GIOVANNI PITRUZZELLA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2021. július 1.(1)
C‑891/19. P. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
Hubei Xinyegang Special Tube Co. Ltd
„Fellebbezés – Dömping – (EU) 2017/804 végrehajtási rendelet – Egyes varrat nélküli, vasból vagy acélból készült csövek behozatala – (EU) 2016/1036 rendelet – A 3. cikk (2), (3) és (6) bekezdése, valamint a 17. cikk – A kár megállapítása – Az áralákínálás elemzése – A Bizottság arra vonatkozó kötelezettsége, hogy figyelembe vegye a szóban forgó termékkel kapcsolatos piaci szegmenseket, valamint a mintában szereplő uniós gyártók hasonló termékre vonatkozó összes értékesítését”
1.        A dömpingelt behozatal által az uniós gazdasági ágazatnak okozott kár megállapítása a dömpingellenes intézkedések elfogadásának lényeges feltétele. Az Európai Bizottságnak e kár fennállásának megállapítására irányuló elemzés során többek között tárgyilagos vizsgálatot kell végeznie az említett behozatalnak az Unió piacán lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatását illetően, különösen pedig annak megállapítása révén, hogy megvalósul‑e áralákínálás.
2.        Ezen összetett vizsgálat keretében köteles‑e a Bizottság – és ha igen, mely esetekben köteles – figyelembe venni a szóban forgó termékkel kapcsolatos piaci szegmenseket? E vizsgálat keretében köteles‑e ezen intézmény a vizsgálat szempontjából figyelembe venni a mintában szereplő uniós gyártók hasonló termékre vonatkozó összes értékesítését? Ebben az összefüggésben az uniós bíróságnak milyen mértékben kell bírósági felülvizsgálatot végeznie a Bizottság által végzett ilyen típusú, összetett gazdasági helyzetek értékelését magában foglaló elemzés tekintetében?
3.        Lényegében ezek a főbb kérdések vetődnek fel a jelen ügyben, amelynek tárgyát olyan fellebbezés képezi, amelynek révén az Európai Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül az Európai Unió Törvényszékének a 2019. szeptember 24‑i Hubei Xinyegang Special Tube kontra Bizottság ítéletét (a továbbiakban: megtámadott ítélet(2)), amellyel a Törvényszék megsemmisítette a Kínai Népköztársaságból származó egyes csőtípusokra vonatkozó dömpingellenes vám kivetéséről szóló, 2017. május 11‑i (EU) 2017/804 bizottsági végrehajtási rendeletet.(3)
I.      Jogi háttér
4.        Az Európai Unióban tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2016. június 8‑i (EU) 2016/1036 európai parlamenti és tanácsi rendelet (a továbbiakban: alaprendelet)(4) „A kár megállapítása” címet viselő 3. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      E rendelet alkalmazásában a »kár«, amennyiben másként nincs meghatározva, az uniós gazdasági ágazatnak okozott jelentős hátrányt, az uniós gazdasági ágazatnak jelentős hátrány okozásával való fenyegetését, illetve az uniós gazdasági ágazat létrehozásának jelentős hátráltatását jelenti, és e cikk rendelkezéseinek megfelelően kell értelmezni.
(2)      A kár megállapításának egyértelmű bizonyítékokon és az alábbiak tárgyilagos vizsgálatán kell alapulnia:
a)      a dömpingelt behozatal mennyisége és a dömpingelt behozatalnak az Unió piacán lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatása; és
b)      az ilyen behozatalnak az uniós gazdasági ágazatra gyakorolt hatása.
(3)      A dömpingelt behozatal mennyiségét illetően vizsgálni kell, hogy a dömpingelt behozatal abszolút mértékben vagy az Unión belüli gyártáshoz, illetve fogyasztáshoz viszonyítva jelentős mértékben nőtt‑e. A dömpingelt importnak az árra gyakorolt hatásával kapcsolatban vizsgálni kell, hogy a dömpingelt behozatallal történt‑e jelentős áralákínálás az uniós gazdasági ágazat valamely hasonló termékének árával való összehasonlításban, vagy hogy az ilyen behozatal hatása az árakat jelentős mértékben leszorítja‑e, vagy jelentős mértékben megakadályozza‑e azt az áremelkedést, amely egyébként bekövetkezett volna. Ezen tényezők közül egynek vagy többnek a fennállása sem ad szükségszerűen döntő útmutatást.
[…]
(5)      A dömpingelt behozatalnak az érintett uniós gazdasági ágazatra gyakorolt hatásvizsgálatának mindazoknak a gazdasági tényezőknek és mutatóknak az értékelésére ki kell terjednie, amelyek a gazdasági ágazat helyzetét befolyásolják […]
(6)      A (2) bekezdéssel kapcsolatosan bemutatott összes vonatkozó bizonyítékkal alátámasztva bizonyítani kell, hogy a dömpingelt behozatal e rendelet értelmében kárt okoz. Ez különösen annak bizonyítását igényli, hogy az (5) bekezdésben leírt, az uniós gazdasági ágazatot érő hatást a (3) bekezdés alapján megállapított mennyiség‑ és/vagy árszint okozta, és hogy ez a hatás olyan mértékű, amely jelentősnek minősíthető.
(7)      A dömpingelt behozatalon kívüli azon ismert tényezőket, amelyek a dömpinggel egy időben kárt okoznak az uniós gazdasági ágazatnak, szintén meg kell vizsgálni annak biztosítása érdekében, hogy az ezen tényezők által okozott kárt ne tulajdonítsák a (6) bekezdés szerinti dömpingelt behozatal eredményének. Az ilyen tényezők közé tartozik: a nem dömpingáron eladott importtermékek ára és mennyisége; a kereslet csökkenése vagy a fogyasztási szokások változásai; a harmadik országbeli és az uniós gyártók/termelők korlátozó kereskedelmi gyakorlata, illetve a közöttük zajló verseny; a technológiai fejlődés, valamint az uniós gazdasági ágazat exportteljesítménye; […] az uniós gazdasági ágazat termelékenysége”.
II.    A tényállás és a vitatott rendelet
5.        A Bizottság egy panaszt követően 2016. február 13‑án dömpingellenes vizsgálatot indított a Kínai Népköztársaságból származó egyes varrat nélküli, kör keresztmetszetű, 406,4 mm‑t meghaladó külső átmérőjű, vasból (de nem öntöttvasból) vagy acélból (de nem rozsdamentes acélból) készült csövek (a továbbiakban: szóban forgó termék) behozatalával kapcsolatban.
6.        A vizsgálat során a Kínában székhellyel rendelkező Hubei Xinyegang társaságot, amely varrat nélküli csöveket gyárt és exportál az Unióba, az alaprendelet 17. cikke alapján beválasztották a kínai exportáló gyártók mintájába.
7.        2016. november 11‑én a Bizottság elfogadta a Kínai Népköztársaságból származó kérdéses termék behozatalára vonatkozó ideiglenes dömpingellenes vám kivetéséről szóló (EU) 2016/1977 rendeletet (a továbbiakban: ideiglenes rendelet).(5)
8.        2017. május 11‑én a Bizottság elfogadta a vitatott rendeletet, amelynek 1. cikke végleges dömpingellenes vámnak a szóban forgó termék valamennyi kínai exportáló gyártójára történő kivetéséről rendelkezik. Ami a Hubei Xinyegang által gyártott és exportált termékeket illeti, a dömpingellenes vám mértékét 54,9%‑ban állapította meg.
III. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
9.        2017. augusztus 7‑én a Hubei Xinyegang keresetet terjesztett a Törvényszék elé, amelyben a vitatott rendelet megsemmisítését kérte és keresetének alátámasztására négy jogalapot hozott fel.
10.      A Törvényszék kizárólag a két részre osztott és az alaprendelet 3. cikke (2) és (3) bekezdésének, valamint az 1994. évi Általános Vám‑ és Kereskedelmi Egyezmény VI. cikkének végrehajtásáról szóló megállapodás(6) (a továbbiakban: dömpingellenes megállapodás) 3.1. és 3.2. cikkének megsértésére alapított első jogalapot és az említett rendelet 3. cikke (6) bekezdésének, valamint az említett megállapodás 3.5. cikkének megsértésére alapított második jogalapot elemezte.
11.      A Törvényszék a megtámadott ítéletben – miután elutasította az első jogalap első részét,(7) amely nem képezi a jelen ügy tárgyát – helyt adott a Hubei Xinyegang által felhozott első jogalap második részének, amely a Bizottság által a kár fennállásának megállapítása keretében a dömpingelt behozatal és az uniós gazdasági ágazat által értékesített termékek árának összehasonlítása során alkalmazott módszerre vonatkozik. A Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottság nem vette figyelembe a szóban forgó ügy valamennyi releváns adatát az áralákínálásnak és a dömpingelt behozatal Unió piacán lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatásának elemzése során, megsértve ezzel az alaprendelet 3. cikkének (2) és (3) bekezdését. A Törvényszék e következtetés levonásához különösen a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) vitarendezési testülete (Dispute Settlement Body) (a továbbiakban: WTO fellebbezési testülete) által a „Kína: Dömpingellenes vám kivetése a Japánból származó nagy »HP‑SSST« teljesítményű, rozsdamentes acélból készült, varrat nélküli acélcsövekre” jogvitában előterjesztett jelentést (2015. október 14‑i WT/DS 454/AB/R és WT/DS 460/AB/R, a továbbiakban: a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentése), valamint a 2004. október 28‑i Shanghai Teraoka Electronic kontra Tanács ítéletét (T‑35/01, EU:T:2004:317, a továbbiakban: T:2004:317, a továbbiakban: Shanghai Teraoka ítélet) vette alapul.
12.      A Törvényszék először is úgy ítélte meg, hogy még ha a Bizottság meg is állapította a szóban forgó termékkel kapcsolatos három piaci szegmens létezését, e szegmenseket tévesen hagyta figyelmen kívül az áralákínálással kapcsolatos elemzése, általánosabban pedig a dömpingelt behozatalnak az Unió piacán lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatására vonatkozó elemzése keretében.(8) Másodszor és ezenfelül a Törvényszék helyt adott a Hubei Xinyegang azon érvének, amely szerint a Bizottság az áralákínálás elemzése során tévesen hagyta figyelmen kívül a mintában szereplő uniós gyártók által értékesített 66 terméktípusból 17 terméktípus árát. Végül a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy az általa levont következtetéseket nem kérdőjelezhetik meg a Bizottság által a tárgyalást követően, az eljárás kései szakaszában az ügy irataihoz csatolt bizonyítékok.
13.      Ezt követően a Törvényszék helyt adott a Hubei Xinyegang által felhozott második jogalapnak is, amely az alaprendelet 3. cikke (6) bekezdésének, valamint a dömpingellenes megállapodás 3.5. cikkének megsértésén alapult.(9) A Törvényszék lényegében úgy ítélte meg, hogy – az első jogalap elemzése során annak megállapítására tekintettel, hogy a Bizottság nem vette figyelembe az áralákínálásnak és a behozatal Unió piacán lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatásának meghatározása szempontjából releváns valamennyi adatot – úgy kell tekinteni, hogy a Bizottságnak az alaprendelet 3. cikkének (6) bekezdése értelmében vett okozati összefüggés fennállására vonatkozó következtetése hiányos ténybeli alapon nyugodott.(10)
14.      Ennélfogva a Törvényszék megsemmisítette a vitatott rendeletet a Hubei Xinyegang vonatkozásában anélkül, hogy megvizsgálta volna az utóbbi által a keresete alátámasztása céljából felhozott többi jogalapot.
IV.    A felek kérelmei
15.      A Bizottság fellebbezésében azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet; az elsőfokú eljárásban előterjesztett kereset első és második jogalapját utasítsa el megalapozatlanság miatt; a többi jogalap felülvizsgálata céljából utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé; és az elsőfokú és a fellebbezési eljárásban felmerült költségekről jelenleg ne határozzon.
16.      A Hubei Xinyegang azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést; másodlagosan a fennmaradó jogalapok vizsgálata céljából utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé; a Bizottságot kötelezze a fellebbezési és a Törvényszék előtti eljárásban felmerült költségek viselésére.
17.      A Törvényszék előtti eljárásba a Bizottság kérelmeinek támogatása végett beavatkozó ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Válcovny trub Chomutov a.s. és Vallourec Deutschland GmbH(11) (a továbbiakban: ArcelorMittal és társai) azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet; az elsőfokú eljárásban előterjesztett kereset első és második jogalapját utasítsa el jogi megalapozatlanság miatt; az elsőfokú eljárásban előterjesztett kereset harmadik és negyedik jogalapjának elbírálása céljából utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé; a Hubei Xinyegangot kötelezze a jelen fellebbezés költségeinek viselésére; és ezt maghaladóan a költségekről jelenleg ne határozzon.
V.      A fellebbezés elemzése
18.      Az ArcelorMittal és társai által támogatott Bizottság a fellebbezésének alátámasztására hat jogalapot hoz fel, amelyek három csoportra oszthatók.
19.      A Bizottság az első három jogalappal a megtámadott ítéletnek azt a részét vitatja, amelyben a Törvényszék kifogásolta, hogy az áralákínálással kapcsolatos elemzésében tévesen nem vette figyelembe a szóban forgó termékkel kapcsolatos különböző piaci szegmenseket.(12)
20.      A Bizottság a negyedik és az ötödik jogalappal a megtámadott ítéletnek azt a részét vitatja, amelyben a Törvényszék megállapította, hogy az áralákínálásra vonatkozó elemzésében tévesen nem vette figyelembe az uniós gyártók által értékesített 66 terméktípusból 17 terméktípus árát.(13)
21.      Végül a Bizottság a hatodik jogalapjával azt állítja, hogy a Törvényszék a bírósági felülvizsgálatot téves szintű mértékben végezte.
22.      A Bizottság által felhozott fellebbezési jogalapok elemzése előtt célszerűnek tartok néhány előzetes jellegű észrevételt tenni.
A.      Előzetes megjegyzések
23.      A jelen ügy tárgyát az áralákínálás azon elemzése képezi, amelyet a Bizottság dömpingellenes eljárás keretében végez annak megállapítása céljából, hogy kár érte‑e az uniós gazdasági ágazatot. Az ilyen kár megállapítása a dömpingellenes intézkedések alkalmazásának lényeges feltétele.(14) A kár megállapítását szabályozó rendelkezéseket az alaprendelet 3. cikke írja elő.
24.      E tekintetben először is rá kell mutatni arra, hogy – amint azt a Törvényszék megjegyezte(15) – az alaprendelet 3. cikkének (1), (2) és (3) bekezdése a dömpingellenes megállapodás 3.1. és 3.2. cikkében szereplőkkel lényegében azonos rendelkezéseket tartalmaz. Ebből levezethető az uniós jogalkotó arra irányuló szándéka, hogy e rendelkezések révén a WTO‑megállapodások keretében vállalt konkrét kötelezettséget hajtson végre az uniós jogban.(16) Ilyen körülmények között és e keretek között az uniós bíróság feladata a vitatott rendelet jogszerűségének a dömpingellenes megállapodás e rendelkezéseire tekintettel történő felülvizsgálata.(17) Az ilyen jogszerűségi felülvizsgálat keretében az uniós bíróságnak figyelembe kell vennie e megállapodás különböző rendelkezéseinek a WTO vitarendezési testülete általi értelmezését is.(18)
25.      Másodszor, rá kell mutatni arra, hogy az alaprendelet 3. cikkének (2) bekezdéséből az következik, hogy a kár megállapításának egyértelmű bizonyítékokon és tárgyilagos vizsgálaton kell alapulnia, egyrészt a dömpingelt behozatal mennyiségét és a dömpingelt behozatalnak az Unió piacán lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatását, másrészt az ilyen behozatalnak az uniós gazdasági ágazatra gyakorolt hatását illetően.
