62002CC0422_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Förevarande överklagande rör tillämpningen av principen om icke‑diskriminering såsom denna uttrycks i artikel 9.5 i rådets förordning (EG) nr 384/96 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen(2) (grundförordningen). Överklagandet tar upp frågan hur denna princip skall tillämpas när import av samma typ av varor från två olika grupper av länder samtidigt är föremål för skilda antidumpningsundersökningar, nämligen en inledande undersökning beträffande en grupp av länder och en översyn vid giltighetstidens utgång(3) beträffande en annan grupp. I vilken utsträckning har gemenskapens myndigheter skyldighet att upphöra med uttagandet av de tullar som är föremål för en översyn vid giltighetstidens utgång, när den inledande undersökningen inte leder till att antidumpningsåtgärder införs? I synnerhet, i vilken utsträckning skall en sådan skyldighet tillämpas retroaktivt?
Tillämpliga bestämmelser om antidumpning
2. I enlighet med grundförordningen,
vilken bland annat antagits för att anpassa praxis efter de nya internationella förpliktelser som föreskrivs i ”antidumpningskoden” av år 1994, vilken instiftats som en del av Uruguayrundan om multilaterala förhandlingar,(4) genomför kommissionen, i samråd med en rådgivande kommitté, i vilken medlemsstaterna är representerade, undersökningar avseende dumpning, och den kan därvid införa provisoriska tullar, medan rådet ansvarar för införandet av slutgiltiga tullar. I artikel 5 anges bestämmelser om inledande av undersökningsförfaranden vid klagomål från gemenskapsindustrin, vilka skall utföras i enlighet med artikel 6.
3. I artikel 7.1 föreskrivs följande: ”Provisoriska tullar kan införas … om det preliminärt har fastställts att dumpning och därav följande skada för gemenskapsindustrin föreligger och om gemenskapens intresse kräver att det görs ett ingripande för att förhindra denna skada …” I artikel 7.3 föreskrivs att provisoriska tullar skall säkras genom en garanti.
4. Av artikel 9.4 framgår att ”om det av de faktiska omständigheter som slutligen konstaterats framgår att dumpning och därav följande skada föreligger och att gemenskapens intresse kräver ett ingripande …, skall rådet med enkel majoritet införa en slutgiltig antidumpningstull på förslag av kommissionen efter samråd med rådgivande kommittén …”
5. I artikel 9.5 föreskrivs följande: ”En antidumpningstull skall på ett ickediskriminerande sätt och med ett i varje enskilt fall lämpligt belopp införas på import av en produkt, oavsett var den kommer ifrån, som konstaterats vara dumpad och vålla skada …”
6. Ordalydelsen i artikel 9.5 är väldigt lik den i artikel 9.2 i antidumpningskoden: ”När en antidumpningstull införs för en vara, skall den i varje enskilt fall tas ut med vederbörligt belopp på ett icke-diskriminerande sätt för all import av sådan vara, oavsett ursprung, som befinns vara dumpad och förorsaka skada …”
7. Klaganden i förevarande mål har hävdat att den senare bestämmelsen i sin tur är ett uttryck för den allmänna klausulen om ”mest gynnad nation” i artikel 1 i Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT 1947), i vilken det stadgas att ”[i] fråga om tullar och avgifter av varje slag, utgående å eller i samband med import eller export … skall varje fördel, förmån, frihet eller rättighet, som av någon avtalsslutande part medgives för någon vara, härrörande från eller destinerad till något annat land, omedelbart och ovillkorligt medgivas för vara av samma slag, härrörande från eller destinerad till alla andra avtalsslutande parters områden”.
8. Artikel 11 i grundförordningen avser bestämmelser om varaktighet, översyn och återbetalning av tullar. I första och andra styckena i artikel 11.2 föreskrivs följande:
”En slutgiltig antidumpningsåtgärd skall upphöra att gälla fem år efter det att den infördes eller fem år från den dag då den senaste översynen av såväl dumpning som skada avslutades, om det inte vid en översyn konstateras att åtgärdernas upphörande sannolikt skulle innebära att dumpningen och skadan fortsätter eller återkommer. En sådan översyn vid giltighetens utgång skall inledas på kommissionens initiativ eller på begäran av gemenskapsproducenters räkning och åtgärden skall fortsätta att gälla i avvaktan på resultatet av en sådan översyn.
En översyn vid giltighetstidens utgång skall inledas om begäran innehåller tillräckliga bevis för att åtgärdernas upphörande sannolikt skulle innebära att dumpningen och skadan fortsätter eller återkommer…”
9. När minst ett år har gått sedan en slutgiltig tull har införts, kan kommissionen när som helst även utföra en interimsöversyn enligt artikel 11.3 i grundförordningen, i huvudsak i syfte att avgöra huruvida ett fortsatt uttagande av tullen är nödvändigt och tillräckligt eller om omständigheterna i fallet har ändrats väsentligt.
10. I artikel 11.5 föreskrivs följande: ”De bestämmelser i denna förordning som är tillämpliga på förfaranden och utförandet av undersökningar skall med undantag för dem som avser tidsfrister gälla för varje översyn som utförs enligt punkterna 2, 3 och 4 ...”
