A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE
(első tanács)
2009. november 25.
F‑1/09. sz. ügy
Françoise Putterie‑De‑Beukelaer
kontra
az Európai Közösségek Bizottsága
„Közszolgálat – Tisztviselők – Előléptetés – Tanúsítványi eljárás – Képességek értékelése”
Tárgy: Az EK 236. cikk és az EA 152. cikk alapján benyújtott kereset, amelyben F. Putterie‑De‑Beukelaer azt kéri, hogy a Közszolgálati
Törvényszék egyrészt semmisítse meg a Bizottság 2008. szeptember 30‑i azon határozatát, amely elutasította a kinevezésre jogosult
hatóságnak a 2008. március 27‑i – a felperes 2007. évi tanúsítványi eljárásban való részvételét nem engedélyező – határozatával
szemben a felperes által előterjesztett panaszt, másrészt pedig semmisítse meg ez utóbbi határozatot.
Határozat: A Közszolgálati Törvényszék a kerestet elutasítja. A Közszolgálati Törvényszék a felperest kötelezi a költségek viselésére.
Összefoglaló
1.      Tisztviselők – Kereset – A panaszt elutasító határozat elleni kereset – Elfogadhatóság
(Személyzeti szabályzat, 90. és 91. cikk)
2.      Tisztviselők – Tanúsítványi eljárás – A tanúsítványi eljárásra nem bocsátott pályázó panasza – Elutasító határozat – Indokolási
kötelezettség – Terjedelem
(Személyzeti szabályzat, 43. cikk; XIII. melléklet, 10. cikk)
3.      Tisztviselők – Tanúsítványi eljárás – A Bizottságon belüli végrehajtás részletes szabályai – Eljárásra bocsátási feltételek
– Az „adminisztratív asszisztensi” szintű feladatok ellátására való képesség
(Személyzeti szabályzat, XIII. melléklet, 10. cikk, (3) bekezdés)
4.      Tisztviselők – Lelki zaklatás – Fogalom – Teljesen helytálló, kedvezőtlen osztályzatokat és megállapításokat tartalmazó előmeneteli
jelentés – Kizártság
(Személyzeti szabályzat, 12a. cikk)
1.      Ha a tisztviselő a vitatott határozat megsemmisítésén kívül a panaszát elutasító határozat megsemmisítését is kéri, ez utóbbi
kereseti kérelem nem rendelkezik önálló tartalommal, és valójában egybeesik a vitatott határozattal szemben előterjesztett
kereseti kérelemmel. Jóllehet azonban e tisztviselő keresetét úgy kell vizsgálni, mint amely a vitatott határozat megsemmisítése
ellen irányul, e körülmény nem akadályozza meg a kizárólag a panaszt elutasító határozattal szembeni kereseti kérelem előterjesztését.
Ha ugyanis nem így lenne, az a tisztviselő, aki szerint a panaszáról a kinevezésre jogosult hatóság nem nyilvánított megfelelően
indokolt véleményt, nem rendelkezne lehetőséggel ezen kifogás közösségi bíróság előtti érvényesítésére, jóllehet a panaszt
elutasító határozat az a határozat, amely alapján a tisztviselőnek meg kell tudnia ítélni az adminisztráció rá vonatkozó állásfoglalásának
megalapozottságát, és lehetőséggel kell rendelkeznie bírósági kereset benyújtására.
(lásd a 32. és 42. pontot)
Hivatkozás:
a Bíróság 293/87. sz., Vainker kontra Parlament ügyben 1989. január 17‑én hozott ítéletének (EBHT 1989., 23. o.) 8. pontja;
az Elsőfokú Bíróság T‑330/03. sz., Liakoura kontra Tanács ügyben 2004. június 10‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2004., I‑A‑191. o.
és II‑859. o.) 13. pontja;
a Közszolgálati Törvényszék F‑34/07. sz., Skareby kontra Bizottság ügyben 2008. december 15‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2008.,
I‑A‑1‑0000. o. és II‑A‑1‑0000. o.) 27. pontja, az ítélettel szemben T‑91/09. P. ügyszám alatt fellebbezés van folyamatban
az Elsőfokú Bíróság előtt.
2.      Nem kötelező indokolni azt a határozatot, amely nem engedélyezi tisztviselőnek a személyzeti szabályzat XIII. melléklete 10. cikke
szerinti tanúsítványi eljárásban való részvételét. Az előléptetéssel kapcsolatos határozatokhoz hasonlóan ugyanis a kinevezésre
jogosult hatóság nem a tanúsítványi eljárásra nem bocsátott pályázók tekintetében hozott határozatait, hanem csupán az e pályázók
által a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján benyújtott panaszt elutasító határozatokat köteles indokolni,
mivel e határozatok indokolása feltehetően egybeesik azon határozatok indokolásával, amelyek ellen a panasz irányul, így e
határozatok indokainak vizsgálata egybeesik. Ezen indokolási kötelezettség – úgy a tanúsítványi eljárással, mint az előléptetéssel
kapcsolatban – csak azon jogi körülmények vizsgálatára terjed ki, amelyektől a személyzeti szabályzat és az alkalmazására
vonatkozó szabályok a vitatott határozat jogszerűségét függővé teszik.
