62024CJ0365
TEISINGUMO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. liepos 10 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Prekių ženklai – Direktyva (ES) 2015/2436 – Laisvas prekių judėjimas – SESV 34 ir 36 straipsniai – Komercinis pavadinimas – Įmonės pavadinimas – Nacionalinės teisės aktai, kuriais įmonės pavadinimo savininkui suteikiama išimtinė teisė“
Byloje C‑365/24
dėl Svea hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Stokholmo apeliacinis teismas, veikiantis kaip pramoninės nuosavybės ir komercinių bylų apeliacinis teismas, Švedija) 2024 m. gegužės 16 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. gegužės 20 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą
Purefun Group AB
prieš
Doggy AB
TEISINGUMO TEISMAS (aštuntoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas S. Rodin, teisėjai O. Spineanu–Matei (pranešėja) ir N. Fenger,
generalinis advokatas D. Spielmann,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Purefun Group AB, atstovaujamos jur. kand. O. Lagergren, advokater D. Tornberg ir M. Zeitlin,
–
Doggy AB, atstovaujamos advokater P. Hedberg ir J. Sånglöf,
–
Švedijos vyriausybės, atstovaujamos C. Meyer-Seitz,
–
Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna ir D. Lutostańska,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos P. Němečková ir I. Söderlund,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2015 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2015/2436 valstybių narių teisės aktams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 336, 2015, p. 1) 1 straipsnio ir 5 straipsnio 4 dalies, taip pat SESV 34 ir 36 straipsnių išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Purefun Group
AB ir Doggy AB ginčą dėl teisių pažeidimo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Sutartis dėl Europos Sąjungos veikimo
3
SESV 34 straipsnyje nurodyta:
„Tarp valstybių narių uždraudžiami kiekybiniai importo apribojimai ir visos lygiaverčio poveikio priemonės.“
4
SESV 36 straipsnyje nustatyta:
„34 ir 35 straipsnių nuostatos nekliudo taikyti prekių importo, eksporto ar tranzito draudimų arba apribojimų, jei jie yra pateisinami visuomenės dorovės, viešosios tvarkos arba visuomenės saugumo, žmonių, gyvūnų ar augalų sveikatos bei gyvybės apsaugos, nacionalinių meno, istorijos ar archeologijos vertybių apsaugos bei pramoninės ir komercinės nuosavybės apsaugos sumetimais. Tačiau tokie draudimai arba apribojimai neturi tapti savavališka diskriminacijos priemone ar užslėptu valstybių narių tarpusavio prekybos apribojimu.“
Direktyva 2015/2436
5
Direktyvos 2015/2436 41 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„valstybėms narėms privaloma laikytis [1883 m. kovo 20 d. Paryžiuje pasirašytos Paryžiaus konvencijos dėl pramoninės nuosavybės saugojimo, paskutinį kartą peržiūrėtos 1967 m. liepos 14 d. Stokholme ir iš dalies pakeistos 1979 m. rugsėjo 28 d. (Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys, 828 t., Nr. 11851, p. 305)] (toliau – Paryžiaus konvencija) ir [Sutarties dėl intelektinės nuosavybės teisių aspektų, susijusių su prekyba, esančios Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) steigimo sutarties 1C priede], patvirtintos 1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimu 94/800/EB dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių klausimų atžvilgiu (OL L 336, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 80; toliau – TRIPS sutartis)]. Būtina, kad ši direktyva visiškai atitiktų tos konvencijos ir tos sutarties nuostatas. Ši direktyva neturėtų turėti įtakos ta konvencija ir ta sutartimi numatytiems valstybių narių įsipareigojimams. Prireikus turėtų būti taikoma [SESV] 351 straipsnio antra pastraipa“.
