61998CJ0389_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-389/98 P,
Hans Gevaert, tjänsteman vid Europeiska gemenskapernas kommission, Merelbeke (Belgien), företrädd av advokaten N. Lhoëst, med delgivningsadress i Luxemburg,
klagande,
angående överklagande av beslut meddelat den 19 augusti 1998 av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt (första avdelningen) i mål T-160/97, Gevaert mot kommissionen (REGP 1998, s. I-A-465 och II-1363), i vilket det förs talan om upphävande av detta beslut,
i vilket den andra parten är:
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av G. Valsesia, C. Berardis-Kayser och F. Duvieusart-Clotuche, samtliga i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande i första instans,
meddelar
DOMSTOLEN (femte avdelningen)
sammansatt av D.A.O. Edward, tillförordnad ordförande på femte avdelningen, samt domarna P. Jann och L. Sevón (referent),
generaladvokat: P. Léger,
justitiesekreterare: byrådirektören L. Hewlett,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att parterna har avgivit muntliga yttranden vid förhandlingen den 15 december 1999,
och efter att den 28 mars 2000 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Hans Gevaert har genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 2 november 1998, med stöd av artikel 49 i EG-stadgan för domstolen och motsvarande bestämmelser i EKSG-stadgan och Euratomstadgan för domstolen överklagat förstainstansrättens beslut av den 19 augusti 1998 i mål T-160/97, Gevaert mot kommissionen (REGP 1998, s. I-A-465 och II-1363, nedan kallat det överklagade beslutet), varigenom förstainstansrätten avvisade hans talan om ogiltigförklaring av Europeiska gemenskapernas kommissions beslut av den 26 augusti 1996 att avslå hans begäran om ändring av sin placering i lönegrad.
Tillämpliga bestämmelser och bakgrund
2 I artikel 5.3 i Tjänsteföreskrifter för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna (nedan kallade tjänsteföreskrifterna) föreskrivs följande:
"Samma villkor för rekrytering och tjänstekarriär skall gälla för alla tjänstemän som tillhör samma kategori eller samma tjänstegrupp."
3 I artikel 31 i tjänsteföreskrifterna föreskrivs följande:
"1. De sökande som valts ut skall tillsättas enligt följande:
- Tjänstemän i kategori A eller vid språktjänsten:
i den första lönegraden i sin kategori eller tjänstegrupp.
- Tjänstemän i andra kategorier:
i den första lönegraden för den tjänst för vilken de rekryteras.
2. Tillsättningsmyndigheten får dock göra undantag från de föregående bestämmelserna inom följande begränsningar:
a) I fråga om lönegraderna A 1, A 2, A 3 och LA 3:
- för upp till hälften av tillsättningarna när det gäller tjänster som blivit lediga,
- för upp till två tredjedelar av tillsättningarna när det gäller nyinrättade tjänster.
b) I fråga om andra lönegrader:
- för upp till en tredjedel av tillsättningarna när det gäller tjänster som blivit lediga,
- för upp till hälften av tillsättningarna när det gäller nyinrättade tjänster.
Utom när det gäller lönegrad LA 3 skall denna bestämmelse tillämpas på grupper om sex tjänster som skall besättas inom varje lönegrad."
4 Till följd av en talan som väcktes av en tjänsteman ogiltigförklarade förstainstansrätten beslutet om placering i lönegrad av tjänstemannen i fråga (förstainstansrättens dom av den 5 oktober 1995 i mål T-17/95, Alexopoulou mot kommissionen, REGP 1995, s. I-A-227 och II-683).