Det ifrågavarande antidumpningsförfarandet
11. I detta mål behandlas import av varor som benämns större elektrolytkondensatorer av aluminium (nedan kallade elektrolytkondensatorer), även om epitetet ”större” har medgivits vara missvisande i sammanhanget. Kondensatorer är elektroniska komponenter som kan lagra och sedan frigöra elektrisk energi som används i strömkretsar i så gott som alla typer av elektronisk utrustning på dator-, telekommunikations- och instrumentmarknaden, inom industrin, för militära ändamål, inom bilindustrin och på andra konsumentmarknader. De elektrolytkondensatorer som är aktuella i förevarande fall används främst i matarströmkretsar i elektroniska kapitalvaror såsom TV‑apparater, videobandspelare och persondatorer.
12. En slutgiltig antidumpningstull hade införts avseende import av vissa elektrolytkondensatorer från Japan, med verkan från och med den 4 december 1992.(5) Denna tull skulle, i enlighet med artikel 11.2 i grundförordningen, upphöra att gälla den 4 december 1997. En slutgiltig tull infördes även för viss sådan import från Korea och Taiwan, med verkan från och med den 19 juni 1994.(6) Kommissionen tillkännagav senare, den 27 november 1997, att en undersökning rörande import av elektrolytkondensatorer från Förenta staterna och Thailand hade inletts.(7)
13. Den 3 december 1997, den sista dagen som antidumpningstullar skulle tas ut på import från Japan enligt förordning nr 3482/92, tillkännagav kommissionen att den inledde både en översyn vid utgången av giltighetstiden avseende dessa tullar på begäran av gemenskapsproducenter och en interimsöversyn på kommissionens eget initiativ.(8) I enlighet med artikel 11.2 i grundförordningen fortsatte tullen att gälla i väntan på resultaten av översynen vid giltighetstidens utgång. En interimsöversyn avseende åtgärderna för import från Korea och Taiwan meddelades den 7 april 1998.(9)
14. Kommissionen fann vid sin undersökning avseende elektrolytkondensatorer från Förenta staterna och Thailand att dumpade importer orsakade gemenskapsindustrin väsentlig skada och att det låg i gemenskapens intresse att införa antidumpningstullar. Den införde således en provisorisk tull på viss sådan import, för en period av sex månader från och med den 28 augusti 1998.(10) I enlighet med artikel 7.3 i grundförordningen togs tullarna inte ut, utan de säkrades genom garantier.
15. Kommissionen föreslog därefter rådet att införa slutgiltiga antidumpningstullar på denna import. Rådet antog inte förslaget inom den tidsfrist på 15 månader som anges i artikel 6.9 i grundförordningen. Följaktligen infördes inga slutgiltiga åtgärder avseende import med ursprung i Förenta staterna och Thailand, och de provisoriska åtgärderna upphörde att gälla den 28 februari 1999. De provisoriska antidumpningstullarna togs heller aldrig ut för denna import.
16. Kommissionen drog i sin översyn av åtgärderna avseende import från Japan, Korea och Taiwan en liknande slutsats om att gemenskapsindustrin orsakades en fortsatt skada och att det låg i gemenskapens intresse att förnya antidumpningsåtgärderna beträffande denna import. Då inga antidumpningsåtgärder hade införts på import från Förenta staterna och Thailand föreslog kommissionen emellertid rådet att avsluta åtgärderna rörande import från Japan, Korea och Taiwan. Rådet antog detta förslag i förordning nr 173/2000(11) (nedan kallad den ifrågasatta förordningen).
17. Enligt artikel 3.2 i den ifrågasatta förordningen skulle denna tillämpas retroaktivt från och med den 28 februari 1999, vilket var det datum då de preliminära åtgärderna för import från Förenta staterna och Thailand upphörde att gälla.
18. Skälen till att förfarandena avslutades, och detta med retroaktiv verkan, angavs i punkterna 132–139, i synnerhet i punkterna 133–135, enligt följande:
”133. 	Den nya undersökningen beträffande Förenta staterna och Thailand och de två aktuella översynerna genomfördes till stor del samtidigt. Såsom anges ovan träffades i samband med de aktuella översynerna i stort sett samma avgöranden som i det nya förfarandet rörande Förenta staterna och Thailand, avseende samma produkt. Dessa avgöranden påkallar i princip en ändring av de slutgiltiga åtgärderna beträffande import från Japan, Sydkorea och Taiwan.
I artikel 9.5 i grundförordningen föreskrivs dock att antidumpningstullar på ett icke-diskriminerande sätt skall införas på import av en produkt, oavsett var den kommer ifrån, som konstaterats vara dumpad och vålla skada.
134. Därför dras slutsatsen att det vore diskriminerande gentemot Japan, Sydkorea och Taiwan att till följd av den aktuella översynen införa åtgärder beträffande import från dessa länder, eftersom Förenta staterna och Thailand inte omfattas av några åtgärder.
135. För att säkra ett konsekvent tillvägagångssätt och respekt för principen om icke-diskriminering enligt artikel 9.5 i grundförordningen är det med hänsyn till det ovanstående nödvändigt att avsluta förfarandena rörande import av elektrolytkondensatorer med ursprung i Japan, Sydkorea och Taiwan utan att införa antidumpningsåtgärder.”