26.      Ami konkrétan a dömpingelt behozatalnak az Unió piacán lévő hasonló termék árára gyakorolt hatásának elemzését illeti, az alaprendelet 3. cikke (3) bekezdésének második mondatából az következik, hogy különösen azt kell megvizsgálni, hogy a dömpingelt behozatalt az Unió hasonló termékeinek árához képest jelentősen alacsonyabb áron végezték‑e, vagy másként fogalmazva, történt‑e jelentős „áralákínálás”.(19)
27.      A dömpingelt behozatal uniós gazdasági ágazat hasonló termékeinek árára gyakorolt hatásának, különösen pedig az áralákínálás fennállásának megállapítása a fent említett behozatal ára és a hasonló termékek ára közötti kapcsolat vizsgálatát eredményezi, amely e két ár összehasonlítását feltételezi.(20)
28.      Mindazonáltal a dömpingellenes megállapodás 3. cikke, következésképpen pedig az alaprendelet 3. cikke nem rendelkezik konkrét elemzési módszerről sem a kár, sem konkrétan az áralákínálás megállapítására.(21) Ennek az elemzésnek azonban egyértelmű bizonyítékokon és tárgyilagos vizsgálaton kell alapulnia, és ennélfogva pártatlannak és tisztességesnek kell lennie, valamint figyelembe kell vennie minden releváns bizonyítékot.(22)
29.      E tekintetben egyébiránt emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából kitűnik – a közös kereskedelempolitika és különösen a kereskedelempolitikai védintézkedések területén az uniós intézmények széles mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek az általuk vizsgálandó gazdasági, politikai és jogi helyzetek összetettségéből adódóan.(23) A Bíróság kifejezetten elismerte, hogy e széles mérlegelési mozgástér különösen az uniós gazdasági ágazatnak okozott kár megállapítását illetően áll fenn.(24)
30.      Ahogyan arra a Törvényszék helyesen rámutatott, kétségtelen, hogy az áralákínálás elemzése, valamint általánosabban a dömpingelt behozatal uniós gazdasági ágazat hasonló termékeinek árára gyakorolt hatásának elemzése összetett gazdasági helyzetek értékelését vonja maga után,(25) ami – ahogyan az a fellebbezés hatodik jogalapjának elemzése keretében részletesebben látható lesz – kihat az uniós bíróság által végzett bírósági felülvizsgálat mértékére.
31.      Harmadszor, ami konkrétan a jelen ügyet illeti, rögzíteni kell a Törvényszék által megállapított és a felek által nem vitatott egyes ténybeli körülményeket.
32.      Mindenekelőtt a Bizottság a dömpingellenes vizsgálat keretében megállapította, hogy a szóban forgó terméket a Kínai Népköztársaságból származó egyes varrat nélküli, kör keresztmetszetű, 406,4 mm‑t meghaladó külső átmérőjű, vasból (de nem öntöttvasból) vagy acélból (de nem rozsdamentes acélból) készült csövek(26) képezik. Rámutatott arra, hogy e termék három piaci szegmenst ölel fel, amelyek közül egy az olaj‑ és gáziparral, egy az erőművekkel és egy az építőiparral kapcsolatos.(27) A Hubei Xinyegang a szóban forgó termék és a hasonló termék meghatározását – jóllehet azok a közigazgatási eljárás során vita tárgyát képezték – nem vitatta a Törvényszék előtti eljárásban, tehát azt véglegesnek kell tekinteni.
33.      Ezt követően rá kell mutatni arra, hogy a Bizottság a jelen ügyben a kínai behozatal uniós gazdasági ágazat áraihoz viszonyított áralákínálásának megállapítására irányuló elemzést végzett, amikor a termékkód‑rendszer (NCP, a továbbiakban: termékkód‑módszer) alkalmazása révén összehasonlította a behozatal árát az uniós gazdasági ágazat áraival.
34.      E módszer alapján a mintában szereplő kínai exportáló gyártók által gyártott és értékesített minden egyes terméktípus, és a mintában szereplő uniós gyártók által gyártott és értékesített minden egyes terméktípus a termék főbb jellemzőitől függő egyedi termékkódot kapott.(28) A Kínából behozott terméktípusokat tehát a termékkód alapján összehasonlították az uniós gazdasági ágazat által gyártott és értékesített, az előzőekkel azonos vagy hasonló jellemzőkkel rendelkező termékekkel.(29) A Bizottság az áralákínálás megállapítása céljából termékkódonként összehasonlította a mintában szereplő uniós gyártók értékesítési árait a mintában szereplő kínai exportáló gyártók értékesítési áraival. A Bizottság az egymásnak megfelelő értékesítésekkel érintett minden egyes termékkód esetében alákínálási különbözetet állapított meg. Ezt követően a szóban forgó termék vonatkozásában a mintában szereplő minden egyes kínai exportőr esetében súlyozott átlagos alákínálási különbözetet állapított meg. E módszer alkalmazása 15,2% és 29,1% közötti alákínálási különbözet megállapítását eredményezte.(30) A Hubei Xinyegang a termékkód‑módszer összehasonlítási módszereként történő használatát mint olyat nem vitatta.(31)
35.      Végül megállapítást nyert, és a felek nem vitatják, hogy az áralákínálás megállapítása során az összes kínai behozatal elemzés tárgyát képezte.(32)
B.      Az első három jogalapról, amely az áralákínálásnak és a behozatal árakra gyakorolt hatásának vizsgálata során a szóban forgó termék piaci szegmenseinek figyelmen kívül hagyására vonatkozik
36.      A Bizottság az első három fellebbezési jogalapjával a megtámadott ítéletet annyiban vitatja, amennyiben a Törvényszék az 59–67. pontban megállapította, hogy a Bizottság az áralákínálásra vonatkozó elemzésében tévesen nem vette figyelembe a szóban forgó termékkel kapcsolatos különböző piaci szegmenseket. A Bizottság a harmadik fellebbezési jogalapjában különösen a megtámadott ítélet 77–79. pontját vitatja, amelyben a Törvényszék elutasította a Bizottság által a Törvényszék kérelmére az elsőfokú tárgyalást követően benyújtott egyes bizonyítékokat.
1.      A megtámadott ítélet
37.      A Törvényszék a megtámadott ítélet 59–67. pontjában úgy ítélte meg, nem vitatott, hogy bár a Bizottság a szóban forgó termékkel kapcsolatban megállapította három piaci szegmens létezését, az áralákínálás elemzése során nem vette figyelembe e szegmenseket.
38.      E tekintetben a Törvényszék mindazonáltal rámutatott arra, hogy a jelen ügyet (a megtámadott ítélet 61., 62., 63. és 64. pontjában elemzett) négy körülmény jellemzi: először is, nem az összes, hasonló termék körébe tartozó terméktípus volt helyettesíthető közvetlenül a keresleti oldalon, még ha a gyártók át is tudták alakítani kínálatukat; másodszor, a különböző nyersanyagoknak a terméktípusok gyártásában való felhasználása befolyásolta a piaci szegmensek közötti árkülönbségeket, amelyek – amint az a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentéséből kitűnik – az áralákínálás elemzése szempontjából figyelembe veendő releváns tényezőnek minősültek; harmadszor a Bizottság megerősítette, hogy a mintában szereplő kínai behozatal 75,1%‑a az építőipari szegmensben összpontosult, amelyet – amint az a Shangai Teraoka ítéletből kitűnik – külön kellett volna elemezni; és negyedszer, az ideiglenes rendeletből kitűnt, hogy az uniós gyártók közül a legnagyobb társaság értékesítéseinek több mint 60%‑a az olaj‑és földgáziparhoz kapcsolódott.
39.      A Törvényszék ezt követően a megtámadott ítélet 65. pontjában rámutatott arra, hogy a Bizottság a vitatott rendeletben összefüggést állapított meg a dömpingelt behozatal áralákínálásának elemzése és az uniós gazdasági ágazat árainak alakulása között, amelyet azonban átfogó jelleggel, anélkül állapított meg, hogy különbséget tett volna a különböző piaci szegmensek között.
40.      Ilyen körülmények között a Törvényszék a megtámadott ítélet 66. pontjában megállapította, hogy a Bizottság – azzal, hogy nem vette figyelembe a szóban forgó termék piacának szegmentációját az áralákínálásra, általánosabban pedig a dömpingelt behozatalnak az Unió piacán lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatására vonatkozó elemzése során – nem a jelen ügy valamennyi releváns adatára alapította az elemzését. Ezt követően a Törvényszék a megtámadott ítélet 67. pontjában hozzátette, hogy a fenti 38. pontban említett négy körülményre tekintettel a Bizottságnak legalábbis meg kellett volna győződnie arról, hogy az uniós gazdasági ágazat árainak csökkenése nem olyan szegmensből ered, ahol a kínai behozatal korlátozottan volt jelen vagy olyan alákínálást alkalmaztak – feltéve, hogy létezik –, amelyet nem lehetett az alaprendelet 3. cikkének (3) bekezdése értelmében „jelentősnek” tekinteni. A Törvényszék úgy ítélte meg, hogy e következtetés nem kérdőjelezi meg a termékkód‑módszer Bizottság általi alkalmazását, amennyiben e módszer a piac szegmentációját figyelembe vevő elemzés keretébe illeszkedik.
41.      Végül, a Törvényszék a megtámadott ítélet 77. és 79. pontjában úgy ítélte meg, hogy az általa levont következtetéseket nem kérdőjelezhetik meg a Bizottság által a tárgyalást követően, az eljárás kései szakaszában az ügy irataihoz csatolt bizonyítékok. A Törvényszék álláspontja szerint ugyanis a Bizottság a vitatott rendelet alátámasztása érdekében nem hivatkozhatott érvényesen az ügy irataiban nem szereplő jogalapokra, amelyeket csak a kereset benyújtását követően hozott fel.
2.      A felek érvei
a)      Az első fellebbezési jogalapról, amely arra vonatkozik, hogy a Bizottság nem köteles a kár piaci szegmensenkénti elemzésére
42.      Az ArcelorMittal és társai által támogatott Bizottság a három részből álló első fellebbezési jogalapja keretében vitatja a Törvényszék arra vonatkozó megállapítását, hogy bár kétségtelen, hogy a vizsgálat tárgyát képező valamennyi cső egyetlen „hasonló terméknek” minősült, a Bizottságnak piaci szegmensenként kellett volna elemeznie a kárt.
43.      A Bizottság a jogalap első része keretében azt állítja, hogy a Törvényszék megsértette az alaprendelet 1. cikkének (2) és (4) bekezdését, 3. cikkének (2), (3) és (8) bekezdését, valamint 4. cikkét annak megállapításával, hogy a Bizottságnak a szóban forgó termék minden egyes piaci szegmense tekintetében külön kellett volna vizsgálnia az áralákínálást. E rendelkezésekből kitűnik, hogy elegendő, ha a Bizottság az alaprendelet 1. cikkének (4) bekezdése értelmében vett „hasonló termék” szintjén végzi el az áralákínálás elemzését. E rendelkezések nem írnak elő részletesebb elemzést, sem pedig az áralákínálás minden egyes piaci szegmens tekintetében külön‑külön történő elemzésének kötelezettségét. Mivel sem a „hasonló termék”, sem az „uniós gazdasági ágazat” vitatott rendeletben szereplő meghatározását nem vitatták a Törvényszék előtti eljárásban, e meghatározásokat nem lehet megkérdőjelezni a kár megállapításával kapcsolatos jogalapok keretében. A Törvényszék az érintett piac versenyjogi fogalmára alapított elemzést vezetett be, amely azonban eltér a „hasonló termék” dömpingellenes szabályozás keretében használt fogalmától.
44.      A Bizottság a jogalap második része keretében azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte az elemzése alapjául szolgáló két előzményt (vagyis a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentését és a Shanghai Teraoka ítéletet), vagy tévesen minősítette, illetve torzította a tényeket, amelyek teljesen eltérnek a jelen ügyben releváns tényállástól. E két előzmény közül ugyanis egyik sem alapozhatja meg azt a következtetést, amely szerint a Bizottság a hasonló termék szintjén végzett elemzésen felül minden egyes piaci szegmens vonatkozásában is köteles volt elemezni az áralákínálást.
45.      A Bizottság a jogalap harmadik része keretében arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte a vitatott rendeletet, vagy másodlagosan jogilag tévesen minősítette a tényállást, amikor a megtámadott ítélet 67. pontjában megállapította, hogy a megtámadott ítélet 59., 61., 62. (első rész) és 64. pontjában megállapított tények olyan rendkívüli körülményeknek minősülnek, amelyek szükségessé teszik az áralákínálás piaci szegmensenkénti vizsgálatát.
46.      A Hubei Xinyegang előzetesen előadja, hogy a Bizottság tévesen írja le a megtámadott ítéletet. A Törvényszék nem írt elő általános kötelezettséget a Bizottság számára arra vonatkozóan, hogy minden egyes piaci szegmens vonatkozásában elvégezze az alákínálás vizsgálatát, pusztán úgy ítélte meg, hogy a jelen ügy tényállására tekintettel a Bizottság a vitatott rendeletben tévesen nem vette figyelembe a piac szegmentációját az áralákínálás általa történő elemzése során. Az egyes piaci szegmensek tekintetében az áralákínálás elemzésére vonatkozó állítólagos kötelezettséggel kapcsolatos érvek tehát hatástalanok. Ezenkívül elfogadhatatlan a különböző tényeknek az elferdítésre történő hivatkozás nélkül történő hallgatólagos vitatása, és a Bizottság által szolgáltatott kiegészítő információk újak, ennélfogva elfogadhatatlanok.
47.      A Hubei Xinyegang a jogalap első részét illetően előadja, hogy az alaprendelet 4. cikkének (1) bekezdésében és 3. cikkének (2) bekezdésében szereplő, a „hasonló termékekre” többes számban történő hivatkozás azt bizonyítja, hogy a „hasonló termék” fogalma különböző terméktípusokat, tehát a piac különböző szegmenseit is magában foglalhatja. Ezt a Bíróság ítélkezési gyakorlata is megerősíti. Ezenkívül a WTO fellebbezési testülete hangsúlyozta annak fontosságát, hogy az áralákínálás elemzése keretében meg kell vizsgálni különböző piaci szegmensek létezését, és a megtámadott ítélet megfelel ennek az álláspontnak. A Hubei Xinyegang álláspontja szerint, noha nem áll fenn semmilyen kötelezettség az áralákínálás minden egyes terméktípus vagy piaci szegmens tekintetében történő megállapítására, a Bizottság köteles minden releváns körülményt megvizsgálni, beleértve azt is, hogy a különböző piaci szegmensek létezése összességében átfogóan befolyásolhatja az árakra gyakorolt hatás, a jelen esetben az áralákínálás elemzését.
48.      A Hubei Xinyegang a második részt illetően előadja, hogy a vitatott rendelet megsemmisítésének alapját az a kötelezettség képezi, hogy az alaprendelet 3. cikkének (2) és (3) bekezdése értelmében a megállapításnak egyértelmű bizonyítékokon kell alapulnia. A fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentésére és a Shanghai Teraoka ítéletre való hivatkozás csak azt az állítást támasztja alá, amely szerint, ha a piaci szegmensek között jelentős árkülönbségek állnak fenn, figyelembe kell venni e szegmentációnak az áralákínálás elemzésére gyakorolt hatását. Ezenkívül a Bizottság e két előzményre vonatkozó több állítása is pontatlan. Végül a Törvényszék megállapításával ellentétben a vitatott rendeletből nem következik az a megállapítás, amely szerint a jelen ügyben mind a kínai behozatal, mind pedig az uniós gazdasági ágazat által értékesített termékek ugyanabban a piaci szegmensben összpontosulnak.
49.      A Hubei Xinyegang álláspontja szerint a harmadik részt is el kell utasítani. Egyrészt ugyanis az érdekelt felek nem a szóban forgó termék meghatározása, hanem a kár és az okozati összefüggés meghatározása keretében vetették fel a több piaci szegmens fennállásának kérdését. Másrészt, ami az uniós gyártók mintájában szereplő legnagyobb társaság gazdasági helyzetéből és jövedelmezőségéből eredő kárkülönbözet megállapítása céljából a Bizottság által elvégzett kiigazítást illeti, ezek a körülmények egyértelműen jelentős hatással vannak a kár elemzésére.
b)      A második, a termékkód‑módszerrel kapcsolatos fellebbezési jogalapról
50.      A Bizottság a második jogalapjával a megtámadott ítélet 60. és 67. pontját vitatja, amelyekben a Törvényszék lényegében úgy ítélte meg, hogy a termékkód‑módszer nem alkalmas a piac szegmentációjának figyelembevételére. A Törvényszék ily módon tévesen értelmezte a vitatott rendelet (24) preambulumbekezdését, valamint a Bizottság által a közigazgatási eljárás során és a Törvényszék elé terjesztett szóbeli és írásbeli észrevételeiben adott magyarázatokat. Másodlagosan a Bizottság előadja, hogy a Törvényszék elferdítette az e tekintetben előterjesztett bizonyítékokat.
51.      A Bizottság álláspontja szerint a termékkód‑módszer a legrészletesebb elemzés, amelyet a szóban forgó termék és a hasonló termék összehasonlítása céljából el lehet végezni. Ez a módszer – amelyet egyébként az Unió fő kereskedelmi partnerei nem alkalmaznak – a hasonló termék piaci szegmenseinek szintjén elvégzettnél sokkal alaposabb elemzést foglal magában. A termékkódok kialakítása során ugyanis a termék valamennyi jellemzőjét figyelembe veszik, így az lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy a mintában szereplő kínai gyártók minden egyes termékét a lehető legösszehasonlíthatóbb, mintában szereplő uniós gyártó termékével hasonlítsák össze. A termékkód első számjegye figyelembe veszi azt a piaci szegmenst, amelybe valamely terméktípus tartozik. Semmi nem enged arra következtetni, hogy a Bizottság a termékkódok alapján nem vette volna figyelembe a termék vagy a piac egyes sajátos jellemzőit (különösen az árváltozásokat). A termékkód‑módszer a koncepciója és működése révén piaci szegmensenkénti elemzést biztosít.
