61998CJ0459_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-459/98 P,
Isabel Martínez del Peral Cagigal, tjänsteman vid Europeiska gemenskapernas kommission, Bryssel (Belgien), företrädd av advokaterna A. Creus och B. Uriarte Valiente,
klagande,
angående överklagande av beslut meddelat den 14 oktober 1998 av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt (första avdelningen) i mål T-224/97, Martínez del Peral Cagigal mot kommissionen (REGP 1998, s. I-A-581 och II-1741), i vilket det förs talan om upphävande av detta beslut,
i vilket den andra parten är:
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av J. Guerra Fernández och F. Duvieusart-Clotuche, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande i första instans,
meddelar
DOMSTOLEN (femte avdelningen)
sammansatt av D.A.O. Edward, tillförordnad ordförande på femte avdelningen, samt domarna P. Jann och L. Sevón (referent),
generaladvokat: P. Léger,
justitiesekreterare: byrådirektören L. Hewlett,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att parterna har avgivit muntliga yttranden vid förhandlingen den 15 december 1999,
och efter att den 28 mars 2000 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Isabel Martínez del Peral Cagigal har genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 16 december 1998, med stöd av artikel 49 i EG-stadgan för domstolen och motsvarande bestämmelser i EKSG-stadgan och Euratomstadgan för domstolen överklagat förstainstansrättens beslut av den 14 oktober 1998 i mål T-224/97, Martínez del Peral Cagigal mot kommissionen (REGP 1998, s. I-A-581 och II-1741, nedan kallat det överklagade beslutet), varigenom förstainstansrätten avvisade hennes talan om ogiltigförklaring av dels Europeiska gemenskapernas kommissions beslut av den 24 oktober 1996 att avslå hennes begäran om omplacering i lönegrad, dels kommissionens beslut av den 29 april 1997 att avslå klagomålet mot detta beslut av den 24 oktober 1996.
Tillämpliga bestämmelser och bakgrund
2 I artikel 5.3 i Tjänsteföreskrifter för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna (nedan kallade tjänsteföreskrifterna) föreskrivs följande:
"Samma villkor för rekrytering och tjänstekarriär skall gälla för alla tjänstemän som tillhör samma kategori eller samma tjänstegrupp."
3 I artikel 31 i tjänsteföreskrifterna föreskrivs följande:
"1. De sökande som valts ut skall tillsättas enligt följande:
- Tjänstemän i kategori A eller vid språktjänsten:
i den första lönegraden i sin kategori eller tjänstegrupp.
- Tjänstemän i andra kategorier:
i den första lönegraden för den tjänst för vilken de rekryteras.
2. Tillsättningsmyndigheten får dock göra undantag från de föregående bestämmelserna inom följande begränsningar:
a) I fråga om lönegraderna A 1, A 2, A 3 och LA 3
- för upp till hälften av tillsättningarna när det gäller tjänster som blivit lediga,
- för upp till två tredjedelar av tillsättningarna när det gäller nyinrättade tjänster.
b) I fråga om andra lönegrader
- för upp till en tredjedel av tillsättningarna när det gäller tjänster som blivit lediga,
- för upp till hälften av tillsättningarna när det gäller nyinrättade tjänster.
Utom när det gäller lönegrad LA 3 skall denna bestämmelse tillämpas på grupper om sex tjänster som skall besättas inom varje lönegrad."
4 Till följd av en talan som väcktes av en tjänsteman ogiltigförklarade förstainstansrätten beslutet om placering i lönegrad av tjänstemannen i fråga (förstainstansrättens dom av den 5 oktober 1995 i mål T-17/95, Alexopoulou mot kommissionen, REGP 1995, s. I-A-227 och II-683).