19. En japansk exportör hävdade att tullen på import från Japan för att undvika diskriminering borde avslutas retroaktivt från och med den 3 december 1997, då översynen inleddes, eftersom import från Japan fortfarande var belagd med tull medan översynen pågick, samtidigt som inga tullar togs ut på importen från Förenta staterna och Thailand.
20.
Rådet beslutade emellertid att detta avslutande endast skulle gälla retroaktivt från den 28 februari 1999, av skäl som angavs i punkterna 137 och 138:
”137.	… importen med ursprung i Förenta staterna och Thailand, liksom importen med ursprung i Japan, [var] föremål för undersökning mellan december 1997 och den 28 februari 1999. Det faktum att åtgärder var i kraft mot Japan men inte mot Förenta staterna och Thailand under den perioden återspeglar endast det faktum att förfarandet avseende Förenta staterna och Thailand befann sig i ett annat skede. Den undersökningen var den inledande undersökningen, medan de åtgärder som var i kraft för Japans vidkommande var de som införts genom förordning (EEG) nr 3482/92. Under dessa omständigheter förekom ingen diskriminering eftersom situationen för de två förfarandena skilde sig åt.
138. Med hänsyn till vad som sägs i skälen 132–135 godtar kommissionen ändå att importen från Japan från och med den 28 februari 1999 och framåt bör behandlas på samma sätt som importen från Förenta staterna och Thailand. Detsamma gäller Sydkorea och Taiwan. Det var nödvändigt att avsluta undersökningen beträffande Förenta staterna och Thailand senast den 28 februari 1999, antingen genom att införa åtgärder eller genom att avsluta förfarandet. Den nu aktuella undersökningen har lett fram till samma slutsatser som undersökningen beträffande Förenta staterna och Thailand, och därmed måste det aktuella förfarandet behandlas på samma sätt.”
Förfarande vid förstainstansrätten
21. Europe Chemi-Con (Deutschland) är ett helägt dotterbolag till Nippon Chemi-Con Corporation, ett japanskt företag som tillverkar elektrolytkondensatorer, för vilka förstnämnda företag är ensam distributör och importör inom Europeiska gemenskapen. Nippon Chemi-Con var en av de exportörer som nämndes i förordning nr 3482/92 och det förefaller vara ostridigt att det var en av dem som före antagandet av den ifrågasatta förordningen hävdade att tullarna på import från Japan skulle avslutas retroaktivt från och med den 3 december 1997.
22. Den 14 april 2000 väckte Europe Chemie-Con talan vid förstainstansrätten om ogiltigförklaring av ”artikel 3 andra stycket i den ifrågasatta förordningen i den mån den inte föreskriver att förordningen skall tillämpas med retroaktiv verkan från och med den 4 december 1997”.(12) Europe Chemie-Con åberopade två grunder avseende ”uppenbart oriktig bedömning av de faktiska omständigheterna” respektive ”otillräcklig motivering”.
23. Talan ogillades genom dom av den 12 september 2002.(13)
24. Förstainstansrätten behandlade Europe Chemie-Cons första grund i punkterna 48–60 i den överklagade domen. Den konstaterade inledningsvis i punkt 48 följande:
”Sökanden har i huvudsak påtalat att principen om likabehandling tillämpats felaktigt i den ifrågasatta förordningen och inte att rådet har gjort en uppenbart oriktig bedömning av de faktiska omständigheterna när det, enligt sökanden, felaktigt ansåg att diskrimineringen endast förekommit från och med den 28 februari 1999 och inte från och med den 4 december 1997. Sökanden anser nämligen att rådet skulle ha gett principen om likabehandling, en av de grundläggande principerna inom gemenskapsrätten … som föreskrivs i artikel 9.5 i grundförordningen, företräde framför tillämpningen av artikel 11.2 i grundförordningen, vilken skapar en diskriminerande situation.”
25. Förstainstansrätten förklarade vidare i punkt 52 att ”för att en institution skall anses ha gjort sig skyldig till diskriminering krävs att institutionen har behandlat lika situationer olika och att detta har medfört en nackdel för vissa företag jämfört med andra, utan att en sådan särbehandling var motiverad med hänsyn till att det förelåg icke obetydliga objektiva skillnader”.(14)
26. I detta sammanhang konstaterade förstainstansrätten i punkterna 53–56 att översynen av importen från Japan och den inledande undersökningen av importen från Förenta staterna och Thailand reglerades i olika bestämmelser i grundförordningen, vilket har lett till olika resultat beträffande uttagandet av antidumpningstullarna. Den förstnämnda reglerades i artikel 11.2 i grundförordningen, enligt vilken antidumpningstullen skall fortsätta att gälla i avvaktan på resultatet av en översyn. Den senare var emellertid en inledande undersökning, vilket innebar att om förfarandet avslutades på detta stadium utan att antidumpningsåtgärder infördes skulle de provisoriska tullarna inte tas ut slutgiltigt.(15)
27. Följaktligen angav förstainstansrätten i punkt 57 i sin dom att även om undersökningarna var jämförbara i omfattning och resultat, hade särbehandlingen av importen från Japan i förhållande till importen från Förenta staterna och Thailand en normativ grund i grundförordningen och den kunde därför inte anses utgöra ett åsidosättande av principen om likabehandling. Förstainstansrätten hänvisade i detta avseende till domen i målet Sermes.(16)
28. Vidare hade inte rådet någon skyldighet att på grund av artikel 9.5 avstå från att tillämpa artikel 11.2 i grundförordningen, då artikel 9.5 endast rör införandet av antidumpningstullar. I förevarande fall togs antidumpningstullarna fortsatt ut mellan den 4 december 1997 och den 28 februari 1999 med stöd av artikel 11.2 i grundförordningen, ”vilken är en särskild bestämmelse”, oberoende av att den inledande undersökningen av importen från Förenta staterna och Thailand hade inletts (punkt 58 i den ifrågasatta domen).