52.      A Hubei Xinyegang előadja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítéletben egyszerűen azt állapította meg, hogy a jelen ügyben a termékkód‑módszer alkalmazása önmagában nem elegendő a piac szegmentációjának figyelembevételéhez. Igaz, hogy e módszer lehetővé tette a Bizottság számára annak megállapítását, hogy a termékkód alá tartozó vagy egy adott piaci szegmenssel kapcsolatos konkrét terméktípusba tartozó kínai behozatal az adott termékkód vagy az azonos piaci szegmensbe tartozó terméktípus tekintetében a mintában szereplő uniós gyártók által számlázott értékesítési áraknál alacsonyabb árakon (áralákínálás) történt‑e. Mindazonáltal a termékkód‑módszer nem tette lehetővé a Bizottság számára, hogy meghatározza az adott szegmensbe tartozó behozatalnak az uniós gazdasági ágazat más szegmensekhez tartozó termékek tekintetében alkalmazott értékesítési árára gyakorolt hatását.
c)      A harmadik, az indokolási kötelezettség téves értelmezésére és a bizonyítékok elferdítésére vonatkozó jogalapról
53.      A Bizottság a két részből álló harmadik fellebbezési jogalapjával vitatja a megtámadott ítélet 77–79. pontját, amelyekben a Törvényszék elutasította azokat, az elsőfokú tárgyalást követően általa benyújtott bizonyítékokat, amelyek bizonyították egyrészt, hogy az áralákínálás a szóban forgó mindhárom piaci szegmensben megvalósult, másrészt pedig azt, hogy az uniós gyártók értékesítései az építőipari szegmensben összpontosultak.
54.      A Bizottság a jogalap első részében előadja, hogy a Törvényszék ezáltal tévesen, túlságosan megszorító módon értelmezte a dömpingellenes ügyekben a Bizottságra háruló indokolási kötelezettséget. Ez az értelmezés ellentétes az ítélkezési gyakorlattal, és sérti az EUMSZ 296. cikket. Nem lett volna szükséges, hogy a Bizottság a vitatott rendeletben konkrétan kifejtse, hogy mindhárom piaci szegmens tekintetében áralákínálást állapított meg, és hogy az uniós gyártók értékesítései az építőipari szegmensben összpontosultak. Ezeket az információkat mindazonáltal hozzávetőlegesen közölték a Hubei Xinyeganggal a vizsgálat során.
55.      A Bizottság a jogalap második részében arra hivatkozik, hogy a Törvényszék elferdítette a rendelkezésére álló bizonyítékokat, amikor a megtámadott ítélet 78. pontjában úgy ítélte meg, hogy a piaci szegmensenkénti vizsgálatot csak utólagosan végezték el. A különböző piaci szegmensek közötti különbségtételt szándékosan belevette a termékkód‑módszerrel végzett elemzésbe, amelynek működését a Törvényszék figyelmen kívül hagyta vagy rosszul értelmezte és elferdítette.
56.      A Hubei Xinyegang az első részt illetően előadja, hogy az az ítélet, amelyre a Bizottság az érvelését alapítja,(33) olyan sajátos helyzetre vonatkozik, amelyben a közigazgatási eljárásban részt nem vevő társaság az indokolási kötelezettség megsértésére hivatkozott olyan állításokat illetően, amelyeket nem fogalmazott meg. A helyzete azonban alapvetően eltérő, mivel a közigazgatási eljárás kezdetétől hangsúlyozta, hogy a különböző piaci szegmensek létezésének jelentősége van az áralákínálás elemzése szempontjából. Ezenfelül az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az intézmények kötelesek ismertetni a határozat rendszerét illetően alapvető fontossággal bíró tényeket és jogi megfontolásokat, és a jogi aktus indokolásának magában a határozat szövegében kell szerepelnie. Ezenkívül pontatlan az az állítás, amely szerint tudta, hogy az áralákínálást a piac mindhárom szegmensében megállapították, és hogy az uniós gyártók értékesítései az építőipari szegmensben összpontosultak, mivel titoktartási kötelezettség miatt nem fért hozzá a többi kínai gyártó alákínálásával kapcsolatos számításokhoz.
57.      A Hubei Xinyegang a jogalap második részét illetően előadja, hogy a Törvényszék nem kifogásolja, hogy a Bizottság nem alkalmazta szegmensenként a termékkód‑módszert, ugyanakkor nem végzett szegmensenkénti vizsgálatot. A Törvényszék tehát azt kifogásolta, hogy a termékkód‑módszer a Bizottság számára kizárólag az áralákínálás megállapítását tette lehetővé egy adott szegmensen belül anélkül, hogy elemezhette volna az egyik szegmensben megállapított alákínálásnak az uniós gyártók által másik szegmensben számlázott értékesítési árakra gyakorolt hatását.
3.      Elemzés
a)      A Törvényszék által a megtámadott ítéletben megfogalmazott kifogásról
58.      Álláspontom szerint a Bizottság által felhozott első, második és harmadik jogalap elemzéséhez mindenekelőtt meg kell határozni a Törvényszék által a megtámadott ítéletben megfogalmazott kifogás pontos terjedelmét. A felek ugyanis nem értenek egyet a megtámadott ítélet hatályával kapcsolatban.(34)
59.      Álláspontom szerint a megtámadott ítélet fenti 39. és 40. pontban ismertetett 65., 66. és 67. pontjának olvasatából az következik, hogy a Törvényszék a megtámadott ítéletben figyelembe vette a termékkód‑módszer Bizottság általi alkalmazását az áralákínálás fennállásának elemzése során, azonban úgy vélte, hogy e módszer alkalmazása a jelen ügy fenti 38. pontban említett négy körülményére tekintettel nem elegendő ahhoz, hogy a piac szegmentációját a dömpingelt behozatal által az uniós gazdasági ágazat áraira gyakorolt hatás elemzéséhez megfelelően figyelembe lehessen venni. Így a Törvényszék azt rótta a Bizottság terhére, hogy az elemzését nem a jelen ügy valamennyi releváns adatára alapította.
60.      A Törvényszék álláspontja szerint, mivel a Bizottság összefüggést állapított meg az áralákínálás elemzése és az uniós gazdasági ágazat árainak alakulása között, amely átfogóan, a piac szegmentációjának figyelembevétele nélkül nyert meghatározást,(35) a Bizottságnak az ügy körülményeire tekintettel legalábbis meg kellett volna győződnie arról, hogy az uniós gazdasági ágazat árainak alakulása (vagyis ezen árak csökkenése) nem olyan szegmensből „ered”, amelyben a kínai behozatal korlátozottan volt jelen, vagy amelyben nem „jelentős” alákínálást alkalmaztak. Másképpen fogalmazva, a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottságnak a termékkód‑módszer alkalmazása ellenére meg kellett volna állapítania, hogy az uniós gazdasági ágazat hasonló terméke árának e csökkenése összességében véve nem olyan piaci szegmensben bekövetkező dinamikákból eredt, amelyben a dömpingelt behozatalnak a nem jelentős volumene vagy nem jelentős alákínálás miatt nem volt jelentős hatása; ilyen esetben ugyanis az említett csökkenés nem a dömpingelt behozatal (árakra gyakorolt hatásának) következménye.
61.      Ebben az összefüggésben az alábbi elemzés mindenekelőtt a Bizottságot az áralákínálás vizsgálata során terhelő kötelezettségek terjedelmének meghatározására irányul arra az esetre, ha a vizsgálat tárgyát képező termékek körében több piaci szegmens azonosítható. Ezt követően meg kell vizsgálni, hogy a Törvényszék helyesen állapította‑e meg, hogy a jelen ügy körülményeire tekintettel a Bizottság által végzett elemzés sérti az alaprendelet 3. cikkének (2) és (3) bekezdését.
b)      Köteles‑e a Bizottság az áralákínálást szegmensenként elemezni?
62.      Mindenekelőtt azt a kérdést kell feltenni, hogy az alaprendelet 3. cikkének az ugyanezen rendelet egyéb rendelkezései és a dömpingellenes megállapodás vonatkozó rendelkezései tükrében értelmezett (2) és (3) bekezdése feltételezi‑e a Bizottság számára az áralákínálás szegmensenkénti elemzésének általános kötelezettségét minden olyan esetben, amelyben a szóban forgó termék körében több piaci szegmens azonosítható.(36)
63.      Úgy vélem, hogy nem ez a helyzet, és e tekintetben rámutatok, a felek egyetértenek abban, hogy nem áll fenn ilyen általános jellegű kötelezettség a Bizottságra nézve.
64.      Ahogyan arra a Bizottság helyesen hivatkozik, az alaprendelet 3. cikke (2) és (3) bekezdésének szövegéből következik, hogy a dömpingelt behozatalnak az Unió piacán lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatására vonatkozó elemzést, különösen pedig az annak meghatározására irányuló vizsgálatot, hogy e behozatalt az uniós gazdasági ágazat alaprendelet 1. cikkének (4) bekezdésében meghatározott hasonló termékeinek áránál jelentősen alacsonyabb áron végezték‑e (vagyis, hogy történt‑e ott áralákínálás). E rendelkezésekből és az alaprendelet egyetlen más rendelkezéséből sem következik, hogy a Bizottság általánosságban köteles volna arra, hogy a hasonló termék esetében alkalmazotthoz képest részletesebb elemzést végezzen az áralákínálás fennállására vonatkozóan.
65.      Ezt az értelmezést egyébként megerősíti a dömpingellenes megállapodás 3.2. cikkének a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentésében végzett értelmezése, amelyben a fellebbezési testület kifejezetten megállapította, hogy a vizsgálatért felelős hatóság e rendelkezés értelmében nem köteles az áralákínálást a vizsgálat tárgyát képező minden egyes terméktípus vagy a hasonló termékből álló termékskála egésze tekintetében megállapítani.(37)
66.      Ebből következik, hogy miután a szóban forgó termék és a hasonló termék meghatározást nyert, és e meghatározásokat nem vitatták, főszabály szerint elegendő, ha a Bizottság a dömpingelt behozatalnak az Unió piacán lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatását az így meghatározott hasonló termék szintjén, nem pedig részletesebben vizsgálja.
67.      Ugyanakkor az alaprendelet 3. cikkének (2) bekezdéséből az következik, hogy a Bizottság köteles tárgyilagosan megvizsgálni a behozatalnak az Unió piacán lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatását. Az e rendelkezés által előírt tárgyilagos vizsgálat – a dömpingellenes megállapodás 3.1. cikke megfelelő rendelkezésének WTO fellebbezési testülete által követett értelmezése tükrében – szükségessé teszi valamennyi releváns bizonyíték figyelembevételét, amelyek adott esetben magukban foglalhatják a vizsgálatba bevont valamennyi terméktípus piaci részesedésének figyelembevételét is.(38)
68.      Ebből az következik, hogy bizonyos körülmények között a hasonló termék szintjén a jelentős áralákínálás vizsgálata „tárgyilagosságának” biztosítása érdekében(39) helyénvalónak tűnik figyelembe venni a szóban forgó termékek különböző típusainak piaci részesedését, így szükséges lehet a szóban forgó termék különböző piaci szegmenseinek figyelembevétele.
c)      Mely esetekben szükséges az áralákínálásszegmensenkénti elemzését elvégezni?
69.      Kérdésként kell tehát feltenni, hogy az áralákínálás fennállásának megállapítására irányuló vizsgálat tárgyilagosságának biztosítása érdekében mely esetekben célszerű, sőt szükséges szegmensenkénti elemzést végezni, figyelembe véve az egyes terméktípusok relatív piaci részesedését. Ezt követően ezen elemzés alapján meg kell vizsgálni, hogy a Törvényszék helyesen állapította‑e meg, hogy a jelen ügy ebbe az esetkörbe tartozik.
70.      E tekintetben a jelen ügyben a Törvényszék a szegmensenkénti áralákínálás vizsgálata szükségességének igazolása érdekében a megtámadott ítéletben két előzményre – a Törvényszék Shanghai Teraoka ítéletére és a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentésére – hivatkozott, amelyek a felek között terjedelmes vita tárgyát képezték.
71.      Ezen előzmények közül az első, vagyis a Shanghai Teraoka ítélet olyan esetre vonatkozott, amelyben három különböző szegmenst lehetett azonosítani a szóban forgó termék keretében, és amelyben a szóban forgó behozatal 97%‑ban e három szegmensből kizárólag az egyik szegmensben összpontosult.
72.      Az Európai Unió Tanácsa a dömpingellenes vizsgálat során kizárólag e szegmens vonatkozásában vizsgálta az áralákínálást, majd ezt követően az e szegmensben alkalmazott árakra gyakorolt hatásokra vonatkozó következtetéseket a hasonló termék egészére extrapolálta.(40) A felperes a Törvényszék előtti eljárásban azt állította, hogy a Tanács ezáltal megsértette az alaprendelet 3. cikkét, mivel a dömpingelt behozatal hatását a hasonló terméknek csak egy részéhez viszonyítva értékelte.(41)
73.      E tényállás mellett a Törvényszék úgy ítélte meg egyrészt, hogy a kár alaprendelet 3. cikke értelmében történő megállapítása keretében az uniós intézmények a kár egyes mutatói értékelésének céljából szegmensenként is végezhetnek vizsgálatot, különösen, ha egy másik módszerrel elért eredmények valamilyen okból torzak, amennyiben a szóban forgó terméket a maga összességében megfelelően figyelembe vették.(42) Másrészt a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy olyan helyzetben, amelyben a behozatal 97%‑át egy adott szegmens képviseli, logikus, tehát a vizsgálat korrekt eredményéhez elengedhetetlen, hogy ez a vizsgálat elkülönítve tartalmazza a szóban forgó szegmens alakulását.(43) A Törvényszék e megfontolások alapján elutasította a felperes érvét.
74.      Álláspontom szerint ezen ítéletből jogilag az következik, hogy olyan esetben, amelyben a behozatal a szóban forgó termékkel kapcsolatban erősen egy piaci szegmensben összpontosul, az uniós intézmények – a kereskedelmi védintézkedések terén őket megillető, a fenti 29. pontban felidézett széles mérlegelési mozgástér keretében – az áralákínálás szóban forgó szegmensre tekintettel történő elemzésére szorítkozhatnak, ha ez megfelelő a dömpingelt behozatal Unió piacán lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatására vonatkozó vizsgálat tárgyilagosságának biztosításához, feltéve hogy a szóban forgó terméket a maga összességében megfelelően figyelembe vették. Ezenkívül az ügy körülményei alapján valamely szegmens elkülönült értékelése megfelelő, sőt elengedhetetlen is lehet e vizsgálat tárgyilagosságának biztosításához.
75.      A második előzmény, vagyis a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentése olyan ügyre vonatkozott, amelyben a dömpingellenes vizsgálatért felelős kínai hatóságok által meghatározott hasonló termékkel összefüggésben három szegmens (A szint, B szint és C szint) volt azonosítható. A szóban forgó ügyben a dömpingelt behozatal és az belföldi értékesítések a piac különböző szegmenseiben összpontosultak: a belföldi értékesítések az A szintű szegmensben összpontosultak, ahol a behozatal elhanyagolható mennyiséget (azaz 1,45%‑ot) képviselt; ezzel szemben a dömpingelt behozatal a B és C szintű szegmensben összpontosult. Ezenkívül a B és C szintű szegmensbe tartozó termékek ára az A szinthez tartozó termékek kétszeresét, illetve háromszorosát tette ki. Ebben a kontextusban a kínai hatóságok a B és C szintű szegmensben – ahol a behozatal összpontosult – állapítottak meg áralákínálást, az A szintű szegmensben – ahol a belföldi termelés összpontosult – viszont nem.(44) A szóban forgó hatóságok tehát a hasonló termék szintjén nem állapítottak meg alákínálást, kizárólag az alákínálás B és C szintekre tekintettel történő megállapítására szorítkoztak.(45)
76.      E tényállás alapján a WTO fellebbezési testülete egyrészt úgy vélte, hogy az árak dömpingelt behozatal általi, a hasonló (három terméktípust magában foglaló) belföldi termékhez képest jelentős alákínálásának fennállására irányuló tárgyilagos vizsgálat során figyelembe kellett volna venni a különböző terméktípusok releváns piaci részesedését, másrészt pedig, hogy az árra gyakorolt hatás megfelelő elemzése során figyelembe kellett volna venni a különböző terméktípusok ára közötti jelentős különbségeket. E testület azt is megállapította, hogy a vizsgálat elvégzéséért felelős hatóság nem hagyhatja figyelmen kívül azokat a bizonyítékokat, amelyek arra utalnak, hogy a dömpingelt behozatal nincs hatással a belföldi árakra, vagy azokra csak korlátozott hatást gyakorol.(46)
77.      A fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentéséből tehát az következik, hogy olyan helyzetben, amelyet a belső értékesítéseknek és a dömpingelt behozatalnak a különböző – egymáshoz képest jelentős árkülönbségeket mutató – szegmensekben való jelentős koncentrációja jellemez, annak érdekében, hogy biztosítani lehessen az áralákínálás fennállása vizsgálatának a dömpingellenes megállapodás 3.1. cikkében (tehát az alaprendelet 3. cikkének (2) bekezdésében) előírt tárgyilagosságát, figyelembe kell venni az egyes terméktípusok piaci részesedését és az említett jelenős árkülönbségeket.
