61985CJ0131_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa 131/85,
jonka Verwaltungsgericht Gelsenkirchen on saattanut ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisesti yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen ensin mainitussa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
Emir Gül
vastaan
Regierungspräsident Düsseldorf
ennakkoratkaisun työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisöjen alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 (EYVL L 257, s. 2) tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja K. Bahlmann sekä tuomarit T. Koopmans, G. Bosco, T. F. O'Higgins ja F. Schockweiler,
julkisasiamies: G. F. Mancini,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies H. A. Rühl,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet:
-
pääasian kantaja, edustajanaan Westfalenin Wilhelms-Universitätin julkisoikeuden ja kansainvälisen oikeuden professori Albert Bleckmann,
-
pääasian vastaaja, asiamiehenään O. Piel,
-
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään oikeudellinen neuvonantaja Friedrich-Wilhelm Albrecht, avustajanaan Bernd Schulte, Max-Planck-Institut für ausländisches und internationales Sozialrecht, München,
kuultuaan julkisasiamiehen 25.2.1986 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1
Verwaltungsgericht Gelsenkirchen on esittänyt 28.3.1985 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 30.4.1985, ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla useita ennakkoratkaisukysymyksiä, jotka koskevat yhteisön oikeuden tiettyjen säännösten ja määräysten, erityisesti työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 (EYVL L 257, s. 2) 3 ja 11 artiklan, tulkintaa.
2
Kysymys on esitetty kyproslaisen lääkärin Emir Gülin, jonka vaimo on Ison-Britannian kansalainen, tekemän valituksen yhteydessä; valitus koski sitä, että Saksan viranomaiset - tässä tapauksessa Regierungspräsident Düsseldorf - olivat kieltäytyneet uusimasta hänen lupaansa harjoittaa lääkärin ammattia Saksan alueella.
3
Kun Emir Gül oli saattanut päätökseen lääketieteen opintonsa Istanbulin yliopistossa vuonna 1976, Saksan viranomaiset myönsivät hänelle luvan harjoittaa tilapäisesti lääkärin ammattia Saksassa, jotta hän voisi saada anestesiologian erikoistumiskoulutusta. Lupa, joka uusittiin useaan kertaan, annettiin sillä nimenomaisella ehdolla, että luvansaaja sitoutuu palaamaan lähtömaahansa tai johonkin muuhun kehitysmaahan saatettuaan erikoistumiskoulutuksensa Saksassa päätökseen tai keskeytettyään sen. Emir Gül sai 25.10.1982 todistuksen anestesiologian erikoislääkärin tutkinnosta. Hänen pyynnöstään lupaa harjoittaa lääkärin ammattia palkattuna työntekijänä jatkettiin vuodeksi 1983, koska sairaala, jossa hän työskenteli anestesialääkärinä, tarvitsi edelleen hänen palveluksiaan ja koska hänen aviopuolisollaan oli riskiraskaus.
4
Vuonna 1983 Emir Gül haki pysyvää lupaa vedoten aviopuolisonsa ja avioliitosta syntyneiden lastensa Ison-Britannian kansalaisuuteen sekä siihen, että hänen aviopuolisonsa harjoitti kampaajan ammattiaan Saksan alueella. Koska hän oli "palkatussa työssä olevan jäsenvaltion kansalaisen - - aviopuoliso", hänellä näin ollen oli asetuksen (ETY) N:o 1612/68
11 artiklan mukaan oikeus ryhtyä palkkatyöhön vastaanottavan jäsenvaltion alueella.
5
Regierungspräsident Düsseldorf kieltäytyi myöntämästä haettua pysyvää lupaa sillä perusteella, että Saksan lainsäädännön mukaan on mahdollista myöntää ainoastaan hyväksyntä (Approbation) lääkärin ammatin harjoittamista varten. Kuitenkin lääkärin ammattia koskevan liittovaltion asetuksen (Bundesärzteordnung 1977) 3 pykälän mukaan ainoastaan Saksan ja yhteisön muiden jäsenvaltioiden kansalaisilla sekä valtiottomilla on oikeus saada kyseinen hyväksyntä, jos he täyttävät hyväksymisedellytykset; tietyissä erityistilanteissa, josta ei käsiteltävänä olevassa tapauksessa ollut kyse, kolmannen maan kansalainen voi saada hyväksynnän. Kolmannen maan kansalainen voi kuitenkin harjoittaa lääkärin ammattia edellä mainitun liittovaltion asetuksen 10 pykälän mukaisen luvan (Erlaubnis) perusteella. Tällainen lupa, jonka myöntäminen on toimivaltaisen viranomaisen harkintavallassa, voidaan kuitenkin antaa ainoastaan rajoitetuksi ajaksi (tavanomaisesti neljäksi vuodeksi) ja jotakin tiettyä työtä tai toimintaa varten.
