62024CJ0238
DOMSTOLENS DOM (Første Afdeling)
10. april 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP) – afgørelse 2010/279/FUSP – Den Europæiske Unions politimission i Afghanistan – artikel 7, stk. 3 – omkostninger i forbindelse med det udstationerede personale – tillæg, der udbetales af både Den Europæiske Union og medarbejderens medlemsstat – kumulation – artikel 24, stk. 1, andet afsnit, sidste punktum, TEU – artikel 275, stk. 1, TEUF – Domstolens kompetence til at fortolke en EU-retlig bestemmelse vedrørende FUSP«
I sag C-238/24 [Tartisai] (
i
),
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien) ved afgørelse af 2. april 2024, indgået til Domstolen den 2. april 2024, i sagen
NR
mod
Ministero della Difesa,
Comando Generale dell’Arma dei Carabinieri,
Comando Generale Carabinieri – Centro Nazionale Amministrativo – Chieti,
Centro Amministrativo d’Intendenza Interforze del Contingente delle Forze Armate Italiane in Afghanistan,
Centro Nazionale Amministrativo dell’Arma dei Carabinieri,
har
DOMSTOLEN (Første Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, F. Biltgen (refererende dommer), Domstolens vicepræsident, T. von Danwitz, som fungerende formand for Første Afdeling, og dommerne A. Kumin, I. Ziemele og S. Gervasoni,
generaladvokat: J. Richard de la Tour,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
NR ved avvocato A. Pucci,
–
den italienske regering ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, bistået af avvocato dello Stato E. Feola,
–
den rumænske regering ved R. Antonie, E. Gane og L. Ghiţă, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved M. Bruti Liberati, M. Carpus-Carcea, L. Hohenecker og I. Melo Sampaio, som befuldmægtigede,
–
Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik ved M. Almeida Veiga, F. Hoffmeister, E. Orgován og I. Orsini, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 7, stk. 3, i Rådets afgørelse 2010/279/FUSP af 18. maj 2010 om Den Europæiske Unions politimission i Afghanistan (EUPOL AFGHANISTAN) (EUT 2010, L 123, s. 4).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem på en ene side NR og på den anden side Ministero della Difesa (Forsvarsministeriet, Italien), Comando Generale dell’Arma dei Carabinieri (Generalkommandoen for Gendarmkorpset, Italien), Comando Generale Carabinieri – Centro Nazionale Amministrativo – Chieti (Generalkommandoen for Gendarmerne – Det Nationale Administrationscenter – Chieti, Italien), Centro Amministrativo d’Intendenza Interforze del Contingente delle Forze Armate Italiane in Afghanistan (Administrationscentret for De Italienske Væbnede Styrkers Fællesindsats i Afghanistan, Italien) og Centro Nazionale Amministrativo dell’Arma dei Carabinieri (Det Nationale Administrationscenter for Gendarmkorpset, Italien) (herunder samlet »forsvarsadministrationen«) vedrørende dennes inddrivelse af det udlandsmissionstillæg, som NR har oppebåret i henhold til de italienske regler.
Retsforskrifter
EU-retten
3
Artikel 2 i afgørelse 2010/279 med overskriften »Mål« fastsatte følgende:
»[Den Europæiske Unions politimission i Afghanistan (herefter »EUPOL Afghanistan-missionen)] bidrager i væsentligt omfang til, at der etableres holdbare og effektive civile politiforhold under afghansk ejerskab, der vil sikre et passende samspil med det strafferetlige system i bred forstand og i tråd med [Den Europæiske Unions], medlemsstaternes og andre internationale aktørers arbejde med policyrådgivning og institutionsopbygning. [EUPOL Afghanistan-missionen] vil desuden støtte en reformproces, der tager sigte på et tillidsvækkende og effektivt politi, der i overensstemmelse med internationale standarder arbejder inden for rammerne af retsstatsprincippet og respekt for menneskerettighederne.«
4
Denne afgørelses artikel 7 med overskriften »Personale« bestemte følgende:
»1.   Antallet af medarbejdere i [EUPOL Afghanistan-missionen] og deres kompetence skal være i overensstemmelse med de i artikel 2 fastsatte mål, de i artikel 3 fastsatte opgaver og den i artikel 4 fastsatte missionsstruktur.
2.   [EUPOL Afghanistan-missionen] skal primært bestå af personale udstationeret af medlemsstaterne eller EU-institutionerne.