5 Denna tjänsteman hade placerats i den första lönegraden i sin kategori genom tillämpning av ett internt beslut av den 1 september 1983 om tillämpliga villkor för placering i lönegrad och löneklass vid rekrytering (nedan kallat beslutet av den 1 september 1983), genom vilket kommissionen hade avstått från det utrymme för skönsmässig bedömning som institutionen ges i artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna. Beträffande detta beslut ansåg emellertid förstainstansrätten att kommissionen, även om det i enlighet med rättspraxis är möjligt att genom interna beslut, såsom beslutet av den 1 september 1983, reglera användningen av det utrymme för skönsmässig bedömning som tillsättningsmyndigheten har enligt artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna, inte genom ett enkelt beslut kan inskränka eller begränsa de rättsliga verkningarna av bestämmelser i tjänsteföreskrifterna. Därav drog förstainstansrätten slutsatsen att kommissionen inte fullständigt kan avsäga sig sina befogenheter enligt artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna, genom att införa ett absolut förbud för sig själv att placera en nyanställd tjänsteman i en annan lönegrad än den lägsta inom tjänsteklassen, och att beslutet av den 1 september 1983 följaktligen stred mot tjänsteföreskrifterna.
6 Vid detta tillfälle underströk förstainstansrätten särskilt att tillsättningsmyndigheten, för att undvika att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna förlorar all rättslig betydelse, under särskilda omständigheter - såsom vid särskilda kvalifikationer hos den sökande - är skyldig att vidta en konkret bedömning av huruvida den nämnda artikeln eventuellt skall tillämpas. En sådan skyldighet föreligger i synnerhet när det är nödvändigt att anställa en person med särskilda kvalifikationer på grund av särskilda behov i verksamheten som motiverar att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna tillämpas, eller när den rekryterade personen har särskilda kvalifikationer och begär att dessa bestämmelser skall tillämpas. Förstainstansrätten klargjorde emellertid att, med hänsyn till de stora skillnader i yrkeserfarenhet som föreligger mellan dem som söker tjänst inom Europeiska gemenskaperna, tillsättningsmyndigheten förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning - inom de gränser som uppställs i artiklarna 31 och 32 andra stycket i tjänsteföreskrifterna eller i interna beslut med tillämpning av dessa bestämmelser - vid bedömningen av den tidigare yrkeserfarenhet som en person som rekryterats till tjänsteman har, vad gäller såväl arten och varaktigheten av denna yrkeserfarenhet som dess mer eller mindre nära anknytning till den tjänst som skall tillsättas (domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen, punkt 21).
7 Till följd av domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen, fattade kommissionen beslutet av den 7 februari 1996 (nedan kallat beslutet av den 7 februari 1996), vilket offentliggjordes i Administrativa meddelanden den 27 mars 1996, varigenom den införde en ändring i beslutet av den 1 september 1983. Efter denna ändring har artikel 2 första stycket i sistnämnda beslut följande lydelse:
"Tillsättningsmyndigheten skall tillsätta den provanställda tjänstemannen i den första lönegraden inom den tjänsteklass till vilken han rekryteras.
Tillsättningsmyndigheten får dock genom undantag från denna princip besluta att tillsätta den provanställde i en högre grad inom tjänsteklassen, när den berörda tjänstegrenens särskilda behov kräver rekrytering av en tjänsteman med särskilda kvalifikationer eller när den rekryterade har särskilda kvalifikationer."
8 I beslutet av den 7 februari 1996 anges att det träder i kraft den 5 oktober 1995, dagen för dom i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen.
9 Ett stort antal tjänstemän har begärt omplacering till en högre lönegrad inom tjänsteklassen med tillämpning av artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna. Det har väckts mer än 80 mål vid förstainstansrätten, där sökandena yrkar ogiltigförklaring av ett tillsättningsbeslut eller av ett avslag på en begäran om ändring av ett beslut om placering i lönegrad.
10 Hans Gevaerts karriär som tjänsteman samt de beslut som är av betydelse i tvisten med kommissionen kan sammanfattas enligt följande:
- Den 18 januari 1995: tillsätts som provanställd tjänsteman vid kommissionen som biträdande assistent i lönegrad B5, löneklass 3, från och med den 1 september 1994.
- Den 6 juni 1995: fast anställning från och med den 1 juni 1995.
- Den 5 oktober 1995: dom avkunnas i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen och beslutet av den 7 februari 1996 träder i kraft.
