62024TJ0066_RES
Sag T-66/24
Lidl Vertriebs GmbH Co. KG
mod
Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
Rettens dom (Anden Afdeling) af 12. marts 2025
»EF-design – ugyldighedssag – registreret EF-design, der gengiver en LED-glødepære – manglende hensyntagen til offentliggørelsen af det tidligere design – artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 6/2002 – betingelser – bevisbyrde«
EF-design – ugyldighedsgrunde – manglende individuel karakter – offentliggørelse – undtagelse – offentliggørelse foretaget af designeren eller af den, til hvem dennes ret er overgået – betingelser –tidligere design, der giver det samme helhedsindtryk som det anfægtede design uden nødvendigvis at være identisk
[Rådets forordning nr. 6/2002, art. 5 og 6 og art. 7, stk. 2, samt art. 25, stk. 1, litra b)]
(jf. præmis 24-30, 34-41 og 65)
EF-design – ugyldighedsgrunde – ingen nyhed – manglende individuel karakter – offentliggørelse – undtagelse – offentliggørelse foretaget af designeren eller af den, til hvem dennes ret er overgået – bevis for offentliggørelsen
[Rådets forordning nr. 6/2002, art. 7, stk. 2, og art. 25, stk. 1, litra b)]
(jf. præmis 45-47)
EF-design – ugyldighedsgrunde – ingen nyhed – manglende individuel karakter – offentliggørelse – undtagelse – offentliggørelse foretaget af designeren eller af den, til hvem dennes ret er overgået – indledende undersøgelse, der er forskellig fra undersøgelsen af ugyldighedsgrundene
[Rådets forordning nr. 6/2002, art. 7, stk. 2, og art. 25, stk. 1, litra b)]
(jf. præmis 67 og 68)
Resumé
Ved denne dom frifandt Retten Kommissionen og præciserede betingelserne for anvendelse af undtagelsen om, at der ikke tages hensyn til, at designeren eller den, til hvem dennes ret er overgået, har offentliggjort et EF-design inden for 12 måneder forud for registreringsansøgningen, således som det er fastsat i artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 6/2002 (
1
).
Intervenienten, Liquidleds Lighting Corp., havde siden 2017 været indehaver af et EF-design, der gengiver en LED-glødepære. I 2021 indgav sagsøgeren, Lidl Vertriebs GmbH Co. KG, en begæring til Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) om, at dette design blev erklæret ugyldigt på grundlag af to tidligere design. I sin afgørelse tog annullationsafdelingen ved EUIPO imidlertid ikke denne begæring følge.
Appelkammeret ved EUIPO afslog ligeledes sagsøgerens klage over denne sidstnævnte afgørelse med den begrundelse, dels at offentliggørelsen af det første tidligere design var omfattet af anvendelsesområdet for undtagelsen i artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 6/2002, dels at sagsøgeren ikke havde godtgjort, at det andet tidligere design var blevet offentliggjort.
Sagsøgeren anlagde derfor sag ved Retten med påstand om annullation af appelkammerets afgørelse.
Rettens bemærkninger
I første omgang tog Retten stilling til anvendelsen af undtagelsen i artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 6/2002. Den bemærkede, at denne undtagelse finder anvendelse både i forbindelse med den fastsatte beskyttelsesbetingelse om, at et design er undergivet nyhedskravet (
2
), og i forbindelse med den fastsatte beskyttelsesbetingelse vedrørende et designs individuelle karakter (
3
). I denne forbindelse anførte Retten, at selv om fraværet af nyhed betyder, at et identisk design er blevet offentliggjort, betyder den manglende individuelle karakter, at et design, der giver den informerede bruger det samme helhedsindtryk, er blevet offentliggjort. Det er således kun, når den omhandlede undtagelse anvendes i forbindelse med undersøgelsen af nyhedskravet, at den offentliggørelse, der muligvis ikke skal tages i betragtning, vedrører et tidligere design, der er identisk med det anfægtede design. Selv om den manglende individuelle karakter ligeledes kan følge af offentliggørelsen af et tidligere identisk design, kræver betingelsen om individuel karakter ikke som sådan, at der ikke er blevet offentliggjort et tidligere identisk design, men et tidligere design, der giver det samme helhedsindtryk. Anvendelsen af artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 6/2002, sammenholdt med samme forordnings artikel 6, kræver ikke, at det tidligere design, hvis offentliggørelse muligvis ikke skal tages i betragtning, er identisk med eller det samme som det anfægtede design.
En sådan fortolkning fremgår af denne artikels ordlyd, den sammenhæng, hvori den indgår, og de formål, der forfølges med forordning nr. 6/2002. For det første konstaterede Retten, at ordlyden af den nævnte artikel hverken anvender ordet »identisk« eller henviser til begrebet »identitet«, og at udtrykket »samme design« heller ikke fremgår heraf. Denne ordlyd begrænser sig således til at skabe en ganske vist tæt forbindelse mellem et registreret design og et design, der tidligere er blevet offentliggjort af designeren eller den, til hvem dennes ret er overgået, i henstandsperioden. Den nævnte ordlyd gør det imidlertid ikke muligt at udelukke, at en sådan forbindelse gyldigt kan foreligge såvel i det tilfælde, hvor disse design er identiske, som i det tilfælde, hvor de giver det samme helhedsindtryk.
