61996CC0237_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
A - Indledning
1 Den foreliggende anmodning om besvarelse af et praejudicielt spoergsmaal fra Cour d'appel de Mons, 4. Kriminalafdeling, vedroerer proceduren for faellesskabsforsendelse.
2 I hovedsagen er de anklagede tiltalt for i perioden oktober 1984 til marts 1985 i Belgien svigagtigt at have indfoert konfektionsbeklaedning fra Frankrig, men af ukendt oprindelse.
3 Straffesagen tog tilsyneladende sin begyndelse med en faelles undersoegelse, som blev foretaget af de kompetente franske og belgiske myndigheder. I forbindelse med denne undersoegelse sendte direction nationale des enquêtes douanières (told- og afgiftsefterforskningen, herefter »DNED«), Paris, den 13. marts 1985 et telex til de belgiske myndigheder, hvori det anfoertes, at der efter de husundersoegelser, der var gennemfoert i Frankrig, maatte konstateres foelgende overtraedelser:
»1) Udsmugling af toej (oprindelse: Frankrig (1), destination: Belgien, navnlig Bruxelles), skoennet vaerdi: 5 000 000 FF i det ikke-foraeldede tidsrum.
2) Indsmugling af andet toej (af spansk oprindelse, stammende fra Belgien (2)) beregnet til forskellige kunder i Paris, skoennet vaerdi 2 000 000 FF.«
4 De belgiske myndigheder indledte herefter strafferetlig forfoelgning mod Eddy Amelynck og 29 andre (fysiske og juridiske) personer paa grundlag af de belgiske toldbestemmelser. Myndighederne anfoerte som begrundelse, at eftersom dokument T2 eller T2L ikke forelaa, var det ikke muligt for de tiltalte at foere bevis for, at de varer, som var blevet indfoert fra Frankrig til Belgien, havde oprindelse i Faellesskabet. Herudover paastod myndighederne de tiltalte tilpligtet at betale toldafgift af de foretagne indfoersler.
5 Tribunal de Tournai fastslog i sin dom af 9. februar 1993, at straffesagen var foraeldet. Samtidig udtalte retten, at de faktiske omstaendigheder, der blev gjort gaeldende over for de tiltalte, maatte anses for at vaere godtgjort, og retten doemte 28 tiltalte til at betale de forfaldne toldafgifter med tillaeg af morarenter (3). Stoerstedelen af de doemte personer har ivaerksat appel af afgoerelsen ved Cour d'appel de Mons. Under behandlingen af sagen for denne ret gjorde nogle af appellanterne gaeldende, at det fremgik af det omtalte telex af 13. marts 1985, at de paagaeldende varer havde oprindelse i Faellesskabet.
6 For at forstaa de spoergsmaal, der er rejst i naervaerende sag, er det noedvendigt at kaste et blik paa de bestemmelser, der var gaeldende for faellesskabsforsendelser i det paagaeldende tidsrum. Disse bestemmelser fremgaar af Raadets forordning (EOEF) nr. 222/77 af 13. december 1976 om faellesskabsforsendelse (4).
7 Domstolen har allerede undersoegt disse regler i sin dom af 7. marts 1990 i sagen Trend-Moden Textilhandels (5) og har i dommen sammenfattet de paagaeldende bestemmelser som foelger:
»9 Forordning nr. 222/77 foreskriver to former for faellesskabsforsendelse. Den ene, den saakaldte eksterne faellesskabsforsendelse, gaelder ifoelge artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 222/77 i det vaesentlige for varer, der ikke opfylder betingelserne i EOEF-traktatens artikel 9 og 10, dvs. varer, der hidroerer fra tredjelande, og som ikke befinder sig i fri omsaetning inden for Faellesskabet. Den anden, den saakaldte interne faellesskabsforsendelse, gaelder ifoelge forordningens artikel 1, stk. 3, i det vaesentlige for varer, der opfylder betingelserne i EOEF-traktatens artikel 9 og 10, dvs. varer med oprindelse i medlemsstaterne eller som befinder sig i fri omsaetning inden for Faellesskabet, saakaldte 'faellesskabsvarer'.
