62014FJ0031_HU
Felek
Az ítélet indoklása
Rendelkező rész
Felek
Az F‑31/14. sz. ügyben,
az EAK-Szerződésre annak 106a. cikke alapján alkalmazandó EUMSZ 270. cikk alapján,
Philippe Colart, az Európai Parlament tisztviselője (lakóhelye: Bastogne [Belgium]), és az ítélet mellékletében szereplő többi felperes (képviseli: A. Salerno ügyvéd)
felpereseknek,
az Európai Parlament ( képviselik: O. Caisou‑Rousseau és S. Alves, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen
benyújtott keresete tárgyában,
A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK
(második tanács),
tagjai: M. I. Rofes i Pujol elnök, K. Bradley és J. Svenningsen (előadó) bírák,
hivatalvezető: X. Lopez Bancalari tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2014. szeptember 30‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet
Az ítélet indoklása
1. A Törvényszék Hivatalához 2014. március 29‑én érkezett keresetlevelében Ph. Colart és az ítélet mellékletében szereplő többi felperes azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék semmisítse meg az Európai Parlament személyzeti bizottsági választásának a szavazatszámláló bizottság által 2013. november 28‑án közzétett és közölt, majd panaszukat követően jóváhagyott eredményeit.
Jogi háttér
A személyzeti szabályzat
2. Az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) 9. cikkének a jogvita idején hatályos változata rendelkezései szerint:
„(1) Létre kell hozni
a) minden intézményen belül:
– egy személyzeti bizottságot, amely a különböző alkalmazási helyek szerinti részlegekbe szerveződhet;
[…]
amelyek ellátják az e személyzeti szabályzat által rájuk ruházott feladatokat.”
(2) A testületek összetételét és eljárását a [személyzeti szabályzat] II. melléklet[e] rendelkezéseinek megfelelően az egyes intézmények határozzák meg.
[…]”
3. A személyzeti szabályzat II. melléklete 1. cikkének (2) bekezdése szerint:
„A személyzeti bizottság megválasztásának feltételeit, amennyiben az nem helyi részlegekbe szerveződik, illetve a helyi részlegek megválasztásának feltételeit, amennyiben a személyzeti bizottság helyi részlegekbe szerveződik, az intézmény adott alkalmazási helyen dolgozó tisztviselőinek általános ülése állapítja meg. Az intézmény azonban határozhat úgy, hogy a választás feltételeit az intézmény személyzetének általános szavazáson kifejezett akaratával összhangban határozza meg. […]”
A Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat
4. A személyzeti szabályzat II. melléklete alapján a Parlament 2012. február 6‑án elfogadta a személyzeti képviseletre vonatkozó szabályzatot, amelyet a Parlament személyi állománya 2012. április 4‑én általános választáson elfogadott.
5. A Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 8. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1) Az általános ülés [a személyi állomány általános ülése, amely a személyzeti bizottság összes választójából áll] közös javaslatra a választók közül kiválasztott listánként a leköszönő személyzeti bizottság legalább egy képviselőjéből, legalább egy szavazatszámláló tagból, és három szavazatszámláló póttagból álló listákat nevez ki.
(2) A szavazatszámláló tagok és póttagok nem lehetnek személyzeti bizottság tagjai, illetve jelöltek a személyzeti bizottsági választáson […]”
6. A Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 20. cikkének (1) és (2) bekezdése szerint „[a] [szavazatszámláló] bizottság szavazatszámláló tagokból” áll, és „a személyzeti bizottsági választások, valamint a jelen szabályzat alapján szervezett egyéb választások, általános szavazások és egyeztetések szervezéséért és lebonyolításáéért felelős”.
7. A Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 26. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) „A választási eljárást a szavazatszámláló bizottságok szervezik.
(2) A szavazatszámláló bizottságnak legalább [40] munkanap áll a rendelkezésére a választás megszervezésére.
(3) [A] szavazatszámláló bizottság kérésére a [Parlament] [f]őtitkár[a] két megfigyelőt jelölhet ki, az egyiket a [J]ogi szolgálat részéről, aki részt vesz a szavazatszámláló bizottság személyzeti bizottsági választásról folytatott ülésein.”
8. A Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 39. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A szavazatszámlálás befejezésekor a szavazatszámláló bizottság megállapítja és közzéteszi a megválasztottak jegyzékét.
(2) Azon jelöltek nevét, akiket az egyes listákról nem választottak meg, a kapott szavazatok szerinti sorrendben kell a jegyzőkönyvbe felvenni.
(3) A szavazatszámláló bizottság a megválasztottak jegyzékének közzétételét követő legfeljebb [25] munkanapon belül, a jelen szabályzat 42. cikke szerinti esetleges panaszok feldolgozását követően jegyzőkönyvet készít a választási eljárásról.
