62024CJ0263
TEISINGUMO TEISMO (dešimtoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. liepos 3 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Pamatinis sprendimas 2008/675/TVR – 3 straipsnio 1 ir 2 dalys – Atsižvelgimas į ankstesnius nuosprendžius, priimtus kitoje valstybėje narėje, nagrinėjant naują baudžiamąją bylą – Ankstesniems nacionaliniams nuosprendžiams lygiavertės teisinės pasekmės – Pamatinis sprendimas 2009/315/TVR – Valstybių narių keitimasis informacija iš nuosprendžių registrų – 2 straipsnio a punktas – Sąvoka „apkaltinamasis nuosprendis“ – Administracinis nusižengimas – Pažeidimų klasifikavimas pagal nacionalinę teisę – Veikos, kurios pagal nacionalinę teisę nelaikomos nusikalstamomis veikomis“
Byloje C‑263/24 (Smiliev) (
i
)
dėl Rayonen sad Tutrakan (Tutrakano apylinkės teismas, Bulgarija) 2024 m. balandžio 15 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. balandžio 15 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje prieš
YE
dalyvaujant
Rayonna prokuratura Silistra, Teritorialno otdelenie Tutrakan,
TEISINGUMO TEISMAS (dešimtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas D. Gratsias (pranešėjas), teisėjai E. Regan ir J. Passer,
generalinis advokatas J. Richard de la Tour,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Europos Komisijos, atstovaujamos H. Leupold, J. Vondung ir I. Zaloguin,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2008 m. liepos 24 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2008/675/TVR dėl atsižvelgimo į apkaltinamuosius nuosprendžius Europos Sąjungos valstybėse narėse naujose baudžiamosiose bylose (OL L 220, 2008, p. 32) 3 straipsnio 1 dalies, siejamos su 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2009/315/TVR dėl valstybių narių keitimosi informacija iš nuosprendžių registro organizavimo ir turinio (OL L 93, 2009, p. 23), iš dalies pakeisto 2019 m. balandžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2019/884 (OL L 151, 2019, p. 143) (toliau – Pamatinis sprendimas 2009/315), 2 straipsnio a punktu, išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant baudžiamąją bylą, iškeltą Bulgarijos piliečiui YE dėl motorinės transporto priemonės vairavimo neturint atitinkamo vairuotojo pažymėjimo per vienų metų laikotarpį nuo tada, kai už tą pačią veiką buvo skirta administracinė nuobauda.
Teisinis pagrindas
Tarptautinė teisė
3
1959 m. balandžio 20 d. Strasbūre pasirašytos Europos konvencijos dėl savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose (ETS Nr. 30) (toliau – Europos konvencija dėl savitarpio pagalbos) 13 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Šalis, kuriai adresuotas pavedimas, perduoda ištraukas iš protokolų [perduoda išrašus iš nuosprendžių registro] ir su jais susijusią informaciją, kurios pageidauja [S]usitariančiosios Šalies teisminė valdžia ir kuri yra reikalinga baudžiamojoje byloje tiek, kiek panašiu atveju tai gali būti pateikiama jos pačios teisinėms institucijoms.“
Sąjungos teisė
Konvencija dėl valstybių narių savitarpio pagalbos
4
Konvencijos dėl Europos Sąjungos valstybių narių savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose, kurią pagal Europos Sąjungos sutarties 34 straipsnį patvirtino Taryba (OL C 197, 2000, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 8 t., p. 205; toliau – Konvencija dėl valstybių narių savitarpio pagalbos), 1 straipsnis „Ryšys su kitomis konvencijomis dėl savitarpio pagalbos“ suformuluotas taip:
„1.   Šios Konvencijos tikslas – papildyti toliau išvardytų konvencijų nuostatas ir palengvinti jų taikymą tarp Europos Sąjungos valstybių narių:
a) [Europos konvencija dėl savitarpio pagalbos];
<…>“
5
Šios konvencijos 6 straipsnio „Savitarpio pagalbos prašymų perdavimas“ 1 dalyje nustatyta:
„Savitarpio pagalbos prašymai [<…>] pateikiami raštu arba bet kuriuo kitu būdu, leidžiančiu viską užrašyti, sudarant sąlygas prašomajai valstybei narei nustatyti autentiškumą. Teisminės institucijos, kompetentingos joms priskirtoje teritorijoje inicijuoti prašymų parengimą ir vykdymą, jais keičiasi tiesiogiai ir, jei šiame straipsnyje nenustatyta kitaip, atsakymai siunčiami tais pačiais kanalais.
<…>“
Pamatinis sprendimas 2008/675
6
Pamatinio sprendimo 2008/675 2, 3, 5–8 ir 13 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(2)
Remdamasi Tamperės Europos Vadovų Tarybos išvadomis, 2000 m. lapkričio 29 d. Taryba priėmė Priemonių programą, skirtą sprendimų baudžiamosiose bylose abipusio pripažinimo principo įgyvendinimui <…>, kurioje numatyta „priimti vieną ar kelis dokumentus, nustatančius principą, pagal kurį valstybės narės teismas turi galėti atsižvelgti į kitų valstybių narių teismų priimtus galutinius nuosprendžius baudžiamosiose bylose, kad galėtų įvertinti teisės pažeidėjo įvykdytus pažeidimus ir nustatyti recidyvą bei nustatyti taikytinos bausmės rūšį bei jos vykdymui reikalingą tvarką“.
(3)
Šio pamatinio sprendimo tikslas – nustatyti valstybėms narėms minimalią pareigą atsižvelgti į kitose valstybėse narėse priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius. Todėl šis pamatinis sprendimas neturėtų trukdyti valstybėms narėms atsižvelgti, remiantis jų teise ir joms turint informacijos, pavyzdžiui, į galutinius sprendimus, priimtus administracinių institucijų, kurių sprendimai [institucijų, kurie] gali būti apeliacine tvarka apskųsti baudžiamuosiuose teismuose, nustatančiuose asmens kaltę dėl baudžiamosios veikos ar veikos, už kurią baudžiama pagal nacionalinę teisę, nes tokia veika laikoma teisės normų pažeidimu.
<…>
(5)
Reikėtų patvirtinti principą, kad valstybės narės kitose valstybėse narėse priimtam apkaltinamajam nuosprendžiui turėtų priskirti teisines pasekmes, lygiavertes jos teismų pagal nacionalinę teisę priimtų apkaltinamųjų nuosprendžių pasekmėms, neatsižvelgiant į tai, ar pagal nacionalinę teisę šios pasekmės laikomos su byla susijusiais faktais ar procesinės arba materialinės teisės klausimais. Tačiau šiuo pamatiniu sprendimu nesiekiama suderinti pagal įvairius nacionalinius teisės aktus priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius ir galiojančius ankstesnius apkaltinamuosius nuosprendžius [pagal įvairius nacionalinės teisės aktus priimtų ankstesnių apkaltinamųjų nuosprendžių pasekmes], o pareiga atsižvelgti į kitose valstybėse narėse priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius egzistuoja tik tiek, kiek pagal nacionalinę teisę atsižvelgiama į ankstesnius nacionalinius apkaltinamuosius nuosprendžius.
(6)
Skirtingai nei kitų dokumentų, šio pamatinio sprendimo tikslas nėra vienoje valstybėje narėje priimto teismo sprendimo vykdymas kitoje valstybėje narėje; juo siekiama sudaryti sąlygas tam, kad į vienoje valstybėje narėje priimtą ankstesnį apkaltinamąjį nuosprendį būtų atsižvelgta kitoje valstybėje narėje nagrinėjant naujas baudžiamąsias bylas tiek, kiek į tos kitos valstybės narės teismų priimtus ankstesnius apkaltinamuosius nuosprendžius atsižvelgiama pagal tos valstybės narės teisės aktus.
Todėl šiame pamatiniame sprendime nenumatyta pareiga atsižvelgti į ankstesnius apkaltinamuosius nuosprendžius tais atvejais, kai, pavyzdžiui, informacijos, gautos pagal taikomus dokumentus, nepakanka, kai nacionaliniai teismai nebūtų galėję priimti apkaltinamojo nuosprendžio dėl veikos, už kurią buvo priimtas ankstesnis apkaltinamasis nuosprendis, arba kai ankstesnė paskirta sankcija nėra numatyta pagal nacionalinę teisinę sistemą.
(7)
Kitoje valstybėje narėje priimto apkaltinamojo nuosprendžio pasekmės turėtų būti lygiavertės nacionalinių sprendimų pasekmėms baudžiamosios bylos ikiteisminio tyrimo metu, teisminio nagrinėjimo metu ir nuosprendžio vykdymo metu.
(8)
Kai baudžiamosios bylos nagrinėjimo metu valstybėje narėje turima informacijos apie kitoje valstybėje narėje priimtą ankstesnį apkaltinamąjį nuosprendį, reikėtų kuo labiau vengti atitinkamam asmeniui taikyti mažiau palankias sąlygas nei tos, kurios būtų taikomos tuo atveju, jei tai būtų buvęs nacionalinis apkaltinamasis nuosprendis.
