62017TJ0113_RES
Mål T‑113/17
Crédit agricole SAochCrédit agricole Corporate and Investment Bank
mot
Europeiska kommissionen
Tribunalens dom (tionde avdelningen i utökad sammansättning) av den 20 december 2023
”Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Sektorn för räntederivat i euro – Beslut i vilket en överträdelse av artikel 101 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet konstateras – Manipulation av interbankreferensräntan Euribor – Utbyte av konfidentiell information – Konkurrensbegränsning genom syfte – En enda fortlöpande överträdelse – ’Hybridförfarande’ som har pågått under längre tid – Oskuldspresumtion – Opartiskhet – Böter – Grundbelopp – Försäljningsvärde – Artikel 23.2 och 23.3 i förordning (EG) nr 1/2003 – Motiveringsskyldighet – Ändringsbeslut genom vilket motiveringen har kompletterats – Likabehandling – Obegränsad behörighet”
Konkurrens – Administrativt förfarande – Artikel 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna är inte tillämplig – De allmänna unionsrättsliga principerna är tillämpliga – Principen om god förvaltningssed – Den kontradiktoriska principen – Principen om oskuldspresumtion – Åsidosättande – Föreligger ej
(Artikel 101.1 FEUF; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 41 och 48)
(se punkterna 42–51 och 65–71)
Konkurrens – Administrativt förfarande – Iakttagande av rätten till försvar – Muntligt hörande av företagen – Kommissionen vägrade att besvara frågor som de berörda företagen ställde under det muntliga hörandet – Tillåtet
(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 27; kommissionens förordning nr 773/2004, artikel 14)
(se punkterna 54–60)
Konkurrens – Administrativt förfarande – Förlikningsförfarande – Förfarande som inte inbegriper samtliga deltagare i en kartell – Antagande under ett längre tidsförlopp av ett förlikningsbeslut och ett beslut efter ett ordinarie förfarande – Tillåtet – Villkor – Iakttagande av skyldigheten att vara opartisk och av oskuldspresumtionen – Iakttagande av rätten till försvar – Omfattning
(Artikel 101 FEUF; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 41 och 48; kommissionens förordning nr 773/2004, artikel 10a)
(se punkterna 75–107 och 137–139)
Konkurrens – Administrativt förfarande – Kommissionens beslut i vilket en överträdelse konstateras – Kommissionens skyldighet att omsorgsfullt och opartiskt pröva samtliga relevanta omständigheter i det aktuella fallet – Offentliga uttalanden under det administrativa förfarandet av den konkurrensansvariga kommissionsledamoten – Uttalanden som eventuellt kan vittna om avsaknad av subjektiv opartiskhet – Saknar inverkan på kommissionens opartiska prövning av ärendet
(Artikel 101.1 FEUF)
(se punkterna 111–121)
Konkurrens – Administrativt förfarande – Iakttagande av rätten till försvar – Tillgång till handlingarna i ärendet – Syfte – Kommunicering av svaren på ett meddelande om invändningar – Villkor – Nödvändigt att göra åtskillnad mellan fällande och friande handlingar
(Artikel 101.1 FEUF; rådets förordning nr 1/2003, artikel 27.2)
(se punkterna 146–170)
Konkurrens – Administrativt förfarande – Iakttagande av rätten till försvar – Tillgång till handlingarna i ärendet – Skyldighet att bereda tillgång till samtliga handlingar i ärendet – Begränsningar – Ärendeakt som innehåller konfidentiell information härrörande från andra parter i ärendet – Avvägning mellan rätten till försvar och sekretesskyddet – Tillgång till konfidentiell information genom ett datarumsförfarande – Tillåtet
(Artiklarna 101 FEUF och 339 FEUF; rådets förordning nr 1/2003, artikel 27.2; kommissionens förordning nr 773/2004, artikel 15)
(se punkterna 171–183)
