62022TJ0462_RES
Mål T‑462/22
Millennium BCP Participações, SGPS, Sociedade Unipessoal, LdaochBCP África, SGPS, Lda
mot
Europeiska kommissionen
Tribunalens dom (femte avdelningen) av den 6 november 2024
”Statligt stöd – Zona franca da Madeira – Stödordning som genomförts av Portugal – Beslut i vilket stödordningen konstateras vara oförenlig med beslut C(2007) 3037 final och beslut C(2013) 4043 final samt den inre marknaden och de stöd som utbetalats med tillämpning av den ska återkrävas – Motiveringsskyldighet – Begreppet ’befintligt stöd’ i den mening som avses i artikel 1 b ii) i förordning (EU) 2015/1589 – Undantag från villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira föreligger inte – Principen om god förvaltning – Principen om lojalt samarbete – Berättigade förväntningar – Rättssäkerhet”
Stöd som ges av en medlemsstat – Kommissionens beslut i vilket ett stöd förklaras vara oförenligt med den inre marknaden – Motiveringsskyldighet – Räckvidd – Identifiering av stödmottagare – Beaktande av sammanhanget och samtliga rättsregler på området
(Artikel 296 FEUF)
(se punkterna 25–40)
Stöd som ges av en medlemsstat – Befintligt stöd och nytt stöd – Kvalificering som befintligt stöd – Tolkning av villkoren för stödordningen – Omständigheter som ska beaktas – Godkännandebeslutets lydelse, innehållet i den berörda medlemsstatens anmälan och kompletterande upplysningar
(Artikel 108.3 FEUF; rådets förordning 2015/1589, artikel 1 c)
(se punkterna 56, 58, 66 och 67)
Stöd som ges av en medlemsstat – Förbud – Undantag – Anmälan av ett planerat stöd – Samarbetsskyldighet för den medlemsstat som ansöker om ett undantag
(Artikel 4.3 FEU, artikel 108.3 FEUF; rådets förordning nr 659/1999, skäl 6)
(se punkterna 57 och 92)
Stöd som ges av en medlemsstat – Befintligt stöd och nytt stöd – Åtgärd som ändrar en befintlig stödordning – Genomförande av stödordningen med undantag för ett av de villkor som anges i kommissionens godkännandebeslut – Undantag som inte på ett giltigt sätt har anmälts till kommissionen – Ändring som påverkar stödordningens innehåll – Kvalificering som nytt stöd
(Artikel 108.3 FEUF; rådets förordning 2015/1589, artikel 1 b ii) och 1 c)
(se punkterna 70–83, 93 och 97)
Stöd som ges av en medlemsstat – Befintligt stöd och nytt stöd – Kommissionens granskning av den anmälda stödordningen – Principen om god förvaltning – Krav på oberoende och integritet – Räckvidd
(Artikel 108.3 FEUF; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 41)
(se punkterna 89–91)
Stöd som ges av en medlemsstat – Återkrav av ett stöd som är olagligt och oförenligt med den inre marknaden – Åsidosättande av principen om skydd för berättigade förväntningar – Föreligger inte
(Artikel 108.3 FEUF)
(se punkterna 102–109)
Stöd som ges av en medlemsstat – Återkrav av ett stöd som är olagligt och oförenligt med den inre marknaden – Åsidosättande av rättssäkerhetsprincipen – Föreligger inte
(Artikel 107 FEUF)
(se punkterna 111–117)
Resumé
Tribunalen ogillade den talan som två bolag väckt mot ett beslut av Europeiska kommissionen (
1
) enligt vilket vissa stöd som hade utbetalats till företag med säte på Madeira, med tillämpning av en tidigare godkänd stödordning, var oförenliga med den inre marknaden och skulle återkrävas (
2
). Tribunalen preciserade härvid särskilt omfattningen av de upplysningar som medlemsstaterna, med hänsyn till de krav som följer av principen om lojalt samarbete, ska lämna till kommissionen i samband med att de anmäler en stödåtgärd så att kommissionen kan genomfört sin granskning med erforderlig omsorg.
För att främja den regionala utvecklingen och diversifieringen av ön Madeiras ekonomiska struktur har Republiken Portugal infört en stödordning till förmån för ett begränsat område på denna ö som kallas frizonen Madeira (ZFM).