- Den 7 februari 1996: kommissionen fattar ett generellt beslut om ändring av beslutet av den 1 september 1983.
- Den 27 mars 1996: beslutet av den 7 februari 1996 offentliggörs i Administrativa meddelanden.
- Den 24 juni 1996: begäran om ändring av placeringen i lönegrad.
- Den 26 augusti 1996: begäran avslås.
- Den 25 november 1996: klagomål inges.
- Den 3 februari 1997: klagomålet avslås uttryckligen genom beslut som delges den 24 februari 1997.
- Den 23 maj 1997: talan väcks vid förstainstansrätten.
Det överklagade beslutet
11 Till följd av att kommissionen gjorde en invändning om rättegångshinder, avvisade förstainstansrätten talan genom det överklagade beslutet på grund av att beslutet av den 7 februari 1996 inte utgjorde en ny omständighet som medförde att fristerna i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna, för att inge klagomål eller väcka talan mot beslutet av den 18 januari 1995 om Hans Gevaerts placering i lönegrad, började löpa på nytt.
12 Förstainstansrätten konstaterade i punkt 33 i beslutet att Hans Gevaert inte hade anfört klagomål mot tillsättningsmyndighetens beslut av den 18 januari 1995 angående hans placering i lönegrad vid anställningen inom den tidsfrist på tre månader som föreskrivs i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna. I punkt 34 erinrade förstainstansrätten om att en tjänsteman inte kan ifrågasätta de villkor som har fastställts vid hans anställning sedan beslutet om anställning har vunnit laga kraft.
13 Vid bedömningen av begäran om ändring av placeringen i lönegrad såsom den formulerats av Hans Gevaert, fann förstainstansrätten i punkterna 35 och 36 i det överklagade beslutet att även om begäran skulle tolkas så att den endast avsåg en begäran om ändring av Hans Gevaerts nuvarande placering i lönegrad, och inte hans placering vid anställningen, hade denna begäran, som ingetts med stöd av artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna, oundvikligen till syfte att ifrågasätta de villkor som fastställdes vid hans anställning eller kunde i vart fall indirekt anses ifrågasätta tillsättningsmyndighetens beslut av den 18 januari 1995, vilket hade vunnit laga kraft.
14 Efter att i punkt 37 i det överklagade beslutet ha erinrat om principen att enbart en ny och väsentlig omständighet kan motivera att det inges en begäran om omprövning av ett beslut som inte har bestritts inom fristen, ansåg förstainstansrätten i punkt 39 att beslutet av den 7 februari 1996 redan till sin art och rättsliga betydelse inte kunde anses utgöra en ny omständighet, eftersom det varken hade till syfte eller verkan att ifrågasätta administrativa beslut som vunnit laga kraft innan beslutet trädde i kraft.
15 I punkt 40 i det överklagade beslutet konstaterade förstainstansrätten att det datum då beslutet av den 7 februari 1996 trädde i kraft, vilket hade fastställts till den 5 oktober 1995, det vill säga dagen för dom i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen, innebar att beslutet endast var tillämpligt på tjänstemän som rekryterats från och med den 5 oktober 1995. I punkt 42 fann förstainstansrätten att kommissionen genom att fatta detta beslut endast hade infört en nödvändig ändring i beslutet av den 1 september 1983 för att följa domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen.
16 I punkt 43 i det överklagade beslutet påpekade förstainstansrätten för övrigt att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna inte innehåller en regel som är avsedd att tillämpas på samtliga tjänstemän utan att denna bestämmelse tvärtom ger tillsättningsmyndigheten en skönsmässig behörighet att i särskilda fall placera en nyanställd tjänsteman i en högre lönegrad inom tjänsteklassen. Förstainstansrätten erinrade även om att det framgick av domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen att tillsättningsmyndigheten i allmänhet varken är skyldig att i varje enskilt fall undersöka om det finns anledning att tillämpa artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna eller att motivera ett beslut om att inte tillämpa denna bestämmelse.