6
Šios direktyvos 1 straipsnyje „Taikymo sritis“ nurodyta:
„Ši direktyva taikoma kiekvienam prekes ar paslaugas žyminčiam prekių ženklui, kuris yra įregistruotas arba dėl kurio paduota paraiška jį įregistruoti valstybėje narėje kaip individualų prekių ženklą, garantinį ar sertifikavimo ženklą arba kolektyvinį ženklą, arba kuris yra įregistruotas arba dėl kurio registracijos paduota paraiška Beniliukso intelektinės nuosavybės tarnyboje arba kuris yra valstybėje narėje galiojančios tarptautinės registracijos objektas.“
7
Minėtos direktyvos 5 straipsnio „Santykiniai atsisakymo registruoti ir negaliojimo pagrindai“ 4 dalyje numatyta:
„Bet kuri valstybė narė gali numatyti, kad prekių ženklas nebus registruojamas arba, jeigu įregistruotas, jis bus pripažintas negaliojančiu, jeigu ir tokia apimtimi, kiek:
a)
teisės į vykdant komercinę veiklą naudojamą neregistruotą prekių ženklą arba į kitą žymenį buvo įgytos iki paraiškos įregistruoti vėlesnį prekių ženklą padavimo datos arba iki datos, kai buvo kreiptasi dėl prioriteto suteikimo paraiškai įregistruoti vėlesnį prekių ženklą, ir tas neįregistruotas prekių ženklas ar kitas žymuo suteikia jo savininkui teisę uždrausti naudoti vėlesnį prekių ženklą;
b)
prekių ženklo naudojimas gali būti uždraustas dėl ankstesnių kitų nei 2 dalyje ir šios dalies a punkte nurodytų teisių, visų pirma dėl:
i)
teisės į vardą;
ii)
teisės į asmens atvaizdą;
iii)
autorių teisių;
iv)
pramoninės nuosavybės teisių;
c)
prekių ženklas gali būti supainiotas su ankstesniu prekių ženklu, kuris saugomas užsienyje, jeigu paraiškos padavimo datą pareiškėjas elgėsi nesąžiningai.“
8
Tos pačios direktyvos 10 straipsnyje „Prekių ženklo suteikiamos teisės“ nurodyta:
„1.   Prekių ženklo registracija suteikia savininkui išimtines teises į tą ženklą.
2.   Nedarydamas poveikio savininkų teisėms, įgytoms iki įregistruoto prekių ženklo paraiškos padavimo datos arba prioriteto datos, to įregistruoto prekių ženklo savininkas turi teisę uždrausti visoms trečiosioms šalims, neturinčioms jo sutikimo, vykdant komercinę veiklą naudoti bet kokį žymenį prekėms ar paslaugoms žymėti, kai:
a)
žymuo yra tapatus prekių ženklui ir juo žymimos prekės arba paslaugos yra tapačios toms prekėms arba paslaugoms, kurioms prekių ženklas yra įregistruotas;
b)
žymuo yra tapatus prekių ženklui arba į jį panašus ir juo žymimos prekės arba paslaugos yra tapačios prekėms ar paslaugoms, kurioms prekių ženklas yra įregistruotas, arba į jas panašios, jeigu yra tikimybė suklaidinti dalį visuomenės; tikimybė suklaidinti apima tikimybę susieti žymenį su prekių ženklu;
c)
žymuo yra tapatus prekių ženklui arba į jį panašus, nepriklausomai nuo to, ar juo žymimos prekės arba paslaugos yra tapačios, panašios ar nėra panašios į tas, kurioms prekių ženklas buvo įregistruotas, jeigu pastarasis turi reputaciją valstybėje narėje ir jeigu dėl to žymens naudojimo be tinkamos priežasties nesąžiningai pasinaudojama prekių ženklo pranašumais arba pažeidžiamas skiriamasis prekių ženklo požymis ar pakenkiama jo reputacijai.
3.   Vadovaujantis 2 dalies nuostatomis, visų pirma galima uždrausti:
a)
žymeniu žymėti prekes arba jų pakuotę;
b)
siūlyti žymeniu pažymėtas prekes, išleisti jas į rinką arba tais tikslais sandėliuoti arba siūlyti ar teikti juo pažymėtas paslaugas;
c)
importuoti ar eksportuoti žymeniu pažymėtas prekes;
d)
naudoti žymenį kaip prekybinį ar bendrovės pavadinimą arba kaip prekybinio ar bendrovės pavadinimo dalį;
e)
naudoti žymenį komercinės veiklos dokumentuose ir reklamoje;
f)
naudoti žymenį lyginamojoje reklamoje tokiu būdu, kuris prieštarauja [2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvai 2006/114/EB dėl klaidinančios ir lyginamosios reklamos (OL L 376, 2006, p. 21)].
