62023CJ0581
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. gegužės 8 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Konkurencija – Karteliai – Draudimas – Vertikalieji susitarimai – SESV 101 straipsnio 3 dalis – Reglamentas (ES) Nr. 330/2010 – Bendroji išimtis – 4 straipsnio b punkto i papunktis – Pagrindinis apribojimas, kuriuo panaikinamas šios išimties taikymas – Išimtis – Išimtinio platinimo susitarimas – Aktyvių pardavimų išimtinėje teritorijoje apribojimas – Sąvoka „susitarimas“ – Tiekėjo ir jo pirkėjų valios suderinimas – Įrodymai – Pirkėjui paskirta išimtinė teritorija – Kitų pirkėjų aktyvių pardavimų šioje teritorijoje nebuvimas“
Byloje C‑581/23
dėl hof van beroep te Antwerpen (Antverpeno apeliacinis teismas, Belgija) 2023 m. rugsėjo 13 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. rugsėjo 21 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Beevers Kaas BV
prieš
Albert Heijn België NV,
Koninklijke Ahold Delhaize NV,
Albert Heijn BV,
Ahold België BV,
dalyvaujant
B. A. Coöperatieve Zuivelonderneming Cono,
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė K. Jürimäe (pranešėja), antrosios kolegijos teisėjo pareigas einantis Teisingumo Teismo pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai M. Gavalec, Z. Csehi ir F. Schalin,
generalinė advokatė L. Medina,
posėdžio sekretorė A. Lamote, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2024 m. spalio 16 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Beevers Kaas BV, atstovaujamos advocaten J. Janssen ir F. Petillion,
–
Albert Heijn België NV, Koninklijke Ahold Delhaize NV, Albert Heijn BV ir Ahold België BV, atstovaujamų advocaten H. Burez ir M. Varga,
–
B. A. Coöperatieve Zuivelonderneming Cono, atstovaujamos avocats L. Bersou, J.-P. Fierens, P. Goffinet ir advocaat L. Goddeau,
–
Belgijos vyriausybės, atstovaujamos A. De Brouwer, C. Jacob, C. Pochet ir M. Van Regemorter,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos P. Berghe, N. Cambien ir D. Viros,
susipažinęs su 2025 m. sausio 9 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2010 m. balandžio 20 d. Komisijos reglamento (ES) Nr. 330/2010 dėl [SESV] 101 straipsnio 3 dalies taikymo vertikaliųjų susitarimų ir suderintų veiksmų rūšims (OL L 102, 2010, p. 1) 4 straipsnio b punkto i papunkčio išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Beevers Kaas BV ginčą su Albert Heijn België NV, Koninklijke Ahold Delhaize NV, Albert Heijn BV ir Ahold België BV (toliau kartu – bendrovės Albert Heijn) dėl to, kad tos bendrovės pažeidė Beevers Kaas ir B. A. Coöperatieve Zuivelonderneming Cono (toliau – Cono) išimtinio platinimo susitarimą dėl sūrio „Beemster“ platinimo Belgijoje ir Liuksemburge (toliau – pagrindinėje byloje nagrinėjamas išimtinio platinimo susitarimas).
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Reglamentas Nr. 330/2010, kurį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laiko taikytinu pagrindinėje byloje, nuo 2010 m. birželio 1 d. pakeitė 1999 m. gruodžio 22 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 2790/1999 dėl [EB] 81 straipsnio 3 dalies taikymo vertikaliųjų susitarimų ir suderintų veiksmų grupėms (OL L 336, 1999, p. 21; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 364). Reglamento Nr. 330/2010 10 straipsnio antroje pastraipoje nustatyta, kad šis reglamentas nustoja galioti 2022 m. gegužės 31 d.
4
Pagal 2022 m. gegužės 10 d. Komisijos reglamento (ES) 2022/720 dėl [SESV] 101 straipsnio 3 dalies taikymo vertikaliųjų susitarimų ir suderintų veiksmų rūšims (OL L 134, 2022, p. 4) 11 straipsnį šis reglamentas įsigaliojo 2022 m. birželio 1 d. ir nustos galioti 2034 m. gegužės 31 d.
Reglamentas Nr. 330/2010
5
Reglamento Nr. 330/2010 2 straipsnio „Išimtis“ 1 dalyje numatyta:
„Remiantis [SESV] 101 straipsnio 3 dalimi ir atsižvelgiant į šio reglamento nuostatas skelbiama, kad [SESV] 101 straipsnio 1 dalis netaikoma vertikaliesiems susitarimams.