17 Förstainstansrätten ansåg att administrationens möjlighet att placera en nyanställd tjänsteman i den högre lönegraden i en tjänsteklass på grund- eller mellannivå måste anses som ett undantag från de generella reglerna om placering i lönegrad, och den fann därför, i punkt 44 i det överklagade beslutet, att beslutet av den 7 februari 1996 inte kunde anses gå Hans Gevaert emot och således inte kunde anses utgöra en ny omständighet som påverkade klagandens situation.
18 Mot bakgrund av detta, och i synnerhet av att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna utgör ett undantag, fann förstainstansrätten i punkt 45 i det överklagade beslutet att kommissionens beslut att avslå en begäran om omplacering i lönegrad, som ingetts efter det att klagofristen löpt ut, inte kunde anses stå i strid med principen om likabehandling.
19 I punkt 46 i det överklagade beslutet underkände förstainstansrätten vidare Hans Gevaerts argument att kommissionen hade åsidosatt sin omsorgsplikt, genom att erinra om att denna plikt inte får leda till att administrationen tolkar en gemenskapsbestämmelse på ett sätt som strider mot dess uttryckliga lydelse. Artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna kunde i det aktuella fallet inte tolkas så att den var avsedd att tillämpas på samtliga tjänstemän.
20 I punkterna 47 och 48 i det överklagade beslutet underkände förstainstansrätten även argumentet att det var paradoxalt att kommissionen i detta fall hade avslagit begäran om omprövning av klagandens placering i lönegrad, trots att den när beslutet av den 1 september 1983 fattades hade erbjudit samtliga tjänstemän som placerats enligt de gamla villkoren möjlighet att begära ändring av deras placering i lönegrad. Enligt förstainstansrätten avsåg den möjlighet som erbjöds år 1983 enbart en omprövning enligt de villkor för placering i lönegrad som var i kraft när tjänstemännen anställdes, medan Hans Gevaert begärde omprövning av sin placering i lönegrad enligt de nya villkor som föreskrivs i beslutet av den 7 februari 1996.
21 Förstainstansrätten ansåg att Hans Gevaert inte hade kunnat styrka att det förelåg nya omständigheter som medförde att fristerna i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna började löpa på nytt och konstaterade därför i punkt 50 i det överklagade beslutet att det var för sent att väcka talan mot beslutet av den 18 januari 1995 och fastslog att talan skulle avvisas.
Överklagandet
22 Klaganden har till stöd för sitt överklagande åberopat tre grunder som avser att gemenskapsrätten har åsidosatts. Den första grunden avser att det gjordes en felaktig rättslig bedömning av Hans Gevaerts begäran. Den andra grunden avser att det gjordes en felaktig rättslig bedömning av beslutet av den 7 februari 1996 samt att principen om likabehandling och artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna åsidosattes. Den tredje grunden avser att motiveringen av det överklagade beslutet var motstridig.
23 Som första grund, vilken avser punkterna 35-37 i det överklagade beslutet, har Hans Gevaert anfört att förstainstansrätten gjorde en felaktig rättslig bedömning av de faktiska omständigheterna genom att den ansåg att hans begäran om omplacering i lönegrad riskerade att ifrågasätta hans ursprungliga placering i lönegrad, trots att han hade begärt ändring av sin placering i lönegrad från och med den 5 oktober 1995.
24 Detta misstag fick rättsliga konsekvenser, eftersom förstainstansrätten prövade huruvida det förelåg någon ny omständighet som skulle kunna medföra en omprövning av beslutet om Hans Gevaerts ursprungliga placering i lönegrad och därmed medföra att klagofristerna börjar att löpa på nytt, trots att förstainstansrätten enbart hade behövt pröva huruvida det skett en väsentlig förändring av omständigheterna, jämfört med situationen som förelåg när kommissionen fattade beslutet om ursprunglig placering i lönegrad, som motiverade en begäran om ändring av den nuvarande placeringen i lönegrad.
