62013CC0043
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
NIILA JÄÄSKINENA
přednesené dne 12. prosince 2013 (
1
)
Spojené věci C‑43/13 a C‑44/13
Hauptzollamt Köln
proti
Kronos Titan GmbH
a
Hauptzollamt Krefeld
proti
Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH
[žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce předložené Bundesfinanzhof (Německo)]
„Směrnice 2003/96/ES — Článek 2 odst. 3 — Zdanění jiných energetických produktů, než jsou produkty, pro které je úroveň zdanění upřesněna v uvedené směrnici — Pojem ‚obdobné palivo nebo pohonná hmota‘ — Posouzení obdobnosti — Zastupitelnost“
I – Úvod
1.
Cílem směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (
2
), je zavést jednotnou strukturu pro spotřební daň na energetické produkty a určit minimální sazby daně pro energetické produkty uvedené v přílohách této směrnice. Dotyčné produkty byly identifikovány podle svého kódu v kombinované nomenklatuře (dále jen „KN“) (
3
).
2.
Směrnice 2003/96 se však vztahuje i na jiné energetické produkty. Podle svého čl. 2 odst. 3 prvního pododstavce „[p]okud jsou určeny k použití, nabízeny k prodeji nebo používány jako pohonná hmota nebo palivo, zdaňují se energetické produkty jiné než produkty, pro které je úroveň zdanění stanovena v této směrnici, podle účelu použití sazbou v téže výši jako sazba pro obdobné palivo nebo pohonnou hmotu“ (
4
).
3.
Dvěma žádostmi o rozhodnutí o předběžné otázce přitom Bundesfinanzhof (Německo) žádá právě o výklad tohoto ustanovení pro účely určení, jaké úrovně zdanění pro „jiné případy“ v německých právních předpisech musejí být použity na tyto produkty. Spornými produkty jsou zaprvé toluen (věc C‑43/13) a zadruhé lakový benzin a lehký topný olej Exxsol D 60 (věc C‑44/13).
4.
Předkládající soud tak žádá o výklad uvedeného ustanovení pro účely určení, jaká je použitelná daňová sazba na tyto produkty, zejména s ohledem na skutečnost, že se jedná o energetické produkty používané v projednávaných věcech žalobkyněmi v původních řízeních jako paliva.
II – Právní rámec, spory v původním řízení, předběžná otázka a řízení před Soudním dvorem
A – Unijní právo
5.
Článek 2 směrnice 2003/96 stanoví následující:
„1.   Pro účely této směrnice se pojmem ‚energetické produkty‘ rozumějí výrobky:
[…]
b)
kódů KN […] 2704 až 2715;
c)
kódů KN 2901 a 2902;
[…]
3.   Pokud jsou určeny k použití, nabízeny k prodeji nebo používány jako pohonná hmota nebo palivo, zdaňují se energetické produkty jiné než produkty, pro které je úroveň zdanění stanovena v této směrnici, podle účelu použití sazbou v téže výši jako sazba pro obdobné palivo nebo pohonnou hmotu.
[…]“
6.
Z článku 7 směrnice 2003/96 vyplývá, že minimální úrovně zdanění platné pro pohonné hmoty se stanoví podle tabulky A v příloze 1 této směrnice. Podle článku 8 uvedené směrnice se minimální úrovně zdanění platné pro výrobky používané jako pohonná hmota stanoví podle tabulky B v příloze I téže směrnice. Konečně podle článku 9 uvedené směrnice se minimální úrovně zdanění platné pro paliva stanoví podle tabulky C v příloze I směrnice.
B – Německé právo
7.
Německý zákon o energetické dani ze dne 15. července 2006 (Energiesteuergesetz, dále jen „EnergieStG“) (
5
) zajišťuje provedení směrnice 2003/96. Ustanovení § 2 EnergieStG ve svém znění platném v letech 2007 a 2008 stanoví:
„(1)   Daň činí
1.
na 1000 l benzínu podpoložek 2710 11 41 až 2710 11 49 [KN]
[…]
b)
s obsahem síry maximálně 10 mg/kg 654,50 eur
[…]
(3)   Odchylně od bodů 1 a 2 činí daň […] [následuje podrobný seznam pěti položek, z nichž část obsahuje podpoložku, a výrazně nižší sazby daně, které jsou jim přiděleny, uvádějící zejména naftu v podpoložkách 2710 19 41 až 2710 19 49 KN, jakož i topné oleje v podpoložkách 2710 19 61 až 2710 19 69 KN],
jestliže jsou používány jako paliva nebo vykázané pro tyto účely. […]
(4)   Na jiné než v odstavcích 1 až 3 uvedené energetické produkty se uplatní stejná daň jako na energetické produkty, ke kterým mají podle své povahy a účelu nejblíže. […]“
C – Spory v původním řízení a předběžná otázka
8.
Jádrem věci C‑43/13 je výroba oxidu titaničitého v práškové formě (takzvaný „bílý pigment“) společností Kronos Titan GmbH (dále jen „Kronos Titan“), přičemž pro účely této výroby zvolila uvedená společnost z důvodů hospodárnosti využívaného chemického postupu vstřikování toluenu do proudu kyslíku vháněného do hořáku, tj. používá jej jako palivo (
6
).
9.
Věc C‑44/13 se týká výroby povrchových nátěrů společností Beschichtungs-Service GmbH (dále jen „Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service“) prostřednictvím tepelné úpravy, která vyžaduje použití lakového benzinu a lehkého topného oleje Exxsol D 60, které se během výrobního procesu spalují. Lakový benzin a lehký topný olej Exxsol D 60 jsou tedy používány jako paliva.
10.
Společnost Kronos Titan odvedla energetickou daň ve výši 1,1 milionů eur, Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service ve výši 134747,70 eur. Vyhotovily své daňové přiznání v souladu s pokyny poskytnutými celními úřady v Kolíně nad Rýnem (Hauptzollamt Köln) a v Krefeldu (Haupzollamt Krefeld, dále jen společně „celní úřady“).
11.
Tyto celní úřady stanovily použitelnou daňovou sazbu na základě § 2 EnergieStG. Vzhledem k tomu, že toluen, lakový benzin ani lehký topný olej Exxsol D 60 nejsou v EnergieStG přímo uvedeny, měly celní úřady za to, že je třeba uplatnit referenční sazbu pro benzín s maximálním obsahem síry 10 mg/kg v souladu s § 2 odst. 4 EnergieStG, neboť se jednalo produkt, který je svými vlastnostmi a určením nejblíže – a to navzdory tomu, že je benzín pohonná hmota.
12.
Společnosti Kronos Titan a Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service tedy podaly žalobu proti svým daňovým přiznáním a požadovaly uplatnění některé z mnohem nižších sazeb daně, použitelných podle čl. 2 odst. 3 směrnice 2003/96 na energetické produkty používané jako paliva.
13.
Finanzgericht Düsseldorf těmto žalobám vyhověl z toho důvodu, že tyto výrobky byly používány jako palivo podle výkladu § 2 EnergieStG slučitelného s čl. 2 odst. 3 prvním pododstavcem směrnice 2003/96. Tentýž soud uvedl, že sazba zdanění nemůže vycházet z § 2 odst. 1 EnergieStG, ale pouze z § 2 odst. 3 uvedeného zákona, neboť pouze toto ustanovení stanoví sazby zdanění pro paliva.
14.
Celní úřady podaly proti rozsudkům vydaným Finanzgericht Düsseldorf opravný prostředek „Revision“ k Bundesfinanzhof.
15.
Bundesfinanzhof měl za to, že řešení sporů, které projednává, se odvíjí od výkladu čl. 2 odst. 3 prvního pododstavce směrnice 2003/96, a proto se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru v obou věcech v původním řízení stejnou předběžnou otázku:
„Vyžaduje čl. 2 odst. 3 [směrnice 2003/96] při zdaňování jiných energetických produktů než produktů, pro které je úroveň zdanění stanovena v této směrnici, uplatnění daňové sazby, která je ve vnitrostátním právu stanovena pro použití energetického produktu jako paliva, pokud se tento jiný energetický produkt rovněž používá jako palivo? Nebo lze, pokud je jiný energetický produkt při použití jako palivo obdobný určitému energetickému produktu, uplatnit daňovou sazbu stanovenou vnitrostátním právem pro tento energetický produkt, ačkoli se jedná o jednotnou sazbu daně bez ohledu na použití jako pohonné hmoty nebo jako paliva?“
D – Řízení před Soudním dvorem
16.
Předkládací rozhodnutí ze dne 14. listopadu 2012 došla Soudnímu dvoru dne 28. ledna 2013. Usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 7. února 2013 byly věci C‑43/13 a C‑44/13 spojeny. Písemná vyjádření byla předložena celními úřady, společnostmi Kronos Titan a Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service, jakož i Evropskou komisí. Portugalská vláda předložila vyjádření pouze ve věci C‑43/13. Ve věci nebylo nařízeno jednání.
III – Právní posouzení
A – Úvodní poznámky
17.
Je třeba připomenout, že článek 93 ES (nyní článek 113 SFEU) opravňuje Evropskou unii přijímat zejména ustanovení k harmonizaci právních předpisů týkajících se spotřebních daní v rozsahu, v jakém je tato harmonizace nezbytná pro vytvoření a fungování vnitřního trhu. Unijní právní předpisy v oblasti spotřebních daní se od roku 1992 týkají zejména tabáku, alkoholu a minerálních olejů. Pro každý produkt harmonizovaly nástroje Unie strukturu spotřební daně a dosáhly sblížení daní. Směrnice 2003/96 změnila strukturu evropského rámce zdanění energetických produktů tím, že stanovila minimální daňové sazby použitelné na ropu, uhlí, zemní plyn a na elektřinu, pokud jsou tyto produkty používány jako pohonná hmota nebo jako palivo pro vytápění.
18.
Ve věcech v původních řízeních je podstatou otázky předkládajícího soudu výklad výrazu „obdobné palivo nebo pohonná hmota“, uvedeného v čl. 2 odst. 3 prvním pododstavci směrnice 2003/96. Jinými slovy má Soudní dvůr určit, co je kritériem umožňujícím posoudit, že dva produkty jsou obdobné ve smyslu tohoto ustanovení. Připomínám, že podle ustálené judikatury je nutno při určení dosahu ustanovení unijního práva zohlednit jak jeho znění, tak i jeho kontext a účel (
7
).
19.
Žádná ze zúčastněných stran, které předložily písemná vyjádření, nepopírá skutečnost, že toluen, stejně jako lakový benzin a lehký topný olej Exxsol D 60 mohou být používány jako pohonná hmota i jako palivo. Uznávají rovněž, že uvedené produkty byly ve věcech v původních řízeních používány jako palivo. Tyto produkty nejsou výslovně uvedeny ve směrnici 2003/96 ani v § 2 odst. 3 první větě EnergieStG. Oblast působnosti směrnice 2003/96 zahrnuje nicméně všechny energetické produkty s výjimkou osvobození určitých způsobů použití. Účastníci původního řízení se neshodují v tom, jak má být vykládána podmínka zdanění produktu podle účelu použití sazbou v téže výši jako sazba pro „obdobné“ palivo nebo pohonnou hmotu.
20.
Celní úřady mají za to, že přístup směrnice 2003/96 je založen především na povaze dotčených energetických produktů, přičemž použitelná úroveň zdanění má být určena prostřednictvím sazebního zařazení energetického produktu pod kód KN. Teprve poté je třeba ověřit, zda existuje jiná minimální úroveň zdanění – která není závazně předepsaná – pro použití jako palivo. Mají tudíž v úmyslu uplatnit kritérium obdobnosti povahy. Portugalská vláda má za to, že energetický produkt, u něhož není v uvedené směrnici upřesněna žádná úroveň zdanění, musí být pokládán za specifický energetický produkt na základě zásady obdobnosti povahy.
21.
Oproti tomu společnosti Kronos Titan a Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service tvrdí, že otázka, které energetické produkty uvedené v příloze I tabulkách A až C směrnice 2003/96 jsou „obdobné“ jako „jiné“ energetické produkty ve smyslu čl. 2 odst. 3 uvedené směrnice, musí být analyzována s ohledem na pravidlo, že zdanění se provádí podle účelu použití. Daňová sazba, kterou je nutno použít, je tak sazba, kterou stanovily právní předpisy pro použití jako obdobné palivo nebo pro použití jako pohonná hmota pro obdobnou pohonnou hmotu. Jinými slovy, uplatňují kritérium účelu použití.
22.
Komise v podstatě sdílí názor společností Kronos Titan a Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service, majíc za to, že pojem „obdobné palivo nebo pohonná hmota“ nezahrnuje porovnání podle čistě chemických nebo fyzikálních kritérií (jinými slovy podle kritéria obdobnosti povahy), ale že se naopak jedná spíše o to, zda je určitý energetický produkt, který není zmíněn v příloze I směrnice 2003/96, používán pro stejné specifické účely jako zde uvedený produkt a zda je s tímto produktem v konkurenčním vztahu. Uplatňuje tudíž kritérium použití, zavádí však další jemný rozdíl, neboť odkazuje na zastupitelnost „jiného“ energetického produktu ve vztahu k energetickému produktu, který je přímo uveden ve směrnici 2003/96.
B – K výkladu pojmu „obdobné palivo nebo pohonná hmota“
1. Doslovný výklad
23.
V předkládacích rozhodnutích vnitrostátní soud připouští, že se výraz „podle účelu použití“ může vztahovat k termínu „obdobný“, což ale neznamená nic víc, než že je nezbytné zohlednit skutečnost, že možnosti energetického produktu se mohou v závislosti na okolnostech jevit odlišně podle toho, zda je tento produkt určen k použití jako palivo nebo jako pohonná hmota.
24.
Celní úřady mají za to, že v čl. 2 odst. 3 prvním pododstavci směrnice 2003/96 je určujícím prvkem obdobnost energetického produktu, pro nějž byla v uvedené směrnici stanovena úroveň zdanění. Domnívají se, že formulace „podle účelu použití“ je sekundární vůči hlavnímu prohlášení „[…] zdaňují se […] sazbou v téže výši jako sazba pro obdobné palivo nebo pohonnou hmotu“.
25.
Naproti tomu společnosti Kronos Titan a Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service, jakož i Komise uvádějí, že z několika jazykových verzí vyplývá, že rozhodujícím kritériem je „účel použití“.
26.
Sdílím tento posledně uvedený názor, a to z několika důvodů.
27.
Zaprvé několik jazykových verzí cituje pro účely určení použitelné úrovně zdanění jakožto první kritérium „účel použití“, zatímco kritérium „obdobného“ produktu je uvedeno pouze následně (
8
). Zařazení produktu jako „obdobného“ tak není posuzováno nezávisle na otázce, zda je produkt používán jako pohonná hmota, či jako palivo.
28.
Dále je kritérium „účelu použití“ v několika jazykových verzích zdůrazněno oddělením čárkou, což znamená, že toto kritérium je třeba zkoumat na prvním místě a že dále je třeba jen určit, jaký referenční produkt je „obdobný“ (
9
).
29.
Z těchto důvodů považuji za jasné, že doslovný výklad tohoto ustanovení hovoří ve prospěch převahy kritéria účelu použití. Tento závěr je potvrzen systematikou směrnice 2003/96.
2. Systematický výklad
30.
Předkládající soud má za to, že směrnice 2003/96 ponechává členským státům široký prostor pro uvážení při určování sazeb, a že z tohoto důvodu se nezávisle na formálním odkazu na skupinu produktů stačí ujistit, že „jiné“ energetické produkty jsou ve všech případech zdaňovány vyššími sazbami, než jsou sazby stanovené v uvedené směrnici, tak, aby byla tato směrnice dodržena.
31.
Společnosti Kronos Titan a Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service uvádějí, že ve směrnici 2003/96 je opakovaně provedena základní zásada oddělení obou způsobů použití (buď jako pohonná hmota, nebo jako palivo).
32.
Toto tvrzení není popíráno celními úřady, podle kterých sice zákonodárce skutečně stanovil rozdílné úrovně zdanění v závislosti na tom, zda je energetický produkt používán jako pohonná hmota nebo palivo, avšak směrnice 2003/96 neobsahuje žádnou závaznou instrukci pro zavedení dvojího režimu zdanění, který by obsahoval odlišné zdanění podle toho, zda je produkt používán jako pohonná hmota, nebo jako palivo.
33.
Domnívám se totiž, že je téměř nezpochybnitelné, že zákonodárce zamýšlel zavést jasné rozlišení mezi pohonnými hmotami a palivy. Vyplývá to z bodů 17 a 18 odůvodnění směrnice 2003/96, které uvádějí, že „[j]e vhodné stanovit různé minimální úrovně zdanění v rámci Společenství podle způsobu použití energetických produktů a elektřiny“ (
10
) a že „[e]nergetické produkty používané jako pohonná hmota k některým průmyslovým a obchodním účelům a energetické produkty používané jako paliva se obvykle zdaňují nižšími sazbami, než jsou sazby uplatňované na energetické produkty používané jako pohonná hmota“. Na tomto rozlišení se rovněž zakládají články 7 až 9 směrnice 2003/96, přičemž každý z nich je věnován skupině specifických produktů (
11
).
34.
Domnívám se, že kritérium účelu použití je uplatněno samotným evropským zákonodárcem, neboť v čl. 2 odst. 3 druhém pododstavci směrnice 2003/96 se uvádí, že „[...] se všechny výrobky určené k použití, nabízené k prodeji nebo používané jako pohonná hmota [...] zdaňují sazbou v téže výši jako sazba pro obdobnou pohonnou hmotu“. Jinými slovy, produkt používaný jako pohonná hmota musí podléhat sazbě použitelné na pohonnou hmotu a vnitrostátní zákonodárce na něj nemůže uplatnit sazbu stanovenou pro palivo.
35.
Doslovný a systematický výklad směrnice 2003/96 v tom smyslu, že bylo vůlí zákonodárce uchýlit se k uplatnění kritéria účelu použití, jsou potvrzeny teleologickým výkladem.
3. Teleologický výklad
36.
Celní úřady tvrdí, že cílem směrnice 2003/96 je uložit minimální úrovně zdanění, jak vyplývá zejména z článků 7 a 9 uvedené směrnice, avšak nepředstavuje harmonizaci bod po bodu ve smyslu zavedení jednotných úrovní zdanění. Podle těchto úřadů nebrání „řádné fungování vnitřního trhu“, což je cíl sledovaný třetím bodem odůvodnění směrnice 2003/96, tomu, aby vnitrostátní zákonodárce uplatnil na energetický produkt používaný jako palivo úroveň zdanění, která se běžně uplatní na produkty používané zejména jako pohonná hmota, jestliže jsou překročena stanovená minima.
37.
Společnost Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service uvádí, že právním základem směrnice 2003/96 je pouze článek 93 ES (nyní článek 113 SFEU), který stanoví harmonizaci právních předpisů týkajících se spotřebních daní a jiných přímých daní v rozsahu, v jakém je tato harmonizace nezbytná pro vytvoření a fungování vnitřního trhu a zabránění narušení hospodářské soutěže. Dovozuje z toho, že tato harmonizace je možná pouze tehdy, jestliže jsou pro všechny členské státy vytyčena jasná a imperativní kritéria. Tohoto cíle lze přitom dosáhnout pouze čistě systematickým rozlišením mezi palivy a pohonnými hmotami. Společnost Kronos Titan zdůrazňuje, že zdaňování „jiných“ energetických produktů používaných jako palivo sazbou, kterou vnitrostátní právní předpisy stanoví pro případ použití jako pohonné hmoty, by naopak vedlo k narušení hospodářské soutěže.
38.
Konstatuji, že bod 9 odůvodnění směrnice 2003/96 uvádí, že „[č]lenským státům by měla být ponechána volnost nutná k vymezení a provádění politik přizpůsobených jejich vnitrostátním podmínkám“, a že tudíž celní úřady správně tvrdí, že směrnice 2003/96 nepředstavuje úplnou harmonizaci. To je potvrzeno samotným názvem uvedené směrnice, který zmiňuje pouze změnu struktury rámcových předpisů Společenství o zdanění. Jinými slovy, členské státy mohou určit úrovně zdanění, které považují za nezbytné, za podmínky, že dodrží minimální úrovně uvedené ve směrnici 2003/96, jakož i osvobození od daně a rozlišení stanovená zákonodárcem (
12
).
39.
Podle mého názoru to znamená, že vnitrostátní právní předpisy musejí rozlišovat mezi pohonnými hmotami a palivy. Není však požadováno, aby se sazba použitelná na daný energetický produkt odvíjela od účelu jeho použití. Dva druhy použití daného energetického produktu tak mohou vést k uplatnění stejné sazby, pokud to členský stát považuje za účelné a pokud uvedená sazba dodržuje minimální sazby uložené směrnicí 2003/96.
40.
To však nemění nic na skutečnosti, že cílem harmonizace stanovené ve směrnici 2003/96 je umožnit „řádné fungování vnitřního trhu“, neboť závažné rozdíly mezi vnitrostátními úrovněmi zdanění energie, které uplatňují členské státy, by mohly být škodlivé pro jeho řádné fungování (
13
). Povinnost členských států uplatňovat na všechny produkty používané jako palivo daňovou sazbu stanovenou pro jiné palivo umožňuje omezit takové rozdíly a zároveň zachovat prostor pro uvážení, kterým disponují členské státy.
41.
Komise rovněž správně uvádí, že zabránit narušení hospodářské soutěže je cíl, kterého nelze dosáhnout jen existencí minimálních úrovní, tak jak jsou definovány v příloze I směrnice 2003/96, ale že je zároveň nezbytné, aby se všechny členské státy řídily týmž systémem stanovení vnitrostátních úrovní zdanění, tedy tím, který je stanoven v čl. 2 odst. 3 směrnice 2003/96. Podle tohoto systému lze rozlišovat pouze na základě skupin produktů stanovených v příloze I směrnice 2003/96. Dvě hlavní skupiny produktů jsou skupina paliv a skupina pohonných hmot. Kritériem, na jehož základě lze „jiné“ energetické produkty zařadit do výše uvedených dvou skupin, je tedy kritérium účelu použití.
42.
Nezbytnost uplatňovat systém zdanění energetických produktů všemi členskými státy stejným způsobem rovněž určitým způsobem vyplývá z judikatury Soudního dvora týkající se legislativních aktů předcházejících směrnici 2003/96.
43.
Je totiž třeba připomenout, že Soudní dvůr rozhodl, že cílem následujících tří směrnic, a sice směrnic 92/81/EHS (
14
), 92/82/EHS (
15
) a 94/74/ES (
16
), je „zamezit narušením hospodářské soutěže, ke kterým by mohlo dojít z důvodu různých systémů spotřebních daní“ (
17
). Soudní dvůr zdůraznil, že ačkoli je harmonizace pouze částečná, zákonodárce jednotným způsobem na úrovni Společenství určil, která použití minerálních olejů podléhají spotřební dani, a vyloučil tak, aby se případy, kdy minerální oleje podléhají spotřební dani, lišily v jednotlivých členských státech v závislosti na tom, k jakému účelu jsou tyto oleje používány (
18
).
44.
Ve svém stanovisku v této věci generální advokát Geelhoed nejprve zdůraznil, že podle ustálené judikatury nemůže skutečnost, že provedená harmonizace je pouze částečná, zbavit ustanovení směrnice užitečného účinku, a poté dospěl k závěru, že „[c]íl směrnic, jímž je zabránit narušení hospodářské soutěže […], vyžaduje, aby byl daňový základ vykládán co možná nejjednotnějším způsobem“ (
19
).
45.
Analogicky jsou podle mého názoru členské státy povinny respektovat systém zdanění definovaný evropským zákonodárcem, který jasně rozlišuje mezi palivy a pohonnými hmotami.
46.
Stejně jako společnosti Kronos Titan a Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service, jakož i Komise mám tudíž za to, že pojem „obdobné palivo nebo pohonná hmota“ ve smyslu čl. 2 odst. 3 prvního pododstavce směrnice 2003/96 je v souladu s výše uvedenými důvody třeba posuzovat podle kritéria účelu použití (
20
). Domnívám se, že toto kritérium musí být nicméně upřesněno v rozsahu, v němž může být chápáno funkčně nebo jako kritérium vztahující se k zastupitelnosti. Tuto poslední hypotézu považuji za nejrelevantnější, a to z následujících důvodů.
C – K definici kritéria „účelu použití“
47.
Cílem systému zavedeného evropským zákonodárcem je zabránit tomu, aby byly četné produkty, které by mohly být použity pro konkrétní účel, zdaňovány na vnitrostátní úrovni rozdílnými sazbami. Na základě tohoto zjištění je k tomu, aby bylo zabráněno narušení hospodářské soutěže mezi členskými státy, nutno omezit rozdíly, které mohou existovat mezi různými vnitrostátními úrovněmi zdanění použitelnými na konkrétní energetické produkty, včetně těch, které jsou používány jako paliva.
48.
Jinými slovy, jedná se o otázku, zda je daný energetický produkt, který není uveden v příloze I směrnice 2003/96, použit pro stejné specifické účely jako produkt, který je v příloze uveden, a zda je tudíž s tímto produktem v konkurenčním vztahu. Spolu s Komisí se domnívám, že pojem „obdobnost produktu“ musí být proto vykládán z hlediska zastupitelnosti nebo zaměnitelnosti dotčených energetických produktů. Navíc tento přístup umožní zabránit i narušení hospodářské soutěže mezi výrobci konkurenčních produktů, které vyplývá z toho, že tito výrobci využívají na základě průmyslových nebo hospodářských důvodů jako palivo „jiný“ energetický produkt, a nikoli energetický produkt uvedený v tabulce C přílohy I směrnice 2003/96.
49.
Při uplatnění těchto úvah na věci v původních řízeních je tedy třeba se ptát, zda byly dotyčné produkty používány jako náhrada některého z produktů uvedených v tabulce C příloze I směrnice 2003/96. Je-li tomu tak, existuje přímý konkurenční vztah mezi referenčním produktem a skutečně použitým produktem, přičemž posledně uvedený je „obdobný“ ve smyslu směrnice 2003/96. Je tudíž třeba jej zdanit na odpovídající úrovni.
50.
Stejně jako Komise se nicméně domnívám, že tak tomu ve věcech v původních řízeních nebylo, a to z důvodu velmi specifické povahy sporných produktů a jejich konkrétního průmyslového využití. Směrnice 2003/96 tedy neumožňuje mezi produkty, jejichž úrovně zdanění se berou v úvahu jakožto referenční úrovně, určit, který produkt musí být konkrétně považován za „obdobný“. Směrnice 2003/96 se v takových situacích spokojuje s uvedením skupiny potenciálně obdobných produktů.
51.
V takových případech ponechává směrnice 2003/96 členským státům určitý prostor pro uvážení, což znamená, že jim přísluší v souladu s uvedenou směrnicí stanovit objektivní kritéria umožňující určit, který produkt mezi palivy uvedenými v příloze I tabulce C uvedené směrnice je v každém jednotlivém případě nutno považovat za obdobný jako produkt skutečně použitý. V tomto ohledu se mohou členské státy inspirovat bodem 14 odůvodnění směrnice 2003/96, který stanoví, že „minimální úrovně zdanění by měly odrážet konkurenční postavení různých energetických produktů a elektřiny. V této souvislosti je vhodné provést výpočet těchto minimálních úrovní pokud možno v závislosti na energetickém obsahu výrobků. Tato metoda by se však neměla uplatnit u pohonných hmot“ (kurziva provedena autorem tohoto stanoviska).
52.
Logika, kterou je nutno se řídit, tak může být shrnuta následujícím způsobem: nejprve je nezbytné zjistit, zda je „jiný“ energetický produkt používán jako palivo, nebo jako pohonná hmota. Za předpokladu, že je produkt používán jako palivo, je třeba v každém jednotlivém případě ověřit, zda je energetický produkt substitutem některého z energetických produktů stanovených výslovně ve směrnici 2003/96, nebo zda jeho vlastnosti a konkrétní účel použití, který z nich vyplývá, jakoukoli zastupitelnost vylučují. Pokud nelze konstatovat zastupitelnost, přísluší tedy členskému státu, aby v souladu s uvedenou směrnicí stanovil objektivní kritéria umožňující určit, který produkt mezi palivy, jejichž výčet je uveden v příloze I tabulce C, lze považovat za obdobný skutečně použitému produktu.
IV – Závěry
53.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžné otázky Bundesfinanzhof (Německo) ve věcech C‑43/13 a C‑44/13 odpověděl následovně:
„Pokud je energetický produkt ve smyslu čl. 2 odst. 1 směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, který není uveden v příloze I tabulce C této směrnice, používán jako palivo, je třeba jej v souladu s čl. 2 odst. 3 prvním pododstavcem uvedené směrnice zdanit sazbou, která se podle vnitrostátního práva uplatní na některý z produktů uvedený v této tabulce v případě jeho použití jako palivo. Mezi produkty uvedenými v této tabulce je nutno považovat za obdobný ten produkt, který zastupuje skutečně použitý produkt pro účely jeho konkrétního použití. Pokud vzhledem k zvláštnostem dotyčného produktu a jeho konkrétního použití nemůže být taková zastupitelnost konstatována, přísluší každému členskému státu, aby v souladu se směrnicí 2003/96 stanovil objektivní kritéria umožňující určit, který produkt mezi palivy uvedenými v příloze I tabulce C lze považovat za obdobný skutečně použitému produktu.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – Úř. věst. L 283, s. 51; Zvl. vyd. 03/13, s. 4.
(
3
) – Viz příloha I Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1, Zvl. vyd. 02/02 s. 382), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1549/2006 ze dne 17. října 2006 (Úř. věst. L 301, s. 1, dále jen „nařízení (EHS) č. 2658/87“).
(
4
) – Zdůraznění provedeno autorem tohoto stanoviska.
(
5
) – BGBl. 2006 I, s. 1534.
(
6
) – Kronos Titan ve svém vyjádření upřesňuje, že se jedná o čistý toluen spadající do podpoložky 2902 30 00 KN, a nikoli o toluen spadající do podpoložky 2707 20 KN, v jehož případě se jedná o smíšený produkt. Konkurenční podniky používaly jako palivo pro stejné technické účely, tj. k vyvolání požadované chemické reakce, která vyžaduje teplotu 1650 °C, topný olej.
(
7
) – Viz zejména rozsudek ze dne 9. dubna 2013, Komise v. Irsko (C‑85/11, bod 35 a citovaná judikatura).
(
8
) – Viz čl. 2 odst. 3 první pododstavec směrnice 2003/96 ve španělské, německé, anglické, francouzské a italské jazykové verzi.
(
9
) – Tamtéž.
(
10
) – Znění směrnice 2003/96 prokazuje, že uvedený bod 17 odůvodnění nebrání použití energetických produktů pro energetické využití, ale umožňuje diferenciaci podle způsobu použití tak, jak je stanoveno v uvedené směrnici.
(
11
) – Předmětem článků 7 a 8 jsou „minimální úrovně zdanění platné pro pohonné hmoty“, respektive „minimální úrovně zdanění platné pro výrobky používané jako pohonná hmota“, zatímco článek 9 odkazuje na „minimální úrovně zdanění platné pro paliva“.
(
12
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 1. března 2007, Jan De Nul (C-391/05, Sb. rozh. s. I-1793, body 18 až 23).
(
13
) – Viz bod 4 odůvodnění směrnice 2003/96
(
14
) – Směrnice Rady ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z minerálních olejů (Úř. věst. L 316, s. 12).
(
15
) – Směrnice Rady ze dne 19. října 1992 o sbližování sazeb spotřebních daní z minerálních olejů (Úř. věst. L 316, s. 19).
(
16
) – Směrnice Rady ze dne 22. prosince 1994, kterou se mění směrnice 92/12/EHS o obecné úpravě, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani, směrnice [92/81] a směrnice [92/82] (Úř. věst. L 365, s. 46; Zvl. vyd. 09/01, s. 264).
(
17
) – Rozsudek ze dne 29. dubna 2004, Komise v. Německo (C-240/01, Recueil, s. I-4733, bod 39).
(
18
) – Výše uvedený rozsudek Komise v. Německo (body 40 a 44).
(
19
) – V tomto smyslu viz body 52 a 53 stanoviska generálního advokáta Geelhoeda ve věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Komise v. Německo.
(
20
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. září 2009, Plantanol (C-201/08, Sb. rozh. s. I-8343, bod 39).