(4) A jegyzőkönyv és a megválasztottak jegyzékének egy‑egy példányát megküldi a [Parlament] [f]őtitkár[ának], valamint a legidősebb megválasztottnak, és közzéteszi a szavazatszámláló bizottság belső informatikai hálózatára.”
9. A Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 41. cikke értelmében:
„A szavazatszámláló bizottság – az Európai Unió Bírósága előtt indított kereset fenntartásával – kizárólagos hatáskörrel rendelkezik a személyzeti bizottsági választás megszervezésére vonatkozó bármely jogvita vagy panasz elbírálására. A panaszokat a sérelmet okozó határozat, illetve aktus közlésétől számított tíz munkanapon belül, írásban kell benyújtani a szavazatszámláló bizottsághoz. A szavazatszámláló bizottság a kézhezvétel napjától számított tíz munkanapon belül válaszol a panaszokra.”
10. A Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 42. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A választási eljárás lebonyolítására vonatkozó panaszokat a megválasztottak jegyzékének közzétételétől számított tíz munkanapon belül, írásban kell benyújtani a szavazatszámláló bizottsághoz. A szavazatszámláló bizottság a kézhezvétel napjától számított tíz munkanapon belül válaszol a panaszokra.”
11. A Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 45. cikke értelmében a szabályzat felülvizsgálatára a személyzeti bizottság vagy legalább 200 választó az általuk aláírt kérelemmel tehet javaslatot, és ha a javaslatokat az általános ülés jóváhagyja, akkor azokat 20 munkanapon belül a választók általános szavazására kell bocsátani.
12. A Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 47. cikke szerint „[e] rendeletet 2012. június 20‑án terjesztették a Parlament [f]őtitkára elé […], és másolatát megküldték a Parlament [e]lnökének és [e]lnökségének […]”.
A jogvita alapját képező tényállás
13. A felperesek 2013‑ban tagjai voltak a „Solidarité pour les agents et fonctionnaires européens” (a továbbiakban: SAFE) nevű szakszervezetnek. Ph. Colart az elnöki, Ph. Vienne pedig a politikai titkári tisztséget töltötte be.
14. A SAFE tagjainak 2013. június 21‑i rendkívüli közgyűlését követően a szakszervezeten belül nézeteltérés támadt a végrehajtó bizottság összetételét illetően: a SAFE kilenc tagja Ph. Colart vezetésével (a továbbiakban: Colart és társai), ugyanazon a jogcímen, mint a SAFE többi tagjából álló, Ciuffreda által vezetett csoport, magát tartotta az említett szakszervezet legitim képviselőjének. A SAFE tagjainak e két csoportja az uniós bíróság előtt (lásd: a Colart és társai kontra Parlament ügyben hozott végzés, F‑87/13, EU:F:2014:53) és a luxemburgi bíróságok előtt is ellentétes álláspontra helyezkedett abban a kérdésben, hogy melyikük jogosult hozzáférni a Parlament által a SAFE rendelkezésére bocsátott elektronikus postafiókhoz.
15. A 2013 őszén tartandó parlamenti személyzeti bizottsági választásra tekintettel Colart és társai végül úgy döntöttek, hogy mindaddig nem jelennek meg a SAFE zászlaja alatt, amíg meg nem oldódik a SAFE többi tagjával – akiknek élére végül Guccione állt (a továbbiakban: Guccione és társai) – fennálló nézeteltérésük. 2013. szeptember 20‑án ezért Colart és társai a személyzeti bizottsági választásra tekintettel SAFETY néven új listát (a továbbiakban: SAFETY‑lista) nyújtottak be a szavazatszámláló bizottsághoz, és ugyanezen a napon a szavazatszámláló bizottság elnökének küldött elektronikus levelükben figyelmeztették a bizottságot annak következményeiről, hogy a Guccione által vezetett jelöltlista (a továbbiakban: SAFE‑lista) szerintük szabálytalanul és megtévesztő módon használhatja a SAFE elnevezést. A felperesek szerint Colart és társai „elővigyázatos és ésszerű hozzáállást [tanúsítottak, amely] alapvetően arra irányult, hogy ne »szennyezzék be« a demokratikus választási eljárást azzal, hogy két, egymással versengő listát nyújtanak be a szavazatszámláló bizottsághoz, amelyek mindegyike azt állítja magáról, hogy [jogszerűen] használja a SAFE elnevezést, ami [utóbb] azzal a veszéllyel járhat, hogy a nyakukba zúduló bírósági eljárások felforgatják a választási eljárás menetrendjét”.