10 Ifoelge artikel 12, stk. 1, i forordning nr. 222/77 skal varer, der transporteres efter reglerne om ekstern faellesskabsforsendelse, angives til forsendelse i en T1-angivelse.
11 Ifoelge forordningens artikel 39, stk. 1, skal varer, der transporteres efter reglerne om intern faellesskabsforsendelse, dvs. i det vaesentlige faellesskabsvarer, angives til forsendelse i en T2-angivelse. Dette dokument tjener altsaa i almindelighed som bevis for, at en vare, som er underkastet reglerne om intern faellesskabsforsendelse, har faellesskabskarakter.
12 Det bemaerkes endvidere, at der i saerlige bestemmelser i forordning nr. 222/77 er angivet de tilfaelde, hvor faellesskabsvarer ikke transporteres efter reglerne om intern faellesskabsforsendelse.
13 For disse faellesskabsvarer, der ikke transporteres efter reglerne om intern faellesskabsforsendelse, naar denne ikke er obligatorisk, er der i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 223/77 af 22. december 1976 om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende faellesskabsforsendelse og regler om forenkling af denne (EFT 1977 L 38, s. 20) som bevis foreskrevet T2L-dokumentet, hvis indhold svarer til T2-forsendelsesdokumentet, der anvendes ved intern faellesskabsforsendelse (jf. niende betragtning til og artikel 1, stk. 8, i forordning nr. 223/77).
14 Heraf foelger, at forordningerne nr. 222/77 og nr. 223/77 fastsaetter princippet om, at beviset for en vares faellesskabskarakter - bortset fra de foreskrevne undtagelser - udelukkende kan foeres med forsendelsesdokument T2, henholdsvis forsendelsesdokument T2L.
15 Denne fortolkning bekraeftes af artikel 9 i forordning nr. 222/77, der foreskriver foelgende: 'naar bestemmelserne i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab angaaende frie varebevaegelser i de tilfaelde, der omhandles i denne forordning, kun anvendes, saafremt der forelaegges et dokument for intern faellesskabsforsendelse, der er udstedt som bevis for varerne karakter af faellesskabsvarer, vil vedkommende kunne faa dette dokument udstedt efterfoelgende hos de kompetente myndigheder i afgangsmedlemsstaten'. Denne bestemmelse udtrykker faellesskabslovgivers hensigt, nemlig at udelukke andre bevismidler og samtidig lette ansoegerens opgave. En tilsvarende bestemmelse i artikel 71 i gennemfoerelsesforordning nr. 223/77 foreskriver, at forsendelsesdokument T2L kan udstedes efterfoelgende« (6).
8 I henhold til artikel 39, stk. 2, i forordning nr. 222/77 gaelder for interne faellesskabsforsendelser - med faa (og for denne sag ikke relevante) undtagelser - de regler tilsvarende, der er fastsat for ekstern faellesskabsforsendelse i afsnit II (artikel 12-38) i den naevnte forordning.
Til disse bestemmelser hoerer ogsaa forordningens artikel 37, som har foelgende ordlyd:
»1. De behoerigt udstedte T1-angivelser og de af toldvaesenet i en medlemsstat trufne foranstaltninger til sikring af identiteten har samme retsvirkninger i andre medlemsstater som de af toldmyndighederne i disse medlemsstater paa reglementeret vis udstedte T1-angivelser og til sikring af identiteten trufne foranstaltninger.