Ši išimtis taikoma tokia apimtimi, kiek tokiuose susitarimuose yra vertikaliųjų apribojimų.“
6
Šio reglamento 4 straipsnyje „Apribojimai, kuriais panaikinamas bendrosios išimties taikymas – pagrindiniai apribojimai“ buvo nustatyta:
„2 straipsnyje numatyta išimtis netaikoma vertikaliesiems susitarimams, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai, atskirai ar kartu su kitais šalių kontroliuojamais veiksniais siekiama:
<...>
b)
apriboti teritoriją, kurioje pirkėjas, kuris yra susitarimo šalis, gali parduoti sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas, arba apriboti klientus, kuriems jis gali parduoti minėtąsias prekes ar paslaugas, nepažeidžiant apribojimo, taikomo jo steigimo vietai, išskyrus:
i)
aktyvios prekybos apribojimą išskirtinėje teritorijoje arba išskirtinei klientų grupei, kurios yra rezervuotos tiekėjui arba tiekėjo paskirtos kitam pirkėjui, jei toks apribojimas nesuvaržo pirkėjo klientų vykdomo pardavimo,
<...>“
2010 m. gairės
7
Vertikaliųjų apribojimų gaires (OL C 130, 2010, p. 1; toliau – 2010 m. gairės) Europos Komisija paskelbė tuo pačiu metu, kai buvo priimtas Reglamentas Nr. 330/2010.
8
2010 m. gairių 25 punkte nustatyta:
„24 dalyje nurodyta vertikaliojo susitarimo apibrėžtis apima keturis pagrindinius elementus:
a)
Bendrosios išimties reglamentas taikomas susitarimams ir suderintiems veiksmams. Bendrosios išimties reglamentas netaikomas vienašaliams susijusių įmonių veiksmams. Tokie vienašaliai veiksmai gali patekti į 102 straipsnio, kuriame nustatytas draudimas piktnaudžiauti dominuojančia padėtimi, taikymo sritį. Kad susitarimui būtų taikomas [SESV] 101 straipsnis, šalims pakanka pareikšti savo bendrą ketinimą veiksmus rinkoje vykdyti tam tikru būdu. Nesvarbu, kaip ketinimas bus pareikštas, jei tik pareiškimas yra sąžininga šalių ketinimo išraiška. Tuo atveju, jei nėra aiškaus susitarimo, kuriame būtų pareikštas bendras ketinimas, Komisija turės įrodyti, kad viena šalis pritaria kitos šalies vienašališkai politikai. Vertikaliuosiuose susitarimuose pritarimas konkrečiai vienašališkai politikai gali būti pareikštas dviem būdais. Pirma, apie pritarimą gali būti sprendžiama iš įgaliojimų, kurie suteikiami šalims iš anksto parengtame bendrame susitarime. Jei iš anksto parengto susitarimo sąlygose numatyta, kad vėliau bus taikoma tam tikra vienašališka politika, arba šalis įgaliojama taikyti tokią politiką, kuri bus privaloma kitai šaliai, tuo remiantis gali būti nustatomas kitos šalies pritarimas tokiai politikai. Antra, jei nėra tokio aiškaus pritarimo, Komisija gali įrodyti, kad yra tylusis pritarimas. Tam būtina įrodyti, pirma, kad viena šalis aiškiai ar numanomai reikalauja kitos šalies bendradarbiavimo įgyvendinant jos vienašališką politiką, ir[,] antra, kad kita šalis laikosi to reikalavimo praktiškai įgyvendindama tą vienašališką politiką <...>. Pavyzdžiui, jei po to, kai tiekėjas paskelbia apie vienašališką tiekiamų prekių kiekio sumažinimą, siekdamas užkirsti kelią lygiagrečiai prekybai, platintojai iš karto sumažina savo užsakymus ir nebevykdo lygiagrečios prekybos – tokiu atveju platintojai tyliuoju pritarimu pritaria tiekėjo vienašališkai politikai. Tačiau tokia išvada negali būti daroma, jei platintojai toliau vykdo lygiagrečią prekybą arba ieško naujų lygiagrečios prekybos vykdymo būdų. Apie tylųjį pritarimą vertikaliesiems susitarimams gali būti sprendžiama ir iš to, kiek viena šalis verčia kitą susitarimo šalį arba šalis drauge su platintojais, kurie jau vykdo tiekėjo vienašališką politiką, taikyti tą vienašališką politiką. Pavyzdžiui, tiekėjo nustatyta stebėjimo ir nuobaudų sistema, kuria jis naudojasi skirdamas nuobaudas tiems platintojams, kurie nesilaiko jo vienašališkos politikos, rodo tylųjį pritarimą tiekėjo vienašališkai politikai, jei tokia sistema leidžia tiekėjui praktiškai įgyvendinti savo politiką. Abu šioje dalyje apibūdinti pritarimo nustatymo būdai gali būti taikomi kartu;
<...>“
9
2010 m. gairių 51 punkte nustatyta:
„Esama keturių Reglamento [Nr. 330/2010] 4 straipsnio b punkte nurodyto pagrindinio ribojimo taikymo išimčių. Pagal 4 straipsnio b punkto i papunkčiu nustatytą pirmąją išimtį tiekėjui leidžiama riboti aktyvų pirkėjo, kuris yra susitarimo šalis, pardavimą teritorijoje arba klientų grupei, kuri buvo išskirtinai paskirta kitam pirkėjui arba rezervuota paties tiekėjo. Teritorija arba klientų grupė išskirtinai priskiriama, kai tiekėjas sutaria savo produktą parduoti tik vienam platintojui platinti tam tikroje teritorijoje arba tam tikrai klientų grupei, o išskirtinis platintojas apsaugomas nuo tiekėjo arba visų kitų Sąjungoje veikiančių tiekėjo pirkėjų aktyvaus pardavimo jo teritorijoje arba jo klientų grupei, nepriklausomai nuo tiekėjo pardavimų. Tiekėjui leidžiama derinti išskirtinės teritorijos ir išskirtinės klientų grupės paskyrimą, pvz., tam tikrai klientų grupei tam tikroje teritorijoje paskiriant išskirtinį tiekėją. Tokia išskirtinai paskirtų teritorijų arba klientų grupių apsauga turi būti leidžiama vykdyti pasyvų pardavimą tokiose teritorijose arba tokioms klientų grupėms. Komisija, Reglamento [Nr. 330/2010] 4 straipsnio b punktą, taip aiškina „aktyvius“ ir „pasyvius“ pardavimus:
–
„Aktyvūs“ pardavimai – tai aktyvus kreipimasis į atskirus klientus, pavyzdžiui, tiesiogiai jiems siunčiant laiškus, įskaitant neužsakytus e. laiškus, arba juos lankant; arba aktyvus kreipimasis į klientų grupę ar klientus tam tikroje teritorijoje, reklamuojantis žiniasklaidos priemonėse, internete arba kitomis pardavimo skatinimo priemonėmis, nukreiptomis būtent į tą klientų grupę arba tuos klientus toje teritorijoje. Reklama ar pardavimo skatinimo priemonės, kurios pirkėjui patrauklios tik tuo atveju, jei ta reklama ar pardavimo skatinimo priemonės (taip pat) prieinamos konkrečioms klientų grupėms ar klientams konkrečioje teritorijoje, laikomos aktyviu pardavimu tai klientų grupei ar klientams toje teritorijoje.
<...>“
Belgijos teisė
10
Wetboek van economisch recht (Komercinis kodeksas; toliau – WER) VI.104 straipsnyje numatyta:
„Draudžiami bet kokie veiksmai, prieštaraujantys sąžiningai rinkos praktikai, kuriais įmonė pažeidžia arba gali pažeisti vienos ar kelių įmonių verslo interesus.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
11
Beevers Kaas yra išimtinė sūrio „Beemster“, kurį ši bendrovė perka iš Nyderlanduose įsteigtos gamintojos Cono, platintoja Belgijoje.
12
1993 m. sausio 1 d.Cono ir Beevers Kaas sudarė pagrindinėje byloje nagrinėjamą išimtinio platinimo susitarimą.
13
Bendrovės Albert Heijn vykdo veiklą prekybos centrų sektoriuje Belgijoje ir Nyderlanduose. Jos perka sūrį „Beemster“, kurį Cono gamina ne Belgijos ir Liuksemburgo rinkoms.
14
Beevers Kaas kaltina bendroves Albert Heijn tuo, kad jos, kaip trečiosios šalys, prisidėjo prie pagrindinėje byloje nagrinėjamo išimtinio platinimo susitarimo pažeidimo, o tai, jos nuomone, yra Komercinio kodekso VI.104 straipsnio pažeidimas. Šį pažeidimą lėmė perpardavimo veikla, kurią šios bendrovės vykdė Belgijos teritorijoje, nors žinojo, kad Cono ir Beevers Kaas buvo sudariusios išimtinio platinimo susitarimą.
15
Bendrovių Albert Heijn manymu, Beevers Kaas ir Cono siekia joms nustatyti perpardavimo draudimą, o tai yra draudžiama. Bendrovės Albert Heijn mano, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas išimtinio platinimo susitarimas, kiek juo Cono nenustatoma pareigos apsaugoti Beevers Kaas nuo kitų platintojų aktyvių pardavimų, neatitinka griežtų konkurencijos teisės sąlygų, kad būtų galima pateisinti perpardavimo draudimą.
16
2021 m. liepos 9 d. sprendimu ondernemingsrechtbank Antwerpen (Antverpeno komercinių bylų teismas, Belgija) pirmininkas atmetė Beevers Kaas pareikštą ieškinį kaip nepagrįstą, motyvuodamas tuo, kad „iš jokios sutarties ar įstatymo nuostatos nematyti, kad įmonėms draudžiama Nyderlanduose tiesiogiai pirkti prekes iš Cono ir [jas] platinti Belgijoje“. Konkrečiai kalbant, tame sprendime buvo konstatuota, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamame išimtinio platinimo susitarime buvo numatyta tik tai, kad Cono negali pati parduoti Belgijos platintojams. Beevers Kaas siūlomas aiškinimas reikštų, kad visos įmonės, nesvarbu, kur įsteigtos, turi laikytis šio susitarimo ir nepardavinėti Cono gaminamo sūrio „Beemster“ Belgijoje. Be to, Beevers Kaas jos išskirtinėje platinimo teritorijoje Belgijoje netaikoma jokios sutartinės apsaugos nuo kitų pirkėjų, perkančių iš Cono, vykdomų aktyvių pardavimų.