3.   Den enkelte medlemsstat eller EU-institution afholder omkostningerne i forbindelse med det personale, den har udstationeret, herunder rejseudgifter til og fra deployeringsstedet, løn, sygesikring og tillæg, bortset fra gældende dagpenge samt afsavns- og faretillæg.
[...]
5.   Personalet udfører deres arbejdsopgaver og handler i [EUPOL Afghanistan-missionens] interesse. Personalet overholder de sikkerhedsprincipper og minimumsstandarder, der er fastsat i Rådets afgørelse 2001/264/EF af 19. marts 2001 om vedtagelse af Rådets sikkerhedsforskrifter [(EFT 2001, L 101, s. 1)].«
5
Afgørelsens artikel 8 med overskriften »[EUPOL Afghanistan-missionens] personales status« har følgende ordlyd:
»1.   [EUPOL Afghanistan-missionens] personales status i Afghanistan, herunder eventuelt privilegier, immuniteter og yderligere garantier, der måtte være nødvendige for, at [EUPOL Afghanistan-missionen] kan gennemføres og fungere korrekt, fastlægges i en aftale, der indgås i overensstemmelse med [...] artikel 37 [TEUF].
2.   Den stat eller EU-institution, der har udstationeret en medarbejder, har ansvaret for at behandle klager fra eller vedrørende medarbejderen i forbindelse med udstationeringen. Den pågældende stat eller EU-institution har ansvaret for eventuelt at anlægge sag mod den udstationerede.
3.   Ansættelsesvilkårene og det internationale og det lokale civile personales rettigheder og pligter fastlægges i kontrakter mellem chefen [for EUPOL Afghanistan-missionen] og medarbejderne.«
Italiensk ret
6
Artikel 2 i regio decreto n. 941 – Indennità al personale dell’Amministrazione dello Stato incaricato di missione all’estero (kongeligt dekret nr. 941 – tillæg til statsadministrationens personale på mission i udlandet) af 3. juni 1926 (GURI nr. 134 af 11.6.1926, herefter »kongelig anordning nr. 941/26«) fastsætter, at det i dekretet omhandlede tillæg for missioner i udlandet for personer, der deltager i internationale missioner, betales »fra den dag, hvor grænsen passeres, eller den dag, hvor der gås fra borde i udlandet, til den dag, hvor grænsen igen passeres, eller der gås om bord med henblik på hjemrejse«.
7
Artikel 39t, stk. 39, i decreto-legge n. 273 – Definizione e proroga di termini, nonchè conseguenti disposizioni urgenti (lovdekret nr. 273 – fastsættelse og forlængelse af frister og de heraf følgende hasteforanstaltninger) af 30. december 2005 (GURI nr. 303 af 30.12.2005), efter ændringer ophøjet til lov ved legge n. 51 (lov nr. 51) af 23. februar 2006 (GURI nr. 49 af 28.2.2006), bestemmer følgende:
»Artikel 1 i [kongeligt dekret nr. 941/26], artikel 1, stk. 1, litra b), og artikel 3 i lov nr. 642 af 8. juli 1961 samt artikel 4, stk. 1, litra a), i lov nr. 838 af 27. december 1973 skal fortolkes således, at de deri fastsatte honorarer har accessorisk karakter, ydes for at kompensere afsavn og fare knyttet til arbejdet, forpligtelser i form af vagttjeneste og tilgængelighed på ubekvemme tidspunkter og træder i stedet for overarbejdsgodtgørelser.«
8
Artikel 3, stk. 1, i legge n. 108 – Proroga della partecipazione italiana a missioni internazionali (lov nr. 108 – Forlængelse af Italiens deltagelse i internationale missioner) af 3. august 2009 (GURI nr. 181 af 6.8.2009, herefter »lov nr. 108/2009«), fastsætter følgende:
»Fra datoen for indrejsen til de pågældende landes område, søterritorium og luftrum og indtil datoen for udrejsen af disse lande med henblik på tilbagevenden til det nationale område som følge af missionens ophør modtager det personale, der deltager i de i denne lov omhandlede internationale missioner, i hele perioden, i tillæg til løn eller honorar og andre godtgørelser af fast og kontinuerlig karakter, missionstillægget ifølge [kongeligt dekret nr. 941/26], jf. nedenstående beløb, fratrukket kildeskat, med fradrag af eventuelle tillæg og bidrag, som personalet af samme grund modtager direkte fra de internationale organisationer [...]«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
9
Appellanten i hovedsagen, der er medlem af gendarmkorpset, tiltrådte i denne egenskab EUPOL Afghanistan-missionen i juni 2011.
