62006TO0107
RETTENS KENDELSE (Femte Afdeling)
15. december 2009 (
*1
)
I sag T-107/06,
Inet Hellas Ilektroniki Ipiresia Pliroforion EPE (Inet Hellas), Athen (Grækenland), ved avocat V. Chatzopoulos,
sagsøger,
mod
Europa-Kommissionen ved G. Zavvos og E. Montaguti, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
angående en påstand om annullation af den beslutning, der angiveligt er indeholdt i Kommissionens skrivelse af 31. januar 2006 om et afslag fra den organisation, der har ansvaret for at organisere, administrere og forvalte topdomænet ».eu«, på sagsøgerens ansøgning om registrering af domænet ».co« som andenordensdomæne,
har
RETTEN (Femte Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, M. Vilaras, og dommerne M. Prek og V.M. Ciucă (refererende dommer),
justitssekretær: E. Coulon,
afsagt følgende
Kendelse
Retsforskrifter
1
De relevante retsregler består navnlig af to forordninger: en grundforordning, nemlig Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 733/2002 af 22. april 2002 om implementering af topdomænet ».eu« (EFT L 113, s. 1) og en gennemførelsesforordning, nemlig Kommissionens forordning (EF) nr. 874/2004 af om generelle retningslinjer for implementeringen af topdomænet ».eu« og dets funktioner samt principperne for registrering (EUT L 162, s. 40), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1654/2005 af (EUT L 266, s. 35).
Forordning nr. 733/2002
2
I betragtning 1 til forordning nr. 733/2002 anføres følgende:
»Oprettelse af.eu-topdomænet er et af de mål, der skal nås for at fremskynde den elektroniske handel som led i eEuropa-initiativet, som blev godkendt af Det Europæiske Råd på mødet i Lissabon den 23.-24. marts 2000.«
3
I betragtning 13 til forordning nr. 733/2002 anføres følgende:
»Kommissionen bør […] udpege en topdomæneadministrator på grundlag af en åben, gennemsigtig og ikke-diskriminerende udvælgelsesprocedure. Kommissionen indgår en kontrakt, som bør være tidsbegrænset, men som bør kunne forlænges, med den udvalgte topdomæneadministrator om de vilkår, der skal gælde for topdomæneadministratoren med hensyn til organisation, administration og forvaltning af topdomænet.eu.«
4
Artikel 2, litra a), i forordning nr. 733/2002 definerer »topdomæneadministrator« som »den enhed, der har fået overdraget ansvaret for at organisere, administrere og forvalte topdomænet.eu, herunder vedligeholde de tilhørende databaser og de dertil knyttede offentlige søgetjenester, registrere domænenavne, administrere registret over domænenavne, administrere topdomænets navneservere og formidle topdomænezonefiler«.
5
Artikel 3 i forordning nr. 733/2002, der bærer overskriften »Topdomæneadministratorens karakteristika«, bestemmer:
»1.   Kommissionen
a)
fastlægger […] kriterier og procedure for udpegelsen af topdomæneadministratoren
b)
udpeger […] topdomæneadministratoren efter offentliggørelse af en indkaldelse af interessetilkendegivelser i [Den Europæiske Unions Tidende] og efter afslutning af proceduren for indkaldelse af interessetilkendegivelser
c)
indgår […] en kontrakt, der indeholder de nærmere bestemmelser for Kommissionens tilsyn med topdomæneadministratorens organisation, administration og forvaltning af topdomænet.eu […]
3.   Efter forudgående samtykke fra Kommissionen indgår topdomæneadministratoren den relevante kontrakt om delegering af.eu ccTLD-koden […]«
6
Artikel 4 i forordning nr. 733/2002, der bærer overskriften »Topdomæneadministratorens forpligtelser«, foreskriver:
»Topdomæneadministratoren følger de bestemmelser, generelle retningslinjer og procedurer, der fastsættes i denne forordning, samt de i artikel 3 omhandlede kontrakter. Topdomæneadministratoren følger transparente og ikke-diskriminerende procedurer […]«
7
Artikel 5 i forordning nr. 733/2002, der bærer overskriften »Generelle rammer«, foreskriver:
»1.   Kommissionen vedtager efter høring af topdomæneadministratoren og efter proceduren i artikel 6, stk. 3, generelle retningslinjer for implementeringen af topdomænet.eu og dets funktioner samt de generelle principper for registrering. Retningslinjerne skal bl.a. omfatte:
a)
principper for udenretslig tvistbilæggelse
b)
forebyggelse af spekulation i og misbrug af registrering af domænenavne, herunder muligheden for trinvis registrering af domænenavne med henblik på at sikre, at indehaverne af ældre rettigheder, der er anerkendt eller fastlagt i medfør af national ret og/eller fællesskabsretten, samt offentlige myndigheder får passende midlertidige muligheder for at registrere deres navne
c)
eventuel tilbagekaldelse af domænenavne, herunder spørgsmålet om domænenavne uden indehaver (»bona vacantia«)
d)
spørgsmål af sproglig og geografisk karakter
e)
behandling af intellektuel ejendomsret og andre rettigheder
[…]«
8
Artikel 7 i forordning nr. 733/2002 bestemmer, at »Fællesskabet bevarer alle rettigheder til topdomænet.eu, herunder navnlig intellektuel ejendomsret og andre rettigheder til de topdomæneadministratordatabaser, der er nødvendige for gennemførelsen af denne forordning, samt retten til at udpege en anden organisation til topdomæneadministrator«.
