a Vámkódex 202. cikke (3) bekezdésének követelményeit(29) .
68. Az, hogy valaki téves gyűjtő árunyilatkozatot, illetve az áruk vámeljárás alá vonása céljából téves nyilatkozatot
nyújt be, önmagában nézve a Vámkódex 202. cikkének keretében nem bír jelentőséggel. Az ilyen fajta nyilatkozatok ugyanis nem tárgyai azoknak a rendelkezéseknek, amelyekre a Vámkódex 202. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében utalás történik. A Vámkódex 202. cikke (3) bekezdésének első franciabekezdése értelmében az adós sokkal inkább az a személy, aki az árut a 38. cikk (1) bekezdésének a) pontja szerinti szállítási kötelezettség
vagy a Vámkódex 40. cikke szerinti vám elé állítási kötelezettség megsértésével juttatta be a Közösség vámterületére.
69. Mindenesetre, ahogy az már említésre került(30), a gyűjtő árunyilatkozat időben az áru vám elé állításával közvetlen összefüggésben kerül leadásra (vö. a Vámkódex 43. cikke (2) bekezd ésének első mondatával is), vagy azzal egybe is esik. Amennyiben tehát a tartalmilag téves gyűjtő árunyilatkozat leadása egyúttal
a Vámkódex 40. cikke szerinti vám elé állítási kötelezettség megsértése is – például mindig ez a helyzet, ha az elrejtett vagy eltitkolt áru nem tárgya a vámhatóság irányába tett nyilatkozatnak, és így nem is került vám elé állításra(31) –, a gyűjtő árunyilatkozatot leadó személy adós a Vámkódex 202. cikke (3) bekezdésének a) pontja értelmében. A kérdést előterjesztő bíróság dolga annak vizsgálata, hogy az előtte folyamatban lévő eljárásban erről van-e szó.
C – A második és harmadik kérdésről: a Vámkódex 203. és 204. cikke
70. Második és harmadik kérdésével nem csupán a Vámkódex 203. és 204. cikkének értelmezéséről kér felvilágosítást a kérdést előterjesztő bíróság; mindkét kérdés ezen túlmenően érinti e rendelkezések egymáshoz való viszonyát is. A két rendelkezés egymástól való elhatárolása többek között azért bír gyakorlati jelentőséggel, mert csupán a Vámkódex 204. cikke ír elő az (1) bekezdése végén kimentési lehetőséget, ha a vámjogi mulasztás igazolhatóan nem volt jelentős kihatással az átmeneti megőrzés vagy az adott vámeljárás helyes lefolyására.
1. A harmadik kérdésről: a Vámkódex 204. cikkének tárgyi hatálya
71. A harmadik kérdés az alapeljárás tényállásának ismét arra a szakaszára vonatkozik, amelyben az egyik terhelt a vámhatóság irányában meghatározott nyilatkozatot tett a behozott áruról („konyhai felszerelés”). Ezzel a kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy a Vámkódex 204. cikke szerint keletkezik-e vámtartozás, ha a vám elé állított árukat ugyan tartalmilag tévesen jelentik be, de azok továbbra is vámfelügyelet alatt állnak.
72. A Vámkódex 204. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint behozatalivám-tartozás keletkezik a behozatalivám-köteles áru vonatkozásában, amennyiben nem teljesítik az annak átmeneti megőrzéséből vagy az adott vámeljárás alkalmazásából származó kötelezettségek valamelyikét.
73. Az áru átmeneti megőrzése annak vám elé állításával kezdődik (vö. a Vámkódex 50. cikkével). A gyűjtő árunyilatkozat leadása a Vámkódex 43. cikke szerint az áru átmeneti megőrzéséből eredő kötelezettségek egyike. Ahogyan az már kifejtésre került(32), a gyűjtő árunyilatkozatban, a vám elé állítástól eltérően, az árut konkrétan meg kell nevezni. Amennyiben tehát a gyűjtő nyilatkozatban más kerül bejelentésre, mint a ténylegesen behozott áru (más megnevezés alatt, például „konyhai felszerelés” „cigaretta” helyett, illetve „konyhai felszerelés” „konyhai felszerelés és cigaretta” helyett), úgy a Vámkódex 43. cikkéből eredő kötelezettség nem teljesül.
