62022TJ0679_RES
Věc T‑679/22
Oy Shaman Spirits Ltd
v.
Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
Rozsudek Tribunálu (třetího senátu) ze dne 22. listopadu 2023
„Ochranná známka Evropské unie – Řízení o zrušení rozhodnutí nebo výmazu zápisů – Výmaz zápisu v rejstříku obsahujícího zjevnou chybu přičitatelnou EUIPO – Zápis licencí v rejstříku pro obrazové ochranné známky LAPLANDIA Land of purity a další – Podmínky pro zápis licence – Důkaz o poskytnutí licence zapsaným vlastníkem – Pojem ‚zjevná chyba přičitatelná EUIPO‘ – Článek 27 odst. 1 druhá věta nařízení (EU) 2017/1001 – Článek 103 odst. 1 první věta nařízení 2017/1001“
Ochranná známka Evropské unie – Ochranná známka EU jako předmět vlastnictví – Licence – Zápis do rejstříku – Podmínky – Důkaz o poskytnutí licence zapsaným vlastníkem – Nerelevantnost podmínek stanovených vnitrostátním právem
(Nařízení Evropského parlamentu a Rady 2017/1001, čl. 19 odst. 1, články 20, 25, 26 a čl. 27 odst. 1; nařízení Komise 2018/626, článek 13)
(viz body 20–27, 33, 34, 43)
Ochranná známka Evropské unie – Procesní ustanovení – Výmaz nebo zrušení – Podmínka – Zjevná chyba – Pojem – Zápis licence do rejstříku bez důkazu o poskytnutí licence zapsaným vlastníkem – Zahrnutí
(Nařízení Evropského parlamentu a Rady 2017/1001, čl. 103 odst. 1)
(viz body 40–42)
Shrnutí
V letech 2008 až 2016 byly pro společnost Brandavid Oy zapsány u Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) tři obrazové ochranné známky.
V roce 2017 byl v rejstříku ochranných známek Evropské unie zapsán převod těchto ochranných známek na společnost Global Drinks Finland Oy, která je vedlejší účastnicí v tomto řízení.
V roce 2020 požádala žalobkyně, společnost Oy Shaman Spirits Ltd, EUIPO na základě licenční smlouvy, kterou v roce 2016 uzavřela se společností Brandavid Oy (dále jen „licenční smlouva“), aby zapsal do rejstříku výlučnou licenci k dotčeným ochranným známkám v její prospěch. Po zápisu licence vedlejší účastnice vyjádřila nesouhlas s tímto zápisem.
V roce 2021 oddělení pověřené vedením rejstříku EUIPO vymazalo zápis licence v uvedeném rejstříku.
Vzhledem k tomu, že zápis požadované licence představuje zjevnou chybu přičitatelnou EUIPO ve smyslu čl. 103 odst. 1 nařízení 2017/1001 (
1
), což odůvodňuje jeho výmaz, odvolací senát EUIPO odvolání žalobkyně zamítl. Jediný důkaz předložený spolu se žádostí o zápis totiž spočíval v licenční smlouvě, jejíž smluvní stranou vedlejší účastnice jakožto zapsaný vlastník dotčených ochranných známek nikdy nebyla.
Tribunál svým rozsudkem zamítl žalobu podanou žalobkyní. Vyjádřil se k podmínkám pro zápisu licence a k pojmu „zjevná chyba přičitatelná EUIPO“.
Závěry Tribunálu
V prvé řadě Tribunál uvedl, že EUIPO tím, že provedl výmaz zápisu licence, použil správně články 25 a 26 nařízení 2017/1001 (
2
), ve spojení s ustanoveními, na něž tyto články odkazují (
3
). Tato pravidla z důvodů právní jistoty vyžadují, aby zapsaný vlastník aktivně projevil vůli poskytnout licenci, a to buď podáním žádosti o zápis licence přímo u EUIPO, nebo tím, že podepíše prohlášení, smlouvu nebo vzorový formulář (
4
). Licenční smlouva přitom nezmiňovala vedlejší účastnici, která byla vlastníkem zapsaným v okamžiku podání žádosti a zápisu licence, ani neobsahovala její podpis. Bývalý zapsaný vlastník již nebyl oprávněn udělit požadovaný souhlas.
