62018CC0702
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL MICHAL BOBEK
prezentate la 28 noiembrie 2019 (
1
)
Cauza C‑702/18 P
Przedsiębiorstwo Produkcyjno‑Handlowe „Primart” Marek Łukasiewicz
împotriva
Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
„Recurs – Marcă a Uniunii Europene – Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Cerere de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene PRIMART Marek Łukasiewicz – Mărcile naționale anterioare PRIMA – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 76 alineatul (1) – Întinderea controlului judiciar al Tribunalului”
I. Introducere
1.
Prezentul recurs are ca obiect întinderea controlului judiciar pe care Tribunalul trebuie să îl realizeze în cazul deciziilor camerei de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) adoptate în cadrul procedurilor privind motivele relative de refuz al înregistrării unor mărci ale Uniunii Europene. Problema concretă ridicată este măsura în care Tribunalul poate examina argumente pe care părțile nu le‑au prezentat în fața EUIPO.
2.
Pentru soluționarea acestei probleme, este necesară clarificarea sensului articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene (
2
) și al articolului 188 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.
II. Cadrul juridic
3.
Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 (
3
) prevede:
„Motive relative de refuz
(1)   La opoziția titularului unei mărci anterioare, se respinge înregistrarea mărcii solicitate atunci când:
[…]
(b)
din cauza identității sau asemănării sale cu marca anterioară și din cauza identității sau asemănării produselor sau serviciilor pe care le desemnează cele două mărci, există un risc de confuzie pe teritoriul în care este protejată marca anterioară; riscul de confuzie include riscul de asociere cu marca anterioară.”
4.
Articolul 76 din Regulamentul nr. 207/2009 (
4
), în versiunea aplicabilă în prezenta procedură, prevede:
„Examinarea din oficiu a faptelor
(1)   În cursul procedurii, Oficiul procedează la examinarea din oficiu a faptelor; cu toate acestea, în cazul unei proceduri privind motivele relative de respingere a înregistrării, examinarea este limitată la motivele invocate și la cererile introduse de părți.
(2)   Oficiul poate să nu ia în considerare faptele pe care părțile nu le‑au invocat sau dovezile pe care nu le‑au furnizat în timp util.”
5.
La rândul său, articolul 188 din Regulamentul de procedură al Tribunalului prevede:
„Obiectul litigiului dedus judecății Tribunalului
Memoriile depuse de părți în cadrul procedurii aflate pe rolul Tribunalului nu pot modifica obiectul litigiului care s‑a aflat pe rolul camerei de recurs.”
III. Situația de fapt și procedura
A.
Procedura în fața EUIPO
6.
Situația de fapt, astfel cum este prezentată în hotărârea atacată (
5
), poate fi rezumată după cum se arată în continuare.
7.
La 27 ianuarie 2015, Przedsiębiorstwo Produkcyjno‑Handlowe „Primart” Marek Łukasiewicz (denumită în continuare „Primart”) a depus o cerere de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene la EUIPO în temeiul Regulamentului nr. 207/2009. Marca a cărei înregistrare a fost solicitată este semnul figurativ următor:
8.
Produsele pentru care s‑a solicitat înregistrarea fac parte din clasa 30 din Aranjamentul de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și cu modificările ulterioare, și corespund următoarei descrieri: „Zaharuri, îndulcitori naturali, învelișuri și umpluturi dulci, produse apicole; cafea, ceaiuri, cacao și înlocuitori ai acestora; gheață, înghețate, iaurturi înghețate și piureuri de fructe înghețate; sare, mirodenii, arome și condimente; produse de panificație, produse de cofetărie, ciocolată și deserturi; cereale procesate, amidon și produse obținute din acesta; produse de panificație și drojdii; biscuiți”.
9.
La 29 aprilie 2015, Bolton Cile España, SA a formulat opoziție, în temeiul articolului 41 din Regulamentul nr. 207/2009, la înregistrarea mărcii solicitate pentru toate produsele menționate la punctul anterior. Opoziția s‑a întemeiat în special pe marca spaniolă PRIMA, înregistrată la 22 septembrie 1973 cu numărul 2578815 și reînnoită la 9 aprilie 2013, care desemnează produse din clasa 30 și corespunde descrierii următoare: „Sosuri și condimente; cafea; ceai; cacao; zahăr; orez; tapioca; sago, cafea artificială; făină și preparate din cereale; pâine; biscuiți; prăjituri și torturi; produse de patiserie și produse de cofetărie; gheață comestibilă; miere; melasă; drojdie, praf de copt, sare; muștar; piper; oțet; gheață”. Motivul invocat în susținerea opoziției a fost cel menționat la articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.
10.
La 2 septembrie 2016, divizia de opoziție a respins opoziția în totalitate. Totuși, în urma căii de atac formulate de Bolton Cile España, prin decizia din 22 iunie 2017 (
6
), camera a patra de recurs a EUIPO a anulat decizia diviziei de opoziție, a admis opoziția, a respins cererea de înregistrare a mărcii și a obligat Primart la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cursul procedurii de opoziție și al celei în fața camerei de recurs.
11.
Camera de recurs a considerat, în ceea ce privește marca spaniolă anterioară, că teritoriul relevant pentru analiza riscului de confuzie este Spania și că publicul relevant este publicul larg din acest stat membru. După ce a comparat semnele, camera de recurs a concluzionat că există un risc de confuzie din partea publicului relevant. În acest context, ea a observat că termenul „prima” înseamnă „verișoară” sau „primă” pentru consumatorul spaniol relevant. În schimb, marca solicitată ar fi lipsită de semnificație. Camera de recurs a afirmat totodată că nivelul caracterului distinctiv intrinsec al mărcii naționale anterioare este mediu. În opinia sa, consumatorul spaniol nu ar înțelege cuvântul „prima” ca fiind un cuvânt care denotă calitatea excelentă a unui lucru, ca în alte limbi ale Uniunii Europene (precum germana sau olandeza).
B.
Hotărârea atacată și procedura în fața Curții
12.
La 24 august 2017, Primart a introdus la Tribunal o acțiune în anulare împotriva deciziei atacate. În cererea introductivă, Primart a invocat încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.
13.
La 12 septembrie 2018, Tribunalul a respins acțiunea, confirmând constatările camerei de recurs cu privire la existența unui risc de confuzie între cele două semne. În acest context, Tribunalul a considerat argumentele societății Primart referitoare la caracterul distinctiv pretins slab al mărcii anterioare ca fiind inadmisibile, în conformitate cu articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, în măsura în care nu au fost invocate în fața camerei de recurs.
14.
În recursul aflat pe rolul Curții, formulat la 9 noiembrie 2018, Primart solicită Curții anularea hotărârii atacate, precum și a deciziei atacate a Camerei a patra de recurs a EUIPO, obligarea EUIPO și a Bolton Cile España la plata cheltuielilor ocazionate de procedura desfășurată în fața camerei de recurs și a Tribunalului, și obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii cu care a fost sesizată Curtea.
15.
La rândul lor, EUIPO și Bolton Cile España solicită Curții respingerea recursului și obligarea Primart la plata cheltuielilor de judecată.