16. Miután a szavazatszámláló bizottság 2013. szeptember 25‑én közzétette a személyzeti bizottsági választás jelöltlistáit, Colart és társai levelet küldtek Guccionénak és társainak, akik a SAFE‑lista jelöltjei voltak, hogy tájékoztassák őket arról, hogy ők a jogosultjai a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalnál (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) lajstromozott „SAFE” logónak, és ezért amennyiben Guccione és társai használnák ezt a logót, Colart és társai bíróság elé fogják idézni őket és kártérítést fognak követelni a jogtalan használatért.
17. 2013. október 10‑én a Parlament Colart és társai rendelkezésére bocsátotta a „SAFETY” elnevezésű elektronikus postafiókot.
18. A személyzeti bizottsági választás első fordulójára 2013. október 14‑én került sor. A második fordulót 2014. november 18‑án és 27‑én tartották.
19. Miután a szavazatszámláló bizottság 2013. november 28‑án közzétette a parlamenti személyzeti bizottsági választás eredményét, Colart mint „a SAFETY‑lista felelőse” 2013. december 13‑án „[a] Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 42. cikke alapján a választás eredményére vonatkozóan panaszt” nyújtott be a szavazatszámláló bizottsághoz. A panaszt másolatban többek között a Parlament elnökének és főtitkárának is megküldték. A SAFETY‑lista nevében Ph. Colart azt rótta fel panaszában a szavazatszámláló bizottságnak, hogy nem intézkedett, a 2013. szeptember 20‑i üzenetére nem válaszolt_és nem is tárgyalta meg a „SAFE” név választásokon történő használatának kérdését. Azt is támadta, hogy a Luxembourgban (Luxemburg) dolgozó tisztviselők, illetve alkalmazottak hat helyéből négyet a Guccione által vezetett SAFE‑listának ítéltek oda.
20. A szavazatszámláló bizottságnak címzett, a SAFETY‑lista nevében írt panaszában Ph. Colart elsődlegesen azt kérte, hogy”a választási eljárást egyszerűen semmisítsék meg, mivel a szavazás nem volt hiteles, az alkalmazott módszerek és eljárások pedig tisztességtelenek voltak”. Másodlagosan, és kitérve arra, hogy a szavazatszámláló bizottságot a Guccione‑csoport egyik tagjának elnöksége alá helyezték, amely csoport a SAFE végrehajtó bizottságának legitim tagságának kiáltotta ki magát, Ph. Colart a SAFETY‑lista nevében azt kérte, hogy kézzel számolják újra a szavazólapokat. Ezzel összefüggésben arra hivatkozott, hogy szabálytalanságok történtek az első forduló végén a szavazóurnák felnyitásakor és az állítólag biztosított szavazóhelyiségek lezárásakor, valamint kétségeit fejezte ki az eredmények valóságát illetően, mivel a személyzeti bizottságba megválasztott 29 jelölt közül egyrészt egyik sem dolgozik a Fordítási Főigazgatóságon, amely pedig a parlamenti dolgozói létszám 20%‑át képviseli, másrészt csak hat megválasztott jelölt dolgozik luxembourgi beosztásban.
21. A szavazatszámláló bizottság 2013. december 19‑én kelt levelében (a továbbiakban: a szavazatszámláló bizottság 2013. december 19‑i határozata, illetve a szavazatszámláló bizottsághoz benyújtott panasz elutasításáról szóló határozat) a Ph. Colart mint a SAFETY‑lista felelőse által benyújtott panaszra azt válaszolta, hogy mivel a „SAFE” név használatára vonatkozóan nem született kötelező erejű bírósági döntés, köteles volt a listafelelősök által ajánlott mindkét listát elfogadni, már csak azért is, mert Colart és társai azzal, hogy „SAFETY” néven indítottak listát, elhárították az összetévesztés veszélyét, amelyet azt kelthetett volna a választókban, ha ugyanazon a néven két listát indítanak.
22. A választási eredmények valóságát illetően a szavazatszámláló bizottság ismertette Ph. Colart számára, hogy a szavazóiroda nyitásakor és zárásakor is szisztematikusan ellenőrizték a kitöltetlen szavazólapok számát, amelyek egyébként elektronikus zárral voltak biztosítva, és nem állapítottak meg szabálytalanságot, ez alapján pedig kizárható annak gyanúja, hogy az urnákat felnyitották, a szavazólapokat kivették belőlük, és más szavazólapokat tettek a helyükre.
23. A szavazólapok újraszámolására vonatkozó kérelemmel kapcsolatban a szavazatszámláló bizottság jelezte Ph. Colart‑nak, hogy egyhangúlag úgy határozott, hogy nem folytatja le az újraszámolást, mivel Ph. Colart erre vonatkozóan nem terjesztett elő ésszerű és bizonyító erejű érvet.