6
Emir Gül pyysi seuraavaksi, että hänen lupansa uusittaisiin kahdeksi vuodeksi, mutta Regierungspräsident katsoi, ettei yhteisön kansalaisen kanssa naimisissa olevan ulkomaalaisen lääkärin lupaa ollut syytä uusia ja hylkäsi hakemuksen; itse asiassa ei olisi kohtuutonta vaatia häntä palaamaan lähtömaahansa, etenkin kun Saksan alueella on yhä enemmän työttömiä lääkäreitä.
7
Emir Gül valitti hylkäyspäätöksestä Verwaltungsgericht Gelsenkircheniin ja vetosi vapaata liikkuvuutta koskevan yhteisön asetuksen säännöksissä hänelle taattuun oikeuteen ryhtyä tekemään palkattua työtä, sekä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen noudattamiseen. Saksan viranomaisten käytäntönä on ollut myöntää liittovaltion asetuksen 10 pykälässä tarkoitettu lupa niille lääkäreille, jotka ovat kolmannen maan kansalaisia ja naimisissa Saksan kansalaisen kanssa, mutta kieltäytyä myöntämästä lupaa niille lääkäreille, jotka ovat kolmannen maan kansalaisia ja naimisissa jonkun muun jäsenvaltion kansalaisen kanssa. Tällaista käytäntöä on kantajan mukaan pidettävä tällaiseen toisen jäsenvaltion kansalaiseen kohdistuvana syrjintänä.
8
Verwaltungsgericht oli sitä mieltä, ettei kantajalle voida myöntää liittovaltion asetuksen 10 pykälässä säädettyä lupaa yksinomaan kansallisten säännösten perusteella ja että asian ratkaisu riippuu siitä, onko kantajalla oikeus tällaiseen lupaan yhteisön oikeuden perusteella.
9
Tämän ongelman ratkaisemiseksi Verwaltungsgericht on lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
"1)
Antaako sellaisen kolmannen valtion kansalaisen, johon sovelletaan työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 (EYVL L 257, s. 2) 11 artiklaa, oikeus ryhtyä mihin tahansa palkkatyöhön koko kyseisen jäsenvaltion alueella myös oikeuden saada erityinen ammatillinen lupa tiettyä ammattia varten silloin, kun kansallisessa lainsäädännössä asetetaan kyseiseen ammattiin (tässä tapauksessa lääkärin ammattiin) pääsemisen ja sen harjoittamisen edellytykseksi erityisten ammatillisten sääntöjen mukaisesti myönnettävän hallinnollisen luvan saaminen, silloin kun asianomainen täyttää muut asiaa koskevat edellytykset?
2)
Mikäli vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä:
Voiko kolmannen valtion kansalainen, johon edellä mainitun asetuksen 11 artiklaa sovelletaan, vedota asetuksen 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäiseen luetelmakohtaan?
3)
Mikäli vastaus toiseen kysymykseen on myöntävä:
Mitä tulee työhön ryhtymiseen ja työskentelyyn, annetaanko edellä mainitun asetuksen 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa kolmannen valtion kansalaiselle, johon sovelletaan asetuksen 11 artiklaa, oikeus kansalliseen kohteluun? Jos vastaus on kielteinen, mikä on säännöksen oikeudellinen ulottuvuus?
4)
Mikäli vastaus kysymyksiin 1-3 on myöntävä:
Riittääkö sen selvittämiseksi, syrjitäänkö tiettyyn ammattiin pääsemiseen sovellettavilla kansallisilla laeilla, asetuksilla ja hallinnollisilla määräyksillä sekä kansallisilla hallintokäytännöillä ulkomaalaisia, että tarkastellaan erikseen niitä säännöksiä, joiden soveltaminen on otettava huomioon tietyssä konkreettisessa tapauksessa (tässä tapauksessa lääkärinammattia koskevan liittovaltion asetuksen Bundesärzteordnungin (jäljempänä BÄO) 10 pykälä, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 16.8.1977 (BGBl. 1, s. 1581), vai onko tarpeen arvioida yleisesti kaikkien niiden kansallisten säännösten yhteisvaikutusta, joissa säädetään kyseiseen ammattiin pääsystä (tässä tapauksessa erityisesti BÄO:n 2, 3 ja 10 pykälien sekä Saksan liittotasavallan perustuslain 12 pykälän yhdistettyjen säännösten yhteisvaikutusta)?