Konkurrensbegränsande samverkan – Avtal mellan företag och samordnade förfaranden – Begrepp – Deltagande i möten med konkurrensbegränsande syfte – Omfattas – Villkor – Avsaknad av avståndstagande från de fattade besluten – Villkoret uppfyllt
(Artikel 101.1 FEUF)
(se punkterna 213–228)
Konkurrensbegränsande samverkan – Samordnat förfarande – Begrepp – Samordning och samarbete som strider mot varje företags skyldighet att självständigt bestämma sitt beteende på marknaden – Utbyte av information mellan konkurrenter – Utbyte av konfidentiell information mellan finansinstituts börsmäklare – Utbyten rörande försök att manipulera Euribor-interbankreferensräntesatserna – Utbyten rörande handelspositioner och prissättningsstrategier inom sektorn för produkter indexerade mot Euribor eller Eonia – Avsaknad av konkurrensfrämjande effekter som är styrkta, relevanta, specifika för det berörda avtalet och tillräckligt betydande – Utbyten av tillräckligt skadlig beskaffenhet för att betecknas som konkurrensbegränsande genom sitt syfte
(Artikel 101.1 FEUF)
(se punkterna 238–254 och 260–335)
Konkurrens – Unionsregler – Överträdelser – Tillskrivande – Huruvida ett företag kan tillskrivas sina anställdas handlingar – Villkor – De anställda utför sina arbetsuppgifter till förmån för och under ledning av företaget
(Artikel 101 FEUF)
(se punkterna 338–350)
Konkurrensbegränsande samverkan – Förbud – Överträdelser – Samordnade avtal och förfaranden som utgör en enda överträdelse – Huruvida ett företag kan hållas ansvarigt för hela överträdelsen – Villkor – De rättsstridiga förfarandena och agerandena ingår i en samlad plan – Bedömning – Kriterier – Bidrag till överträdelsens enda syfte – Kännedom om, eller möjlighet att förutse, kartellens övergripande plan och dess huvudsakliga beståndsdelar
(Artikel 101.1 FEUF)
(se punkterna 353–364 och 375–432)
Konkurrens – Administrativt förfarande – Beslut av kommissionen i vilket en överträdelse konstateras – Kommissionen har bevisbördan för att styrka överträdelsen och dess varaktighet – Bevisbördans omfattning – Fortlöpande överträdelse
(Artikel 101 FEUF)
(se punkterna 438–449)
Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Domstolsprövning – Unionsdomstolens obegränsade behörighet – Omfattning – Fastställande av beloppet för de ålagda böterna – Bedömningskriterier
(Artiklarna 101.1 FEUF och 261 FEUF; rådets förordning nr 1/2003, artiklarna 23.3 och 31)
(se punkterna 459, 460 och 656–683)
Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Fastställande av grundbeloppet – Fastställande av försäljningsvärdet – Tillämpning av den metod som föreskrivs i riktlinjerna – Ersättningsvärde grundat på kontantintäkter efter tillämpning av en diskonteringsfaktor – Bristande motivering såvitt avser fastställandet av diskonteringsfaktorn
(Artikel 101.1 FEUF; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 2006/C‑210/02, punkterna 13 och 37)
(se punkterna 474–488 och 496–512)
Institutionernas rättsakter – Motivering – Skyldighet – Omfattning – Beslut att tillämpa konkurrensreglerna – Rättelse av bristande motivering genom antagande under domstolsförfarandet av ett ändringsbeslut – Otillåtet
(Artiklarna 101.1 FEUF och 296 andra stycket FEUF)
(se punkterna 519–526)
Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Fastställande av grundbeloppet – Fastställande av försäljningsvärdet – Tillämpning av den metod som föreskrivs i riktlinjerna – Ersättningsvärde grundat på kontantintäkter efter tillämpning av en diskonteringsfaktor – Användning av olikartade metoder vid beräkning av kontantintäkterna för företag inblandade i samma överträdelse – Försumbar inverkan på de fastställda värdena – Åsidosättande av principen om likabehandling – Föreligger inte