24. Végül a választási eredményekkel kapcsolatban a szavazatszámláló bizottság hangsúlyozta, hogy nem feladata, hogy politikailag elemezze, vagy akár csak kommentálja azt, hogy a megválasztottak a Parlament melyik főigazgatóságához tartoznak. A luxemburgi alkalmazási helyről megválasztottak száma pedig teljes mértékben megfelel a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzatban meghatározott minimumkövetelménynek.
A felek kérelmei és az eljárás
25. A felperesek azt kérik, hogy a Közszolgálati Törvényszék:
– semmisítse meg a 2013 őszén lefolytatott személyzeti bizottsági választás 2013. november 28‑án közzétett eredményeit;
– a Parlamentet kötelezze a költségek viselésére.
26. A Parlament azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék:
– a keresetet elsődlegesen mint elfogadhatatlant, illetve másodlagosan mint megalapozatlant utasítsa el;
– a felpereseket kötelezze a költségek viselésére.
27. A Közszolgálati Törvényszék Hivatala 2014. szeptember 15‑i levelében pervezető intézkedésként kérdéseket intézett a felekhez, amelyekre azok a megállapított határidőn belül megfelelően válaszoltak.
28. A felperesek a maguk részéről előadták, hogy a választási eredmények kihirdetését követően nem próbáltak a kinevezésre jogosult hatósághoz fordulni, és hogy a kinevezésre jogosult hatóság nevében eljárni jogosult személyeknek pusztán az átláthatóság és az udvariasság kedvéért küldték meg másolatban a szavazatszámláló bizottsághoz címzett panaszukat. Azt is megerősítették, hogy az általuk megsemmisíttetni kívánt határozat az eredmények kihirdetéséről szóló határozat, mivel szerintük a szavazatszámláló bizottság 2013. december 19‑i határozata csupán helybenhagyta a 2013. november 28‑án kihirdetett eredményeket.
29. A felperesek továbbá ismertették, hogy szavazatszámláló bizottság 2013. december 19‑i határozatát követően azért nem kérdezték meg a kinevezésre jogosult hatóságot a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján történő panaszbenyújtás lehetőségéről, mert egyrészt a panasz benyújtása felesleges kitérő lett volna, mivel a kinevezésre jogosult hatóság nem gyakorol felettesi jogkört a szavazatszámláló bizottság felett, és ezért főszabály szerint nem változtathatja meg annak határozatait. Másrészt a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 41. cikkének értelmezése alapján, abból az alapfeltételből kiindulva, hogy a kinevezésre jogosult hatóság főszabály szerint nem avatkozhatott volna be a személyzeti bizottsági választási eljárásba, a felperesek úgy vélik, hogy a Közszolgálati Törvényszék a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 41. cikke alapján közvetlenül vizsgálhatja a szavazatszámláló bizottság határozatainak jogszerűségét.
30. A felperesek azonban elismerték, hogy az ítélkezési gyakorlat alapján a kinevezésre jogosult hatóság annak ellenére, hogy nem gyakorol felettesi jogkört a szavazatszámláló bizottság felett, beavatkozhat, sőt be kell avatkoznia annak érdekében, hogy megváltoztassa a szavazatszámláló bizottság jogellenesnek bizonyult határozatait, és ezért „az ítélkezési gyakorlat abban az irányban történő fejlősése” mellett érveltek, hogy „a kinevezésre jogosult hatóság egyáltalán ne avatkozzon be a választási eljárásba”.
31. A Parlament a maga részéről megerősítette a Közszolgálati Törvényszék előtt, hogy nem ruházott döntéshozatali jogkört a szavazatszámláló bizottságra, hogy az a kinevezésre jogosult hatóság nevében határozatokat hozzon. Konkrétan a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján benyújtott panaszok elbírálására vonatkozó hatáskörrel kizárólag a Parlament elnöksége, elnöke és főtitkára rendelkezik.
32. A Parlament előadta, hogy nem tájékoztatta kifejezetten a személyi állományát arról, hogy a személyzeti képviseleti szervek a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzathoz hasonló előírások elfogadásával nem térhetnek el az olyan jogszabályi rendelkezésektől, mint amilyen a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése, és tájékoztatta a Közszolgálati Törvényszéket, hogy miután a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 41. cikke szerinti panaszt benyújtották a szavazatszámláló bizottsághoz, a 2013 őszi személyzeti bizottsági választás más jelöltjei a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján 2014. február 28‑án panaszt nyújtottak be a kinevezésre jogosult hatósághoz, amelyet az 2014. június 18‑i határozatával elutasított.