25 Den andra grunden avser punkterna 39-45 i beslutet och Hans Gevaert har åberopat denna grund enbart för det fall domstolen skulle anse att hans begäran om omplacering i lönegrad var sådan att den kunde ifrågasätta beslutet om hans ursprungliga placering i lönegrad.
26 Hans Gevaert anser att kommissionens beslut av den 7 februari 1996 motiverade en begäran om ändring av placeringen i lönegrad, eftersom det utgjorde en ny omständighet eller i vart fall en väsentlig förändring av omständigheterna jämfört med situationen som förelåg när beslutet om ursprunglig placering i lönegrad fattades. Avslaget på denna begäran om ändring utgör därför en rättsakt mot vilken talan kan väckas och inte en bekräftelse på beslutet om den ursprungliga placeringen i lönegrad.
27 Hans Gevaert anser, i motsats till vad förstainstansrätten fann, att denna nya omständighet eller i vart fall väsentliga förändring av omständigheterna kan ge upphov till diskriminering av de tjänstemän som anställdes före den 5 oktober 1995 i förhållande till dem som anställdes efter detta datum och således strida mot principen om likabehandling, som är en överordnad rättsregel. Denna princip anges i synnerhet i artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna, där det föreskrivs att "[s]amma villkor för rekrytering och tjänstekarriär skall gälla för alla tjänstemän som tillhör samma kategori eller samma tjänstegrupp".
28 Hans Gevaert har medgett att kommissionens beslut av den 7 februari 1996 inte automatiskt ger honom en rätt att bli placerad i en högre lönegrad inom tjänsteklassen, med hänsyn till tillsättningsmyndighetens utrymme för skönsmässig bedömning. Han anser emellertid att beslutet ger honom en ovillkorlig rätt till prövning av hans kvalifikationer och av verksamhetens särskilda behov för att han eventuellt skall kunna placeras i en annan lönegrad än i den första lönegraden i tjänsteklassen, eftersom artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna i annat fall skulle urholkas helt.
29 Klaganden anser således att det var i strid med principen om likabehandling och med artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna som förstainstansrätten ansåg att tillsättningsmyndigheten hade rätt att med stöd av sitt utrymme för skönsmässig bedömning vägra att göra en saklig prövning av hans kvalifikationer, av det skälet att artikel 31.2 inte var avsedd att tillämpas på samtliga tjänstemän.
30 Som tredje grund har Hans Gevaert gjort gällande att förstainstansrätten motsade sig själv när den fastslog att beslutet av den 7 februari 1996 varken hade till syfte eller verkan att ifrågasätta beslut om placering i lönegrad som vunnit laga kraft, det vill säga beslut om placering i lönegrad som fattats för mer än tre månader sedan, trots att den samtidigt medgav att beslutet skall tillämpas på samtliga tjänstemän som anställts från och med den 5 oktober 1995, det vill säga även på dem vars beslut om placering i lönegrad fattades för mer än tre månader sedan och som således vunnit laga kraft.
31 Kommissionen anser att den första grunden, som avser att det gjordes en felaktig bedömning av Hans Gevaerts begäran, är obefogad. Den har särskilt erinrat om det avsnitt i punkt 36 i det överklagade beslutet av vilket det framgår att även om man skulle godta klagandens påstående "kunde denna begäran i vart fall indirekt ifrågasätta tillsättningsmyndighetens beslut av den 18 januari 1995, vilket har vunnit laga kraft".
32 Kommissionen har i fråga om den andra grunden anfört att beslutet av den 7 februari 1996 inte hade något annat syfte än att, för att öka insynen, i beslutet av den 1 september 1983 införa de principer som fastslogs i domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen, vilka kommissionen var skyldig att följa. Ett sådant beslut utgör en intern föreskrift och skall anses utgöra en vägledande uppföranderegel som administrationen ålägger sig själv att följa då den utövar det utrymme för skönsmässig bedömning som den har tilldelats.