10
Han modtog på nationalt plan dagpenge (»per diem«) som fastsat i artikel 3 i lov nr. 108/2009. Han oppebar ligeledes honorarer fra EUPOL Afghanistan-missionen i form af tre typer tillæg, benævnt henholdsvis »per diem allowance« (dagpenge), »hardship allowance« (afsavnstillæg) og »risk allowance« (faretillæg).
11
I marts 2012 indledte forsvarsadministrationen på grundlag af lov nr. 108/2009 inddrivelse fra appellanten i hovedsagen af de beløb, som han havde modtaget i missionstillæg i henhold til kongeligt dekret nr. 941/26. Artikel 3, stk. 1, i lov nr. 108/2009 fastsætter i det væsentlige, at det tillæg, som personer, der deltager i internationale missioner, har ret til i henhold til kongeligt dekret nr. 941/26, udbetales til dem med fradrag af eventuelle tillæg, som de modtager direkte fra de internationale organisationer. Da forsvarsadministrationen havde afsluttet sin analyse, besluttede den i december 2020 således at tilbagesøge et beløb på 25131,80 EUR fra appellanten i hovedsagen.
12
Appellanten i hovedsagen anfægtede denne afgørelse, idet han bl.a. gjorde gældende, at det fremgik af en skrivelse af 11. august 2011, som den juridiske rådgiver for chefen for EUPOL Afghanistan-missionen havde sendt til Administrationscentret for De Italienske Væbnede Styrkers Fællesindsats i Afghanistan, at medlemsstaterne i henhold til artikel 7 i afgørelse 2010/279 skulle afholde udgifterne til det udstationerede personale, herunder rejseudgifter, sygesikring og relevante tillæg. Ifølge appellanten i hovedsagen skulle de tillæg, der blev udbetalt inden for rammerne af EUPOL Afghanistan-missionen, lægges til de tillæg, der blev udbetalt i henhold til italiensk ret. Til støtte for dette standpunkt påberåbte han sig desuden den engelske sprogversion af artikel 7, stk. 3, i afgørelse 2010/279 og anførte, at udtrykket »other than« heri skulle forstås således, at det betyder »ud over«.
13
Da appellanten i hovedsagen ikke fik medhold i søgsmålet i første instans, iværksatte han appel til prøvelse af førsteinstansens afgørelse ved Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien), som er den forelæggende ret.
14
Appellanten i hovedsagen har for denne domstol gentaget den argumentation, som han fremførte i første instans, og gjort gældende, at forsvarsadministrationen i overensstemmelse med princippet om EU-rettens forrang for national ret skal udbetale det italienske missionstillæg, mens EU-tillæggene, nemlig dagpengene samt afsavns- og faretillægget, som anført af den juridiske rådgiver for chefen for EUPOL Afghanistan-missionen skal udbetales selvstændigt, eftersom de er fastsat i en fælles aktion og derfor ikke er underlagt de nationale myndigheders kompetence. Appellanten i hovedsagen har til støtte for sin fortolkning af artikel 7, stk. 3, i afgørelse 2010/279 også i denne forbindelse påberåbt sig den engelske version af denne bestemmelse og anført, at det fremgår af denne, at de nationale tillæg skal betales »ud over« de tillæg, der udbetales af samme grund af Den Europæiske Union.
15
Den forelæggende ret er i tvivl om, hvilken betydning der præcist skal tillægges udtrykket »other than« i den engelske sprogversion af artikel 7, stk. 3, i afgørelse 2010/279. Den er af den opfattelse, at selv om dette udtryk kan oversættes til italiensk med enten » ud over« eller »bortset fra«, er andre sprogversioner heraf, bl.a. den franske, ikke åbne for fortolkning, for så vidt som de anvender udtrykket »bortset fra«, i lighed med den italienske sprogversion, der anvender udtrykket »diverse da« (»bortset fra«, »andre end«).
16
På denne baggrund har Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Hvilken er den korrekte fortolkning af artikel 7, [stk.] 3, i Rådets afgørelse [2010/279], og fastsatte denne bestemmelse nærmere bestemt kumulationen af tillæggene fra den enkelte medlemsstat med dem fra [EUPOL Afghanistan-missionen] eller ej?