Forordning nr. 874/2004
9
Forordning 874/2004 præciserer i indledningen, at den er baseret på »forordning [nr. 733/2002], særlig artikel 5, stk. 1«.
10
I betragtning 5 til forordning nr. 874/2004 anføres følgende:
»For at sikre bedre beskyttelse af forbrugernes rettigheder bør lovgivningen i én af medlemsstaterne være gældende ret i tvister mellem registratorer og indehavere af registrerede domænenavne om forhold vedrørende fællesskabstitler, uden at fællesskabsregler om lovvalg og værneting berøres.«
11
Artikel 8 i forordning nr. 874/2004, som senere ændret, der bærer overskriften »Landes reservering af navne og alpha 2-koder for lande«, foreskriver:
»1.   Navnene på listen i bilaget kan kun af landene på listen reserveres eller registreres som andenordensdomæner direkte under topdomænet.eu.
2.   Alpha 2-koder for landenavne må ikke registreres som andenordensdomænenavne direkte under topdomænet.eu.«
12
Artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 874/2004 foreskriver:
»Indehavere af ældre rettigheder, der er anerkendt i eller indrømmet i henhold til national ret og/eller fællesskabsretten, og offentlige organer har ret til at ansøge om registrering af domænenavne inden for en periode med trinvis registrering, inden den almindelige registrering under domænet.eu begynder.
[…]«
13
I artikel 22, stk. 1, i forordning nr. 874/2004 bestemmes:
»Enhver af parterne kan indlede en ADR-procedure [procedure for alternativ konfliktløsning], hvis:
[…]
b)
topdomæneadministratoren har truffet en afgørelse i strid med denne forordning eller forordning […] nr. 733/2002.
2.   Indehaveren af domænenavnet og topdomæneadministratoren har pligt til at deltage i ADR-proceduren.
[…]
11.   […]
I ADR-procedurer mod topdomæneadministratoren afgør ADR-nævnet, om en afgørelse, truffet af topdomæneadministratoren, er i strid med denne forordning eller forordning […] nr. 733/2002. ADR-nævnet annullerer i givet fald afgørelsen og kan i begrundede tilfælde træffe afgørelse om, at det pågældende domænenavn overdrages, tilbagekaldes eller tildeles, forudsat at de almindelige betingelser for registreringsberettigelse i artikel 4, stk. 2, litra b), i forordning […] nr. 733/2002 er opfyldt.
[…]
13.   Resultaterne af en ADR-procedure er bindende for alle parter og topdomæneadministratoren, medmindre sagen indbringes for en domstol inden 30 kalenderdage efter, at resultaterne af ADR-proceduren er blevet meddelt til parterne.«
Sagens faktiske omstændigheder
14
Domænenavnesystemet (Domain Name System) gør det muligt at navigere på internettet ved at forbinde domænenavne til numre, der identificerer de computere, der er tilsluttet internettet. Forvaltningen af de tekniske aspekter af denne ydelse koordineres af en i henhold til californisk ret (USA) almennyttig organisation, nemlig »Internet Corporation for Assigned Names and Numbers« (herefter »ICANN«). Denne forestår ligeledes forvaltningen af rodserversystemet og topdomænesystemet. Topdomænet (Top Level Domain) samler et antal computere, der er tilsluttet internettet. Systemet ses på højre side af alle domænenavne og består af et punktum og en særlig kode, af et punktum og en generisk kode, f.eks. ».com«, ».net« eller ».org«, eller af et punktum og en geografisk kode, f.eks. ».lu«.
15
Den 21. marts 2005 bemyndigede ICANN’s bestyrelse ICANNs bestyrelsesformand og ICANN’s generalforsamling til at indgå en aftale om delegation af forvaltningen af topdomænet ».eu« med European Registry for Internet Domains (herefter »EURid«), en i henhold til belgisk ret almennyttig forening udpeget af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (jf. Kommissionens beslutning 2003/375/EF af om udpegelse af en administrator for topdomænet ».eu« (EUT L 128, s. 29)).
16
Sagsøgeren, Inet Hellas Ilektroniki Ipiresia Pliroforion EPE (Inet Hellas), er et selskab, der beskæftiger sig med telekommunikationsydelser på internettet. Selskabet registrerer navnlig domænenavne af typen »navn.co.gr« for tredjemand, idet selskabet forvalter andenordensdomænet ».co«, under topdomænet ».gr«.
17
Den 17. april 2001 indgav sagsøgeren til Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) en ansøgning om registrering af mærket CO som EF-varemærke i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1), som senere ændret (erstattet af Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1)).
18
Den 5. august 2002 registrerede Harmoniseringskontoret EF-varemærket CO under nr. 2191500.
19
Den 7. december 2005 indgav sagsøgeren en anmodning til EURid om registrering af domænet ».co« som andenordensdomæne under topdomænet ».eu«.