5)
Mikäli vastaus kysymyksiin 1-3 on myöntävä:
Sovelletaanko kansallista kohtelua myös lääkärintoimen harjoittamisen aloittamiseen ja sen harjoittamiseen silloin, kun kolmannen valtion kansalaisella, johon edellä mainitun asetuksen 11 artiklaa sovelletaan, on ainoastaan lääkärintointa koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 16 päivänä kesäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/363/ETY (EYVL L 167, s. 14) 1 artiklan 5 kohdan ja 6 artiklan säännöksissä tarkoitettu muu muodollista kelpoisuutta osoittava asiakirja, jonka perusteella jäsenvaltio myöntää säännöstensä mukaisesti lääkärintoimen harjoittamisen aloittamista tai sen harjoittamista koskevia helpotuksia sekä omille kansalaisilleen että muiden jäsenvaltioiden kansalaisille?
6)
Mikäli vastaus viidenteen kysymykseen on kieltävä:
Voiko jäsenvaltio edelleen vedota sellaista kolmannen valtion kansalaista vastaan, johon sovelletaan asetuksen (ETY) N:o 1612/68
11 artiklaa, joka jossain kolmannessa valtiossa saamiensa lääketieteellisten opintojen tutkintotodistusten nojalla on tehnyt kuuden vuoden ajan lääkärintyötä kyseisessä jäsenvaltiossa jäsenvaltion luvalla ja joka on saanut kyseisessä maassa direktiivin 75/363/ETY 2 artiklan mukaisen lääketieteellisen erikoistumistodistuksen, sillä perusteella, että hän ei täytä kyseisen direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa säädettyjä edellytyksiä lääkärintoimen harjoittamiseen ryhtymiseksi tai sen harjoittamiseksi?"
10
Huomautuksia ovat esittäneet Emir Gül, Regierungspräsident Düsseldorf ja komissio.
Ensimmäinen kysymys
11
Tulkintapyynnön kohteena olevassa asetuksen (ETY) N:o 1612/68
11 artiklassa todetaan, että jos jäsenvaltion kansalainen on palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana toisen jäsenvaltion alueella, hänen aviopuolisollaan ja lapsellaan, joka on alle 21-vuotias tai huollettava, on oikeus ryhtyä mihin tahansa palkkatyöhön koko kyseisen jäsenvaltion alueella myös siinä tapauksessa, että he eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia.
12
Regierungspräsidentin mukaan säännöstä on tulkittava siten, että siirtotyöläisen aviopuolisolle taattuun oikeuteen ryhtyä tekemään palkkatyötä ei sisälly mahdollisuutta harjoittaa ammattia, kuten lääkärin ammattia, johon sovelletaan erityisiä työhön ryhtymistä koskevia ammatillisia sääntöjä.
13
Emir Gül ja komissio puolestaan ovat sitä mieltä, että asetuksen (ETY) N:o 1612/68
11 artiklan sanamuodosta seuraa, että aviopuolison oikeudella - hänen kansalaisuudestaan riippumatta - ryhtyä palkkatyöhön tarkoitetaan mitä tahansa palkkatyötä; näin ollen aviopuolisoon on sovellettava samoja ammatinharjoittamisen aloittamista ja sen harjoittamista koskevia sääntöjä kuin maan omiin kansalaisiin.
14
Viimeksi mainittu näkemys on hyväksyttävä. Ensinnäkään 11 artiklassa ei suljeta artiklan soveltamisalan ulkopuolelle mitään palkattuna työnä tehtävää ammatillista toimintaa; toisaalta säännöstä on tulkittava ottaen huomioon asetuksen (ETY) N:o 1612/68 tavoite, eli työntekijöiden vapaan liikkuvuuden turvaaminen yhteisön alueella. Kuten asetuksen johdanto-osan perustelukappaleissa todetaan, vapaa liikkuvuus on "työntekijöiden ja heidän perheidensä" perusoikeus (kolmas perustelukappale) ja se edellyttää, että kaikki esteet työvoiman vapaan liikkuvuuden tieltä tulee poistaa ottaen erityisesti huomioon "työntekijän oikeus elää perheensä kanssa" sekä "edellytysten luominen perheen sopeutumiselle vastaanottavan maan oloihin" (viides perustelukappale).