2)
Såfremt artikel 7, [stk.] 3, i Rådets afgørelse [2010/279] skal fortolkes således, at de omhandlede tillæg kan kumuleres, er denne bestemmelse da til hinder for en national lovgivning som den, der følger af bestemmelserne i dels artikel 3, stk. 1, i lov nr. 108/2009, hvad angår den del, hvor den fastsætter, at »det personale, der deltager i de i denne lov omhandlede internationale missioner, [modtager] i hele perioden, i tillæg til løn eller honorar og andre godtgørelser af fast og kontinuerlig karakter, missionstillægget ifølge [kongeligt dekret nr. 941/26], fratrukket kildeskat, [...] [med fradrag] af eventuelle tillæg og bidrag, som personalet af samme grund [modtager direkte] fra de internationale organisationer«, dels artikel 1 i [kongeligt dekret nr. 941/26], artikel 1, stk. 1, litra b), og artikel 3 i lov nr. 642 af 8. juli 1961 samt artikel 4, stk. 1, litra a), i lov nr. 838 af 27. december 1973, ifølge den i hovedsagen illustrerede fortolkning i retspraksis, der udelukker kumulationen af tillæggene?«
17
Den 11. juli 2024 har Domstolen på grundlag af artikel 24, stk. 2, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol anmodet Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik om at fremlægge oplysninger vedrørende de mål, der forfølges med artikel 7, stk. 3, i afgørelse 2010/279.
Domstolens kompetence
18
Efter den rumænske regerings opfattelse har Domstolen i henhold til artikel 24, stk. 1, andet afsnit, sidste punktum, TEU og artikel 275, stk. 1, TEUF ikke kompetence til at fortolke en bestemmelse vedrørende den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP) såsom artikel 7, stk. 3, i afgørelse 2010/279. Europa-Kommissionen er på sin side af den opfattelse, at Domstolen har kompetence til at fortolke en sådan bestemmelse.
19
I denne henseende bemærkes, at Den Europæiske Unions Domstol i overensstemmelse med artikel 24, stk. 1, andet afsnit, sidste punktum, TEU og artikel 275, stk. 1, TEUF principielt ikke har kompetence med hensyn til bestemmelserne vedrørende FUSP og retsakter vedtaget på grundlag af disse bestemmelser. Disse bestemmelser indfører en undtagelse til reglen om den generelle kompetence, som artikel 19 TEU tildeler denne institution med henblik på at sikre overholdelsen af lov og ret ved fortolkningen og anvendelsen af traktaterne, og de skal følgelig fortolkes indskrænkende (dom af 19.7.2016, H mod Rådet m.fl., C-455/14 P, EU:C:2016:569, præmis 39 og 40, af 10.9.2024, Neves 77 Solutions, C-351/22, EU:C:2024:723, præmis 35, og af 10.9.2024, KS m.fl. mod Rådet m.fl., C-29/22 P og C-44/22 P, EU:C:2024:725, præmis 62).
20
Desuden fastsætter artikel 24, stk. 1, andet afsnit, sidste punktum, TEU og artikel 275, stk. 2, TEUF udtrykkeligt to undtagelser til dette princip, nemlig Domstolens kompetence til dels at kontrollere overholdelsen af artikel 40 TEU, dels at træffe afgørelse i sager anlagt på de betingelser, der er fastsat i artikel 263, stk. 4, TEUF, vedrørende prøvelsen af lovligheden af Rådets afgørelser vedtaget på grundlag af bestemmelserne om FUSP, som fastsætter restriktive foranstaltninger over for fysiske eller juridiske personer (domme af 10.9.2024, Neves 77 Solutions, C-351/22, EU:C:2024:723, præmis 36, og KS m.fl. mod Rådet m.fl., C-29/22 P og C-44/22 P, EU:C:2024:725, præmis 63 og den deri nævnte retspraksis).
21
I det foreliggende tilfælde må det konstateres, at de præjudicielle spørgsmål ikke er omfattet af nogen af disse undtagelser.
22
Det skal derfor endvidere vurderes, om Domstolens kompetence kan baseres på den omstændighed, at de i hovedsagen omhandlede retsakter ikke er direkte knyttet til de politiske eller strategiske valg, som EU’s institutioner, organer, kontorer og agenturer har truffet inden for rammerne af FUSP, idet Domstolen, hvis en sådan direkte tilknytning til disse politiske eller strategiske valg ikke foreligger, har kompetence til bl.a. at fortolke disse retsakter (jf. i denne retning dom af 10.9.2024, KS m.fl. mod Rådet m.fl., C-29/22 P og C-44/22 P, EU:C:2024:725, præmis 116 og 117 og den deri nævnte retspraksis).