20
EURid afslog registrering af domænet ».co« som andenordensdomæne under topdomænet ».eu«. I skrivelse af 7. december 2005 meddelte EURid sagsøgeren, at registrering af det omhandlede domæne var udelukket i henhold til forordning nr. 733/2002 og nr. 874/2004, fordi landekoder ikke kan registreres som andenordensdomæner, og fordi de to bogstaver i endelsen ».co« svarer til alpha 2-koden for Colombia.
21
I anledning af EURids afslag på registrering af domænet ».co« som andenordensdomæne under topdomænet ».eu« indgav sagsøgeren den 23. december 2005 en klage til Kommissionen, hvori selskabet redegjorde for grundene til, at man anså et sådant afslag for at være i strid med EU-retten.
22
Kommissionen besvarede denne skrivelse ved skrivelse af 31. januar 2006 (herefter »den anfægtede retsakt«), der blev forkyndt for sagsøgeren den . I den anfægtede retsakt forklarede Kommissionen først sagsøgeren, at forordning nr. 733/2002 og nr. 874/2004 foreskriver udenretlig tvistbilæggelse, der navnlig kan anvendes, når en afgørelse truffet af topdomæneadministratoren er i strid med denne forordning nr. 733/2002 eller nr. 874/2004. Kommissionen anførte herefter, at Kommissionen ikke var rekursinstans for afgørelser truffet af topdomæneadministratoren, og at det derfor »ikke var muligt for Kommissionen at efterprøve EURids afgørelse«. Kommissionen bemærkede imidlertid, at den, da meningsudvekslingen med EURid også angik fortolkningen af forordning nr. 874/2004, angav visse præciseringer, som kunne være til nytte for sagsøgeren. Kommissionen angav ligeledes sin fortolkning af de anvendelige bestemmelser og besvarede sagsøgerens påstande. Endelig konkluderede Kommissionen, at selv om den havde fuld forståelse for sagsøgerens interesse i registrering af domænet ».co« som et andenordensdomæne under topdomænet ».eu«, kunne den kun støtte EURids afgørelse af om afslag på registrering af dette domæne.
Retsforhandlinger og parternes påstande
23
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 7. april 2006 har sagsøgeren anlagt denne sag.
24
I forbindelse med ændringen af sammensætningen af Rettens afdelinger blev den refererende dommer knyttet til Femte Afdeling, hvorfor denne sag blev henvist til denne afdeling.
25
I medfør at de regler, der gælder for foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, som er foreskrevet i Rettens procesreglement artikel 64, anmodede Retten Kommissionen om at afgive et skriftligt indlæg. Kommissionen imødekom denne anmodning inden for den herfor fastsatte frist. Ved processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 8. april 2009 fremkom sagsøgeren med sine bemærkninger til dette indlæg.
26
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
—
Den anfægtede retsakt erklæres ugyldig.
—
Den anfægtede retsakt annulleres.
—
Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
27
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
—
Sagen afvises.
—
Subsidiært, frifindelse.
—
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Retlige bemærkninger
28
Ifølge procesreglements artikel 113 kan Retten på de betingelser, der er fastsat i procesreglementets artikel 114, stk. 3 og 4, til enhver tid af egen drift efter at have hørt parterne efterprøve, om sagen skal afvises, fordi ufravigelige procesforudsætninger ikke er opfyldt. I denne sag finder Retten, at sagen på grundlag af dens akter er tilstrækkeligt oplyst, og har som følge heraf besluttet at behandle spørgsmålet om, hvorvidt sagen skal afvises, fordi der ikke foreligger en retsakt, der kan gøres til genstand for prøvelse, uden mundtlig forhandling, idet parterne er fremkommet med deres bemærkninger herom i deres indlæg.
Parternes argumenter
29
Kommissionen har ikke ved et særskilt dokument påberåbt sig, at sagen skal afvises i henhold til procesreglements artikel 114, stk. 1, men har primært gjort gældende, at der i denne sag ikke foreligger en retsakt, der har bindende retsvirkninger, der kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling.
30
Kommissionen har gjort gældende, at den anfægtede retsakt, som det klart fremgår af en analyse af dokumentets indhold, er udtryk for en »udtalelse fra Kommissionen« og kun indeholder nogle præciseringer vedrørende den anvendte fremgangsmåde. Dokumentet udgør på ingen måde en beslutning truffet af en kompetent myndighed, og der er heller intet, der indikerer, at Kommissionen havde til hensigt at træffe en sådan beslutning. Kommissionen er i øvrigt af den opfattelse, at sagsøgeren ingen interesse har i at påstå den anfægtede retsakt annulleret, da dokumentet ikke har bindende retsvirkninger for sagsøgeren.
31
Kommissionen har gjort gældende, at de forklaringer, der er givet i den anfægtede retsakt, hverken ændrer sagsøgerens retsstilling eller fratager denne muligheden for at benytte sig af de foreliggende klagemuligheder eller at anvende den ADR-procedure, der er foreskrevet i artikel 22 i forordning nr. 874/2004.
32
Kommissionen har anført, at EURids afgørelse om afslag på registrering af domænet ».co« som et andenordensdomæne under topdomænet ».eu« er en selvstændig eksigibel retsakt, der som sådan berører sagsøgerens rettigheder og forpligtelser, uden at en yderligere retsakt udstedt af Kommissionen er nødvendig.
