62024CJ0379
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
2026. január 22. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Adózás – A hozzáadottérték‑adó (héa) közös rendszere – 2006/112/EK irányelv – Szolgáltatások, amelyeket olyan személyek önálló csoportjai nyújtanak, akik tevékenysége adómentes – Az adómentes tevékenység gyakorlásához közvetlenül szükséges szolgáltatások – A versenytorzulás veszélye – Takarítási szolgáltatások az egészségügyben és az oktatásban – Nemzeti szabályozás, amely előírja, hogy a szolgáltatásoknak közvetlenül és kizárólag az adómentes tevékenységhez kell kapcsolódniuk, és annak gyakorlásához szükségesnek kell lenniük”
A C‑379/24 és C‑380/24. sz. egyesített ügyekben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott két előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyeket a Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Katalónia legfelsőbb bírósága, Spanyolország) a Bírósághoz 2024. május 28‑án érkezett, 2024. április 22‑i, illetve 29‑i határozatával terjesztett elő
az Agrupació de Neteja Sanitària, AIE (C‑379/24),
az Educat Serveis Auxiliars SCCL (C‑380/24)
és
a Tribunal Económico‑Administrativo Regional de Cataluña (TEARC)
között folyamatban lévő eljárásokban,
A BÍRÓSÁG (második tanács),
tagjai: K. Jürimäe tanácselnök, K. Lenaerts, a Bíróság elnöke, a második tanács bírájaként eljárva, F. Schalin (előadó), M. Gavalec és Csehi Z. bírák,
főtanácsnok: J. Kokott,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a spanyol kormány képviseletében P. Pérez Zapico, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében A. Cabrera Ruiz és P. Carlin, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. július 10‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek a közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv (HL 2006. L 347., 1. o.; helyesbítések: HL 2007. L 335., 60. o.; HL 2015. L 323., 31. o.; HL 2018. L 125., 15. o.; HL 2018. L 225., 1. o.; HL 2018. L 329., 53. o.; HL 2019. L 245., 9. o.; HL 2023. L 30., 37. o.; a továbbiakban: héairányelv) 132. cikke (1) bekezdése f) pontjának az értelmezésére vonatkoznak.
2
E kérelmeket két elkülönülő jogvita keretében terjesztették elő, amelyek tárgya, hogy a Tribunal Económico‑Administrativo Regional de Cataluña (Katalónia regionális közigazgatási bírósága, Spanyolország) elutasította az Agrupació de Neteja Sanitària, az AIE (a továbbiakban: ANS), illetve az Educat Serveis Auxiliars SCCL (a továbbiakban: Educat) által a nekik címzett, a hozzáadottérték‑adó (héa) beszedését elrendelő határozatokkal szemben benyújtott panaszokat.
Jogi háttér
Az uniós jog
3
A héairányelv (25) és (35) preambulumbekezdése a kimondja:
„(25)
Az adóalapokat szintén össze kell hangolni ahhoz, hogy a HÉA adóköteles tevékenységekre történő alkalmazása a tagállamokban összehasonlítható eredményekhez vezessen.
[…]
(35)
A saját források valamennyi tagállamban egységes módon történő beszedése érdekében közös adómentesség‑lista elkészítésére van szükség.”
4
Ezen irányelv „Adómentesség” című IX. címe tartalmazza az „Általános rendelkezések” című 1. fejezetet, amelyben szerepel a következőképpen rendelkező 131. cikk:
„A 2–9. fejezetben említett adómentességeket az egyéb közösségi rendelkezések sérelme nélkül, az említett adómentességek helyes és egyszerű alkalmazása, valamint az esetleges adócsalás, adókikerülés és visszaélés megelőzése céljából a tagállamok által meghatározott feltételekkel kell alkalmazni.”