74. Igaz, hogy az érintett áruk a Vámkódex 204. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti mulasztás időpontjában természetszerűleg állandóan vámfelügyelet alatt állnak; ez a rendelkezés ugyanis éppen az átmeneti megőrzésből vagy egy vámeljárás alkalmazásából származó kötelezettségek megsértését szankcionálja, vagyis olyan kötelezettségekét, amelyek a vámfelügyelet időbeli hatálya alá tartoznak (Vámkódex 37. cikk).
75. Mindazonáltal nem szükséges, hogy a Vámkódex 204. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett kötelezettségszegés következtében (például a tartalmilag téves gyűjtő árunyilatkozat következtében) a vámfelügyelet megsértésére kerüljön sor. Ahogyan ugyanis a Bíróság a Hamann International ügyben hozott ítéletben(33) már kifejtette, a Vámkódex 203. és 204. cikkének különböző a hatálya. Amíg az elsőként említett cikk azokat a cselekvéseket érinti, amelyek az áru vámfelügyelet alóli elvonásához vezetnek, addig a másodikként említett olyan kötelezettségszegésekre vonatkozik, amelyeknek nem volt hatásuk a vámfelügyeletre .
76. A Vámkódex 204. cikke egyébként elveszítené gyakorlati hatékonyságát, ha csupán a vámfelügyeletre kihatással bíró kötelezettségszegésekre lenne alkalmazható. A rendelkezés gyakorlatilag kiürülne. Amennyiben ugyanis a Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése értelmében vett mulasztás olyan hatással bír, hogy az áru egyúttal a vámfelügyelet alól is elvonásra kerül, úgy egyébként mindig megvalósul a Vámkódex 203. cikke (1) bekezdésének tényállása is, és már a Vámkódex szövege(34) szerint is, mint lex specialist
a 203. cikket kellene alkalmazni a 204. cikkel szemben.
77. A kötelezettség megszegésének a vámfelügyeletre gyakorolt lehetséges hatásai adott esetben közvetve a Vámkódex 204. cikke (1) bekezdésének végén található kimentési szabály
keretében lehetnek relevánsak: így az következik a Vámkódex végrehajtási rendeletének 859. cikkéből, amely a kimentési lehetőségek kimerítő felsorolását tartalmazza(35), hogy kizárt a kimentés, ha megpróbálták az árut a vámfelügyelet alól elvonni(36) . Ez azonban az ellenkezőre való következtetéssel azt jelenti, hogy az olyan kötelezettségszegések, amelyek nincsenek – még kísérletképpen sem – kihatással a vámfelügyeletre, a Vámkódex 204. cikke (1) bekezdésének tényállása alá esnek (de valószínűleg kimenthetők).
78. Összefoglalva: A Vámkódex 204. cikke szerinti behozatalivám-tartozás az áru tartalmilag téves bejelentése esetén attól függetlenül keletkezik, hogy ez a mulasztás sérti-e a vámfelügyeletet.
2. A második kérdés második részéről: a Vámkódex 203. cikkének személyi hatálya
79. A második kérdés az alapeljárás tényállásának azt a részét érinti, amelyben az árut az antwerpeni kikötőből elszállították, és az árutovábbítási okmányban rendeltetési vámhivatalként megjelölt raktártól eltérő helyre szállították.
80. Második kérdésének második részével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt szeretné tudni, hogy a Vámkódex 203. cikkének (1) bekezdése alapján keletkezett behozatali vám adósaként eljárás alá vonható‑e olyan személy is, akinek az átmeneti megőrzésből vagy a vámeljárás alkalmazásából származó kötelezettségeket teljesítenie kell. Ez a kérdés például akkor lesz releváns, ha – mint az alapeljárás tényállása esetén – az árutovábbítási eljárás főkötelezettje nem ugyanaz a személy, mint aki az árut aztán az elszállítás, illetve a kirakodás során a vámfelügyelet alól elvonta.
81. Először is meg kell állapítani, hogy a Vámkódex 203. cikke (3) bekezdésének első három franciabekezdése szerint a következő személyek adósok: egyrészt az a személy, aki az árut elvonta a vámfelügyelet alól; másrészt bármely személy, aki részt vett az előbb említett elvonásban; és végül bármely személy, aki a szóban forgó árut megszerezte vagy birtokában tartotta.
