62019CC0940
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
G. HOGAN
fremsat den 1. oktober 2020 (
1
)
Sag C-940/19
Les Chirurgiens-Dentistes de France,
Confédération des Syndicats médicaux français,
Fédération des Syndicats pharmaceutiques de France,
Syndicat des Biologistes,
Syndicat des Médecins libéraux,
Union dentaire,
Conseil national de l’Ordre des Chirurgiens-Dentistes,
Conseil national de l’Ordre des Masseurs-Kinésithérapeutes,
Conseil national de l’Ordre des Infirmiers
mod
Ministre des Solidarités et de la Santé,
Ministre de l’Enseignement supérieur, de la Recherche et de l’Innovation,
Premier ministre
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Frankrig))
»Præjudiciel forelæggelse – anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer – direktiv 2005/36/EF – artikel 4f, stk. 6 – nationale regler, der tildeler delvis adgang til visse sundhedserhverv«
I. Indledning
1.
Den foreliggende anmodning om en præjudiciel afgørelse omhandler fortolkningen af artikel 4f, stk. 6, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (
2
), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/55/EU af 20. november 2013 om ændring af direktiv 2005/36/EF om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer og forordning (EU) nr. 1024/2012 om det administrative samarbejde ved hjælp af informationssystemet for det indre marked (»IMI-forordningen«) (
3
). Denne bestemmelse giver for første gang mulighed for delvis adgang til erhvervsmæssig virksomhed inden for rammerne af et system med gensidig anerkendelse af kvalifikationer.
2.
Selv om gensidig anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer generelt betragtes som et af de store fremskridt, der er opnået i forbindelse med det indre marked, er det rimeligt at bemærke, at dette ikke har været uden vanskeligheder. Et problem, der er opstået er, at erfaringen har vist, at der inden for hver medlemsstat kan være en række forskellige underkategorier og specialer inden for forskellige erhverv. I mange tilfælde har disse særlige udøvere ikke de nødvendige kvalifikationer til at kunne opnå anerkendelse med henblik på alle erhvervsmæssige formål i en anden medlemsstat.
3.
Det er med henblik på at tage stilling til dette særlige problem, at EU-lovgiver, som det vil blive behandlet nedenfor, har indført begrebet delvis adgang for at kunne behandle disse underkategorier og specialer. Eftersom baggrunden for denne sag er tandlægeerhvervet, er tandhygiejneeksperter et godt eksempel. En kvalificeret tandhygiejneekspert kan nære et ønske om at udøve sin virksomhed i anden medlemsstat, men vil konstatere, at vedkommende ikke er berettiget hertil uden at være kvalificeret som tandlæge. Tildelingen af delvis adgang i det nyere direktiv om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer har til formål at tage stilling til dette spørgsmål.
4.
Nærværende anmodning er indgivet i forbindelse med en sag, der er indledt af Confédération nationale des Syndicats dentaires, det nuværende Les Chirurgiens-Dentistes de France, samt en række andre organisationer, der repræsenterer erhvervsudøvere i sundhedssektoren. De sagsøgte i denne sag er Ministre des Solidarités et de la Santé (solidaritets- og sundhedsministeren), Ministre de l’Enseignement supérieur, de la recherche et de l’innovation (ministeren for videregående uddannelse, forskning og innovation) og Premier ministre (premierministeren). Sagsøgerne har gjort gældende, at den franske regering har handlet ulovligt i forbindelse med adskillige retsakter til gennemførelsen af kravene i direktiv 2013/55 i fransk national lovgivning.
II. Retsforskrifter
A.
EU-retten
1. Direktiv 2013/55
5.
Syvende betragtning til direktiv 2013/55 har følgende ordlyd:
»Direktiv 2005/36/EF gælder kun for erhvervsudøvere, som ønsker at udøve det samme erhverv i en anden medlemsstat. I visse tilfælde er den pågældende virksomhed i værtsmedlemsstaten en del af et erhverv med større aktiviteter end i hjemlandet. Hvis forskellene mellem aktivitetsområderne er så store, at erhvervsudøveren skulle gennemgå et fuldstændigt uddannelsesprogram for at kompensere for mangler, og hvis erhvervsudøveren anmoder herom, bør værtsmedlemsstaten under disse særlige omstændigheder give delvis adgang. Foreligger der tvingende almene hensyn, som defineret af Den Europæiske Unions Domstols retspraksis vedrørende artikel 49 og 56 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), som fortsat kan udvikle sig, bør en medlemsstat dog kunne afslå at give delvis adgang. Dette kan i særlig grad gøre sig gældende for erhverv i sundhedssektoren, hvis disse har konsekvenser for den offentlige sundhed eller patientsikkerheden. Tildeling af delvis adgang bør ikke berøre arbejdsmarkedets parters ret til at organisere sig.«
2. Direktiv 2005/36
6.