33 Kommissionen anser att Hans Gevaert inte kan åberopa beslutet av den 7 februari 1996 som en ny omständighet som motiverar en begäran om ändring av hans placering i lönegrad, eftersom detta beslut endast återgav den princip i tjänsteföreskrifterna som behandlades i domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen, och en dom kan inte i sig utgöra en ny omständighet i förhållande till tredje man.
34 Kommissionen har, beträffande påståendet om att principen om likabehandling har åsidosatts, påpekat att den rättspraxis som Hans Gevaert åberopade i sin ansökan inte är relevant i förevarande mål, eftersom den avser det fallet att en ny regel skall tillämpas på samma sätt på samtliga tjänstemän som kan göra gällande att de befinner sig i en viss situation. Klagandens fall avser däremot artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna, vilken ger tillsättningsmyndigheten möjlighet att inom ramen för sitt utrymme för skönsmässig bedömning placera en nyanställd tjänsteman i en högre lönegrad inom tjänsteklassen.
35 Beträffande den tredje grunden har kommissionen erinrat om att den genom beslutet av den 7 februari 1996 endast underrättade tjänstemännen om räckvidden av artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna, såsom den fastställdes i domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen, utan att det skapades några nya rättigheter. Kommissionen har således bestritt att motiveringen av det överklagade beslutet är motstridig.
Domstolens bedömning
Den första grunden
36 För att fastställa huruvida förstainstansrätten gjorde en felaktig bedömning när den ansåg att Hans Gevaerts begäran syftade till att ifrågasätta de villkor som fastställdes vid hans anställning, skall det först konstateras att den begäran som undertecknades av honom den 24 juni 1996 har rubriken "Begäran om omplacering i lönegrad enligt artikel 31.2" ("Aanvrag tot herklassering op basis van art. 31 par. 2"). I begäran anges särskilt att klaganden anser att han har tillräcklig erfarenhet och tillräckliga kvalifikationer för att begära omprövning av sin nuvarande placering i lönegrad ("... I believe I have the sufficient experience and skills to demand a review of my actual grade").
37 I det klagomål som Hans Gevaert ingav den 25 november 1996 anges ämnet vara "omplacering i lönegrad". Enligt klagomålet begärde Hans Gevaert "en omprövning av sin administrativa ställning och att placeringen i lönegrad skall anpassas på lämpligt sätt" och att kommissionen således "felbedömde vad hans begäran avsåg genom att anse att begäran ifrågasatte beslutet om ursprunglig placering i lönegrad".
38 När det gäller en begäran som hänför sig till artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna, avser denna bestämmelse placeringen i lönegrad vid anställningen av tjänstemän som klarat ett uttagningsprov som ger dem tillträde till tjänster vid gemenskapernas institutioner.
39 En begäran om omplacering i lönegrad syftar således till en ändring av den ursprungliga placeringen i lönegrad som gjordes när tjänstemannen tillsattes. Detta skall särskiljas från befordran, som enligt artikel 45.1 i tjänsteföreskrifterna innebär att tjänstemannen under sin karriär flyttas upp till den närmast högre lönegraden i den kategori som han tillhör.
40 Såsom domstolen redan har fastslagit skall den möjlighet att placera en tjänsteman i en högre lönegrad inom tjänsteklassen och inte i den första lönegraden som medges i artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna, genom undantag från stycke 1 i samma artikel och i särskilda fall, med de följder detta får för budgeten, göra det möjligt för tillsättningsmyndigheten att vid tillsättningen beakta särskilda behov i verksamheten och den berörda personens yrkeserfarenhet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 29 juni 1994 i mål C-298/93 P, Klinke mot domstolen, REG 1994, s. I-3009, punkterna 14 och 15).
41 Av detta följer att även om den ändring av placering i lönegrad som Hans Gevaert begärde skulle börja att gälla först från och med den 5 oktober 1995, skulle omprövningen göras på grundval av hans särskilda kvalifikationer och yrkeserfarenhet den dag då han först anställdes.