2. Resultatet af undersoegelser foretaget af en medlemsstats kompetente myndigheder i medfoer af reglerne om faellesskabsforsendelse har samme beviskraft i de oevrige medlemsstater som resultatet af undersoegelser foretaget af de kompetente myndigheder i disse medlemsstater.«
9 Cour d'appel de Mons har fundet det noedvendigt at faa en fortolkning af de naevnte faellesskabsretlige bestemmelser til brug for afgoerelsen i den for appelretten verserende sag. Den har derfor forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal til praejudiciel afgoerelse i henhold til EF-traktatens artikel 177:
»Er faellesskabsforordningerne nr. 222/77 og nr. 223/77, der fastsaetter princippet om, at beviset for en vares faellesskabskarakter - bortset fra de foreskrevne undtagelser - udelukkende kan foeres med forsendelsesdokument T2, henholdsvis T2L, i overensstemmelse med EOEF-traktatens artikel 9 og 10, og er forordningerne forenelige med artikel 37, stk. 2, og artikel 39, stk. 2, i forordning nr. 222/77, som tillaegger resultatet af undersoegelser foretaget af en medlemsstats kompetente myndigheder samme beviskraft som resultatet af undersoegelser foretaget af de kompetente myndigheder i de oevrige medlemsstater?«
10 I alt 11 af appellanterne i hovedsagen, Kongeriget Belgien, Forbundsrepublikken Tyskland, Raadet og Kommissionen har deltaget i sagen ved Domstolen.
B - Stillingtagen
11 Det praejudicielle spoergsmaal fra Cour d'appel de Mons er opdelt i to dele. For det foerste spoerges der om, hvorvidt kravet om, at beviset for en vares faellesskabskarakter udelukkende kan foeres med forsendelsesdokument T2 eller T2L, er i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 9 og 10. For det andet oensker den forelaeggende ret oplyst, om dette krav harmonerer med artikel 37, stk. 2, og artikel 39, stk. 2, i forordning nr. 222/77.
Den foerste del af spoergsmaalet
12 Som den belgiske regering og Kommissionen har anfoert, fremgaar svaret paa det foerste spoergsmaal allerede af den ovennaevnte dom fra Domstolen i sagen Trend-Moden Textilhandels. Raadet har den samme opfattelse.
13 I den naevnte dom udtalte Domstolen:
»18 Forelaeggelseskendelsen naevner sagsoegerens opfattelse, hvorefter fordelingen af bevisbyrden og begraensningen af bevismidlerne kan foere til det resultat, at der opkraeves told af varer, som ikke er forsynet med de foreskrevne forsendelsesdokumenter, men hvis faellesskabskarakter imidlertid er godtgjort paa anden maade, hvilket resultat er i strid med EOEF-traktatens artikel 9 og 10.
19 Det bemaerkes hertil, at traktatens artikel 9 og 10 ikke indeholder regler om bevismidler eller bevisbyrden for en vares faellesskabskarakter. Artiklerne overlader det til den afledte faellesskabsret at regulere disse spoergsmaal.
20 Det bemaerkes endvidere, at den beskrevne ordning er begrundet i noedvendigheden af at lette varebevaegelserne over Faellesskabets indre graenser, hvilket udgoer et af de grundlaeggende principper for det faelles marked. Det ligger inden for dette formaal og kan derfor ikke anses for stridende mod EOEF-traktatens artikel 9 og 10, at der for de erhvervsdrivende, som principielt skal baere bevisbyrden, stilles ensartede og simple bevismidler til raadighed for varernes faellesskabskarakter, idet de samtidig indroemmes mulighed for endog at fremlaegge disse beviser efter overskridelsen af graensen.
21 Herefter boer der gives det svar, at gennemgangen af det forelagte spoergsmaal intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Raadets forordning nr. 222/77 og Kommissionens forordning nr. 223/77, for saa vidt disse forordninger udelukker - bortset fra de foreskrevne undtagelser - at der kan foeres bevis for en vares faellesskabskarakter over for toldmyndighederne i bestemmelsesmedlemsstaten med andre bevismidler end forsendelsesdokumenterne T2 eller T2L« (7).
14 Jeg anser dette raesonnement for overbevisende. Rigtigheden af denne dom er i oevrigt heller ikke blevet draget i tvivl af nogen af parterne i naervaerende sag.
Den anden del af spoergsmaalet
15 Helt saa enkelt er det ikke med svaret paa det andet spoergsmaal. Det drejer sig her om, hvorvidt der efter artikel 37, stk. 2, i forordning nr. 222/77 (ligeledes anvendelig for interne faellesskabsforsendelser i henhold til artikel 39, stk. 2) ogsaa kan foeres bevis for en vares faellesskabskarakter ved henvisning til »undersoegelsesresultaterne« fra toldmyndighederne i en medlemsstat. Dette spoergsmaal er ikke hidtil blevet undersoegt af Domstolen.