IV. Apreciere
16.
Primart se întemeiază pe un singur motiv de recurs, invocând încălcarea articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009. Ea contestă punctele 87-90 din hotărârea atacată, în care Tribunalul a considerat că argumentele sale privind caracterul distinctiv al mărcii anterioare erau inadmisibile.
17.
În prima parte a prezentelor concluzii, vom analiza afirmația Bolton Cile España potrivit căreia recursul este inadmisibil (A). Vom aborda apoi fondul recursului (B), expunând pe scurt principalele argumente ale părților (1) și arătând motivele pentru care considerăm că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la aplicarea articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 (2). A doua parte a prezentelor concluzii privește consecințele acestei aprecieri. În opinia noastră, hotărârea atacată trebuie să fie anulată, iar cauza trimisă spre rejudecare la Tribunal (C).
A.
Admisibilitatea
18.
Bolton Cile España consideră că recursul este inadmisibil pentru două motive. În primul rând, ea susține că recursul nu include un rezumat al motivelor de drept invocate, fiind încălcat astfel articolul 168 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul de procedură al Curții. În al doilea rând, argumentele principale invocate de Primart, care privesc semnificația cuvântului „prima” și caracterul distinctiv al unei mărci care include acest cuvânt, ridică probleme de fapt, iar nu de drept.
19.
Considerăm că argumentele societății Bolton Cile España sunt neconvingătoare.
20.
În ceea ce privește primul motiv, observăm că cererea de recurs conține, la pagina 3, un rezumat al motivului invocat de Primart. Rezumatul respectiv explică, în mod succint dar clar, motivele criticilor aduse de Primart și indică punctele din hotărârea atacată despre care se pretinde că ar fi viciate de erori.
21.
În ceea ce privește al doilea motiv, argumentele societății Primart privesc neexaminarea de către Tribunal a aspectului dacă termenul „prima” are semnificații suplimentare (în afara celor identificate), precum și o conotație laudativă și, în cazul unui răspuns afirmativ, dacă acest lucru are vreun impact asupra caracterului distinctiv intrinsec al mărcii anterioare. Primart susține că neexaminarea aspectului menționat constituie o încălcare a articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009. Nu există nicio îndoială că aceasta este o chestiune de drept și, prin urmare, poate face obiectul examinării în recurs.
B.
Cu privire la fond
1. Argumentele părților
22.
Primart consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare la aplicarea articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009. Ea afirmă că Tribunalul ar fi trebuit să considere că argumentele sale referitoare la caracterul distinctiv pretins slab al mărcii anterioare erau admisibile și, astfel, să le fi examinat pe fond, chiar dacă au fost invocate pentru prima dată în acest stadiu al procedurii.
23.
Mai precis, Primart susține că semnificația cuvântului „prima” – care corespunde unor termeni precum „primul”, „cel mai bun” sau „cel mai important”, având astfel o conotație laudativă – constituie un fapt notoriu. În opinia sa, nu este necesar ca faptele notorii să fie invocate în cursul etapei administrative a procedurii. În această privință, Primart face referire la jurisprudența potrivit căreia solicitantul unei mărci împotriva căruia EUIPO invocă fapte notorii trebuie să poată contesta exactitatea acestor fapte în fața Tribunalului (
7
).
24.
În acest context, Primart arată că regula privind examinarea de către EUIPO a motivelor invocate în cadrul unei proceduri de opoziție, prevăzută la articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, constituie o excepție de la regula potrivit căreia el trebuie „să procedeze la examinarea din oficiu a faptelor”. Astfel, regula respectivă trebuie interpretată restrictiv.
25.
Primart consideră totodată că, întrucât camera de recurs a examinat sensul cuvântului „prima” din oficiu, trebuie să aibă dreptul de a contesta în fața Tribunalului constatările camerei de recurs referitoare la acest aspect.
26.
EUIPO este de acord în mare măsură cu Primart asupra aspectului menționat. În opinia sa, Tribunalul a săvârșit o eroare în aplicarea articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009.
27.
EUIPO admite că interpretarea strict literală a articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 ar putea să confirme interpretarea dată de Tribunal. Tribunalul a respins însă deja – potrivit EUIPO, în mod corect – o asemenea interpretare (
8
). Din această jurisprudență reiese că respectivul caracter distinctiv intrinsec al unei mărci anterioare este unul dintre elementele pe care Tribunalul trebuie să le examineze, dacă este necesar din oficiu, pentru a asigura aplicarea corectă a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009. EUIPO susține că problema caracterului distinctiv al mărcii anterioare constituie o problemă de drept care poate fi ridicată pentru prima dată în fața Tribunalului.
28.
În schimb, Bolton Cile España afirmă în esență că recursul trebuie respins ca nefondat întrucât Tribunalul nu a săvârșit nicio eroare de drept. Funcția procedurii desfășurate la Tribunal nu este de a conduce la o nouă apreciere a împrejurărilor de fapt din perspectiva înscrisurilor prezentate pentru prima dată în fața sa. Obiectivul procedurii judiciare este doar reexaminarea aprecierilor EUIPO cu privire la cadrul factual și juridic al litigiului, astfel cum a fost prezentat în fața camerei de recurs de către părți.
29.
Bolton Cile España subliniază că argumentele societății Primart referitoare la caracterul distinctiv pretins slab al mărcii anterioare nu au fost invocate în fața camerei de recurs. A permite ca aceste argumente să fie analizate în fața Tribunalului pentru prima dată ar conduce la încălcarea articolului 188 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, întrucât ele ar avea ca efect modificarea obiectului procedurii desfășurate în fața camerei de recurs.
2. Analiză
30.
Întinderea controlului exercitat de Tribunal în privința deciziilor adoptate de EUIPO este definită la articolul 188 din Regulamentul de procedură al Tribunalului. Potrivit acestei dispoziții, intitulată „Obiectul litigiului dedus judecății Tribunalului”, „[m]emoriile depuse de părți în cadrul procedurii aflate pe rolul Tribunalului nu pot modifica obiectul litigiului care s‑a aflat pe rolul camerei de recurs” (
9
).
31.
Astfel, elementele care pot fi prezentate în mod corespunzător la Tribunal trebuie să fie stabilite în funcție de elementele care au fost prezentate în fața camerei de recurs. În acest sens, articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 prevede că EUIPO trebuie să „procedeze la examinarea din oficiu a faptelor”. Totuși, „în cazul unei proceduri privind motivele relative de respingere a înregistrării, examinarea este limitată la motivele invocate și la cererile introduse de părți”.
32.
Prin urmare, deși prezentul recurs are ca obiect o pretinsă eroare de procedură săvârșită de Tribunal, este necesar să se stabilească mai întâi sensul articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009.
33.
Este cert că Primart nu a susținut în fața EUIPO că respectivul caracter distinctiv intrinsec al mărcii anterioare este slab întrucât cuvântul „prima” are un sens laudativ. A fortiori, ea nu a prezentat nici fapte și nici probe în acest sens.
34.