Artikel 1 i direktiv 2005/36, der bærer overskriften »Formål«, har følgende ordlyd:
»I dette direktiv fastsættes de regler, hvorefter en medlemsstat, der på sit område kræver bestemte erhvervsmæssige kvalifikationer for adgang til eller udøvelse af et lovreguleret erhverv (i det følgende benævnt »værtsmedlemsstaten«), anerkender de erhvervsmæssige kvalifikationer, der er opnået i en eller flere andre medlemsstater (i det følgende benævnt »hjemlandet«) og som giver indehaveren af de pågældende kvalifikationer ret til dér at udøve det samme erhverv, med henblik på adgang til og udøvelse af det pågældende erhverv.
I dette direktiv fastsættes endvidere regler for delvis adgang til et lovreguleret erhverv og anerkendelse af praktikophold gennemført i en anden medlemsstat.«
7.
Artikel 4 i direktiv 2005/36, der bærer overskriften »Anerkendelsens virkninger«, har følgende ordlyd:
»1.   Værtsmedlemsstatens anerkendelse af de erhvervsmæssige kvalifikationer giver de begunstigede adgang til i denne medlemsstat at optage det erhverv, som vedkommende er kvalificeret til i hjemlandet, og til at udøve det på samme vilkår som landets egne statsborgere.
2.   Med henblik på dette direktiv er det erhverv, som ansøgeren ønsker at udøve i værtsmedlemsstaten, det samme som det, han er kvalificeret til i hjemlandet, hvis det omfatter sammenlignelige former for virksomhed.
3.   Som en undtagelse fra stk. 1 tildeles der delvis adgang til et erhverv i værtsmedlemsstaten på de i artikel 4f fastsatte betingelser.«
8.
Artikel 4f i direktiv 2005/36, der blev indført ved direktiv 2013/55, og som bærer overskriften »Delvis adgang«, bestemmer:
»1.   Den kompetente myndighed i værtsmedlemsstaten træffer beslutninger fra sag til sag om delvis adgang til erhvervsmæssig virksomhed på dens område og kun hvis samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
erhvervsudøveren er fuldt kvalificeret til i hjemlandet at udøve den erhvervsmæssige virksomhed, der søges om delvis adgang til i værtsmedlemsstaten,
b)
forskellene mellem den erhvervsmæssige aktivitet, der lovligt udøves i hjemlandet, og det lovregulerede erhverv i værtsmedlemsstaten er så store, at anvendelsen af udligningsforanstaltninger ville forudsætte, at ansøgeren gennemfører en fuld uddannelse i værtsmedlemsstaten for at opnå fuld adgang til det lovregulerede erhverv i sin helhed i værtsmedlemsstaten,
c)
den erhvervsmæssige virksomhed kan objektivt set udskilles fra andre aktiviteter, som er omfattet af det lovregulerede erhverv i værtsmedlemsstaten.
Med henblik på litra c) skal den kompetente myndighed i værtsmedlemsstaten tage hensyn til, hvorvidt erhvervsaktiviteten kan udøves uafhængigt i hjemlandet.
2.   Anmodning om delvis adgang kan afvises, hvis afvisningen er begrundet i tvingende almene hensyn, der skal sikre opfyldelsen af det tilsigtede mål, og hvis det ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå målet.
3.   Ansøgninger med henblik på etablering i en værtsmedlemsstat behandles i overensstemmelse med kapitel I og IV i afsnit III.
4.   Ansøgninger om midlertidig og lejlighedsvis levering af tjenesteydelser i værtsmedlemsstaten for så vidt angår erhvervsmæssig virksomhed, der har konsekvenser for den offentlige sundhed og sikkerhed, behandles i overensstemmelse med afsnit II.