<…>
(13)
Šiuo pamatiniu sprendimu pripažįstami įvairūs vidaus sprendimai ir procedūros, reikalingi tam, kad būtų atsižvelgta į kitoje valstybėje narėje priimtą ankstesnį apkaltinamąjį nuosprendį. Galimybės peržiūrėti ankstesnį apkaltinamąjį nuosprendį nesuteikimas neturėtų trukdyti valstybei narei prireikus priimti sprendimą, kuriuo tokiam ankstesniam apkaltinamajam nuosprendžiui priskiriamos lygiavertės teisinės pasekmės. <…>“
7
Pamatinio sprendimo 1 straipsnio „Dalykas“ 1 dalyje nustatyta:
„Šio pamatinio sprendimo tikslas – nustatyti sąlygas, kuriomis valstybėje narėje nagrinėjamoje baudžiamojoje byloje prieš tam tikrą asmenį atsižvelgiama į ankstesnius kitose valstybėse narėse dėl to paties asmens priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius dėl kitų faktų.“
8
Minėto pamatinio sprendimo 2 straipsnyje „Sąvokų apibrėžimai“ numatyta:
„Šiame pamatiniame sprendime „apkaltinamasis nuosprendis“ – bet kuris galutinis baudžiamojo teismo sprendimas, nustatantis asmens kaltę dėl baudžiamosios veikos.“
9
To paties pamatinio sprendimo 3 straipsnio „Atsižvelgimas naujoje baudžiamojoje byloje į kitoje valstybėje narėje priimtą apkaltinamąjį nuosprendį“ 1–3 dalyse nustatyta:
„1.   Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad baudžiamojoje byloje prieš tam tikrą asmenį į ankstesnius kitose valstybėse narėse dėl to paties asmens priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius dėl kitų faktų, apie kuriuos buvo gauta informacija pagal taikomus dokumentus dėl tarpusavio teisinės pagalbos arba keitimosi informacija apie teistumą, būtų atsižvelgta tokia apimtimi, kokia atsižvelgiama į ankstesnius nacionalinius apkaltinamuosius nuosprendžius, ir kad jiems būtų priskirtos teisinės pasekmės, lygiavertės toms, kurios pagal nacionalinę teisę priskiriamos ankstesniems nacionaliniams apkaltinamiesiems nuosprendžiams.
2.   1 dalis taikoma atliekant ikiteisminį tyrimą, teisminio nagrinėjimo metu ir vykdant apkaltinamąjį nuosprendį, visų pirma atsižvelgiant į taikytinas procesines taisykles, įskaitant taisykles, susijusias su laikinu sulaikymu, teisės pažeidimo sąvokos apibrėžimu [nusikalstamos veikos kvalifikavimu], bausmės rūšimi bei dydžiu, ir taisykles, reglamentuojančias sprendimo vykdymą.
3.   Atsižvelgimo į ankstesnius kitose valstybėse narėse priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius, kaip numatyta 1 dalyje, pasekmės negali būti ankstesnių apkaltinamųjų nuosprendžių ir visų su jų vykdymu susijusių sprendimų užprotestavimas, panaikinimas ar peržiūrėjimas [negali daryti poveikio ankstesniems apkaltinamiesiems nuosprendžiams ir visiems su jų vykdymu susijusiems sprendimams, lemti jų panaikinimo ar peržiūrėjimo] naują bylą nagrinėjančioje valstybėje narėje.“
Pamatinis sprendimas 2009/315
10
Sprendimo 2009/315 6 ir 10 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(6)
[Šio pamatinio sprendimo tikslas –] pagerinti keitimąsi informacija apie <…> priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius <…>
<…>
(10)
Šis pamatinis sprendimas neturėtų kliudyti teisminėms institucijoms tiesiogiai teikti prašymą pateikti informaciją iš nuosprendžių registro ir tokią informaciją perduoti pagal [Europos konvencijos dėl savitarpio pagalbos] 13 straipsnį, kartu su 15 straipsnio 3 dalimi, ir neturėtų daryti poveikio [Konvencijos dėl valstybių narių savitarpio pagalbos] 6 straipsnio 1 dalies taikymui.“
11
Šio pamatinio sprendimo 1 straipsnyje „Dalykas“ nustatyta:
„Šiuo pamatiniu sprendimu:
a)
nustatomos sąlygos, kuriomis apkaltinamąjį nuosprendį priėmusi valstybė narė dalijasi informacija apie apkaltinamuosius nuosprendžius su kitomis valstybėmis narėmis;
b)
apibrėžiamos apkaltinamąjį nuosprendį priėmusios valstybės narės ir nuteisto asmens pilietybės valstybės narės (toliau – asmens pilietybės valstybė narė) pareigos ir nurodomi būdai, kurių turi būti laikomasi atsakant į prašymą pateikti informaciją iš nuosprendžių registrų;
c)
sukuriama decentralizuota informacinių technologijų sistema – Europos nuosprendžių registrų informacinė sistema (toliau – ECRIS), skirta keistis informacija apie apkaltinamuosius nuosprendžius remiantis kiekvienos valstybės narės nuosprendžių registro duomenų baze.“
12
Šio pamatinio sprendimo 2 straipsnyje „Sąvokos“ įtvirtinta:
„Šio pamatinio sprendimo tikslais:
a)
apkaltinamasis nuosprendis – bet koks galutinis baudžiamojo teismo sprendimas, kuriuo fizinis asmuo nuteisiamas už baudžiamąją veiką, jei šie sprendimai įtraukiami į apkaltinamąjį nuosprendį priėmusios valstybės nuosprendžių registrą;
<…>
c)
nuosprendžių registras – nacionalinis registras ar registrai, kuriuose pagal nacionalinę teisę registruojami apkaltinamieji nuosprendžiai;
<…>“
13
To paties pamatinio sprendimo 4 straipsnio „Apkaltinamąjį nuosprendį priėmusios valstybės narės pareigos“ 2 dalyje nustatyta:
„Apkaltinamąjį nuosprendį priėmusios valstybės narės centrinė institucija turi kuo greičiau pranešti kitų valstybių narių centrinėms institucijoms apie jos teritorijoje tų kitų valstybių narių piliečių atžvilgiu priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius, įregistruotus nuosprendžių registre.
<…>“
14
Pamatinio sprendimo 2009/315 7 straipsnio „Atsakymas į prašymą pateikti informacijos apie apkaltinamuosius nuosprendžius“ 4 dalis suformuluota taip:
„Jei pateikti informaciją iš nuosprendžių registrų apie valstybės narės piliečio atžvilgiu priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius pagal 6 straipsnį prašoma ne asmens pilietybės valstybės narės, o kitos valstybės narės centrinės institucijos, prašomoji valstybė narė perduoda tiek tokios informacijos, kiek numatyta [Europos konvencijos dėl savitarpio pagalbos] 13 straipsnyje.“
Bulgarijos teisė
NK
15
Pamatinis sprendimas 2008/675 perkeltas į nacionalinę teisę Nakazatelen Kodeks (Baudžiamasis kodeksas, toliau – NK) 8 straipsnio 2 dalimi. Šioje nuostatoje numatyta:
„Į įsiteisėjusį kitoje Europos Sąjungos valstybėje narėje priimtą apkaltinamąjį nuosprendį dėl veikos, kuri pagal [NK] laikoma nusikalstama veika, atsižvelgiama bet kurioje baudžiamojoje byloje, iškeltoje [Bulgarijos Respublikoje] tam pačiam asmeniui.“
16
NK 66 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„Skyręs ne daugiau kaip trejų metų laisvės atėmimo bausmę, teismas gali atidėti paskirtos bausmės įvykdymą nuo trejų iki penkerių metų, jei asmuo nėra nuteistas laisvės atėmimu už bendrojo pobūdžio nusikaltimą ir jei teismas mano, jog tam, kad būtų pasiekti bausmės tikslai, visų pirma nuteistojo perauklėjimo tikslas, bausmės atlikimas nebūtinas.“
17
NK 78a straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Teismas atleidžia suaugusįjį nuo baudžiamosios atsakomybės ir jam skiria nuo [1000] iki [5000] [Bulgarijos levų (BGN)] [apie 500–2 500 EUR], jeigu tenkinamos šios sąlygos:
a)
<…> už tyčinę nusikalstamą veiką numatyta laisvės atėmimo bausmė iki trejų metų ar kita mažesnė bausmė arba už nusikalstamą veiką dėl neatsargumo numatyta laisvės atėmimo bausmė iki penkerių metų ar kita mažesnė bausmė;
b)
nusikalstamos veikos vykdytojas nebuvo nuteistas už bendro pobūdžio nusikalstamą veiką, dėl kurios palaikomas valstybinis kaltinimas, ir nebuvo atleistas nuo baudžiamosios atsakomybės pagal šio skyriaus nuostatas;
c)
dėl nusikalstamos veikos patirta turtinė žala buvo atlyginta.“
18
NK 343c straipsnis suformuluotas taip:
„(1)   Asmuo, kuris vairuoja motorinę transporto priemonę, kai jam taikoma teisės vairuoti motorinę transporto priemonę atėmimo bausmė po to, kai buvo nubaustas už tą pačią veiką administracine tvarka, baudžiamas laisvės atėmimu iki trejų metų ir bauda nuo [200] iki [1000] BGN [maždaug nuo 100 iki 500 eurų].