Prin urmare, interpretarea literală a articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, analizat în mod izolat, ar putea conduce la concluzia că Tribunalul nu a săvârșit o eroare la punctele 87-90 din hotărârea atacată. Acest lucru este valabil în special în cazul interpretării articolului 76 alineatul (1) din versiunea engleză a regulamentului, limba engleză fiind limba de procedură în prezenta cauză.
35.
Totuși, în opinia noastră, concluzia respectivă este eronată.
36.
Atunci când formularea articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 este analizată în diversele versiuni lingvistice ale regulamentului și, ceea ce este mai important, când dispoziția menționată este interpretată din perspectiva obiectivului său și a sistemului general din care face parte, devine clar că domeniul său de aplicare nu este atât de larg cum poate apărea la prima vedere.
a) Versiunile lingvistice (diferite) ale redactării articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009
37.
Există diferențe semnificative între diversele versiuni lingvistice ale articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009. În timp ce versiunea în limba engleză precizează că, în cadrul unei proceduri de opoziție, EUIPO poate lua în considerare doar „facts, evidence and arguments” [faptele, probele și argumentele] invocate de părți și „relief sought” [cererile introduse] de acestea, în alte versiuni lingvistice regula pare să fie mai puțin strictă.
38.
Ceea ce este aparent incontestabil în toate versiunile lingvistice ale regulamentului este că în cadrul procedurii de opoziție, la fel ca în cazul altor tipuri de proceduri, camera de recurs trebuie să se încadreze în limitele cererilor introduse de părți. Altfel spus, camera de recurs nu se poate pronunța ultra petita atunci când soluționează un litigiu.
39.
Totuși, în ceea ce privește detalierea interacțiunii părților cu camera de recurs, argumentele lor de fapt și de drept și prezentarea probelor, textul articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 este departe de a fi coerent.
40.
De exemplu, în unele versiuni lingvistice, dispoziția respectivă limitează întinderea reexaminării efectuate de camera de recurs la „motive”, iar nu la „argumente” (
10
). Aceasta este o diferență destul de importantă, deoarece pot fi prezentate argumente în mod evident diferite în susținerea unui singur motiv. Mai mult, în timp ce unele versiuni, precum cea engleză, menționează în mod expres atât problemele de drept, cât și de fapt (
11
) sau utilizează termeni despre care se poate afirma că includ ambele noțiuni (
12
), în alte versiuni, regula este limitată la afirmațiile de fapt (și nu menționează „motivele” sau „argumentele”) (
13
) sau, dimpotrivă, este limitată la „motive” sau la „argumente” (fără a face referire explicit la „fapte” sau la „probe”) (
14
).
41.
Versiunea engleză a articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 pare astfel să fie printre cele mai restrictive în ceea ce privește întinderea controlului exercitat de camera de recurs (
15
). Mai multe dintre celelalte versiuni lingvistice sunt mult mai deschise în această privință. În ansamblu, există o lipsă clară de precizie terminologică în cazul modului exact în care trebuie restricționată examinarea.
42.
Potrivit unei jurisprudențe constante, în caz de divergență între diferitele versiuni lingvistice, dispoziția în cauză trebuie interpretată în raport cu economia generală și cu finalitatea reglementării din care face parte (
16
).
b) Rațiunea care stă la baza articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009
43.
Cheia interpretării sistemice a articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 constă în distincția dintre motivele absolute de refuz (prevăzute la articolul 7 din Regulamentul nr. 207/2009) și motivele relative de refuz (prevăzute la articolul 8 din acest regulament). Cele dintâi privesc în esență protecția intereselor legate de ordinea publică și caracterul înregistrabil intrinsec al unei mărci (
17
), în condițiile în care cele din urmă vizează protecția intereselor comerciale private în litigiile dintre particulari (
18
).
44.
EUIPO poate (și ar trebui) să verifice, din oficiu atunci când este necesar, problemele legate de motivele absolute de refuz. Protecția și punerea în aplicare a intereselor care stau la baza motivelor absolute de refuz nu pot depinde, în principiu, de acțiunea particularilor, ale căror interese într‑un caz concret pot să coincidă sau nu cu interesul public.
45.
În schimb, atunci când problemele referitoare la caracterul înregistrabil al unei mărci sunt generate doar de existența unor drepturi anterioare, este rezonabil ca aprecierea EUIPO să se limiteze la argumentele de drept și de fapt prezentate de părțile interesate și la cererile lor către EUIPO. Altfel spus, în asemenea cazuri, problema caracterului înregistrabil apare doar dacă și în măsura în care titularul drepturilor anterioare contestă înregistrarea.
46.
În acest context, ni se pare oportun ca articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 să fie interpretat în sensul că, în general, precizează că, în acest din urmă caz, revine părților sarcina de a‑și apăra interesele în fața EUIPO. Ele sunt obligate să prezinte toate elementele de drept și de fapt pe care le consideră relevante pentru soluționarea litigiului și, dacă este cazul, să furnizeze probe în susținerea lor.
47.
Totuși, aceasta ridică atunci în mod evident problema nivelului de precizie și de specificitate pe care trebuie să îl aibă argumentele de drept și de fapt invocate de părți în fața EUIPO.
48.
În opinia noastră, articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 nu poate fi interpretat în sensul că impune camerei de recurs să nu examineze elementele de drept sau de fapt care, deși nu a fost invocate în mod specific de una dintre părți, sunt indisolubil legate de cele invocate de părți.
49.
De exemplu, odată ce a fost sesizată cu soluționarea unui diferend, nu se poate impune camerei de recurs să ignore dispoziții ale Regulamentului nr. 207/2009 care, deși nu au fost menționate de părți, sunt aplicabile în situația respectivă. În mod similar, raționamentul juridic pe care camera de recurs ar trebui să îl urmeze pentru a se pronunța asupra unei anumite probleme ridicate de părți ar putea să îi impună parcurgerea mai multor etape. Faptul că părțile nu au analizat una sau mai multe dintre aceste etape nu înseamnă că ele nu pot fi abordate de camera de recurs.
50.
Această interpretare a dispoziției menționate este confirmată de jurisprudența potrivit căreia chestiunile de drept prezentate în fața camerei de recurs includ și orice chestiune de drept care trebuie în mod necesar să fie examinată în vederea aprecierii faptelor și a probelor invocate de părți și în vederea admiterii sau a respingerii argumentelor, chiar dacă părțile nu au prezentat un punct de vedere asupra chestiunilor respective și chiar dacă EUIPO a omis să se pronunțe referitor la aspectul în cauză (
19
).
51.
Acest lucru este adevărat, în opinia noastră, cu o singură condiție: camera de recurs să se poată pronunța cu privire la respectivele elemente de drept sau de fapt. Altfel spus, camera de recurs trebuie să aibă la dispoziție toate informațiile necesare pentru a se pronunța asupra elementelor menționate. Pentru acest motiv, camera de recurs poate, independent de argumentele părților, să se pronunțe pe baza unor fapte notorii, cu condiția ca partea afectată să aibă posibilitatea de a dovedi existența unei erori în aprecierea caracterului notoriu al faptelor în cauză (
20
). În schimb, nu se poate considera că EUIPO trebuie să ridice și să soluționeze din oficiu chestiuni în cazul cărora sarcina invocării și a probei revine părților.
c) Articolul 188 din Regulamentul de procedură al Tribunalului
52.