23
Domstolen har i denne henseende allerede fastslået, at rækkevidden af den undtagelsesvise begrænsning af Domstolens kompetence i artikel 24, stk. 1, andet afsnit, sidste punktum, TEU og artikel 275, stk. 1, TEUF ikke udstrækker sig til at udelukke, at Unionens retsinstanser har kompetence til at efterprøve personaleforvaltningsretsakter, der vedrører medarbejdere udstationeret af medlemsstaterne, og med hvilke det tilsigtes at opfylde de behov, som en mission som EUPOL Afghanistan-missionen har i indsatsområdet, mens Unionens retsinstanser under alle omstændigheder har kompetence til at efterprøve sådanne retsakter, når de vedrører medarbejdere udstationeret af EU-institutionerne (jf. i denne retning dom af 19.7.2016, H mod Rådet m.fl., C-455/14 P, EU:C:2016:569, præmis 55).
24
Enhver anden fortolkning ville bl.a. bevirke, at når en og samme personaleforvaltningsretsakt om operationer »[på] felt[et]« både vedrører medarbejdere udstationeret af medlemsstaterne og medarbejdere udstationeret af EU-institutionerne, ville den over for de førstnævnte trufne afgørelse kunne være uforenelig med den afgørelse, som Unionens retsinstanser træffer over for de sidstnævnte (dom af 19.7.2016, H mod Rådet m.fl., C-455/14 P, EU:C:2016:569, præmis 57).
25
I nærværende sag bemærkes for det første, at artikel 7, stk. 3, i afgørelse 2010/279, der ønskes fortolket med den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse, vedrører udgifter til personale, der er udstationeret inden for rammerne af EUPOL Afghanistan-missionen, således at denne bestemmelse ikke er direkte knyttet til de politiske eller strategiske valg, som EU’s institutioner, organer, kontorer og agenturer har truffet i forbindelse med FUSP (jf. analogt dom af 10.9.2024, KS m.fl. mod Rådet m.fl., C-29/22 P og C-44/22 P, EU:C:2024:725, præmis 128).
26
For det andet – og uanset den omstændighed, at denne bestemmelse ikke er en personaleforvaltningsretsakt om operationer »[på] felt[et]« – forholder det sig ikke desto mindre således, at den på samme måde vedrører ansatte, der er udstationeret af henholdsvis medlemsstaterne og EU-institutionerne, hvad angår dækningen af disse udgifter. Med henblik på at sikre en ensartet fortolkning af denne bestemmelse og undgå, at afgørelser vedrørende ansatte, der er udstationeret af medlemsstaterne, er uforenelige med afgørelser truffet af Unionens retsinstanser vedrørende ansatte, der er udstationeret af EU-institutionerne, som omhandlet i den retspraksis, der er nævnt i denne doms præmis 24, må Domstolens kompetence til at fortolke bestemmelsen anerkendes.
27
Det må derfor fastslås, at Domstolen har kompetence til at fortolke artikel 7, stk. 3, i afgørelse 2010/279.
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første spørgsmål
28
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 7, stk. 3, i afgørelse 2010/279 skal fortolkes således, at de dagpenge samt afsavns- og faretillæg, som EU udbetaler til en medarbejder i den politimission, der er forlænget ved denne afgørelse, ifølge denne bestemmelse kan kumuleres med de tillæg og godtgørelser af samme art, som medarbejderens medlemsstat udbetaler til den pågældende for udøvelsen af de samme opgaver ved nævnte politimission.
29
I det foreliggende tilfælde skyldes den forelæggende rets tvivl med hensyn til den korrekte fortolkning af artikel 7, stk. 3, i afgørelse 2010/279 den omstændighed, at udtrykket »other than« i den engelske sprogversion af denne bestemmelse ifølge appellanten i hovedsagen skal forstås således, at det betyder »ud over« og ikke »undtagen«.
30
Det fremgår i denne henseende af fast retspraksis, at nødvendigheden af en ensartet fortolkning af de EU-retlige bestemmelser udelukker, at en bestemmelses ordlyd i tvivlstilfælde betragtes isoleret, hvorved det nævnte hensyn tværtimod kræver, at ordlyden fortolkes og anvendes på baggrund af versionerne på de andre officielle sprog. I tilfælde af uoverensstemmelse mellem de forskellige sproglige versioner af en unionsbestemmelse skal den pågældende bestemmelse desuden fortolkes på baggrund af den almindelige opbygning af og formålet med den ordning, som den er led i (dom af 15.4.2010, Heinrich Heine, C-511/08, EU:C:2010:189, præmis 51 og den deri nævnte retspraksis). Hvis en ordlydsfortolkning af en bestemmelse viser, at dens ordlyd er helt klar og entydig, skal der derimod ikke søges nogen anden fortolkning af bestemmelsen (jf. analogt dom af 11.4.2024, OSTP Italy, C-770/22, EU:C:2024:299, præmis 47 og den deri nævnte retspraksis).