(2)   Asmuo, kuris per vienus metus nuo tos dienos, kai jam buvo skirta administracinė nuobauda už motorinės transporto priemonės vairavimą neturint atitinkamo vairuotojo pažymėjimo, vėl padaro tokią veiką, baudžiamas laisvės atėmimu nuo vienų iki trejų metų ir bauda nuo [500] iki [1200] BGN [maždaug nuo 250 iki 600 EUR].“
19
NK 345 straipsnyje numatyta:
„(1)   Asmuo, kuris naudoja kitai motorinei transporto priemonei išduotą registracijos numerį arba registracijos numerį, kurio neišdavė kompetentingos institucijos, baudžiamas laisvės atėmimu iki vienų metų arba bauda nuo [500] iki [1000] BGN [maždaug nuo 250 iki 500 EUR].
(2)   1 dalyje numatyta bausmė taip pat skiriama asmeniui, kuris vairuoja tinkamai neįregistruotą motorinę transporto priemonę.“
Nakazatelno-protsesualen kodeks
20
Pagal Nakazatelno-protsesualen kodeks (Baudžiamojo proceso kodeksas; DV, Nr. 86, 2005 m. spalio 28 d.) 247 straipsnio 1 dalį procesas pirmojoje instancijoje pradedamas remiantis kaltinamuoju aktu arba nukentėjusiojo nuo nusikaltimo pateiktu skundu.
Naredba no 8 za funktsiite i organizatsiata na deynostta na byurata za sadimost
21
2008 m. vasario 26 d.Naredba no 8 za funktsiite i organizatsiata na deynostta na byurata za sadimost (Potvarkis Nr. 8 dėl nuosprendžių registro skyrių funkcijų ir veiklos organizavimo) 40 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Visi pagal NK 78a straipsnį priimti nuosprendžiai ir skirtos administracinės nuobaudos įrašomi į nuosprendžių registrą <…>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
22
2023 m. kovo 7 d. protokolu YE buvo skirta administracinė nuobauda už motorinės transporto priemonės vairavimą neturint atitinkamo vairuotojo pažymėjimo, ji įsigaliojo 2023 m. gegužės 4 d. Šioje byloje jis kaltinamas tuo, kad 2023 m. spalio 25 d. vėl padaręs tas pačias veikas per vienų metų laikotarpį po to, kai per administracinę procedūrą buvo nubaustas už šias veikas, jis padarė nusikalstamą veiką, numatytą NK 343c straipsnio 2 dalyje.
23
YE iškelta byla Rayonen sad Tutrakan (Tutrakano apylinkės teismas, Bulgarija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme. Vykstant teisminiam tyrimui buvo konstatuota, kad nacionaliniai teismai dėl YE priėmė kelis apkaltinamuosius nuosprendžius, būtent 2023 m. lapkričio 2 d. už suklastoto vairuotojo pažymėjimo naudojimą, t. y. NK 316 straipsnyje, siejamame su NK 308 straipsnio 1 dalimi, nurodytą nusikalstamą veiką, 2023 m. gruodžio 7 d. dėl tos pačios nusikalstamos veikos, kaip nurodyta šio sprendimo 22 punkte, ir 2024 m. sausio 19 d. vėl dėl suklastoto vairuotojo pažymėjimo naudojimo. Pagal visus šiuos nuosprendžius skirtos lygtinės laisvės atėmimo bausmės, remiantis NK 66 straipsnio 1 dalimi.
24
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis iš ECRIS gauta informacija, konstatavo, kad YE taip pat buvo nuteistas už kelių eismo teisės aktų pažeidimus kitose valstybėse narėse.
25
Pavyzdžiui, 2021 m. lapkričio 15 d. sprendimu, kuris tapo galutinis 2022 m. sausio 3 d., politierechtbank Vilvoorde (Vilvordės policijos teismas, Belgija) dėl YE priėmė kelis nuosprendžius dėl 2020 m. birželio 14 d. Zaventeme (Belgija) padarytų Belgijos teisės aktų pažeidimų.
26
Pirma, už tai, kad vairavo transporto priemonę, neapdraustą privalomuoju civilinės atsakomybės draudimu, ir, antra, už tai, kad vairavo viešajame kelyje transporto priemonę, kuri nebuvo įregistruota arba kuri buvo be registracijos metu išduoto valstybinio numerio ženklo, YE buvo skirta 800 EUR bauda arba, jos nesumokėjus per teisės aktuose nustatytą terminą, 30 dienų draudimo vairuoti motorinę transporto priemonę bausmė ir teisės vairuoti bet kurią motorinę transporto priemonę vienam mėnesiui atėmimas.
27
Antra, jis buvo nubaustas 200 EUR bauda arba, jos nesumokėjus per teisės aktuose nustatytą terminą, 30 dienų draudimo vairuoti motorinę transporto priemonę bausme ir teisės vairuoti bet kokią motorinę transporto priemonę 15 dienų laikotarpiui atėmimu už naudojimąsi mobiliuoju telefonu vairuojant viešajame kelyje, nors transporto priemonė nebuvo trumpam ar ilgam sustabdyta.
28
Trečia, jam buvo skirta 200 EUR bauda arba, jos nesumokėjus per teisės aktuose nustatytą terminą, trijų dienų laisvės atėmimo bausmė už Belgijoje registruotos transporto priemonės, neturinčios galiojančios techninės apžiūros pažymos, atitinkamos techninės apžiūros lipduko ir transporto priemonės identifikavimo ataskaitos, techninio lapo arba vizualinės transporto priemonės apžiūros dokumento, atitinkančio jos paskirtį, vairavimą viešuosiuose keliuose.
29
Kita vertus, 2023 m. rugpjūčio 16 d. sprendimu, kuris įsiteisėjo 2023 m. rugsėjo 16 d., Amtsgericht Prüm (Priumo apylinkės teismas, Vokietija) skyrė YE 50 EUR baudą už transporto priemonės vairavimą neturint vairuotojo pažymėjimo arba atėmus teisę vairuoti.
30
2023 m. gruodžio 15 d. sprendimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į ankstesnius YE apkaltinamuosius nuosprendžius, pripažino jį kaltu dėl transporto priemonės vairavimo neturint vairuotojo pažymėjimo ir skyrė jam lygtinę laisvės atėmimo bausmę su bauda.
31
2024 m. vasario 27 d.Okrazhen sad Silistra (Silistros apygardos teismas, Bulgarija) panaikino šį nuosprendį; šis teismas grąžino bylą nagrinėti kitai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo kolegijai ir nurodė išnagrinėti, ar Belgijos teismo skirtos sankcijos turi teisinių pasekmių.
32
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 1 dalies, siejamos su Pamatinio sprendimo 2009/315 2 straipsnio a punktu, išaiškinimas yra būtinas sprendimui pagrindinėje byloje priimti. Iš tiesų tiek Belgijoje, tiek Vokietijoje priimtų apkaltinamųjų nuosprendžių teisinių pasekmių pripažinimas turi įtakos bausmei, kuri gali būti skirta kaltinamajam, nes šie apkaltinamieji nuosprendžiai tapo galutiniai tuo metu, kai klostėsi pagrindinėje byloje nagrinėjamos faktinės aplinkybės, taigi yra „ankstesni apkaltinamieji nuosprendžiai“, kaip tai suprantama pagal Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 1 dalį.
33
Jis nurodo, kad iš principo galima atleisti kaltinamąjį nuo baudžiamosios atsakomybės ir skirti jam administracinę sankciją, jeigu jis pagal NK 78a straipsnio 1 dalies b punktą nebuvo nuteistas už „bendro pobūdžio“ nusikalstamą veiką. Taip pat būtų galima sustabdyti laisvės atėmimo bausmės vykdymą pagal NK 66 straipsnio 1 dalį, jeigu kaltinamasis anksčiau nebuvo nuteistas už bendro pobūdžio nusikalstamą veiką.
34
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas dėl kriterijų, kuriais remdamasis jis gali nustatyti, ar YE padaryti pažeidimai, už kuriuos Belgijos ir Vokietijos teismai skyrė sankcijas, turi būti laikomi nusikalstamomis veikomis, ar administraciniais nusižengimais, kad į juos būtų galima atsižvelgti nagrinėjant pagrindinę bylą.
35
Pirma, jis mano, kad Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad reikia atsižvelgti į apkaltinamuosius nuosprendžius, priimtus už veikas, už kurias baudžiama, o ne tik už nusikalstamas veikas, nes pastaroji sąvoka Bulgarijos teisėje suprantama siauriau.