42 Det var därför korrekt av förstainstansrätten att, i punkt 35 i det överklagade beslutet, anse att Hans Gevaerts begäran enligt artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna oundvikligen avsåg att ifrågasätta de villkor som fastställdes vid hans ursprungliga placering i lönegrad.
43 Av detta följer att överklagandet inte kan vinna bifall på den första grunden.
Den andra grunden
44 Inledningsvis skall räckvidden av beslutet av den 7 februari 1996 fastställas. Detta beslut offentliggjordes den 27 mars 1996 och i detta anges att det börjar gälla från och med den 5 oktober 1995, den dag då domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen avkunnades.
45 Det skall konstateras att detta beslut fattades som en åtgärd för att följa domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen och att det ändrade de villkor för placering i lönegrad av nyanställda tjänstemän som kommissionen tillämpat sedan beslutet av den 1 september 1983 och möjliggjorde en ändring av placering i lönegrad för en viss grupp av tjänstemän, nämligen för dem som tillsattes efter den 5 oktober 1995.
46 Beslutet har därigenom medfört att administrativa beslut som vunnit laga kraft kan ifrågasättas, i motsats till vad förstainstansrätten hävdade i punkt 39 i det överklagade beslutet, eftersom vissa tjänstemän har kunnat begära ändring av sin placering i lönegrad, trots att de inte inom fristerna väckte talan mot beslutet om placering i lönegrad vid deras tillsättning.
47 Vad beträffar argumentet att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna inte innehåller någon regel som är avsedd att tillämpas på samtliga tjänstemän, är det tillräckligt att, såsom förstainstansrätten fastslog, konstatera att "tillsättningsmyndigheten, för att undvika att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna förlorar all rättslig betydelse, under särskilda omständigheter - såsom vid särskilda kvalifikationer hos den sökande - är skyldig att vidta en konkret bedömning av huruvida den nämnda artikeln eventuellt skall tillämpas. En sådan skyldighet föreligger i synnerhet när det är nödvändigt att anställa en person med särskilda kvalifikationer på grund av särskilda behov i verksamheten som motiverar att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna tillämpas, eller när den rekryterade personen har särskilda kvalifikationer och begär att dessa bestämmelser skall tillämpas" (domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen, punkt 21).
48 Av detta följer att, även om tillsättningsmyndigheten har ett utrymme för skönsmässig bedömning när den bedömer behoven i en verksamhet och en sökandes yrkeserfarenhet, detta inte innebär att tillsättningsmyndigheten befrias från skyldigheten att pröva en begäran om att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna skall tillämpas, som inges av en sökande till en tjänst som tjänsteman vid en gemenskapsinstitution som anser sig ha särskilda kvalifikationer.
49 Följaktligen var beslutet av den 7 februari 1996 om ändring av villkoren för placering i lönegrad ett generellt beslut som gör det möjligt att ifrågasätta ett visst antal administrativa beslut som vunnit laga kraft. I motsats till vad förstainstansrätten anförde i punkt 39 i det överklagade beslutet, utgjorde beslutet därigenom en ny omständighet som i detta fall kan gå de tjänstemän som anställdes före den 5 oktober 1995 emot. Följaktligen måste dessa ha en möjlighet att, inom de frister som föreskrivs i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna, till kommissionen inge en begäran om ändring av sin placering i lönegrad.
50 Av detta följer att den begäran om omplacering i lönegrad som Hans Gevaert ingav den 24 juni 1996 hade framställts i vederbörlig ordning och att den talan som väcktes vid förstainstansrätten mot avslaget på denna begäran kunde tas upp till sakprövning.
51 Överklagandet skall vinna bifall på den andra grunden och det överklagade beslutet skall därför upphävas, utan att det är nödvändigt att pröva den tredje grunden.
Prövning i sak av talan
52 Eftersom målet är färdigt för avgörande, skall domstolen, i enlighet med artikel 54 i EG-stadgan för domstolen och motsvarande bestämmelser i EKSG-stadgan och Euratomstadgan för domstolen, i sak pröva yrkandet om ogiltigförklaring av kommissionens beslut av den 26 augusti 1996 att avslå Hans Gevaerts begäran om ändring av sin placering i lönegrad.