82. Emellett azonban adós „adott esetben, az áru átmeneti megőrzéséből vagy az adott vámeljárás alkalmazásából származó kötelezettségek teljesítésére kötelezett személy” (a Vámkódex 203. cikke (3) bekezdésének negyedik franciabekezdése). Ezzel a Vámkódex azt az első pillantásra egyértelmű szabályt állapítja meg, amely szerint az utoljára megnevezett személy is
adósa a behozatali vámnak a korábban megnevezett személyek mellett. A Vámkódex 203. cikke (3) bekezdésének előbbi franciabekezdéseitől eltérően ezt a szabályt mindazonáltal ki is egészítették: az a személy, aki az átmeneti megőrzésből vagy az adott vámeljárás alkalmazásából származó kötelezettségek teljesítésére kötelezett, csak adott esetben
adós. A Vámkódexből azonban nem lehet minden további nélkül megállapítani, hogy mit kell ez alatt érteni.
83. Véleményem szerint az „adott esetben”(37) kifejezés nem tartalmaz további, szűkítő előfeltételeket az érintett személyek adós mivolta tekintetében. Sokkal inkább pusztán annak tisztázásáról van szó, hogy a negyedik franciabekezdés szükségszerűen csak abban az esetben
kerül alkalmazásra, ha e rendelkezés értelmében létezik egyáltalán ilyen „személy”. Ez akkor helytálló, ha – mint az alapeljárás tényállásában – a vámfelügyelet alól elvont árut korábban másvalaki
vám elé állította, vagy vámeljárás céljából bejelentette, vagyis ha a vám elé állítást, illetve a vámeljárás céljából való bejelentést és az elvonást nem ugyanaz a személy hajtja végre (38) . Amennyiben ezzel szemben a vám elé állítást, illetve az áru bejelentését és az elvonást ugyanaz a személy hajtja végre, úgy egyáltalán nem szükséges visszanyúlni a Vámkódex 203. cikke (3) bekezdésének negyedik franciabekezdéséhez, mivel erre a személyre egyébként is alkalmazandó az első franciabekezdés. Éppily kevéssé van értelme visszanyúlni a Vámkódex 203. cikke (3) bekezdésének negyedik franciabekezdésére, ha az árut egyáltalán nem állították vám elé, illetve jelentették be, amikor a vámfelügyelet alól elvonták, így például ha az elvonás a vámhivatal elérése előtt történt, pl. azzal, hogy elhagyták a kijelölt útvonalat (pl. vámutat); utóbbi esetben egyáltalán nem létezik a negyedik franciabekezdés értelmében vett adós.
84. Az „adott esetben” fordulat puszta tisztázásként, és nem szűkítésként való értelmezése tekintetbe veszi a Vámkódex 202. és azt követő cikkeinek célját és értelmét. A Közösség pénzügyi érdekeinek figyelembevétele mellett ugyanis az adósok körét lehetőleg tágan kell meghatározni, hogy a vámkövetelések érvényesítését a lehető legjobban biztosítsák.
85. Az alapeljáráséhoz hasonló tényállás esetén, amelyben az, aki az árut bejelenti közösségi külső árutovábbítási eljárásra, nem azonos azzal, aki később az árut szállította, illetve kirakodta, a Vámkódex 203. cikke (3) bekezdése negyedik franciabekezdésének önálló hatálya van, hiszen további, az előző franciabekezdések által le nem fedett adóst nevez meg.
86. Összefoglalva megállapítandó: az alapeljáráséhoz hasonló tényállás esetén a Vámkódex 203. cikke (3) bekezdésének negyedik franciabekezdése szerint olyan személy is adósa a Vámkódex 203. cikkének (1) bekezdéséből származó behozatali vámnak, aki az áru átmeneti megőrzéséből vagy az adott vámeljárás alkalmazásából származó kötelezettségek teljesítésére kötelezett.