Hvad for det andet angår sammenhængen anførte Retten, at artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 6/2002 og 20. betragtning til denne forordning henviser til undersøgelsen af såvel det anfægtede designs nyhed som individuelle karakter. Med henblik på undersøgelsen af det anfægtede designs individuelle karakter vedrører den offentliggørelse, der muligvis ikke skal tages i betragtning, imidlertid et design, der giver det samme helhedsindtryk som det anfægtede design.
For det tredje bemærkede Retten, at den undtagelse, der er fastsat i denne artikel, tilsigter at beskytte de rettigheder, som tilkommer designeren og den, til hvem dennes ret er overgået, samt at fremme innovation og udvikling af nye produkter samt investering i produktionen heraf. Forfølgelsen af disse formål ville imidlertid blive bragt i fare, hvis designeren eller den, til hvem dennes ret er overgået, som ønsker at drage fordel af henstandsperioden, efter at have afprøvet et design på markedet under alle omstændigheder var forpligtet til at ansøge om registrering af designet, således som det oprindeligt blev afprøvet på markedet, uden at kunne tage hensyn til de konkrete resultater af denne afprøvning for at foretage de nødvendige tilpasninger af designet med henblik på at sikre dets kommercielle succes, og uden således at kunne ansøge om registrering af et design, der, uden at være identisk, ville give det samme helhedsindtryk som det design, der oprindeligt blev afprøvet på markedet. Endvidere ville designeren eller den, til hvem dennes ret er overgået, ved at registrere et design, der ikke er identisk med det design, som er afprøvet på markedet, risikere at blive foreholdt sin egen offentliggørelse af dette tidligere design i henstandsperioden.
Retten bemærkede i øvrigt, at spørgsmålet om offentliggørelsen af det tidligere design er et indledende spørgsmål, hvis løsning er nødvendig for at vurdere, om de omtvistede design er identiske eller giver det samme helhedsindtryk. Et design skal nemlig kun sammenlignes med et andet design med henblik på at konstatere, om det første er nyt samt har individuel karakter, hvis det andet design er blevet offentliggjort, og hvis en hensyntagen til denne offentliggørelse ikke er udelukket i henhold til artikel 7, stk. 2. i forordning nr. 6/2002. Retten forkastede derfor sagsøgerens argumenter vedrørende sammenligningen af det anfægtede design med det tidligere design.
Hvad for det andet angår spørgsmålet om bevisbyrden bemærkede Retten, at det påhviler indgiveren af ugyldighedsbegæringen at godtgøre, at det anfægtede design ikke opfylder betingelserne for beskyttelse, og navnlig at det faktisk er blevet offentliggjort inden datoen for indgivelsen af registreringsansøgningen. For at artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 6/2002 kan finde anvendelse, skal indehaveren af det design, der begæres ugyldigt, derimod godtgøre, at han enten er designeren af det design, der er påberåbt til støtte for denne begæring, eller den, til hvem designerens ret er overgået, at designet er blevet offentliggjort af indehaveren selv eller af en tredjemand, og at denne offentliggørelse har fundet sted i henstandsperioden. I det foreliggende tilfælde tilkom det således sagsøgeren at godtgøre, at det anfægtede design ikke opfyldte betingelserne for beskyttelse og dernæst intervenienten at påberåbe sig undtagelsen i artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 6/2002 og at godtgøre, at betingelserne for anvendelse heraf var opfyldt. Følgelig fastslog Retten, at ved undersøgelsen af de bemærkninger, som sagsøgeren fremsatte med henblik på at tilbagevise anvendelsen af denne undtagelse, flyttede appelkammeret ikke bevisbyrden til sagsøgeren, men anvendte det almindelige princip om beskyttelse af retten til forsvar og nærmere bestemt artikel 62 i forordning nr. 6/2002.
Endvidere fremhævede Retten, at sagsøgerens mulighed for at fremsætte bemærkninger i øvrigt ikke var betinget af, at de forklaringer og beviser, som intervenienten havde fremlagt for at begrunde anvendelsen af artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 6/2002, opfylder en særlig grad af troværdighed og sammenhæng. Det er tværtimod med sine bemærkninger, at sagsøgeren kan gøre EUIPO’s instanser opmærksomme på grundene til, at intervenientens nævnte forklaringer og beviser ifølge sagsøgeren hverken er troværdige eller sammenhængende. Selv om appelkammeret i den anfægtede afgørelses punkt 37 syntes at antyde, at den part, der ønskede at tilbagevise anvendelsen af undtagelsen i artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 6/2002, skulle fremlægge beviser til støtte herfor, kan denne angivelse i øvrigt ikke forstås således, at den kræver, at en sådan part, som sagsøgeren i den foreliggende sag, nødvendigvis skal fremlægge beviser til støtte for sine bemærkninger. Den kan nemlig i givet fald begrænse sig til at fremsætte bemærkninger til de forklaringer og beviser, som den part, der påberåber sig anvendelsen af den nævnte undtagelse, har fremlagt.
(
1
) – Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 af 12.12.2001 om EF-design (EFT 2002, L 3, s. 1).
(
2
) – Som omhandlet i artikel 5 i forordning nr. 6/2002.
(
3
) – Som omhandlet i artikel 6 i forordning nr. 6/2002.