16 Den belgiske regering har gjort gaeldende, at det overhovedet ikke er sikkert, at telexet af 13. marts 1985 fra de franske toldmyndigheder indeholdt eller maatte antages at indeholde en konstatering af de paagaeldende varers oprindelse. Regeringen henviser i den forbindelse til indholdet af denne skrivelse og omstaendighederne i forbindelse med den. Dette er et faktisk spoergsmaal, som alene den nationale ret er kompetent at tage stilling til. Ved besvarelsen af det andet spoergsmaal gaar jeg ud fra den antagelse, at det naevnte telex faktisk indeholder en saadan konstatering (8).
17 Det kan ikke benaegtes, at ordlyden af artikel 37 giver mulighed for en fortolkning, i henhold til hvilken de i bestemmelsens stk. 2 naevnte »undersoegelsesresultater« lige saa godt kunne angaa en vares faellesskabskarakter. Artikel 37, stk. 2, i forordning nr. 222/77 maatte da anses for at vaere en undtagelsesbestemmelse, ifoelge hvilken det ville vaere tilladt at foere beviset for en faellesskabskarakter med relevante resultater fra toldmyndighederne i en medlemsstat i stedet for fremlaeggelse af det ellers foreskrevne dokument.
18 Den tyske regering har heroverfor anfoert, at artikel 9 i forordningen, der giver afgangsmedlemsstaten hjemmel til at udstede forsendelsesdokumenter, er en specialbestemmelse i forhold til artikel 37, stk. 2, og artikel 39, stk. 2, og at den derfor har forrang for disse bestemmelser. Det maa imidlertid bemaerkes, at artikel 9 hoerer til de »almindelige bestemmelser« i afsnit I i forordningen, mens artikel 37 og 39 findes under de saerlige regler om ekstern faellesskabsforsendelse (afsnit II) og intern faellesskabsforsendelse (afsnit III). Den tyske regerings anbringende forekommer mig derfor ikke umiddelbart at vaere afgoerende.
19 Til trods herfor er jeg som den tyske regering, den belgiske regering og Kommissionen af den opfattelse, at beviset for en vares faellesskabskarakter, ogsaa under hensyntagen til artikel 37 og 39 i forordning nr. 222/77, som hovedregel - dvs. bortset fra de i forordningen anfoerte tilladte undtagelser - kun kan foeres med de tidligere flere gange omtalte forsendelsesdokumenter.
20 Som Domstolen allerede har fastslaaet, har bestemmelserne om faellesskabsforsendelse, som omhandles i denne sag, til formaal »at lette transporten af varer inden for Faellesskabet ved forenkling og standardisering af formaliteterne ved overskridelse af de indre graenser« (9). En saadan forenkling og standardisering af formaliteterne ville imidlertid blive illusorisk, hvis de erhvervsdrivende ligeledes havde mulighed for at foere bevis for varers faellesskabskarakter ved efter forgodtbefindende at benytte andre dokumenter, der er udstedt af de paagaeldende toldmyndigheder, og som indeholder tilsvarende undersoegelsesresultater, i stedet for de foreskrevne forsendelsesdokumenter. Der er efter min opfattelse heller ingen holdepunkter for, at faellesskabslovgiver har haft til hensigt at give artikel 37, stk. 2, et saa vidt indhold. I denne sammenhaeng - og for saa vidt er det af den tyske regering anfoerte anbringende absolut relevant - maa det holdes for oeje, at artikel 9 i forordningen giver mulighed for ogsaa efterfoelgende at faa udstedt et faellesskabsforsendelsesdokument. Som Domstolen tidligere har anfoert i sin dom i sagen Trend-Moden Textilhandels, udtrykker denne bestemmelse »faellesskabslovgivers hensigt, nemlig at udelukke andre bevismidler« (10).