78.      A fent említett két előzmény iránymutatással szolgál bizonyos olyan helyzetekre vonatkozóan, amelyekben az áralákínálás vizsgálata tárgyilagosságának biztosítása érdekében célszerű vagy akár elengedhetetlen a piac szegmentációjának figyelembevétele. A fenti megfontolások összességének tükrében kell tehát megvizsgálni, hogy a Törvényszék helyesen állapította‑e meg, hogy a jelen ügyben a Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie a szóban forgó termék piacának szegmentációját, és hogy ennek elmulasztásával nem a jelen ügy valamennyi releváns elemére alapította az elemzését.
d)      A Bizottság arra irányuló kötelezettségéről, hogy a jelen ügyben figyelembe vegye a piac szegmentációját
1)      A vitatott rendelet indokolására vonatkozó kötelezettségről és a Bizottság által a Törvényszék előtt az elsőfokú tárgyalás után előadott tényekről
79.      Ahhoz azonban, hogy az előző pontban említett elemzés elvégezhető legyen, előzetesen meg kell vizsgálni, hogy – amint az a megtámadott ítélet 77–79. pontjából kitűnik – a Törvényszék helyesen tagadta‑e meg a Bizottság által az elsőfokú tárgyalást követően előterjesztett bizonyítékok figyelembevételét, vagy – amint azt a Bizottság a harmadik fellebbezési jogalapja keretében állítja – a Törvényszék ezáltal tévesen alkalmazta a jogot. Ezek a körülmények ugyanis alapvető jelentőséggel bírnak a jelen ügy konkrét összefüggéseinek megértése szempontjából.
80.      E tekintetben az ügy irataiból kitűnik, hogy a Törvényszék előtti tárgyalás során lefolytatott vitát követően maga a Törvényszék szabott meg határidőt a Bizottság számára bizonyos információk közlésére – annak érdekében, hogy tisztázza a mintában szereplő uniós gyártók szóban forgó három piaci szegmensben teljesített értékesítéseinek százalékos arányát –, valamint a mintában szereplő kínai exportáló gyártók általi behozatalra vonatkozó egyéb adatok közlésére.
81.      A Bizottság eleget tett e kérésnek, és a termékkód‑módszernek a mintában szereplő kínai és uniós gyártók értékesítésére történő alkalmazásából származó adatokat szolgáltatott. Ezekből az adatokból egyrészt kitűnt, hogy a dömpingelt behozatal és az uniós gazdasági ágazat szinte azonos mértékű értékesítései a szóban forgó mindhárom szegmensben megfeleltek egymásnak. Konkrétabban, ezen adatokból kitűnik, hogy mind a behozatal, mind a belföldi értékesítések elsősorban az építőipari szegmensben összpontosultak (75,1%‑os, illetve 71,6%‑os aránnyal), hogy mindkettő nem elhanyagolható mértékben (17,3%‑os és 15,3%‑os arányban) volt jelen az olaj‑ és gázipari szegmensben, és hogy mindketten kisebb, de nem jelentéktelen mértékben (7,4%‑os, illetve 13,1%‑os arányban) voltak jelen az erőművek szegmensében. Másrészt ezen adatokból kitűnt, hogy az áralákínálás a szóban forgó három szegmens mindegyikében megtörtént.
82.      A Törvényszék nem fogadta el ezen adatok relevanciáját, a megtámadott ítélet fent említett pontjaiban lényegében azt állítva, hogy a Bizottság a vitatott rendelet indokolását nem egészítheti ki a kereset Törvényszékhez való benyújtását követően felhozott indokokkal.
83.      E tekintetben azonban emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az EUMSZ 296. cikk által megkövetelt indokolásnak meg kell felelnie az adott jogi aktus jellegének és azt az adott ügy körülményeire, valamint összefüggéseire és az érintett tárgyra vonatkozó jogszabályok összességére való tekintettel kell megítélni.(47)
84.      Közelebbről, ha dömpingellenes vámokat bevezető rendelethez hasonló általános hatályú jogi aktusról van szó, az indokolási kötelezettséget úgy kell értelmezni, hogy nem várható el az uniós intézményektől, hogy kifejtsék azokat a különböző – gyakran számos és összetett – tényeket, amelyek alapján elfogadták a rendeletet, vagy a fortiori az, hogy azokra vonatkozóan többé‑kevésbé teljes értékelést nyújtsanak.(48)
85.      E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy a Törvényszék nem vitatta a vitatott rendelet indokolásának elégtelenségét, hanem megtagadta a Bizottság által a kérésére szolgáltatott egyes olyan adatok figyelembevételét, amelyek a fellebbező által felhozott érvek megválaszolása szempontjából részletesebb képet nyújtottak a vitatott rendeletben szereplő megállapításokról. Konkrétan a Hubei Xinyegang által felhozott érvek megválaszolása szempontjából ezek az adatok részletezik azt a megállapítást – amely indokolásának elégséges volta nem képezi vita tárgyát –, amely szerint a termékkód‑módszeren alapuló elemzéssel bizonyítást nyert, hogy a jelen ügyben a hasonló termék szintjén áralákínálás történt.(49)
86.      Ebben az összefüggésben úgy vélem, hogy a Bizottságnak lehetőséget kell biztosítani arra, hogy választ adhasson a dömpingellenes vám kivetéséről szóló rendelet elleni keresetben előadott érvekre olyan kiegészítő adatok szolgáltatásával, amelyek lehetővé teszik az uniós bíróság számára – ha és amennyiben szükséges a jogi aktus általa végzett bírósági felülvizsgálatához – az összetett gazdasági helyzetek értékelését magában foglaló és a Bizottság által az ezen általános hatályú jogi aktusban szereplő következtetések levonása érdekében végzett számos gazdasági adaton alapuló elemzés teljes körű megértését. E tekintetben rámutatok arra, úgy tűnik, hogy maga a Törvényszék dömpingellenes szabályozással kapcsolatos gyakorlata is ebbe az irányba mutat.(50)
87.      Ezenkívül, ha az uniós bíróság álláspontja szerint ez szükséges, a Törvényszék a jelen ügyben történő eljárásához hasonlóan tájékoztatást és felvilágosítást kérhet a szóban forgó intézménytől annak érdekében, hogy további felvilágosítást kapjon az általános hatályú jogi aktus elfogadásának korlátozott, de elégséges indokolásával kapcsolatban.(51)
88.      Álláspontom szerint a fentiekből az következik, hogy a Törvényszéknek figyelembe kellett volna vennie a termékkód‑módszer alkalmazásából eredő és a fenti 81. pontban említett adatokat, amelyek révén a Bizottság a Törvényszék kérésére és a Hubei Xinyegang által az első fokon előterjesztett keresetében felhozott érvre válaszul pontosabban részletezte a vitatott rendeletben szereplő, a hasonló termék szintjén történő áralákínálásnak a jelen ügyben való megállapításával kapcsolatos következtetést.
89.      Álláspontom szerint ebből az következik, hogy helyt kell adni a Bizottság harmadik fellebbezési jogalapjának, és hogy a megtámadott ítélet e tekintetben téves jogalkalmazáson alapul. Következésképpen a fenti 81. pontban megjelölt körülményeket az alábbi elemzés keretében figyelembe kell venni.
2)      A termékkód‑módszerének a jelen ügyben történő alkalmazásáról
90.      Annak érdekében, hogy teljeskörűen meg lehessen érteni a Bizottság által a jelen ügyben annak megállapítása céljából végzett vizsgálatot, hogy megvalósul‑e a dömpingelt behozatal árának az uniós gazdasági ágazat hasonló termékeinek árához viszonyított és a Törvényszék által a megtámadott ítéletben kifogásolt alákínálása, részletezni kell a Bizottság által e célból alkalmazott és a fenti 33. és 34. pontban már említett termékkód‑módszer elemzését.
91.      A vitatott rendelet (24) preambulumbekezdéséből, valamint az ügy irataiban szereplő információkból kitűnik, hogy a termékkódok olyan alfanumerikus kódok, amelyek mindegyike egy termékkategóriának felel meg. Ezeket a kódokat közvetlenül a vizsgálat megindítását követően, a termék jellemzői alapján kell meghatározni.(52)
92.      A jelen ügyben e módszer alkalmazásával a vizsgálat során szóban forgó különböző termékeket 5 kategóriába sorolták, amelyeket a kód terméktípust jelölő első számjegye mutat. Nem vitatott, hogy az 1. és 2. kategóriának megfelelő termékkód alá tartozó termékek az olaj‑ és gázipari szegmensbe tartoznak, a 3. kategóriának megfelelő termékkódokat az építőiparban használták, és hogy a 4. és 5. kategóriának megfelelő termékkódok az erőművek szegmensébe tartoztak.
93.      Ahogyan arra a fenti 34. pontban rámutattam, a Bizottság az áralákínálás fennállásának a termékkód‑módszer alapján történő megállapítása céljából termékkódonként összehasonlította a behozatali árakat és az uniós gyártók árait. A Bizottság tehát a termékkód alá tartozó, szóban forgó egyes termékek mintában szereplő kínai gyártók általi értékesítéseit összevetette az uniós gazdasági ágazat megfelelő termékével. Ennek során, amennyiben – ahogyan az az előző pontból kitűnik – a termékek termékkódonkénti felosztása olyan kritériumokon alapult, amelyek lehetővé tették azoknak a különböző szegmenseknek a vizsgálatát, amelyek között a szóban forgó termék megoszlik, a Bizottság figyelembe vette ezeket a szegmenseket az áralákínálás elemzése során.
94.      Az ügy irataiban(53) szereplő információk lehetővé teszik annak megállapítását, hogy e módszer alkalmazása lehetővé tette a különböző szegmensek szintjén megvalósított értékesítések relatív volumenének figyelembevételét. Ezt egyébként az is alátámasztja, hogy ezen elemzés alapján meg lehetett határozni az egyes szegmensekre jutó különböző értékesítési arányokat, ahogyan azt a Bizottság tette. Ahogyan az a fenti 81. pontból kitűnik, ennek alapján meg lehetett állapítani, hogy a különböző szegmensekben a kínai behozatal lényegében egyezik az unión belüli értékesítésekkel, konkrétabban pedig azt, hogy mindkettő ugyanabban a szegmensben, vagyis az építőipari szegmensben összpontosult, azonban a két másik szegmensben sem volt elhanyagolható a behozatal és a belföldi értékesítés.
95.      E módszer alkalmazása lehetővé tette a különböző piaci szegmensekben megvalósuló alákínálás mértékének figyelembevételét is, amint ezt az is mutatja, hogy a Bizottság meg tudta állapítani, hogy az alákínálás minden szegmensben megvalósult.
96.      Álláspontom szerint a fenti megfontolásokból az következik, hogy téves a megtámadott ítélet 60. és 66. pontjában szereplő azon állítás, amely szerint a Bizottság a termékkód‑módszer áralákínálás vizsgálata során történő használata ellenére az összes releváns adatot figyelmen kívül hagyta a szóban forgó termék különböző típusainak megfelelő szegmentáció figyelmen kívül hagyása révén. E módszer kialakításának módja és konkrét alkalmazása ugyanis a jelen ügyben biztosította a vizsgálat tárgyát képező termékek piaci szegmensenkénti elemzését.
97.      Ami a Hubei Xinyegang azon érvét illeti, amely szerint a termékkód‑módszer nem tette lehetővé a Bizottság számára annak meghatározását, hogy a behozatal az adott szegmensben hogyan befolyásolja az uniós gazdasági ágazat más szegmensbe tartozó termékekre alkalmazott értékesítési árát, úgy vélem, hogy az elemzés ilyen kiegészítése nem szükséges olyan helyzetben, amelyben a behozatal és a belföldi értékesítések lényegében azonos mértékűek voltak a három létező szegmensben, és amelyben az áralákínálás mindhárom szegmensben megállapítást nyert.
98.      Álláspontom szerint a fentiekből az következik, hogy a Bizottság második fellebbezési jogalapjának is helyt kell adni.
3)      A jelen ügynek a Törvényszék által a Bizottság elemzése elégtelenségének megállapítása céljából figyelembe vett körülményeiről
99.      A Törvényszék a megtámadott ítélet 67. pontjában megállapította, hogy az általa a megtámadott ítélet 61–64. pontjában elemezett és az előző 38. pontban említett, a jelen ügyet jellemző négy körülmény tükrében a Bizottságnak a termékkód‑módszer alkalmazása ellenére legalábbis meg kellett volna győződnie arról, hogy az uniós gazdasági ágazat árainak változása (vagyis ezen árak csökkenése) nem olyan szegmensből „ered”, amelyben a kínai behozatal korlátozottan van jelen vagy az alákínálás csekély mértékű. Ahogyan tehát az a fenti 60. pontban megállapítást nyert, az ilyen körülmények fennállása a Törvényszéktől annak előírását követelte meg, hogy a termékkód‑módszer alkalmazása ellenére az áralákínálás, általánosabban pedig a dömpingelt behozatal árának az Unió piacán lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatása tárgyilagos vizsgálatának biztosítása érdekében a Bizottság további elemzést végezzen annak ellenőrzésére, hogy az uniós gazdasági ágazat hasonló terméke árának csökkenése egészében véve ténylegesen a dömpingelt behozatal (árra gyakorolt hatásának) következménye‑e. A Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottság azzal, hogy nem végezte el ezt a kiegészítő elemzést, hiányosan végezte el a vizsgálatot.
100. Meg kell tehát vizsgálni, hogy a jelen ügy tükrében e négy körülmény alapján a Bizottságnak a termékkód‑módszer révén végzett vizsgálat ellenére el kell‑e végeznie a Törvényszék által a megtámadott ítélet 67. pontjában kért elemzést.
101. E tekintetben, ami a szóban forgó körülmények közül az elsőt, vagyis a meghatározás szerinti hasonló termék(54) körébe tartozó különböző terméktípusok felcserélhetőségének nehézségét illeti, megjegyzem, hogy bár a keresleti helyettesíthetőség az érintett piac versenyjogi meghatározásának alapvető elemzési szempontja, a dömpingellenes ügyekben nem játszik ennyire alapvető szerepet. A dömpingellenes ügyekben a hasonló termék meghatározásához alkalmazott, az alaprendelet 1. cikkének (4) bekezdése szerinti kritériumok eltérők, és nem ritka, hogy dömpingellenes vizsgálat keretében hasonló termékként határozzanak meg olyan terméket, amely olyan különböző terméktípusokból áll, amelyek a versenyjog keretében a termék más érintett piacainak részét képezik. E tekintetben arra is rá kell mutatni, hogy a Hubei Xinyegang a Törvényszék előtt nem vitatta a hasonló termék meghatározását, így ezt a meghatározást elfogadottnak kell tekinteni, és nem kérdőjelezhető meg a kár fennállásának megállapítására irányuló elemzés szintjén.(55)
102. Ebből az következik, hogy a vizsgálat tárgyát képező termékek keresleti oldalon való helyettesíthetőségének nehézsége nem tűnik relevánsnak annak megállapítása szempontjából, hogy a Bizottság a jelen ügyben köteles lett volna elvégezni a Törvényszék által a megtámadott ítélet 67. pontjában kért, a termékkód‑módszer alapján elvégzett elemzéshez képest kiegészítő elemzést.