3. A Vámkódex 203. és 204. cikke közötti kapcsolatról
87. Második kérdésének első részével a kérdést előterjesztő bíróság csak felületesen kér olyan felvilágosítást, ami már a Vámkódex szövegéből könnyen levezethető: a Vámkódex 203. cikkének (1) bekezdése értelmében a behozatalkor vámtartozás keletkezik a behozatalivám-köteles áru vámfelügyelet alóli jogellenes elvonása esetén. A kérdést előterjesztő bíróság helyesen feltételezi, hogy a közösségi külső árutovábbítási eljárásban lévő áru ténylegesen elvonásra kerül a vámfelügyelet alól, ha – amint az az alapeljárás tényállásában történt – az árutovábbítási okmányban rendeltetési vámhivatalként megjelölt raktártól eltérő helyre szállították(39) .
88. Ha azonban a második kérdés első részét mindazonáltal a többi kérdéssel, különösen a harmadik kérdéssel összefüggésben szemléljük, úgy adja magát, hogy a kérdést előterjesztő bíróság emellett a Vámkódex 203. és 204. cikke közötti kapcsolatot is szóba hozza, és konkrétan azt kívánja megtudni, hogy melyik rendelkezés szerint keletkezik a behozatalivám-tartozás, ha – mint jelen esetben – először is a Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése szerinti vámjogi mulasztást követtek el, és később ehhez hozzájárult az áru vámfelügyelet alóli elvonása. Lényegében tehát azt kell vizsgálni, hogy a Vámkódex 203. vagy 204. cikkét, kell-e alkalmazni, vagy mindkettőt, ha az áru vámfelügyelet alóli elvonása előtt (jelen esetben: az előírt vámraktártól eltérő helyre szállítás) már a Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése értelmében vett mulasztást követtek el, amely azonban a vámfelügyeletet még érintetlenül hagyta (jelen esetben: az árunak a vámhatóság irányába történő téves megnevezése – „konyhai felszerelés” „cigaretta” helyett, illetve „konyhai felszerelés” „konyhai felszerelés és cigaretta” helyett)(40) .
89. Ezzel kapcsolatban először is azt kell megállapítani, hogy a Vámkódex a 204. cikk (1) bekezdésében kifejezetten szól a két rendelkezés egymással ütköző kapcsolatáról. Eszerint a vámtartozás a Vámkódex 204. cikke szerint csak a 203. cikkben említett eseteken kívül
keletkezik. A Hamann International ügyben hozott ítéletben ezért a Bíróság megállapította, hogy a két rendelkezés eltérő hatállyal bír, és hogy a behozatalivám-tartozás keletkezésének jogalapjáról hozott döntés attól függ, hogy az érintett cselekvések a Vámkódex 203. cikkének (1) bekezdése értelmében vámfelügyelet alóli elvonást jelentenek-e. A Vámkódex 204. cikkének alkalmazása kizárólag akkor kerül szóba, ha e kérdésre elutasító választ kell adni(41) .
90. Ezen ütköző szabály alapján tehát a Vámkódex 203. cikkének adott elsőbbség minden esetben megkívánja, hogy ugyanazt a cselekvést
kell megítélni. Ezzel szemben kétséges, hogy a Vámkódex 203. cikke mint különös szabály akkor is megelőzi-e a Vámkódex 204. cikkét, ha különböző cselekvéseket
kell megítélni, amelyek közül az egyik a Vámkódex 204. cikke alá tartozik, és a későbbi pedig a Vámkódex 203. cikke alá.
91. A Vámkódex 203. cikke elsőbbségének hatóköre attól függ, mit értünk eset
alatt a Vámkódex 204. cikke (1) bekezdésének értelmében. Véleményem szerint ezt a kifejezést a mindenkori cselekvésre való utalásként kellene érteni, és nem kellene kiterjesztően az egész behozatali eljárásra vonatkozó általános utalásként felfogni(42) .
92. Először ugyanis a Vámkódex 204. cikkének szövege szerint a 203. cikkben említett
esetről kell, hogy szó legyen. A 203. cikk mindazonáltal első bekezdésében csak egyetlen cselekvést ír le, mégpedig az áru vámfelügyelet alóli elvonását .
93. Másodszor a Vámkódex 204. cikkének hatálya és gyakorlati hatékonysága jelentősen korlátozódna, ha ez a rendelkezés az áru vámfelügyelet alóli utólagos elvonása esetén mindig háttérbe szorulna. Ez szemben állna a Közösség azon pénzügyi érdekével, hogy minden adós a Vámkódex 203. cikkének (3) bekezdése és 204. cikkének (3) bekezdése értelmében egyetemlegesen (43) kötelezhető legyen.