15
Ammatin, johon pääsystä ja jonka harjoittamisesta on annettu erityisiä säännöksiä, kuten lääkärin ammatin, harjoittamiseksi siirtotyöläisen aviopuolison, joka on kolmannen maan kansalainen, on täytettävä kaksi vaatimusta: hänen on osoitettava, että hänellä on vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tarvittava pätevyys ja tarvittavat tutkintotodistukset voidakseen harjoittaa kyseistä ammattia, ja hänen on noudatettava niitä erityisiä sääntöjä, joilla säädellään kyseisen ammatin harjoittamista; näiden vaatimusten on oltava samat, jotka vastaanottava jäsenvaltio on asettanut omille kansalaisilleen. Esitetyistä asiakirjoista ilmenee, että käsiteltävänä olevassa tapauksessa nämä molemmat vaatimukset täyttyivät.
16
Tältä osin Regierungspräsident katsoi lisäksi, että työntekijöiden vapaalle liikkuvuudelle ja sijoittautumisoikeudelle voidaan ETY:n perustamissopimuksen 48 ja 56 artiklan mukaan asettaa kansanterveyden vuoksi perusteltuja rajoituksia; tällaisia rajoituksia voidaan erityisen perustellusti soveltaa sellaisiin jäsenvaltion kansalaisten aviopuolisoihin, jotka ovat kolmannen maan kansalaisia.
17
Tällaista väitettä ei voida hyväksyä. Jäsenvaltioille on annettu mahdollisuus rajoittaa henkilöiden vapaata liikkuvuutta kansanterveyden perusteella, minkä tarkoituksena ei kuitenkaan ole sellaisen poikkeuksen tekeminen, jonka mukaan vapaan liikkuvuuden periaatteita ei sovelleta työn vastaanottamisen osalta kansanterveysalaan talouden alana, vaan tarkoituksena on antaa jäsenvaltioille mahdollisuus evätä oikeus maahanpääsyyn ja oleskeluun sellaisilta henkilöiltä, joiden tulo jäsenvaltion alueelle tai oleskelu siellä muodostaisi sinänsä vaaran kansanterveydelle.
18
Edellä mainituista perustelukappaleista seuraa, että asetuksen (ETY) N:o 1612/68
11 artiklaa on tulkittava siten, että työntekijän aviopuolison, johon sovelletaan työntekijöiden vapaata liikkuvuutta yhteisön alueella, oikeus ryhtyä tekemään mitä tahansa palkkatyötä kattaa oikeuden ryhtyä harjoittamaan ammatteja, joihin sovelletaan hallinnollista lupajärjestelmää ja erityisiä ammatillisia sääntöjä, kuten lääkärin ammattia, mikäli kyseinen aviopuoliso voi osoittaa, että hänellä on vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädännössä kyseisen ammatin harjoittamista varten vaadittu ammatillinen pätevyys ja vaaditut tutkintotodistukset.
Toinen kysymys
19
Toisella kysymyksellään kansallinen tuomioistuin kysyy, voiko kolmannen maan kansalainen, johon sovelletaan asetuksen (ETY) N:o 1612/68
11 artiklaa, vedota asetuksen 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäiseen luetelmakohtaan. Kyseisessä säännöksessä säädetään, että asetuksen mukaan ei jäsenvaltion lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä taikka hallinnollista käytäntöä saa soveltaa, jos niissä asetetaan sellaisia rajoituksia tai ehtoja työn hakemiselle tai työpaikan tarjoamiselle tai ulkomaalaisen oikeudelle ottaa vastaan työtä ja työskennellä, jotka eivät koske oman maan kansalaisia.