17
Beevers Kaas apskundė šį sprendimą hof van beroep te Antwerpen (Antverpeno apeliacinis teismas, Belgija) – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
18
Šiame teisme šalys nesutaria dėl to, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamas išimtinio platinimo susitarimas atitinka konkurencijos teisę, konkrečiai – Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktyje numatytas sąlygas. Ginčas susijęs su vadinamąja „lygiagretaus taikymo“ sąlyga, pagal kurią tiekėjas turi saugoti išimtinį platintoją nuo aktyvių pardavimų, kuriuos vykdo visi kiti šio tiekėjo pirkėjai šiam platintojui paskirtoje išimtinėje teritorijoje.
19
Šio teismo nuomone, Beevers Kaas turi įrodyti, kad tariamai Cono jai suteikiama apsauga nuo aktyvių pardavimų patenka į šio 4 straipsnio b punkto i papunktyje numatytos išimties taikymo sritį.
20
2022 m. balandžio 27 d. tarpiniame sprendime prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė, kad Beevers Kaas įrodė, jog bendrovės Albert Heijn bent jau tyliai pritarė aktyvių pardavimų draudimui. Vis dėlto, šio teismo nuomone, Beevers Kaas taip pat turi įrodyti, kad visi kiti perpardavėjai, kuriems Cono tiekia prekes, sutiko su šiuo draudimu.
21
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pritaria Belgijos konkurencijos institucijos, kurioje šis teismas tuo tarpiniu sprendimu pradėjo amicus curiae procedūrą ir kuri mano, kad lygiagretaus taikymo sąlyga turi būti aiškinama atsižvelgiant į sąvoką „susitarimas“, kaip ji suprantama pagal SESV 101 straipsnį, pastabai.
22
Šiuo aspektu minėtas teismas pažymi, kad Reglamente Nr. 330/2010 ir 2010 m. gairėse nenurodyta, kaip tiekėjas turi apsaugoti savo išimtinius platintojus nuo aktyvių pardavimų, kuriuos kiti šio tiekėjo pirkėjai vykdo šiems platintojams paskirtoje išimtinėje teritorijoje. Konkrečiai kalbant, šiame reglamente ir gairėse nenumatyta, kaip minėtas tiekėjas turi pranešti apie tokį aktyvių pardavimų draudimą kitiems pirkėjams ir kaip šie turi sutikti su tokiu draudimu.
23
Šiuo atveju nėra jokių įrodymų, kad visi kiti Cono perpardavėjai aiškiai sutiko su aktyvių pardavimų draudimu. Belgijos konkurencijos institucija mano, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas gali daryti išvadą, jog šie perpardavėjai netiesiogiai pritarė tokiam draudimui vien dėl to, kad šiuo metu nė vienas iš jų Belgijoje nepardavinėja iš Cono įsigytų prekių. Beevers Kaas pritaria šiam požiūriui, todėl mano, kad pakankamai įrodė, jog šie perpardavėjai sutiko su draudimu.
24
Kita vertus, bendrovės Albert Heijn laikosi nuomonės, kad toks aiškinimas pažeidžia Beevers Kaas tenkančią įrodinėjimo pareigą. Jos mano, jog tam, kad būtų tylusis pritarimas, reikia, kad Beevers Kaas įrodytų, jog apie Cono strategiją, pagal kurią Nyderlanduose įsigytas sūris „Beemster“ negali būti aktyviai parduodamas Belgijoje, išimtinių teisių suteikimo dieną buvo pranešta visiems tą dieną įgaliotiems perpardavėjams, o vėliau – kiekvienam naujai paskirtam perpardavėjui, ir kad kiekvienas iš jų privalėjo jos laikytis.
25
Šiomis aplinkybėmis hof van beroep te Antwerpen (Antverpeno apeliacinis teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar galima teigti, kad [Reglamento Nr. 330/2010] 4 straipsnio b punkto i papunktyje numatyta lygiagretaus taikymo sąlyga yra tenkinama ir tiekėjas, kuris atitinka kitas šio reglamento sąlygas, gali teisėtai uždrausti vienam iš savo pirkėjų aktyviai parduoti teritorijoje, kuri išskirtinai paskirta kitam jo pirkėjui, jei tai grindžiama tik konstatavimu, kad kiti pirkėjai aktyviai neprekiauja šioje teritorijoje? Kitaip tariant: ar susitarimo, draudžiančio aktyvų pardavimą tarp šių kitų pirkėjų ir tiekėjo, buvimas turi būti laikomas pakankamai įrodytu remiantis vien tuo, kad šie kiti pirkėjai aktyviai neprekiauja išskirtinai vienam pirkėjui paskirtoje teritorijoje?
2.