21 Som den belgiske regering har gjort gaeldende, tjener bestemmelserne i artikel 37, stk. 2, og i artikel 39, stk. 2, snarere til at lette samarbejdet mellem toldmyndighederne. Kommissionen goer i den sammenhaeng gaeldende, at disse bestemmelser vedroerer »undersoegelser« i forbindelse med forsendelser, for hvilke det foreskrevne forsendelsesdokument allerede er udstedt (eller - som det kunne tilfoejes - der er ansoegt om det). Da varerne i den foreliggende sag efter det oplyste ikke blev transporteret »i medfoer af reglerne om faellesskabsforsendelse«, finder artikel 37, stk. 2, ikke anvendelse. Den belgiske regering har givet udtryk for en tilsvarende opfattelse. Spoergsmaalet om, dette er en rigtig fortolkning af de omhandlede bestemmelser, kommer ikke til afgoerelse i denne sag (11). I hvert fald forekommer det mig at vaere klart, at toldmyndighedernes konstateringer i henhold til artikel 37, stk. 2, og artikel 39, stk. 2, i forordning nr. 222/77 ikke kan traede i stedet for forsendelsesdokumenterne, der er foreskrevet i denne forordning. Disse artikler er derfor ikke anvendelige i denne sag.
22
Enkelte af appellanterne goer gaeldende, at der er tale om en straffesag, i hvilken de tiltalte skal anses for uskyldige, indtil det modsatte er bevist. I hvert fald maa en saadan sag derfor i mangel af de foreskrevne forsendelsesdokumenter tage udgangspunkt i varernes faktiske oprindelse, hvis denne - som det er tilfaeldet her - kan bevises paa anden maade. Dette anbringende kan ikke uden videre afvises. Jeg er dog af den opfattelse, at Domstolen ikke er noedt til at gaa ind paa dette spoergsmaal, hvis afgoerelse i sidste ende er forbeholdt den nationale ret. Det maa i den forbindelse erindres, at lovovertraedelserne, som blev gjort gaeldende over for de tiltalte, er foraeldede, og at dommen fra Tribunal de Tournai udelukkende drejer sig om betalingen af toldafgifter med tillaeg af morarenter.
C - Forslag til afgoerelse
23
Jeg skal herefter foreslaa, at det praejudicielle spoergsmaal fra Cour d'appel de Mons besvares paa foelgende maade:
»Den i Raadets forordning (EOEF) nr. 222/77 og i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 223/77 anfoerte regel om, at beviset for en vares faellesskabskarakter - bortset fra de foreskrevne undtagelser - udelukkende kan foeres med forsendelsesdokument T2 eller T2L, er forenelig med saavel artikel 9 og 10 i EF-traktaten som med artikel 37, stk. 2, og artikel 39, stk. 2, i forordning nr. 222/77, i henhold til hvilke resultatet af undersoegelser foretaget af en medlemsstats kompetente myndigheder har samme beviskraft i de oevrige medlemsstater som resultatet af undersoegelser foretaget af de kompetente myndigheder i disse medlemsstater.«
(1) - Min fremhaevelse.
(2) - Min fremhaevelse.
(3) - En af de tiltalte blev frikendt i dommen, og en anden af de tiltalte var i mellemtiden afgaaet ved doeden.
(4) - EFT L 38, s. 1. Denne forordning blev afloest af Raadets forordning (EOEF) nr. 2726/90 af 17.9.1990 om faellesskabsforsendelse (EFT L 262, s. 1).
(5) - Sag C-117/88, Sml. I, s. 631.
(6) - Se ovenfor, note 5, praemis 9-15.
(7) - Se ovenfor, note 5, praemis 18-21.
(8) - En saadan fortolkning kunne f.eks. stoette sig paa den omstaendighed, at telexet tydeligt indeholder en sondring mellem varernes »oprindelse« og det sted, de »stammede« fra.
(9) - Se den ovenfor naevnte dom, note 5, praemis 16.
(10) - Se ovenfor, note 5, praemis 15.
(11) - Ordlyden betinger i hvert fald ikke en saa indskraenkende fortolkning.