Principiile de mai sus sunt atât relevante, cât și importante pentru stabilirea întinderii controlului exercitat de Tribunal, în temeiul articolului 188 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, în ceea ce privește argumentele de drept sau de fapt invocate de părți pentru prima dată în cursul procedurii judiciare.
53.
Potrivit unei jurisprudențe constante, controlul legalității deciziilor camerelor de recurs, pe care Tribunalul este obligat să îl realizeze, trebuie efectuat „cu privire la situația de fapt și de drept a litigiului, astfel cum a fost prezentată în fața camerei de recurs” (
21
).
54.
Totuși, aceasta nu înseamnă că Tribunalul este ținut de o apreciere eronată a situației de fapt efectuată de această cameră, din moment ce respectiva apreciere face parte din concluziile a căror legalitate este contestată în fața sa. (
22
). Într‑un mod mai general, instanțele Uniunii au statuat că, deși este necesar ca ele să se pronunțe doar asupra capetelor de cerere formulate de părți, al căror rol este să delimiteze cadrul litigiului, nu se pot limita la argumentele invocate de părți în susținerea revendicărilor lor, întrucât în caz contrar ar putea fi obligate să își întemeieze hotărârile pe considerații juridice eronate (
23
).
55.
Raționamentul care stă la baza acestei jurisprudențe este că instanțele Uniunii nu pot fi obligate să „poarte ochelari de cal” atunci când reexaminează constatările EUIPO. Pentru a verifica dacă EUIPO a interpretat și a aplicat în mod corect dispozițiile relevante ale Regulamentului nr. 207/2009, instanțele Uniunii pot fi determinate să analizeze anumite chestiuni de drept sau de fapt care, independent de argumentele părților, nu pot fi trecute cu vederea. De fapt, o abordare diferită ar putea conduce la confirmarea de către instanțele respective a unei interpretări sau aplicări vădit eronate a dispozițiilor în cauză.
56.
În acest context, instanțele Uniunii au precizat că există mai multe chestiuni care, deși nu au făcut obiectul observațiilor părților în contextul unei proceduri de opoziție, trebuie totuși să fie examinate de EUIPO și, în consecință, pot fi ridicate, chiar și pentru prima dată, în fața Tribunalului.
57.
În primul rând, pretinsele încălcări ale unor norme fundamentale de procedură de către EUIPO fac parte din cadrul juridic al cauzei, independent de aspectul dacă problemele menționate au fost sau nu ridicate și dezbătute de părți în fața camerei de recurs (
24
).
58.
În al doilea rând, ceea ce este și mai important pentru prezenta cauză, articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 și articolul 188 din Regulamentul de procedură al Tribunalului nu pot fi interpretate în sensul că interzic părților să pună sub semnul întrebării aprecierea EUIPO cu privire la elementele de drept sau de fapt pe care acest oficiu era obligat să le analizeze (dacă este cazul, din oficiu) și asupra cărora putea să se pronunțe.
59.
Este posibil ca aceasta să fie situația, printre altele, în cazul chestiunilor legate de caracterul distinctiv al unei mărci anterioare în raport cu care se susține că marca solicitată generează un risc de confuzie.
d) Analiza pentru stabilirea existenței unui risc de confuzie
60.
Trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, riscul de confuzie între două semne trebuie apreciat în mod global, ținând seama de toți factorii pertinenți din cauză (
25
). Este demn de subliniat că printre acești factori figurează caracterul distinctiv al mărcii anterioare, care – după cum a afirmat Curtea – „determină întinderea protecției” acordate mărcii anterioare: riscul de confuzie este cu atât mai ridicat cu cât caracterul distinctiv al mărcii respective este mai important (
26
). Astfel, caracterul distinctiv al mărcii anterioare constituie un element care „trebuie luat în considerare atunci când se apreciază dacă similitudinea dintre produsele sau serviciile acoperite de cele două mărci este suficientă pentru a genera un risc de confuzie” (
27
).
61.
În aceste împrejurări, odată ce o parte invocă existența unui risc de confuzie între o marcă anterioară și un semn a cărui înregistrare se solicită, EUIPO nu poate determina existența unui asemenea risc fără a examina caracterul distinctiv al mărcii anterioare. Faptul că anumite probleme legate de caracterul distinctiv al mărcii anterioare au fost invocate în mod corespunzător în fața camerei de recurs nu înseamnă însă că orice argument în această privință poate fi primit în fața Tribunalului.
62.
Este necesar să avem în vedere aspectul că jurisprudența menționată la punctul 54 de mai sus se întemeiază pe ideea potrivit căreia există anumite elemente de fapt sau de drept a căror evaluare constituie o etapă indispensabilă a aprecierii care trebuie efectuată de EUIPO. Deși părțile pot, desigur, să prezinte observații referitoare la aceste elemente (
28
), EUIPO poate în principiu să le analizeze din oficiu. Neluarea în considerare a unuia dintre factorii respectivi sau examinarea acestuia în funcție de criterii eronate constituie o eroare de drept care poate fi invocată pentru prima dată în fața Tribunalului.
63.
În schimb, există elemente ale analizei asupra cărora, în lipsa unor argumente sau probe din partea părților, EUIPO nu ar putea să se pronunțe. Revine părților să prezinte observații cu privire la aceste elemente. Nu se poate reproșa EUIPO că nu a ținut seama de elemente de drept sau de fapt pe care părțile nu le‑au adus în atenția sa. Astfel, neridicarea problemelor respective în timp util în fața EUIPO face inadmisibilă invocarea lor în fața Tribunalului.
e) Jurisprudența Hooligan
64.
Distincția dintre aceste două tipuri diferite de chestiuni este evidentă în cauza Hooligan (
29
), a cărei situație de fapt este similară cu cea din prezenta cauză. În cauza menționată, divizia de opoziție a admis opoziția formulată de titularul a două mărci anterioare (OLLY GAN), întrucât a considerat că exista un risc de confuzie cu marca solicitată (HOOLIGAN). Totuși, în urma căii de atac formulate de solicitanții înregistrării, camera de recurs a anulat decizia diviziei de opoziție și a respins opoziția. Titularul mărcilor anterioare, care nu au participat la procedura desfășurată în fața camerei de recurs, a atacat decizia acesteia din urmă la Tribunal. În acest context, el s‑a întemeiat pe caracterul distinctiv puternic pe care îl au mărcile sale, atât în mod intrinsec, cât și din perspectiva renumelui lor. La rândul său, Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI), potrivit denumirii sale de atunci, a solicitat Tribunalului să respingă aceste argumente ca fiind inadmisibile, întrucât nu au fost prezentate în fața camerei de recurs.
65.
Tribunalul a admis doar în parte obiecția formulată de OAPI.
66.