5 Denna tjänsteman hade placerats i den första lönegraden i sin kategori genom tillämpning av ett internt beslut av den 1 september 1983 om tillämpliga villkor för placering i lönegrad och löneklass vid rekrytering (nedan kallat beslutet av den 1 september 1983), genom vilket kommissionen hade avstått från det utrymme för skönsmässig bedömning som institutionen ges i artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna. Beträffande detta beslut ansåg emellertid förstainstansrätten att kommissionen, även om det i enlighet med rättspraxis är möjligt att genom interna beslut, såsom beslutet av den 1 september 1983, reglera användningen av det utrymme för skönsmässig bedömning som tillsättningsmyndigheten har enligt artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna, inte genom ett enkelt beslut kan inskränka eller begränsa de rättsliga verkningarna av bestämmelser i tjänsteföreskrifterna. Därav drog förstainstansrätten slutsatsen att kommissionen inte fullständigt kan avsäga sig sina befogenheter enligt artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna, genom att införa ett absolut förbud för sig själv att placera en nyanställd tjänsteman i en annan lönegrad än den lägsta inom tjänsteklassen, och att beslutet av den 1 september 1983 följaktligen stred mot tjänsteföreskrifterna.
6 Vid detta tillfälle underströk förstainstansrätten särskilt att tillsättningsmyndigheten, för att undvika att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna förlorar all rättslig betydelse, under särskilda omständigheter - såsom vid särskilda kvalifikationer hos den sökande - är skyldig att vidta en konkret bedömning av huruvida den nämnda artikeln eventuellt skall tillämpas. En sådan skyldighet föreligger i synnerhet när det är nödvändigt att anställa en person med särskilda kvalifikationer på grund av särskilda behov i verksamheten som motiverar att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna tillämpas, eller när den rekryterade personen har särskilda kvalifikationer och begär att dessa bestämmelser skall tillämpas. Förstainstansrätten klargjorde emellertid att, med hänsyn till de stora skillnader i yrkeserfarenhet som föreligger mellan dem som söker tjänst inom Europeiska gemenskaperna, tillsättningsmyndigheten förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning - inom de gränser som uppställs i artiklarna 31 och 32 andra stycket i tjänsteföreskrifterna eller i interna beslut med tillämpning av dessa bestämmelser - vid bedömningen av den tidigare yrkeserfarenhet som en person som rekryterats till tjänsteman har, vad gäller såväl arten och varaktigheten av denna yrkeserfarenhet som dess mer eller mindre nära anknytning till den tjänst som skall tillsättas (domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen, punkt 21).
7 Till följd av domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen, fattade kommissionen beslutet av den 7 februari 1996 (nedan kallat beslutet av den 7 februari 1996), vilket offentliggjordes i Administrativa meddelanden den 27 mars 1996, varigenom den införde en ändring i beslutet av den 1 september 1983. Efter denna ändring har artikel 2 första stycket i sistnämnda beslut följande lydelse:
"Tillsättningsmyndigheten skall tillsätta den provanställda tjänstemannen i den första lönegraden inom den tjänsteklass till vilken han rekryteras.
Tillsättningsmyndigheten får dock genom undantag från denna princip besluta att tillsätta den provanställde i en högre grad inom tjänsteklassen, när den berörda tjänstegrenens särskilda behov kräver rekrytering av en tjänsteman med särskilda kvalifikationer eller när den rekryterade har särskilda kvalifikationer."
8 I beslutet av den 7 februari 1996 anges att det träder i kraft den 5 oktober 1995, dagen för dom i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen.
9 Ett stort antal tjänstemän har begärt omplacering till en högre lönegrad inom tjänsteklassen med tillämpning av artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna. Det har väckts mer än 80 mål vid förstainstansrätten, där sökandena yrkar ogiltigförklaring av ett tillsättningsbeslut eller av ett avslag på en begäran om ändring av ett beslut om placering i lönegrad.
10 Isabel Martínez del Peral Cagigals karriär som tjänsteman samt de beslut som är av betydelse i tvisten med kommissionen kan sammanfattas enligt följande:
- Den 9 november 1993: tillsätts som provanställd tjänsteman vid kommissionen som handläggare i lönegrad A 7, löneklass 1, från och med den 16 oktober 1993.
- Den 26 november 1993: beslut om placering i lönegrad A 7, löneklass 3, från och med den 16 oktober 1993.
- Den 5 oktober 1995: dom avkunnas i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen och beslutet av den 7 februari 1996 träder i kraft.