Ar galima teigti, kad [Reglamento Nr. 330/2010] 4 straipsnio b punkto i papunktyje numatyta lygiagretaus taikymo sąlyga yra tenkinama ir tiekėjas, kuris atitinka kitas šio reglamento sąlygas, gali teisėtai uždrausti vienam iš savo pirkėjų aktyviai parduoti teritorijoje, kuri išskirtinai paskirta kitam pirkėjui, jei savo kitų pirkėjų sutikimą jis gauna tik tuo atveju, jeigu ir kai jie ketina vykdyti aktyvų pardavimą taip išskirtinai paskirtoje teritorijoje? Ar vis dėlto tiekėjas privalo būti gavęs tokį sutikimą iš visų savo pirkėjų, nepaisydamas to, ar jie ketina vykdyti aktyvų pardavimą išskirtinai paskirtoje teritorijoje?“
Dėl prašymo atnaujinti žodinę proceso dalį
26
Atitinkamai 2025 m. vasario 11 d. ir 28 d. Teisingumo Teismo kanceliarija gavo dokumentus, jais Beevers Kaas ir Cono paprašė atnaujinti žodinę proceso dalį pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 83 straipsnį.
27
Grįsdamos savo prašymus jos teigia, kad savo išvadoje generalinė advokatė, pirma, atsakė į kitokį klausimą nei tas, kurį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iškėlė antrajame prejudiciniame klausime, ir, antra, atsakydama į šį antrąjį performuluotą klausimą rėmėsi klaidingomis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis. Šiomis aplinkybėmis būtina, kad pagrindinės bylos šalys ar kiti Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodyti suinteresuotieji asmenys galėtų pareikšti savo nuomonę dėl šių aplinkybių, kad būtų apsaugotos jų procesinės teisės ir kad Teisingumo Teismas neatsakytų į klausimą, kuris nėra būtinas ginčui pagrindinėje byloje išspręsti.
28
Pagal Procedūros reglamento 83 straipsnį Teisingumo Teismas, išklausęs generalinį advokatą, gali bet kada nutarti atnaujinti žodinę proceso dalį – pirmiausia, jeigu mano, kad jam nepateikta pakankamai informacijos, arba jeigu baigus žodinę proceso dalį šalis pateikė naują faktą, kuris gali būti lemiamas Teisingumo Teismui priimant sprendimą, arba jeigu nagrinėjant bylą reikia remtis argumentu, dėl kurio šalys ar Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodyti suinteresuotieji asmenys nepateikė nuomonės.
29
Vis dėlto šiuo aspektu reikia pažymėti, kad pats generalinio advokato išvados turinys negali būti laikomas tokiu nauju faktu, antraip šalys, remdamosi tokiu faktu, galėtų atsakyti į šią išvadą. Šalys negali pateikti nuomonės dėl generalinio advokato išvados. Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę pažymėti, kad pagal SESV 252 straipsnį generalinis advokatas viešame posėdyje visiškai nešališkai ir nepriklausomai teikia motyvuotą išvadą dėl bylų, kuriose pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statutą jis privalo dalyvauti, tam, kad padėtų šiam teismui vykdyti užduotį – užtikrinti, kad aiškinant ir taikant Sutartis būtų laikomasi teisės. Pagal šio statuto 20 straipsnio ketvirtą pastraipą ir Procedūros reglamento 82 straipsnio 3 dalį generalinio advokato išvada užbaigiama žodinė proceso dalis. Kadangi dėl šios išvados šalys negali pateikti nuomonės, ja pradedamas Teisingumo Teismo pasitarimo etapas. Taigi tai yra ne Teisingumo Teismui nepriklausančios institucijos nuomonė, skirta teisėjams ar šalims, o individuali, motyvuota ir viešai išreikšta pačios institucijos nario nuomonė (šiuo klausimu žr. 2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, 21 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
30
Tai, be kita ko, reiškia, kad aplinkybė, jog generalinis advokatas išnagrinėjo performuluotą prejudicinį klausimą, savaime nėra motyvas, pateisinantis žodinės proceso dalies atnaujinimą (šiuo klausimu žr. 2003 m. sausio 23 d. Sprendimo Makedoniko Metro ir Michaniki, C‑57/01, EU:C:2003:47, 33–36 punktus).
31
Šiuo atveju Teisingumo Teismas, išklausęs generalinį advokatą, konstatuoja, kad Beevers Kaas pateikta informacija neatskleidžia jokio naujo fakto, galinčio turėti lemiamos įtakos sprendimui, kurį jis turi priimti šioje byloje, ir kad ši byla neturi būti nagrinėjama remiantis argumentu, dėl kurio šalys ar Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodyti suinteresuotieji asmenys nepateikė nuomonės. Be to, pasibaigus rašytinei ir žodinei proceso dalims, Teisingumo Teismas turi visą reikiamą informaciją, todėl yra pakankamai informuotas, kad galėtų priimti sprendimą.
32
Taigi Teisingumo Teismas mano, kad nėra pagrindo atnaujinti žodinę proceso dalį.