53 Enligt Hans Gevaert är detta beslut grundat på ett generellt beslut som är rättsstridigt. Beslutet av den 7 februari 1996 strider nämligen mot principen om likabehandling, eftersom det inte är tillämpligt på de tjänstemän som tillsattes före den 5 oktober 1995.
54 Domstolen erinrar i det avseendet om att principen om likabehandling i artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna är en generell regel bland de regler som är tillämpliga på gemenskapstjänstemän. Det föreligger diskriminering i strid med denna regel när samma eller jämförbara situationer behandlas olika och det inte finns sakliga skäl för en sådan särbehandling (se, för ett liknande resonemang, dom av den 2 december 1982 i de förenade målen 198/81-202/81, Micheli m.fl. mot kommissionen, REG 1982, s. 4145, punkterna 5 och 6; se, vad gäller villkor vid anställningen, dom av den 11 juli 1985 i de förenade målen 66/83-68/83 och 136/83-140/83, Hattet m.fl. mot kommissionen, REG 1985, s. 2459, punkt 24, och dom av den 11 juli 1985 i mål 119/83, Appelbaum mot kommissionen, REG 1985, s. 2423, punkt 25).
55 I detta fall innebär beslutet av den 7 februari 1996 att tjänstemän som tillsattes efter den 5 oktober 1995 behandlades mer fördelaktigt än de tjänstemän som tillsattes före detta datum, eftersom de som tillsattes efter den 5 oktober 1995 kunde begära omprövning av sin placering i lönegrad medan de som tillsattes före detta datum inte längre hade denna möjlighet.
56 Det utgör inte ett sakligt skäl för denna särbehandling att den 5 oktober 1995 var den dag då domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen avkunnades. För att följa domen i detta mål uppställdes det nämligen inte som krav, i förhållande till de tjänstemän som inte var parter i tvisten, att beslutet av den 7 februari 1996 skulle anses träda i kraft detta datum. Om kommissionen genom att fatta detta beslut visade omsorg om de tjänstemän som hade tillsatts efter den 5 oktober 1995 och som inte hade ifrågasatt besluten om placering i lönegrad inom fristerna, finns det dessutom inget som rättfärdigar eller ens förklarar varför kommissionen inte visade samma omsorg om de tjänstemän som hade tillsatts mellan år 1983 och den 5 oktober 1995 och som befann sig i samma situation.
57 Domstolen finner följaktligen att beslutet av den 7 februari 1996 stred mot den allmänna principen om likabehandling i artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna, eftersom jämförbara situationer behandlades olika däri, utan att det ens angavs några sakliga skäl för denna särbehandling.
58 Av detta följer att beslutet av den 26 augusti 1996 om avslag på Hans Gevaerts begäran om ändring av sin placering i lönegrad skall ogiltigförklaras, eftersom det var grundat på detta generella beslut som stred mot principen om likabehandling.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
59 Enligt artikel 122 första stycket i rättegångsreglerna skall domstolen, när överklagandet skall bifallas och domstolen själv slutligt avgör tvisten, besluta om rättegångskostnaderna. Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 118 skall tillämpas i mål om överklagande, skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats. Hans Gevaert har yrkat att kommissionen skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom kommissionen har tappat målet skall den bära sina kostnader och förpliktas att ersätta samtliga Hans Gevaerts kostnader, såväl i förstainstansrätten som i domstolen.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (femte avdelningen)
följande dom:
1) Förstainstansrättens beslut av den 19 augusti 1998 i mål T-160/97, Gevaert mot kommissionen, upphävs.
2) Europeiska gemenskapernas kommissions beslut av den 26 augusti 1996 att avslå Hans Gevaerts begäran om ändring av sin placering i lönegrad ogiltigförklaras.
3) Europeiska gemenskapernas kommission skall ersätta samtliga rättegångskostnader i förstainstansrätten och i domstolen.