94. És harmadszor meggondolandó, hogy az áru vámfelügyelet alóli utólagos elvonása a Vámkódex 204. cikke szerinti megelőző mulasztást nem teszi meg nem történtté, hanem éppen hogy elmélyíti : mivel az ilyen elvonás után a vámhatóság már nincs abban a helyzetben, hogy a 204. cikk értelmében vett korábbi jogsértést, mint például a téves bejelentést, az ellenőrzés során felfedje.
95. Ez mind azon feltevés mellett szól, hogy a Vámkódex 204. cikke (1) bekezdésének ütköző szabálya nem vonatkozik olyan esetekre, amelyekben a 203. és 204. cikke tényállásai különböző, időben egymást követő cselekvések
által valósultak meg. Ilyen esetekben tehát a Vámkódex 204. cikkét nem szorítja háttérbe a 203. cikk(44) .
96. Ettől meg kell különböztetni a vám tényleges megfizetésének
kérdését. Értelemszerűen a vámot a vámtartozás keletkezésére alapul szolgáló több jogalap megléte esetén is mindig csak egyszer lehet beszedni, és csak egyszer kell megfizetni. Ha több személy a vám adósa, egyetemlegesen felelnek érte (Vámkódex 213. cikk).
97. Összefoglalva: behozatalivám-tartozás keletkezik mind a Vámkódex 203. cikkének (1) bekezdése, mind pedig 204. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint, ha különböző, időben egymást követő cselekvések először is megsértik az átmeneti megőrzésből vagy a vámeljárás alkalmazásából eredő kötelezettségek egyikét, és később a behozatalivám-köteles árut elvonják a vámfelügyelet alól.
VI – Végkövetkeztetések
98. A fenti megfontolások alapján javaslom a Bíróságnak, hogy a Hof van Beroep te Antwerpen által előzetes döntéshozatalra benyújtott kérdéseket a következőképpen válaszolja meg:
1) Az első kérdést illetően:
A Közösség vámterületére beléptetett áru vámfelügyelet alatt áll, még akkor is, ha a vámhatóság irányában – függetlenül attól, hogy szándékosan vagy nem szándékosan – tévesen került bejelentésre.
2) A második és harmadik kérdést illetően:
Behozatalivám-tartozás keletkezik mind a Vámkódex 203. cikkének (1) bekezdése, mind pedig 204. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint, ha különböző, időben egymást követő cselekvések először is megsértik az átmeneti megőrzésből vagy a vámeljárás alkalmazásából eredő kötelezettségek egyikét, és később a behozatalivám-köteles árut elvonják a vámfelügyelet alól.
Az alapeljáráséhoz hasonló tényállás esetén a Vámkódex 203. cikke (3) bekezdésének negyedik franciabekezdése szerint azon személy is adósa a Vámkódex 203. cikkének (1) bekezdéséből származó behozatali vámnak, aki az áru átmeneti megőrzéséből vagy az adott vámeljárás alkalmazásából származó kötelezettségek teljesítésére kötelezett.
A Vámkódex 204. cikke szerinti behozatalivám-tartozás az áru tartalmilag téves bejelentése esetén attól függetlenül keletkezik, hogy ez a mulasztás sérti-e a vámfelügyeletet.
3) A negyedik kérdést illetően:
A behozatalivám-tartozás nem a Vámkódex 202. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján keletkezik, amennyiben a vámhatóságnál az árut vám elé állították, még ha tartalmilag téves megnevezés alatt is.
Az elrejtett vagy eltitkolt áruk, amelyeket nem említenek kifejezetten a vámhatóságnak, és amelyek nem a szállítóeszköznek az áruk megőrzésére rendszerint szolgáló tereiben találhatók, nem tárgyai a vám elé állítási nyilatkozatnak a Vámkódex 4. cikkének 19. pontjával együtt olvasott 40. cikke értelmében; ilyen áruk tekintetében a behozatalivám-tartozás a Vámkódex 202. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint keletkezik.