(Artikel 101.1 FEUF)
(se punkterna 532–556 och 571–587)
Konkurrens – Administrativt förfarande – Begäran om upplysningar – Skyldighet för kommissionen att kontrollera all ingiven information – Föreligger inte – Tillräckliga tecken på att de tillhandahållna upplysningarnas korrekthet kan betvivlas – Skyldighet för kommissionen att vidta kompletterande utredningsåtgärder
(Artikel 101 FEUF; rådets förordning nr 1/2003, artikel 18)
(se punkterna 559–569)
Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Fastställande av grundbeloppet – Överträdelsens allvar – Höjning i avskräckande syfte – Faktorer att beakta
(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2 och 23.3; kommissionens meddelande 2006/C 210/02, punkt 25)
(se punkterna 617–624)
Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Justering av grundbeloppet – Förmildrande omständigheter – Mindre intensivt deltagande i överträdelsen jämfört med huvudaktörerna – Nedsättning av grundbeloppet med 10 procent – Åsidosättande av proportionalitetsprincipen, principen om likabehandling eller principen att straff ska vara individuella – Föreligger inte
(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 2006/C 210/02, punkt 29)
(se punkterna 628–652)
Resumé
År 2011 underrättade bankkoncernen Barclays Europeiska kommissionen om att det fanns en kartell inom sektorn för räntederivat i euro och ansökte samtidigt om immunitet.
Räntederivat i euro är indexerade mot Euribor (Euro Interbank Offered Rate), ett antal referensräntesatser avsedda att återspegla kostnaden för interbanklån i euro, eller mot Eonia (Euro OverNight Index Average), som hade motsvarande funktion som Euribor men för lån över natten. Euribor-räntesatsen grundar sig på enskilda bud från de banker som ingår i en panel bestående av 47 finansinstitut (nedan kallad Euribor-panelen).
Sedan kommissionen hade inlett ett överträdelseförfarande, beslutade finansinstituten Barclays, Deutsche Bank, Royal Bank of Scotland och Société générale att delta i ett förlikningsförfarande i enlighet med artikel 10a i förordning (EG) nr 773/2004. (
1
) Efter det förfarandet antog kommissionen den 4 december 2013 ett beslut (
2
) i vilket den konstaterade att dessa finansinstitut hade deltagit i en enda fortlöpande överträdelse med syftet att ändra den normala prissättningen på marknaden för räntederivat i euro.
Eftersom finansinstituten Crédit agricole SA och Crédit agricole Corporate and Investment Bank (nedan tillsammans kallade Crédit agricole), JP Morgan och HSBC inte hade inkommit med någon förlikningsinlaga, fortsatte kommissionen sin utredning med avseende på dem.
Genom beslut av den 7 december 2016 (
3
) konstaterade kommissionen att Crédit agricole hade överträtt artikel 101 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet genom att mellan den 16 oktober 2006 och den 19 mars 2007 delta i en enda fortlöpande överträdelse med syftet att ändra den normala prissättningen på marknaden för räntederivat i euro och ålade företaget böter på 114654000 euro.
Enligt kommissionen bestod Crédit agricoles rättsstridiga beteenden i att flera av dess börsmäklare och en börsmäklare vid ett annat finansinstitut som ingick i Euribor-panelen hade ägnat sig åt utbyten som i allt väsentligt hade rört dels manipulation av de bud som deras banker skulle lämna till den panelen för beräkningen av Euribor, dels handelspositioner avseende räntederivat i euro, dels deras respektive avsikter och strategier i fråga om prissättning av räntederivat i euro.
I tribunalen har Crédit agricole i första hand yrkat att det angripna beslutet delvis ska ogiltigförklaras och i andra hand yrkat att böterna ska undanröjas eller sättas ned.