5
Ugyanezen IX. cím alatt található az „Egyes közhasznú tevékenységek adómentessége” című 2. fejezet, amely a 132. cikket tartalmazza, és amely cikk (1) bekezdése előírja:
„A tagállamok mentesítik az adó alól a következő ügyleteket:
[…]
b)
kórházi és orvosi gyógykezelés, valamint az ehhez szorosan kapcsolódó olyan tevékenységek, amelyeket közintézmények, illetve az ilyen közintézményekkel szociális tekintetben hasonló feltételek mellett működő intézmények, kórházak, rendelőintézetek, egészségügyi ellátási és diagnosztikai központok [helyesen: kórházak, orvosi gyógykezelési és diagnosztikai központok] és egyéb hasonló jellegű hivatalosan elismert intézmények végeznek;
[…]
f)
azon szolgáltatások, amelyeket személyek olyan önálló csoportjai nyújtanak, amelyek tevékenysége adómentes vagy amely tevékenységet nem adóalanyként végzik, annak érdekében, hogy tagjaiknak az említett tevékenység gyakorlásához közvetlenül szükséges szolgáltatásokat nyújtsanak, feltéve, hogy e csoportok tagjaiktól kizárólag a közös költségek szigorúan rájuk eső részének megtérítését követelik meg, és hogy az adómentesség nem eredményezi a verseny torzulását;
[…]
i)
a gyermek‑ és ifjúságnevelés, […]”
A spanyol jog
6
Az 1992. december 28‑i Ley 37/1992 del Impuesto sobre el Valor Añadido (a hozzáadottérték‑adóról szóló 37/1992. sz. törvény; a BOE 1992. december 29‑i 312. száma, 44247. o.) alapügy tényállására alkalmazandó változata 20. cikkének (1) bekezdése előírja:
„Mentesek a [héa] alól a következő ügyletek:
[…]
6. Közvetlenül a tagjaiknak nyújtott szolgáltatások, amelyeket kizárólag olyan személyekből álló egyesületek, csoportosulások vagy autonóm szervezetek – beleértve a gazdasági egyesüléseket is – nyújtanak, akik alapvetően adómentes vagy nem adóköteles tevékenységet folytatnak, amennyiben az alábbi feltételek teljesülnek:
a)
E szolgáltatásokat közvetlenül és kizárólagosan az adott tevékenységhez kell felhasználni, és szükségesnek kell lenniük az adott tevékenység gyakorlásához.
b)
A tagok csak a közös költségek rájuk eső részét térítik meg.
A mentesség akkor is alkalmazható, ha a fenti b) pontban foglalt feltétel teljesülését követően a levonható arány nem haladja meg a 10 százalékot, és a szolgáltatást nem közvetlenül és kizárólag a levonási jogra jogosító ügylet során veszik igénybe.
A mentesség nem vonatkozik a kereskedelmi társaságok által nyújtott szolgáltatásokra.
[…]”
Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
7
A C‑379/24. sz. ügy alapeljárásának felperesét 2017. február 11‑én hozták létre Agrupación de Interés Económicóként (gazdasági érdekcsoport), amelynek célja az volt, hogy közös infrastruktúrát hozzon létre az azon kórházakban, központokban és épületekben nyújtott takarítási szolgáltatások teljes körű nyújtására, ahol az ANS tagjai egészségügyi és szociális‑egészségügyi ellátási tevékenységüket végzik.
8
Az Educatot, a C‑380/24. sz. ügy alapeljárásának felperesét 2010. július 15‑én hozták létre Sociedad Cooperativa Catalana Limitadaként (SCCL) (katalán korlátolt felelősségű szövetkezet), amelynek célja a teljes körű takarítási szolgáltatások nyújtására szolgáló közös infrastruktúra létrehozása volt az Educat tagjainak olyan intézményeiben és létesítményeiben, amelyekben oktatási tevékenységet folytatnak, mint például óvodák, általános iskolák, középiskolák, gimnáziumok és szakképzési intézmények.
9
Az alapeljárás két felperese harmadik személyekkel kötött szerződéseket az általuk alkalmazott személyzet kezelésére vonatkozóan. Ennek alapján ezek a harmadik felek osztották be a személyzetet a helyiségekbe és az egyes feladatokra, ők válogatták a személyzetet, készítették a bérelszámolásokat, kezelték az incidenseket (beleértve a munkaviszonyok nyomon követését és megszüntetését), biztosították a vonatkozó képzést a jogi követelményeknek megfelelően, valamint az e feladatok ellátásához szükséges felszereléseket. E szerződések azzal indokolták az alvállalkozás igénybevételét a takarítási tevékenység tekintetében, hogy e harmadik személyek rendelkeztek az alapeljárás felperesei által a tagjaik részére nyújtott takarítási szolgáltatások kezelésének biztosításához szükséges tapasztalattal, ismeretekkel és erőforrásokkal.