103. Ami e körülmények közül a másodikat, vagyis a különböző szegmensek közötti árkülönbség fennállását illeti, a Törvényszék a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentésére hivatkozással megállapította, hogy ezen árkülönbségek fennállása olyan tényező, amelyet figyelembe kell venni az áralákínálás elemzése során, és hogy a szegmensek közötti ezen árkülönbségek fennállása hozzájárul a megtámadott ítélet 67. pontjában említett elemzés kiegészítésének előírásához.(56)
104. Mindazonáltal, amennyiben igaz, hogy – amint az a fenti 76. pontból kitűnik – a fellebbezési testület ebben a jelentésben megállapította, hogy a szóban forgó esetben az árra gyakorolt hatás megfelelő elemzéséhez figyelembe kellett volna venni a különböző terméktípusok ára közötti jelentős különbségeket, úgy vélem, hogy ebből nem lehet arra következtetni, hogy a jelen ügyben a Bizottság az áralákínálás alaprendelet 3. cikkének (2) bekezdése szerinti tárgyilagos vizsgálatának biztosítása érdekében köteles lett volna elvégezni a megtámadott ítélet 67. pontja szerinti elemzést.
105. Ahogyan ugyanis az a fenti 75–77. pontból kitűnik, a WTO fellebbezési testülete által vizsgált ügyben a dömpingelt behozatal és a belföldi értékesítések különböző szegmensekben összpontosultak, és az alákínálás a szóban forgó három szegmens közül csak kettőben, azokban a szegmensekben nyert megállapítást, amelyekben a behozatal összpontosult, abban a szegmensben azonban nem, amelyben a belföldi értékesítések összpontosultak. Ezzel szemben a jelen ügyben – amint az a fenti 81. pontban említett adatokból kitűnik – a dömpingelt behozatal és a belföldi értékesítések ugyanabban a szegmensben összpontosultak, a másik két szegmensben pedig hasonló mértékben voltak jelen. Ezenkívül a jelen ügyben az alákínálás minden olyan szegmens vonatkozásában megállapítást nyert, amelyek között a szóban forgó termék megoszlott. Ráadásul az ügy irataiból kitűnik, hogy a termékkód‑módszer révén történő összehasonlítás lehetővé tette a különböző szegmensekben lévő különböző terméktípusok árkülönbségeinek figyelembevételét. Ebben az összefüggésben arra a következtetésre kell jutni, hogy a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentésének tükrében a Törvényszék által megállapított második körülmény alapján sem volt köteles a Bizottság a jelen ügyben arra, hogy elvégezze a megtámadott ítélet 67. pontjában kért kiegészítő elemzést.
106. Ami a Törvényszék által figyelembe vett körülmények közül a harmadikat, vagyis azt illeti, hogy a mintában szereplő kínai gyártók behozatalának 75,1%‑a az építőipari szegmensben összpontosult, a Törvényszék a Shanghai Teraoka ítéletre hivatkozással megállapította, hogy ez logikussá, sőt elengedhetetlenné teszi a szóban forgó szegmens elkülönült vizsgálatát.(57) Álláspontom szerint azonban ez az előzmény nem alapozza meg azt a következtetést, hogy a Bizottság a jelen ügyben elemzési hibát követett volna el. Egyrészt ugyanis – amint az a fenti 71–74. pontból kitűnik, a szóban forgó előzmény a jelen ügytől eltérő tényállásra vonatkozik. Ezen ítélettől eltérően ugyanis a Bizottság a jelen ügyben az áralákínálást nem pusztán ahhoz a szegmenshez képest vizsgálta, amelyben a behozatal összpontosult, hanem a szóban forgó termék egészére vonatkozóan végezte el e vizsgálatot. Másrészt a termékkód‑módszer alkalmazása révén – az említett precedens értelmében – figyelembe vette a piac szegmentációját.(58) Mindenesetre, tekintettel arra, hogy a dömpingelt behozatal és a belföldi értékesítések ugyanabban a szegmensben összpontosultak, és hasonló mértékben voltak jelen a többi szegmensben, valamint hogy az alákínálás minden olyan szegmens vonatkozásában megállapítást nyert, amelyek között a szóban forgó termék megoszlott, a Törvényszék által megjelölt harmadik körülmény sem alkalmas annak alátámasztására, hogy a Bizottság értékelési hibát követett volna el.
107. Végül, ami a Törvényszék által meghatározott negyedik körülményt, vagyis azt illeti, hogy az ideiglenes rendeletből kitűnik, hogy az uniós gyártók közül a legnagyobb társaság értékesítéseinek több mint 60%‑a az olaj‑és földgáziparhoz kapcsolódott, az sem támasztja alá a Törvényszék arra vonatkozó következtetését, hogy a jelen ügyben a megtámadott ítélet 67. pontjában előírt kiegészítő elemzés szükséges volt. Ugyanis e körülmény relevanciájának – amellyel a Törvényszék azt kívánta sugallni, hogy hihető, hogy a dömpingelt behozatal és az uniós gazdasági ágazat értékesítései különböző szegmensekben összpontosulnak – nyilvánvalóan ellentmond a fenti 81. pontban említett információkból következő megállapítás, amely szerint a dömpingelt behozatal és az uniós értékesítések ugyanabban a szegmensben, vagyis az építőipari szegmensben összpontosultak.
108. A fentiek összességéből az következik, hogy a Törvényszék által megjelölt négy körülmény egyike sem igazolhatta a megtámadott ítélet 67. pontjában említetthez hasonló kiegészítő elemzés szükségességét. Konkrétabban egy olyan helyzetben, amelyben a Bizottság a termékkód‑módszert alkalmazta az áralákínálás meghatározására, és egyrészt a dömpingelt behozatal és a belföldi értékesítések ugyanabban a szegmensben összpontosultak és a többi szegmensben hasonló mértékben voltak jelen, másrészt pedig az áralákínálás minden olyan szegmensen megvalósult, amelyek között a szóban forgó termék megoszlott, nem kifogásolható, hogy a Bizottság nem végezte el a megtámadott ítélet 67. pontjában megjelölt kiegészítő elemzést.
e)      Az első, második és harmadik fellebbezési jogalapra vonatkozó következtetés
109. A fenti megfontolások összessége tükrében arra a következtetésre kell jutni, hogy a megtámadott ítélet több hibát tartalmaz, amennyiben abban a Törvényszék megállapítja, hogy mivel a Bizottság az áralákínálás, általánosabban pedig az árakra gyakorolt hatás elemzése során nem vette figyelembe a piac szegmentációját, ezen intézmény nem a jelen ügy valamennyi releváns adatára alapította elemzését, és hogy a Bizottságnak a termékkód‑módszer alkalmazása ellenére legalábbis meg kellett volna bizonyosodnia arról, hogy az uniós gazdasági ágazat árainak alakulása (vagyis ezen árak csökkenése) nem olyan szegmensből „ered”, ahol a kínai behozatal korlátozottan volt jelen vagy nem jelentős alákínálást alkalmaztak.
110. Következésképpen úgy vélem, hogy a Bizottság által felhozott első, második és harmadik fellebbezési jogalapnak helyt kell adni.
C.      A mintában szereplő kínai exportáló gyártók által nem exportált 17 hasonló terméktípus figyelembevételének elmulasztására alapított negyedik és ötödik jogalapról
111. Az ArcelorMittal és társai által támogatott Bizottság a negyedik és ötödik fellebbezési jogalapjával a megtámadott ítéletet annyiban vitatja, amennyiben a Törvényszék a 68–76. pontban megállapította, hogy a Bizottság az áralákínálásra vonatkozó elemzésében tévesen nem vette figyelembe a mintában szereplő uniós gyártók által előállított hasonló termék egy bizonyos mennyiségét.
1.      A megtámadott ítélet
112. A Törvényszék a megtámadott ítélet említett pontjaiban rámutatott arra, hogy a Bizottság a mintában szereplő uniós gyártók által értékesített 66 terméktípus közül 17 terméktípust – amelyek az említett gyártók értékesítési volumenének 8%‑át tették ki – nem vett figyelembe az áralákínálás elemzése során, mivel e termékeket a mintában szereplő kínai exportáló gyártók nem exportálták, ezért nem lehetett összehasonlítást végezni.
113. A Törvényszék a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentését alapul véve a megtámadott ítélet 71. pontjában úgy ítélte meg, hogy egyetlen bizonyíték sem enged arra következtetni, hogy az alaprendelet 3. cikkének (2) és (3) bekezdésében előírt elemzés során nem vehető figyelembe a hasonló terméknek egy bizonyos olyan mennyisége, amely nem képezi áralákínálás tárgyát. Emellett a Törvényszék a megtámadott ítélet 72–74. pontjában azt is megállapította, hogy a Bizottság által a vitatott rendeletben a dömpingelt behozatal áralákínálásának elemzése és az uniós gazdasági ágazat árainak alakulása között megállapított kapcsolat szükségképpen téves ténybeli alapon nyugodott, mivel azt az áralákínálás tárgyát nem képező, fent említett 17 terméktípus figyelembevétele nélkül határozták meg. A Törvényszék tehát úgy ítélte meg, hogy mivel a vitatott rendelet e tekintetben nem tartalmaz külön indokolást, nem zárható ki, hogy e 17 terméktípus nem elhanyagolható mértékben járult hozzá a mintában szereplő uniós gyártók árainak csökkenéséhez. A Törvényszék ebből azt a következtetést vonta le, hogy a Bizottság az alaprendelet 3. cikkének (2) és (3) bekezdését megsértve nem vette figyelembe a jelen ügy valamennyi releváns adatát az áralákínálásnak és a dömpingelt behozatalnak az Unió piacán lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatásának elemzése keretében.
2.      A felek érvei
a)      A negyedik, az alaprendelet 3. cikke (2) és (3) bekezdésének téves értelmezésére alapított jogalapról
114. Az ArcelorMittal és társai által támogatott Bizottság a két részből álló negyedik fellebbezési jogalap keretében azt rója a Törvényszék terhére, hogy az megsértette az alaprendelet 3. cikkének (2) és (3) bekezdését.
115. Az első részben a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék arra vonatkozó következtetése, hogy az áralákínálás elemzését az uniós gazdasági ágazat által értékesített valamennyi terméktípusra vonatkozóan el kell végezni, az áralákínálás vizsgálatának téves értelmezésén alapul. Magából az alaprendelet 3. cikke (3) bekezdésének szövegéből következik, hogy e vizsgálatot nem az uniós gazdasági ágazat által értékesített minden egyes terméktípus vagy termékkód esetében kell elvégezni, az áralákínálást a hasonló termék szintjén kell megállapítani. A Bizottság először kiszámítja az alákínálást az egyes termékkódok szintjén, ezt követően pedig a mintában szereplő uniós gyártók által előállított valamennyi termékkód tekintetében kiszámítja az alákínálás súlyozott átlagát. Ha valamely termékkód esetében nem állapít meg alákínálást, vagy negatív alákínálást állapít meg, az nem jelenti azt, hogy dömpingellenes vám ne lenne kivethető azokra a termékkódokra is, amelyek tekintetében nem figyelt meg alákínálást.
116. A második részben a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék – azzal, hogy úgy ítélte meg, az árra gyakorolt hatásnak az alaprendelet 3. cikkének (2) és (3) bekezdése szerinti vizsgálata a mintában szereplő kínai gyártók által nem gyártott 17 termékkód értékelését is szükségessé teszi –, összekeverte ezt a vizsgálatot az alaprendelet 3. cikkének (7) bekezdésében előírt „be nem tudhatósági” elemzéssel. E rendelkezések szövegéből ugyanis kitűnik, hogy azok a dömpingelt behozatal alá eső termék és a hasonló termék közötti áralákínálás értékelését, nem pedig a kínai exportáló gyártók helyett az uniós gazdasági ágazat által értékesített termékkódok hatását feltételezik. A Bizottság a megtámadott rendeletben az olyan termékkódok tekintetében határozta meg az árra gyakorolt hatást, amelyek tekintetében a kínai értékesítési minta lehetővé tette valamely termékkódnak az uniós értékesítési mintával való összevetését. A mintában szereplő uniós gyártók által értékesített, de a mintában szereplő kínai gyártók által nem exportált 17 termékkód tekintetében nem tudta megállapítani az alákínálást. A megtámadott ítélet 72–74. pontjában meghatározott kérdés, amely szerint a Bizottságnak értékelnie kellett volna annak kockázatát, hogy az uniós gazdasági ágazat jelentős veszteségeket szenvedhetett el a kínai exportáló gyártók által nem exportált 17 termékkód Unió általi értékesítésével összefüggésben, az alaprendelet 3. cikkének (7) bekezdésében előírt be nem tudhatósági elemzés keretébe illeszkedik. Mindazonáltal a Hubei Xinyegang a keresetének alátámasztása érdekében nem hivatkozott e rendelkezés megsértésére. Ezenkívül a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentése egyáltalán nem támasztja alá a Törvényszék következtetéseit.
117. A Hubei Xinyegang először is azt állítja, hogy a Bizottság tévesen írja le a megtámadott ítéletet. A Törvényszék nem állapította meg, hogy az áralákínálást az egyes termékkódok szintjén kell meghatározni, hanem pusztán annak kifogásolására szorítkozott, hogy a Bizottság bizonyos terméktípusok tekintetében az áralákínálás fennállására vonatkozóan tett megállapításait más olyan terméktípusokra is kiterjesztette, amelyek esetében az nem nyert megállapítást, mégpedig magyarázat nélkül.
118. A Hubei Xinyegang az első részt illetően előadja, a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy az alákínálás vagy az árra gyakorolt hatás elemzése keretében is érvényesek az ítélkezési gyakorlatban a szóban forgó egyes terméktípusokkal kapcsolatos, Unióba irányuló exportügyleteknek a dömpingkülönbözet számításából történő kizárásával kapcsolatban meghatározott aggályok.(59) A manipuláció veszélye is fennállna, ha úgy kellene tekinteni, hogy a Bizottság nem köteles figyelembe venni az uniós mintában szereplő gyártók valamennyi értékesítését. Ez ugyanis csak az uniós gazdasági ágazat értékesítéseinek egy korlátozott része tekintetében tenné lehetővé számára az áralákínálás megállapítását, és e megállapításnak a többi értékesítésre történő kiterjesztését anélkül, hogy ki kellene fejtenie, hogy mi volt az utóbbi értékesítések árra gyakorolt hatása.
119. A Hubei Xinyegang a második részt illetően előadja, hogy hatástalan a Bizottság azon érve, amely szerint az árra gyakorolt hatás elemzése és az okozati összefüggés meghatározása egymástól teljesen független szakaszoknak minősülnek, mivel a Bizottság nem vitatta a megtámadott ítélet 86. pontját, amelyben a Törvényszék kapcsolatot állapított meg az áralákínálás meghatározása és az okozati összefüggés fennállásának megállapítása között. Mindenesetre az alaprendelet 3. cikkének (2) bekezdése – annyiban, amennyiben a dömpingelt behozatalnak az uniós gazdasági ágazatra gyakorolt hatására utal – magában foglalja az okozati összefüggés és a be nem tudhatóság említett rendelet 3. cikkének (6) és (7) bekezdésében meghatározott követelményeit. Ezenkívül a Törvényszék helyesen hivatkozott a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentésére, amelyből kitűnik, hogy az árra gyakorolt hatást a termék egészére nézve, az olyan terméktípusok kizárása nélkül kell megállapítani, amelyek esetében semmilyen áralákínálás nem nyert megállapítást.
b)      Az ötödik, az alaprendelet 17. cikkének megsértésére alapított jogalapról
120. A Bizottság az ötödik jogalapjával azt állítja, hogy a Törvényszék megsértette az alaprendelet 17. cikkét,(60) amikor megállapította, hogy a Bizottság tévesen nem vette figyelembe a mintában szereplő kínai exportáló gyártók által nem, de a mintában szereplő uniós gyártók által értékesített 17 termék hatását. A szóban forgó 17 terméktípus tekintetében a behozatal hiánya a mintavételi módszer jelen ügyben történő alkalmazásának szükségszerű következménye, amely módszer tekintetében a Bizottság mérlegelési mozgástérrel rendelkezik. Ezenkívül, mivel a mintát reprezentatívnak kell tekinteni, az áralákínálásnak a mintában szereplő kínai exportáló gyártók által értékesített termékkódok tekintetében megállapított alákínálási különbözetek súlyozott átlaga alapján történő megállapítása valamennyi termékkód, így a szóban forgó termék vonatkozásában is reprezentatív. A Törvényszék által követett értelmezés megfosztaná a mintavételt a hatékony érvényesüléstől, és indokolatlanul korlátozná a Bizottságot e tekintetben megillető mérlegelési mozgásteret.