Efter väckandet av talan antog kommissionen ett ändringsbeslut (
4
) i syfte att komplettera det angripna beslutets motivering mot bakgrund av tribunalens dom i det konnexa målet HSBC Holdings m.fl./kommissionen. (
5
)
Genom sin nu meddelade dom preciserar tribunalens tionde avdelning i utökad sammansättning de kriterier som behöver vara uppfyllda för att det ska kunna konstateras att ett företag har deltagit i konkurrensbegränsande förfaranden, bland annat genom informationsutbyten, inom sektorn för finansiella produkter. Tribunalen ogiltigförklarar emellertid det angripna beslutet i den del som detta innebär att Crédit agricole åläggs böter. Därefter utövar tribunalen sin obegränsade behörighet och ålägger Crédit agricole böter på 110000000 euro.
Tribunalens bedömning
Crédit agricole har bland annat hävdat att dess rätt till försvar och den kontradiktoriska principen åsidosattes genom att företaget vid det muntliga hörandet inför förhörsombudet inte fick svar på vissa av sina frågor om hur den planerade sanktionen skulle beräknas. Därvidlag framhåller tribunalen att förhörsombudet visserligen kan välja att låta parterna ställa frågor vid ett muntligt hörande men att huvudsyftet med ett sådant är att ge bland annat mottagarna av meddelandet om invändningar möjlighet att utveckla sina argument rörande kommissionens preliminära slutsatser. Till yttermera visso saknar kommissionen skyldighet att under det administrativa förfarandet redovisa närmare upplysningar om hur den avser att tillämpa de kriterier som rör överträdelsens allvar och varaktighet i samband med att den fastställer bötesbelopp.
Kommissionen åsidosatte inte heller Crédit agricoles rätt till försvar genom att ombesörja Crédit agricoles tillgång till vissa handlingar i ärendet som härrörde från andra parter genom att inrätta ett datarum. Eftersom de ifrågavarande uppgifterna trots sin ålder inte hade förlorat sin konfidentiella karaktär, utgjorde nämligen datarumsförfarandet ett lämpligt verktyg för att samtidigt iaktta Crédit agricoles rätt till försvar och tillgodose de intressen i fråga om konfidentialitet som kunde göras gällande av de banker som hade lämnat dessa uppgifter. Till yttermera visso har Crédit agricole inte visat att företaget skulle ha kunnat försvara sig bättre om det hade fått fullständig direkt tillgång till nämnda uppgifter i stället för att få tillgång till dem via sina externa rådgivare.
Därefter bekräftar tribunalen att det föreligger ett rättsstridigt beteende som kan tillskrivas Crédit agricole.
Såvitt avser Crédit agricoles deltagande i förfarandena för manipulation av Euribor-räntesatsen framhåller tribunalen att de utbyten mellan börsmäklare som i det angripna beslutet anfördes mot Crédit agricole tydligt visar att det förekom kommunikation om räntesatspreferenser, om därtill knutna handelspositioner och om ett erbjudande eller en avsikt från Crédit agricole-börsmäklarnas sida att påverka sin banks bud till Euribor-panelen.
De argument som Crédit agricole har anfört till styrkande av att dess roll i de ifrågavarande manipulationerna var liten är verkningslösa, eftersom de aktuella omständigheterna, vilka rör antalet konkurrensbegränsande beteenden och dessas intensitet, saknar betydelse vid fastställande av huruvida ett visst företag har gjort sig skyldigt till en överträdelse; dessa omständigheter är relevanta endast vid bedömning av en överträdelses allvar eller av förmildrande omständigheter samt i förekommande fall vid fastställande av böter.
När det gäller kommissionens bedömning att det rörde sig om en enda överträdelse, erinrar tribunalen om att det finns tre rekvisit som har avgörande betydelse för huruvida ett företag kan anses ha deltagit i en sådan överträdelse:
i) de olika beteenden som är i fråga måste vara att hänföra till en ”samlad plan” med ett enda syfte,
ii) företaget måste ha haft kännedom om, eller rimligen ha kunnat förutse, de rättsstridiga beteenden som andra företag planerade eller genomförde i syfte att uppnå samma syften och måste ha varit berett att godta den risk som detta innebar,
iii) företaget måste ha haft för avsikt att genom sitt eget beteende bidra till de gemensamma syften som samtliga deltagare eftersträvade.