10
A Dependencia Regional de Inspección de la Agencia Española de Administración Tributaria (a spanyol adóhatóság regionális ellenőrző hatósága) az általa héa adónemben végzett adóellenőrzést követően megállapította az Educat és az ANS héakötelezettségét azon ügyletek után, amelyeket tagjaik számára takarítási szolgáltatások nyújtása révén végeztek. Megállapításra került, hogy a 37/1992. sz. törvény 20. cikke (1) bekezdésének 6. pontjában előírt adómentesség nem alkalmazható, mivel az alapeljárás felperesei nem közvetlenül nyújtották e szolgáltatásokat, hanem az említett szolgáltatások jelentős részét ténylegesen külső vállalkozások igénybevételével nyújtották. Ezekből az ellenőrzésekből egyébként kiderült, hogy a szóban forgó takarítási szolgáltatások nem kapcsolódtak közvetlenül és kizárólagosan az ANS, illetve az Educat tagjai által végzett adómentes tevékenységhez, így a mentesség alkalmazása a verseny torzulásához vezethet.
11
A Tribunal Económico‑Administrativo Regional de Cataluña (Katalónia regionális közigazgatási bírósága) helybenhagyta az ANS‑szel és az Educattal szemben hozott két héabeszedési határozatot. Mindegyikük keresetet indított e határozatokkal szemben a Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Katalónia felsőbírósága, Spanyolország) előtt, amely a kérdést előterjesztő bíróság. Arra hivatkoznak, hogy a szóban forgó héamentesség nem tagadható meg azon körülmény miatt, hogy a személyzet kezelésével harmadik vállalkozást bíztak meg, ami megfelel e mentesség szellemének és céljának.
12
E körülmények között a Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Katalónia felsőbírósága) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő – a C‑379/24. és C‑380/24. sz. ügyekben azonos szöveggel megfogalmazott – kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Ellentétes‑e a [héairányelv] 132. cikke (1) bekezdésének f) pontja szerinti mentesség közösségi értelmével és céljával azon nemzeti szabály – [a 37/1992. sz. törvény] 20. cikke első bekezdésének 6. pontja –, amely magában foglalja azt a követelményt, hogy az adómentes tevékenységhez közvetlenül és kizárólagosan kapcsolódó szolgáltatásról legyen szó […], ha ezt a követelményt úgy kell értelmezni, hogy a szolgáltatás – egészségügyi [(C‑379/24)], illetve oktatási terület [(C‑380/24)] takarítása – nem kizárólagos az adómentes [területre] vonatkozóan, bár egyedi, technikai és összetett szervezettségét illetően […] és abszolút szükségesként jelenik meg?
2)
Ellentétes‑e a [héairányelv] 132. cikke (1) bekezdésének f) pontja szerinti mentesség közösségi értelmével és céljával az [1992/37. sz. törvény] 20. cikke első bekezdésének 6. pontja, amely azt, hogy a szolgáltatás nem kizárólagosan kapcsolódik a tevékenységhez, a verseny torzulásának előidézésével teszi egyenlővé annak érdekében, hogy a mentességet a közösségi korlátok szerint megtagadja, és így a megtagadására vonatkozó nemzeti és közösségi korlátokat összekapcsolja? Tisztázni kell, hogy a »verseny torzulásának tilalmára« vonatkozó korlát a mentesség megtagadását vonja e maga után, függetlenül a mentesség hatékonyságának mértékétől, ha azt a felek nem vitatják [(2003. november 20‑iTaksatorringen ítélet, C‑8/01, EU:C:2003:621, 48. pont)] tekintettel arra, hogy minden mentesség az adókötelezettség – Bíróság által elismert – általános elvének megsértését jelenti.”
13
A Bíróság elnöke a 2024. július 10‑i határozatával az eljárás írásbeli és a szóbeli szakaszának lefolytatása, valamint az ítélet meghozatala céljából egyesítette a C‑379/24. és C‑380/24. sz. ügyeket.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
14
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a héairányelv 132. cikke (1) bekezdésének f) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint a személyek önálló csoportja által nyújtott szolgáltatások nem minősíthetők az említett rendelkezés értelmében vett „közvetlenül szükséges” szolgáltatásoknak, amennyiben e szolgáltatások szükségesek az e személyek által végzett, héamentes tevékenységhez, de általános jellegük miatt nem kizárólag az említett tevékenységhez kapcsolódnak.