36
Grįsdamas šį aiškinimą jis nurodo, kad Pamatinio sprendimo 2008/675 2 straipsnio versijoje bulgarų kalba sąvoka „apkaltinamasis nuosprendis“ apima bet kurį galutinį baudžiamojo teismo sprendimą, nustatantį asmens kaltę dėl nusikalstamos veikos (bulgarų kalba – „prestaplenie“). Vis dėlto jis pažymi, kad Pamatinio sprendimo 2009/315 2 straipsnio a punkto versijoje ta pačia kalba sąvoka „apkaltinamasis nuosprendis“ apibrėžiama kaip bet koks galutinis baudžiamojo teismo sprendimas, kuriuo fizinis asmuo nuteisiamas už veiką (bulgarų kalba – „nakazuemo deyanie“). Be to, pastarosios nuostatos versijose vokiečių ir nyderlandų kalbomis atitinkamai vartojami analogiški terminai „Straftat“ ir „strafbaar feit“.
37
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad Bulgarijos teisėje daromas skirtumas tarp „nusikalstamų“ veikų ir „administracinių“ nusižengimų, nes pastarieji paprastai neįtraukiami į nuosprendžių registrą, todėl negali būti kvalifikuojami kaip „baudžiamosios veikos“, kaip tai suprantama pagal Pamatinio sprendimo 2009/315 2 straipsnio a punkto versiją bulgarų kalba. Vis dėlto pagal 2008 m. vasario 26 d. Potvarkio Nr. 8 40 straipsnio 1 dalį nuosprendžių registre nurodomi ne tik apkaltinamieji nuosprendžiai už nusikalstamas veikas, bet ir administracinės nuobaudos, skiriamos pagal NK 78a straipsnį. Be to, ji nurodo, kad Baudžiamojo proceso kodekso 247 straipsniu įvedamas skirtumas tarp „bendro pobūdžio“ nusikalstamų veikų, t. y. tų, dėl kurių baudžiamasis persekiojimas pradedamas prokuroro kaltinamuoju aktu, ir „privataus pobūdžio“ nusikalstamų veikų, dėl kurių baudžiamasis persekiojimas pradedamas nukentėjusiojo skundo pagrindu.
38
Tačiau jis pažymi, kad Vokietijos ir Belgijos teisėje skirtingai klasifikuojamos veikos, už kurias gali būti skirta sankcija, nes pirmojoje išskiriamos dvi veikų kategorijos: pirma, „Verbrechen“ (nusikaltimai) ir, antra, „Vergehen“ (deliktai), o antrojoje numatyta suskirstyti į tris kategorijas, t. y. „sunkius ir apysunkius nusikaltimus“, „lengvus nusikaltimus“ ir „baudžiamuosius nusižengimus“.
39
Iš ECRIS pateiktos informacijos negalima nustatyti kategorijos, kuriai pagal atitinkamą nacionalinę teisę priskiriami veikos, dėl kurių Belgijoje ir Vokietijoje priimti ankstesni apkaltinamieji nuosprendžiai, o tai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, neleidžia nustatyti, ar pagal Bulgarijos teisę šie veiksmai turi būti laikomi administraciniais, ar baudžiamaisiais nusižengimais, o pastaruoju atveju – ar jie laikytini bendro, ar privataus pobūdžio nusikalstamomis veikomis.
40
Trečia, jeigu minėti aktai pagal Bulgarijos teisę turėtų būti laikomi lygiaverčiais aktams, įtrauktiems į nuosprendžių registrą ir ECRIS, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas daro išvadą, kad jis privalės laikyti, jog Belgijos ir Vokietijos teismų paskelbti nuosprendžiai pagal Bulgarijos teisę gali būti tik nuosprendžiai už nusikalstamas veikas arba sprendimai dėl atleidimo nuo baudžiamosios atsakomybės, kaip apibrėžta NK 78a straipsnyje. Šiuo atžvilgiu jis, pirma, pažymi, kad šie nuosprendžiai nėra įtraukti į ECRIS kaip sprendimai dėl atleidimo nuo baudžiamosios atsakomybės. Antra, atitinkamos nusikalstamų veikų kategorijos apima veikas, kuriose nukentėjusieji nedalyvavo. Iš to jis daro išvadą, kad nagrinėjamos veikos yra bendrojo pobūdžio nusikalstamos veikos, todėl pagrindinėje byloje NK 66 ir 78a straipsniai netaikomi.
41
Tuo atveju, jei nereikėtų pripažinti, kad ECRIS esantys nuosprendžiai yra lygiaverčiai Bulgarijos nuosprendžių registre esantiems nuosprendžiams, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad nėra kriterijų, pagal kuriuos būtų galima įvertinti, kurios nusikalstamų veikų kategorijos patenka į kategorijas, už kurias kaltinamasis buvo nuteistas Belgijoje ir Vokietijoje, ir kad spręsti, ar reikia atsižvelgti į šiuos priimtus nuosprendžius, reikia kiekvienu atveju atskirai. Šiomis aplinkybėmis būtų galima daryti išvadą, kad užsienio teismų nuosprendžiai priimti dėl administracinių nusižengimų, todėl į juos neturėtų būti atsižvelgiama.
42
Vis dėlto jis mano, kad apkaltinamųjų nuosprendžių dėl tam tikrų kategorijų nusikalstamų veikų įtraukimas į nuosprendžių registrą pateisinamas tų veikų keliama grėsme viešajai tvarkai, kurią, atitinkamos valstybės narės įstatymų leidėjo nuomone, turi pripažinti kitos valstybės narės. Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 1 dalyje numatyta valstybių narių pareiga atsižvelgti į apkaltinamuosius nuosprendžius, kuriuos ši valstybė narė nusprendė įtraukti į nuosprendžių registrą, taigi pareiga atsižvelgti į šiuos apkaltinamuosius nuosprendžius taip, kaip numatyta pagal jos nacionalinės teisės aktus, kiek tai susiję su nacionalinių nuosprendžių, įtrauktų į jos pačios nuosprendžių registrą, pasekmėmis.
43
Ketvirta, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad pagal NK 8 straipsnio 2 dalį į kitoje valstybėje narėje priimtą apkaltinamąjį nuosprendį leidžiama atsižvelgti tik dėl veikų, kurios laikomos nusikalstamomis, kaip tai suprantama pagal Bulgarijos baudžiamąjį kodeksą. Be to, pagal Pamatinio sprendimo 2008/675 6 konstatuojamąją dalį kompetentingas nacionalinis teismas neprivalo atsižvelgti į kitoje valstybėje narėje priimtą ankstesnį apkaltinamąjį nuosprendį, kai nacionalinis apkaltinamasis nuosprendis dėl veikos, dėl kurios buvo priimtas šis ankstesnis apkaltinamasis nuosprendis, negalėtų būti priimtas.
44
Todėl, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusios teismo nuomone, pagrindinėje byloje gali būti atsižvelgiama tik į Vokietijos teismo priimtą apkaltinamąjį nuosprendį, nes jame baudžiama už nusikalstamą veiką, atitinkančią numatytąją NK 343c straipsnyje, ir į Belgijos teismo priimto apkaltinamojo nuosprendžio dalį dėl neįregistruotos transporto priemonės vairavimo, nes joje baudžiama už nusikalstamą veiką, atitinkančią numatytąją NK 345 straipsnyje. Už kitas veikas, kurias apima pastarojo teismo priimti apkaltinamieji nuosprendžiai, konkrečiai kalbant, už transporto priemonės, kuriai neatlikta techninė apžiūra, vairavimą, pagal Bulgarijos teisę nebūtų baudžiama kaip už nusikalstamas veikas. Už pastarąją nusikalstamą veiką priimtame apkaltinamajame nuosprendyje numatyta laisvės atėmimo bausmė, o tai reiškia, kad, pripažinus jo poveikį, už pagrindinėje byloje nagrinėjamą nusikalstamą veiką nebūtų galima skirti lygtinės bausmės pagal NK 66 straipsnį.
45
Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad nėra prieštaravimo tarp NK 8 straipsnio 2 dalies ir Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 1 dalies. Toks aiškinimas leistų, pirma, užtikrinti, kad kaltinamojo padėtis nepablogėtų dėl griežtesnės bausmės nei tuo atveju, jei jis būtų nuteistas už tą pačią veiką nacionaliniame teisme, ir, kita vertus, išvengti, kad praktikoje nebūtų vykdomas apkaltinamasis nuosprendis už veiką, už kurią vykdančiojoje valstybėje nevykdomas baudžiamasis persekiojimas.