Såvitt avser det första rekvisitet konstaterar tribunalen att samtliga ifrågavarande utbyten är att hänföra till det av kommissionen fastställda enda syftet att påverka kassaflödena från räntederivat i euro till förfång för de marknadsaktörer som inte deltog i dessa utbyten.
Såvitt avser det andra rekvisitet påpekar tribunalen att kommissionen förfogade över direkt bevisning som styrkte att Crédit agricole kände till att företaget deltog tillsammans med andra banker i samordnade ageranden med syftet att genom manipulation av Euribor-räntesatsen ändra kassaflödena från räntederivat i euro. I själva verket framgår det av de omständigheter som framhölls i det angripna beslutet att Crédit agricoles börsmäklare visste eller rimligen kunde förutse att deras utbyten med syftet att manipulera Euribor-räntesatsen ingick i en ”samlad plan” som gick utöver de bilaterala utbytena.
Så är däremot inte fallet för de utbyten som rörde avsikter och strategier i fråga om prissättning. Den bevisning som anfördes i det angripna beslutet är nämligen inte tillräcklig för att styrka att Crédit agricole kände till eller borde ha känt till att dessa utbyten gick utöver det bilaterala sammanhanget och var att hänföra till en samlad plan där även andra banker var inblandade. Med avseende på dessa utbyten saknade kommissionen därför fog för att klandra Crédit agricole för deltagande i den enda överträdelsen.
Såvitt avser det tredje rekvisitet framgår det av de utbyten som kommissionen anförde mot Crédit agricole att de inblandade börsmäklarna hade uppsåt att ägna sig åt konkurrensbegränsande förfaranden.
Efter att således delvis ha bekräftat kommissionens konstaterande att Crédit agricole deltog i den ifrågavarande enda fortlöpande överträdelsen, ogillar tribunalen yrkandet om ogiltigförklaring till den del som detta yrkande avser slutsatsen att en överträdelse förelåg. Den slutsatsen är nämligen tillräckligt underbyggd av de konstateranden som inte har befunnits vara felaktiga. Däremot bifaller tribunalen yrkandet om ogiltigförklaring av det angripna beslutet till den del som detta innebär att Crédit agricole åläggs böter på 114654000 euro.
Därvidlag påpekar tribunalen till att börja med att den sanktionen inte avspeglar Crédit agricoles deltagande i den enda fortlöpande överträdelsen, med tanke på att kommissionen saknade fog för att tillskriva Crédit agricole de andra bankernas beteenden med koppling till de utbyten om avsikter och strategier i fråga om prissättning som inte hade samband med planer på manipulation av räntesatser.
Vidare konstaterar tribunalen att kommissionen inte tillräckligt motiverade sitt fastställande av beloppet för de böter som den ålade Crédit agricole.
Kommissionen gjorde sig visserligen inte skyldig till någon oriktig bedömning när den fastställde Crédit agricoles böter på grundval av de diskonterade kontantintäkterna i stället för försäljningsvärdet, men däremot förklarade kommissionen inte tillräckligt varför den diskonteringsfaktor som den tillämpade på dessa intäkter hade fastställts till 98,849 procent. Därvidlag är det inte möjligt att godta den kompletterande motivering som kommissionen i det aktuella hänseendet redovisade i ändringsbeslutet, utan att detta medförde någon ändring av det angripna beslutets artikeldel, eftersom kommissionen inte har styrkt att det i praktiken var omöjligt för den att tillräckligt motivera det angripna beslutet på den aktuella punkten.