15
Előzetesen meg kell állapítani, hogy a héairányelv (25) és (35) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy ezen irányelv célja a héaalap harmonizálása, és hogy az ezen adó alóli mentességek az uniós jog autonóm fogalmainak minősülnek, amelyeket – amint azt a Bíróság már megállapította – az említett irányelv által bevezetett közös héarendszer általános összefüggésében kell értelmezni (lásd analógia útján: 2019. november 20‑iInfohos ítélet, C‑400/18, EU:C:2019:992, 29. pont).
16
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit, hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az részét képezi (1983. november 17‑iMerck ítélet, 292/82, EU:C:1983:335, 12. pont; 2025. augusztus 1‑jei Alace és Canpelli ítélet, C‑758/24 és C‑759/24, EU:C:2025:591, 91. pont).
17
Ami a héairányelv 132. cikke (1) bekezdése f) pontjának szövegét illeti, e rendelkezés mentesíti azon szolgáltatásokat, amelyeket személyek olyan önálló csoportjai nyújtanak, amelyek tevékenysége adómentes vagy amely tevékenységet nem adóalanyként végzik, annak érdekében, hogy e csoportok tagjaiknak az említett tevékenység gyakorlásához közvetlenül szükséges szolgáltatásokat nyújtsanak, feltéve hogy e csoportok tagjaiktól kizárólag a közös költségek szigorúan rájuk eső részének megtérítését követelik meg, és hogy az adómentesség nem eredményezi a verseny torzulását.
18
Ebben a tekintetben az állandó ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a héairányelv 132. cikkében szereplő adómentességek megjelölésére alkalmazott kifejezéseket szigorúan kell értelmezni, mivel e mentességek kivételt jelentenek azon általános elv alól, amely szerint az adóalany által ellenszolgáltatás fejében teljesített minden egyes szolgáltatásnyújtás héaköteles. Mindazonáltal e kifejezések értelmezésének összhangban kell állnia a fent említett mentességek által elérni kívánt célokkal, és tiszteletben kell tartania a közösségi héarendszer lényegéből következő adósemlegesség elvének követelményeit. A szigorú értelmezés e szabálya ennek megfelelően nem jelenti azt, hogy a fent említett 132. cikk szerinti adómentességek meghatározására használt kifejezéseket úgy kell értelmezni, hogy azok ne tudják kifejteni hatásukat. A Bíróság ítélkezési gyakorlatának nem célja olyan értelmezés előírása, amely az említett adómentességeket a gyakorlatban szinte alkalmazhatatlanná teszi (2008. december 11‑iStichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing ítélet, C‑407/07, EU:C:2008:713, 30. pont; 2017. május 4‑iBizottság kontra Luxemburg ítélet, C‑274/15, EU:C:2017:333, 50. pont; 2020. november 18‑iKaplan International colleges UK ítélet (C‑77/19, EU:C:2020:934 és 37. pont).
19
Azt is meg kell állapítani, hogy bár a héairányelv 132. cikke (1) bekezdésének a)–q) pontja felsorolja a tagállamok által mentesített „ügyleteket”, ezen irányelv 132. cikke (1) bekezdésének f) pontja konkrétabban olyan szolgáltatásokra vonatkozik, amelyeket egyrészt személyek önálló csoportjai nyújtanak olyan tagjaik részére, amelyek tevékenysége adómentes vagy amely tevékenységet nem adóalanyként végzik, másrészt pedig amelyek „közvetlenül szükségesek” e tevékenységhez.
20
Így meg kell állapítani, hogy bár a héairányelv 132. cikke (1) bekezdése f) pontjának szövege megköveteli, hogy kapcsolat álljon fenn a személyek önálló csoportja által nyújtott szolgáltatások és a tagok adómentes tevékenysége között, e rendelkezés nem követeli meg, hogy e szolgáltatások olyan sajátos szolgáltatások legyenek, amelyek az e tevékenységhez vagy egy adott ügylethez elengedhetetlen hozzájárulásnak minősülnek. Elegendő ugyanis, ha az ilyen csoport által nyújtott szolgáltatás közvetlenül szükséges a csoport tagjai adómentes tevékenységének gyakorlásához.