121. A Hubei Xinyegang először is azt válaszolja, hogy bár a Bizottság bizonyos mérlegelési mozgástérrel rendelkezik a minta kiválasztásánál, ez nem változtat azon, hogy a minta kiválasztását követően be kell tartania az alaprendeletben előírt valamennyi jogi kötelezettséget, beleértve az árra gyakorolt hatás megfelelő elemzése elvégzésének kötelezettségét is. Másodszor, a megtámadott ítélet nem érinti a Bizottság arra vonatkozó lehetőségét, hogy mintavételt alkalmazzon, sem pedig az e tekintetben őt megillető rugalmasságot. A megtámadott ítélet kizárólag azt írja elő, hogy a minták meghatározását követően vegye figyelembe a mintában szereplő exportáló gyártók valamennyi dömpingelt behozatalának a mintában szereplő uniós gyártók által értékesített valamennyi terméktípus árára gyakorolt hatását.
3.      Elemzés
a)      A Törvényszék által a megtámadott ítéletben megfogalmazott kifogásról
122. Ahhoz, hogy a negyedik és az ötödik jogalapot elemezni lehessen, mindenekelőtt – az első három jogalap esetéhez hasonlóan – pontosítani kell a Törvényszék által megfogalmazott kifogás terjedelmét. Ugyanis, a felek még a megtámadott ítéletnek az e jogalapok keretében vitatott részét illetően sem értenek egyet abban, hogy mekkora jelentőséget kell tulajdonítani a Törvényszék kifogásának.
123. A Bizottság és az ArcelorMittal és társai azt állítják, hogy a Törvényszék a megtámadott ítéletben arra kötelezte a Bizottságot, hogy minden egyes, az uniós gazdasági ágazat által értékesített terméktípus, azaz minden egyes termékkód tekintetében elemezze az áralákínálást. Azt állítják továbbá, hogy a Törvényszék által megfogalmazott lényegi kifogás nem a dömpingelt behozatalnak az uniós gazdasági ágazat áraira gyakorolt hatására vonatkozó elemzés körébe, hanem az alaprendelet 3. cikkének (7) bekezdésében meghatározott, a Törvényszék előtt fel nem hozott, úgynevezett „be nem tudhatósági” elemzés körébe tartozik.
124. Ezzel szemben a Hubei Xinyegang azt állítja, hogy a Törvényszék azt rótta a Bizottság terhére, hogy az egyes terméktípusok áralákínálására vonatkozó megállapításainak hatályát egyszerűen olyan terméktípusokra terjesztette ki, amelyek esetében nem bizonyítottak alákínálást, mindezt pedig indokolás nélkül tette. Következésképpen a Bizottság – azzal, hogy az említett 17 terméktípust kizárta elemzéséből – az alaprendelet 3. cikkének (2) és (3) bekezdését megsértve nem bizonyította a hasonló termék egészének behozatalára gyakorolt hatást.
125. E tekintetben először is megjegyzem, hogy a Törvényszék mindenekelőtt a megtámadott ítélet 69. pontjában megállapította, hogy a Bizottság a termékkód‑módszer alkalmazásával nem tudta meghatározni az áralákínálási különbözetet az uniós gazdasági ágazat 17 olyan terméktípus vonatkozásában, amelyek esetében nem léteztek azoknak megfelelő importtermékek. Ezt követően a Törvényszék a 71. pontban a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentésére hivatkozással úgy ítélte meg, hogy mindazonáltal a releváns rendelkezésekben semmi nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy az alaprendelet 3. cikkének (2) és (3) bekezdésében előírt elemzésből kizárható az áralákínálás tárgyát nem képező hasonló termék egy bizonyos mennyisége, azaz az említett 17 termék, amelyek esetében a termékkód‑módszer alkalmazásával nem lehetett meghatározni az alákínálási különbözetet.
126. Álláspontom szerint a Törvényszék ez utóbbi megállapítással kifejezte azt az elvet, amely szerint a Bizottság az árakra gyakorolt hatások elemzése során az uniós gazdasági ágazat hasonló termékének teljes értékesítését köteles figyelembe venni. Ezt követően a Törvényszék ezt az elvet alkalmazta a jelen ügyre, és úgy ítélte meg, hogy mivel a Bizottság a jelen ügyben ezt az elemzést az áralákínálásnak a termékkód‑módszer alkalmazásával történő meghatározásával végezte el, szükségképpen figyelembe kellett volna vennie a mintában szereplő uniós gyártók valamennyi termékkódját ahhoz, hogy az elemzését az összes releváns adatra alapozza.
127. Másodszor, a Törvényszék a megtámadott ítélet 73. és 74. pontjában lényegében azt rótta a Bizottság terhére, hogy az áralákínálás elemzése és az uniós gazdasági ágazat árainak alakulása között általa megállapított összefüggést téves ténybeli alapra helyezte, mivel nem vette figyelembe a szóban forgó 17 terméktípust, ugyanis nem zárható ki, hogy e terméktípusok „nem elhanyagolható mértékben járultak hozzá a mintában szereplő uniós gyártók árainak csökkenéséhez”.
128. Ebből az következik, hogy a Törvényszék alapvetően azt rója a Bizottság terhére, hogy az elemzése során nem vette figyelembe azt, hogy e 17 terméktípus (ára) – amelyek tekintetében nem lehetett meghatározni az alákínálási különbözetet – hozzájárulhatott az uniós gyártók árainak alakulásához, amely hozzájárulást a Bizottság a hasonló termék egészére vonatkozóan számította ki.
b)      Köteles‑e a Bizottság az árra gyakorolt hatás elemzése keretében minden esetben figyelembe venni az uniós gazdasági ágazat hasonló termék meghatározásába tartozó valamennyi terméktípusát?
129. Ebben az összefüggésben mindenekelőtt azt a kérdést kell feltenni, hogy – amint az a megtámadott ítélet 71. pontjából kitűnni látszik – köteles‑e a Bizottság a dömpingelt behozatal árra gyakorolt hatásának elemzése keretében minden esetben figyelembe venni az uniós gazdasági ágazat által értékesített valamennyi terméktípust, különösen akkor, ha e vizsgálat az áralákínálás megállapításával történik.
130. A Törvényszék a megtámadott ítélet 71. pontjában szereplő elvi kijelentésének alátámasztása céljából hivatkozott a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentésének 5.180. pontjára, amelyben e testület úgy vélte, hogy a szóban forgó ügyben a kínai hatóságoknak „a dömpingelt behozatal áralákínálásának jelentős voltát a »belföldi termelés azon arányával« összefüggésben kellett értékelniük, »amelynek vonatkozásában az áralákínálás nem nyert megállapítást«”.
131. A Törvényszék e megállapítás hatályát analógia útján kiterjesztette a jelen ügyre és – miután a megtámadott ítélet 70. pontjában előzetesen megállapította, hogy a szóban forgó 17 terméktípus vonatkozásában az „áralákínálás” nem „nyert megállapítást” –, a 71. pontban ebből azt a fent említett elvet vonta le, amely szerint a hasonló termék egy része nem zárható ki az árra gyakorolt hatás vizsgálatából.
132. Nem vagyok azonban meggyőződve arról, hogy a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentésének e pontjából olyan általános jellegű elv vezethető le, mint amelyet a Törvényszék megállapított. Ezt a pontot ugyanis a WTO fellebbezési testülete által vizsgált ügy kontextusában kell értelmezni. Ahogyan az a fenti 75. pontból kitűnik, ez az ügy olyan helyzetre vonatkozott, amelyben a kínai hatóságok nem elemezték, így nem is állapították meg az áralákínálást a belföldi értékesítéseket összpontosító A szintű szegmensbe tartozó termékek tekintetében, hanem pusztán e szegmensre is kiterjesztették az alákínálásra vonatkozóan a dömpingelt behozatalt összpontosító B és C szintű szegmensek vonatkozásában tett megállapításokat.
133. Ebből az következik, hogy a fellebbezési testület az említett pontban azt kívánta jelezni, hogy a kínai hatóságok egy ilyen igen sajátos helyzetben, amelyben a belföldi értékesítések erősen egy szegmensben (A szint) összpontosultak és a dömpingelt behozatal más szegmensekben (B és C szint) összpontosult, nem szorítkozhattak arra, hogy a B és C szintek esetében tett, alákínálásra vonatkozó megállapításokat az A szintű szegmensbe tartozó termékekre is kiterjesztik.
134. Ezen üggyel ellentétben a Bizottság a jelen ügyben a „belföldi termelés egy hányadát” az áralákínálás megállapításából nem célszerűségi okokból zárta ki, hanem – amint azt a Törvényszék maga is elismeri – a minta és a mérlegelési mozgásterének gyakorlása révén kiválasztott elemzési módszer miatt nem volt abban a helyzetben, hogy e termékek vonatkozásában kiszámítsa az alákínálási különbözetet.(61)
135. Következésképpen álláspontom szerint a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentésének szóban forgó pontja nem alapozhat meg olyan általános elvet, mint amely a megtámadott ítélet 71. pontjában szereplő azon megállapításból vezethető le, amely szerint a Bizottságnak az áralákínálásra és az árra gyakorolt hatásra vonatkozó elemzésében mindig figyelembe kell vennie az uniós gazdasági ágazat által értékesített és a meghatározás szerinti hasonló termék körébe tartozó valamennyi terméktípust.
136. A Hubei Xinyegang mindazonáltal előadja, hogy ez az elv megfelel a Bíróság által a Changshu City ítéletben alkalmazott megközelítésének. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság az említett ítéletben megállapította, hogy az alaprendelet 2. cikkének (11) bekezdése a szövegére, a céljára és azon összefüggésekre tekintettel, amelyekbe illeszkedik, nem értelmezhető akként, hogy lehetővé teszi az érintett termékek bizonyos típusaira vonatkozó ügyleteknek a dömpingkülönbözet kiszámításakor történő kizárását, éppen ellenkezőleg, e rendelkezésből az következik, hogy az uniós intézmények ezen ügyletek összességét kötelesek figyelembe venni a számításkor.(62)
137. E tekintetben mindazonáltal úgy vélem, hogy az alaprendelet 2. cikke (11) bekezdésének a Bíróság által ebben az ítéletben a dömpingkülönbözet kiszámítása szempontjából követett értelmezése nem feltétlenül ültethető át automatikusan az áralákínálásnak az alaprendelet 3. cikkének (2) és (3) bekezdése szerinti vizsgálatára. Már a szó szerinti értelmezés szempontjából rá kell mutatni arra, hogy a két rendelkezést alapvetően eltérő módon fogalmazták meg. Az alaprendelet 2. cikkének (11) bekezdése ugyanis kifejezetten előírja, hogy az „összes exportügylet árát”(63) figyelembe kell venni. Úgy tekinthető tehát, hogy annyiban, amennyiben az említett rendelet 3. cikke (2) és (3) bekezdésének rendelkezései eltérően vannak megfogalmazva, azok ebben az elemzésben nem feltétlenül követelik meg a hasonló termék uniós gazdasági ágazat általi valamennyi értékesítésének figyelembevételét.
138. Egyébiránt úgy tűnik, hogy ez a dömpingkülönbözet kiszámítása és az alákínálás meghatározása mögött meghúzódó eltérő gondolatmenetnek is megfelel. Míg ugyanis a dömpingkülönbözet kiszámítása rendszerint(64) ugyanazon vállalkozás, vagyis az exportáló gyártó belföldi értékesítéseinek és exportjának figyelembevételével történik, az áralákínálás meghatározása a különböző gyártók értékesítései (vagyis az exportáló gyártók dömpingelt behozatala és az uniós gazdasági ágazat belföldi értékesítései) közötti összehasonlítást feltételezi.
139. A fenti elemzésből következik, hogy sem a fellebbezési testület Törvényszék által alapul vett „HP‑SSST” jelentése, sem pedig a Hubei Xinyegang által hivatkozott Changshu City ítélet nem alapozhatja meg azt az elvet, amely szerint a Bizottság az áralákínálás, általánosabban pedig a dömpingelt behozatal árra gyakorolt hatásának elemzése során mindig és minden körülmények között köteles figyelembe venni az uniós gyártók valamennyi hasonló terméktípusra vonatkozó összes értékesítését.
140. A fentiek alapján azonban szükségesnek tartom a következő megfontolásokat.
141. Először is, ahogyan az a fenti 28. és 67. pontban megállapítást nyert, az alaprendelet 3. cikkének (2) bekezdéséből az következik, hogy a Bizottság köteles tárgyilagosan megvizsgálni a behozatalnak az Unió piacán lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatását. Nem zárható ki tehát, hogy bizonyos körülmények között e vizsgálat tárgyilagosságának biztosítása érdekében ténylegesen figyelembe kell venni az uniós gazdasági ágazat termékeinek összes értékesítését.
142. Másodszor, amint az magából az alaprendelet 3. cikke (2) és (3) bekezdésének szövegéből következik, a szóban forgó elemzés előfeltételezi a behozatal Unió piacán lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatásának vizsgálatát. Ahogyan arra a fenti 35. pontban rámutattam, a jelen ügyben nem vitatott, hogy e vizsgálatot a szóban forgó terméknek a mintában szereplő kínai exportőrök által végzett összes behozatalára tekintettel végezték el.
143. Harmadszor, amint arra a fenti 28. és 29. pontban emlékeztettem, az alaprendelet 3. cikke nem ír elő konkrét elemzési módszert sem a kár fennállásának, sem konkrétabban az áralákínálásnak a megállapítására_árgyilagosságataniuk azt az elemzési módszert, amelyet a szóban forgó vizsgálat sajátosságai alapján a legalkalmasabbnak tartanak az árra gyakorolt hatás meghatározására.
144. Negyedszer, a jelen ügyben egyrészt a vitatott rendeletből az következik, a Bizottság úgy döntött, hogy az alaprendelet 17. cikkének megfelelően(65) mintavételt alkalmaz mind a kínai exportáló gyártók, mind pedig az uniós gyártók tekintetében. Ez a mintavétel, amellyel kapcsolatban az ítélkezési gyakorlatban elismerést nyert bizonyos mérlegelési mozgástér fennállása,(66) a jelen ügyben nem vitatott.
145. Másrészt, amint arra a fenti 33., 34., 90. és azt követő pontokban már rámutattam, a jelen ügyben a Bizottság úgy döntött, hogy a fent említett mérlegelési mozgástér gyakorlásával a termékkód‑módszert alkalmazza az áralákínálás meghatározásához. E módszer, amelyet szintén nem vitattak, többek között annak biztosítására irányult, hogy a különböző vállalkozásoktól származó és összehasonlítandó termékek ára összehasonlítható legyen. Ezen összehasonlíthatóság biztosítása érdekében a különböző termékkódok meghatározása – amint arra már rámutattam – a termékek fizikai és műszaki jellemzőin alapult. Ugyanakkor, amint arra az ArcelorMittal és társai helyesen hivatkoznak, az ilyen rendszer alkalmazása olyan kompromisszumot feltételez, amely egyrészt az árak említett összeegyeztethetőségének biztosítása, másrészt pedig annak szükségessége között áll fenn, hogy a lehető legtipikusabb eredmény elérése érdekében a behozatalt és a belföldi értékesítéseket a lehető legnagyobb számban lehessen összehasonlítani. Ebből a szempontból minél részletesebb a termékkód, annál inkább összehasonlíthatók a termékkód alá tartozó importált és belföldi termékek. Ugyanakkor minél részletesebb a termékkód, annál nagyobb annak a kockázata, hogy bizonyos termékeknek (termékkódoknak) nincs megfelelőjük, ezért azokat nem lehet figyelembe venni az elemzés során. A jelen ügyben megállapítást nyert, hogy a Bizottság által kidolgozott termékkód‑módszer alkalmazása igen nagy mértékű összehasonlíthatóságot tett lehetővé, mivel a dömpingelt behozatal 100%‑át összehasonlították a mintában szereplő vállalkozások belföldi értékesítéseinek 92%‑ával. Ahogyan arra már rámutattam, ez a módszer nem vitatott.
146. E megfontolások tükrében kell elemezni a Törvényszék által a Bizottság terhére rótt hibát.
c)      A Törvényszék által a Bizottság terhére rótt tévedésről
147. A megtámadott ítélet 76. pontjából kitűnik, hogy a Törvényszék azt rótta a Bizottság terhére, hogy az nem vett figyelembe minden, a jelen ügyben releváns adatot az áralákínálás és a dömpingelt behozatal Unió piacán lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatásának vizsgálata során.
148. A megtámadott ítéletnek a fenti 113. és 127. pontban hivatkozott 73. és 74. pontjából kitűnik, hogy a második kifogást illetően a 17 terméktípus értékesítési árának – amely 17 terméktípusra vonatkozóan nem lehetett áralákínálást megállapítani – a hasonló termék egésze mintában szereplő uniós gyártók általi értékesítése árának csökkenésére gyakorolt hatásával kapcsolatos adatok azok a releváns adatok, amelyeket a Bizottság tévesen nem vett figyelembe. Ahogyan arra a fenti 128. pontban rámutattam, a Törvényszék alapvetően azt rótta a Bizottság terhére, hogy az áralákínálásra és az árra gyakorolt hatásra vonatkozó elemzésében nem vette figyelembe azt, ahogyan az említett 17 terméktípus értékesítése hozzájárulhatott az uniós gyártók árainak alakulásához a teljes egészében vizsgált hasonló termék vonatkozásában.