Tribunalul a observat că „invocarea caracterului distinctiv puternic constituie un motiv care este totodată de fapt și de drept”. Ținând seama de această observație, a realizat o distincție în funcție de aspectul dacă OAPI putea sau nu să se pronunțe asupra argumentelor părților, având în vedere probele pe care le‑au prezentat. Pe acest temei, a statuat că argumentele privind caracterul distinctiv care rezultă din renumele său sunt „în mare măsură, pur conjecturale” și revine astfel părților obligația să furnizeze informații și documente suficiente pentru a permite OAPI să se pronunțe cu privire la acestea. În lipsa unor argumente și a unor probe prezentate de părți, nu se poate reproșa OAPI că nu a analizat elementul menționat. Prin urmare, motivul reclamantei referitor la renumele mărcilor sale anterioare și la probele aferente a fost respins ca inadmisibil (
30
).
67.
În schimb, potrivit Tribunalului, caracterul distinctiv intrinsec al unei mărci anterioare este o chestiune pe care OAPI avea obligația să o examineze, dacă este necesar din oficiu, după deschiderea procedurii de opoziție. Acesta a arătat că, spre deosebire de renume, aprecierea caracterului distinctiv intrinsec nu implică niciun element de fapt pe care părțile ar avea obligația să îl prezinte. Astfel, doar OAPI poate să identifice și să aprecieze caracterul distinctiv intrinsec al mărcii anterioare. Pentru acest motiv, Tribunalul a statuat că, atunci când se apreciază riscul de confuzie, caracterul distinctiv intrinsec al mărcilor anterioare ale reclamantei constituie unul dintre elementele de drept care trebuie să fie clarificate pentru a asigura aplicarea corectă a regulamentului privind mărcile aflat în vigoare la momentul respectiv, având în vedere faptele, argumentele și probele prezentate de solicitant în fața OAPI. În consecință, argumentul reclamantei referitor la această chestiune a fost examinat pe fond (
31
).
68.
Principiile menționate au fost confirmate ulterior în alte hotărâri ale Tribunalului, în ceea ce privește aprecierea caracterului distinctiv intrinsec al semnelor în conflict (
32
) sau a altor elemente care constituie etape indispensabile în analiza care trebuie efectuată de EUIPO și astfel nu pot fi lăsate la libera apreciere a părților și trebuie să fie aplicate din oficiu, dacă este cazul (
33
).
69.
Deși, desigur, este posibil ca distincția dintre aceste două tipuri de argumente să nu fie întotdeauna ușor de realizat, pentru motivele expuse mai sus, nu vedem niciun motiv întemeiat pentru a deroga, în prezenta cauză, de la jurisprudența constantă a Curții. În consecință, la punctele 87-90 din hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că sunt inadmisibile argumentele societății Primart privind caracterul distinctiv intrinsec pretins slab al mărcii anterioare.
70.
Această constatare nu constituie o încălcare a articolului 188 din Regulamentul de procedură al Tribunalului (
34
), după cum susține Bolton Cile España. Argumentele invocate de Primart privind caracterul distinctiv intrinsec al mărcii anterioare sunt legate de o chestiune care a fost analizată de camera de recurs și, prin urmare, puteau fi invocate în mod valabil în fața Tribunalului. În decizia atacată, camera de recurs a considerat că, ținând seama de sensul cuvântului „prima” și de modul în care acest cuvânt va fi înțeles de publicul relevant, caracterul distinctiv al mărcii anterioare este mediu (punctele 22 și 27 din decizia atacată) (
35
).
71.
După cum susține în mod corect Primart, în măsura în care camera de recurs a luat în considerare din oficiu aspectele menționate, ea trebuie să aibă dreptul de a contesta constatările făcute în această privință la Tribunal. Aproape că nu mai este necesar să arătăm că, potrivit articolului 263 TFUE, în special dacă este interpretat din perspectiva articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, solicitantul trebuie să poată contesta, în principiu, în fața instanțelor Uniunii orice element de fapt și de drept pe care își întemeiază deciziile un organism al Uniunii. Acest lucru este valabil cu atât mai mult atunci când, în etapa căii de atac administrative aflate pe rolul unui organism al Uniunii, organismul de recurs respectiv poate să introducă, din oficiu și pentru prima dată, elemente esențiale care nu se regăseau anterior în decizia administrativă luată în primă instanță și cu privire la care solicitantul sau părțile nu au avut posibilitatea să fie ascultați.
72.
Există o considerație finală relevantă, chiar dacă oarecum subsidiară, legată de politica judiciară. În opinia noastră, aplicarea riguroasă a acestui principiu este cu atât mai importantă acum când Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene (denumit în continuare „statutul”) a fost modificat pentru a introduce un mecanism de filtrare a recursurilor formulate împotriva hotărârilor Tribunalului care analizează la rândul lor decizii ale camerelor de recurs independente ale anumitor organisme ale Uniunii (inclusiv în special EUIPO) (
36
). Potrivit recent introdusului articol 58a din statut, orice asemenea recurs nu este admis decât dacă, mai întâi, Curtea de Justiție stabilește că ar trebui să fie admis întrucât ridică „o chestiune importantă pentru unitatea, consecvența sau dezvoltarea dreptului Uniunii”.
73.
Prin urmare, menținerea de către Tribunal a coerenței orizontale a jurisprudenței sale prezintă o importanță decisivă. Desigur că Tribunalul poate în continuare să deroge de la orientările jurisprudențiale pe care le‑a adoptat anterior. Totuși, orice asemenea îndepărtări trebuie să fie intenționate și explicate și motivate în mod corespunzător, în mod ideal de către un complet de judecată extins al instanței respective pentru asigurarea vizibilității și a legitimității lor.
74.
În concluzie, motivul de recurs al societății Primart, întemeiat pe încălcarea articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, este întemeiat.
C.
Consecințele erorii de drept în prezenta cauză
1. Argumentele părților
75.
Primart consideră că, întrucât nu a ascultat argumentele sale referitoare la caracterul distinctiv al mărcii anterioare, Tribunalul a apreciat în mod eronat acest aspect și, în consecință, existența unui risc de confuzie între cele două semne. Prin urmare, este necesar ca hotărârea atacată să fie anulată. În opinia Primart, soluția trebuie să fie aceeași în cazul deciziei atacate.
76.
La rândul său, EUIPO consideră că, în pofida erorii de drept săvârșite de Tribunal, hotărârea atacată trebuie confirmată. În primul rând, acesta susține că probele prezentate de Primart în fața Tribunalului în susținerea argumentelor sale privind sensul cuvântului „prima” sunt fie irelevante, fie inadmisibile, afirmația sa privind caracterul distinctiv slab al mărcii anterioare rămânând astfel nedovedită. În al doilea rând, EUIPO arată că reiese din hotărârea atacată că sensul pretins laudativ al cuvântului „prima” în limba spaniolă în ceea ce privește produsele în cauză nu este un fapt notoriu și, astfel, nu poate fi analizat în recurs. În al treilea rând, EUIPO afirmă că, chiar dacă s‑ar admite că marca anterioară avea doar un caracter distinctiv slab, acest lucru nu ar afecta concluzia la care s‑a ajuns în hotărârea atacată. Poate exista efectiv un risc de confuzie chiar și atunci când mărcile anterioare au un caracter distinctiv slab.
2. Analiză
77.