<…>“
9
Direktyvos 2015/2436 16 straipsnio „Prekių ženklų naudojimas“ 1 dalyje nustatyta:
„Jeigu per penkerius metus po to, kai užbaigiama registravimo procedūra, savininkas nepradėjo valstybėje narėje iš tikrųjų prekių ženklu žymėti prekių ar paslaugų, kurioms jis buvo įregistruotas, arba jeigu toks naudojimas buvo sustabdytas per nepertraukiamą penkerių metų laikotarpį, prekių ženklui taikomi 17 straipsnyje, 19 straipsnio 1 dalyje, 44 straipsnio 1 ir 2 dalyse ir 46 straipsnio 3 bei 4 dalyse numatyti apribojimai ir sankcijos, išskyrus atvejus, kai jis nebuvo naudojamas dėl svarbių priežasčių.“
Švedijos teisė
Prekių ženklų įstatymas
10
Varumärkeslagen (2010:1877) (Prekių ženklų įstatymas (2010:1877), toliau – Prekių ženklų įstatymas) buvo iš dalies pakeistas siekiant perkelti Direktyvą 2015/2436 į Švedijos teisės sistemą. Pagal Prekių ženklų įstatymo 1 skyriuje esantį 8 straipsnį bendrovės pavadinimo ar kito komercinio pavadinimo savininkas turi išimtines teises į jį, kai jis naudojamas prekėms kaip skiriamasis žymuo.
11
Prekių ženklų įstatymo minėto 1 skyriaus 10 straipsnyje nustatyta, jog išimtinė teisė į prekių skiriamąjį žymenį pagal Prekių ženklų įstatymo 1 skyriaus 8 straipsnį reiškia, kad joks kitas asmuo, išskyrus savininką, be pastarojo sutikimo negali, vykdydamas komercinę veiklą, naudoti bet kokio žymens prekėms ir paslaugoms žymėti, jei šis žymuo yra tapatus arba panašus į tą skiriamąjį žymenį ir naudojamas tos pačios ar panašios rūšies prekėms ar paslaugoms, jei yra galimybė supainioti, įskaitant atvejus, kai naudojant žymenį gali susidaryti įspūdis, jog tarp žymens naudotojo ir skiriamojo žymens savininko yra ryšys.
12
Be to, Prekių ženklų įstatymo 8 skyriuje esančiame 3 straipsnyje nustatyta, kad teismas skiriamojo žymens savininko prašymu gali įpareigoti pažeidėją nutraukti daromą pažeidimą ir įpareigojimo nepaisymo atveju skirti periodinę baudą.
Įmonių pavadinimų įstatymas
13
Lag (2018:1653) om företagsnamn (Įstatymas dėl įmonių pavadinimų (2018:1653), toliau – Įmonių pavadinimų įstatymas) 1 skyriaus 1 straipsnyje įmonės pavadinimas apibrėžiamas kaip pavadinimas, kurį naudodama įmonė vykdo savo veiklą, o „komercinis pavadinimas“ yra bendra sąvoka, apimanti įmonės pavadinimą ir antrinius komercinius pavadinimus.
14
Pagal Įmonių pavadinimų įstatymo 1 skyriaus 2 straipsnį įmonė įgyja išimtines teises į bendrovės pavadinimą jį įregistruodama arba naudodama. Pagal Įmonių pavadinimų įstatymo 1 skyriaus 3 straipsnį prekių ženklo ar kito skiriamojo žymens savininkas taip pat turi išimtinę teisę į šį žymenį, kai jis naudojamas kaip komercinis pavadinimas.
15
Pagal Įmonių pavadinimų įstatymo 2 skyriaus 1 straipsnį įmonės pavadinimas gali būti registruojamas tik tuo atveju, jei juo galima atskirti pavadinimo savininko veiklą nuo kitų įmonių veiklos. Toje nuostatoje patikslinta, kad vertinant, ar įmonės pavadinimas turi skiriamąjį požymį, reikia atsižvelgti į įmonės pavadinimo naudojimo trukmę ir apimtį. Be to, toje nuostatoje numatyta, kad jeigu įmonės pavadinimą sudaro tik bendras veiklos pobūdžio arba vykdant tą veiklą siūlomos prekės ar paslaugos apibūdinimas arba tik plačiai vartojamas vietovardis ar panašus pavadinimas, įmonės pavadinimas pats savaime negali būti laikomas turinčiu skiriamąjį požymį. Jei įmonės pavadinime yra toks aprašymas kaip „ribotos atsakomybės bendrovė“, „ūkinė bendrija“ ar „kooperatinė bendrovė“ arba tokio aprašymo santrumpa, atliekant šį vertinimą į tokį aprašymą neatsižvelgiama.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
16
Pagal Švedijos teisę įsteigta bendrovė Doggy, be kita ko, gamina šunų ėdalą. Jos veiklos tikslas – pašarų ir kitų gyvūnams skirtų produktų gamyba ir prekyba jais, taip pat su tuo susijusi veikla. Jai priklauso bendrovės pavadinimas „Doggy AB“ ir žodinis prekių ženklas DOGGY, Švedijoje įregistruotas pašarams, priskiriamiems prie 31 klasės pagal peržiūrėtą ir iš dalies pakeistą 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartį dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti.