21
Ami azon kontextust illeti, amelybe a héairányelv 132. cikke (1) bekezdésének f) pontja illeszkedik, e rendelkezés ezen irányelv IX. címének 2. fejezetében található, amely fejezet szintén magában foglalja a 134. cikk a) pontját, amely szerint a „132. cikk (1) bekezdésének b), g), h), i), l), m) és n) pontjában meghatározott adómentesség […] nem vonatkozik a termékértékesítés[ek]re és szolgáltatásnyújtás[ok]ra […] amennyiben azok nem elengedhetetlenek az adómentes ügyletek teljesítéséhez.” E 134. cikk a) pontja tehát kifejezetten alárendeli az abban felsorolt rendelkezések hatálya alá tartozó szolgáltatásnyújtásokat azon feltételnek, hogy elengedhetetlenek legyenek az adómentes ügyletekhez. Meg kell állapítani ebben a tekintetben, hogy az ezen irányelv 132. cikke (1) bekezdésének f) pontja hatálya alá tartozó szolgáltatások nem szerepelnek az említett 134. cikk a) pontjában felsoroltak közé.
22
Ebből következik, hogy – amint arra a főtanácsnok az indítványának 27. pontjában rámutat – a héairányelv 132. cikke (1) bekezdésének f) pontjában említett szolgáltatásokról nem képzelhető el, hogy olyannyira jellemzőek legyenek, hogy az adómentes tevékenységhez vagy akár bizonyos adómentes ügyletekhez elengedhetetlen hozzájárulásnak minősüljenek. Egyébiránt önmagában az a tény, hogy az alapügyben szóban forgó adómentes tevékenységekre ugyanezen irányelv 132. cikke (1) bekezdésének b) és i) pontja vonatkozik, nem gyengíti ezt az értelmezést.
23
Ezzel szemben nem tartozhatnak a héairányelv 132. cikke (1) bekezdésének f) pontjában előírt adómentesség hatálya alá azok a szolgáltatásnyújtások, amelyek nem közvetlenül az e 132. cikkben említett közhasznú tevékenységek, hanem más tevékenységek gyakorlásához járulnak hozzá (lásd ebben az értelemben: 2017. szeptember 21‑iBizottság kontra Németország ítélet, C‑616/15, EU:C:2017:721, 50. pont).
24
A héairányelv 132. cikke (1) bekezdése f) pontjának a jelen ítélet 20. és 22. pontjában kifejtett értelmezése megfelel e rendelkezés céljának is, amely arra irányul, hogy mentesítsen a héa alól bizonyos közhasznú tevékenységeket annak érdekében, hogy megkönnyítse az egyes szolgáltatásokhoz való hozzáférést, valamint egyes termékek értékesítését, elkerülve az ezen adó hatálya alá tartozásukból eredő többletköltségeket (lásd analógia útján: 2019. november 20‑iInfohos ítélet, C‑400/18, EU:C:2019:992, 37. pont). Így a személyek önálló csoportja által nyújtott szolgáltatások az említett rendelkezésben előírt adómentesség hatálya alá tartoznak, amennyiben e szolgáltatások közvetlenül hozzájárulnak az ezen irányelv 132. cikkében említett közhasznú tevékenységek gyakorlásához (2017. szeptember 21‑iBizottság kontra Németország ítélet, C‑616/15, EU:C:2017:721, 48. pont).
25
Valóban ez a helyzet akkor, ha a szolgáltatásokat az ilyen csoport rendszerint a tagjai részére nyújtja, amennyiben azok szükségesek az adómentes tevékenység gyakorlásához. E tekintetben úgy tekinthető, hogy az olyan „általános” szolgáltatások, mint a takarítás, közvetlenül szükségesek mind az orvosi ellátás, mind pedig az oktatási ágazat számára, ahol ráadásul különleges higiéniai követelmények vonatkoznak ezen ágazatok gazdasági szereplőire. A kérdést előterjesztő bíróság egyébiránt pontosítja, hogy a szóban forgó takarítási szolgáltatások az érintett forgó tevékenységekre szempontjából egyediek, technikai jellegűek és összetettek.