33. A Parlament hangsúlyozta, hogy az ítélkezési gyakorlat alapján a kinevezésre jogosult hatóság köteles – akár hivatalból is – beavatkozni, ha kétség merül fel a személyzeti bizottsági választás szabályszerűségével kapcsolatban. Ezzel összefüggésben arra hivatkozik, hogy a kinevezésre jogosult hatóság a versenyvizsga‑bizottság általa nem megváltoztatható határozatainak esetével ellentétben jogosult a szavazatszámláló bizottság – amelynek tagjait a személyzet általános ülése nevezi ki – munkájába az esetlegesen megállapított szabálytalanságokat kijavítása érdekében beavatkozni.
A jogkérdésről
A felek érvei
34. A felperesek, miután a keresetlevelükben önként felvetették a kereset elfogadhatóságának kérdését, hangsúlyozzák, hogy a kereset a szavazatszámláló bizottsághoz 2013. december 12‑én, a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 41. cikke alapján benyújtott panasz folyománya, amelyet a szavazatszámláló bizottság 2013. december 12‑i határozatával elutasított. A felperesek ezért úgy vélik, hogy „a személyzeti szabályzat 91. cikkében és az eljárási szabályzat 100. cikkének 3. §‑ában foglaltakra tekintettel elfogadható a keresetindításuk”, és ezzel összefüggésben a Vanhellemont kontra Bizottság ítéletre hivatkozva (T‑396/03, EU:T:2005:406) azt állítják, hogy a Parlament „nem bújhat amögé, hogy a belső szabályzata a szavazatszámláló bizottságra ruházza a személyzeti bizottság tagjainak megválasztására vonatkozó panaszok elbírálásának feladatát, elhárítva ezzel a személyzeti bizottsági választás szabályszerűségének ellenőrzésével kapcsolatos felelősséget”.
35. A Közszolgálati Törvényszék által feltett kérdésekre válaszolva a felperesek a tárgyaláson előadták, hogy a kinevezésre jogosult hatóságnak mindenképpen tudnia kellett a szavazatszámláló bizottság panaszukra vonatkozó választervezetéről, és így „valamikor” 2013. december 12. és 19. között határozatot fogadott el, amely kedvező véleményt tartalmazott a szavazatszámláló bizottság leendő 2013. december 19‑i határozatát illetően.
36. A Parlament elfogadhatatlansági kifogásra hivatkozik, és hangsúlyozza, hogy annak alapját az EUMSZ 270. cikk és a személyzeti szabályzat 91. cikke képezi. A Parlament emlékeztet arra, hogy a személyzeti szabályzat 91. cikkének (2) bekezdése kifejezetten úgy rendelkezik, hogy „az Európai Unió Bíróságához csak akkor lehet keresetet benyújtani, ha a [személyzeti szabályzat] 90. cikk[ének] (2) bekezdése értelmében az abban előírt határidőn belül a kinevezésre jogosult hatósághoz már nyújtottak be panaszt, és a panaszt kifejezett vagy hallgatólagos határozattal elutasították”.
37. E tekintetben a Parlament arra hivatkozik, hogy a Parlament elnökségének a kinevezésre jogosult hatóság és a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság jogköreinek átruházásáról szóló, 2014. január 13‑i határozatának „K[érelmek és jogrovoslati lehetőségek]” című mellékletének X. pontja alapján, amely e tekintetben megegyezik a Parlament elnökségének korábban hatályos 2004. május 3‑i határozatával, a kinevezésre jogosult hatóság arra irányuló hatásköre, hogy az elnökségen, az elnökön vagy a főtitkáron kívüli más hatóságok által hozott határozatokkal szemben benyújtott panaszokról határozzon, a főtitkár hatáskörébe tartozik. Így a jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a felperesek az elsősorban a Diezler és társai kontra CES ítélet (146/85 és 431/85, EU:C:1987:457) 7. pontjából eredő ítélkezési gyakorlatot figyelmen kívül hagyva nem fordultak panasszal a kinevezésre jogosult hatósághoz. Így mivel a kereset elfogadhatatlansági feltételei közrendi jellegűek, a jelen keresetet elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
38. A felperesek által hivatkozott azon körülménnyel szemben, miszerint ők a szavazatszámláló bizottsághoz fordultak panasszal, a Parlament azt hozza fel, hogy a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzatban foglalt panasz különbözik a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése szerinti panasztól. Ugyanis bár a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat „A panaszok” címet viselő V. címében „panasz” elnevezésű jogorvoslati lehetőségről rendelkezik, amellyel a szavazatszámláló bizottság előtt lehet élni, az említett szabályzat által bevezetett eljárás – amelyre vonatkozóan az adminisztrációnak egyébként nincs döntési, illetve együttdöntési jogköre – nem tartalmaz a kinevezésre jogosult hatóságra vonatkozó információt, sem pedig annak lehetőségét, hogy a kinevezésre jogosult hatóság az ekképpen benyújtott panaszok megválaszolása érdekében beavatkozzon, mint ahogyan a jelen ügyben a a szavazatszámláló bizottság elutasító határozatot hozott a panasz tárgyában. A szavazatszámláló bizottság nem minősül átruházott hatáskörben eljáró fórumnak, amely a kinevezésre jogosult hatóság nevében dönt a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján benyújtott panaszokról.