Denna stödordning, som ursprungligen godkändes av kommissionen år 1987 såsom ett regionalstöd som var förenligt med den inre marknaden, ändrades år 2002. År 2007 godkände kommissionen en tredje stödordning som återigen ändrades år 2013 (
3
) (nedan kallad stödordning III).
Stödordning III, såsom den godkänts av kommissionen, utgjordes av en nedsättning av inkomstskatten för juridiska personer på vinster från faktisk verksamhet som fysiskt bedrivits på Madeira, befrielse från kommunala och lokala skatter samt undantag från skatt på överlåtelser av fastigheter för inrättande av affärsverksamhet i ZFM, upp till maximala stödbelopp baserade på det antal arbetstillfällen som mottagaren bibehållit under varje räkenskapsår.
Efter en tillsyn över nämnda stödordning för åren 2012 och 2013 beslutade kommissionen att inleda det formella granskningsförfarande som föreskrivs i artikel 108.3 FEUF.
Efter detta förfarande konstaterade kommissionen, genom beslut av den 4 december 2020, att stödordning III, såsom den genomförts av Portugal, skiljde sig väsentligt från den stödordning som godkänts genom 2007 och 2013 års beslut. Eftersom kommissionen ansåg att denna stödordning utgjorde ”nytt stöd” som hade genomförts olagligt och var oförenlig med den inre marknaden, förordnade kommissionen om att stödet skulle återkrävas från stödmottagarna.
Sökandena, Millennium BCP Participações, SGPS, Sociedade Unipessoal, Lda och BCP África, SGPS, Lda, är finansiella institut (sociedades gestoras de participações sociais) (nedan kallade SGPS) som omfattades av stödordning III. Sökandena har väckt talan om ogiltigförklaring av beslut 2022/1414 i den del det avser dem.
Tribunalens bedömning
Till stöd för sin talan har sökandena bland annat gjort gällande att kommissionen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att inkludera SGPS bland de stödmottagare som omfattas av återkravsskyldigheten för det fall villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira åsidosätts. Enligt sökandena var SGPS, med tillämpning av ett undantag som utgjorde en integrerad del av stödordning III, såsom det anmälts till kommissionen, nämligen inte underställda detta villkor, vilket innebär att det stöd som utbetalades till dem inte var ”nytt stöd”, utan ”befintligt stöd” som motsvarade det stöd som kommissionen hade godkänt genom 2007 och 2013 års beslut.
Tribunalen erinrar inledningsvis om att kvalificeringen av stödordning III, såsom den har genomförts till förmån för SGPS, som ”befintligt stöd” eller ”nytt stöd” inte enbart beror på själva lydelsen i kommissionens godkännandebeslut, utan även på innehållet i den anmälan som den berörda medlemsstaten har gjort och de kompletterande upplysningar som denna har lämnat till följd av begäran om ytterligare upplysningar. I detta sammanhang ska även denna medlemsstats beteende vid anmälan av nämnda stödordning beaktas, mot bakgrund av medlemsstatens skyldighet att samarbeta med kommissionen.
I förevarande fall framgår det av hela anmälan av stödordning III, särskilt år 2006 (nedan kallad 2006 års anmälan), och av den efterföljande skriftväxlingen mellan kommissionen och de portugisiska myndigheterna att det undantag som är i fråga endast nämndes i de rättsliga grunder som åtföljde anmälan, i synnerhet i en bestämmelse i det förslag till lagdekret avseende lagen om skattebefrielser som anmäldes till kommissionen (
4
). Detta undantag nämndes däremot varken i 2006 års anmälningsformulär eller i det åtföljande förklarande memorandumet.
Med hänsyn till den berörda bestämmelsens lydelse och motiveringen till det anmälda förslaget till lagdekret, kunde kommissionen rimligen anse att SGPS, i likhet med alla företag som skulle erhålla stöd enligt stödordning III, omfattades av villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira. Det framgår dessutom av det förklarande memorandum som åtföljde anmälan från år 2006 och, bland annat, av motiveringen till det anmälda förslaget till lagdekret att de portugisiska myndigheternas avsikt var att tvinga alla företag som önskade erhålla stöd enligt stödordning III att skapa eller bibehålla arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira.