33
Kommissionen har for det andet bestridt sagsøgerens påstand om, at »Kommissionen har betroet forvaltningen af Fællesskabets topdomæneadministration til EURid«, og at forholdet mellem disse er et fuldmagtsforhold. Efter Kommissionens opfattelse er der tale om en forkert fortolkning af det retlige forhold mellem Kommissionen og EURid og fordelingen af de opgaver og beføjelser, der er tillagt af unionslovgiver.
34
Kommissionen anser det ligeledes for udelukket, at retspraksis vedrørende retsakter udstedt af myndigheder, der har fået tildelt opgaven ved delegation, kan finde anvendelse i denne sag, idet Kommissionen i det foreliggende tilfælde ikke er delegerende myndighed.
35
Kommissionen har for det tredje anført, at det system, der er indført med forordning nr. 733/2002 og nr. 874/2004, udgør en tilstrækkelig retlig beskyttelse af de berørte parter, der ønsker at anfægte topdomæneadministrationens retsakter. Det står enhver berørt person frit for, for det første, at anlægge sag ved de nationale domstole, og, for det andet, at anvende proceduren for udenretslig tvistbilæggelse [artikel 4, stk. 2, litra d), i forordning nr. 733/2002 (»domstolsbehandling«) og artikel 22 i forordning nr. 874/2004 (ADR-procedure)].
36
Kommissionen har for det fjerde gjort gældende, at sagsøgerens påstand om, at denne sag angår omfanget af den beskyttelse, der tilkommer EF-varemærker, således at den for sådanne sager kompetente domsmyndighed i henhold til forordning nr. 40/94 er Retten, savner grundlag under henvisning til de regler, der er fastsat i artikel 63 i forordning nr. 40/93 (nu artikel 65 i forordning nr. 207/2009).
37
Heroverfor har sagsøgeren for det første gjort gældende, at den anfægtede retsakt udgør en retsakt, der kan prøves under et annullationssøgsmål. Den form, hvori dokumenterne vedtages, er uden betydning for »muligheden for at anfægte disse ved et annullationssøgsmål«. Det eneste, der er afgørende, er, at den anfægtede retsakt har bindende retsvirkninger, hvilket skal vurderes ud fra retsaktens indhold. Sagsøgeren har tilføjet, at den retlige kvalificering af institutionernes retsakter i henhold til fast retspraksis skal ske på grundlag af objektive kriterier baseret på disse dokumenters regelfastsættende indhold og ikke på deres benævnelse eller på udstederens erklærede hensigt.
38
Derudover har sagsøgeren gjort gældende, at ifølge fast retspraksis »kan retsakter kun anfægtes, hvis det drejer sig om foranstaltninger, som definitivt fastlægger Kommissionens eller Rådets standpunkt som afslutning på denne procedure, modsat foreløbige foranstaltninger, der har til formål at forberede den endelige beslutning«. I denne sag fremgår det af den anfægtede retsakt, at Kommissionen på ingen måde havde til hensigt senere at foretage en fornyet og mere indgående realitetsbehandling med henblik på at træffe en endelig afgørelse.
39
For det andet bestrider sagsøgeren, at Kommissionen »ikke har kompetence« på dette sagsområde, idet dette anbringende indebærer en fornægtelse af den tilsynsopgave, som Kommissionen skal udføre vedrørende forvaltningen af topdomænet ».eu«.
40
Ifølge sagsøgeren tildeler forordning nr. 733/2002 Kommissionen en vigtig rolle i organiseringen og driften af samt tilsynet med den organisation, der har ansvaret for at organisere, administrere og forvalte topdomænet ».eu«. Nærmere bestemt fastsætter Kommissionen i medfør af artikel 3 i forordning nr. 733/2002 kriterierne og fremgangsmåden for udpegelsen af topdomæneadministratoren, udpeger denne og indgår en kontrakt med denne. Denne kontrakt har navnlig til formål at indeholde de nærmere bestemmelser for Kommissionens tilsyn med topdomæneadministratorens organisation, administration og forvaltning af topdomænet ».eu« i overensstemmelse med artikel 3, stk. 1, litra c), i forordning nr. 733/2002.
41
Sagsøgeren har ligeledes anført, at forordningen ikke indeholder bestemmelser om, i hvilket omfang Kommissionen skal udøve tilsyn. Omfanget af tilsynspligten følger af Domstolens dom af 13. juni 1958, Meroni mod Den Høje Myndighed (sag 9/56, Sml. 1954-1964, s. 55, org.ref.: Rec. s. 9), i hvilken det bekræftes, at delegation af beføjelser kun kan ske for så vidt angår nøjagtigt fastsatte gennemførelsesbeføjelser, hvis anvendelse fuldt ud kontrolleres af Kommissionen. Det følger heraf, at når en borger har lidt skade som følge af handlinger eller undladelser foretaget af en enhed på grundlag af en bemyndigelse, påhviler ansvaret for disse handlinger og undladelser ikke denne enhed, der alene udøver simple gennemførelsesbeføjelser, og som ikke kan sagsøges i den anledning, men derimod Kommissionen, der udøver en »indholdsmæssig kontrol«.