17
Purefun Group AB (toliau – Purefun) yra pagal Švedijos teisę įsteigta bendrovė, kurios veikla apima mažmeninę prekybą, be kita ko, šunų ėdalu ir skanėstais. Ji parduoda savo prekes interneto svetainėje domeno pavadinimu „doggie.se“ ir vykdydama veiklą naudoja žymenį „DOGGIE“.
18
2021 m. lapkričio mėn. Doggy pareiškė ieškinį Purefun, prašydama, pirma, uždrausti Purefun naudoti žymenį „DOGGIE“ ir, antra, priteisti 150000 Švedijos kronų (SEK) (apie 13000 EUR) žalos atlyginimą. Doggy tvirtino, kad Purefun naudojo šį žymenį kartu su jai priklausančiu prekių ženklu ir bendrovės pavadinimu be jos sutikimo.
19
Pirmosios instancijos teismas patenkino Doggy reikalavimus, motyvuodamas tuo, kad yra galimybė supainioti jos prekių ženklą ir bendrovės pavadinimą su Purefun naudojamu žymeniu „DOGGIE“.
20
Purefun dėl tokio sprendimo pateikė apeliacinį skundą Svea hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Stokholmo apeliacinis teismas, veikiantis kaip pramoninės nuosavybės ir komercinių bylų apeliacinis teismas, Švedija), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
21
Tas teismas nurodo, kad Švedijoje, pirma, pagal Įmonių pavadinimų įstatymą įmonės pavadinimas suteikia jai išimtinę teisę į šį pavadinimą, jeigu žymuo, kuris sudaro minėtą pavadinimą, leidžia atskirti jo savininko veiklą nuo kitų įmonių veiklos. Šios teisės apimtis panaši į prekių ženklo savininkui suteikiamos išimtinės teisės apimtį. Antra, pagal Prekių ženklų įstatymą prekių ženklo ar kito skiriamojo žymens, naudojamo kaip įmonės pavadinimas, savininkui taip pat suteikiama išimtinė teisė į šį įmonės pavadinimą. Taigi pagal šias nacionalinės teisės nuostatas įmonės pavadinimo savininkui suteikiama „kryžminė apsauga“, kuri jam leistų uždrausti tretiesiems asmenims vykdant komercinę veiklą naudoti šiam įmonės pavadinimui tapatų ar į jį panašų žymenį, kuris naudojamas tapačioms ar panašioms prekių ar paslaugų rūšims, kai yra galimybė supainioti, be kita ko, kai žymens naudojimas gali leisti manyti, kad tarp jo naudotojo ir minėto įmonės pavadinimo savininko yra ryšys.
22
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar ši apsauga, numatyta Prekių ženklų įstatymo ir Įmonių pavadinimų įstatymo nuostatose, yra suderinama su Direktyva 2015/2436 ir apskritai su laisvo prekių judėjimo principu. Iš esmės jis mano, kad nors ši „kryžminė apsauga“ suteikia įmonės pavadinimo savininkui apsaugą, analogišką prekių ženklo apsaugai, jai netaikomos tokios griežtos sąlygos, kokios taikomos šioje srityje. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo du skirtumus.
23
Pirma, jeigu prekių ženklas nepradedamas iš tikrųjų naudoti prekėms ar paslaugoms, kurioms jis įregistruotas, jo savininko išimtinė teisė gali būti panaikinta, o Švedijos teisėje nėra jokios lygiavertės nuostatos dėl įmonės pavadinimo.