39. A Parlament ezért rámutat arra, hogy a jelen ügyben az ítélkezési gyakorlat követelményeivel ellentétben nem állt módjában kinevezésre jogosult hatóságként a jelen kereset benyújtása előtt megismerni a felperesek kifogásait, illetve kívánságait. A tárgyalás során a Parlament elismerte, hogy a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 41. és 42. cikkének megfogalmazása félrevezethető lehet a tisztviselők és az alkalmazottak számára a tekintetben, hogy a választásokkal kapcsolatban az EUMSZ 270. cikk és a személyzeti szabályzat 91. cikke alapján benyújtott bírósági kereset megindítása előtt a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján panaszt kell benyújtani. A Parlament – fenntartva ugyan a kereset elfogadhatatlanságára vonatkozó fő kereseti kérelmeit – a tárgyaláson kifejtette, hogy a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat megalkotásában részt vevő tisztviselői általános ülés szuverenitását és személyzeti bizottság önállóságát tiszteletben tartva, ebben a szakaszban nem avatkozott be a személyi állomány képviseletét ellátó ezen két szerv által elfogadott szöveg kidolgozásába.
A Közszolgálati Törvényszék álláspontja
40. A jelen kereset Parlament által vitatott elfogadhatóságának megítéléséhez először is tisztázni kell, hogy a választásokkal összefüggésben milyen típusú jogi aktusok tartozhatnak a Közszolgálati Törvényszék által végzett bírósági felülvizsgálat körébe, valamint másodszor azt, hogy milyen követelmények vonatkoznak e téren a pert megelőző szakaszra.
A választással kapcsolatos ügyekben bírósági felülvizsgálat alá tartozó jogi aktusok fajtáiról
41. Először is emlékeztetni kell arra, hogy személyzeti szabályzatnak a tisztviselők keresetére vonatkozó, az EUMSZ 270. cikk alapján megállapított rendelkezései szerint az uniós bíróságok hatáskörrel rendelkeznek a választási peres eljárásokra, többek között a személyzeti bizottsági választást illetően. Ez a bírósági felülvizsgálat az érintett intézménnyel szembeni, a kinevezésre jogosult hatóság aktusai vagy mulasztása vonatkozásában előterjesztett keresetek keretében gyakorolható, amelyek megalapozzák az általa e vonatkozásban biztosított közigazgatási felülvizsgálat gyakorlását (lásd: de Dapper és társai kontra Parlament ítélet, 54/75, EU:C:1976:127, 8. és 24. pont; Diezler és társai kontra EGSZB ítélet, EU:C:1987:457, 5. pont; Grynberg és Hall kontra Bizottság ítélet, T‑534/93, EU:T:1994:86, 20. pont).
42. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis az intézmények kötelesek biztosítani a tisztviselők számára annak lehetőségét, hogy teljesen szabadon, a megállapított szabályok tiszteletben tartása mellett jelölhessék ki képviselőiket (lásd ebben az értelemben: de Dapper és társai kontra Parlament ítélet, EU:C:1976:127, 22. pont; Maindiaux és társai kontra EGSZB, T‑28/89, EU:T:1990:18, 32. pont). Következésképpen meg kell előzniük, illetve el kell ítélniük a választásért felelős szervek – mint például a személyzeti bizottság vagy a jelen ügyben a szavazatszámláló bizottság – részéről megmutatkozó nyilvánvaló szabálytalanságokat.
43. Az adminisztráció e tekintetben egyrészt köteles lehet kötelező jellegű határozatokat meghozni (lásd ebben az értelemben: Maindiaux és társai kontra EGSZB ítélet, EU:T:1990:18, 32. pont; Milella és Campanella kontra Bizottság ítélet, F‑71/05, EU:F:2007:184, 71. pont), másrészt pedig továbbra is köteles elbírálni azokat a panaszokat, amelyeket e tárgyban a személyzeti szabályzat 90. és 91. cikkében meghatározott eljárás keretében hozzá címeztek (de Dapper és társai kontra Parlament ítélet, EU:C:1976:127, 23. pont).