Amennyiben a tartalmilag téves gyűjtő árunyilatkozat leadása egyúttal a Vámkódex 40. cikke szerinti vám elé állítási kötelezettség megsértését is megvalósítja, a gyűjtő árunyilatkozatot leadó személy adós a Vámkódex 202. cikke (3) bekezdésének a) pontja értelmében.
(1) .
(2)
–	Antwerpeni fellebbviteli bíróság.
(3)  –	A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12-i 2913/92/EGK tanácsi rendelet, (HL L 302., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o.), amelyet legutóbb a Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Ciprusi Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, a Szlovén Köztársaság és a Szlovák Köztársaság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló okmány (HL 2003., L 236., 762. o.) II. melléklete II. része A. pontja módosított. Mindazonáltal a Vámkódex eredeti változata már tartalmazta a jelen előzetes döntéshozatal iránti eljárásban irányadó rendelkezéseket.
(4)
–	Belgisch Staatsblad, 1977. szeptember 21., a törvény 1978. július 6-i változatában ( Belgisch Staatsblad, 1978. augusztus 12.).
(5)
–	Lásd a C‑66/99. sz. D. Wandel-ügyben 2001. február 1-jén (EBHT 2001., I‑873. o.) és a C‑371/99. sz. Liberexim-ügyben 2002. július 11-én hozott ítéleteket (EBHT 2002., I‑6227. o.), továbbá a C‑337/01. sz., Hamann International ügyben 2004. február 12-én (EBHT 2004. I‑4683. o.) és a C‑222/01. sz., British American Tobacco ügyben 2004. április 29-én (EBHT 2004., I‑1791. o.) hozott ítéleteket. A cigarettacsempészethez lásd különösen a C‑238/02. és C‑246/02. sz., Viluckas és Jonusas egyesített ügyekben 2004. március 4-én hozott ítéletet (EBHT 2004., I‑2141. o.).
(6)
–	Lásd ezzel kapcsolatban a fenti 5. lábjegyzetben hivatkozott Wandel-ügyben hozott ítélet 41. pontját is.
(7)
–	Lásd e tekintetben a fenti 5. lábjegyzetben hivatkozott Viluckas és Jonusas egyesített ügyekben hozott ítélet 24. pontját.
(8)
–	Ennyiben különbözik egyébként a vámfelügyelet a Vámkódex 50. cikke szerinti átmeneti megőrzéstől, amely csak az eredményes vám elé állítással kezdődik a Vámkódex 4. cikkének 19. pontjával együtt olvasott 40. cikke értelmében.
(9)
–	Csak a különleges céljukra tekintettel szabad forgalomba bocsátott áruk esetében marad fenn a vámfelügyelet a vámjogi helyzet megváltozása ellenére (lásd a Vámkódex 82. cikke (1) bekezdésének első mondatát). Ez és a Vámkódex 37. cikkének (2) bekezdésében megnevezett egyéb esetek, amikor a vámfelügyelet megszűnik, nyilvánvalóan nem forognak fenn jelen esetben.
(10)
–	Lásd ezzel kapcsolatban a fenti 5. lábjegyzetben hivatkozott Wandel-ügyben hozott ítélet 45. pontját, amely szerint a vámjogi helyzet megváltozása nem következik csupán a vámáru-nyilatkozatból, és ezért a vámfelügyelet a vámáru-nyilatkozat elfogadásának időpontján túl is folytatódik.
(11)
–	Lásd a fenti 5. lábjegyzetben hivatkozott Wandel-ügyben hozott ítélet 38. pontját is.
(12)
–	Lásd ehhez a fenti 5. lábjegyzetben hivatkozott Liberexim-ügyben hozott ítélet 51. pontját is, amely szerint a közösségi külső árutovábbításban lévő áruknak a behozatali vámok kivetéséig vámfelügyelet alatt kell állniuk.
(13)
–	A fenti 5. lábjegyzetben hivatkozott Wandel-ügyben hozott ítélet 47. pontja, a Liberexim-ügyben hozott ítélet 55. pontja, a Hamann International ügyben hozott ítélet 31. pontja és a British American Tobacco ügyben hozott ítélet 47. pontja.
(14)
–	Mint ahogy a 31–34. pontban kifejtésre került, ennyiben nem az a lényeges, hogy az árut szabályszerűen bejelentik-e vagy sem.