24
Antra, siekiant nustatyti, ar žymuo naudojamas prekėms ar paslaugoms, tapačioms toms, kurioms įregistruotas prekių ženklas, reikia remtis Nicos sutartimi nustatyta klasifikavimo sistema, o įmonės pavadinimo atveju galimybė supainioti vertinama atsižvelgiant į veiklą, kurią apima įmonės veiklos tikslas, o jį galima apibrėžti plačiai.
25
Atsižvelgdamas į šiuos skirtumus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad gali būti, jog pagal Švedijos teisę įmonių pavadinimams suteikiama platesnė apsauga nei Direktyvoje 2015/2436 prekių ženklams numatyta apsauga, o tai gali turėti įtakos laisvam prekių judėjimui ir laisvei teikti paslaugas. Jo nuomone, tokia apsauga galėtų kliudyti tarpvalstybinei prekybai prekėmis ar paslaugomis.
26
Šiomis aplinkybėmis Svea hovrätt Patent- och marknadsöverdomstolen (Stokholmo apeliacinis teismas, veikiantis kaip pramoninės nuosavybės ir komercinių bylų apeliacinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar, atsižvelgiant į SESV ir Sąjungos teisėje įtvirtintą pagrindinį laisvo prekių ir paslaugų judėjimo principą, su [Direktyvos 2015/2436] nuostatomis, visų pirma 1 straipsniu ir 5 straipsnio 4 dalimi, suderinama nacionalinėje teisėje nustatyta sistema, pagal kurią ankstesnė teisė į bendrovės pavadinimą gali būti pagrindas uždrausti naudoti vėlesnį skiriamąjį žymenį visoje veiklos srityje, kuriai įregistruotas bendrovės pavadinimas, nereikalaujant, kad bendrovės pavadinimas būtų naudojamas prekėms ar paslaugoms atskirti?
2.
Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai, ar su [Direktyva 2015/2436] ir apskritai su Sąjungos teise suderinama tai, kad bendrovės pavadinimas, kuris savaime naudojamas kaip žymuo tam tikrų rūšių prekėms ar paslaugoms atskirti veiklos srityje, kuriai įregistruotas bendrovės pavadinimas, gali būti pagrindas uždrausti naudoti vėlesnį skiriamąjį žymenį kitų rūšių prekėms ar paslaugoms nei tos, kurioms žymėti naudojamas bendrovės pavadinimas?“
Dėl prejudicinių klausimų
27
Pagal suformuotą jurisprudenciją, nacionaliniams teismams ir Teisingumo Teismui bendradarbiaujant, kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, pastarasis turi pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, kuris leistų priimti sprendimą jo nagrinėjamoje byloje. Tokiu atveju Teisingumo Teismui gali tekti performuluoti jam pateiktus klausimus (1997 m. liepos 17 d. Sprendimo Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, 22 ir 23 punktai ir 2025 m. balandžio 29 d. Sprendimo Prezydent Miasta Mielca, C‑453/23, EU:C:2025:285, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
28
Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar Švedijos teisėje nustatytos bendrovės pavadinimo apsaugos sąlygos, atsižvelgiant į tai, kad jos yra ne tokios griežtos, kaip taikomos prekių ženklų srityje, yra suderinamos su Direktyva 2015/2436 ir laisvo prekių judėjimo bei laisvės teikti paslaugas principais.
29
Šiuo klausimu iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos matyti, pirma, kad Purefun atliekamas žymens naudojimas, kurį įregistruoto bendrovės pavadinimo savininkė, t. y. įmonė Doggy, nori uždrausti, susijęs, be kita ko, su prekyba šunų ėdalu ir skanėstais ir, antra, kad šios įmonės veiklos tikslas apima pašarų ir kitų gyvūnams skirtų produktų pardavimą bei su tuo susijusią veiklą. Iš šios informacijos matyti, kad žymens naudojimas, su kuriuo nesutinka įregistruoto bendrovės pavadinimo savininkas, nesusijęs su kitų rūšių prekėmis ar paslaugomis nei tos, kurioms buvo įregistruotas šis bendrovės pavadinimas.