- Den 7 februari 1996: kommissionen fattar ett generellt beslut om ändring av beslutet av den 1 september 1983.
- Den 27 mars 1996: beslutet av den 7 februari 1996 offentliggörs i Administrativa meddelanden.
- Den 21 juni 1996: begäran om ändring av placeringen i lönegrad vid tillträdandet av tjänsten inom kommissionen.
- Den 24 oktober 1996: begäran avslås.
- Den 23 januari 1997: klagomål inges.
- Den 29 april 1997: klagomålet avslås.
- Den 29 juli 1997: talan väcks vid förstainstansrätten.
Det överklagade beslutet
11 Till följd av att kommissionen gjorde en invändning om rättegångshinder, avvisade förstainstansrätten talan genom det överklagade beslutet på grund av att beslutet av den 7 februari 1996 inte utgjorde en ny omständighet som medför att fristerna i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna, för att inge klagomål eller väcka talan mot beslutet av den 26 november 1993 om Isabel Martínez del Peral Cagigals placering i lönegrad, börjar löpa på nytt.
12 Förstainstansrätten konstaterade i punkt 26 i beslutet att Isabel Martínez del Peral Cagigal inte hade anfört klagomål mot tillsättningsmyndighetens beslut av den 26 november 1993 om hennes placering i lönegrad inom den tidsfrist på tre månader som föreskrivs i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna. I punkt 27 erinrade förstainstansrätten om att en tjänsteman inte kan ifrågasätta de villkor som har fastställts vid hans anställning sedan beslutet om anställning har vunnit laga kraft.
13 Förstainstansrätten konstaterade i punkt 28 i det överklagade beslutet att den begäran som Isabel Martínez del Peral Cagigal hade ingett emellertid hade till syfte att ifrågasätta de villkor som hade fastställts vid hennes anställning, eftersom hon därvid begärde en omprövning av sin placering i lönegrad vid anställningsdagen.
14 Efter att i punkt 29 i det överklagade beslutet ha erinrat om principen att enbart en ny och väsentlig omständighet kan motivera att det inges en begäran om omprövning av ett beslut som inte har bestritts inom fristen, ansåg förstainstansrätten i punkt 30 att beslutet av den 7 februari 1996 redan till sin art och rättsliga betydelse inte kunde anses utgöra en ny omständighet, eftersom det varken hade till syfte eller verkan att ifrågasätta administrativa beslut som vunnit laga kraft innan beslutet trädde i kraft.
15 I punkterna 31 och 32 i det överklagade beslutet påpekade förstainstansrätten för övrigt att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna inte innehåller en regel som är avsedd att tillämpas på samtliga tjänstemän, utan att denna bestämmelse tvärtom ger tillsättningsmyndigheten skönsmässig behörighet att i särskilda fall placera en nyanställd tjänsteman i en högre lönegrad inom tjänsteklassen.
16 Beträffande Isabel Martínez del Peral Cagigals argument att avslaget på hennes begäran stred mot artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna, erinrade förstainstansrätten i punkt 33 i det överklagade beslutet om att det framgick av domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen att tillsättningsmyndigheten i allmänhet varken är skyldig att i varje enskilt fall undersöka om det finns anledning att tillämpa artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna eller att motivera ett beslut om att inte tillämpa denna bestämmelse.
17 Mot bakgrund av detta, och i synnerhet av att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna utgör ett undantag, fann förstainstansrätten i punkt 34 i det överklagade beslutet att kommissionens beslut att avslå en begäran om omplacering i lönegrad, som ingetts efter det att klagofristen löpt ut, inte kunde anses stå i strid med artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna.
18 I punkt 35 i det överklagade beslutet underkände förstainstansrätten vidare Isabel Martínez del Peral Cagigals argument att kommissionen hade åsidosatt sin omsorgsplikt, genom att erinra om att denna plikt inte får leda till att administrationen tolkar en gemenskapsbestämmelse på ett sätt som strider mot dess uttryckliga lydelse. Artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna kunde i det aktuella fallet inte tolkas så att den var avsedd att tillämpas på samtliga tjänstemän.