42
Sagsøgeren udleder af den samme dom, at retsakter udstedt af den myndighed, der har modtaget en bemyndigelse, skal sidestilles med retsakter udstedt af den delegerende myndighed og kan anfægtes på samme måde som disse. Dette følger af, at Unionens institutioner kun kan delegere »gennemførelsesbeføjelser« i snæver forstand til tredjemand, således at institutionen retligt set og i praksis er ansvarlig for retsakter hidrørende fra den myndighed, hvortil der er delegeret. Selv om det antages, at den delegerende myndighed ikke automatisk er ansvarlig for retsakter hidrørende fra tredjemand, hvortil beføjelser var overdraget ved uddelegering, skal den delegerende myndighed ikke desto mindre udøve et tæt og effektivt tilsyn med disse tredjemænd. Sagsøgeren har tilføjet, at selv om det antages, at afledt ret ikke pålægger en tilsynsforpligtelse, følger en sådan imidlertid af selve karakteren af en uddelegering af beføjelser til tredjemænd.
43
Sagsøgeren har anført, at Kommissionen ifølge kontrakten af 12. oktober 2004 mellem Kommissionen og EURid har ret til at opsige kontrakten, hvis EURid ikke opfylder sine kontraktretlige forpligtelser. Kontraktens punkt II.2.1 angiver udtrykkeligt, at Kommissionen kan give EURid instruktioner og anvisninger. Endelig anerkender kontraktens punkt II.12 Kommissionens ret til at udøve tilsyn med EURid, og kontraktens punkt I.6.8 pålægger sidstnævnte visse forpligtelser over for Kommissionen. Inden for rammerne af Kommissionens kontraktretlige forhold til EURid har Kommissionen mulighed for at give EURid anvisninger, som EURid er forpligtet til at rette sig efter. Som følge heraf binder den anfægtede retsakt EURid for så vidt angår fortolkningen af de omtvistede bestemmelser og udelukker enhver mulighed for registrering af domænet ».co« som andenordensdomæne under topdomænet ».eu«, idet en sådan registrering vil være i strid med den kontrakt, som EURid har indgået med Kommissionen, og vil berettige Kommissionen til at opsige denne. Det fremgår af samtlige de rettigheder og forpligtelser, som aftaleparterne har, at der foreligger et over-underordnelsesforhold, hvor Kommissionen udøver tilsyn med EURid.
44
Sagsøgeren bestrider endvidere Kommissionens anbringende om, at der findes en kontraktbestemmelse, der gør det muligt at fritage Kommissionen for ansvar »for parternes eller deres underentreprenørers handlinger og undladelser i forbindelse med opfyldelse af kontrakten, medmindre andet er udtrykkeligt bestemt skriftligt«. Sagsøgeren er af den opfattelse, at denne kontraktbestemmelse er uden relevans, idet den udelukkende vedrører forholdet mellem kontraktparterne, dvs. Kommissionen og EURid, og ikke kan anvendes i forholdet mellem Kommissionen og tredjemand. For det første er Kommissionens ansvar reguleret af EU-retten, og Kommissionen kan ikke på forhånd fraskrive sig dette ansvar, og for det andet kan en kontraktbestemmelse, hvori én af kontraktparterne fraskriver sig ansvaret over for tredjemand, ikke gøres gældende over for tredjemand, der på et hvilket som helst tidspunkt uden tidsbegrænsninger kan gøre dette gældende.
45
Sagsøgeren har anfægtet Kommissionens anbringende om, at Kommissionens handlinger ikke er bindende for EURid. Dette anbringende er »ulogisk« og uforeneligt med retsforholdet mellem Kommissionen og EURid. Det er således ikke muligt at forestille sig, at fuldmægtigen eller den bemyndigede ikke skulle være bundet af fuldmagtsgivers eller den delegerendes instruktioner. I øvrigt indeholder kontrakten mellem EURid og Kommissionen udtrykkelige regler om sidstnævntes ansvar for de anvisninger, som denne giver EURid. Denne kontraktbestemmelse giver ikke mening, hvis EURid »fungerer uafhængigt af Kommissionen«.
46
For det tredje påberåber sagsøgeren sig sin ret til effektiv domstolskontrol med lovligheden af kommissionsbeslutningen.
47
Ifølge sagsøgeren er Retten i kraft af EF-traktatens artikel 7, 220 og 230 den mest nærliggende domsmyndighed i denne sag. Eftersom forordning nr. 733/2002 blev vedtaget af Rådet med hjemmel i artikel 156 EF, ligger det fast, at etableringen og brugen af topdomænet ».eu« udgør en integrerende del af Unionens retsorden og som følge heraf er underlagt Domstolens og Rettens retlige prøvelse.
48
Derudover gør sagsøgeren gældende, at i henhold til artikel 6 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, som blev undertegnet i Rom den 4. november 1950, har enhver ret til en retfærdig rettergang og til en lovmæssig dommer. Ved udtrykket »lovmæssig dommer« skal forstås den ret, som retmæssigt er kompetent til at pådømme sagen. Retten er den eneste mulige ret, der retmæssigt er kompetent i en tvist, der er opstået i anledning af udøvelsen af Den Europæiske Unions beføjelser på europæisk plan og ikke på nationalt plan vedrørende topdomænet ».eu«.