30
Taigi reikia konstatuoti, kad savo dviem klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyva 2015/2436 ir SESV 34 bei 36 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jais draudžiama nacionalinė tvarka, pagal kurią bendrovės pavadinimo suteikta išimtinė teisė leidžia jo savininkui uždrausti trečiajam asmeniui naudoti tapatų ar panašų žymenį kaip komercinį pavadinimą arba kaip domeno vardą prekėms ar paslaugoms, tapačioms ar panašioms į tas, kurios priskiriamos prie veiklos, kuriai įregistruotas jo bendrovės pavadinimas, nors pagal šią tvarką nenumatyta, kad dėl šio bendrovės pavadinimo nenaudojimo ši išimtinė teisė gali būti panaikinta, ir nereikalaujama, kad įregistruojant minėtą bendrovės pavadinimą būtų nurodytos prekės ar paslaugos, susijusios su jo savininko veiklos tikslu.
31
Siekiant atsakyti į šį klausimą, reikia priminti, kad Direktyva 2015/2436 siekiama suderinti nacionalinės teisės aktus dėl prekių ženklų, bet ne teisės aktus dėl komercinio pavadinimo, t. y. kategorijos, kuriai gali priklausyti bendrovės pavadinimas. Nesant suderinimo Sąjungos lygmeniu, komercinio pavadinimo apsaugą reglamentuoja nacionalinė teisė.
32
Vis dėlto komercinis pavadinimas, kaip intelektinės nuosavybės teisės objektas, nėra svetimas Sąjungos teisei. Tam tikros Paryžiaus konvencijos, kurią sudarė visos valstybės narės, bet ne Sąjunga, nuostatos yra įtrauktos į TRIPS sutartį, kurią sudarė Sąjunga, todėl šios nuostatos Sąjungos teisės sistemoje sukelia tokias pačias pasekmes kaip ir TRIPS sutartis (šiuo klausimu žr. 2024 m. vasario 27 d. Sprendimo EUIPO / The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2024:172, 59–62 punktus).
33
Tarp nuostatų, įtrauktų į TRIPS sutartį, yra šios konvencijos 8 straipsnis, kuriame numatyta, kad „firmos vardas visose Sąjungos šalyse saugomas ir nepadavus paraiškos arba be registracijos, nepriklausomai nuo to, ar jis įeina į prekės ženklo sudėtį, ar ne“.
34
Šie aspektai atspindėti Direktyvoje 2015/2436, kurios 41 konstatuojamojoje dalyje pabrėžiama, jog „būtina“, kad ji „visiškai atitiktų“ minėtos konvencijos ir TRIPS sutarties nuostatas. Taigi tarp prekių ženklo suteikiamų teisių pagal šios direktyvos 10 straipsnio 3 dalies d punktą prekių ženklo savininkui leidžiama naudotis savo išimtine teise siekiant uždrausti „naudoti žymenį kaip prekybinį ar bendrovės pavadinimą arba kaip prekybinio ar bendrovės pavadinimo dalį“. Šioje nuostatoje išreiškiamas ankstesnių išimtinių teisių pirmenybės principas, kuris yra vienas pagrindinių prekių ženklų teisės ir apskritai visos pramoninės nuosavybės teisės principų (šiuo klausimu žr. 2022 m. birželio 2 d. Sprendimo Classic Coach Company, C‑112/21, EU:C:2022:428, 40 punktą).
35
Šis principas taip pat taikomas kilus tam tikriems ginčams dėl ankstesnio komercinio pavadinimo ir vėlesnio prekių ženklo. Iš Direktyvos 2015/2436 5 straipsnio 4 dalies a punkto matyti, kad „[b]et kuri valstybė narė gali numatyti, kad prekių ženklas nebus registruojamas arba, jeigu įregistruotas, jis bus pripažintas negaliojančiu, jeigu ir tokia apimtimi, kiek teisės į vykdant komercinę veiklą naudojamą neregistruotą prekių ženklą arba į kitą žymenį buvo įgytos <…>, ir tas neįregistruotas prekių ženklas ar kitas žymuo suteikia jo savininkui teisę uždrausti naudoti vėlesnį prekių ženklą“.
36
Šiuo atveju pagrindinėje byloje ginčas dėl ankstesniame bendrovės pavadinime naudoto žymens „Doggy“ ir žymens „DOGGIE“, naudojamo kaip komercinis pavadinimas ar domeno vardas, nesusijęs su jokiu prekių ženklu. Vis dėlto, kai siekiama išspręsti ginčą dėl dviejų komercinių pavadinimų, Direktyva 2015/2436, kiek ja siekiama tik suderinti prekių ženklus reglamentuojančius nacionalinės teisės aktus, neturi reikšmės. Taigi nacionalinių priemonių, kuriomis reglamentuojami tokie ginčai, suderinamumas turi būti vertinamas atsižvelgiant ne į šią direktyvą, o į pirminę teisę.