(15)
–	A Vámkódex 202. cikke (1) bekezdése b) pontjának alkalmazásához jelen esetben nincsen alap; ez azt feltételezné, hogy az áru vámszabad területen vagy vámszabad raktárban található.
(16)
–	A Vámkódex 177. cikke, amelyre a Vámkódex 202. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében szintén hivatkozás történik, itt nem bír jelentőséggel: kizárólag a Vámkódex 202. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti esetekre vonatkozik, és ezért a jelen esetben nem alkalmazható (lásd a fenti 15. lábjegyzetet).
(17)
–	Lásd egyrészről a Vámkódex harmadik címének 2. fejezetét (40. és azt követő cikkek), és másrészről a Vámkódex harmadik címének 3. fejezetét (43. és azt követő cikkek).
(18)
–	Az áru vám elé állítására vonatkozó előírások (a Vámkódex 40. cikke) megsértése a vámtartozásnak a Vámkódex 202. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti keletkezéséhez vezet, míg a gyűjtő árunyilatkozatra vonatkozó előírások (a Vámkódex 43. és azt követő cikkei) megsértése a vámtartozásnak a Vámkódex 204. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti keletkezését vonja maga után (utóbbival kapcsolatban lásd a harmadik kérdésre vonatkozó fejtegetéseket a jelen indítvány 71. és azt követő pontjaiban).
(19)
–	Az, hogy a gyűjtő árunyilatkozat esetén az árut pontosan meg kell nevezni, korábban kifejezetten következett a Közösség vámterületére beléptetett áruk vámjogi azonosítására és ezen áruk átmeneti megőrzésére vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1968. július 30-i 68/312/EGK tanácsi rendelet (HL L 194., 13. o.; hatályon kívül helyezve 1989. január 3-ától) 3. cikkének (2) bekezdéséből. A hatályos jog szerint ugyanez a Vámkódex 44. cikkének (1) bekezdéséből következik a felhasznált nyomtatvánnyal együttesen, amelyek kifejezetten megkövetelik az árufajta megnevezését.
(20)
–	Végül is az alapeljárás tényállása nagyon szemléletesen megvilágítja, hogy az áru vám elé állítása a behozott áruk fajtájára vonatkozó hibás adatok ellenére be tudja tölteni célját. Így tudta az antwerpeni kikötő vámhivatala ellenőrzési jogosítványait hatékonyan gyakorolni, jóllehet a bejelentés a behozott áru fajtája tekintetében (részben) téves adatokat tartalmazott.
(21)  –	A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2-i 2454/93/EGK bizottsági rendelet (HL L 253., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 6. kötet, 3. o.; a továbbiakban: a Vámkódex végrehajtási rendelete).
(22)
–	A fenti 5. lábjegyzetben hivatkozott Viluckas és Jonusas egyesített ügyekben hozott ítélet 22–24. pontja.
(23)
–	A fenti 5. lábjegyzetben hivatkozott Viluckas és Jonusas egyesített ügyekben hozott ítélet 28. pontja.
(24)
–	A fenti 5. lábjegyzetben hivatkozott Viluckas és Jonusas egyesített ügyekben hozott ítélet 28. pontja.
(25)
–	A A fenti 5. lábjegyzetben hivatkozott Viluckas és Jonusas egyesített ügyekben hozott ítélet 11. és 28. pontja ugyanis azon a feltevésen alapszik, hogy az elrejtett áruk nem tárgyai a vám elé állítási nyilatkozatnak.
(26)  –	Az, hogy minden egyes vámjogi kötelezettség megállapításánál figyelembe kell venni azt a követelményt, hogy a vámhatóságok számára lehetővé tegyék az áruk hatékony felügyeletét, következik a Közösség vámterületére beléptetett árukra alkalmazandó rendelkezések megállapításáról szóló, 1988. december 21-i 4151/88/EGK tanácsi rendelet (HL L 367., 1. o.; hatályon kívül helyezve 1994. január 1-jétől) harmadik és ötödik preambulumbekezdéséből is. Mint a Vámkódex előzménye, ez a rendelet a Vámkódex értelmezése szempontjából továbbra is érdekes. Mivel a Vámkódex első és második preambulumbekezdése szerint az többek között az addig érvényes vámjogot is magában foglalja.