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
33
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktis turi būti aiškinamas taip, kad tuo atveju, kai tiekėjas paskyrė išimtinę teritoriją vienam iš savo pirkėjų, vien konstatavimo, kad kiti šio tiekėjo pirkėjai nevykdo aktyvių pardavimų šioje teritorijoje, pakanka, kad būtų nustatyta, jog egzistuoja šio tiekėjo ir šių kitų pirkėjų susitarimas dėl draudimo vykdyti aktyvius pardavimus šioje teritorijoje pagal šią nuostatą.
34
Reikia priminti, kad Reglamento Nr. 330/2010 2 straipsnio 1 dalyje numatyta susitarimų, kuriems taikoma SESV 101 straipsnio 1 dalis, draudimo bendroji išimtis vertikaliesiems susitarimams. Šioje nuostatoje nurodyta, kad remiantis SESV 101 straipsnio 3 dalimi pripažįstama, jog SESV 101 straipsnio 1 dalis netaikoma vertikaliesiems susitarimams, kurie atitinka šiame reglamente nustatytas sąlygas.
35
Vis dėlto ši išimtis netaikoma vertikaliesiems susitarimams, kuriuose nustatyti pagrindiniai apribojimai, išvardyti to reglamento 4 straipsnyje.
36
Taigi pagal Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punktą minėta išimtis „netaikoma vertikaliesiems susitarimams, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai, atskirai ar kartu su kitais šalių kontroliuojamais veiksniais siekiama <...> apriboti teritoriją, kurioje pirkėjas, kuris yra susitarimo šalis, gali parduoti sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas, arba apriboti klientus, kuriems jis gali parduoti minėtąsias prekes ar paslaugas, nepažeidžiant apribojimo, taikomo jo steigimo vietai“.
37
Pagal šio reglamento 4 straipsnio b punkto i papunktį vertikaliajam susitarimui, kuriuo siekiama apriboti pirkėjo teritoriją arba klientus, vis dėlto gali būti taikoma minėto reglamento 2 straipsnio 1 dalyje numatyta bendroji išimtis, jeigu juo siekiama apriboti aktyvius šio pirkėjo pardavimus teritorijoje arba klientams, kuriuos tiekėjas rezervavo tik sau arba kuriuos jis paskyrė kitam pirkėjui, ir jei šis apribojimas neriboja pirmojo pirkėjo klientų pardavimų.
38
Taigi ši išimtis gali būti taikoma aktyvių pardavimų apribojimams išimtinėje teritorijoje, kurią tiekėjas paskyrė vienam iš savo pirkėjų, jeigu tenkinamos Reglamente Nr. 330/2010 numatytos sąlygos.
39
Kaip savo išvados 39–43 punktuose iš esmės pažymėjo generalinė advokatė ir kaip matyti, be kita ko, iš 2010 m. gairių 51 punkto, tai, kad tiekėjas suteikė išimtinę teritorinę teisę vienam iš savo pirkėjų, neišvengiamai siejama su lygiagrečia šio tiekėjo pareiga apsaugoti pirkėją nuo kitų minėto tiekėjo pirkėjų aktyvių pardavimų. Vadinasi, Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunkčiu siekiama apimti aktyvių pardavimų apribojimus, kuriuos tiekėjas turi nustatyti savo pirkėjams, kad būtų užtikrintas išimtinės teritorinės teisės, kurią jis suteikė vienam iš savo pirkėjų, veiksmingumas.
40
Siekiant įvertinti, ar tiekėjo ir pirkėjo sudarytas platinimo susitarimas gali būti kvalifikuojamas kaip vertikalusis susitarimas, kuriam gali būti taikomas šio reglamento 4 straipsnio b punkto i papunktis, reikia atsižvelgti į sąvoką „susitarimas“, kaip ji suprantama pagal SESV 101 straipsnį.
41
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją tam, kad būtų „susitarimas“, kaip jis suprantamas pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį, pakanka, kad atitinkamos įmonės būtų išreiškusios savo bendrą valią elgtis rinkoje tam tikru būdu. Taigi susitarimas negali būti grindžiamas tik vienašališka platinimo sutarties šalies politika (2023 m. birželio 29 d. Sprendimo Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, 47 ir 48 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
42
Vis dėlto tariamai vienašališkas aktas ar elgesys yra „susitarimas“, kaip jis suprantamas pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį, jeigu jis yra bent dviejų šalių suderintų valių išraiška, o pati forma, kuria pasireiškia šis suderinimas, neturi lemiamos reikšmės (šiuo klausimu žr. 2023 m. birželio 29 d. Sprendimo Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, 49 punktą).