49
Ifølge sagsøgeren udgør den manglende legalitetskontrol af retsakter udstedt af en institution, der har uddelegeret visse af sine beføjelser til en privatretlig juridisk person, en lakune i den retlige beskyttelse i henhold til Unionens retsorden. Denne lakune kan ikke kompenseres ved, at borgerne gives mulighed for at gå til de nationale retter for at få annulleret EURids retsakter.
50
Sagsøgeren har derudover bemærket, at Retten i overensstemmelse med artikel 63 i forordning nr. 40/94 ligeledes er kompetent i sager mellem Harmoniseringskontoret og borgerne vedrørende registrering af EF-varemærker. Ifølge sagsøgeren er det oplagt at slutte analogt herfra. Harmoniseringskontoret er beføjet til forestå registrering af varemærker, ligesom EURid fungerer som topdomæneadministrator med ansvar for registrering af internetadresser. Forskellen er, at mens et varemærke kendetegner varer og tjenesteydelser i den materielle verden, kendetegner en elektronisk adresse varer og tjenesteydelser i den virtuelle handelsverden eller på internettet. Til trods for deres forskellige retlige konstruktion og forskellige måde at fungere på i praksis udfører Harmoniseringskontoret og EURid »ligeartede opgaver«. Det er ikke logisk, at KHIMs retsakter er undergivet Rettens legalitetskontrol, men EURids retsakter ikke er. For så vidt angår Harmoniseringskontoret foreskriver den forordning, hvorved institutionen er etableret, en sådan legalitetsprøvelse. Da det derimod ikke er foreskrevet, at EURids retsakter skal undergives Rettens legalitetsprøvelse, bør der i det mindste foretages en legalitetskontrol af de retsakter, som Kommissionen har udstedt i sin egenskab af »fællesskabsretligt tilsynsorgan«.
51
Sagsøgeren har for det fjerde gjort gældende, at selskabet har en retlig interesse i at få sagen prøvet. Den anfægtede retsakts negative konsekvenser for sagsøgerens situation og navnlig den skade, som Kommissionen har påført den »absolutte ret« til EF-varemærket CO ved at beslutte, at sagsøgeren ikke har ret til at få registreret et andenordensdomæne, der omfatter dette mærke, viser netop, at sagsøgeren har en retlig interesse i at påstå den anfægtede retsakt annulleret. Ifølge sagsøgeren angår sagen endvidere omfanget af den beskyttelse, der tilkommer indehaveren af et EF-varemærke. I overensstemmelse med forordning nr. 40/94 er den kompetente domsmyndighed således Retten.
52
Den anfægtede retsakt er vedtaget af Kommissionen, der ligeledes er tilsynsorgan for EURid, under en klagesag i anledning af EURids beslutning. Denne annullationssag vedrørende den anfægtede retsakt må derfor anses for at kunne antages til realitetsbehandling, idet den anfægtede retsakt bl.a. skader EF-varemærket CO.
Rettens bemærkninger
53
Ifølge fast retspraksis foreligger der en retsakt, der kan prøves under et annullationssøgsmål, når foranstaltningen har bindende retsvirkninger, der kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling. Ved afgørelsen af, om en retsakt har sådanne virkninger, må der lægges vægt på dens indhold (Domstolens dom af 11.11.1981, sag 60/81, IBM mod Kommissionen, Sml. s. 2639, præmis 9, Rettens dom af, sag T-160/98, Van Parys og Pacific Fruit Company mod Kommissionen, Sml. II, s. 233, præmis 60, og Rettens kendelse af, sag T-123/03, Pfizer mod Kommissionen, Sml. II, s. 1631, præmis 21).
54
I denne sag udgør den anfægtede retsakt en almindelig skrivelse, underskrevet af M.N., chef for kontor 1, »Internet, net- og informationssikkerhed«, under direktorat A, »Internet, netsikkerhed og generelle anliggender«, i Kommissionens Generaldirektorat for »Informationssamfundet«, hvori der svares på en skrivelse, som sagsøgeren havde tilstillet Kommissionen den 23. december 2005, og hvori sagsøgeren angav sine begrundelser for sit synspunkt om, at EURids afslag på registrering af domænet ».co« som andenordensdomæne under topdomænet ».eu« var i strid med Unionens retsregler.
55
Det må i øvrigt bemærkes, at det ifølge fast retspraksis ikke er tilstrækkeligt, at der foreligger en skrivelse fra en af Unionens institutioner, der besvarer en anmodning fra den, som skrivelsen er stilet til, til at kvalificere skrivelsen som en beslutning, der kan anfægtes ved et annullationssøgsmål (Rettens dom af 22.5.1996, sag T-277/94, AITEC mod Kommissionen, Sml. II, s. 351, præmis 50, samt Rettens kendelse af, sag T-130/02, Kronoply mod Kommissionen, Sml. II, s. 4857, præmis 42, og af, sag T-369/03, Arizona Chemical m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 5839, præmis 56).
56
Det må herefter bemærkes, at Kommissionen i den anfægtede retsakt begrænsede sig til at angive sin fortolkning af de anvendelige bestemmelser og til at anføre, at EURids beslutning syntes at være i overensstemmelse med disse bestemmelser (jf. præmis 22 ovenfor).