46
Tokiomis aplinkybėmis Rayonen sad Tutrakan (Tutrakano apylinkės teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Pamatinio sprendimo 2008/675] 3 straipsnio 1 dalis, siejama su [Pamatinio sprendimo 2009/315] 2 straipsnio a punktu, turi būti aiškinama taip: atsižvelgimas į ankstesnius apkaltinamuosius nuosprendžius, dėl to paties asmens priimtus kitose valstybėse narėse, reiškia, kad teismas, kuriame iškelta nauja baudžiamoji byla tam pačiam asmeniui (vykdantysis teismas), turi laikyti, jog kitose valstybėse narėse priimti ir Europos nuosprendžių registrų informacinėje sistemoje (ECRIS) įregistruoti ankstesni apkaltinamieji nuosprendžiai susiję su tų pačių kategorijų veikomis, už kurias baudžiama, pagal nacionalinę teisę klasifikuojamomis atsižvelgiant į jų keliamą pavojų visuomenei, kurios turi būti įtrauktos į vykdančiojo teismo valstybės nuosprendžių registrą? Kai yra kelios veikų, už kurias baudžiama, kategorijos, kurios pagal nacionalinę teisę turi būti įtrauktos į nuosprendžių registrą ir dėl kurių priimto apkaltinamojo nuosprendžio teisinės pasekmės skiriasi, ar atitinkamam asmeniui iškeltą baudžiamąją bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas kiekvienu konkrečiu atveju turi įvertinti, kuriai kategorijai pagal nacionalinę klasifikaciją priskiriamos veikos, dėl kurių kitose valstybėse narėse priimti ankstesni apkaltinamieji nuosprendžiai? Kokiais atvejais reikia atlikti tokį vertinimą?
2.
Ar [Pamatinio sprendimo 2008/675] 3 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal ją leidžiama tokia nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią teismas privalo neatsižvelgti į ankstesnius apkaltinamuosius nuosprendžius, kitoje Europos Sąjungos valstybėje narėje priimtus dėl veikų, kurios pagal vykdančiojo teismo nacionalinę teisę nelaikomos nusikalstamomis veikomis?“
Procesas Teisingumo Teisme
47
2024 m. birželio 24 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu šios bylos nagrinėjimui buvo suteikta pirmenybė pagal Procedūros reglamento 53 straipsnio 3 dalį.
48
2024 m. liepos 29 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi buvo atmestas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašymas šioje byloje taikyti Teisingumo Teismo procedūros reglamento 105 straipsnyje numatytą pagreitintą procedūrą.
Dėl prejudicinių klausimų
49
Prejudicinių klausimų nagrinėjimą reikia pradėti nuo antrojo klausimo.
Dėl antrojo klausimo
50
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos, priimdamas sprendimą dėl baudžiamojo persekiojimo, kompetentingas teismas negali atsižvelgti į ankstesnius kitoje valstybėje narėje dėl asmens, dėl kurio vykdomas šis baudžiamasis persekiojimas, priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius už veikas, kurios pagal nacionalinę teisę nelaikomos nusikalstamomis.
51
Pamatinio sprendimo 2008/675 1 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad šio pamatinio sprendimo tikslas – nustatyti sąlygas, kuriomis valstybėje narėje nagrinėjamoje baudžiamojoje byloje prieš tam tikrą asmenį atsižvelgiama į ankstesnius kitose valstybėse narėse dėl to paties asmens priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius dėl kitų veikų.
52
Tuo tikslu šio pamatinio sprendimo 3 straipsnio 1 dalyje, siejamoje su jo 5 konstatuojamąja dalimi, valstybės narės įpareigojamos užtikrinti, kad tokioje byloje į ankstesnius kitose valstybėse narėse priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius, kuriuos priimant informacija buvo gauta pagal taikomus dokumentus dėl tarpusavio teisinės pagalbos arba keitimosi informacija apie teistumą, pirma, būtų atsižvelgta tiek, kiek pagal nacionalinę teisę atsižvelgiama į ankstesnius nacionalinius apkaltinamuosius nuosprendžius, ir, antra, jiems būtų priskirtos pasekmės, lygiavertės toms, kurios pagal šią teisę priskiriamos pastariesiems apkaltinamiesiems nuosprendžiams, kiek tai susiję tiek su faktinėmis pasekmėmis, tiek su procesinės ar materialinės teisės pasekmėmis (2017 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Beshkov, C‑171/16, EU:C:2017:710, 26 punktas).
53
Kaip matyti iš minėto pamatinio sprendimo 5 konstatuojamosios dalies, juo nesiekiama suderinti pagal įvairius nacionalinės teisės aktus priimtų apkaltinamųjų nuosprendžių ir galiojančių ankstesnių apkaltinamųjų nuosprendžių, o pareiga atsižvelgti į kitose valstybėse narėse priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius egzistuoja tik tiek, kiek pagal nacionalinę teisę atsižvelgiama į ankstesnius nacionalinius apkaltinamuosius nuosprendžius. Kaip pažymėta Pamatinio sprendimo 2008/675 3 konstatuojamojoje dalyje, šio pamatinio sprendimo 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta valstybių narių pareiga naujose baudžiamosiose bylose atsižvelgti į kitose valstybėse narėse priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius yra minimali.
54
Be to, kaip aiškiai nurodyta šio pamatinio sprendimo 6 konstatuojamojoje dalyje, skirtingai nei kitų dokumentų, šio pamatinio sprendimo tikslas nėra vienoje valstybėje narėje priimto teismo sprendimo vykdymas kitoje valstybėje narėje; juo siekiama sudaryti sąlygas tam, kad į vienoje valstybėje narėje priimtą ankstesnį apkaltinamąjį nuosprendį būtų atsižvelgta kitoje valstybėje narėje nagrinėjant naujas baudžiamąsias bylas tiek, kiek į tos kitos valstybės narės teismų priimtus ankstesnius apkaltinamuosius nuosprendžius atsižvelgiama pagal tos valstybės narės teisės aktus. Todėl minėtame pamatiniame sprendime nenumatyta pareiga atsižvelgti į ankstesnius apkaltinamuosius nuosprendžius tais atvejais, kai, pavyzdžiui, informacijos, gautos pagal taikomus dokumentus, nepakanka, kai nacionaliniai teismai nebūtų galėję priimti apkaltinamojo nuosprendžio dėl veikos, už kurią buvo priimtas ankstesnis apkaltinamasis nuosprendis, arba kai ankstesnė paskirta sankcija nėra numatyta pagal nacionalinę teisinę sistemą.
55
Taigi iš Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 1 dalies teksto, siejamo su jo 3, 5 ir 6 konstatuojamosiomis dalimis, matyti, kad pagal šią nuostatą nereikalaujama, kad valstybės narės baudžiamajame procese atsižvelgtų į ankstesnius dėl atitinkamo asmens kitoje valstybėje narėje priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius, jeigu jie buvo priimti už veikas, kurios pagal nacionalinę teisę nelaikomos nusikalstamomis veikomis, todėl pagal šią teisę negali būti apkaltinamojo nuosprendžio objektas.
56
Taigi šia nuostata valstybei narei nedraudžiama savo nacionalinės teisės aktuose numatyti nuostatos, įpareigojančios kompetentingus teismus neatsižvelgti į ankstesnius kitoje valstybėje narėje dėl asmens, dėl kurio pradėtas baudžiamasis procesas, priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius už veikas, kurios pagal nacionalinę teisę nelaikomos nusikalstamomis veikomis.
57
Nagrinėjamu atveju ji nedraudžia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, remiantis jo nacionaline teise, atsižvelgti tik į ankstesnį Vokietijoje dėl atsakovo pagrindinėje byloje priimtą apkaltinamąjį nuosprendį už transporto priemonės vairavimą neturint vairuotojo pažymėjimo ir nuosprendį, priimtą Belgijoje už neregistruotos transporto priemonės vairavimą, nes, kaip nurodo šis teismas, tik šie apkaltinamieji nuosprendžiai susiję su veikomis, kurios pagal šią nacionalinę teisę laikomos nusikalstamomis veikomis, dėl kurių gali būti priimtas apkaltinamasis nuosprendis.
58
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti: Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos, priimdamas sprendimą dėl baudžiamojo persekiojimo, kompetentingas teismas negali atsižvelgti į ankstesnius kitoje valstybėje narėje dėl asmens, dėl kurio vykdomas šis baudžiamasis persekiojimas, priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius už veikas, kurios pagal nacionalinę teisę nelaikomos nusikalstamomis, todėl pagal šią teisę dėl jų negali būti priimtas apkaltinamasis nuosprendis.