44. Az adminisztráció által a választásokkal kapcsolatos ügyekben gyakorolt felülvizsgálat – amely (ahogyan ez a jelen ítélet 41. pontjában is szerepel) a kinevezésre jogosult hatóság azon aktusai vagy mulasztása vonatkozásában gyakorolható, amelyek jogszerűségét az uniós bíróság felülvizsgálhatja – nem korlátozódik az olyan helyzetekbe történő beavatkozás jogára, ahol a választás megszervezéséért felelős, a személyzeti szabályzatban meghatározott, illetve közigazgatási szervek már megsértették a választási szabályokat, vagy fennáll annak konkrét veszélye, hogy nem fogják betartani azokat. Ellenkezőleg, az intézményeknek joguk van hivatalból – akár megelőző jelleggel – beavatkozni abban az esetben, ha kétséget támasztanak a választások szabályszerűségével kapcsolatban (Maindiaux és társai kontra EGSZB ítélet, EU:T:1990:18, 32. pont).
45. A kinevezésre jogosult hatóság hatáskörébe tartozó, az EUMSZ 270. cikk és a személyzeti szabályzat 91. cikke alapján megtámadható, választással kapcsolatos határozatok között szerepelnek különösen az azzal kapcsolatos határozatok, hogy a kinevezésre jogosult hatóság elmulasztotta felülvizsgálni a személyzeti szabályzatban meghatározott szervek határozatainak szabályszerűségét (lásd: White kontra Bizottság ítélet, T‑65/91, EU:T:1994:3, 91. pont), azok a határozatok, amelyek a személyzeti bizottság helyi részlegét meghatározott magatartásra kötelezik (lásd: Milella és Campanella kontra Bizottság ítélet, EU:F:2007:184, 62. és 70. pont, valamint Klar és Fernandez Fernandez kontra Bizottság ítélet, F‑114/13, EU:F:2014:192, 66. pont, az ítélettel szemben T–665/14. P. ügyszám alatt fellebbezés van folyamatban az Európai Unió Törvényszéke előtt), azok a határozatok, amelyek a választásért felelős szervek határozatainak – ideértve a választási eredmények kihirdetését is – megsemmisítésére irányulnak, illetve azok a határozatok, amelyek egy szavazatszámláló bizottságot hibajavításra köteleznek (lásd: Loukakis és társai kontra Parlament ítélet, F‑82/11, EU:F:2013:139, 94. pont), sőt azok a határozatok, amelyek az ilyen szervek feloszlatására vonatkoznak (lásd: White kontra Bizottság ítélet, EU:T:1994:3, 100. pont). Ki lettek azonban zárva az uniós bíróság felülvizsgálatából azok az aktusok, amelyeknél a kinevezésre jogosult hatóság megtagadta az eljárást amiatt, hogy nem rendelkezik hatáskörrel a kért intézkedések meghozatalára, így például a helyi személyeti bizottságok vezetőségi összetételére vonatkozó határozatainak szabályszerűségével kapcsolatos esetekben (lásd: Hecq és SFIE kontra Bizottság ítélet, T‑35/98, EU:T:1999:23, 28–41. pont), illetve azok a határozatok, amelyek nem a kinevezésre jogosult hatóságnak, hanem a személyzeti bizottságnak vagy más szervnek tudhatók be (Milella és Campanella kontra Bizottság ítélet, EU:F:2007:184, 43. pont).
46. Az uniós bíróság ezért csak a kinevezésre jogosult hatóságtól származó, sérelmet okozó aktusok tekintetében rendelkezik hatáskörrel (lásd például: Venus és Obert kontra Bizottság és Tanács ítélet, 783/79 és 786/79, EU:C:1981:245, 22. pont). Közelebbről, a személyzeti bizottságok kijelölésére vonatkozó választási peres eljárásokban emlékeztetni kell arra, hogy az olyan szervek által elfogadott aktusok esetében, amelyek függetlenül attól, hogy szerepelnek‑e a személyzeti szabályzatban, nem a kinevezésre jogosult hatóság átruházott hatásköreit gyakorolják, így például a személyzeti bizottságok, a választási bizottságok, illetve a szavazatszámláló bizottságok, főszabály szerint nem beszélhetünk a szó szoros értelmében a kinevezésre jogosult hatóságtól származó aktusokról, amelyeket ezen az alapon önálló keresettel lehetne megtámadni az uniós bíróság előtt (lásd: Milella és Campanella kontra Bizottság ítélet, EU:F:2007:184, 42. és 43. pont).