19 Förstainstansrätten ansåg att Isabel Martínez del Peral Cagigal inte hade kunnat styrka att det förelåg nya omständigheter som medförde att fristerna i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna började löpa på nytt och konstaterade därför, i punkt 37 i det överklagade beslutet, att det var för sent att väcka talan mot beslutet av den 26 november 1993 och fastslog att talan skulle avvisas.
Överklagandet
20 Klaganden har till stöd för sitt överklagande åberopat fem grunder.
21 Den första grunden avser att gemenskapsrätten har åsidosatts till följd av att det överklagade beslutet är oförenligt med förstainstansrättens och domstolens rättspraxis att fristen för att väcka talan börjar löpa på nytt om en ny omständighet inträffar. Enligt denna rättspraxis skall ett internt beslut av kommissionen om ändring av villkoren för placering i lönegrad av tjänstemän anses utgöra en ny omständighet.
22 Den andra grunden avser att bestämmelserna i artikel 176 i EG-fördraget (nu artikel 233 EG), enligt vilken kommissionen borde ha vidtagit alla de åtgärder som är nödvändiga för att följa domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen, har åsidosatts.
23 Den tredje grunden avser att den grundläggande principen om likabehandling, som föreskrivs i artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna och som erkänts i förstainstansrättens och domstolens rättspraxis, har åsidosatts.
24 Den fjärde grunden avser att gemenskapsrätten har åsidosatts till följd av att det överklagade beslutet är oförenligt med kommissionens omsorgsplikt, som föreskrivs i artikel 24 i tjänsteföreskrifterna.
25 Den femte grunden avser att det överklagade beslutet är bristfälligt motiverat, eftersom det däri inte tillräckligt tydligt anges varför beslutet av den 7 februari 1996 inte kan anses utgöra en ny omständighet.
Den första grunden: Åsidosättande av gemenskapsrätten till följd av att det överklagade beslutet är oförenligt med förstainstansrättens och domstolens rättspraxis att fristen för att väcka talan börjar löpa på nytt om en ny omständighet inträffar
26 Som första grund har Isabel Martínez del Peral Cagigal åberopat flera av förstainstansrättens och domstolens domar, av vilka det framgår att andra generella beslut om villkor för placering i lönegrad av nyanställd personal har ansetts utgöra en ny omständighet som motiverar att en begäran om omprövning av ett individuellt beslut om placering i lönegrad inges. Klaganden har uppgett att hon inte förstår varför beslutet av den 7 februari 1996, som har ett liknande innehåll, inte skulle utgöra en sådan ny omständighet.
27 Klaganden har för övrigt ifrågasatt förstainstansrättens påstående att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna skall ses som ett undantag från de generella reglerna för placering i lönegrad, vilket skulle förklara skillnaden mellan beslutet av den 7 februari 1996, där det endast anges ett undantag som är förenligt med denna bestämmelse, och de övriga generella beslut som det erinras om i punkt 26 i denna dom, vilka innehåller föreskrifter som är avsedda att tillämpas på samtliga tjänstemän.
28 Isabel Martínez del Peral Cagigal anser att det skall göras åtskillnad mellan omprövningen av placeringen i lönegrad i enlighet med de nya villkoren, vilken utgör en administrativ rättsakt som omfattas av en begränsad behörighet som administrationen inte kan avstå från, och beslutet som följer av en sådan rättsakt, vilket utgör en administrativ rättsakt som omfattas av det utrymme för skönsmässig bedömning som administrationen förfogar över vid sin bedömning.
29 Klaganden anser för övrigt att förstainstansrätten motsade sig själv när den medgav att beslutet av den 7 februari 1996 hade retroaktiv verkan för samtliga tjänstemän som anställts från och med den 5 oktober 1995, samtidigt som den i punkt 30 i det överklagade beslutet hävdade att beslutet varken hade till syfte eller verkan att ifrågasätta administrativa beslut som vunnit laga kraft innan beslutet trädde i kraft.
30 Klaganden har hävdat att beslutet av den 7 februari 1996 utgör en ny omständighet som medför att fristen för att begära ändring av placeringen i lönegrad när hon tillträdde sin tjänst vid kommissionen börjar löpa på nytt.