Dėl pirmojo klausimo
59
Pirmiausia reikia priminti, kad, remiantis suformuota jurisprudencija, vykstant SESV 267 straipsnyje įtvirtintai nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo bendradarbiavimo procedūrai, pastarasis nacionaliniam teismui turi pateikti naudingą atsakymą, kuris leistų išnagrinėti jam pateiktą bylą. Tokiu atveju Teisingumo Teismui gali tekti performuluoti jam pateiktus klausimus. Be to, Teisingumo Teismas gali manyti esant reikalinga atsižvelgti į Sąjungos teisės normas, kurių nacionalinis teismas nenurodė savo klausime (2019 m. gruodžio 5 d. Sprendimo Centraal Justitieel Incassobureau (Finansinių baudų pripažinimas ir vykdymas), C‑671/18, EU:C:2019:1054, 26 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
60
Nagrinėjamu atveju, pirma, reikia pažymėti, kad pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar veikas, dėl kurių buvo priimti ankstesni apkaltinamieji nuosprendžiai dėl pagrindinėje byloje aptariamo asmens kitose valstybėse narėse, jis turi kvalifikuoti atsižvelgdamas į veikų, už kurias baudžiama pagal jo nacionalinę teisę, rūšis, pagal kurias šios veikos skirstomos į administracinius nusižengimus ir nusikalstamas veikas, o nusikalstamos veikos skirstomos į dvi kategorijas: pirmąją, susijusią su „bendro pobūdžio“ nusikalstamomis veikomis, kai baudžiamąjį persekiojimą vykdo prokuroras pareikšdamas kaltinamąjį aktą, ir antrąją, susijusią su „privataus pobūdžio“ nusikalstamomis veikomis, dėl kurių baudžiamasis persekiojimas vykdomas gavus nukentėjusiojo skundą.
61
Kita vertus, reikia pažymėti, kad Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 2 dalyje patikslinta šio pamatinio sprendimo 3 straipsnio 1 dalies, į kurią daroma nuoroda pirmajame klausime, taikymo sritis, nurodant, kad ši dalis taikoma atliekant ikiteisminį tyrimą, teisminio nagrinėjimo metu ir vykdant apkaltinamąjį nuosprendį, visų pirma atsižvelgiant į taikytinas procesines taisykles, įskaitant taisykles, susijusias su laikinu sulaikymu, nusikalstamos veikos kvalifikavimu, bausmės rūšimi bei dydžiu, ir taisykles, reglamentuojančias sprendimo vykdymą. Šiuo pirmuoju klausimu nacionalinis teismas klausia būtent apie nusikalstamų veikų, dėl kurių asmuo, kuriam iškelta baudžiamoji byla, anksčiau buvo nuteistas kitose valstybėse narėse, kvalifikavimą, atsižvelgdamas į tokio kvalifikavimo poveikį sprendimui, kurį jis gali priimti to asmens atžvilgiu.
62
Taigi reikia konstatuoti, kad pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 1 ir 2 dalys, siejamos su Pamatinio sprendimo 2009/315 2 straipsnio a punktu, turi būti aiškinamos taip, kad kompetentingas nacionalinis teismas, siekdamas atsižvelgti į ankstesnius kitoje valstybėje narėje priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius dėl asmens, kuriam iškelta baudžiamoji byla, turi įvertinti, ar veikos, dėl kurių buvo priimti šie į ECRIS įtraukti apkaltinamieji nuosprendžiai, atsižvelgiant į nacionalinėje teisėje nustatytą klasifikaciją, turi būti kvalifikuojamos kaip nusikalstamos veikos, ar administraciniai nusižengimai, o pirmuoju atveju – ar tai yra bendro ar privataus pobūdžio nusikalstamos veikos, kai nacionalinėje teisėje numatytos teisinės pasekmės skiriasi atsižvelgiant į tai, kokiai kategorijai priklauso veika, dėl kurios buvo priimtas ankstesnis apkaltinamasis nuosprendis.
63
Kaip priminta šio sprendimo 52 punkte, pagal Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 1 dalį valstybės narės įpareigojamos užtikrinti, kad, pirma, baudžiamojoje byloje prieš asmenį į ankstesnius kitose valstybėse narėse priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius būtų atsižvelgta tokia apimtimi, kokia atsižvelgiama į ankstesnius apkaltinamuosius nuosprendžius pagal nacionalinę teisę, ir, antra, jiems būtų priskirtos teisinės pasekmės, lygiavertės toms, kurios pagal nacionalinę teisę priskiriamos ankstesniems nacionaliniams apkaltinamiesiems nuosprendžiams. Be to, iš šio pagrindų sprendimo 3 straipsnio 2 dalies formuluotės, pakartotos šio sprendimo 61 punkte, matyti, kad ši pareiga taikoma, be kita ko, nusikalstamos veikos kvalifikavimui ir skirtos bausmės rūšiai bei dydžiui.
64
Šiomis aplinkybėmis atsakant į pirmąjį klausimą reikia nustatyti sąvokos „apkaltinamasis nuosprendis“, kaip ji suprantama pagal Pamatinio sprendimo 2008/675 2 straipsnį, ir sąvokos „lygiavertės“, kaip ji suprantama pagal šio pamatinio sprendimo 3 straipsnio 1 dalį, apimtį, siekiant apibrėžti pastarojoje nuostatoje numatytas nacionalinių teismų pareigas, susijusias su atsižvelgimu į „ankstesnius kitose valstybėse narėse <…> priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius“ ir su „teisin[ių] pasekm[ių], lygiaver[čių] toms, kurios pagal nacionalinę teisę priskiriamos ankstesniems nacionaliniams apkaltinamiesiems nuosprendžiams“, pripažinimu.
65
Pirma, pagal šio pamatinio sprendimo 2 straipsnį šiame pamatiniame sprendime „apkaltinamasis nuosprendis“ – tai „bet kuris galutinis baudžiamojo teismo sprendimas, nustatantis asmens kaltę dėl baudžiamosios veikos“.
66
Pirmiausia reikia pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodyta aplinkybė, jog Pamatinio sprendimo 2009/315 2 straipsnio a punkto versijoje bulgarų kalba sąvoka „apkaltinamasis nuosprendis“ apibrėžiama darant nuorodą į sąvoką „veika[, už kurią nuteisiama]“, nebūtinai reiškia, priešingai, nei teigia šis teismas, kad į pastarąją sąvoką reikėtų atsižvelgti apibrėžiant sąvoką „apkaltinamasis nuosprendis“, kaip ji suprantama pagal Pamatinio sprendimo 2008/675 2 straipsnį, nepaisant pastarojoje nuostatoje daromos nuorodos į sąvoką „baudžiamoji [nusikalstama] veika“, nes pastaroji sąvoka bulgarų kalba suprantama siauriau nei sąvoka „veika[, už kurią nuteisiama]“.
67
Šiuo klausimu suformuotoje Teisingumo Teismo jurisprudencijoje nustatyta, kad tam tikrose Sąjungos teisės nuostatos kalbinėse versijose pavartota formuluotė negali būti vienintelis šios nuostatos aiškinimo pagrindas ar įgyti prioritetą prieš kitas kalbines versijas. Iš tiesų dėl būtinumo vienodai taikyti, taigi ir aiškinti, Sąjungos teisės aktą negalima, vertinant atskirai, remtis tik viena jo versijų; reikalaujama, kad atitinkama nuostata būtų aiškinama atsižvelgiant į teisės akto, kurio dalis ji yra, sistemą ir tikslą, remiantis, be kita ko, visomis kalbomis parengtomis versijomis (2024 m. gruodžio 5 d. Sprendimo Network One Distribution, C‑506/23, EU:C:2024:1003, 27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
68
Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad daugumoje Pamatinio sprendimo 2008/675 2 straipsnio ir Pamatinio sprendimo 2009/315 2 straipsnio a punkto kalbinių versijų šių nuostatų formuluotėse daroma nuoroda į sąvoką „baudžiamoji [nusikalstama] veika“. Taip yra, be kita ko, šių dviejų nuostatų versijose vokiečių ir nyderlandų kalbomis, kuriose atitinkamai vartojamos sąvokos „Straftat“ ir „strafbaar feit“, kurios atitinka šią sąvoką, o ne bendresnę sąvoką „veika[, už kurią nuteisiama]“.
69
Aiškinimą, kad sąvoka „apkaltinamasis nuosprendis“, kaip ji suprantama pagal Pamatinio sprendimo 2008/675 2 straipsnį, apibrėžiama atsižvelgiant tik į nusikalstamas veikas, patvirtina Pamatinio sprendimo 2008/675 3 konstatuojamoji dalis. Iš tiesų iš šios konstatuojamosios dalies matyti, kad ši sąvoka neapima galutinių administracinės institucijos sprendimų, kuriais nustatoma asmens atsakomybė dėl „baudžiamosios [nusikalstamos] veikos“ arba „veikos, už kurią baudžiama pagal nacionalinę teisę, nes tokia veika laikoma teisės normų pažeidimu“. Tokiu būdu Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė atskirti nusikalstamas veikas nuo veikų, už kurias baudžiama pagal nacionalinę teisę, tačiau kurios nėra nusikalstamos.
70
Tokį aiškinimą taip pat patvirtina Pamatinio sprendimo 2008/675 ir Pamatinio sprendimo 2009/315 tikslai, kurie yra neatsiejamai susiję. Iš tikrųjų svarbu, kad valstybių narių kompetentingos institucijos rūpestingai ir vieningai bendradarbiautų keisdamosi informacija apie apkaltinamuosius nuosprendžius, kad būtų išvengta atvejų, kai nacionalinės teisminės institucijos, nagrinėdamos naują baudžiamąją bylą, iškeltą asmeniui, dėl kurio kitų veikų jau buvo priimti apkaltinamieji nuosprendžiai kitų valstybių narių teismuose, priima sprendimą negalėdamos atsižvelgti į šiuos ankstesnius apkaltinamuosius nuosprendžius (šiuo klausimu žr. 2018 m. liepos 5 d. Sprendimo Lada, C‑390/16, EU:C:2018:532, 47 punktą).