(27)
–	Hasonló megfontolásokon alapszanak egyébként tagállami szabályozások is, mint pl. az osztrák vámjogi végrehajtási törvény (BGBl. I 1998., 126. sz., 1542. o.). Eszerint a vám elé állításnak csak olyan áruk képezik tárgyát, amelyeket a forgalomban szokásos módon szállítanak, és amelyekről a vámszerv ebből következően nehézség nélkül tudomást szerezhet.
(28)
–	A fenti 5. lábjegyzetben hivatkozott Viluckas és Jonusas egyesített ügyekben hozott ítélet 11. pontja.
(29)
–	Ilyen értelemben foglalt állást Tizzano főtanácsnok is a C‑414/02. sz., Spedition Ulustrans ügyre vonatkozó, 2004. május 6-i indítványa 20. és azt követő pontjaiban (EBHT 2004., I‑8633. o.).
(30)
–	A jelen indítvány 52. és 53. pontja.
(31)
–	Lásd ehhez a jelen indítvány 58–64. pontját.
(32)
–	A jelen indítvány 49–57. pontja.
(33)
–	A fenti 5. lábjegyzetben hivatkozott ítélet 28. pontja.
(34)
–	Szövege szerint a Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése „a 203. cikkben említett eseteken kívül” alkalmazandó.
(35)
–	A C‑48/98. sz., Söhl & Söhlke ügyben 1999. november 11-én hozott ítélet (EBHT 1999., I‑7877. o.) 43. pontja.
(36)
–	Lásd a végrehajtási rendelet 859. cikkének első franciabekezdését.
(37)
–	A Vámkódex német nyelvi változatában ez a kifejezés így hangzik: „gegebenenfalls”, az angolban „where appropriate”, a franciában „le cas échéant”, az olaszban „se del caso”, a spanyolban „en su caso”, a portugálban „se for caso disso” és a hollandban „in voorkomend geval”.
(38)  –	A Vámkódex 203. cikke (3) bekezdésének negyedik franciabekezdéséhez hasonlóan a közösségi külső árutovábbítási eljárás keretében a Vámkódex 96. cikkének (2) bekezdése is bővíti a lehetséges adósok körét a vámfelügyelet alól történő elvonás esetére: ott meghatározott feltételek mellett az áru fuvarozója és címzettje is felelős azért, hogy az árut a rendeltetési vámhivatalnál megfelelően bemutassák.
(39)
–	Lásd ehhez a jelen indítvány 12. és 13. pontját.
(40)
–	A 203. és 204. cikktől eltérően például a Vámkódex 202. és 204. cikke már tényállásában is kizárja egymást, mivel az előbbi rendelkezés az árunak a Közösség vámterületére történő jogellenes behozatalát feltételezi (például a Vámkódex 40. cikke szerinti vám elé állítási kötelezettség megsértésével), míg az utóbbi éppen szabályszerű behozatalt feltételez (vám elé állítással).
(41)
–	A fenti 5. lábjegyzetben hivatkozott ítélet 28. és 30. pontja. Lásd Tizzano főtanácsnok ezen ügyre vonatkozó, 2003. június 12-i indítványának 57. pontját, amely a Vámkódex 204. cikkét a 203. cikk háttérrendelkezéseként határozza meg.
(42)
–	Ilyen értelemben szól a Bíróság is a fenti 5. lábjegyzetben hivatkozott Hamann International ügyben hozott ítélet 30. pontjában az „érintett cselevésekről”.
(43)
–	Lásd a Vámkódex 213. cikkét.
(44)
–	Fordított esetben éppen ilyen kevéssé lenne értelmes mellőzni a Vámkódex 203. cikkének alkalmazását időben egymást követő cselekvések tekintetében csupán azért, mert a korábban elkövetett mulasztás miatt a Vámkódex 204. cikke értelmében már keletkezett vámtartozás. Ez az áru vámfelügyelet alóli elvonásánál is súlyosabb cselekvést jelent, ahogy azt többek között a kimentési lehetőség hiánya és az adósok széles köre (Vámkódex 203. cikk (3) bekezdés) mutatja. Ilyen esetben nincs arra indok, hogy az részesüljön előnyben, aki az árut a vámfelügyelet alól elvonta, csak azért, mert másvalaki korábban megszegte a Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdését.