62021CJ0057_RES
Cauza C‑57/21
RegioJet a. s
împotriva
České dráhy a.s.
[cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší soud (Republica Cehă)]
Hotărârea Curții (Camera a doua) din 12 ianuarie 2023
„Trimitere preliminară – Concurență – Abuz de poziție dominantă – Norme care guvernează acțiunile în despăgubire în temeiul dreptului intern în cazul încălcărilor dispozițiilor legislației în materie de concurență a statelor membre și a Uniunii Europene – Directiva 2014/104/UE – Articolele 5 și 6 – Divulgarea probelor – Probe incluse în dosarul unei autorități în materie de concurență – Procedură pendinte în fața Comisiei Europene referitoare la o încălcare a normelor de concurență – Procedură națională referitoare la o acțiune în reparație care vizează aceeași încălcare – Condiții privind divulgarea probelor”
Concurență – Acțiuni în repararea prejudiciului cauzat de încălcări ale normelor de concurență – Directiva 2014/104 – Aplicarea în timp – Dispoziții de drept material – Interdicție privind aplicarea retroactivă a reglementării naționale de transpunere – Dispoziții care nu sunt de drept material – Interdicție privind aplicarea reglementării naționale de transpunere unor acțiuni introduse înainte de 26 decembrie 2014
(Directiva 2014/104 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 22)
(a se vedea punctele 36-39)
Concurență – Acțiuni în repararea prejudiciului cauzat de încălcări ale normelor de concurență – Directiva 2014/104 – Aplicarea în timp – Dispoziții care urmăresc să confere instanțelor naționale posibilitatea de a dispune divulgarea probelor relevante pe care le controlează pârâtul sau un terț – Dispoziții care nu sunt de drept material
[Directiva 2014/104 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 5 alin. (1) primul paragraf, art. 6 și art. 22 alin. (2)]
(a se vedea punctele 40-47)
Concurență – Acțiuni în repararea prejudiciului cauzat de încălcări ale normelor de concurență – Directiva 2014/104 – Dispoziții care urmăresc să confere instanțelor naționale posibilitatea de a dispune divulgarea de probe incluse în dosarul unei autorități în materie de concurență – Posibilitatea unei instanțe naționale de a dispune divulgarea probelor în pofida suspendării procedurii judiciare în considerarea unei proceduri pendinte în fața Comisiei – Admisibilitate – Condiții
(Directiva 2014/104 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 5 și 6)
(a se vedea punctele 48-61 și 64-78 și dispozitiv 1)
Concurență – Acțiuni în repararea prejudiciului cauzat de încălcări ale normelor de concurență – Directiva 2014/104 – Dispoziții care urmăresc să confere instanțelor naționale posibilitatea de a dispune divulgarea de probe incluse în dosarul unei autorități în materie de concurență – Divulgarea probelor enumerate la articolul 6 alineatul (5) din directivă – Condiții – Încheierea procedurii pendinte în fața autorității de concurență – Suspendarea procedurii de către autoritatea națională în materie de concurență în așteptarea unei decizii definitive a Comisiei – Act care nu constituie o încheiere a procedurii
[Directiva 2014/104 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 6 alin. (5)]
(a se vedea punctele 82-91 și dispozitiv 2)
Concurență – Acțiuni în repararea prejudiciului cauzat de încălcări ale normelor de concurență – Directiva 2014/104 – Dispoziții care urmăresc să confere instanțelor naționale posibilitatea de a dispune divulgarea de probe incluse în dosarul unei autorități în materie de concurență – Divulgarea probelor enumerate la articolul 6 alineatul (5) din directivă – Extindere de către statele membre a listei de probe care intră sub incidența acestei dispoziții – Inadmisibilitate
[Directiva 2014/104 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 5 alin. (8) și art. 6 alin. (5) și (9)]
(a se vedea punctele 103-109 și 112 și dispozitiv 3)
Concurență – Acțiuni în repararea prejudiciului cauzat de încălcări ale normelor de concurență – Directiva 2014/104 – Dispoziții care urmăresc să confere instanțelor naționale posibilitatea de a dispune divulgarea de probe incluse în dosarul unei autorități în materie de concurență – Mecanism care permite instanțelor naționale să dispună divulgarea de probe în scopuri conservatorii și să amâne examinarea naturii probelor – Admisibilitate – Condiții
[Directiva 2014/104 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 5 alin. (8) și art. 6 alin. (5) și (9)]
(a se vedea punctele 113-128 și dispozitiv 4)
Rezumat
În cursul anului 2015, RegioJet, operator de transport feroviar de persoane pe ruta Praga‑Ostrava, a introdus la Městský soud v Praze (Tribunalul Municipal din Praga, Republica Cehă) o acțiune în despăgubire împotriva České dráhy, operatorul de transport feroviar național ceh, având ca obiect repararea prejudiciului suferit ca urmare a unor pretinse încălcări ale dreptului concurenței săvârșite de aceasta din urmă.
În anul 2012, autoritatea cehă în materie de concurență deschisese deja o procedură administrativă privind un posibil abuz de poziție dominantă săvârșit de České dráhy, care a fost suspendată în anul 2016 după deschiderea de către Comisia Europeană a unei proceduri privind aceleași acțiuni.
În cadrul acțiunii sale în despăgubire, RegioJet a depus la Tribunalul Municipal din Praga o cerere de divulgare a mai multe documente despre care presupunea că se aflau în posesia České dráhy. Autoritatea cehă în materie de concurență a indicat însă că documentele solicitate de care dispunea în cadrul procedurii administrative, ca și celelalte documente solicitate, care constituie împreună cu acestea din urmă un ansamblu coerent, nu puteau fi divulgate până la încheierea definitivă a acestei proceduri.
Cu toate acestea, după ce a sesizat Comisia cu privire la acest aspect, Tribunalul Municipal din Praga a admis cererea de divulgare de documente și a dispus ca České dráhy să depună la dosar documente care conțin informații pregătite în mod expres de această societate în vederea procedurii în fața autorității de concurență cehă, precum și informații păstrate în afara cadrului procedurii menționate. Aceeași instanță a hotărât în plus să suspende procedura pe fond privind acțiunea în despăgubire până la încheierea procedurii inițiate de Comisie.
În apel, decizia prin care se dispune divulgarea documentelor a fost confirmată de Vrchní soud v Praze (Curtea Superioară din Praga, Republica Cehă), care, pentru a asigura protecția mijloacelor de probă divulgate, le‑a pus sub sechestru.
Chemată să se pronunțe, în calitate de instanță sesizată cu un recurs, asupra legalității deciziei Curții Superioare din Praga, Nejvyšší soud (Curtea Supremă, Republica Cehă) a decis să solicite Curții să se pronunțe cu privire la interpretarea Directivei 2014/104 privind despăgubirea victimelor practicilor anticoncurențiale (
1
), ale cărei articole 5 și 6 prevăd norme în materia divulgării probelor solicitate în vederea unei acțiuni în despăgubire în temeiul dreptului intern în cazul unor încălcări ale dispozițiilor legislației în materie de concurență a statelor membre și a Uniunii (
2
).
Interpretând articolele 5 și 6 din Directiva 2014/104, Curtea face precizări cu privire la întinderea competențelor instanțelor naționale în contextul unei cereri de divulgare a probelor în vederea unei acțiuni în despăgubire pentru încălcări ale dreptului concurenței, precum și cu privire la întinderea protecției unor astfel de probe în temeiul Directivei 2014/104 atunci când acestea sunt aferente unei proceduri administrative în materie de concurență care nu este încă încheiată.
Aprecierea Curții
În prealabil, Curtea amintește că Directiva 2014/104 stabilește în mod expres condițiile de aplicare în timp a dispozițiilor pe care le prevede, după cum este vorba sau nu, din perspectiva dreptului Uniunii, despre dispoziții materiale.
În speță, Curtea arată că posibilitatea de a dispune divulgarea probelor relevante deținute de pârât sau de un terț, în condițiile prevăzute la articolele 5 și 6 din Directiva 2014/104, nu privește decât măsurile procedurale aplicabile în fața instanțelor naționale, fără a afecta în mod direct situația juridică a părților.
În aceste condiții, pe de o parte, articolele 5 și 6 din Directiva 2014/104 nu figurează printre dispozițiile de drept material ale directivei respective, în sensul articolului 22 alineatul (1) din aceasta, și fac parte, în consecință, dintre celelalte dispoziții prevăzute la articolul 22 alineatul (2) din directiva menționată, pe care această dispoziție le declară aplicabile acțiunilor introduse după 26 decembrie 2014. Pe de altă parte, întrucât legiuitorul ceh a decis că dispozițiile naționale care urmăresc transpunerea dispozițiilor procedurale ale Directivei 2014/104 se aplică, în mod direct și necondiționat, și acțiunilor introduse înainte de data transpunerii în dreptul intern a acestei directive, dar ulterior datei de 26 decembrie 2014, rezultă că articolele 5 și 6 din directiva menționată sunt aplicabile acțiunii cu care instanța de trimitere a fost sesizată, având în vedere că aceasta a fost introdusă în anul 2015.
Cu privire la fond, Curtea subliniază, cu titlu introductiv, că, atunci când hotărăsc cu privire la litigiile privind despăgubirea victimelor comportamentelor anticoncurențiale, instanțele naționale au un rol complementar față de cel al autorităților de concurență ale statelor membre. Prin adoptarea Directivei 2014/104, legiuitorul Uniunii a pornit astfel de la constatarea că este necesar ca punerea în aplicare a normelor de concurență ale Uniunii de către autoritățile publice (public enforcement) și acțiunile în despăgubire pentru încălcarea acestor norme exercitate la nivel privat (private enforcement) să interacționeze în mod coerent, în special în ceea ce privește regimul de acces la documentele deținute de autoritățile în materie de concurență.
Referitor la acțiunile în despăgubire pentru încălcarea normelor de concurență, dispozițiile aplicabile divulgării de documente prevăzute la articolele 5-8 din Directiva 2014/104 reflectă o evaluare comparativă între, pe de o parte, eficacitatea acțiunilor desfășurate de autoritățile competente în domeniul concurenței și, pe de altă parte, efectivitatea acțiunilor în despăgubire introduse de persoanele care se consideră lezate de practici anticoncurențiale. Pe de altă parte, deși, ținând seama de asimetria informațională care caracterizează adesea litigiile privind acțiunile în despăgubire având ca obiect repararea prejudiciului suferit ca urmare a încălcărilor dreptului concurenței, Directiva 2014/104 urmărește să amelioreze accesul la probe al victimelor unor comportamente anticoncurențiale, aceasta îl încadrează de asemenea în mod strict.
În lumina acestor precizări, Curtea abordează, în primul rând, întrebarea preliminară referitoare la aspectul dacă o instanță națională care este sesizată cu o acțiune în despăgubire privind o încălcare a dreptului concurenței poate dispune divulgarea de probe suspendând în același timp procedura judiciară în considerarea unei proceduri administrative a Comisiei care nu este încă încheiată.
În această privință, Curtea constată că articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul 1/2003 (
3
) impune, desigur, instanțelor naționale să se abțină de la adoptarea unor decizii care pot intra în conflict cu o decizie preconizată de Comisie în cadrul procedurilor inițiate de aceasta și, în acest scop, să evalueze dacă este necesar să suspende procedura. Dintr‑o lectură de ansamblu a dispozițiilor Directivei 2014/104 rezultă însă că aceasta nu impune instanțelor naționale să suspende procedurile referitoare la acțiuni în despăgubire pentru încălcări ale normelor de concurență cu care sunt sesizate ca urmare a inițierii unei proceduri în fața Comisiei cu privire la aceleași încălcări.
Referitor la acest aspect, Curtea precizează că, atunci când o instanță dispune divulgarea de probe părților sau terților în cadrul unei acțiuni în despăgubire care a fost suspendată ca urmare a inițierii unei proceduri de către Comisie, instanța menționată nu adoptă, în principiu, o decizie care poate intra în conflict cu decizia preconizată de Comisie.
Instanța națională trebuie să limiteze însă divulgarea de probe la ceea ce este strict relevant, proporțional și necesar, evitând totodată posibilitatea ca o astfel de divulgare să interfereze în mod nejustificat cu investigația în curs desfășurată de Comisie. În acest scop, ea trebuie să efectueze o examinare exigentă cu privire la relevanța probelor solicitate, legătura dintre aceste probe și cererea de despăgubire prezentată, caracterul suficient al gradului de precizie a probelor respective și proporționalitatea lor. În acest cadru, instanța națională trebuie de asemenea să țină seama de împrejurarea că procedura referitoare la acțiunea în despăgubire a fost sau nu suspendată.
În al doilea rând, Curtea răspunde la întrebarea preliminară referitoare la aspectul dacă suspendarea procedurii administrative deschise de o autoritate națională în materie de concurență ca urmare a inițierii unei proceduri a Comisiei cu privire la aceleași fapte poate fi asimilată unei modalități de încheiere a procedurii „într‑un alt mod”, în sensul articolului 6 alineatul (5) din Directiva 2014/104, ceea ce autorizează instanța națională să dispună divulgarea unor documente aferente acestei proceduri care sunt vizate de dispoziția menționată (
4
).
În această privință, Curtea arată că, atunci când Directiva 2014/104 se referă la încheierea procedurii prin adoptarea unei decizii sau „într‑un alt mod”, aceasta face referire la măsuri prin care o autoritate națională în materie de concurență decide că, ținând seama de informațiile culese în cursul procedurii, este posibil sau chiar necesar să se pronunțe și să o încheie. În schimb, o suspendare a procedurii administrative naționale până când Comisia încheie investigația în cauza vizată nu constituie decât o măsură provizorie care nu poate fi asimilată unei încheieri a acestei proceduri.
În al treilea rând, Curtea precizează că o legislație națională care limitează temporar divulgarea tuturor informațiilor prezentate în cursul unei proceduri administrative în materia concurenței nu este conformă cu articolul 6 alineatul (5) litera (a) și cu articolul 6 alineatul (9) din Directiva 2014/104.
Astfel, din modul de redactare a articolului 6 alineatul (5) din Directiva 2014/104, interpretat în lumina considerentului (25) al acesteia, reiese în mod neechivoc că protecția temporară conferită în temeiul acestei dispoziții nu privește orice informație care a fost prezentată unei autorități în materie de concurență, ci numai informațiile care au fost pregătite în mod specific în cadrul unei proceduri inițiate de autoritatea respectivă.
Această concluzie este confirmată de o interpretare sistemică a Directivei 2014/104. În această privință, Curtea subliniază în special că faptul de a permite statelor membre să extindă sfera informațiilor a căror divulgare nu poate fi dispusă decât după încheierea procedurii, în sensul articolului 6 alineatul (5) din directiva menționată, ar conduce la o divulgare mai limitată a probelor, în contradicție cu logica articolului 5 alineatul (8) din această directivă, care autorizează în mod expres statele membre să adopte norme care conduc la o divulgare mai largă a probelor.
În al patrulea și ultimul rând, Curtea arată că Directiva 2014/104 nu se opune ca o instanță națională, în aplicarea unui instrument procedural de drept național, să dispună divulgarea de probe cu unicul scop de a le pune sub sechestru și de a le divulga numai odată ce instanța va fi verificat dacă această divulgare trebuie să aștepte încheierea unei proceduri administrative în curs. Astfel, cu condiția respectării cerințelor care decurg din principiul proporționalității, un asemenea instrument procedural este de natură să contribuie la efectivitatea cererilor de despăgubire pentru încălcarea normelor de concurență, menținând în același timp protecția de care beneficiază anumite probe în temeiul articolului 6 alineatul (5) din Directiva 2014/104.
(
1
)	Directiva 2014/104/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 noiembrie 2014 privind anumite norme care guvernează acțiunile în despăgubire în temeiul dreptului intern în cazul încălcărilor dispozițiilor legislației în materie de concurență a statelor membre și a Uniunii Europene (JO 2014, L 349, p. 1).
(
2
)	Articolul 5 din această directivă prevede normele care, împreună, formează un regim general în materia divulgării probelor solicitate în vederea unei acțiuni în despăgubire în temeiul dreptului intern în cazul unor încălcări ale dispozițiilor legislației în materie de concurență a statelor membre și a Uniunii Europene. În completarea acestei dispoziții, articolul 6 din directiva respectivă prevede normele specifice privind divulgarea probelor incluse în dosarele autorităților însărcinate cu punerea în aplicare a normelor de concurență.
(
3
)	Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele [101] și [102 TFUE] (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).
(
4
)	Articolul 6 alineatul (5) din Directiva 2014/104 permite instanțelor naționale să dispună, după încheierea procedurii administrative inițiate de o autoritate în materie de concurență, divulgarea informațiilor pregătite de o persoană fizică sau juridică în mod specific în cadrul acestor proceduri, a informațiilor pe care aceasta din urmă le‑a redactat și le‑a transmis părților în cursul acestor proceduri, precum și a propunerilor de încheiere a unei tranzacții care au fost retrase.