Argumentele invocate de EUIPO în favoarea confirmării hotărârii atacate, în pofida erorii de drept identificate mai sus, nu sunt convingătoare.
78.
După cum s‑a menționat la punctul 60 de mai sus, Curtea a subliniat în mod constant că respectivul caracter distinctiv al mărcii anterioare este un element care trebuie luat în considerare la efectuarea aprecierii globale necesare pentru stabilirea existenței unui risc de confuzie între două semne. Chiar dacă acest element nu este, poate, întotdeauna suficient, are în mod clar o importanță semnificativă. Astfel, faptul că reclamanta nu a avut posibilitatea de a contesta în fața Tribunalului anumite aspecte ale aprecierii de către EUIPO a elementului respectiv nu este în niciun caz lipsit de relevanță pentru soluționarea cauzei, după cum pare să sugereze EUIPO.
79.
Este adevărat că, după cum susține EUIPO, concluziile camerei de recurs în această privință ar putea să fie confirmate în final, chiar dacă s‑ar considera că argumentele societății Primart sunt întemeiate. Astfel, un risc de confuzie poate apărea și în cazul mărcilor cu caracter distinctiv slab (
37
).
80.
Acest lucru este însă lipsit de relevanță în contextul de față. Simpla posibilitate ca respectivele constatări să fie încă valabile nu este suficientă pentru respingerea recursului. Hotărârea atacată ar putea fi confirmată, în pofida erorii de drept identificate mai sus, doar dacă s‑ar dovedi că eroarea menționată este lipsită de orice relevanță pentru soluționarea litigiului. Altfel spus, concluziile camerei de recurs referitoare la existența unui risc de confuzie trebuie să rămână neafectate, independent de eventuala temeinicie a argumentului societății Primart.
81.
Or, nu aceasta este situația în cauza de față. În această etapă, pur și simplu nu se știe dacă argumentele invocate de Primart sunt întemeiate. Și, ceea ce este mai important, nu este cunoscut nici aspectul dacă, în cazul în care sunt întemeiate, concluzia la care a ajuns camera de recurs cu privire la riscul de confuzie ar rămâne valabilă.
82.
Principiul economiei procedurale, care impune ca o hotărâre să nu fie anulată în mod inutil pentru un aspect secundar dacă rezultatul unei noi aprecieri ar fi același, este desigur important. Totuși, cerința de a efectua o apreciere globală a riscului de confuzie face imposibilă aplicarea acestui principiu în speță. Aprecierea respectivă este ca un amestec de ingrediente diferite (precum caracterul distinctiv al mărcii anterioare, gradul de similitudine dintre semnele în conflict stabilit pe baza unei comparații vizuale, auditive și conceptuale, similitudinea dintre produsele și serviciile identificate etc.) (
38
). În funcție de împrejurările concrete ale fiecărei cauze, modificarea unuia dintre aceste ingrediente poate să schimbe sau să nu schimbe gustul final al amestecului.
83.
De asemenea, trebuie subliniat că aprecierea globală nu este un simplu exercițiu de „bifare”. Este necesar ca diversele elemente care sunt relevante pentru aprecierea în cauză să fie apreciate în ansamblu și, la nevoie, să fie evaluate comparativ. Aprecierea globală nu poate consta în examinarea fiecăruia dintre diferitele elemente în mod izolat, ci implică luarea în considerare a interdependenței lor (
39
).
84.
Prin urmare, ceea ce este determinant în prezenta cauză este că, în cazul în care caracterul distinctiv intrinsec al mărcii anterioare este slab (după cum susține Primart), iar nu mediu (după cum a constatat camera de recurs), concluzia privind existența unui risc de confuzie ar putea, în mod potențial, să fie diferită.
85.
După cum a statuat recent Tribunalul, „subestimarea caracterului distinctiv al mărcii anterioare de către camera de recurs este probabil să vicieze decizia atacată printr‑o eroare în ceea ce privește aprecierea riscului de confuzie” (
40
). Afirmația opusă este desigur în egală măsură valabilă: supraestimarea caracterului distinctiv al mărcii anterioare poate de asemenea să influențeze aprecierea riscului de confuzie. După cum afirmă chiar EUIPO în orientările sale, constatarea potrivit căreia o marcă are un caracter distinctiv slab sau foarte slab este, în general, „un argument împotriva riscului de confuzie” (
41
).
86.
Pe scurt, pare să se sugereze că o instanță de recurs, care nu trebuie să efectueze aprecieri de fapt, ar putea fi în măsură să realizeze o apreciere globală integrală și în esență nouă a riscului de confuzie în cadrul unui recurs cu privire la un alt aspect, fără să fi ascultat niciun argument al părților referitor la riscul de confuzie, iar procedând astfel ar putea prevedea cu precizie rezultatul acestui exercițiu în cazul realizării sale în mod corespunzător de către instanța de grad inferior. Această sugestie amintește de o veche povestire cehă despre competența legendară a unui ceasornicar orb (
42
).
87.
Sunt necesare două ultime considerații.
88.
În primul rând, nu este de competența Curții să aprecieze admisibilitatea, relevanța și valoarea probatorie a elementelor de probă prezentate de Primart în fața Tribunalului în susținerea argumentelor sale. În orice caz, după cum se menționează la punctul 67 de mai sus, aprecierea caracterului distinctiv intrinsec al mărcii anterioare nu este un element care să necesite prezentarea unor probe de către părți și poate astfel să fie examinat de EUIPO (și, prin extindere, de Tribunal) din oficiu. Chiar EUIPO a subliniat acest aspect atunci când a explicat de ce, în opinia sa, Tribunalul a aplicat în mod eronat articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009. Prin urmare, nu reiese imediat cu claritate de ce, în prezentul context, orice asemenea argumente trebuie să fie relevante.
89.
În al doilea rând, constatările Tribunalului de la punctul 91 din hotărârea atacată nu fac ca motivul de recurs invocat de Primart să fie inoperant.
90.
La punctul 91, Tribunalul observă că, în fața diviziei de opoziție, Primart a susținut că termenul „prima” înseamnă în spaniolă, „primă” (plată) sau „verișoară” și că aceste sensuri au fost recunoscute, în cele din urmă, de camera de recurs în decizia atacată. Prin urmare, Tribunalul a statuat că, în lipsa unei semnificații a mărcii anterioare raportate la produsele vizate, caracterul său intrinsec al acesteia este mediu.
91.
Deși nu este pe deplin clar ceea ce a dorit să exprime Tribunalul în pasajul respectiv, considerăm că, indiferent de semnificația lor, observațiile Tribunalului nu rectifică eroarea identificată mai sus.
92.
Pasajul menționat ar putea fi interpretat, poate, în sensul că Tribunalul a examinat, cu titlu subsidiar, argumentele societății Primart pe fond și le‑a considerat neîntemeiate. El a confirmat astfel sensurile pe care le‑a considerat ca fiind cele exacte (și, eventual, unice) ale cuvântului „prima”: primă și verișoară.
93.