5.   Uanset artikel 7, stk. 4, sjette afsnit, og artikel 52, stk. 1, udøves den erhvervsmæssige virksomhed under den erhvervsmæssige titel i hjemlandet efter tildeling af delvis adgang. Værtsmedlemsstaten kan kræve anvendelse af den erhvervsmæssige titel på værtsmedlemsstatens sprog. Erhvervsudøvere, der er tildelt delvis adgang, skal klart angive omfanget af deres erhvervsmæssige aktiviteter for tjenestemodtagerne.
6.   Denne artikel finder ikke anvendelse på erhvervsudøvere, der er omfattet af automatisk anerkendelse af deres erhvervsmæssige kvalifikationer i overensstemmelse med kapitel II, III og IIIa i afsnit III.«
9.
Artikel 21, stk. 1, i direktiv 2005/36, der bærer overskriften »Princippet om automatisk anerkendelse«, fastsætter:
»Medlemsstaterne anerkender de uddannelsesbeviser for læger, der giver adgang til erhvervsmæssig virksomhed som læge på grunduddannelsesniveau eller speciallæge, for sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje, for tandlæger, for specialtandlæger, for dyrlæger, for farmaceuter og for arkitekter, jf. henholdsvis bilag V, punkt 5.1.1, 5.1.2, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.6.2 og 5.7.1, som er i overensstemmelse med de mindstekrav til uddannelse, der er omhandlet i henholdsvis artikel 24, 25, 31, 34, 35, 38, 44 og 46, ved at give dem samme retsvirkning på deres område som de uddannelsesbeviser, de selv udsteder, for så vidt angår adgang til og udøvelse af disse former for erhvervsmæssig virksomhed.
[…]«
B.
Fransk ret
10.
Ordonnance du 19 janvier 2017 relative à la reconnaissance des qualifications professionnelles dans le domaine de la santé (bekendtgørelse 2017-50 af 19.1.2017 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer inden for sundhedssektoren) blev vedtaget med henblik på at gennemføre direktiv 2013/55 i fransk ret. Den indførte artikel L. 4002-3 til L. 4002-6 i code de la santé publique (lov om offentlig sundhed).
11.
Artikel L. 4002-3 i lov om offentlig sundhed giver mulighed for delvis adgang til samtlige sundhedserhverv, der reguleres ved lovens del IV, herunder følgelig de erhverv, som mekanismen for automatisk anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer finder anvendelse for.
12.
Décret du 2 novembre 2017 relatif à la reconnaissance des qualifications professionnelles dans le domaine de la santé (dekret 2017-1520 af 2.11.2017 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer inden for sundhedssektoren) blev udstedt med henblik på anvendelsen af navnlig artikel L. 4002-3 i lov om offentlig sundhed. Solidaritets- og sundhedsministerens bekendtgørelser af 4. og 8. december 2017 blev udstedt med henblik på at gennemføre dekret 2017-1520 af 2. november 2017.
III. De faktiske omstændigheder
13.
Les Chirurgiens-Dentistes de France samt de øvrige organisationer, der er nævnt ovenfor, har ved adskillige stævninger anlagt en retssag om overskridelse af beføjelser ved Conseil d’État (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Frankrig) og efter omstændighederne nedlagt påstand om hel eller delvis ophævelse af dekret 2017-1520 af 2. november 2017 og/eller solidaritets- og sundhedsministerens bekendtgørelse af 4. december 2017 og/eller solidaritets- og sundhedsministerens bekendtgørelse af 8. december 2017.
14.
Sagsøgerne har til støtte herfor bl.a. gjort gældende, at ovennævnte nationale retsforskrifter ulovligt omfatter delvis adgang til de erhverv, der er omfattet af kapitel III i afsnit III i direktiv 2005/36, navnlig erhverv, der er omfattet af mekanismen for automatisk anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer.
15.
Eftersom disse bestemmelser er baseret på det dekret, der gennemfører direktiv 2013/55 i fransk ret, fastslog den nationale domstol, at spørgsmålet om, hvorvidt artikel 4f, stk. 6, i direktiv 2005/36 – der blev indført ved direktiv 2013/55 – er til hinder for, at en medlemsstat indfører mulighed for delvis adgang til et af disse erhverv, følgelig er afgørende for, at der kan træffes afgørelse i denne tvist.