20
Ensinnäkin on korostettava, kuten komissio on tehnytkin, että asetuksen (ETY) N:o 1612/68
10 ja 11 artiklassa siirtotyöläisen aviopuolisolle myönnetyt oikeudet ovat yhteydessä oikeuksiin, joita kyseisellä siirtotyöläisellä on perustamissopimuksen 48 artiklan sekä asetuksen 1 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen mukaan. Siltä osin kuin aviopuoliso voi vedota näihin johdettuihin oikeuksiin ja kun hänen oikeuksiinsa kuuluu oikeus ryhtyä tekemään palkattua työtä 11 artiklan mukaisesti, on tätä työtä voitava tehdä samoin edellytyksin kuin työntekijä, jolla on oikeus vapaaseen liikkuvuuteen, tekee omaa työtään. Asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa velvoitetaan erityisesti vastaanottavan jäsenvaltion viranomaiset kohtelemaan aviopuolisoa tavalla, joka ei syrji häntä. "Kansallista" kohtelua, jota tässä suhteessa sovelletaan jäsenvaltioiden työntekijöihin, sovelletaan näin ollen laajentavasti myös heidän aviopuolisoihinsa.
21
Toiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että henkilö, johon sovelletaan asetuksen (ETY) N:o 1612/68
11 artiklaa, voi vedota asetuksen 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäiseen luetelmakohtaan kansalaisuudestaan riippumatta.
Kolmas kysymys
22
Vastaus tähän kysymykseen, joka liittyy sellaisen kolmannen maan kansalaisen, johon sovelletaan asetuksen (ETY) N:o 1612/68
11 artiklaa, kansalliseen kohteluun, sisältyy jo edellä esitettyihin huomioihin. Siihen ei näin ollen ole tarpeen vastata erikseen.
Neljäs kysymys
23
Neljännellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa selvittää, mikä on asetuksen (ETY) N:o 1612/68
3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetun yhdenvertaisen kohtelun täsmällinen ulottuvuus. Siltä osin kuin kysymys koskee sitä, miten kansallisen lainsäädännön säännöksiä, kuten tässä tapauksessa lääkärin ammattia koskevan liittovaltion asetuksen (Bundesärzteordnung) 10 pykälää, on tulkittava, ei yhteisöjen tuomioistuin voi selvittää asiaa sille perustamissopimuksen 177 artiklassa annetun toimivallan rajoissa. Yhteisöjen tuomioistuimen asiana ei etenkään ole ottaa kantaa siihen, missä muodossa kansallisten viranomaisten on tunnustettava siirtotyöläisen aviopuolison oikeus ottaa vastaan sellaista palkkatyötä, johon hänellä on tarvittava ammatillinen pätevyys.
24
Mikäli neljännellä kysymyksellä pyritään selvittämään, onko syrjivän kohtelun olemassaolon määrittämiseksi tarkasteltava yksinomaan säädöstekstejä vai onko päinvastoin otettava huomioon lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset sekä hallintokäytännöt, asetuksen tavoitteista ja 3 artiklan sanamuodosta ilmenee, että oikeana on pidettävä jälkimmäistä vaihtoehtoa.
25
Jotta oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen voitaisiin käyttää puolueettomien arviointiperusteiden mukaan vapaasti ja arvokkaasti, kuten huomautetaan asetuksen (ETY) N:o 1612/68 perustelukappaleissa, on turvattava "niin tosiasiallinen kuin oikeudellinenkin" tasa-arvo (viides perustelukappale). Tässä yhteydessä asetuksen 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa kielletään syrjivien säännösten soveltaminen sekä "hallinnollinen käytäntö", jolla asetetaan työhön ryhtymiselle ehtoja, jotka eivät koske oman maan kansalaisia. Lisäksi yhdenvertaisen kohtelun käsite edellyttää paitsi sitä, että sekä omiin kansalaisiin että ulkomaalaisiin sovelletaan samoja säädöksiä, myös sitä, että säädöksiä sovelletaan näihin kahteen ihmisryhmään samalla tavoin.
26
Neljänteen kysymykseen on vastattava, että yhdenvertainen kohtelu, josta säädetään asetuksen (ETY) N:o 1612/68
3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa, merkitsee sitä, että säännöksessä tarkoitettuihin henkilöihin sovelletaan samoja lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä kuin maan omiin kansalaisiin, sekä sitä, että noudatetaan samaa hallinnollista käytäntöä.