26
A fenti indokokra tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a héairányelv 132. cikke (1) bekezdésének f) pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint a személyek önálló csoportja által nyújtott szolgáltatások nem minősíthetők az említett rendelkezés értelmében vett „közvetlenül szükséges” szolgáltatásoknak, amennyiben e szolgáltatások szükségesek az e személyek által végzett, héamentes tevékenységhez, de általános jellegük miatt nem kizárólag az említett tevékenységhez kapcsolódnak.
A második kérdésről
27
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a héairányelv 132. cikke (1) bekezdésének f) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes a nemzeti szabályozás olyan értelmezése, amely szerint főszabály szerint fennáll a verseny torzulása vagy a verseny torzulásának veszélye, ha a személyek valamely önálló csoportja által a tagjai részére nyújtott szolgáltatásokat általános jellegük miatt bármely adóköteles tevékenységhez fel lehet használni, és nem kizárólag az általuk végzett adómentes tevékenységhez.
28
Az alapügyben szóban forgó nemzeti rendelkezés szerint a héairányelv 132. cikke (1) bekezdésének f) pontjában előírt héamentesség feltétele, hogy a személyek olyan önálló csoportjainak közvetlenül a tagjai részére nyújtott szolgáltatásokat, amelyeket adómentes vagy adólevonásra nem jogosító tevékenységet végző személyek hoztak létre, közvetlenül és kizárólag e tevékenység céljára használják fel, és azok szükségesek legyenek e tevékenység gyakorlásához.
29
E tekintetben az első kérdésre adott válaszból kitűnik, hogy e rendelkezéssel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint a személyek önálló csoportja által nyújtott szolgáltatások nem minősíthetők az említett rendelkezés értelmében vett „közvetlenül szükséges” szolgáltatásoknak, amennyiben e szolgáltatások szükségesek az e személyek által végzett, héamentes tevékenységhez, de általános jellegük miatt nem kizárólag az említett tevékenységhez kapcsolódnak.
30
A spanyol kormány ugyanakkor arra hivatkozik, hogy ugyanezen rendelkezéssel nem ellentétes az alapügyben szóban forgó szabályozás által előírt kizárólagossági követelmény, mivel e követelmény annak biztosítására irányul, hogy a versenytorzulás hiányára vonatkozó, a héairányelv 132. cikke (1) bekezdésének f) pontjában előírt feltételt egyszerűen és helyesen lehessen alkalmazni.
31
Következésképpen meg kell vizsgálni azt a kérdést, hogy valamely tagállam a versenytorzulás hiányára vonatkozó feltételre tekintettel korlátozhatja‑e a nemzeti szabályozás útján az e rendelkezésben előírt adómentességre jogosító szolgáltatásnyújtásokat.
32
Elöljáróban meg kell állapítani, hogy a tagállamok nem kötelesek e feltételt szó szerint átültetni a nemzeti jogukba (2017. szeptember 21‑iBizottság kontra Németország ítélet, C‑616/15, EU:C:2017:721, 64. pont).
33
Ezenfelül a nemzeti jogalkotó kétségkívül megteheti, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóságok által könnyen kezelhető és ellenőrizhető szabályokat vezet be annak megállapítása céljából, hogy a héairányelv 132. cikke (1) bekezdésének f) pontjában foglalt adómentességnek egy adott tevékenységre való alkalmazása versenytorzulást eredményezhet‑e. A héairányelv 131. cikke értelmében ugyanis a tagállamok határozzák meg az adómentességek feltételeit annak érdekében, hogy biztosítsák azok helyes és egyszerű alkalmazását, valamint az esetleges adócsalás, adókikerülés és visszaélés megelőzését. Azonban e feltételek nem befolyásolhatják az ezen irányelvben előírt adómentességek tartalmának meghatározását (lásd ebben az értelemben: 2013. március 21‑iBizottság kontra Franciaország ítélet, C‑197/12, EU:C:2013:202, 31. pont; 2016. február 25‑iBizottság kontra Hollandia ítélet, C‑22/15, EU:C:2016:118, 28. és 29. pont; 2017. szeptember 21‑iBizottság kontra Németország ítélet, C‑616/15, EU:C:2017:721, 65. pont).