29. I punkterna 65–69 konstaterade förstainstansrätten att sökandens andra grund gällande otillräcklig motivering inte kunde godtas.
Överklagandet
30. Europe Chemi-Con ingav den 22 november 2002 ett överklagande till domstolen och gjorde därvid gällande tre grunder, alla med koppling till att dess första grund inte hade godtagits, vilka kan sammanfattas enligt följande:
i I punkt 48 i den överklagade domen klassificerade förstainstansrätten felaktigt åberopandet av en ”uppenbart oriktig bedömning av de faktiska omständigheterna” som ett påstående om felaktig tillämpning av principen om likabehandling snarare än ett påstående om felaktig tillämpning av principen om icke-diskriminering.
ii I punkt 58 drog förstainstansrätten felaktigt slutsatsen att artikel 9.5 i grundförordningen endast rör det initiala införandet av antidumpningstullar och inte det fortsatta upprätthållandet av dessa, och att detta är en fakultativ bestämmelse som rådet kan tillämpa skönsmässigt. Artikel 9.5 är inte enbart ett uttryck för den gemenskapsrättsliga principen om likabehandling, utan en särskild bestämmelse som skall tolkas mot bakgrund av antidumpningskoden och, följaktligen, regeln om mest gynnad nation i GATT. En sådan tolkning kräver att den tillämpas fullt ut i alla situationer där antidumpningstullar tas ut, utan hänsyn till särskilda rättsliga grunder eller steg i förfarandet. Artikel 11.2 är inte en lex specialis
utanför tillämpningsområdet för artikel 9.5.
iii Även om målet ses mot bakgrund av principen om likabehandling snarare än icke-diskrimineringsprincipen, begick förstainstansrätten ett misstag då den, i punkt 57 i sin dom, ansåg att sistnämnda princip inte åsidosatts eftersom de två olika antidumpningstullarna tagits ut på olika rättsliga grunder. Förstainstansrättens resonemang i detta avseende var oklart. De ifrågavarande situationerna var i vart fall liknande och skillnaden avseende den rättsliga grunden var inte på något sätt jämförbar med den i målet Sermes.
31. Klaganden har därför yrkat att den överklagade domen skall upphävas och den talan som fördes i förstainstansrätten bifallas, eller att målet återförvisas till förstainstansrätten för slutgiltigt avgörande. I vart fall har klaganden yrkat att rådet skall ersätta rättegångskostnaderna.
32. Rådet och kommissionen, vilken intervenerade till stöd för rådet i förstainstansrätten, har ingett svarsyttranden i vilka de har anfört att domstolen skall ogilla överklagandet och förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.
33. Inget muntligt förfarande har begärts och inget har hållits.
Bedömning av överklagandet
34. Såsom både rådet och kommissionen har anmärkt, är Europe Chemi-Cons tre grunder för överklagandet sammankopplade och överlappande och tar upp en enda huvudsaklig frågeställning, dock med två aspekter. För att ta hänsyn till denna överlappning kommer jag att pröva argumenten i en något annorlunda ordning i förhållande till framställningen i överklagandet.
35. Innan jag bedömer den huvudsakliga frågeställningen, skall jag kort behandla tre andra aspekter.
Principen om likabehandling eller om icke-diskriminering?
36. Inledningsvis, beträffande den första grunden för överklagandet, bör det understrykas att likabehandling och icke-diskriminering helt enkelt är två uttryck för en enda gemenskapsrättslig princip, vilken i domstolens omfattande rättspraxis på området vanligtvis uttrycks som ett förbud att behandla lika situationer på olika sätt, eller olika situationer på samma sätt, utan att det finns sakliga skäl för en sådan behandling.
37. Vad Europe Chemie-Con egentligen verkar påstå i detta avseende är att förstainstansrätten skulle ha tolkat dennes första grund såsom gällande inte den allmänna gemenskapsrättsliga principen, vad den än må kallas, utan snarare det särskilda förbudet mot diskriminering i antidumpningsförfaranden, vilket är föreskrivet i artikel 9.5 i grundförordningen och vilket kan vara föremål för specifika krav vid tolkning och tillämpning.
38. Det är emellertid uppenbart att förstainstansrätten i sin bedömning tog i beaktande både artikel 9.5 i grundförordningen och principen om likabehandling eller icke-diskriminering. Det finns således ingen grund för Europe Chemie-Cons invändning avseende klassificeringen av den första grunden. Den fråga som skall avgöras är huruvida förstainstansrätten, såsom Europe Chemie-Con har anfört i sina återstående grunder, gjorde en felaktig rättstillämpning då den avgjorde att det inte förelåg någon överträdelse av någon av bestämmelserna. Talan kan därför inte vinna bifall på den första grunden.