Enligt tribunalen åsidosatte kommissionen dessutom sin skyldighet att utföra en omsorgsfull prövning, eftersom den underlät att vidta kompletterande utredningsåtgärder trots att det förelåg tillräckliga indikationer ägnade att väcka tvivel om enhetligheten i de metoder som de berörda bankerna hade använt vid beräkning av sina kontantintäkter. Ett sådant åsidosättande av principen om god förvaltningssed kan emellertid föranleda ogiltigförklaring av det angripna beslutet endast om Crédit agricole har styrkt att de aktuella metodskillnaderna resulterade i att grundbeloppen för de ålagda böterna beräknades på ett sätt som stred mot principen om likabehandling. Med tanke på att dessa skillnader endast fick en försumbar inverkan på kontantintäktsnivån, kan de inte anses ha medfört att principen om likabehandling åsidosattes i det aktuella fallet.
Avslutningsvis prövar tribunalen, med utövande av sin obegränsade behörighet, Crédit agricoles yrkande om nedsättning av beloppet för företagets böter.
Tribunalen påpekar att det inte rör sig om någon exakt räkneoperation när den fastställer ett bötesbelopp i kraft av sin obegränsade behörighet. I likhet med kommissionen använder tribunalen i det aktuella fallet de diskonterade kontantintäkterna som utgångsvärde vid fastställandet av grundbeloppet för böterna, med hänvisning till att det värdet avspeglar den ekonomiska betydelsen av överträdelsen liksom företagets tyngd i överträdelsen.
Såvitt avser fastställandet av diskonteringsfaktorn, vilken behöver tillämpas för att inte böterna ska bli alltför avskräckande, noterar tribunalen att det är ostridigt mellan parterna att denna faktor bör uppgå till minst 98,849 procent.
När det gäller överträdelsens allvar påpekar tribunalen att de ifrågavarande beteendena avsåg faktorer som är relevanta för fastställandet av priserna för räntederivat i euro, varför de är av sådan art att de är att hänföra till de allvarligaste konkurrensbegränsningarna. Tribunalen framhåller också att de ifrågavarande förfarandena är särskilt allvarliga och skadliga av det skälet att de inte endast kan leda till att konkurrensen snedvrids på marknaden för räntederivat i euro utan även mer allmänt kan undergräva förtroendet för och trovärdigheten hos banksystemet och de finansiella marknaderna som helhet.
När det gäller förmildrande omständigheter konstaterar tribunalen att Crédit agricole visserligen spelade en mindre betydelsefull roll i överträdelsen än huvudaktörerna men att dess deltagande i de rättsstridiga beteendena icke desto mindre var uppsåtligt. Till yttermera visso är de ifrågavarande beteendena av särskilt allvarlig beskaffenhet. De förmildrande omständigheter som har befunnits föreligga kan därför få endast marginell inverkan.
Tribunalens slutsats blir att det med hänsyn till omständigheterna i det aktuella fallet är skäligt att fastställa bötesbeloppet till 110000000 euro.
Mot bakgrund av ovanstående ogiltigförklarar tribunalen det angripna beslutet i den del som detta innebär att Crédit agricole åläggs böter, fastställer beloppet för böterna till 110000000 euro och ogillar talan i övrigt.
(
1
)	Kommissionens förordning (EG) nr 773/2004 av den 7 april 2004 om kommissionens förfaranden enligt artiklarna [101 FEUF] och [102 FEUF] (EUT L 123, 2004, s. 18) i dess ändrade lydelse.
(
2
)	Kommissionens beslut C(2013) 8512 final om ett förfarande enligt artikel 101 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet (ärende AT.39914 – Euro Interest Rate Derivatives) (Settlement) (nedan kallat förlikningsbeslutet).
(
3
)	Kommissionens beslut C(2016) 8530 final av den 7 december 2016 om ett förfarande enligt artikel 101 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet (ärende AT.39914 – Euro Interest Rate Derivatives) (nedan kallat det angripna beslutet).
(
4
)	Kommissionens beslut C (2021) 4610 final av den 28 juni 2021 om ändring av det angripna beslutet.
(
5
)	Dom av den 24 september 2019, HSBC Holdings m.fl./kommissionen (T‑105/17, EU:T:2019:675). Den domen har delvis upphävts genom EU-domstolens dom av den 12 januari 2023, HSBC Holdings m.fl./kommissionen (C‑883/19 P, EU:C:2023:11).