34
Márpedig pontosan ez a hatása a szóban forgó nemzeti szabályozásnak, amellyel a nemzeti jogalkotó ki kívánja zárni a személyek olyan önálló csoportjai által nyújtott valamennyi olyan szolgáltatást, amely felhasználható a nem kizárólag az e csoportok tagjai által végzett adómentes tevékenységhez kapcsolódó tevékenységek céljára is.
35
Ezenkívül emlékeztetni kell arra, hogy a héairányelv 132. cikke (1) bekezdésének f) pontjában előírt adómentesség célja annak elkerülése, hogy az a személy, aki bizonyos szolgáltatásokat nyújt, köteles legyen héát fizetni, miközben együttműködik más szakmabeliekkel olyan közös struktúrán keresztül, amely átvesz az e szolgáltatások teljesítéséhez szükséges tevékenységeket (2008. december 11‑iStichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing ítélet, C‑407/07, EU:C:2008:713, 37. pont; 2017. szeptember 21‑iBizottság kontra Németország ítélet, C‑616/15, EU:C:2017:721, 56. pont). E rendelkezés célja tehát – amint arra a jelen ítélet 24. pontja emlékeztet –, hogy mentesítsen a héa alól bizonyos közhasznú tevékenységeket annak érdekében, hogy megkönnyítse az egyes szolgáltatásokhoz való hozzáférést, valamint egyes termékek értékesítését, elkerülve a héakötelessé tételükből eredő többletköltségeket.
36
Márpedig az a tény, hogy a személyek olyan önálló csoportjával szemben, amely megfelel a héairányelv 132. cikke (1) bekezdésének f) pontjában előírt valamennyi feltételnek, kizárólag azzal az indokkal tagadják meg az e rendelkezésben említett adómentesség kedvezményét, hogy az e csoport tagjai részére nyújtott szolgáltatás olyan általános jellegű szolgáltatás, amelyet más személyek részére is nyújtani lehet, azzal a hatással járna, hogy korlátozná az említett rendelkezés hatályát azáltal, hogy főszabály szerint kizárja az e csoport által a tagjai részére nyújtott szolgáltatásokat a héamentesség kedvezményéből, mivel a hatály ilyen korlátozását nem erősíti meg ezen irányelvnek a jelen ítélet előző pontjában felidézett célja (lásd analógia útján: 2008. december 11‑iStichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing ítélet, C‑407/07, EU:C:2008:713, 36. és 37. pont; 2019. november 20‑iInfohos ítélet, C‑400/18, EU:C:2019:992, 40. pont).
37
Ezzel szemben, amint arra a főtanácsnok az indítványának 49. pontjában rámutat, a héairányelv 131. cikke értelmében vett visszaélés esetén versenytorzulás következhet be. Az ilyen visszaélés azonban nem alapulhat általános és megdönthetetlen vélelmen (lásd ebben az értelemben: 2019. november 20‑iInfohos ítélet, C‑400/18, EU:C:2019:992, 53. pont).
38
A fentiekre tekintettel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a héairányelv 132. cikke (1) bekezdésének f) pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes a nemzeti szabályozás olyan értelmezése, amely szerint főszabály szerint fennáll a verseny torzulása vagy a verseny torzulásának veszélye, ha a személyek valamely önálló csoportja által a tagjai részére nyújtott szolgáltatásokat általános jellegük miatt bármely adóköteles tevékenységhez fel lehet használni, és nem kizárólag az általuk végzett adómentes tevékenységhez.
A költségekről
39
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)
A közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv 132. cikke (1) bekezdésének f) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint a személyek önálló csoportja által nyújtott szolgáltatások nem minősíthetők az említett rendelkezés értelmében vett „közvetlenül szükséges” szolgáltatásoknak, amennyiben e szolgáltatások szükségesek az e személyek által végzett, hozzáadottértékadó‑mentes tevékenységhez, de általános jellegük miatt nem kizárólag az említett tevékenységhez kapcsolódnak.
2)
A 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének f) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
azzal ellentétes a nemzeti szabályozás olyan értelmezése, amely szerint főszabály szerint fennáll a verseny torzulása vagy a verseny torzulásának veszélye, ha a személyek valamely önálló csoportja által a tagjai részére nyújtott szolgáltatásokat általános jellegük miatt bármely adóköteles tevékenységhez fel lehet használni, és nem kizárólag az általuk végzett adómentes tevékenységhez.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: spanyol.