I za předpokladu, že by licence poskytnutá právní předchůdkyní vedlejší účastnice měla účinky vůči vedlejší účastnici (
5
) v rozsahu, v němž tyto dvě společnosti provedly převod dotčených ochranných známek s plnou znalostí licence, nevyplývá z toho, že by licence mohla být zapsána. I když licence může za těchto podmínek zůstat platná nebo přiznávat práva podle vnitrostátního práva, tato situace hmotného práva nemůže mít dopad na právo na zápis, které sleduje formalizovaný přístup. Legalita rozhodnutí odvolacího senátu totiž závisí pouze na formalizovaných podmínkách stanovených použitelnými ustanoveními, jejichž znění neponechává žádný prostor pro výklad. Žalobkyně má však nadále možnost uplatnit práva vyplývající z hmotného práva před vnitrostátními soudy.
Ve druhé řadě Tribunál odmítl argumenty žalobkyně založené na použitelnosti finského práva z důvodu, že dotčené společnosti mají sídlo ve Finsku. Zápis licence týkající se ochranné známky Evropské unie do rejstříku je totiž upraven autonomně unijním právem (
6
). Otázka, zda finské právo obsahuje formální náležitosti licenční smlouvy nebo to, za jakých podmínek taková smlouva zavazuje rovněž nastupujícího vlastníka dotčených ochranných známek, je tak irelevantní pro otázku, zda byl zápis licence ve prospěch žalobkyně do rejstříku proveden správně, či nikoliv.
Ve třetí a poslední řadě Tribunál odmítl argument žalobkyně, že EUIPO překročil svou pravomoc tím, že vydal rozhodnutí o zrušení zápisu licenční smlouvy, který byl v souladu s finským právem. Zápis, který byl vymazán, totiž obsahoval zjevnou chybu přičitatelnou EUIPO. Vzhledem k tomu, že se zápis licence řídí stejnými pravidly jako zápis převodu, použil Tribunál obdobně judikaturu, podle níž EUIPO nepřísluší zkoumat platnost a právní účinky převodu ochranné známky Evropské unie podle vnitrostátního práva. Z toho vyplývá, že při vyřizování žádosti o zápis licence se pravomoc EUIPO v zásadě omezuje na přezkum formálních náležitostí a nezahrnuje posouzení meritorních otázek, které mohou vyvstat v rámci použitelného vnitrostátního práva.
(
1
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (Úř. věst. 2017, L 154, s. 1).
(
2
) – Podle čl. 25 odst. 5 tohoto nařízení se poskytnutí nebo převod licence k ochranné známce Evropské unie na žádost jedné ze stran zapíše do rejstříku a zveřejní.
(
3
) – Článek 20 odst. 5 uvedeného nařízení stanoví, že žádost o zápis převodu obsahuje doklady řádně dokládající daný převod; čl. 20 odst. 3 uvedeného nařízení stanoví, že „musí být postoupení ochranné známky [Evropské unie], pokud nevyplývá ze soudního rozhodnutí, učiněno v písemné formě a vyžaduje podpisy smluvních stran; jinak je postoupení neplatné“. Článek 13 odst. 3 písm. a), c) a d) prováděcího nařízení Komise (EU) 2018/626 ze dne 5. března 2018, kterým se stanoví prováděcí pravidla k některým ustanovením nařízení Evropského parlamentu a Rady 2017/1001 o ochranné známce Evropské unie a zrušuje prováděcí nařízení (EU) 2017/1431 (Úř. věst. 2018, L 104, s. 37), blíže uvádí, že podpis nebo souhlas zapsaného majitele je předběžnou podmínkou pro platné poskytnutí licence.
(
4
) – Článek 26 odst. 1 písm. b) nařízení 2017/1001 a čl. 13 odst. 3 písm. a), b), c), d) prováděcího nařízení 2018/626.
(
5
) – Podle čl. 27 odst. 1 druhé věty nařízení 2017/1001.
(
6
) – Článek 19 odst. 1 nařízení 2017/1001, který odkazuje na právo členského státu, ve kterém má vlastník ochranné známky Evropské unie sídlo, se použije pouze, „[n]estanoví-li články 20 až 28 jinak“. Viz články 25 až 28 tohoto nařízení a článek 13 prováděcího nařízení 2018/626.