71
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad sąvoka „apkaltinamasis nuosprendis“, kaip ji suprantama pagal Pamatinio sprendimo 2008/675 2 straipsnį, siejamą su jo 3 konstatuojamąja dalimi, atitinka Pamatinio sprendimo 2009/315 2 straipsnio a punkte vartojamą sąvoką ir reiškia galutinį baudžiamojo teismo sprendimą, kuriuo nustatoma asmens kaltė dėl padarytos „baudžiamosios [nusikalstamos] veikos“, o ne apskritai dėl „veikos[, už kurią nuteisiama]“, ar „veikos, už kurią baudžiama pagal nacionalinę teisę, nes tokia veika laikoma teisės normų pažeidimu“. Be to, kaip jau buvo nurodyta šio sprendimo 69 punkte, ši sąvoka neapima galutinių administracinių institucijų sprendimų, neatsižvelgiant į veikos, dėl kurio jos nustatė atitinkamo asmens atsakomybę, pobūdį.
72
Iš to matyti, kad Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 1 dalyje nurodyta valstybių narių pareiga susijusi tik su kitos valstybės narės baudžiamojo teismo priimtais galutiniais sprendimais, kuriais konstatuojama atitinkamo asmens kaltė padarius nusikalstamą veiką. Be to, kaip aiškiai matyti iš šios nuostatos formuluotės, ši pareiga apima tik apkaltinamuosius nuosprendžius, apie kuriuos buvo gauta informacija pagal savitarpio teisinės pagalbos ar keitimosi informacija iš nuosprendžių registrų srityje taikomus dokumentus.
73
Vis dėlto reikia pažymėti, kad pagal šio pamatinio sprendimo 2 straipsnį, kaip jis išaiškintas šio sprendimo 71 punkte, ši pareiga apima galutinius baudžiamojo teismo sprendimus, kaip antai numatytus NK 78a straipsnio 1 dalies b punkte, kuriais, nustačius kaltinamojo kaltę dėl nusikalstamos veikos, jis atleidžiamas nuo baudžiamosios atsakomybės ir skiriama administracinė nuobauda, o ne baudžiamoji sankcija, jeigu apie šiuos sprendimus buvo galima gauti informacijos.
74
Darytina išvada, kad, siekdamas atsižvelgti į ankstesnius kitoje valstybėje narėje priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius, kaip tai suprantama pagal minėto pamatinio sprendimo 3 straipsnio 1 dalį, kompetentingas teismas pirmiausia turi nustatyti, ar ankstesniais galutiniais kitoje valstybėje narėje priimtais baudžiamųjų bylų teismo sprendimais, apie kuriuos jis buvo informuotas, buvo pripažinta atitinkamo asmens kaltė dėl nusikalstamos veikos.
75
Šiuo atžvilgiu, kaip iš esmės nurodo pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, aplinkybė, kad toks galutinis sprendimas įtraukiamas į atitinkamo asmens teistumą apkaltinamąjį nuosprendį priėmusioje valstybėje narėje ir todėl apie jį per ECRIS sužino kitų valstybių narių teismai, iš esmės reiškia, kad šis sprendimas atitinka ankstesnėje šio sprendimo pastraipoje nurodytą kriterijų, be to, reikia pažymėti, kad sąvoka „apkaltinamasis nuosprendis“, kaip ji suprantama pagal Pamatinio sprendimo 2009/315 2 straipsnio a punktą, taip pat apima tokį kriterijų.
76
Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad iš ECRIS gauta informacija apie dėl kaltinamojo pagrindinėje byloje priimtus ankstesnius apkaltinamuosius nuosprendžius neleidžia nustatyti, prie kurios kategorijos priskiriamos veikos, dėl kurių priimti šie apkaltinamieji nuosprendžiai, reikia pažymėti, kad, kaip nurodyta Pamatinio sprendimo 2009/315 10 konstatuojamojoje dalyje, šis pamatinis sprendimas neturėtų daryti poveikio teisminių institucijų galimybei tiesiogiai prašyti informacijos apie teistumą ir ją perduoti pagal 13 straipsnį kartu su Europos konvencijos dėl savitarpio pagalbos 15 straipsnio 3 dalimi arba pažeisti Konvencijos dėl valstybių narių savitarpio pagalbos 6 straipsnio 1 dalies, kurioje nustatyta savitarpio pagalbos prašymo pateikimo ir perdavimo tvarka pagal pirmiau nurodytas Europos konvencijos dėl savitarpio pagalbos nuostatas.
77
Taigi tuo atveju, kai valstybės narės teismas mano, kad taikant Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 1 dalį ECRIS pateiktos informacijos nepakanka, jis turi tiesiogiai kreiptis į ankstesnius apkaltinamuosius nuosprendžius priėmusius teismus, siekdamas išsiaiškinti, ar jie iš tikrųjų yra apkaltinamieji nuosprendžiai, kaip tai suprantama pagal šio pamatinio sprendimo 2 straipsnį.
78
Antra, dėl kiekvienos valstybės narės pareigos užtikrinti, kad kitose valstybėse narėse priimtų ankstesnių apkaltinamųjų nuosprendžių teisinės pasekmės būtų pripažįstamos kaip lygiavertės toms, kurios pagal atitinkamos valstybės narės nacionalinę teisę priskiriamos ankstesniems nacionaliniams apkaltinamiesiems nuosprendžiams, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 3 straipsnio 1 dalį, siejamą su minėto pamatinio sprendimo 3 straipsnio 2 dalimi, reikia pažymėti, kad ji turi būti nustatoma atsižvelgiant į SESV 82 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą nuosprendžių ir teismo sprendimų baudžiamosiose bylose abipusio pripažinimo principą, kurį, kaip nurodyta Pamatinio sprendimo 2008/675 2 konstatuojamojoje dalyje, siekiama juo įgyvendinti.
79
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad pagal šį principą draudžiama, be kita ko, kad siekiant atsižvelgti į anksčiau kitoje valstybėje narėje priimtą apkaltinamąjį nuosprendį, pagal šį pamatinį sprendimą jis būtų peržiūrėtas (šiuo klausimu žr. 2018 m. liepos 5 d. Sprendimo Lada, C‑390/16, EU:C:2018:532, 38 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
80
Būtent todėl Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 3 dalyje aiškiai uždrausta peržiūrėti, kaip pagrindinės bylos atveju, kitose valstybėse narėse anksčiau priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius, – turi būti atsižvelgiama į tokius nuosprendžius, kokie buvo paskelbti (šiuo klausimu žr. 2018 m. liepos 5 d. Sprendimo Lada, C‑390/16, EU:C:2018:532, 39 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
81
Vis dėlto, kaip paaiškinta Pamatinio sprendimo 2008/675 13 konstatuojamojoje dalyje, šiuo sprendimu pripažįstami įvairūs vidaus sprendimai ir procedūros, reikalingi tam, kad būtų atsižvelgta į kitoje valstybėje narėje priimtą ankstesnį apkaltinamąjį nuosprendį. Galimybės peržiūrėti ankstesnį apkaltinamąjį nuosprendį nesuteikimas neturėtų trukdyti valstybei narei prireikus priimti sprendimą, kuriuo tokiam ankstesniam apkaltinamajam nuosprendžiui priskiriamos lygiavertės teisinės pasekmės.
82
Visų pirma, kaip nurodyta minėto sprendimo 8 konstatuojamojoje dalyje, tais atvejais, kai baudžiamosios bylos nagrinėjimo metu valstybėje narėje turima informacijos apie kitoje valstybėje narėje priimtą ankstesnį apkaltinamąjį nuosprendį, reikėtų kuo labiau vengti atitinkamam asmeniui taikyti mažiau palankias sąlygas nei tos, kurios būtų taikomos tuo atveju, jei tai būtų buvęs nacionalinis apkaltinamasis nuosprendis.
83
Iš to matyti, kad teismas, į kurį kreiptasi vykdant baudžiamąjį persekiojimą vienoje valstybėje narėje, turi įsitikinti, kad nusikalstamai veikai, dėl kurios kitoje valstybėje narėje buvo priimtas ankstesnis apkaltinamasis nuosprendis, ir už ją paskirtai bausmei nebūtų priskirtos teisinės pasekmės, sukeliančios sunkesnių padarinių kaltinamojo padėčiai nei tuo atveju, jei šį nuosprendį būtų priėmęs nacionalinis teismas.