37
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar Švedijos įmonių pavadinimų apsaugos tvarka, įtvirtinta Prekių ženklų įstatymo ir Įmonių pavadinimų įstatymo nuostatose, yra suderinama su laisvo prekių judėjimo ir laisvės teikti paslaugas principais.
38
Remiantis to teismo pateikta informacija, ši tvarka taikoma visų Švedijos įmonių pavadinimams, neatsižvelgiant į jų veiklos sričiai priskiriamas prekes ar paslaugas.
39
Iš minėto teismo pateiktos informacijos taip pat matyti, kad pagrindinėje byloje ginčijama bendrovės pavadinimo savininko, kuris gamina ir parduoda tam tikrus pašarus ir produktus, teisė uždrausti kitai bendrovei parduoti tokias prekes komerciniu pavadinimu, panašiu arba tapačiu tam bendrovės pavadinimui. Kadangi šis ginčas daugiausia susijęs su laisvu prekių judėjimu ir kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nieko nenurodė dėl laisvo paslaugų judėjimo, nereikia atskirai nagrinėti šios tvarkos suderinamumo su SESV 56 straipsniu.
40
Laisvas prekių judėjimas tarp valstybių narių yra pagrindinis SESV principas, įtvirtintas SESV 34 straipsnyje, pagal kurį valstybėms narėms draudžiama tarpusavyje nustatyti kiekybinius importo apribojimus ir visas lygiaverčio poveikio priemones. Pagal suformuotą jurisprudenciją ši nuostata apima bet kokią valstybių narių priemonę, galinčią tiesiogiai ar netiesiogiai, realiai ar potencialiai sudaryti prekybos kliūčių Sąjungos viduje (šiuo klausimu žr. 1974 m. liepos 11 d. Sprendimo Dassonville, 8/74, EU:C:1974:82, 5 punktą ir 2024 m. liepos 29 d. Sprendimo BP France, C‑624/22, EU:C:2024:640, 61 punktą). Vis dėlto nacionalinės teisės aktai ar praktika, kuri yra kiekybiniams apribojimams lygiaverčio poveikio priemonė, gali būti pateisinama vienu iš SESV 36 straipsnyje išvardytų bendrojo intereso pagrindų, tarp kurių yra intelektinės ir komercinės nuosavybės apsauga.
41
Nesant suderintų valstybių narių teisės aktų dėl komercinio pavadinimo, draudimas įmonei prekiaujant tam tikrais produktais vienoje valstybėje narėje naudoti tuos pačius komercinius pavadinimus, kuriuos ji naudoja kitose valstybėse narėse, žinoma, gali būti laisvo prekių judėjimo apribojimas, prieštaraujantis SESV 34 straipsniui. Vis dėlto toks apribojimas pateisinamas privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais, susijusiais su pramoninės ir komercinės nuosavybės apsauga, t. y. komercinių pavadinimų apsauga nuo galimybės supainioti (šiuo klausimu žr. 1999 m. gegužės 11 d. Sprendimo Pfeiffer, C‑255/97, EU:C:1999:240, 26–29 punktus).
42
Dar reikia, kad toks apribojimas neviršytų to, kas būtina tokiam tikslui pasiekti.
43
Aiškiai nesiremdamas proporcingumo principu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės mano, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama tvarka, kai pagal Švedijos teisę įsteigtos bendrovės pavadinimo savininkui suteikiamas apsaugos lygis, panašus į prekių ženklo suteikiamos apsaugos lygį, nereikalaujant tokių pačių sąlygų, kokios numatytos Direktyvoje 2015/2436 dėl prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų ir prekių ar paslaugų, kurioms jis įregistruotas, aprašymo, būtų nenaudinga kitų valstybių narių komercinių pavadinimų savininkams.
44
Kaip priminta šio sprendimo 31 punkte, Direktyva 2015/2436 nesiekiama suderinti teisės aktų dėl komercinio pavadinimo. Nesant tokio suderinimo ir atsižvelgiant į skirtingas prekių ženklo ir komercinio pavadinimo funkcijas, SESV 34 ir 36 straipsniai negali būti aiškinami taip, kad juose numatyta, jog komercinio pavadinimo apsaugai taikomi tokie patys reikalavimai, kokie taikomi prekių ženklų srityje.