43
Taigi, kalbant apie aktyvių pardavimų pirkėjui paskirtoje išimtinėje teritorijoje apribojimą, pažymėtina, kad tokį šalių valios suderinimą gali lemti tiek platinimo sutarčių, siejančių tiekėją su pirkėjais, kurie neturi išimtinės teritorinės teisės, sąlygos, kai šiose sutartyse yra aiškus draudimas nevykdyti tokių pardavimų, tiek aiškus ar numanomas šalių elgesys, leidžiantis daryti išvadą, kad šie pirkėjai pritaria šio tiekėjo raginimui nevykdyti tokių pardavimų (pagal analogiją žr. 2023 m. birželio 29 d. Sprendimo Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, 50 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
44
Kiek tai susiję su „susitarimo“, kaip jis suprantamas pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį, buvimo įrodymu, iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad, nesant Sąjungos taisyklių dėl principų, reglamentuojančių įrodymų vertinimą ir įrodinėjimo lygį, reikalaujamą nacionalinėje procedūroje dėl SESV 101 straipsnio taikymo, jos turi būti nustatytos kiekvienos valstybės narės vidaus teisės sistemoje pagal procesinės autonomijos principą su sąlyga, kad jos nėra mažiau palankios nei reglamentuojančios panašias situacijas, kurioms taikoma vidaus teisė (lygiavertiškumo principas), ir kad dėl jų netampa praktiškai neįmanoma arba pernelyg sudėtinga pasinaudoti Sąjungos teisės suteiktomis teisėmis (veiksmingumo principas) (2023 m. birželio 29 d. Sprendimo Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, 55 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
45
Pagal veiksmingumo principą reikalaujama, kad Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimą būtų galima įrodyti ne tik tiesioginiais įrodymais, bet ir remiantis tam tikrais požymiais, jeigu jie yra objektyvūs ir nuoseklūs. Daugeliu atvejų išvadą apie susitarimo buvimą reikia daryti remiantis tam tikrais sutapimais ir kitomis faktinėmis aplinkybėmis, kurie, nagrinėjami kartu ir nesant kito logiško paaiškinimo, gali būti konkurencijos taisyklių pažeidimo įrodymas (šiuo klausimu žr. 2023 m. birželio 29 d. Sprendimo Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, 56 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
46
Vadinasi, „susitarimo“, kaip jis suprantamas pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį, kuriuo siekiama apriboti aktyvius pardavimus išimtinėje teritorijoje, buvimas gali būti įrodytas remiantis ne tik tiesioginiais įrodymais, bet ir objektyviais ir nuosekliais požymiais, jeigu jie leidžia pakankamai užtikrintai daryti išvadą, kad tiekėjas ragino savo pirkėjus nevykdyti tokių pardavimų šioje teritorijoje, o šie praktiškai pritarė šiam raginimui (pagal analogiją žr. 2023 m. birželio 29 d. Sprendimo Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, 57 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
47
Nagrinėjamu atveju iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytos informacijos matyti, kad, pirma, Cono ir jos pirkėjų sudarytuose platinimo susitarimuose nėra jokios sąlygos, kuria jiems būtų draudžiama vykdyti aktyvius pardavimus Beevers Kaas paskirtoje išimtinėje teritorijoje. Antra, išskyrus bendroves Albert Heijn, nė vienas Cono pirkėjas šioje teritorijoje tokių pardavimų nevykdė.
48
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti pagrindinės bylos aplinkybes, atsižvelgdamas į šio sprendimo 42–46 punktuose primintą jurisprudenciją.
49
Taigi, pirma, atsižvelgdamas į visą turimą informaciją jis turės nustatyti, ar galima konstatuoti, kad nagrinėjamu atveju Cono kuria nors forma ragino savo pirkėjus nevykdyti aktyvių pardavimų Beevers Kaas paskirtoje išimtinėje teritorijoje.
50
Kaip savo išvados 78 punkte pažymėjo generalinė advokatė, toks raginimas gali būti įvairių formų, pavyzdžiui, konkretus tiekėjo pranešimas pirkėjams, kuriuo jie įpareigojami paisyti išimtinės teritorijos, arba konkreti sąlyga ar nuoroda į tai tiekėjo bendrosiose sąlygose.
51
Antra, jis taip pat turės nustatyti, ar Cono pirkėjai aiškiai arba tyliai pritarė galimam šio tiekėjo raginimui.
52
Atsižvelgiant į du reikalavimus, primintus šio sprendimo 49 ir 51 punktuose, reikia konstatuoti, kad vien aplinkybės, jog, išskyrus bendroves Albert Heijn, nė vienas kitas Cono pirkėjas nevykdė aktyvių pardavimų išimtinėje Beevers Kaas teritorijoje, nepakanka „susitarimo“, kaip jis suprantamas pagal SESV 101 straipsnį, buvimui įrodyti.
53
Viena vertus, ši aplinkybė neleidžia daryti išvados, kad Cono ragino savo pirkėjus nevykdyti aktyvių pardavimų Beevers Kaas paskirtoje išimtinėje teritorijoje. Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad vien konstatavimas, jog Cono paskyrė išimtinę teritoriją Beevers Kaas ir kad kiti Cono pirkėjai galbūt žinojo apie tokios teritorijos egzistavimą, nesant, be kita ko, konkretaus pranešimo šiems pirkėjams, kuriuo jie įpareigojami paisyti šios išimtinės teritorijos, neleidžia daryti išvados, kad Cono ragino juos nevykdyti aktyvių pardavimų toje teritorijoje.