Dacă aceasta este situația, suntem de acord cu EUIPO că, în partea respectivă a hotărârii atacate, Tribunalul a realizat o apreciere de fapt care, în principiu, nu poate fi reexaminată în recurs. Totuși, în cazul în care interpretarea menționată este corectă, hotărârea atacată nu cuprinde o motivare suficientă pentru constatarea ce urmează: de ce a considerat Tribunalul că argumentele societății Primart nu erau întemeiate? Este cert că motivarea insuficientă constituie un motiv de ordine publică ce trebuie invocat de instanța Uniunii (
43
).
94.
Faptul că Primart a recunoscut în fața EUIPO anumite sensuri ale cuvântului respectiv cu greu ar putea fi considerat ca fiind o probă irefutabilă în sensul că acestea sunt sensurile corecte și singurele posibile. În orice caz, Primart invocă un argument diferit. Din câte înțelegem, societatea menționată nu contestă sensurile cuvântului „prima” la care a făcut referire EUIPO, care au fost apoi confirmate de Tribunal. Ceea ce susține Primart este că, având în vedere multiplele utilizări ale cuvântului și etimologia sa (acesta provenind din latină, limba din care derivă în mare parte limba spaniolă modernă), cuvântul în cauză este înțeles de publicul relevant ca având și alte sensuri și, într‑un mod mai general, ca având o conotație laudativă.
95.
În hotărârea atacată nu se prezintă motive care să explice motivul pentru care argumentele în discuție trebuie respinse ca neîntemeiate. Spre deosebire de EUIPO, nu vedem cum această apreciere a argumentelor societății Primart decurge implicit din hotărâre. Nu este deloc necesar să se arate că unele cuvinte pot avea mai multe sensuri. Nici nu se poate presupune în mod automat că publicul relevant înțelege doar limba oficială a statului membru (statelor membre) în cauză (
44
). Atunci când se apreciază modul în care un cuvânt este înțeles de publicul relevant, etimologia cuvântului respectiv poate fi de asemenea importantă (
45
).
96.
În orice caz, odată ce s‑a concluzionat că nu era necesar ca Primart să invoce argumentul în cauză în cursul procedurii administrative și că îl putea invoca pentru prima dată în fața Tribunalului, ceea ce Primart a afirmat sau nu în fața EUIPO în această privință devine prea puțin relevant.
97.
În concluzie, neexaminarea de către Tribunal a aspectului dacă termenul „prima” are sau nu are sensuri suplimentare (pe lângă cele identificate) și o conotație laudativă și, în cazul unui răspuns afirmativ, dacă acest lucru are incidență asupra caracterului distinctiv intrinsec al mărcii anterioare constituie o eroare care necesită în mod inevitabil o nouă apreciere a cauzei. Trebuie abordat conținutul argumentelor privind caracterul distinctiv intrinsec al mărcii anterioare și, dacă este cazul, va fi necesar să se realizeze o nouă examinare privind existența unui risc de confuzie între cele două semne în conflict.
98.
Prin urmare, în temeiul articolului 61 din statut, se impune trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal. Astfel, pentru aprecierea argumentelor invocate de Primart, este necesară examinarea a noi argumente de drept și de fapt și a noi elemente de probă. Este de competența Tribunalului să stabilească dacă această apreciere poate sau nu să fie efectuată de acesta sau dacă este de fapt necesar ca litigiul să fie trimis în fața camerei de recurs, ținând seama de argumentele prezentate de ambele părți pe fondul cauzei. Abia după ce va fi realizat această apreciere, Tribunalul poate să concluzioneze dacă decizia atacată trebuie sau nu să fie menținută. Pentru acest motiv, se impune respingerea cererii societății Primart privind anularea deciziei atacate în cadrul prezentului recurs.
V. Concluzie
99.
Prin urmare, propunem Curții să dispună:
„–
anularea Hotărârii din 12 septembrie 2018, Primart/EUIPO – Bolton Cile España (PRIMART Marek Łukasiewicz) (T‑584/17, nepublicată, EU:T:2018:530);
–
trimiterea hotărârii spre rejudecare la Tribunal; și
–
soluționarea cererii privind cheltuielile de judecată odată cu fondul.”
(
1
)	Limba originală: engleza.
(
2
)	JO 2009, L 78, p. 1, înlocuit între timp prin Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2017 privind marca Uniunii Europene (JO 2017, L 154, p. 1).
(
3
)	Înlocuit în prezent în esență prin articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 2017/1001.
(
4
)	Înlocuit în prezent în esență prin articolul 95 din Regulamentul 2017/1001.
(
5
)	Hotărârea din 12 septembrie 2018, Primart/EUIPO – Bolton Cile España (PRIMART Marek Łukasiewicz) (T‑584/17, nepublicată, EU:T:2018:530).
(
6
)	Decizia în cauza R 1933/2016‑4 (denumită în continuare „decizia atacată”).
(
7
)	A se vedea în special Hotărârea din 10 noiembrie 2011, LG Electronics/OAPI (C‑88/11 P, nepublicată, EU:C:2011:727, punctul 28), și Hotărârea din 22 iunie 2006, Storck/OAPI (C‑25/05 P, EU:C:2006:422, punctul 52).
(
8
)	În acest sens, EUIPO face referire în special la Hotărârea din 1 februarie 2005, SPAG/OAPI ‑ Dann și Backer (HOOLIGAN) (T‑57/03, EU:T:2005:29, punctele 22 și 32), și la Hotărârea din 24 februarie 2016, Tayto Group/OAPI – MIP Metro (REAL HAND COOKED) (T‑816/14, nepublicată, EU:T:2016:93, punctele 38-41).
(
9
)	Sublinierea noastră.
(
10
)	Acesta este situația în special în privința versiunii franceze: „moyens invoqués et […] demandes présentées”.
(
11
)	De exemplu, versiunea cehă („skutečnosti, důvody a návrhy”) sau slovacă („dôvody, dôkazy a návrhy”).
(
12
)	La fel ca în versiunea germană („das Vorbringen und die Anträge”).
(
13
)	Aceasta este situația în privința versiunilor spaniolă („medios alegados y […] solicitudes presentadas”) și portugheză („alegações de facto e […] pedidos apresentados”).
(
14
)	Acest lucru este valabil în privința versiunilor franceză (menționată mai sus), italiană („argomenti addotti e […] richieste presentate”), finlandeză („seikkoihin, joihin osapuolet ovat vedonneet, ja osapuolten esittämiin vaatimuksiin”) și suedeză („vad parterna åberopat och yrkat”).
(
15
)	În Regulamentul 2017/1001, care a abrogat Regulamentul nr. 207/2009, textul fostului articol 76 alineatul (1), devenit articolul 95 alineatul (1), a rămas în esență neschimbat.
(
16
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 24 iunie 2015, Hotel Sava Rogaška (C‑207/14, EU:C:2015:414, punctul 26 și jurisprudența citată).
(
17
)	A se vedea pentru un exemplu recent privind o asemenea situație Concluziile noastre prezentate în cauza Constantin Film Produktion/EUIPO (C‑240/18 P, EU:C:2019:553).