Tvingande karaktär av artikel 9.5 i grundförordningen
39. Vidare har Europe Chemie-Con, i den tredje delen av sin andra grund för överklagandet, anfört att artikel 9.5 i grundförordningen är en tvingande bestämmelse och att rådet inte, såsom förstainstansrätten tycks påstå, har något utrymme för skönsmässig bedömning beträffande tillämpningen av den.
40. Det finns emellertid ingenting i punkt 58 i den överklagade domen som antyder att artikel 9.5 i grundförordningen är en fakultativ bestämmelse. Förstainstansrätten angav snarare att bestämmelsen inte är tillämplig då en del av omständigheterna omfattas av artikel 11.2 och andra inte. Frågan är, återigen, huruvida denna tolkning är korrekt.
Oklart resonemang
41. För det tredje har Europe Chemie-Con, i den första delen i sin tredje grund för överklagandet, hävdat att det, vid en genomgång av punkterna 52 och 57 tillsammans i den överklagade domen, är oklart huruvida förstainstansrätten ansåg att a) de två ifrågavarande situationerna var olika och att principen om likabehandling därför inte kunde tillämpas, eller b) att de var lika, men att olika behandling var motiverad mot bakgrund av väsentliga objektiva skillnader.
42. Såsom klaganden själv har medgett, leder båda tolkningarna till samma slutsats, nämligen att det i enlighet med förstainstansrättens slutsats inte skett något åsidosättande av principen om likabehandling. Resonemanget kan således inte betraktas som bristfälligt.
Den huvudsakliga frågeställningen
43. Europe Chemie-Cons huvudsakliga invändning mot den överklagade domen är att förstainstansrätten har begått en felaktig rättstillämpning i det att den angav att rådet, under omständigheterna i fråga, med rätta avslutade antidumpningsförfarandet för elektrolytkondensatorer från Japan från och med den 28 februari 1999 och inte var skyldigt att antedatera verkan av detta ytterligare till den 4 december 1997.
44. Å ena sidan har klaganden påstått att denna slutsats var oförenlig med en korrekt tolkning och tillämpning av artikel 9.5 i grundförordningen, och å andra sidan att den gick emot den allmänna gemenskapsrättsliga principen om likabehandling (eller icke-diskriminering).
45. Artikel 9.5 i grundförordningen ger tveklöst uttryck för principen om likabehandling och innehåller ingenting som avser att begränsa eller avvika från denna princip. En av huvuddelarna i Europe Chemie-Cons argument är emellertid att artikel 9.5 är mer långtgående än den allmänna principen. Den skulle således kunna spela en egen roll i förevarande mål om det visade sig att det inte förelåg något åsidosättande av den allmänna principen, men att bestämmelsen medförde ytterligare särskilda krav som inte har respekterats.
46. Jag kommer därför att betrakta frågan i dess helhet mot bakgrund av principen om likabehandling, med, om det är lämpligt, eventuell ytterligare belysning av uttrycket för denna princip i artikel 9.5 i grundförordningen.
47. Bakgrunden såsom den beskrivits ovan i punkterna 12–20 är ostridig.
48. I punkterna 54 och 56 i den överklagade domen angav förstainstansrätten att den inledande undersökningen (i Förenta staterna och Thailand) regleras av artikel 5 i grundförordningen, vilket innebär att inga provisoriska eller slutgiltiga tullar tas ut om förfarandet avslutas på detta stadium, medan översynen (i bland annat Japan) styrs av artikel 11.2, enligt vilken tullarna skall fortsätta att gälla i avvaktan på resultatet av översynen.
49. I punkt 57, vilken Europe Chemie-Con har ifrågasatt i den andra delen av sin tredje grund för överklagandet, angav förstainstansrätten att ”[ä]ven om undersökningarna har gjorts samtidigt beträffande liknande produkter med ursprung i olika länder under samma undersökningsperiod och de leder till samma slutsatser avseende dumpning, skada och gemenskapsintresse har särbehandlingen … en normativ grund i grundförordningen och kan följaktligen inte anses utgöra ett åsidosättande av principen om likabehandling”. Till stöd för denna slutsats hänvisade förstainstansrätten till domen i målet Sermes(17), punkterna 45–48.
50. Sermes var ett mål i vilket en antidumpningstull hade tagits ut för vissa varor som importerats från bland annat dåvarande Tyska demokratiska republiken. I enlighet med protokollet om den tyska inrikeshandeln och de problem som sammanhänger med denna, vilket är en bilaga till EG-fördraget, åtnjöt Förbundsrepubliken Tyskland ett undantag från tillämpningen av de gemenskapsrättsliga reglerna beträffande den tyska inrikeshandeln. Tyska demokratiska republiken, icke-medlem i gemenskapen, var inte ett icke‑medlemsland i förhållande till Förbundsrepubliken Tyskland. Således tillämpades inte antidumpningstullar på import från den förstnämnda till den senare. Sermes, en importör av samma varor till Frankrike, där dessa var föremål för tullar, gjorde gällande ett åsidosättande av principen om likabehandling. Domstolen ansåg emellertid att ”skillnaden i behandling som åberopats av Sermes hade en normativ grund i detta protokoll, vilket utgör en integrerad del i fördraget och [den] kan således inte anses diskriminerande”.