Viides kysymys
27
Viides kysymys koskee lääkärintointa koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 16 päivänä kesäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/363/ETY (EYVL L 167, s. 14) vaikutuksia sellaisen siirtotyöläisen aviopuolison oikeuksiin, joka aikoo harjoittaa lääkärin ammattia työntekijänä. Direktiivin tavoitteena ei ole säätää lääkäreiden sijoittautumisvapauden ja vapaan liikkuvuuden yksityiskohtaisia täytäntöönpanosääntöjä vaan helpottaa näiden vapauksien käyttämistä tunnustamalla koulutus ja muut edellytykset, jotka ovat tarpeen hyväksynnän tai väliaikaisen luvan myöntämiseksi lääkärin ammatin harjoittamista varten.
28
Edellä on jo todettu, että työntekijällä, joka on jonkin jäsenvaltion kansalainen, tai hänen aviopuolisollaan, joka aikoo harjoittaa lääkärin ammattia jossain toisessa jäsenvaltiossa, on oltava ammatinharjoittamisen aloittamiseksi kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä tätä tarkoitusta varten edellytetty pätevyys ja siinä edellytetyt tutkintotodistukset. Tässä suhteessa ei ole merkitystä sillä, onko pätevyys ja tutkintotodistukset tunnustettu ainoastaan kansallisen lainsäädännön mukaan, vai perustuuko tunnustaminen neuvoston direktiiviin tai vastaanottavan jäsenvaltion ja kolmannen maan väliseen sopimukseen.
29
Erityisesti direktiivin 75/363/ETY osalta on todettava, että työntekijän aviopuoliso, johon asetuksen (ETY) N:o 1612/68
11 artiklaa sovelletaan, voi vedota hänelle taattuun yhdenvertaiseen kohteluun, jotta hänen pätevyytensä ja tutkintotodistuksensa tunnustettaisiin samoin edellytyksin kuin sellaisen työntekijän, joka on jonkin jäsenvaltion kansalainen.
30
Näin ollen on vastattava, että jäsenvaltion työntekijän aviopuolisolla, johon sovelletaan asetuksen (ETY) N:o 1612/68
11 artiklaa, on oikeus kansalliseen kohteluun lääkärintoimen harjoittamisen aloittamisen ja sen harjoittamisen osalta palkattuna työntekijänä riippumatta siitä, perustuuko hänen muodollista kelpoisuutta osoittava asiakirjansa ainoastaan vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädäntöön vai direktiivin 75/363/ETY säännöksiin.
Kuudes kysymys
31
Koska kuudes kysymys koski ainoastaan tapausta, jossa vastaus viidenteen kysymykseen olisi kieltävä, ei kuudenteen kysymykseen ole tarpeen vastata.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
32
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneelle Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikuluista.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto)
on ratkaissut Verwaltungsgericht Gelsenkirchenin 28.3.1985 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
1)
Asetuksen (ETY) N:o 1612/68
11 artiklaa on tulkittava siten, että työntekijän aviopuolison, johon sovelletaan työntekijöiden vapaata liikkuvuutta yhteisön alueella, oikeus ryhtyä tekemään mitä tahansa palkkatyötä kattaa oikeuden ryhtyä harjoittamaan ammatteja, joihin sovelletaan hallinnollista lupajärjestelmää ja erityisiä ammatillisia sääntöjä, kuten lääkärin ammattia, mikäli kyseinen aviopuoliso voi osoittaa, että hänellä on vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädännössä kyseisen ammatin harjoittamista varten vaadittu ammatillinen pätevyys ja vaaditut tutkintotodistukset.
2)
Henkilö, johon sovelletaan asetuksen (ETY) N:o 1612/68 11 artiklaa, voi vedota asetuksen 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäiseen luetelmakohtaan kansalaisuudestaan riippumatta.
3)
Yhdenvertainen kohtelu, josta säädetään asetuksen (ETY) N:o 1612/68
3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa, merkitsee sitä, että säännöksessä tarkoitettuihin henkilöihin sovelletaan samoja lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä kuin maan omiin kansalaisiin, sekä sitä, että noudatetaan samaa hallinnollista käytäntöä.
4)
Jäsenvaltion työntekijän aviopuolisolla, johon sovelletaan asetuksen (ETY) N:o 1612/68
11 artiklaa, on oikeus kansalliseen kohteluun lääkärintoimen harjoittamisen aloittamisen ja sen harjoittamisen osalta palkattuna työntekijänä riippumatta siitä, perustuuko hänen muodollista kelpoisuutta osoittava asiakirjansa ainoastaan vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädäntöön vai direktiivin 75/363/ETY säännöksiin.