149. E tekintetben azonban rámutatok egyrészt arra, hogy – amint azt a fenti 142. pontban megjegyeztem – az alaprendelet 3. cikke (2) és (3) bekezdésének szövegéből kifejezetten az következik, hogy az árra gyakorolt hatások elemzése a dömpingelt behozatalnak az Unió piacán lévő hasonló termék árára gyakorolt hatására vonatkozik, nem pedig a hasonló termékek egy része árának hatására. A jelen ügyben azonban a Törvényszék azt rótta a Bizottság terhére, hogy az megsértette e rendelkezéseket azáltal, hogy nem a behozatal hatását (amelyek 100%‑át az elemzés során figyelembe vették), hanem a 17 terméktípus uniós gyártók általi értékesítésének hatását nem vette figyelembe.
150. Másrészt e kifogás arra vonatkozik, hogy állítólagosan nem vizsgálták meg, hogy a hasonló termék egésze árának csökkenését nem „nem elhanyagolható mértékben” okozta‑e a szóban forgó 17 terméktípus árának csökkenése. Ez azt jelenti, a Bizottságnak meg kellett volna bizonyosodnia arról, hogy e 17 terméktípus ára aránytalan mértékben járult‑e hozzá a hasonló termék egésze árának csökkenéséhez az így vizsgált hasonló terméket érintő következményekhez képest, amelyek az olyan további 49 terméktípus árának csökkenéséből erednek, amelyek tekintetében az alákínálás megállapítást nyert.
151. Mindazonáltal, ahogyan arra az Arcelor Mittal és társai helyesen rámutattak, a szóban forgó 17 terméktípus árának aránytalan csökkenése kizárólag két okból lehetséges: a dömpingelt behozatal e termékekre gyakorolt aránytalan hatása miatt, vagy az említett behozataltól eltérő egyéb belső vagy külső tényezők hatása miatt. Ebben az összefüggésben azonban az egyik a kettő közül. Az első esetben ez az aránytalan csökkenés azt jelentené, hogy a dömpingelt behozatal e 17 terméktípus árára még jelentősebb hatást gyakorolt, mint amelyet a Bizottság az olyan termékek esetében határozott meg, amelyek tekintetében az alákínálás megállapítást nyert. Ebben az esetben azonban az uniós piacra történő behozatal folytán a hasonló termék árára gyakorolt káros hatás fennállására vonatkozó következtetést bizonyosan nem lehet tévesként megkérdőjelezni. A második esetben viszont e termékek árának aránytalan csökkenése „az uniós gazdasági ágazatnak egyidejűleg kárt okozó [behozataltól eltérő] egyéb tényezők” hatásának tudható be. Mindazonáltal, amint azt a Bizottság előadta, ezen egyéb tényezők vizsgálata az alaprendelet 3. cikkének (7) bekezdésében előírt „be nem tudhatósági” elemzés körébe tartozik, amely rendelkezés megsértésére a Hubei Xinyegang nem hivatkozott, így nem igazolhatja a keresetének történő helyt adást.(67)
152. E 17 terméktípust illetően arra is rá kell mutatnom, hogy álláspontom szerint téves a Törvényszék által a megtámadott ítélet 71. pontjának végén – a megtámadott ítélet 70. pontjában szereplő megállapítás alapján – levont következtetés, amely szerint a szóban forgó 17 terméktípus tekintetében nem történt áralákínálás. Ugyanis, amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 69. pontjában maga is rámutatott, a mintavétel és a termékkód‑módszer választása miatt nem lehetett kiszámítani az alákínálási különbözetet e terméktípusok tekintetében.(68) Ez azonban nem jelenti azt, hogy e 17 terméktípus nem képezte alákínálás tárgyát. Nem kizárt ugyanis, hogy más kínai exportőrök, amelyek nem szerepeltek a mintában, e 17 terméktípust az uniós gyártókéhoz képest jelentősen alacsonyabb áron importálták.(69) E megállapítás csak a Bizottság által a mérlegelési mozgástere keretében alkalmazott módszer egyébként nem vitatott megválasztása miatt nem volt lehetséges.
153. A fentiekből következik, hogy álláspontom szerint a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 68–76. pontjában szereplő elemzése szintén téves jogalkalmazáson alapul, következésképpen a Törvényszék az ítélet e részét is az alaprendelet 3. cikke (2) és (3) bekezdésének téves értelmezésére alapította.
D.      A bírósági felülvizsgálat terjedelmének téves meghatározására alapított hatodik jogalapról
1.      A felek érvei
154. Az ArcelorMittal és társai által támogatott Bizottság által felhozott hatodik jogalap három részre oszlik. Az első részben a Bizottság azt rója a Törvényszék terhére, hogy az ultra petita határozott, amikor az elsőfokú eljárásban előterjesztett keresetben szereplő első és második jogalapot átminősítette, ezáltal a jogvitát az említett keresetlevélben meghatározott szigorú határokon túlra terjesztette ki. A Hubei Xinyegang ugyanis nem vitatta a tényállás meghatározását, azzal azonban, hogy megkérdőjelezte azt a módot, ahogyan a Bizottság a mérlegelési mozgásterét gyakorolta, vitatta a tényállás értékelését.
155. A második részben a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 34., 35. és 45. pontjában tévesen határozta meg az általa elvégzendő bírósági felülvizsgálat mértékét. A megtámadott ítéletben a „tényállás megállapítása” fogalmának tág értelmezésére támaszkodott, amelyet az ítélkezési gyakorlat nem támaszt alá, és amely nem egyeztethető össze a bírósági felülvizsgálatnak az állandó ítélkezési gyakorlatban elismert terjedelmével. A Törvényszék teljes körű bírósági felülvizsgálatot alkalmazott, miközben a nyilvánvaló hiba kritériumát kellett alkalmazni.
156. A harmadik részben a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék jogilag tévesen minősítette a tényállást. Még ha a bírósági felülvizsgálat Törvényszék által meghatározott mértéke megfelelő is lenne, ami nem áll fenn, a Bizottság annak eleget tett, mivel a vizsgálat során összegyűjtötte mindazokat az adatokat, amelyek a piaci szegmensenkénti elemzés elvégzéséhez és a vitatott 17 termékkód értékeléséhez szükségesek.
157. Az első részt illetően a Hubei Xinyegang arra hivatkozik, hogy az elsőfokú eljárásban előterjesztett keresetlevél egyszerű olvasatából az következik, hogy a Törvényszék nem minősítette át az általa felhozott jogalapokat, hanem pusztán helyt adott azoknak. A második részt illetően előadja, hogy a Törvényszék a Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően, helyesen alkalmazta a bírósági felülvizsgálatot. A harmadik résszel kapcsolatban azt állítja, hogy még ha igaz is, hogy a Bizottság összegyűjtötte az elemzéshez szükséges valamennyi adatot, ez nem tűnik ki sem a vitatott rendeletből, sem pedig a Törvényszék elé terjesztett adatokból.
2.      Elemzés
158. Ami mindenekelőtt a jelen jogalap első részét illeti, egyetértek a Hubei Xinyeganggal abban, hogy az elsőfokú eljárásban előterjesztett keresetlevél olvasatából az következik, hogy a Törvényszék a megtámadott ítéletben ténylegesen helyt adott az alaprendelet 3. cikke (2), (3) és (6) bekezdésének megsértésére alapított, általa felhozott jogalapoknak anélkül, hogy azokat átminősítette volna. Álláspontom szerint a jelen jogalap első részét tehát el kell utasítani.
159. Ez azonban nem jelenti azt, hogy a Törvényszék ezáltal – amint arra a Bizottság a második részben hivatkozik – ne alkalmazhatta volna téves mértékben a bírósági felülvizsgálatot.
160. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós gazdasági ágazatot érő kár fennállásának megállapítása összetett gazdasági helyzetek értékelését feltételezi, és így az ilyen értékelés bírósági felülvizsgálatának az eljárási szabályok betartásának, a vitatott módszer végrehajtásához kiválasztott tények tényszerű pontosságának, e tények értékelése során a nyilvánvaló mérlegelési hiba kizárásának, illetve a hatáskörrel való visszaélés kizárásának vizsgálatára kell korlátozódnia. Ez a helyzet különösen a dömpingellenes vizsgálatban azon tényezők meghatározását illetően, amelyek az uniós gazdasági ágazatnak kárt okoznak.(70)
161. E tekintetben Bíróság azt is megállapította, hogy azon bizonyítékok Törvényszék általi felülvizsgálata, amelyekre az uniós intézmények megállapításaikat alapítják, nem minősül olyan új tényértékelésnek, amely az intézmények tényértékelése helyébe lép. E felülvizsgálat nem veszi át ezen intézményeknek a kereskedelempolitika területén fennálló széles mérlegelési mozgásterét, hanem annak megállapítására korlátozódik, hogy ezen elemek alátámaszthatják‑e az intézmények következtetéseit. Következésképpen a Törvényszéknek nem csupán a hivatkozott bizonyítékok tárgyi valószerűségét, megbízhatóságát és következetességét kell vizsgálnia, hanem azt is ellenőriznie kell, hogy a bizonyítékok tartalmazzák‑e az adott összetett helyzet értékeléséhez figyelembe veendő összes adatot, valamint hogy e bizonyítékok alátámasztják‑e a belőlük levont következtetéseket.(71)
162. Ezenkívül az EUMSZ 263. cikk szerinti jogszerűségi vizsgálat keretében az uniós bíróság semmi esetre sem helyettesítheti a megtámadott jogi aktus kibocsátójának indokolását a saját indokolásával.(72)
163. A jelen ügyben először is rámutatok arra, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 34. pontjában egy, az állandó ítélkezési gyakorlatában(73) átvett megfogalmazásra hivatkozott, amely lényegében a Bíróságnak a fenti 160. és 161. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatában kinyilvánított elvekre vonatkozik. E megfogalmazás azonban tartalmaz egy olyan mondatot, amely nem szerepel a Bíróság említett ítélkezési gyakorlatában, nevezetesen, hogy „[e] korlátozott bírósági felülvizsgálat nem jelenti azt, hogy az uniós bíróság nem vizsgálhatja felül gazdasági jellegű adatoknak az intézmények általi értelmezését”. Úgy tűnik, hogy ez a mondat egyértelműen a versenyügyekben gyakorolt bírósági felülvizsgálat terjedelmére vonatkozó ítélkezési gyakorlatból ered.(74) Mindazonáltal nem hiszem, hogy a Bíróság által a versenyjog területén végzett bírósági felülvizsgálat terjedelmének meghatározása automatikusan átültethető lenne a dömpingellenes ügyekre. E két ügykör – bár mindkettő gazdasági jellegű –a vállalkozások magatartására vonatkozik, és mindkettő az Unió kizárólagos hatáskörébe tartozik, mindazonáltal jelentős eltéréseket mutat. Közelebbről, egyrészt az intézmények a két területen meglehetősen eltérő vizsgálati jogkörökkel rendelkeznek és a versenyjog területétől eltérően a dömpingellenes ügyekben az alaprendelet nem ruház a Bizottságra olyan vizsgálati jogkört, amely lehetővé tenné számára, hogy a társaságokat a vizsgálatban való részvételre vagy információk szolgáltatására kényszerítse.(75) Másrészt az intézményeket a dömpingellenes ügyekben megillető mérlegelési mozgástérnek főszabály szerint szélesebbnek kell lennie, mivel – amint az az ítélkezési gyakorlatból kifejezetten kitűnik – a versenyjogi ügyektől eltérően nemcsak a gazdasági helyzetek összetettségét, hanem a politikai helyzetek összetettségét is figyelembe kell venni.(76)
164. Másodszor emlékeztetni kell arra, hogy – amint arra a Törvényszék rámutatott, és amint arra a fenti 28. pontban emlékeztetettem – az alaprendelet 3. cikke nem ír elő konkrét elemzési módszert sem a kár fennállásának, sem konkrétabban az áralákínálásnak a megállapítására. Ezen elemzés elvégzésének pontos módszerére vonatkozó előírás hiányában, amely összetett gazdasági helyzetek értékelését feltételezi, a Bizottság még inkább mérlegelési mozgástérrel rendelkezik.
165. Ebben az összefüggésben álláspontom szerint célszerű kiemelni, hogy bár – amint az a Bíróságnak a fenti 161. pontban hivatkozott állandó ítélkezési gyakorlatából kitűnik – a Törvényszéknek meg kell vizsgálnia, hogy a Bizottság rendelkezésére álló bizonyítékok tartalmazzák‑e az adott összetett helyzet értékeléséhez figyelembe veendő összes releváns adatot, ezen értékelés során a Törvényszék nem lépheti túl a korlátozott bírósági felülvizsgálat határait, így a Bizottság értékelését nem válthatja fel a saját értékelésével. Abból a megállapításból, hogy a Bizottság nem rendelkezett valamennyi releváns adattal, arra kell következtetni, hogy ezen intézmény nyilvánvaló értékelési hibát követett el. Másként fogalmazva, a fenti 161. pontban említett ítélkezési gyakorlatot az 160. pontban említett ítélkezési gyakorlat tükrében kell értelmezni. Ebből az következik, hogy a jelen ügyben vitatotthoz hasonló rendelet megsemmisítése céljából az uniós bíróságnak meg kell állapítania, hogy az összetett gazdasági helyzet értékeléséhez releváns adatok esetleges elégtelensége a Bizottság nyilvánvaló értékelési hibáját eredményezte.
166. Harmadszor, és a fenti megfontolásokra tekintettel úgy vélem, hogy néhány pontosítást kell tenni az intézmények számára elismert, fent említett mérlegelési mozgástér terjedelmét illetően. Az összetett gazdasági helyzet értékeléséhez releváns adatok elégséges jellegének megállapítása és az alkalmazott elemzési módszer megkérdőjelezése közötti határvonal ugyanis meglehetősen vékony.
167. E tekintetben úgy vélem, hogy a jelen ügyben fennállóhoz hasonló helyzetben e mérlegelési mozgástér kiterjed legalábbis az elemzési módszer kiválasztására, az összegyűjtendő adatokra és bizonyítékokra, az alákínálási különbözet meghatározásához alkalmazandó számítási módokra, valamint a gyűjtött adatok értelmezésére és értékelésére vonatkozó határozatokra. E kérdések összességét illetően a nyilvánvaló hiba mércéjét kell alkalmazni, és az uniós bíróság által elvégzendő bírósági felülvizsgálat korlátozott.
168. A jelen ügyet a fenti megfontolások tükrében vizsgálva a fenti 59. és 60. pontból az következik, hogy a Törvényszék által a Bizottsággal szemben felhozott első kifogás egyrészt abban áll, hogy az a termékkód‑módszer alkalmazása ellenére nem vette figyelembe a piac szegmentációját az áralákínálás, általánosabban pedig az árakra gyakorolt hatások elemzése során, másrészt pedig abban, hogy nem végzett kiegészítő elemzést annak ellenőrzésére, hogy az uniós gazdasági ágazat hasonló terméke árának csökkenése összességében véve nem olyan piaci szegmensben bekövetkező dinamikákból eredt, amelyben a dömpingelt behozatalnak a nem jelentős volumene vagy nem jelentős alákínálás miatt nem volt jelentős hatása.
169. A fenti 128. pontból kitűnik, hogy a Törvényszék a második kifogás keretében azt rótta a Bizottság terhére, hogy az elemzése során nem vette figyelembe azt, hogy e 17 terméktípus ára – amely terméktípusok tekintetében nem lehetett meghatározni az alákínálási különbözetet – hozzájárulhatott az uniós gyártók árainak alakulásához, amely hozzájárulást a Bizottság a hasonló termék egészére vonatkozóan számította ki.
170. E két állítólagos elemzési hiba miatt állapította meg a Törvényszék a megtámadott ítélet 76. pontjában, hogy a Bizottság nem vette figyelembe a jelen ügy valamennyi releváns adatát.
171. E tekintetben rámutatok egyrészt arra, hogy e kifogások a Törvényszék részéről az áralákínálás Bizottság által végzett elemzésébe való beavatkozás meglehetősen magas fokára utalnak, ami álláspontom szerint nehezen egyeztethető össze a bírósági felülvizsgálatnak a fenti 160. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatban előírt korlátozott mértékével. E tekintetben rámutatok többek között arra is, hogy – amint az a megtámadott ítélet 53. pontban kezdődő szakaszának címéből is kitűnik – a Hubei Xinyegang által első fokon felhozott és a Törvényszék által elfogadott első jogalap második része a Bizottság által az áralákínálás vizsgálatára alkalmazott módszer megkérdőjelezésére irányult, ami – ahogyan arra a fenti 167. pontban rámutattam – álláspontom szerint kétségtelenül a Bizottságot e téren megillető széles mérlegelési mozgástérbe tartozik.