84
Šiomis aplinkybėmis tam, kad būtų galima pripažinti kitoje valstybėje narėje priimto ankstesnio apkaltinamojo nuosprendžio teisines pasekmes „lygiavertėmis“ toms, kurios priskiriamos nacionaliniams apkaltinamiesiems nuosprendžiams, būtina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma galėtų įvertinti, kokiai kategorijai priklauso nusikalstama veika, už kurią nubausta šiuo ankstesniu nuosprendžiu ir kuri nulėmė šios bausmės pobūdį ir dydį. Norint nustatyti tokį lygiavertiškumą gali reikėti, be kita ko, palyginti valstybės narės, kurioje buvo priimtas ankstesnis apkaltinamasis nuosprendis, baudžiamojoje teisėje numatytą nusikalstamų veikų sistemą su nacionalinėje teisėje galiojančia sistema, ypač kai pagal pastarąją teisinės pasekmės, susijusios su apkaltinamuoju nuosprendžiu už nagrinėjamą nusikalstamą veiką, gali skirtis priklausomai nuo kategorijos, kuriai ši veika priskiriama.
85
Iš to išplaukia, kad norint priimti sprendimą, leidžiantį kitoje valstybėje narėje priimtam apkaltinamajam nuosprendžiui priskirti teisines pasekmes, lygiavertes toms, kurias turėtų ankstesnis nacionalinis apkaltinamasis nuosprendis, reikia nagrinėti kiekvieną atvejį atskirai, atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes, tačiau tai negali lemti padarytos nusikalstamos veikos ir paskirtos bausmės perkvalifikavimo (šiuo klausimu žr. 2018 m. liepos 5 d. Sprendimo Lada, C‑390/16, EU:C:2018:532, 45 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
86
Konkrečiau kalbant, iš to, kas išdėstyta šio sprendimo 65–85 punktuose, reikia daryti išvadą, kad jeigu iš kompetentingo baudžiamųjų bylų teismo turimos informacijos matyti, kad dėl kaltinamojo kitoje valstybėje narėje buvo priimti apkaltinamieji nuosprendžiai, kaip tai suprantama pagal Pamatinio sprendimo 2008/675 2 straipsnį, t. y. galutiniai sprendimai, kuriais nustatoma jo kaltė dėl nusikalstamos veikos, šis teismas privalo pripažinti, kad šie sprendimai turi lygiavertę galią kaip ir nacionaliniai apkaltinamieji nuosprendžiai, priimti už lygiavertės kategorijos nusikalstamos veikos padarymą, už kurią skiriama panašaus pobūdžio ir dydžio bausmė. Vis dėlto toks pripažinimas nagrinėjamoje byloje neturi lemti mažiau palankaus požiūrio į atitinkamą asmenį nei tuo atveju, jei šiuos sprendimus būtų priėmęs nacionalinis teismas.
87
Šiomis aplinkybėmis kompetentingas baudžiamųjų bylų teismas negali perkvalifikuoti nusikalstamos veikos, už kurią kaltinamasis buvo nuteistas kitoje valstybėje narėje, į administracinį nusižengimą. Tokio perkvalifikavimo pasekmė būtų ne tik ankstesnio apkaltinamojo nuosprendžio peržiūra, kuri aiškiai draudžiama pagal šio pamatinio sprendimo 3 straipsnio 3 dalį, bet galiausiai, pažeidžiant šio sprendimo 3 straipsnio 1 dalyje numatytą pareigą, tai reikštų, kad tokiam apkaltinamajam nuosprendžiui nepriskiriamos nacionaliniam apkaltinamajam nuosprendžiui lygiavertės pasekmės.
88
Vis dėlto, kaip matyti iš šio sprendimo 73 punkto, pagal Pamatinį sprendimą 2008/675 reikalaujama, kad tais atvejais, kai nacionalinėje teisėje numatyta atsižvelgti į ankstesnius galutinius baudžiamojo teismo sprendimus, kuriais kaltinamasis buvo pripažintas kaltu dėl nusikalstamos veikos, tačiau vietoj baudžiamosios bausmės jam buvo paskirta administracinė nuobauda, kompetentingas teismas tokiems kitoje valstybėje narėje priimtiems sprendimams taikytų atitinkamas šios teisės nuostatas, jeigu jis turi pakankamai informacijos šiuo klausimu.
89
Šioje byloje siekiant nustatyti, ar pagal nacionalinėje teisėje numatytą klasifikaciją nusikalstamos veikos, dėl kurių priimti ankstesni kitose valstybėse narėse priimti apkaltinamieji nuosprendžiai, yra „bendro pobūdžio“, ar „privataus pobūdžio“ nusikalstamos veikos, jei atsižvelgiant į tai, kokiai kategorijai jos priskiriamos, teisinės pasekmės pagal nacionalinę teisę yra skirtingos, nacionalinis teismas turi patikrinti, ar baudžiamasis persekiojimas šiose kitose valstybėse narėse buvo pradėtas kompetentingos institucijos, ar nukentėjusiajam pateikus skundą teismui.
90
Nagrinėjamu atveju, kaip konstatavo pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nusikalstamosiose veikose, dėl kurių Belgijoje ir Vokietijoje buvo priimti apkaltinamieji nuosprendžiai, nukentėjusieji nedalyvavo. Jei šie pažeidimai iš tikrųjų yra nusikalstamos veikos pagal atitinkamos valstybės narės teisę, ta valstybė narė turės suteikti šiems nuosprendžiams lygiavertį poveikį, kuris būtų buvęs suteiktas ankstesniems nacionaliniams nuosprendžiams už „bendro pobūdžio“ nusikalstamas veikas.
91
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 1 ir 2 dalys, siejamos su Pamatinio sprendimo 2009/315 2 straipsnio a punktu, turi būti aiškinamos taip, kad kompetentingas nacionalinis teismas, siekdamas atsižvelgti į kitoje valstybėje narėje dėl asmens, dėl kurio šiame teisme nagrinėjama baudžiamoji byla, priimtus ankstesnius apkaltinamuosius nuosprendžius, turi įvertinti, ar veikos, dėl kurių priimti ankstesni galutiniai šios kitos valstybės narės teismų sprendimai, apie kurias jis sužinojo, pagal kitos valstybės narės teisę kvalifikuojamos kaip nusikalstamos veikos. Pagal Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 1 ir 2 dalis minėtas teismas turi atsižvelgti tik į šiuos sprendimus ir suteikti jiems teisines pasekmes, lygiavertes toms, kurias turėtų ankstesni nacionaliniai nuosprendžiai už lygiavertės kategorijos nusikalstamos veikos, už kurią skiriama panašaus pobūdžio ir dydžio bausmė, padarymą. Vis dėlto toks pripažinimas nagrinėjamoje byloje neturi lemti mažiau palankaus požiūrio į atitinkamą asmenį nei tuo atveju, jei šiuos sprendimus būtų priėmęs nacionalinis teismas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
92
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:
1.
2008 m. liepos 24 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2008/675/TVR dėl atsižvelgimo į apkaltinamuosius nuosprendžius Europos Sąjungos valstybėse narėse naujose baudžiamosiose bylose 3 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinama taip:
pagal ją nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos, priimdamas sprendimą dėl baudžiamojo persekiojimo, kompetentingas teismas negali atsižvelgti į ankstesnius kitoje valstybėje narėje dėl asmens, dėl kurio vykdomas šis baudžiamasis persekiojimas, priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius už veikas, kurios pagal nacionalinę teisę nelaikomos nusikalstamomis, todėl pagal šią teisę dėl jų negali būti priimtas apkaltinamasis nuosprendis.
2.
Tarybos pamatinio sprendimo 2008/675/TVR 3 straipsnio 1 ir 2 dalys, siejamos su 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2009/315/TVR dėl valstybių narių keitimosi informacija iš nuosprendžių registro organizavimo ir turinio, iš dalies pakeisto 2019 m. balandžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2019/884, 2 straipsnio a punktu,
turi būti aiškinamos taip:
kompetentingas nacionalinis teismas, siekdamas atsižvelgti į kitoje valstybėje narėje dėl asmens, dėl kurio šiame teisme nagrinėjama baudžiamoji byla, priimtus ankstesnius apkaltinamuosius nuosprendžius, turi įvertinti, ar veikos, dėl kurių priimti ankstesni galutiniai šios kitos valstybės narės teismų sprendimai, apie kurias jis sužinojo, pagal kitos valstybės narės teisę kvalifikuojamos kaip nusikalstamos veikos. Pagal Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 1 ir 2 dalis minėtas teismas turi atsižvelgti tik į šiuos sprendimus ir suteikti jiems teisines pasekmes, lygiavertes toms, kurias turėtų ankstesni nacionaliniai nuosprendžiai už lygiavertės kategorijos nusikalstamos veikos, už kurią skiriama panašaus pobūdžio ir dydžio bausmė, padarymą. Vis dėlto toks pripažinimas nagrinėjamoje byloje neturi lemti mažiau palankaus požiūrio į atitinkamą asmenį nei tuo atveju, jei šiuos sprendimus būtų priėmęs nacionalinis teismas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: bulgarų.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas yra išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.