45
Iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad pagal Prekių ženklų įstatymą, jeigu įmonės pavadinimas iš tikrųjų nenaudojamas, netaikomos tokios pačios ribos ar sankcijos, kokios numatytos Direktyvos 2015/2436 16 straipsnyje. Be to, iš Švedijos vyriausybės ir Europos Komisijos Teisingumo Teismui pateiktų pastabų matyti, kad pagal Įmonių pavadinimų įstatymą, jeigu įmonės pavadinimas nenaudojamas, tam tikromis sąlygomis juo suteikiama išimtinė teisė gali būti panaikinta, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
46
Dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytos rizikos, kad įmonių pavadinimams būtų taikoma didesnė apsauga nuo galimybės supainioti nei prekių ženklams, nes apibrėžiant veiklą, kurią apima įmonės veiklos tikslas, leidžiama daugiau, nei apibrėžiant prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklas įregistruotas pagal Direktyvą 2015/2436, klases, pirmiausia reikia pažymėti, kad įmonės veiklos tikslas nėra tiksliai ar išsamiai apibūdinti visas prekes ar paslaugas, kurias gali apimti šios įmonės veikla. Vis dėlto prekių ženklo atveju toks patikslinimas būtinas siekiant įvertinti galimus absoliučius ar santykinius negaliojimo pagrindus ir įgyvendinti šio prekių ženklo suteikiamą išimtinę teisę, leidžiančią jo savininkui monopolizuoti žymenį, įregistruotą kaip prekių ženklas konkrečioms prekėms ar paslaugoms.
47
Antra, iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paaiškinimų matyti, kad nors pagal Švedijos teisę įregistruoto įmonės pavadinimo savininko išimtinė teisė galioja jos veiklos tikslo apimamose srityse, turėdamas šią teisę, šis savininkas turi pakankamai tiksliai apibūdinti ir apibrėžti šios veiklos pobūdį, kad tretieji asmenys galėtų būti veiksmingai apie ją informuoti.
48
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti (su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), kad neatrodo, jog pagrindinėje byloje nagrinėjama tvarka, pagal kurią įmonės pavadinimo savininkui suteikiama išimtinė teisė, viršija tai, kas būtina bendrojo intereso tikslui, susijusiam su pramoninės ir komercinės nuosavybės apsauga, pasiekti.
49
Atsižvelgiant į visa, kas išdėstyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti: Direktyva 2015/2436 ir SESV 34 ir 36 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jais nedraudžiama nacionalinė tvarka, pagal kurią, pirma, bendrovės pavadinimo suteikiama išimtinė teisė leidžia jo savininkui uždrausti trečiajam asmeniui naudoti tapatų ar panašų žymenį kaip komercinį pavadinimą ar domeno vardą prekėms ar paslaugoms, tapačioms ar panašioms į tas, kurioms jo bendrovės pavadinimas įregistruotas, ir, antra, dėl šio bendrovės pavadinimo nenaudojimo ši išimtinė teisė tam tikromis sąlygomis gali būti panaikinta ir šis savininkas privalo pakankamai tiksliai apibūdinti ir apibrėžti veiklos, kurią apima jo bendrovės veiklos tikslas, pobūdį, kad tretieji asmenys galėtų būti apie tai veiksmingai informuoti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
50
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:
2015 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2015/2436 valstybių narių teisės aktams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti ir SESV 34 bei 36 straipsniai
turi būti aiškinami taip:
jais nedraudžiama nacionalinė tvarka, pagal kurią, pirma, bendrovės pavadinimo suteikiama išimtinė teisė leidžia jo savininkui uždrausti trečiajam asmeniui naudoti tapatų ar panašų žymenį kaip komercinį pavadinimą ar domeno vardą prekėms ar paslaugoms, tapačioms ar panašioms į tas, kurioms jo bendrovės pavadinimas įregistruotas, ir, antra, dėl šio bendrovės pavadinimo nenaudojimo ši išimtinė teisė tam tikromis sąlygomis gali būti panaikinta ir šis savininkas privalo pakankamai tiksliai apibūdinti ir apibrėžti veiklos, kurią apima jo bendrovės veiklos tikslas, pobūdį, kad tretieji asmenys galėtų būti apie tai veiksmingai informuoti.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: švedų.