31
Hvad i det foreliggende tilfælde angår ordlyden af artikel 7, stk. 3, i afgørelse 2010/279 bemærkes, at udtrykket »other than« i den engelske sprogversion af denne afgørelse ifølge den forelæggende ret både kan betyde »except« (»undtagen«) og »in addition to« (»ud over«) på engelsk.
32
Det må imidlertid konstateres, at den franske sprogversion af denne bestemmelse fastsætter, at den enkelte medlemsstat eller EU-institution afholder omkostningerne i forbindelse med det personale, den har udstationeret, herunder rejseudgifter til og fra deployeringsstedet, løn, sygesikring og tillæg, »à l’exclusion des« (»bortset fra«) gældende dagpenge samt afsavns- og faretillæg.
33
Udtrykket »à l’exclusion des« i den franske sprogversion af artikel 7, stk. 3, i afgørelse 2010/279 findes i det væsentlige tilsvarende i mange andre sprogversioner af denne bestemmelse, bl.a. i den italienske, den tjekkiske, den danske, den tyske, den estiske, den kroatiske, den lettiske, den litauiske, den ungarske, den nederlandske, den portugisiske, den slovenske, den finske og den svenske sprogversion af bestemmelsen. Disse sprogversioner udtrykker således denne betydning ved anvendelsen af de respektive udtryk »diverse da«, »s výjimkou«, »bortset fra«, »anderer [...] als«, »välja arvatud«, »osim«, »izņemot«, »išskyrus«, »kivételével«, »en andere vergoedingen dan«, »com excepção das«, »razen«, »muista [...] kuin« og »andra [...] än«.
34
For så vidt som udtrykket »other than« i den engelske sprogversion af artikel 7, stk. 3, i afgørelse 2010/279 bl.a. kan betyde »undtagen«, og denne betydning er i fuld overensstemmelse med de udtryk, der er anvendt i de andre sprogversioner af denne bestemmelse, må det konkluderes, at det kun er denne betydning, der skal lægges til grund, og at der således ikke er nogen uoverensstemmelse mellem de forskellige sprogversioner af denne bestemmelse.
35
Som det fremgår af denne doms præmis 32 og 33, peger de forskellige sprogversioner i retning af den konklusion, at de dagpenge samt afsavns- og faretillæg, som EU udbetaler til en medarbejder i EUPOL Afghanistan-missionen, ifølge denne bestemmelse ikke kan kumuleres med de tillæg af samme art, som medarbejderens medlemsstat tildeler den pågældende for udøvelsen af de samme opgaver ved nævnte politimission. Da ordlyden af denne bestemmelse er tilstrækkelig klar og entydig, skal den ikke fortolkes på baggrund af den almindelige opbygning af og formålet med afgørelse 2010/279.
36
Henset til ovenstående betragtninger skal det første spørgsmål besvares med, at artikel 7, stk. 3, i afgørelse 2010/279 skal fortolkes således, at de dagpenge samt afsavns- og faretillæg, som EU udbetaler til en medarbejder i den politimission, der er forlænget ved denne afgørelse, ifølge denne bestemmelse ikke kan kumuleres med de tillæg og godtgørelser af samme art, som medarbejderens medlemsstat udbetaler til den pågældende for udøvelsen af de samme opgaver ved nævnte politimission.
Det andet spørgsmål
37
Da den forelæggende ret kun har stillet sit andet spørgsmål for det tilfælde, at det første spørgsmål besvares bekræftende, er det ufornødent at besvare det andet spørgsmål.
Sagsomkostninger
38
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:
Artikel 7, stk. 3, i Rådets afgørelse 2010/279/FUSP af 18. maj 2010 om Den Europæiske Unions politimission i Afghanistan (EUPOL AFGHANISTAN)
skal fortolkes således, at
de dagpenge samt afsavns- og faretillæg, som Den Europæiske Union udbetaler til en medarbejder i den politimission, der er forlænget ved denne afgørelse, ifølge denne bestemmelse ikke kan kumuleres med de tillæg og godtgørelser af samme art, som medarbejderens medlemsstat udbetaler til den pågældende for udøvelsen af de samme opgaver ved nævnte politimission.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: italiensk.
(
i
) – Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.