51. Europe Chemie-Con har framhållit de många likheterna mellan de två undersökningarna i förevarande fall, vilka bekräftats både i den omstridda förordningen och i den överklagade domen, och hävdat att bedömningen i Sermes, det enda mål i vilket en skillnad avseende normativa grunder har ansetts vara en tillräckligt väsentlig objektiv grund för att kravet på likabehandling skall kunna åsidosättas, är baserad på det faktum att protokollet i fråga var primär gemenskapsrätt med företräde framför den då aktuella grundförordningen. Bedömningen i det målet är således inte överförbar på den aktuella situationen, vilken rör hierarkiskt likvärdiga bestämmelser.
52. Rådet och kommissionen har däremot hävdat att det avgörande förhållandet i Sermes var skillnaden i normativa grunder, och att förhållandet mellan dessa grunder i laghierarkin var irrelevant. I förevarande fall omfattar den väsentliga skillnaden mellan de två undersökningarna skillnaden mellan de normativa grunderna, skillnaden i förfarandenas stadier och det faktum att tullar redan hade införts och uttagits i det ena fallet, men inte i det andra.
53. Jag finner det svårt att instämma i den tolkning av målet Sermes som framförts av rådet och kommissionen, vilken även förefaller vara förstainstansrättens tolkning.
54. För det första anges det tydligt i domstolens formulering i målet Sermes att domen stöder sig på förekomsten av en normativ grund, vilken inte endast var annorlunda utan även utgjorde en integrerad del av fördraget.
55. För det andra har denna dom aldrig citerats av domstolen som stöd för påståendet att närhelst två situationer grundar sig på två olika rättsliga bestämmelser skall dessa nödvändigtvis anses objektivt olika, med följden att principen om likabehandling inte kan tillämpas. Domstolen förefaller heller inte någonsin ha uttalat ett sådant påstående, som skulle ha inneburit att formen gavs företräde framför det substantiella.
56. Om detta påstående var riktigt i sådana allmänna termer, skulle detta nämligen tillåta gemenskapslagstiftaren att anta olika bestämmelser för att godtyckligt avgöra skilda situationer, utan någon möjlighet för översyn av domstolen på grundval av principen om likabehandling. Detta kan inte vara fallet.
57. Det är snarare så att när två situationer har behandlats olika på grund av olika gemenskapsbestämmelser, måste domstolen ha möjlighet att kontrollera huruvida skillnaderna mellan situationerna motiverar tillämpningen av olika bestämmelser. Det faktum att olika bestämmelser tillämpas är en del av behandlingen i sig och inte en del av den objektiva situation som antingen kan påkalla likabehandling eller motivera särbehandling.
58. Vid tidpunkten för omständigheterna i målet Sermes var förhållandet mellan dåvarande Tyska demokratiska republiken och Förbundsrepubliken Tyskland av uppenbara historiska och politiska skäl objektivt olikt det mellan Tyska demokratiska republiken och de andra medlemsstaterna inom gemenskapen.
59. Det är heller inte tillräckligt, vilket rådet och kommissionen har anfört, att endast hävda att de två undersökningarna var i olika stadier i förfarandet. Olika stadier i ett antidumpningsförfarande kan ha tillräckligt många gemensamma faktorer för att principen om likabehandling skall vara tillämplig vid bestämmandet av huruvida tullar skall tas ut.
60. Förstainstansrätten beaktade inte i den överklagade domen huruvida den inledande undersökningen enligt artikel 5 i grundförordningen och översynen vid giltighetstidens utgång enligt artikel 11.2 var objektivt olika, utan hänvisade endast till skillnaden mellan de normativa grunderna för att dra slutsatsen att det inte kunde anses föreligga ett åsidosättande av principen om likabehandling.
61. Jag anser att förstainstansrätten har gjort en felaktig rättstillämpning i detta avseende. Den andra delen av Europe Chemie-Cons tredje grund för överklagandet skall således godtas och den överklagade domen skall upphävas i den mån den innebar att sökandens talan inte bifölls på den första grunden.
62. Med anledning av denna slutsats, torde det inte vara nödvändigt att beakta huruvida förstainstansrätten särskilt har misstolkat eller felaktigt tillämpat artikel 9.5 i grundförordningen, vilket Europe Chemie-Con har hävdat i den första och den andra delen av sin andra grund för överklagandet. Följande korta anmärkningar bör dock göras.
63. Förstainstansrätten angav i punkt 58 i sin dom att rådet inte har någon skyldighet enligt artikel 9.5 i grundförordningen att underlåta att tillämpa artikel 11.2 i samma förordning, och att artikel 9.5 endast rör införandet av antidumpningstullar. Den uppgav vidare att ”[i] förevarande fall har antidumpningstullarna som sökanden hade att betala från och med den 4 december 1997 till och med den 28 februari 1999 införts genom förordning nr 3482/92 och fortsatt att tas ut med stöd av artikel 11.2 i grundförordningen, vilken är en särskild bestämmelse. Sökanden var följaktligen skyldig att fortsätta att betala antidumpningstullar med stöd av artikel 11.2 i grundförordningen, oberoende av inledandet av den inledande undersökningen av importen från Förenta staterna och Thailand.”
64. Europe Chemi-Con har ifrågasatt uttalandet att artikel 9.5 endast rör införandet av antidumpningstullar och att artikel 11.2 är en ”särskild bestämmelse”, med innebörden att förbudet mot diskriminering i artikel 9.5 inte är tillämplig på denna.