Det framgår av samtliga dessa omständigheter att de portugisiska myndigheterna aldrig har uppmärksammat kommissionen på att det anmälda förslaget till lagdekret kunde tillämpas på ett sätt som gjorde det möjligt för SGPS att omfattas av stödordning III utan att behöva uppfylla villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira. Genom 2006 års anmälan och senare skriftväxling försåg Republiken Portugal således inte kommissionen med alla uppgifter som den behövde för att först och främst kunna konstatera att SGPS, med tillämpning av det anmälda förslaget till lagdekret, kunde omfattas av ett undantag från detta villkor, för att kunna undersöka huruvida ett sådant undantag var förenligt med EUF-fördraget och, slutligen, för att kunna bilda sig en uppfattning i detta avseende, trots att det undantag som är tillämpligt på SGPS i praktiken ledde till att dessa företag kom i åtnjutande av statligt stöd på villkor som var betydligt förmånligare än dem som föreskrevs i den allmänna stödordning som är tillämplig på andra företag.
Sökanden har inte heller framgångsrikt gjort gällande att kommissionen åsidosatte rätten till god förvaltning genom att underlåta att göra en omsorgsfull prövning av 2006 års anmälan.
De portugisiska myndigheterna gav nämligen inte kommissionen möjlighet att veta att ett sådant undantag från villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira för SGPS hade underställts den för dess bedömning. Nämnda myndigheter förklarade inte heller på vilket sätt undantaget stod i proportion till det mål som eftersträvades med stödet och var förenligt med den inre marknaden, trots att villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen utgjorde ett villkor för att omfattas av stödordning III, bland annat eftersom det användes för att kvantifiera bidraget till målet om regional utveckling samt nivån på och proportionaliteten av de fördelar som gavs.
Om det hade varit de portugisiska myndigheternas avsikt att låta kommissionen bedöma undantaget för SGPS från villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen borde principen om lojalt samarbete, som de är skyldiga att iaktta, ha föranlett dem att i större utsträckning uppmärksamma kommissionen på förekomsten av ett sådant undantag, vilket gav upphov till tvivel om huruvida det var förenligt med den inre marknaden och, följaktligen, att lämna förklaringar avseende denna förenlighet.
Under dessa omständigheter kan kommissionen inte klandras för att ha åsidosatt principen om god förvaltning eller för att ha åsidosatt sin omsorgsplikt genom att inte inse att en bestämmelse som de portugisiska myndigheterna inte hade lämnat några förklaringar till kunde tolkas som ett undantag från villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira.
Tribunalen finner således att kommission inte kan anses ha lämnat tillstånd till undantaget från villkoret om skapande eller bibehållande av arbetstillfällen i den autonoma regionen Madeira i 2007 års beslut, eftersom detta undantag inte anmäldes på ett giltigt sätt.
Ett sådant tillstånd kan än mindre följa av 2013 års beslut, eftersom det däri anges att Republiken Portugal har åtagit sig att ”avskaffa all förmånsbehandling av enheter som [SGPS] när det har bekräftats att deras behandling i ZFM faktiskt innebär en fördel i förhållande till den allmänna portugisiska stödordning som är tillämplig på SGPS”.
Eftersom talan inte kan bifallas på någon av de övriga åberopade grunderna, vilka rör åsidosättanden av kommissionens motiveringsskyldighet, principen om skydd för berättigade förväntningar och rättssäkerhetsprincipen, ogillar tribunalen talan i dess helhet.
(
1
)	Kommissionens beslut (EU) 2022/1414 av den 4 december 2020 om stödordning SA.21259 (2018/C) (f.d. 2018/NN) som Portugal har genomfört för Zona Franca da Madeira (ZFM) – Ordning III (EUT L 217, 2022, s. 49)
(
2
)	Den dom som är föremål för denna resumé meddelas efter det att Republiken Portugals talan om ogiltigförklaring av samma beslut hade ogillats i sin helhet (dom av den 21 september 2022, Portugal/kommissionen (Zona Franca da Madeira), T‑95/21, EU:T:2022:567, fastställd genom domstolens dom av den 4 juli 2024, Portugal/kommissionen (Zona Franca da Madeira), 736/22 P, ej publicerad, EU:C:2024:579), och vunnit laga kraft.
(
3
)	Kommissionens beslut av den 27 juni 2007 i ärende N421/2006 och av den 2 juli 2013 i ärende SA.34160 (2011/N) (nedan kallade 2007 och 2013 års beslut).
(
4
)	Artikel 34 A punkt 5 i stadgan om de skatteförmåner som ingår i det anmälda förslaget till lagdekret.