57
Det skal i øvrigt understreges, at beslutningen om at afslå registrering af domænet ».co« som andenordensdomæne under topdomænet ».eu« blev truffet af EURid i sin egenskab af administrator af topdomænet.
58
Der må herved bemærkes, at det er forordning nr. 733/2002, der har etableret topdomæneadministratoren og defineret dennes kompetenceområde. I overensstemmelse med denne forordnings artikel 2, litra a), og artikel 4, stk. 2, litra a), forestår topdomæneadministratoren organiseringen, administrationen og forvaltningen af topdomænet ».eu«. I medfør af forordningens artikel 4, stk. 2, litra b), registrerer topdomæneadministratoren domænenavne i topdomænet ».eu« gennem en akkrediteret registrator efter anmodning fra visse personer. I henhold til artikel 4, stk. 2, litra c), opkræver topdomæneadministratoren gebyrer, der er direkte baseret på de dermed forbundne omkostninger, og implementerer i henhold til artikel 4, stk. 2, litra d), en politik om en omkostningsdækkende udenretlig tvistbilæggelse.
59
I henhold til artikel 4, stk. 2, litra e), i forordning nr. 733/2002 vedtager topdomæneadministratoren procedurer for og foretager akkreditering af ».eu«-registratorer, gennemfører denne akkreditering og sikrer faktisk og redelig konkurrence mellem ».eu«-registratorer. I medfør af forordningen artikel 4, stk. 2, litra f), sikrer topdomæneadministratoren ligeledes databasernes integritet for så vidt angår domænenavne.
60
For så vidt angår Kommissionen angiver artikel 3, stk. 1, litra a) og b), i forordning nr. 733/2002, at Kommissionen er kompetent til at fastlægge kriterier og procedure for udpegelsen af topdomæneadministratoren, til at udpege denne efter offentliggørelse af en indkaldelse af interessetilkendegivelser i Den Europæiske Unions Tidende og efter afslutning af proceduren for indkaldelse af interessetilkendegivelser.
61
I medfør af artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 733/2002 skal Kommissionen efter høring af topdomæneadministratoren vedtage generelle retningslinjer for implementeringen af topdomænet ».eu« og dets funktioner samt de generelle principper for registrering.
62
Det er i denne sammenhæng, at Kommissionen har udpeget EURid, der er en i henhold til belgisk ret almennyttig forening (jf. præmis 15 ovenfor), som topdomæneadministrator, har vedtaget forordning nr. 874/2004 og har indgået en kontrakt med EURid, hvori reglerne for Kommissionens tilsyn med topdomæneadministratorens organisering, administrering og forvaltning af topdomænet ».eu« er præciseret.
63
Det fremgår af det ovenfor anførte, at forordning nr. 733/2002 giver topdomæneadministratoren kompetence til at afslå registrering af et andenordensdomæne, og at der ikke som hævdet af sagsøgeren er tale om en beføjelse, som Kommissionen har uddelegeret til EURid. Som følge heraf er dommen i sagen Meroni mod den Høje Myndighed, nævnt i præmis 41 ovenfor, helt uden betydning for denne sag.
64
Sagsøgeren har i øvrigt nærmere gjort gældende, at Kommissionen inden for rammerne af tilsynet med topdomæneadministratoren og i medfør af den indgående kontrakt har mulighed for at give topdomæneadministratoren bindende anvisninger, navnlig for så vidt angår registrering af et andenordensdomæne, og at den anfægtede retsakt, i det omfang den udelukker enhver mulighed for, at topdomæneadministratoren kan registrere domænet ».co« som andenordensdomæne under topdomænet ».eu«, eller indeholder et forbud mod at give topdomæneadministratoren en sådan anvisning vedrørende registrering af det domæne, der er ansøgt om, derfor udgør en retsakt med bindende retsvirkninger, der kan prøves under et annullationssøgsmål.
65
I denne henseende må det bemærkes, at Kommissionens kompetence til at give topdomæneadministratoren bindende anvisninger vedrørende registrering af et bestemt andenordensdomæne ikke kan antages at foreligge, hvis traktaten eller de af institutionerne udstedte bindende retsakter ikke indeholder en særlig bestemmelse herom (jf. i denne retning Rettens dom af 13.12.1990, sag T-113/89, Nefarma mod Kommissionen, Sml. II, s. 797, præmis 69 og den deri nævnte retspraksis).
66
Hverken forordning nr. 733/2002 eller nr. 874/2004 indeholder bestemmelser, der giver Kommissionen en sådan kompetence.
67
Selv hvis en sådan kompetence kunne tildeles Kommissionen udelukkende i kraft af bestemmelserne i kontrakten mellem Kommissionen og EURid, må det fastslås, at de af sagsøgeren påberåbte bestemmelser (jf. præmis 43) vedrører det økonomiske forhold mellem kontraktparterne. Hverken disse bestemmelser eller andre bestemmelser i kontrakten giver Kommissionen kompetence til at give topdomæneadministratoren bindende anvisninger vedrørende registrering af et bestemt andenordensdomæne.