65. I detta hänseende har parterna argumenterat en del runt skillnaden mellan att införa och att utta tullar. De skillnader som förekommer i parternas ståndpunkter förefaller dock snarare vara formella än verkliga. Klaganden, rådet och kommissionen förefaller alla vara överens om att, vilken den korrekta tolkningen av artikel 9.2 i antidumpningskoden(18) än må vara, skall artikel 9.5 i grundförordningen inte endast tillämpas på det inledande beslutet att införa antidumpningstullar, utan även på det löpande uttagandet av tullarna (inbegripande en fortsatt uppbörd av dessa) med stöd av artikel 11.2. Denna ståndpunkt påverkade nämligen beslutet att avsluta förfarandet rörande import från Japan med retroaktiv verkan från den 28 februari 1999, såsom i synnerhet anges i punkterna 135 och 138 i den ifrågasatta förordningen. Jag finner inte heller någonting i strukturen av eller ordalydelsen i grundförordningen som tyder på en annorlunda tolkning, vilket i vart fall skulle ha framstått som oförenligt med en bestämmelse som är avsedd att ge uttryck för principen om likabehandling.
66. Det är inte helt uppenbart exakt hur förstainstansrätten tolkade grundförordningen i punkt 58 i sin dom, men om och i den utsträckning den avsåg att ange att artikel 9.5 inte skall tillämpas på det löpande uttagandet av tullar i enlighet med artikel 11.2 begick den, enligt min uppfattning, en felaktig rättstillämpning.
Talan om ogiltigförklaring
67. För det fall den överklagade domen upphävs kan domstolen själv slutgiltigt avgöra ärendet från första instans, i enlighet med artikel 61 i domstolens stadga, om detta är färdigt för avgörande. I förevarande fall har tillräckligt meningsutbyte ägt rum.
68. Det är ostridigt att det var berättigat att tillämpa den ifrågasatta förordningen retroaktivt. Det enda som återstår att avgöra är från vilket datum den retroaktiva tillämpningen skall gälla.
69. I den ifrågasatta förordningen beslutades att det datumet skulle vara den 28 februari 1999, huvudsakligen på grund av att inga antidumpningstullar var införda på import från Förenta staterna och Thailand efter detta datum, och följaktligen inte kunde införas på import från Japan.
70. Jag finner inte att detta resonemang, som har framförts av rådet och kommissionen i förevarande mål, är övertygande.
71. Det ifrågavarande datumet anger nämligen inte början av en period av icke‑uttagande av importtullar från Förenta staterna och Thailand. Såsom det datum då rådet kunde ha uttagit slutgiltiga tullar på dessa varor, hade det snarare en dubbel betydelse: Inga framtida slutgiltiga antidumpningsåtgärder infördes och de tidigare provisoriska tullarna togs inte ut.
72. I verkligheten ändrades således inte situationen för import från dessa länder på något sätt den 28 februari 1999. Inga tullar uttogs vare sig före eller efter detta datum. Situationen för import från Japan ändrades inte heller. Såväl före som efter detta datum togs tullar ut i enlighet med artikel 11.2 i grundförordningen, medan översynen fortskred, och beslutet att de skulle förnyas förefaller ha fattats senare.(19)
73. Eftersom bestämmandet av rätt datum för den ifrågasatta förordningens ikraftträdande beror på tillämpningen av principen om likabehandling, kan inte ett datum då ingen av situationerna faktiskt förändrades anses lämpligt.
74. Datumet den 4 december 1997, som framförts av Europe Chemie-Con, är dock lämpligt mot bakgrund av denna princip. Denna dag ändrades nämligen situationen avseende import från Japan. De slutgiltiga tullarna togs inte längre ut till följd av det ursprungliga konstaterandet av dumpning, skada och gemenskapsintresse, utan mot bakgrund av en bestämmelse enligt vilken det underförstått utgås ifrån att dessa faktorer fortsätter att gälla i väntan på resultatet av en översyn vid giltighetens utgång.
75. Dessutom ligger ett liknande antagande bakom de provisoriska tullar som togs ut på import från Förenta staterna och Thailand vid samma tidpunkt. I båda fallen hade, från och med den 4 december 1997 och framåt, en undersökning inletts, och den fortlöpte. Undersökningarna ledde kommissionen till samma slutsats rörande produkter av samma slag. Det förefaller skäligt att båda situationerna behandlas på samma sätt beträffande införandet av tullar och att inga tullar heller skulle tas ut avseende import från Japan om ingen tull vid något tillfälle togs ut under denna period för import från Förenta staterna och Thailand.
76. Följaktligen anser jag att förordningen skall tillämpas med retroaktiv verkan från och med den 4 december 1997.
77. Denna förlängning bakåt i tiden kan emellertid endast gälla klaganden. I sin slutsats angående upptagandet till sakprövning i punkt 30 i den överklagade domen, vilken inte har bestridits, konstaterade förstainstansen att Europe Chemie-Con hade begärt ogiltigförklaring av artikel 3 andra stycket i den ifrågasatta förordningen ”i den utsträckning som sökanden berörs av bestämmelsen”. Förstainstansrätten bekräftade i sin dom i målet Nachi Europe(20) att ”när det i en förordning om införande av antidumpningstullar föreskrivs olika tullar för en rad företag, är ett företag för egen del endast berört av den bestämmelse genom vilken detta företag har påförts en särskilt antidumpningstull och i vilken tullbeloppet fastställs och inte av de bestämmelser genom vilka andra företag påförs antidumpningstullar. Detta företags talan kan därför endast tas upp till prövning i den mån som den avser ogiltigförklaring av de bestämmelser som bara gäller det företaget.”