(
18
)	A se vedea în general Davis, R., Longstaff, B., Roughton, A., St. Quintin, T., și Tritton, G., în Tritton on Intellectual Property in Europe_Ediția a 4‑a, Sweet & Maxwell, Londra, 2014, p. 441 și 442.
(
19
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 11 septembrie 2014, Continental Wind Partners/OAPI – Continental Reifen Deutschland (CONTINENTAL WIND PARTNERS) (T‑185/13, EU:T:2014:769, punctul 35), Hotărârea din 3 iunie 2015, Lithomex/OAPI – Glaubrecht Stingel (LITHOFIX) (T‑273/14, nepublicată, EU:T:2015:352, punctul 39), și Hotărârea din 11 decembrie 2015, Hikari Miso/OAPI – Nishimoto Trading (Hikari) (T‑751/14, nepublicată, EU:T:2015:956, punctul 42).
(
20
)	A se vedea printre altele Hotărârea din 15 octombrie 2018, Apple and Pear Australia și Star Fruits Diffusion/EUIPO – Pink Lady America (WILD PINK) (T‑164/17, nepublicată, EU:T:2018:678, punctul 29 și jurisprudența citată).
(
21
)	A se vedea de exemplu Ordonanța din 3 iunie 2009, Zipcar/OAPI (C‑394/08 P, nepublicată, EU:C:2009:334, punctul 11).
(
22
)	A se vedea Hotărârea din 18 decembrie 2008, Les Éditions Albert René/OAPI (C‑16/06 P, EU:C:2008:739, punctul 48). A se vedea și Hotărârea din 28 ianuarie 2015, BSH/OAPI – Arçelik (AquaPerfect) (T‑123/14, nepublicată, EU:T:2015:52, punctul 21).
(
23
)	A se vedea Ordonanța din 27 septembrie 2004, UER/M6 și alții (C‑470/02 P, nepublicată, EU:C:2004:565, punctul 69), și Ordonanța din 13 iunie 2006, Mancini/Comisia (C‑172/05 P, EU:C:2006:393, punctul 41). A se vedea și Hotărârea din 11 decembrie 2014, Sherwin‑Williams Sweden/OAPI – Akzo Nobel Coatings International (ARTI) (T‑12/13, nepublicată, EU:T:2014:1054, punctul 34).
(
24
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 1 februarie 2005, SPAG/OAPI – Dann and Backer (HOOLIGAN) (T‑57/03, EU:T:2005:29, punctul 21).
(
25
)	A se vedea în cadrul unei jurisprudențe bogate Hotărârea din 11 noiembrie 1997, SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, punctul 22), și Hotărârea din 12 iunie 2019, Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, punctele 41 și 43).
(
26
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 12 iunie 2019, Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, punctul 42 și jurisprudența citată).
(
27
)	A se vedea Hotărârea din 29 septembrie 1998, Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, punctul 24) (sublinierea noastră). În această cauză, Curtea a făcut referire la articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 1989, L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92), dispoziție care corespunde în esență articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.
(
28
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 24 octombrie 2018, Bayer/EUIPO – Uni‑Pharma (SALOSPIR) (T‑261/17, nepublicată, EU:T:2018:710, punctul 19).
(
29
)	Hotărârea din 1 februarie 2005, SPAG/OAPI – Dann and Backer (HOOLIGAN) (T‑57/03, EU:T:2005:29).
(
30
)	Ibid., punctele 28-31.
(
31
)	Ibid., punctele 32 și 33.
(
32
)	Hotărârea din 24 februarie 2016, Tayto Group/OAPI – MIP Metro (REAL HAND COOKED) (T‑816/14, nepublicată, EU:T:2016:93, punctul 41).
(
33
)	A se vedea printre altele Hotărârea din 25 iunie 2015, Copernicus‑Trademarks/OAPI – Maquet (LUCEA LED) (T‑186/12, EU:T:2015:436, punctele 37-39), și Hotărârea din 13 decembrie 2016, Guiral Broto/EUIPO – Gastro & Soul (CAFE DEL SOL) (T‑549/15, nepublicată, EU:T:2016:719, punctele 26-29).
(
34
)	A se vedea punctele 5 și 30 din prezentele concluzii.
(
35
)	A se vedea și punctele 17 și 18 din hotărârea atacată.
(
36
)	Regulamentul (UE, Euratom) 2019/629 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 aprilie 2019 de modificare a Protocolului nr. 3 privind Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene (JO 2019, L 111, p. 1).
(
37
)	A se vedea Hotărârea din 8 noiembrie 2016, BSH/EUIPO (C‑43/15 P, EU:C:2016:837, punctele 62 și 63, precum și jurisprudența citată).
(
38
)	Hotărârea din 12 iunie 2019, Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, punctul 41 și jurisprudența citată).
(
39
)	Ibid., punctul 43. A se vedea și Ordonanța din 19 octombrie 2017, Hernández Zamora/EUIPO (C‑224/17 P, nepublicată, EU:C:2017:791, punctul 7), și Ordonanța din 11 septembrie 2007, Athinaïki Oikogeniaki Artopoiia/OAPI (C‑225/06 P, nepublicată, EU:C:2007:499, punctul 28).
(
40
)	Hotărârea din 25 septembrie 2018, Cyprus/EUIPO – M. J. Dairies (BBQLOUMI) (T‑384/17, nepublicată, EU:T:2018:593, punctul 36).
(
41
)	A se vedea „Orientările privind examinarea efectuată în cadrul Oficiului”, partea C‑2-5, p. 8 (disponibile pe site‑ul EUIPO). În mod similar, Kur, A. și Senftleben, M., European Trade Mark Law – A Commentary, Oxford University Press, Oxford, 2017, p. 227 și 228.
(
42
)	Alois Jirásek, în cartea sa Staré pověsti české (Vechi legende cehe) relatează legenda medievală a meșterului Hanuš, creatorul ceasului astronomic situat în Praga, în piața din Centrul Vechi al orașului. După finalizarea lucrării, primarul și membrii consiliului Centrului Vechi al orașului Praga s‑au temut că meșterul Hanuš ar putea să plece și să construiască un alt ceas în alt oraș din Europa. Legenda spune că au ordonat ca meșterul Hanuš să fie orbit. Cu puțin timp înainte de moartea sa, acesta a cerut să fie condus până la turnul cu ceas. Deși era complet orb, a ajuns până la partea cea mai complexă a dispozitivului și, cu o atingere precisă, a oprit mecanismul pentru mai multe decenii.
(
43
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 11 aprilie 2013, Mindo/Comisia (C‑652/11 P, EU:C:2013:229, punctul 30 și jurisprudența citată).
(
44
)	A se vedea în acest sens Ordonanța din 3 iunie 2009, Zipcar/OAPI (C‑394/08 P, nepublicată, EU:C:2009:334, punctul 51).
(
45
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 16 ianuarie 2019, Polonia/Stock Polska și EUIPO (C‑162/17 P, nepublicată, EU:C:2019:27). A se vedea și Jaeger‑Lenz, A., „Comment to Article 8”, în Hasselblatt, G. N. (ed.), European Union Trade Mark Regulation, Article‑by‑Article Commentary, Ediția a doua, Beck‑Hart‑Nomos, München, 2018, p. 263.