31 Kommissionen har först anfört att de grunder som Isabel Martínez del Peral Cagigal har åberopat i överklagandet är identiska med de grunder som hon åberopade inom ramen för talan om ogiltigförklaring vid förstainstansrätten. Av det skälet anser institutionen att det bör fastslås att överklagandet inte kan prövas på dessa grunder, i enlighet med domstolens rättspraxis i fråga om överklaganden. Kommissionen har i det avseendet påpekat att ordalydelsen i vissa punkter i överklagandet överensstämmer helt med ordalydelsen i vissa punkter i den ansökan som ingavs till förstainstansrätten.
32 Kommissionen har vidare anfört att beslutet av den 7 februari 1996 har en begränsad räckvidd, eftersom det enbart har ett informationssyfte, och att det inte tillför något till den regel som föreskrivs i tjänsteföreskrifterna, såsom denna tolkades i domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen.
33 Kommissionen har även påpekat att den åtskillnad som Isabel Martínez del Peral Cagigal har gjort mellan "en reglerad administrativ rättsakt" och "en skönsmässig administrativ rättsakt" är konstlad och olämplig, eftersom beslutet inte automatiskt avser samtliga tjänstemän utan endast de tjänstemän som begär detta och dem som anser att de uppfyller de nödvändiga villkoren.
34 Slutligen anser kommissionen att det enbart föreligger en skenbar motsägelse mellan den omständigheten att man har medgett en möjlighet för tjänstemän som anställts efter den 5 oktober 1995 att inge klagomål efter det att fristen om tre månader har löpt ut och erinran om att fristerna för att inge klagomål och väcka talan utgör tvingande rätt. Beslutet av den 7 februari 1996 har nämligen inte tillfört någon rättighet utöver dem som ges i artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna, och mer generellt har beslutet inte några rättsverkningar som ger upphov till rättigheter. Följaktligen kan det inte göras gällande någon retroaktiv verkan, och den påstådda motsägelsen föreligger inte.
35 Vad gäller den invändning om rättegångshinder som kommissionen har gjort, påpekar domstolen att det framgår av artikel 168a i EG-fördraget (nu artikel 225 EG), artikel 51 första stycket i EG-stadgan för domstolen och artikel 112.1 c i domstolens rättegångsregler att det i ett överklagande klart skall anges på vilka punkter den dom som det yrkas upphävning av ifrågasätts samt de rättsliga grunder som särskilt åberopas till stöd för detta yrkande (dom av den 4 juli 2000 i mål C-352/98 P, Bergaderm och Goupil mot kommissionen, REG 2000, s. I-5291, punkt 34).
36 Ett överklagande som inte innehåller något argument som särskilt syftar till att visa att det har skett en felaktig rättstillämpning i den överklagade domen och som inskränker sig till att upprepa eller ordagrant återge de grunder och argument som redan har anförts vid förstainstansrätten, uppfyller inte detta krav. Ett sådant överklagande utgör nämligen endast en begäran om omprövning av den ansökan som ingetts till förstainstansrätten, vilket faller utanför domstolens behörighet (domen i det ovannämnda målet Bergaderm och Goupil mot kommissionen, punkt 35).
37 I förevarande mål anges emellertid klart i grunden den kritik som riktas mot förstainstansrättens resonemang, och den innehåller detaljerade argument som syftar till att visa att förstainstansrätten åsidosatte gemenskapsrätten genom att meddela ett beslut som är oförenligt med domstolens och förstainstansrättens rättspraxis att fristen för att väcka talan börjar löpa på nytt om en ny omständighet inträffar.
38 Mot bakgrund härav kan inte den omständigheten att samma argument åberopades redan i första instans för att ifrågasätta lagenligheten av en gemenskapsinstitutions beslut motivera att överklagandet inte kan prövas på detta argument, då förfarandet för överklagande i annat fall skulle urholkas.
39 Följaktligen kan överklagandet prövas på grunden i fråga.
40 Vad beträffar prövningen i sak av denna grund skall domstolen inledningsvis fastställa räckvidden av beslutet av den 7 februari 1996. Detta beslut offentliggjordes den 27 mars 1996 och i detta anges att det börjar gälla från och med den 5 oktober 1995, den dag då domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen avkunnades.