78. Följaktligen kan domstolens avgörande i förevarande mål gälla den ifrågasatta förordningen endast i den mån den påverkar Europe Chemie-Cons import av elektrolytkondensatorer som har tillverkats i Japan av dess moderbolag Nippon Chemie-Con.
Förslag till avgörande
79. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen skall besluta följande:
1) Förstainstansrättens dom i mål T-89/00 skall upphävas i den mån den innebar att sökandens talan inte bifölls på den första grunden.
2) Artikel 3 andra stycket i rådets förordning
nr 173/2000 skall ogiltigförklaras i den mån den avser elektrolytkondensatorer som importerats av Europe Chemie-Con och tillverkats i Japan av Nippon Chemie-Con, i den utsträckning det inte angetts att förordningen i detta avseende skall tillämpas från och med den 4 december 1997.
3) Rådet skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, både i förfarandet i förstainstansrätten och i domstolen, med undantag av kommissionens kostnader, då denna som intervenient skall bära sina egna kostnader.
(1) .
(2)
–	Rådets förordning (EG) nr 384/96 av den 22 december 1995 (EGT L 56, 1996, s. 1).
(3)
–	Även känd under den mer pittoreska benämningen Sunset review.
(4)
–	Multilaterala förhandlingar i Uruguayrundan (1986–1994), bilaga 1, bilaga 1A, Avtal om tillämpning av artikel VI i Allmänna tull- och handelsavtalet 1994 (WTO-GATT 1994) (EGT L 336, 1994, s.103; svensk specialutgåva, område 11, volym 38, s. 105, se skälen 3–5 i grundförordningen.
(5)
–	Rådets förordning (EEG) nr 3482/92 av den 30 november 1992 om införande av slutlig antidumpningstull på import av vissa större elektrolytiska kondensatorer av aluminium och med ursprung i Japan samt slutlig uppbörd av den preliminära antidumpningstullen (EGT L 353, 1992, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 20, s. 41).
(6)
–	Rådets förordning (EEG) nr 1384/94 av den 13 juni 1994 om införande av en slutgiltig tull på import av stora elektrolytkondensatorer med aluminiumplattor med ursprung i Sydkorea och Taiwan (EGT L 152, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 32, s. 52.
(7)
–	EGT C 363, 1997, s. 2.
(8)
–	EGT C 365, 1997, s. 5.
(9)
–	EGT C 107, 1998, s. 4.
(10)
–	Kommissionens förordning (EG) nr 1845/98 av den 27 augusti 1998 om införande av en preliminär antidumpningstull på import av vissa större aluminiumelektrolytkondensatorer med ursprung i Förenta staterna och Thailand (EGT L 240, s 4).
(11)
–	Rådets förordning (EG) nr 173/2000 av den 24 januari 2000 om avslutande av antidumpningsförfarande beträffande import av vissa större elektrolytkondensatorer med aluminium med ursprung i Japan, Republiken Korea och Taiwan (EGT L 22, s. 1).
(12)
–	Den obetydliga skillnaden mellan detta yrkande och Nippon Chemi-Cons tidigare yrkande om att förordningen skulle gälla från den 3 december tycks bero på att vad som avsågs var ”från och med midnatt den 3 december 1997”. Det är i vart fall klart att vad som har yrkats i förevarande mål är retroaktivt ikraftträdande från den 4 december 1997, det vill säga den första dagen då tullar togs ut enligt artikel 11.2 i grundförordningen i stället för enligt förordning nr 3482/92.
(13)
Förstainstansrättens dom av den 12 september 2002 i mål T-89/00, Europe Chemi-Con (Deutschland) mot rådet (REG 2002, s. II-3651).
(14)
–	Se domstolens dom av den 20 september 2001 i mål C-390/98, Banks (REG 2001, s. I-6117), punkt 35.
(15)
–	När ingen slutgiltig tull införts tycks det vara praxis i gemenskapen att de provisoriska tullarna inte krävs in. Det förefaller dock inte finnas någon rättslig grund för detta.
(16)
–	Domstolens dom av den 11 juli 1990 i mål C-323/88, Sermes (REG 1990, s. I-3027), punkterna 45–48.
(17)
–	Nämnd ovan i fotnot 15.
(18)
–	Rådet har ingivit en rapport av en panel inom GATT av den 4 juli 1995 (ADP/137 EG), om införande av antidumpningstullar för bomullsgarn från Brasilien, i vilken antas, särskilt i punkterna 557 och 558, att artikel 9.2 (egentligen dess identiskt lydande föregångare, artikel 8.2 i 1979 års antidumpningskod) endast tillämpas på uppbördsstadiet och inte på beslut att införa tull.
(19)
–	Se handling av den 21 maj 1999, ingiven som bilaga IX till ansökan vid förstainstansrätten.
(20)
–	Domstolens dom av den 15 februari 2001 i mål C-239/99, Nachi Europe (REG 2001, s. I-1197), punkt 22.