IV. Anmodningen om en præjudiciel afgørelse og forhandlingerne ved Domstolen
16.
Det er under disse omstændigheder, at Conseil d’État (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) ved afgørelse af 19. december 2019, der er indgivet til Domstolen den 30. december 2019, har besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende spørgsmål med henblik på en præjudiciel afgørelse:
»Udelukker artikel 4f, stk. 6, i [direktiv 2005/36/EF], at en medlemsstat indfører mulighed for en delvis adgang til et af de erhverv, som er omfattet af mekanismen for automatisk anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer i bestemmelserne i [kapitel III i samme direktivs afsnit III]?«
17.
Der er indgivet skriftlige indlæg af Les Chirurgiens-Dentistes de France, Conseil national de l’Ordre des Chirurgiens-Dentistes, Conseil national de l’Ordre des Infirmiers, den franske, den tjekkiske og den østrigske regering samt af Kommissionen.
18.
Ved afslutningen af den skriftlige behandling af sagen fastslog Domstolen, at den havde tiltrækkelige oplysninger til at træffe afgørelse uden mundtlig forhandling i overensstemmelse med artikel 76, stk. 2, i Domstolens procesreglement.
V. Bedømmelse
19.
Efter Domstolens praksis, navnlig dom af 19. januar 2006, Colegio de Ingenieros de Caminos, Canales y Puertos (C-330/03, EU:C:2006:45), og, inden for sundhedssektoren, dom af 27. juni 2013, Nasiopoulos (C-575/11, EU:C:2013:430), indførte EU-lovgiver begrebet »delvis adgang« til erhvervsmæssig virksomhed i direktiv 2005/36. I overensstemmelse med artikel 4f, stk. 1, i direktiv 2005/36 træffer den kompetente myndighed i værtsmedlemsstaten følgelig nu beslutning fra sag til sag og tildeler, såfremt betingelserne i denne bestemmelse er opfyldt, delvis adgang til erhvervsmæssig virksomhed på dens område.
20.
Det fremgår ikke desto mindre af artikel 4f, stk. 6, i direktiv 2005/36, at artikel 4f »ikke [finder] anvendelse på erhvervsudøvere, der er omfattet af automatisk anerkendelse af deres erhvervsmæssige kvalifikationer i overensstemmelse med kapitel II, III og IIIa i afsnit III«.
21.
Conseil d’Etat (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) ønsker med sit spørgsmål nærmere bestemt oplyst, hvorvidt artikel 4f, stk. 6, i direktiv 2005/36 er hinder for delvis adgang til et af de erhverv, der er omfattet af mekanismen for automatisk anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, der er fastsat ved bestemmelserne i kapitel III i direktivets afsnit III.
22.
I lyset af ordlyden af de omhandlede bestemmelser i direktivet, dets system og generelle opbygning samt de formål, der forfølges med direktivet, er det min opfattelse, at Domstolen bør besvare dette spørgsmål benægtende. Jeg når denne konklusion af følgende grunde.
23.
For så vidt angår ordlyden af artikel 4f, stk. 6, i direktiv 2005/36 skal det for det første bemærkes, at lovgiver i modsætning til de øvrige bestemmelser i direktivet har anvendt udtrykket »erhvervsudøvere« i stedet for »erhverv« (
4
). Dette ordvalg forekommer mig at være bevidst. Selv om Kommissionens forslag ikke indeholdt en bestemmelse som det nugældende stk. 6 i artikel 4f i direktiv 2005/36, foreslog Europa-Parlamentet en ændring med henblik på at udelukke »visse erhverv« fra den delvise adgang som helhed og ikke fra sag til sag (
5
). Udtrykket »erhvervsudøvere« blev imidlertid foretrukket efter aftale mellem de institutioner, der var involveret i lovgivningsprocessen.
24.
Da direktiv 2005/36 ikke fastsætter nogen definition af begrebet »erhvervsudøvere«, skal betydningen og omfanget af dette begreb, som det fremgår af Domstolens faste praksis, fastlægges efter dets sædvanlige betydning i almindelig sprogbrug, idet der skal tages hensyn til den kontekst, hvori det anvendes, og de mål, der forfølges med den lovgivning, som det udgør en del af (
6
).