41 Detta beslut fattades som en åtgärd för att följa domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen, och det ändrade de villkor för placering i lönegrad av nyanställda tjänstemän som kommissionen tillämpat sedan beslutet av den 1 september 1983 och möjliggjorde en ändring av placering i lönegrad för en viss grupp av tjänstemän, nämligen för dem som tillsattes efter den 5 oktober 1995.
42 Beslutet har därigenom medfört att administrativa beslut som vunnit laga kraft kan ifrågasättas, i motsats till vad förstainstansrätten hävdade i punkt 30 i det överklagade beslutet, eftersom vissa tjänstemän har kunnat begära ändring av sin placering i lönegrad, trots att de inte inom fristerna väckte talan mot beslutet om placering i lönegrad vid deras tillsättning.
43 Vad beträffar argumentet att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna inte innehåller någon regel som är avsedd att tillämpas på samtliga tjänstemän, är det tillräckligt att, såsom förstainstansrätten fastslog, konstatera att "tillsättningsmyndigheten, för att undvika att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna förlorar all rättslig betydelse, under särskilda omständigheter - såsom vid särskilda kvalifikationer hos den sökande - är skyldig att vidta en konkret bedömning av huruvida den nämnda artikeln eventuellt skall tillämpas. En sådan skyldighet föreligger i synnerhet när det är nödvändigt att anställa en person med särskilda kvalifikationer på grund av särskilda behov i verksamheten som motiverar att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna tillämpas, eller när den rekryterade personen har särskilda kvalifikationer och begär att dessa bestämmelser skall tillämpas" (domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen, punkt 21).
44 Av detta följer att, även om tillsättningsmyndigheten har ett utrymme för skönsmässig bedömning när den bedömer behoven i en verksamhet och en sökandes yrkeserfarenhet, detta inte innebär att tillsättningsmyndigheten befrias från skyldigheten att pröva en begäran om att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna skall tillämpas, som inges av en sökande till en tjänst som tjänsteman vid en gemenskapsinstitution som anser sig ha särskilda kvalifikationer.
45 Följaktligen var beslutet av den 7 februari 1996 om ändring av villkoren för placering i lönegrad ett generellt beslut som gör det möjligt att ifrågasätta ett visst antal administrativa beslut som vunnit laga kraft. I motsats till vad förstainstansrätten anförde i punkt 30 i det överklagade beslutet, utgjorde beslutet därigenom en ny omständighet som i detta fall kan gå de tjänstemän som anställdes före den 5 oktober 1995 emot. Följaktligen måste dessa ha en möjlighet att, inom de frister som föreskrivs i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna, till kommissionen inge en begäran om ändring av sin placering i lönegrad.
46 Av detta följer att den begäran om omplacering i lönegrad som Isabel Martínez del Peral Cagigal ingav den 21 juni 1996 hade framställts i vederbörlig ordning och att den talan som väcktes vid förstainstansrätten mot avslaget på denna begäran kunde tas upp till sakprövning.
47 Överklagandet skall vinna bifall på denna grund och det överklagade beslutet skall därför upphävas, utan att det är nödvändigt att pröva de övriga grunderna.
Prövning i sak av talan
48 Eftersom målet är färdigt för avgörande skall domstolen, i enlighet med artikel 54 i EG-stadgan för domstolen och motsvarande bestämmelser EKSG-stadgan och Euratomstadgan för domstolen, i sak pröva yrkandet om ogiltigförklaring av kommissionens beslut av den 24 oktober 1996 att avslå Isabel Martínez del Peral Cagigals begäran om ändring av sin placering i lönegrad, vilket bekräftades genom kommissionens beslut av den 29 april 1997 att avslå det klagomål som ingavs den 23 januari 1997.
49 Enligt Isabel Martínez del Peral Cagigal är dessa beslut grundade på ett generellt beslut som är rättsstridigt. Beslutet av den 7 februari 1996 strider nämligen mot principen om likabehandling, eftersom det inte är tillämpligt på de tjänstemän som tillsattes före den 5 oktober 1995.