54
Kita vertus, ši aplinkybė, žinoma, gali būti svarbus veiksnys, į kurį reikia atsižvelgti siekiant įrodyti galimą tylų kitų Cono pirkėjų pritarimą šios bendrovės raginimui nevykdyti aktyvių pardavimų išimtinėje Beevers Kaas teritorijoje. Tačiau vien jos nepakanka tokiam pritarimui įrodyti.
55
Vertinant atskirai, ši aplinkybė neleidžia pakankamai užtikrintai įrodyti, kad aktyvių pardavimų išimtinėje Beevers Kaas teritorijoje nebuvimą lemia šių kitų pirkėjų valia paklusti galimam Cono raginimui nevykdyti tokių pardavimų arba kitų pirkėjų savarankiškas komercinis sprendimas neprekiauti toje teritorijoje.
56
Vis dėlto ši aplinkybė gali būti implicitinio atitinkamų pirkėjų pritarimo įrodymas tuo atveju, kai, kaip matyti iš 2010 m. gairių 25 punkto, kartu esama, be kita ko, aiškaus tiekėjo raginimo laikytis draudimo vykdyti aktyvius pardavimus išimtinėje teritorijoje ir priemonių, leidžiančių šiam tiekėjui praktiškai įgyvendinti šį draudimą, kaip antai stebėsenos ir sankcijų sistemos, kurią tiekėjas nustatė tam, kad būtų nubausti draudimo nesilaikantys pirkėjai.
57
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktis turi būti aiškinamas taip, kad tuo atveju, kai tiekėjas paskyrė išimtinę teritoriją vienam iš savo pirkėjų, vien konstatavimo, kad kiti šio tiekėjo pirkėjai nevykdo aktyvių pardavimų šioje teritorijoje, nepakanka, kad būtų nustatyta, jog egzistuoja šio tiekėjo ir šių kitų pirkėjų susitarimas dėl draudimo vykdyti aktyvius pardavimus šioje teritorijoje pagal šią nuostatą.
Dėl antrojo klausimo
58
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktis turi būti aiškinamas taip, kad šioje nuostatoje numatyta išimtis taikoma laikotarpiui, dėl kurio įrodyta, kad tiekėjo pirkėjai pritarė jo raginimui nevykdyti aktyvių pardavimų kitam pirkėjui paskirtoje išimtinėje teritorijoje.
59
Iš atsakymo į pirmąjį klausimą matyti, kad aktyvių pardavimų draudimas patenka į šio 4 straipsnio b punkto i papunkčio taikymo sritį, kai, viena vertus, tiekėjas ragino savo pirkėjus nevykdyti tokių pardavimų kitam pirkėjui paskirtoje išimtinėje teritorijoje ir, kita vertus, atitinkami pirkėjai pritarė šiam raginimui.
60
Taigi šalis, kuri remiasi minėto 4 straipsnio b punkto i papunktyje numatyta išimtimi, turi įrodyti, prireikus remdamasi objektyviais ir nuosekliais požymiais, kad buvo įvykdytos pirmesniame punkte primintos sąlygos. Taigi ši išimtis taikoma laikotarpiui, dėl kurio šie įrodymai galėjo būti pateikti.
61
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktis turi būti aiškinamas taip, kad šioje nuostatoje numatyta išimtis taikoma laikotarpiui, dėl kurio įrodyta, kad tiekėjo pirkėjai pritarė jo raginimui nevykdyti aktyvių pardavimų kitam pirkėjui paskirtoje išimtinėje teritorijoje.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
62
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.
2010 m. balandžio 20 d. Komisijos reglamento (ES) Nr. 330/2010 dėl [SESV] 101 straipsnio 3 dalies taikymo vertikaliųjų susitarimų ir suderintų veiksmų rūšims 4 straipsnio b punkto i papunktis
turi būti aiškinamas taip:
tuo atveju, kai tiekėjas paskyrė išimtinę teritoriją vienam iš savo pirkėjų, vien konstatavimo, kad kiti šio tiekėjo pirkėjai nevykdo aktyvių pardavimų šioje teritorijoje, nepakanka, kad būtų nustatyta, jog egzistuoja šio tiekėjo ir šių kitų pirkėjų susitarimas dėl draudimo vykdyti aktyvius pardavimus šioje teritorijoje pagal šią nuostatą.
2.
Reglamento Nr. 330/2010 4 straipsnio b punkto i papunktis
turi būti aiškinamas taip:
šioje nuostatoje numatyta išimtis taikoma laikotarpiui, dėl kurio įrodyta, kad tiekėjo pirkėjai pritarė jo raginimui nevykdyti aktyvių pardavimų kitam pirkėjui paskirtoje išimtinėje teritorijoje.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.