25.
Valget af de ord, der er anvendes i artikel 4f, stk. 6, i direktiv 2005/36, synes at begrænse anvendelsesområdet for den undtagelse, der er fastsat i denne bestemmelse, til erhvervsudøvere – dvs. personer, der udøver et af de erhverv, der nævnes i kapitel II, III og IIIa i afsnit III i direktiv 2005/36, og der som sådan er omfattet af den automatiske anerkendelse af deres erhvervsmæssige kvalifikationer i overensstemmelse med de betingelser, der er fastsat i direktivet – og ikke til erhvervet som helhed.
26.
En bedømmelse af systemet med artikel 4f i direktiv 2005/36 bekræfter for det andet denne fortolkning, eftersom en sådan systematisk analyse eller systematisk tilgang kræver, at de afsnit, som artiklen er sammensat af, danner en helhed, hvis bestemmelser ikke kan ses enkeltvis (
7
).
27.
Det er i denne forbindelse uomtvistet, at stk. 1 i artikel 4f i direktiv 2005/36 fastlægger princippet om delvis adgang til erhvervsmæssig virksomhed og fastsætter betingelserne for tildelingen af denne delvise adgang, og stk. 2 fastsætter muligheden for at afvise delvis adgang ud fra tvingende almene hensyn. Stk. 3 og stk. 4 forklarer dernæst proceduren for behandlingen af ansøgninger, og stk. 5 præciserer, under hvilken betegnelse den erhvervsmæssige virksomhed skal udøves, og hvilke oplysninger der skal gives til tjenestemodtageren. Stk. 6, som er det sidste stykke, præciserer derefter, at bestemmelserne i artikel 4f ikke finder anvendelse for erhvervsdrivende, der er omfattet af automatisk anerkendelse af deres erhvervsmæssige kvalifikationer i henhold til kapitel II, III og IIIa i afsnit III. Det fremgår følgelig af denne struktur, at det sidste stykke er en undtagelse til det princip, der er fastsat i stk. 1 og beskrevet i de følgende afsnit. Artikel 4f, stk. 6, i direktiv 2005/36 skal som en undtagelse til princippet om delvis adgang følgelig fortolkes indskrænkende.
28.
Det formål, der forfølges med artikel 4f i direktiv 2005/36 og mere generelt med dette direktiv, fører for det tredje til den samme fortolkning.
29.
For så vidt angår formålet med direktiv 2005/36 har Domstolen allerede fastslået, at det er at give indehaveren af en erhvervsmæssig kvalifikation, der giver vedkommende adgang til et lovreguleret erhverv i sit hjemland, ret til i værtsmedlemsstaten at optage det erhverv, som den pågældende er kvalificeret til i hjemlandet (
8
).
30.
For så vidt angår formålet med artikel 4f i direktiv 2005/36 skal det for det første tilføjes, at det direktiv, der indførte denne bestemmelse – nærmere bestemt direktiv 2013/55 – blev indført på grundlag af artikel 53, stk. 1, TEUF. Det fremgår imidlertid tydeligt af ordlyden af sidstnævnte bestemmelse, at formålet med direktiver med hjemmel heri er at lette den gensidige anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser gennem udstedelsen af fælles bestemmelser og kriterier, der i videst muligt omfang medfører automatisk anerkendelse af de nævnte eksamensbeviser, certifikater og kvalifikationsbeviser (
9
). Syvende betragtning til direktiv 2013/55 bekræfter for det andet, at tildelingen af delvis adgang – for erhverv, hvor forskellene mellem aktivitetsområderne i erhvervsudøverens hjemland og værtsmedlemsstaten er så store, at erhvervsudøveren skal gennemgå et fuldstændigt uddannelsesprogram for at kompensere for mangler – tydeligvis udgør en del af dette formål om at fremme gensidig anerkendelse.
31.
Det er i denne forbindelse min opfattelse, at harmoniseringen af de erhvervsmæssige kvalifikationer, der er nødvendige for den automatiske anerkendelse af erhverv, der tydeligt defineres ved direktivet – som eksempelvis for så vidt angår tandlæger (
10
) – ikke betyder, at visse medlemsstater ikke accepterer den parallelle og selvstændige udøvelse af nogle af de aktiviteter, der er omfattet af definitionen af et »harmoniseret erhverv« (
11
). Det ville imidlertid være i strid med ovennævnte formål at hindre disse erhvervsudøvere i at udøve erhvervet i en anden medlemsstat alene som følge af, at denne virksomhed er en af dem, der er omfattet af et andet erhverv med et bredere anvendelsesområde.
