62022CO0144_INF
Domstolens beslut (sjätte avdelningen) av den 15 december 2022 – Società Eredi Raimondo Bufarini
(mål C‑144/22)
”Begäran om förhandsavgörande – Artiklarna 53 och 99 i domstolens rättegångsregler – Artikel 267 FEUF – Omfattningen av den skyldighet att begära förhandsavgörande som åvilar nationella domstolar som dömer i sista instans – Undantag från denna skyldighet – Kriterier – Situationer i vilka den korrekta tolkningen av unionsrätten är så uppenbar att det inte finns utrymme för rimligt tvivel – Krav på att den nationella domstol som dömer i sista instans måste vara övertygad om att saken är lika uppenbar för domstolar som dömer i sista instans i övriga medlemsstater och för EU-domstolen”
Begäran om förhandsavgörande – Anhängiggörande vid domstolen – Tolkningsfrågor – Skyldigheten att begära ett förhandsavgörande – Föreligger inte – Villkor – Rimligt tvivel föreligger inte – Kriterier
(Artikel 267 FEUF)
(se punkterna 34‐38, 40‐45 och 53 samt slutet)
Avgörande
Artikel 267 FEUF ska tolkas så, att en nationell domstol mot vars avgöranden det inte finns något rättsmedel enligt nationell lagstiftning får avstå från att hänskjuta en fråga om tolkningen av unionsrätten till EU-domstolen och avgöra frågan under eget ansvar när den korrekta tolkningen av unionsrätten är så uppenbar att det inte finns utrymme för rimligt tvivel. Huruvida så är fallet ska bedömas med hänsyn till unionsrättens särdrag, de särskilda svårigheter som dess tolkning medför och risken för skillnader i rättspraxis inom Europeiska unionen.
Den nämnda nationella domstolen är inte skyldig att på ett detaljerat sätt styrka att andra domstolar som dömer i sista instans i medlemsstaterna och EU-domstolen skulle göra samma tolkning. Den måste däremot, efter en bedömning som tar hänsyn till dessa omständigheter, ha nått övertygelsen att saken är lika uppenbar för dessa andra nationella domstolar och för EU-domstolen.