172. Másrészt rámutatok arra, hogy a Törvényszék egyáltalán nem állapította meg, hogy a jelen ügy valamennyi releváns adata figyelembevételének állítólagos elmulasztása a Bizottság nyilvánvaló hibájához vezetett. Ebből következik, hogy álláspontom szerint a Törvényszék nem alkalmazta az ítélkezési gyakorlat által a bírósági felülvizsgálat jelen ügyhöz hasonló ügyben történő gyakorlásához megkövetelt mértéket.
173. A fenti megfontolások összességére tekintettel úgy vélem, hogy a hatodik fellebbezési jogalapnak is helyt kell adni.
E.      A fellebbezéssel kapcsolatos következtetés
174. A fenti 109._110., 153. és 173. pontból az következik, hogy álláspontom szerint mind az ítéletnek a Törvényszék által vitatott első kifogásra vonatkozó része (59–67. pont és 77–79. pont), mind pedig a megtámadott ítéletnek a második kifogásra vonatkozó része (68–76. pont) téves jogalkalmazáson alapul. Ebből az következik, hogy a megtámadott ítéletet hatályon kívül kell helyezni abban a részében, amelyben a Törvényszék a Hubei Xinyegang által első fokon felhozott első jogalapot elemezte.
175. Mivel – amint az a megtámadott ítélet 88. pontjából kitűnik – a Törvényszék a Hubei Xinyegang által első fokon felhozott második jogalapnak kizárólag az első jogalap elemzése keretében tett megállapítások alapján adott helyt, amint arra a Bizottság hivatkozik, a megtámadott ítéletnek a második jogalap elemzésére vonatkozó részét is (82–89. pont), következésképpen pedig a megtámadott ítéletet is teljes egészében hatályon kívül kell helyezni.
VI.    A Törvényszékhez benyújtott keresetről
176. Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének első bekezdése szerint a Törvényszék határozatának hatályon kívül helyezése esetén, ha a per állása megengedi, az ügyet maga a Bíróság is érdemben eldöntheti.
177. Úgy vélem, hogy ez a helyzet a Hubei Xinyegang által a Törvényszék előtt felhozott és a megtámadott ítélet 24., 25. és 82. pontjában összefoglalt első és második jogalapot illetően. A fenti megfontolások összességéből ugyanis az következik, hogy a Törvényszék megállapításával ellentétben a Hubei Xinyegang által az első két jogalap keretében előadott érvek nem bizonyítják, hogy a Bizottság nyilvánvaló hibát követett volna el az áralákínálásnak és a dömpingelt behozatalnak az Unió piacán lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatásának elemzése során.
178. Ezzel szemben úgy vélem, hogy a per állása nem engedi meg, hogy a Bíróság döntést hozzon a harmadik és negyedik jogalapról, amelyeket a Törvényszék a megtámadott ítéletben nem elemzett, és amelyek tekintetében nem zárható ki, hogy további bizonyításfelvételre van szükség. Ilyen körülmények között úgy vélem, hogy az ügyet vissza kell utalni a Törvényszék elé, hogy az határozzon e többi jogalapról.
VII. A költségekről
179. A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság maga hoz a jogvita kapcsán végleges határozatot, a Bíróság határoz a költségekről. Mivel a jelen ügyben nem ez a helyzet, a Bíróság a költségekről jelenleg nem határoz.
VIII. Végkövetkeztetés
180. A fenti megfontolások tükrében azt javasolom, hogy a Bíróság a következőképpen határozzon:
–      a Bíróság az Európai Unió Törvényszékének 2019. szeptember 24‑i Hubei Xinyegang Special Tube kontra Bizottság ítéletét (T‑500/17, nem tették közzé, EU:T:2019:691) hatályon kívül helyezi;
–      a Bíróság a Hubei Xinyegang Special Tube által első fokon felhozott első és második jogalapot elutasítja;
–      a Bíróság az ügyet visszautalja a Törvényszék elé, hogy az hozzon határozatot a fennmaradó jogalapokról;
–      a Bíróság a költségekről jelenleg nem határoz.
1      Eredeti nyelv: olasz.
2      T‑500/17, nem tették közzé, EU:T:2019:691.
3      A Kínai Népköztársaságból származó egyes varrat nélküli, kör keresztmetszetű, 406,4 mm‑t meghaladó külső átmérőjű, vasból (de nem öntöttvasból) vagy acélból (de nem rozsdamentes acélból) készült csövek behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről szóló, 2017. május 11‑i (EU) 2017/804 bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2017. L 121., 3. o.).
4      HL 2016. L 176., 21. o.
5      HL 2016. L 305., 1. o.
6      HL 1994. L 336., 103. o.
7      Lásd a megtámadott ítélet 48–52. pontját.
8      Lásd a megtámadott ítélet 59–67. pontját.
9      Lásd a megtámadott ítélet 82–89. pontját.
10      Lásd különösen a megtámadott ítélet 88. pontját.
11      A Törvényszék hetedik tanácsa elnökének 2018. január 24‑i végzése. Lásd a megtámadott ítélet 12. pontját.
12      Lásd a megtámadott ítélet 59–67. és 77–79. pontját.
13      Lásd a megtámadott ítélet 68–76. pontját.
14      Az alaprendelet 1. cikkének (1) bekezdéséből ugyanis kitűnik, hogy dömpingellenes vám kizárólag akkor vethető ki a dömpingelt termékre, ha e termék szabad forgalomba bocsátása kárt okoz.
15      Lásd a megtámadott ítélet 30. és 54. pontját.
16      E tekintetben lásd: 2015. július 16‑i Bizottság kontra Rusal Armenal ítélet (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, 44–46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
17      Lásd analógia útján: 2003. január 9‑i Petrotub és Republica ítélet (C‑76/00 P, EU:C:2003:4, 56. pont).
18      Lásd analógia útján: 2020. október 6‑i Bizottság kontra Magyarország (Felsőoktatás) ítélet (C‑66/18, EU:C:2020:792, 92. pont).
19      Ahogyan az a fent említett releváns rendelkezések szövegéből kitűnik, az áralákínálás megállapításán kívül az árakra gyakorolt hatás elemzése annak megállapításához vezethet, hogy a dömpingelt behozatal azzal a hatással járt, hogy jelentős mértékben leszorította az árakat vagy jelentős mértékben megakadályozta az olyan áremeléseket, amelyek egyébként bekövetkeztek volna.
20      Lásd ebben az értelemben a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentésének 5.158. és 5.161. pontját (ahol egyéb hivatkozások találhatók). Ezen elveket a Törvényszék lényegében megismétli a megtámadott ítélet 32. és 56. pontjában.
21      Lásd a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentésének 5.141. pontját (a 340. lábjegyzetben szereplő egyéb hivatkozások). Lásd még a megtámadott ítélet 33. pontját.
22      Lásd: a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentésének 5.180. pontját.
23      Lásd többek között: 2019. szeptember 19‑i Trace Sport ítélet (C‑251/18, EU:C:2019:766, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
24      2019. július 10‑i Caviro Distillerie és társai kontra Bizottság ítélet (C‑345/18 P, nem tették közzé, EU:C:2019:589, 15. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
25      Lásd a megtámadott ítélet 33. pontját.
26      Az ideiglenes rendelet (19) preambulumbekezdése, amelyet a vitatott rendelet 28. pontja megerősített.
27      Lásd a vitatott rendelet (22), (25) és (108) preambulumbekezdését.
28      A jelen ügyben a következő jellemzőket vették figyelembe: terméktípus, külső átmérő, falvastagság, edzés és megeresztés, hossz, csővégződés és tesztelés. Lásd a vitatott rendelet (24) preambulumbekezdését.
29      Lásd a vitatott rendelet (24) preambulumbekezdését.
30      A vitatott rendelet (69) preambulumbekezdése és a megtámadott ítélet 37. pontja.
31      A megtámadott ítélet 37. pontja.
32      Lásd a megtámadott ítélet 38. pontját.
33      2015. szeptember 10‑i Fliesen‑Zentrum Deutschland ítélet (C‑687/13, EU:C:2015:573).
34      Ahogyan az a fenti 43. és 46. pontból kitűnik, a felek eltérően értelmezik a megtámadott ítéletet.
35      Lásd a megtámadott ítélet 65. pontját és a fenti 37. pontot.
36      Az ilyen kötelezettség fennállásának kérdését a Bizottság az első fellebbezési jogalapjának első részében vitatja.
37      Lásd a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentése 5.180. pontjának első mondatát.
38      Lásd a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentésének 5.180. pontját.
39      Lásd a fenti 28. pontot.
40      Lásd a Shanghai Teraoka ítéletben szóban forgó, a Kínai Népköztársaságból, a Koreai Köztársaságból és Tajvanból származó elektronikus mérlegek (REM) behozatalára végleges dömpingellenes vám kivetéséről szóló, 2000. november 27‑i 2605/2000/EK tanácsi rendelet (HL 2000. L 301., 42. o.; magyar nyelvű különkiadás: 11. fejezet, 34. kötet, 282. o.) (96) preambulumbekezdését.
41      Lásd a Shanghai Teraoka ítélet 121. pontját.
42      Lásd a Shanghai Teraoka ítélet 127. pontját.
43      Lásd a Shanghai Teraoka ítélet 129. pontját.
44      Lásd a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentésének 5.179–5181. pontját.
45      Lásd a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentésének 5.178. pontját.
46      Lásd a fellebbezési testület „HP‑SSST” jelentésének 5.181. pontját.
47      Lásd ebben az értelemben: 2015. szeptember 10‑i Fliesen‑Zentrum Deutschland ítélet (C‑687/13, EU:C:2015:573, 75. és 76. pont).
48      2015. szeptember 10‑i Fliesen‑Zentrum Deutschland ítélet (C‑687/13, EU:C:2015:573, 77. pont). Álláspontom szerint az ezen ítéletben és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatban kinyilvánított elvek általános hatállyal bírnak, és azok a Hubei Xinyegang helyzetének a jelen ügyben fennálló állítólagos sajátosságára vonatkozó érvekkel nem kérdőjelezhetők meg.
49      Lásd a vitatott rendeletnek az ideiglenes rendelet (60)–(62) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett (63)–(79) preambulumbekezdését.
50      Lásd többek között például: 2017. június 1‑jei Changmao Biochemical Engineering kontra Tanács ítélet (T‑442/12, EU:T:2017:372, 52. pont); 2016. június 9‑i Growth Energy és Renewable Fuels Association kontra Tanács ítélet (T‑276/13, EU:T:2016:340, 282. pont).
51      E tekintetben lásd még Sharpston főtanácsnok Fliesen‑Zentrum Deutschland ügyre vonatkozó indítványának (C‑687/13, EU:C:2015:349) 113–118. pontjában szereplő megfontolásokat.
52      A fenti 28. lábjegyzetben szerepelnek.
53      Lásd különösen a Bizottság által a Hubei Xinyegang alákínálási különbözetének kiszámítására vonatkozóan benyújtott mellékletet.
54      Lásd a megtámadott ítélet 67. pontját az annak 61. pontjában elvégzett elemzéssel kapcsolatban.
55      E tekintetben mellékesen megjegyzem, a Törvényszék elismerte, hogy a kínálat szempontjából helyettesíthetőség áll fenn, mivel a gyártók könnyen át tudták állítani a termelési eszközeiket az egyik vagy másik szegmensbe tartozó különböző terméktípusok gyártására.
56      Lásd a megtámadott ítélet 67. pontját az annak 62. pontjában elvégzett elemzéssel kapcsolatban.
57      Lásd a megtámadott ítélet 67. pontját az annak 63. pontban elvégzett elemzéssel kapcsolatban.
58      Lásd a fenti 71–74. pontot.
59      A Hubei Xinyegang utal a 2017. április 5‑i Changshu City Standard Parts Factory és Ningbo Jinding Fastener kontra Tanács ítéletre (C‑376/15 P és C‑377/15 P, EU:C:2017:269; a továbbiakban: Changshu City ítélet).
60      Az alaprendelet „Mintavétel” címet viselő 17. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen szól: „(1) Azokban az esetekben, amikor az uniós gyártók/termelők, az exportőrök vagy importőrök, a termékfajták vagy az ügyletek száma nagy, a vizsgálat a kiválasztás időpontjában rendelkezésre álló információk alapján statisztikailag érvényes minták használatával a felek, termékek vagy ügyletek észszerű számára, vagy arra a legnagyobb reprezentatív termelési, eladási vagy exportmennyiségre korlátozható, amely a rendelkezésre álló idő alatt észszerűen megvizsgálható. (2) A felek, termékfajták, illetve ügyletek e mintavételi rendelkezések alapján történő végső kiválasztása a Bizottság hatásköre. A reprezentatív minta kiválasztása érdekében azonban az érintett felek véleményének kikérésével és beleegyezésével kiválasztott minták előnyt élveznek, feltéve, hogy ilyen felek jelentkeznek és a vizsgálat megindításától számított egy héten belül elegendő információt bocsátanak rendelkezésre.”
61      E tekintetben lásd még az alábbi 152. pontot.
62      A Changshu City ítélet 61. pontja.
63      E rendelkezés úgy szól, hogy „a dömpingkülönbözet meglétét a vizsgálati időszak alatt rendszerint a rendes érték súlyozott átlagának az [Unióba] irányuló összes exportügylet árainak súlyozott átlagával való összehasonlítása”. Kiemelés tőlem.
64      Nyilvánvalóan nem ez a helyzet akkor, ha a rendes értéket az alaprendelet 2. cikkének (7) bekezdése értelmében vett analóg ország adatai alapján határozzák meg.
65      Lásd az ideiglenes rendelet (6)–(13) preambulumbekezdését és a vitatott rendelet (6)–(11) preambulumbekezdését.
66      Lásd: 2017. június 15‑i T.KUP ítélet (C‑349/16, EU:C:2017:469, 31. pont).
67      E tekintetben rámutatok arra, hogy e megállapítást nem kérdőjelezi meg a Hubei Xinyegang fenti 119. pontban megismételt érvelése, amely a megtámadott ítélet 86. pontja vitatásának hiányával kapcsolatos. A megtámadott ítélet 76. pontjában ugyanis a Törvényszék azt rótta a Bizottság terhére, hogy az áralákínálás és az árra gyakorolt hatás elemzése során nem vette figyelembe az összes releváns adatot, ennélfogva megsértette az alaprendelet 3. cikkének (2) és (3) bekezdését. A Törvényszék kifogását tehát e rendelkezésekre tekintettel kell értékelni.
68      Így kell értelmezni a Bizottságnak a megtámadott ítélet 70. pontjában szereplő állítását, amely szerint „e 17 terméktípus ára fogalmilag nem »képezte tárgyát a mintában szereplő kínai export alákínálásának«”.
69      Ez szintén megkülönbözteti ezt az ügyet a fellebbezési testület által a „HP‑SSST” jelentésben elbírált ügytől, amelyben a kínai hatóságok az e szegmensbe történő behozatal hiánya miatt, nem pedig a mintavételre vonatkozó döntés és az elemzési módszer megválasztása miatt nem állapítottak meg alákínálást az A szint körébe tartozó termékek tekintetében.
70      2015. szeptember 10‑i Bricmate ítélet (C‑569/13, EU:C:2015:572, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2019. július 10‑i Caviro Distillerie és társai kontra Bizottság ítélet (C‑345/18 P, nem tették közzé, EU:C:2019:589, 15. pont).
71      2018. október 18‑i Gul Ahmed Textile Mills kontra Tanács ítélet (C‑100/17 P, EU:C:2018:842, 64. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
72      2019. július 10‑i Caviro Distillerie és társai kontra Bizottság ítélet (C‑345/18 P, nem tették közzé, EU:C:2019:589, 17. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
73      Lásd többek között: 2014. január 29‑i Hubei Xinyegang Steel kontra Tanács ítélet (T‑528/09, EU:T:2014:35, 53. pont); 2019. június 28‑i Changmao Biochemical Engineering kontra Bizottság ítélet (T‑741/16, nem tették közzé, EU:T:2019:454, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
74      Lásd: 2011. december 8‑i KME és társai kontra Bizottság ítélet (C‑272/09 P, EU:C:2011:810, 94. pont).
75      E tekintetben Mengozzi főtanácsnok EBMA kontra Tanács ügyre vonatkozó indítványa (C‑61/16 P, EU:C:2017:615, 50. pont).
76      Lásd a fenti 29. pontot és a 23. lábjegyzetben hivatkozott állandó ítélkezési gyakorlatot.