32.
Indførelsen af delvis adgang i direktiv 2005/36 fører efter min opfattelse følgelig til, at retspraksis baseret på de tidligere direktiver, der ikke indeholdt en mulighed for at skabe en kategori af erhvervsudøvere, der ikke svarede til nogen kategori i de dagældende direktiver (
12
), ikke finder anvendelse.
33.
I modsætning til alt det, der er blevet fremført af sagsøgere i hovedsagen, kan jeg ikke se, hvordan tildeling af delvis adgang for virksomhed, der er dækket af de erhverv, der er omfattet af den automatiske anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer i henhold til kapitel II, III og IIIa i afsnit III i direktiv 2005/36, ville være i strid med den harmonisering, der ønskes opnået af lovgiver. Denne harmonisering ændrer ikke ved den omstændighed, at disse erhverv kan bestå af forskellige former for virksomhed, der objektivt set er adskilt fra virksomhed, der er omfattet af »harmoniseret erhverv« og som sådan udøves selvstændigt.
34.
En person – »erhvervsudøveren« som omhandlet i artikel 4f, stk. 6, i direktiv 2005/36 – der har samtlige de kvalifikationer, der er nødvendige for at udøve et af de erhverv, der er omfattet af automatisk anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, skal omvendt nødvendigvis gives adgang til at udøve al den virksomhed, der er omfattet af det omhandlede erhverv. Dette er midlet til at bevare den effektive virkning – effet utile – af direktiv 2005/36, og sådan jeg opfatter forbuddet mod delvis adgang, der nævnes i artikel 4f, stk. 6, i direktiv 2005/36.
35.
Selv om direktiv 2005/36 behandler disse erhverv, hvor kvalifikationerne er harmoniserede, som en helhed, anerkender det ikke desto mindre den realitet, at der i mange medlemsstater er forskellige former for erhvervsmæssig virksomhed inden for et erhverv. Denne erhvervsvirksomhed kan selvsagt omfatte tilhørende uddannelse og erhvervsuddannelse. Direktiv 2005/36 er således ikke til hinder for at eksempelvis en specialuddannelse, hvis benævnelse ikke svarer til de benævnelser, der er nævnt i bilag V til direktivet, er åben for såvel personer, der alene har gennemgået grunduddannelsen som læge, som personer, der alene har gennemført og bestået studier i forbindelse med grunduddannelsen som tandlæge (
13
), uanset at en sådan specialuddannelse i denne situation ikke fører til udstedelsen af et eksamensbevis som læge med grunduddannelse eller et eksamensbevis som tandlæge med grunduddannelse (
14
).
36.
Jeg er under disse omstændigheder af den opfattelse, at for så vidt angår de andre erhverv, der nævnes af Domstolen i dom af 19. januar 2006, Colegio de Ingenieros de Caminos, Canales y Puertos (C-330/03, EU:C:2006:45), og af 27. juni 2013, Nasiopoulos (C-575/11, EU:C:2013:430), gælder, at når den omhandlede virksomhed objektivt set ikke kan adskilles fra den samlede erhvervsmæssige virksomhed, som dækkes af mekanismen for automatisk anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, der er fastsat ved bestemmelserne i kapitel III i direktivets afsnit III, da er den afskrækkende virkning, som følger af udelukkelsen af enhver mulighed for delvis adgang, for stor til at kunne opvejes af frygten for en eventuel krænkelse af modtagerne af ydelsernes rettigheder, eller hvad der er påkrævet af hensyn til sundhedsbeskyttelsen (
15
).
37.