(lásd a 43., 44. és 51. pontot)
Hivatkozás:
a Bíróság C‑115/92. P. sz., Parlament kontra Volger ügyben 1993. december 9‑én hozott ítéletének (EBHT 1993., I‑6549. o.)
22. pontja; 188/73. sz., Grassi kontra Tanács ügyben 1974. október 30‑án hozott ítéletének (EBHT 1974., 1099. o.) 11–14. pontja;
az Elsőfokú Bíróság T‑142/95. sz., Delvaux kontra Bizottság ügyben 1997. december 18‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1997.,
I‑A‑477. o. és II‑1247. o.) 84. pontja; T‑230/99. sz., McAuley kontra Tanács ügyben 2001. június 14‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2001.,
I‑A‑127. o. és II‑583. o.) 51. pontja; T‑131/00. sz., Schochaert kontra Tanács ügyben 2001. július 12‑én hozott ítéletének
(EBHT‑KSZ 2001., I‑A‑161. o. és II‑743. o.) 19. pontja.
3.      A harmadik feltétel, amelytől a Bizottság tisztviselőinek tanúsítványa a tanúsítványi eljárás végrehajtásának részletes szabályairól
szóló, 2006. november 29‑i bizottsági határozat értelmében függ, az „adminisztratív asszisztensi” szintű feladatok ellátására
való képességgel kapcsolatos, és egyáltalán nem sérti a személyzeti szabályzatnak a tanúsítványi eljárásra vonatkozó rendelkezéseit.
Az említett határozat ugyanis e tekintetben mindössze pontosítja a személyzeti szabályzat XIII. melléklete 10. cikkének (3) bekezdésében
említett „érdemre” vonatkozó feltétel terjedelmét. Ezenkívül ez utóbbi rendelkezésből egyértelműen kitűnik, hogy mivel az
érdem a tisztviselő tanúsítványához megkövetelt egyik feltétel, a tisztviselő tekintetében csak akkor fogadhatnak el tanúsítványt
adó határozatot, ha a felettese elégedett a feladatok ellátásával.
A 2006. november 29‑i határozat 5. cikkének (1) bekezdését egyébiránt a megfogalmazása ellenére úgy kell értelmezni, hogy
az csupán a 2004. május 1‑je óta B* besorolási osztállyá alakult B besorolási osztályba tartozó tisztviselők által az asszisztensi
csoport létrehozása előtt ellátott feladatoknak megfelelő feladatokra vonatkozik. Ezenkívül a régi B*‑szintű feladatok állátására
való „képesség” fogalma pontos tartalmának hiányában olyan fogalmat kell megalkotni, amely a képesség bizonyítását nem csupán
legalább bizonyos, régi B*‑szintű feladatok tényleges ellátásától, hanem attól is függővé teszi, hogy a tanúsítványra pályázó
hogyan látja el feladatait. A „képesség” fogalmának ilyen felfogása teljes mértékben megfelel azon céloknak, amelyeket közösségi
jogalkotó a tanúsítványi eljárással követ. A tanúsítvány ugyanis lehetővé teszi az abban részesülő tisztviselőknek, hogy kedvezőbb
előmeneteli kilátásokat szerezzenek, mivel kiválaszthatóvá válnak az előmeneteli eljárásra, amely szokásos esetben nem nyitott
előttük, és mivel idővel hozzáférhetnek a tanácsosok csoportjába tartozó tisztviselőkéhez olykor hasonló felelősségi szinthez
és díjazáshoz. Természetes tehát, hogy a tanúsítványt lehetővé tevő régi C és D besorolási osztályba tartozó tisztviselők
rendelkezésére álló előmeneteli lehetőségek „felső határának megszüntetése” részben azon alapul, hogy az érintett hogyan teljesít,
és nem kizárólag attól függ, hogy milyen jellegű feladatokat bíztak rá.
(lásd a 59, 62 és 64.‑67. pontot)
4.      Önmagában nem tekinthető lelki zaklatásra utaló jelnek az a tény, hogy a tisztviselő előmeneteli jelentése kedvezőtlen osztályzatokat
és megállapításokat tartalmaz, amennyiben ezek az alapjukat képező, rendelkezésre álló bizonyítékok fényében teljesen helytállónak
tűnnek.
(lásd a 84. pontot)
Hivatkozás:
az Elsőfokú Bíróság T‑73/05. sz., Magone kontra Bizottság ügyben 2006. május 16‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2006., I‑A‑2‑107. o.
és II‑A‑2‑485. o.) 29. és 79. pontja.