50 Domstolen erinrar i det avseendet om att principen om likabehandling i artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna är en generell regel bland de regler som är tillämpliga på gemenskapstjänstemän. Det föreligger diskriminering i strid med denna regel när samma eller jämförbara situationer behandlas olika och det inte finns sakliga skäl för en sådan särbehandling (se, för ett liknande resonemang, dom av den 2 december 1982 i de förenade målen 198/81-202/81, Micheli m.fl. mot kommissionen, REG 1982, s. 4145, punkterna 5 och 6; se, vad gäller villkor vid anställningen, dom av den 11 juli 1985 i de förenade målen 66/83-68/83 och 136/83-140/83, Hattet m.fl. mot kommissionen, REG 1985, s. 2459, punkt 24, och dom av den 11 juli 1985 i mål 119/83, Appelbaum mot kommissionen, REG 1985, s. 2423, punkt 25).
51 I detta fall innebär beslutet av den 7 februari 1996 att tjänstemän som tillsattes efter den 5 oktober 1995 behandlades mer fördelaktigt än de tjänstemän som tillsattes före detta datum, eftersom de som tillsattes efter den 5 oktober 1995 kunde begära omprövning av sin placering i lönegrad medan de som tillsattes före detta datum inte längre hade denna möjlighet.
52 Det utgör inte ett sakligt skäl för denna särbehandling att den 5 oktober 1995 var den dag då domen i det ovannämnda målet Alexopoulou mot kommissionen avkunnades. För att följa domen i detta mål uppställdes det nämligen inte som krav, i förhållande till de tjänstemän som inte var parter i tvisten, att beslutet av den 7 februari 1996 skulle anses träda i kraft detta datum. Om kommissionen genom att fatta detta beslut visade omsorg om de tjänstemän som hade tillsatts efter den 5 oktober 1995 och som inte hade ifrågasatt besluten om placering i lönegrad inom fristerna, finns det dessutom inget som rättfärdigar eller ens förklarar varför kommissionen inte visade samma omsorg om de tjänstemän som hade tillsatts mellan år 1983 och den 5 oktober 1995 och som befann sig i samma situation.
53 Domstolen finner följaktligen att beslutet av den 7 februari 1996 stred mot den allmänna principen om likabehandling i artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna, eftersom jämförbara situationer behandlades olika däri, utan att det ens angavs några sakliga skäl för denna särbehandling.
54 Av detta följer att kommissionens beslut av den 24 oktober 1996 om avslag på Isabel Martínez del Peral Cagigals begäran om ändring av sin placering i lönegrad, vilket bekräftades genom kommissionens beslut av den 29 april 1997 att avslå det klagomål som ingavs den 23 januari 1997, skall ogiltigförklaras, eftersom det var grundat på detta generella beslut som stred mot principen om likabehandling.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
55 Enligt artikel 122 första stycket i rättegångsreglerna skall domstolen, när överklagandet skall bifallas och domstolen själv slutligt avgör tvisten, besluta om rättegångskostnaderna. Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 118 skall tillämpas i mål om överklagande, skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats. Isabel Martínez del Peral Cagigal har yrkat att kommissionen skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom kommissionen har tappat målet skall den bära sina kostnader och förpliktas att ersätta samtliga Isabel Martínez del Peral Cagigals kostnader, såväl i förstainstansrätten som i domstolen.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (femte avdelningen)
följande dom:
1) Förstainstansrättens beslut av den 14 oktober 1998 i mål T-224/97, Martínez del Peral Cagigal mot kommissionen, upphävs.
2) Europeiska gemenskapernas kommissions beslut av den 24 oktober 1996 att avslå Isabel Martínez del Peral Cagigals begäran om ändring av sin placering i lönegrad, vilket bekräftades genom kommissionens beslut av den 29 april 1997 att avslå det klagomål som ingavs den 23 januari 1997, ogiltigförklaras.
3) Europeiska gemenskapernas kommission skall ersätta samtliga rättegångskostnader i förstainstansrätten och i domstolen.