I dette tilfælde kan disse lovlige formål opnås ved mindre indgribende foranstaltninger, navnlig gennem en pligt til at anvende den oprindelige faglige titel eller kvalifikationsbeviset på det sprog, hvorpå det er udstedt, samt i den originale form og på værtsmedlemsstatens officielle sprog (
16
). Denne beskyttelse er nu udtrykkeligt fastsat i artikel 4f, stk. 5, i direktiv 2005/36. Artikel 4f, stk. 5, tilføjer yderligere, at erhvervsudøvere, der benytter den delvise adgang, klart skal angive omfanget af deres erhvervsmæssige aktiviteter for tjenestemodtagerne. Det må yderligere erindres, at der kun kan gives delvis adgang fra sag til sag, og at en medlemsstat under alle omstændigheder kan afvise delvis adgang ud fra tvingende almene hensyn til eksempelvis den offentlige sundhed, i overensstemmelse med artikel 4f, stk. 2, i direktiv 2005/36.
38.
Det er følgelig i lyset af ovenstående betragtninger min opfattelse, at artikel 4f, stk. 6, i direktiv 2005/36 ikke er til hinder for, at en medlemsstat tildeler delvis adgang til et af de erhverv, der er omfattet af mekanismen for automatisk anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, der er fastsat ved bestemmelserne i kapitel III i direktivets afsnit III.
VI. Forslag til afgørelse
39.
I lyset af ovennævnte betragtninger foreslår jeg følgelig Domstolen at besvare det præjudicielle spørgsmål fra Conseil d’État (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Frankrig) som følger:
»Artikel 4f, stk. 6, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/55/EU af 20. november 2013, er ikke til hinder for, at en medlemsstat tildeler delvis adgang til et af de erhverv, der er omfattet af mekanismen for automatisk anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, der er fastsat ved bestemmelserne i kapitel III i direktivets afsnit III.«
(
1
) – Originalsprog: engelsk.
(
2
) – EUT 2005, L 255, s. 22.
(
3
) – EUT 2013, L 354, s. 132.
(
4
) – Jf. til sammenligning artikel 6, litra a), artikel 7, stk. 4, eller artikel 10 i direktiv 2005/36.
(
5
) – Sammenhold med forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 2005/36/EF om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer og forordning […] om det administrative samarbejde ved hjælp af informationssystemet for det indre marked (KOM(2011) 883 endelig) og ændring 34 i udkast til betænkning fra udvalget om det indre marked og forbrugerbeskyttelse af 16.7.2012 om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 2005/36/EF om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer og forordning […] om det administrative samarbejde ved hjælp af informationssystemet for det indre marked (2011/0435 (COD)).
(
6
) – Jf. i denne retning dom af 12.6.2018, Louboutin og Christian Louboutin (C-163/16, EU:C:2018:423, præmis 20).
(
7
) – Jf. i denne retning dom af 3.9.2015, Sodiaal International (C-383/14, EU:C:2015:541, præmis 25).
(
8
) – Jf. i denne retning dom af 16.4.2015, Angerer (C-477/13, EU:C:2015:239, præmis 36 og 44).
(
9
) – Jf. i denne retning dom af 19.1.2006, Colegio de Ingenieros de Caminos, Canales y Puertos (C-330/03, EU:C:2006:45, præmis 23).
(
10
) – I henhold til artikel 36, stk. 1, i direktiv 2005/36 og med henblik på dette direktiv forstås »[v]ed erhvervsmæssig virksomhed som tandlæge […] de i stk. 3 omhandlede former for virksomhed, der udøves under de i bilag V, punkt 5.3.2, anførte titler«.
(
11
) – Et godt eksempel er her situationen for belgiske tandhygiejneeksperter, der nævnes af Kommissionen.
(
12
) – Jf. kendelse af 17.10.2003, Vogel (C-35/02, EU:C:2003:570, præmis 28, 30 og 31).
(
13
) – Jf. i denne retning dom af 19.9.2013, Conseil national de l’ordre des médecins (C-492/12, EU:C:2013:576, præmis 39).
(
14
) – Jf. i denne retning dom af 19.9.2013, Conseil national de l’ordre des médecins (C-492/12, EU:C:2013:576, præmis 40).
(
15
) – Jf. i denne retning dom af 19.1.2006, Colegio de Ingenieros de Caminos, Canales y Puertos (C-330/03, EU:C:2006:45, præmis 38), og af 27.6.2013, Nasiopoulos (C-575/11, EU:C:2013:430, præmis 30 og 34).
(
16
) – Jf. i denne retning dom af 19.1.2006, Colegio de Ingenieros de Caminos, Canales y Puertos (C-330/03, EU:C:2006:45, præmis 38).