68
Vedrørende sagsøgerens anbringende, der bygger på princippet om effektiv retsbeskyttelse, må det bemærkes, at »Vilkår og betingelser for registrering af ».eu«-domænenavne«, der er vedtaget af EURid i overensstemmelse med artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 733/2002, angiver, at »[i] tilfælde af konflikter, uoverensstemmelser eller krav mellem topdomæneadministratoren og ansøgeren er domstolene i Bruxelles (Belgien) enekompetente« undtagen i tilfælde, hvor en part frivilligt har besluttet at indlede en ADR-procedure. Det fremgår endvidere af punkt B.12, litra a), i sammenhæng med punkt A.1, i reglerne for løsning af tvister om ».eu«-domænenavne, der på Rettens begæring er fremlagt af Kommissionen, at ansøgeren om registrering af et domænenavn er berettiget til at indlede domstolsbehandling ved en domstol på det sted, hvor topdomæneadministratoren har hovedkontor (dvs. Bruxelles), til prøvelse af en beslutning truffet af sidstnævnte om afslag på registrering af et andenordensdomæne.
69
Artikel 22, stk. 1, i forordning nr. 874/2004 bestemmer endvidere, at enhver af parterne kan indlede en ADR-procedure, hvis topdomæneadministratoren har truffet en afgørelse i strid med denne forordning eller med forordning nr. 733/2002. I medfør af denne bestemmelses stk. 11 er ADR-nævnet kompetent til at træffe afgørelse om annullation af afgørelsen.
70
I henhold til artikel 22, stk. 13, i forordning nr. 874/2004 er resultaterne af denne ADR-procecure bindene for alle parter og topdomæneadministratoren, medmindre sagen indbringes for en domstol inden 30 kalenderdage efter, at resultaterne af ADR-procduren er blevet meddelt til parterne.
71
Det må herefter fastslås, at forordning nr. 874/2004 og »vilkår og betingelser for registrering af ».eu«-domænenavne«, der er vedtaget af topdomæneadministratoren, samt reglerne for løsning af tvister om ».eu«-domænenavne foreskriver to retsmidler til prøvelse af EURids afgørelser: for det første en almindelig prøvelse ved domstolene i Bruxelles og for det andet en alternativ prøvelse ved ADR-nævnet, hvis afgørelse i alle tilfælde kan indbringes for de almindelige domstole.
72
Denne konklusion underbygges af dom nr. 2905/2009 af 4. maj 2009, afsagt af Polymeles Protodikeio Athinon (retten i første instans i Athen, Grækenland), der er fremlagt i sagen på begæring af sagsøgeren. Selv om det er rigtigt, at Polymeles Protodikeio Athinon afviste sagsøgerens søgsmål til prøvelse af topdomæneadministratorens afslag på registrering af det ansøgte andenordensdomæne, er det ikke desto mindre således, at dette afslag skyldes konstateringen af, at den pågældende græske ret ikke har kompetence til at pådømme denne sag, der ifølge samme dom henhører under de belgiske retters enekompetente. Det kan herefter ikke på grundlag af denne dom hævdes, at det ikke var muligt at begære EURids beslutning om at afslå registrering af domænet ».co« som andeordensdomæne under topdomænet ».eu« legalitetsprøvet ved en ret.
73
For så vidt angår sagsøgerens påstand om, at denne sag angår omfanget af den beskyttelse, der tilkommer EF-varemærket CO, og sagsøgerens anbringende om, at den kompetente domsmyndighed derfor i overensstemmelse med forordning nr. 40/94 er Retten, må det bemærkes, at i henhold til artikel 63 i forordning nr. 40/94 kan alene appelkamrenes afgørelser indbringes for Domstolen, hvilket enhver part i sagen ved appelkammeret har adgang til, for så vidt som den pågældende ikke har fået medhold.
74
Det fremgår ikke af sagen, at sagsøgeren har udnyttet de appelmuligheder, der er angivet i artikel 63 i forordning nr. 40/93. Retten kan derfor ikke i denne sag anses for at være kompetent på grundlag af denne bestemmelse. Sagsøgerens anbringende om, at Retten er den kompetente ret i denne sag i overensstemmelse med forordning nr. 40/94, kan derfor ikke tiltrædes.
75
I lyset af alle disse betragtninger kan den holdning, som Kommissionen har givet udtryk for i den anfægtede retsakt, ikke anses for at have karakter af en beslutning, der har bindende retsvirkninger, der kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling. Som følge heraf skal annullationssøgmålet afvises, uden at det er nødvendigt at tage stilling til spørgsmålet om sagsøgerens retlige interesse.
Sagens omkostninger
76
I henhold til procesreglements artikel 87, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da sagsøgeren har tabt sagen, bør det pålægges denne at betale sagens omkostninger i overensstemmelse med Kommissionens påstand herom.
På grundlag af disse præmisser
udtalter og bestemmer
RETTEN (Femte Afdeling):
1)
Sagen afvises.
2)
Inet Hellas Ilektroniki Ipiresia Pliroforion EPE (Inet Hellas) bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Europa-kommissionen.
Således bestemt i Luxembourg den 15. december 2009.
E. Coulon
Justitssekretær
M. Vilaras
Afdelingsformand
(
*1
) – Processprog: græsk.