Begäran om förhandsavgörande framställd av Consiglio di Stato (Italien) den 1 februari 2017 – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato mot Wind Telecomunicazioni SpA
(Mål C-54/17)
Rättegångsspråk: italienska
Hänskjutande domstol
Consiglio di Stato
Parter i målet vid den nationella domstolen
Klagande: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
Motpart: Wind Telecomunicazioni SpA
Tolkningsfrågor1
Utgör artiklarna 8 och 9 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 20052 hinder för att tolka motsvarande nationella införlivandebestämmelser (vilka utgörs av artiklarna 24 och 25 i codice del consumo [konsumentlagen]) så, att ett agerande av en telefonoperatör som består i en underlåtenhet att informera om att vissa tjänster (till exempel telefonsvarare eller internetanvändning) är förinställda på SIM-kortet, och detta i synnerhet i en situation där telefonoperatören inte kan hållas ansvarig för något ytterligare och särskilt materiellt agerande, ska klassificeras som ”otillbörlig påverkan” och därmed som en ”aggressiv affärsmetod” som sannolikt kommer att ”avsevärt” inskränka genomsnittskonsumentens valfrihet eller handlande?
Ska punkt 29 i bilaga I till direktiv 2005/29/EG … tolkas så, att det är fråga om en ”leverans utan föregående beställning” när en mobiloperatör tar ut en avgift av sin kund för telefonsvarar- eller internetanvändningstjänster i en situation som kännetecknas av att
– telefonoperatören vid tecknandet av mobiltelefonavtalet inte har gett konsumenten korrekt information om att telefonsvarar- eller internetanvändningstjänsterna är förinställda på SIM-kortet, vilket innebär att nämnda tjänster potentiellt kan utnyttjas av konsumenten utan någon särskild inställning (setting),
– konsumenten för att faktiskt kunna utnyttja dessa tjänster under alla omständigheter måste utföra erforderliga moment (till exempel knappa in telefonsvararens nummer eller välja de kommandon som aktiverar internetanvändningen),
– operatören inte hålls ansvarig för dels den teknik och de funktioner med hjälp av vilka tjänsterna konkret utnyttjas av konsumenten, dels informationen om nämnda teknik och funktioner, dels kostnaden för tjänsterna, utan enbart för den ovannämnda underlåtenheten att informera om att tjänsterna är förinställda på SIM-kortet?
Utgör syftet med det ”allmänna” direktivet 2005/29/EG, det vill säga att fungera som ”skyddsnät” för konsumentskyddet, samt skäl 10 och artikel 3.4 i nämnda direktiv hinder för ett nationellt regelverk enligt vilket bedömningen huruvida de särskilda skyldigheter till skydd för användarna som föreskrivs i det branschspecifika direktivet 2002/22/EG3 har iakttagits omfattas av tillämpningsområdet för det allmänna direktivet 2005/29/EG om otillbörliga affärsmetoder, vilket resulterar i att myndigheten som har behörighet att vidta åtgärder mot åsidosättande av det branschspecifika direktivet hindras från att ingripa i alla situationer där det även är fråga om inkorrekt/otillbörlig affärsmetod?
Ska specialitetsprincipen, som är fastställd i artikel 3.4 i direktiv 2005/29/EG tolkas så, att den utgör en princip som reglerar förhållandena mellan regelverk (allmänt regelverk och branschspecifikt regelverk), förhållandena mellan bestämmelser (allmänna bestämmelser och specialbestämmelser) eller förhållandena mellan myndigheter som ansvarar för reglering och tillsyn över respektive branscher?
Kan begreppet ”står i strid” i artikel 3.4 i direktiv 2005/29/EG anses föreligga endast vid grundläggande motstridighet mellan bestämmelserna i lagstiftningen om inkorrekta affärsmetoder och andra unionsrättsliga bestämmelser som reglerar branschspecifika aspekter av affärsmetoder, eller räcker det att ifrågavarande bestämmelser innehåller ett regelverk som avviker från lagstiftningen om inkorrekta affärsmetoder med hänsyn till branschens specifika karaktär så till den grad att det uppstår en kollision mellan bestämmelser (Normenkollision) i förhållande till en och samma konkreta situation?
Hänvisar begreppet ”gemenskapsbestämmelser” i artikel 3.4 i direktiv 2005/29/EG endast till bestämmelserna i unionens förordningar och direktiv samt bestämmelserna för direkt införlivande av dessa, eller omfattar det även nationella lagar och författningar som genomför unionsrättsliga principer?
Utgör dels specialitetsprincipen som är fastställd i skäl 10 och artikel 3.4 i direktiv 2005/29/EG, dels artiklarna 20 och 21 i direktiv 2002/22/EG samt artiklarna 3 och 4 i direktiv 2002/21/EG4 hinder för en tolkning av motsvarande nationella införlivandebestämmelser enligt vilken den allmänna lagstiftningen om inkorrekta affärsmetoder alltid ska tillämpas varje gång det i en reglerad bransch – som kännetecknas av branschspecifika ”konsumentregler” och där den branschspecifika myndigheten har tilldelats behörighet att fastställa regler och besluta om påföljder – konstateras ett agerande som omfattas av begreppet ”aggressiva affärsmetoder” enligt artiklarna 8 och 9 i direktiv 2005/29/EG eller begreppet ”affärsmetoder som under alla omständigheter är otillbörliga” enligt bilaga I till direktiv 2005/29/EG, och detta även när det föreligger en branschlagstiftning om konsumentskydd som grundar sig på unionsrättsliga bestämmelser och helt och hållet reglerar samma ”aggressiva affärsmetoder”, ”affärsmetoder som under alla omständigheter är aggressiva” eller under alla omständigheter ”inkorrekta affärsmetoder”?
____________
1     Anmärkning: Här används en löpande numrering av tolkningsfrågorna som skiljer sig från den i begäran om förhandsavgörande, som innehöll två uppsättningar frågor utan löpande numrering.
2     Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv 84/450/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 (direktiv om otillbörliga affärsmetoder) (EUT L 149, s. 22).
3     Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/22/EG av den 7 mars 2002 om samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (direktiv om samhällsomfattande tjänster) (EGT L 108, s. 51).
4     Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG av den 7 mars 2002 om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv) (EGT L 108, s. 33).