47. Az uniós bíróság a kinevezésre jogosult hatóság cselekményeinek vagy mulasztásainak a választás szabályszerűségének biztosítására vonatkozó kötelezettségével összefüggő bírósági felülvizsgálata keretében esetleg csak járulékosan vizsgálhatja a választási cselekményeket alkotó, egymást követő aktusok összefüggésére és az aktusokat átfogó összetett eljárásra tekintettel azt, hogy a szavazatszámláló bizottság által elfogadott, a kinevezésre jogosult hatóságtól származó határozathoz szorosan kapcsolódó aktusok adott esetben jogellenesek‑e (Marx Esser és del Amo Martinez kontra Parlament ítélet, T‑182/94, EU:T:1996:130, 37. pont; Chew kontra Bizottság ítélet, T‑28/96, EU:T:1997:97, 20. pont). Az ilyen bírósági felülvizsgálatnak azonban előfeltétele a kinevezésre jogosult hatóság határozatának megléte.
A választással kapcsolatos pert megelőző szakaszra vonatkozó követelményekről
48. Másodszor arra kell emlékeztetni, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Közszolgálati Törvényszékhez – ahogyan a jelen ügyben is – az EUMSZ 270. cikk és a személyzeti szabályzat 91. cikke alapján benyújtott kereset elfogadhatóságának feltétele a pert megelőző eljárás szabályos lefolytatása (Van Neyghem kontra Régiók Bizottsága ítélet, T‑288/04, EU:T:2007:1, 53. pont; Lebedef kontra Bizottság végzés, F‑60/13, EU:F:2014:6, 37. pont).
49. A valamennyi uniós intézményt terhelő azon kötelezettséggel összefüggésben hozott aktusok, hogy a személyzeti képviseleti szervek megválasztásának és ennek nyomán kialakuló összetételének szabályszerűségét biztosítsák, az intézmény olyan különleges határozatainak minősülnek, amelyek megléte esetén a tisztviselők és az alkalmazottak közvetlenül panasszal fordulhatnak a kinevezésre jogosult hatósághoz, és nem kell betartaniuk a személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdésében foglalt eljárást, valamint nem kötelesek előzetesen felkérni a kinevezésre jogosult hatóságot, hogy rájuk vonatkozóan hozzon határozatot (lásd ebben az értelemben: de Dapper és társai kontra Parlament ítélet, EU:C:1976:127, 23. pont; Milella és Campanella kontra Bizottság ítélet, EU:F:2007:184, 54. pont; Klar és Fernandez Fernandez kontra Bizottság végzés, EU:F:2014:192, 58. és 59. pont).
50. Az uniós bíróság a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése szerinti közvetlen panasz lehetőségét abban az esetben is elismeri, ha a kinevezésre jogosult hatóság még nem hozott – kifejezett vagy hallgatólagos – határozatot arról, hogy nem vizsgálja felül a választások szervezéséért felelős szerv határozatát, feltéve hogy az érdekelt a panaszban pontosan meghatározza a személyzeti szabályzat által előírt és a kinevezésre jogosult hatóság által szerinte elmulasztott intézkedéseket (White kontra Bizottság ítélet, EU:T:1994:3, 91. és 92. pont).
51. Az uniós intézmények személyzeti bizottságainak kijelölésére vonatkozó választási peres eljárásokkal összefüggésben a személyzeti szabályzat 91. cikke alapján benyújtott keresetek esetében előzőleg mindenképpen be kell nyújtani a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése szerinti panaszt (lásd: Diezler és társai kontra EGSZB ítélet, EU:C:1987:457, 7. pont).
A jelen kereset elfogadhatóságáról
52. A jelen ügyben a Közszolgálati Törvényszék megállapítja, hogy a kinevezésre jogosult hatóság nem hozott határozatot a valamennyi intézményt terhelő azon kötelezettséggel öss zefüggésben, hogy a személyzeti választások és a személyzeti képviseleti szervek ennek nyomán kialakuló összetételének szabályszerűségét biztosítsák, és a felperesek nem fordultak közvetlenül a kinevezésre jogosult hatósághoz, nem hívták fel azt a 2013 őszi parlamenti személyzeti bizottsági választás szabályszerűségének felülvizsgálatára, továbbá nem nyújtottak be a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján panaszt a kinevezésre jogosult hatóság kifejezetten vagy hallgatólagosan annak elutasítására irányuló határozata ellen, hogy felülvizsgálja az említett választás szabályszerűségét, vagy a szavazatszámláló bizottság – például a hozzá benyújtott panaszt elutasító – határozatának jogszerűségét, illetve a szavazatszámláló bizottság által kihirdetett eredmények jogszerűségét.
53. E tekintetben – a felperesek által a tárgyaláson előadottakkal ellentétben – a kinevezésre jogosult hatóság nem hozott határozatot 2013. december 12. és 19. között kedvező vélemény formájában pusztán azért, mert a felperesek a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 41. cikke alapján a szavazatszámláló bizottsághoz benyújtott panaszuk címzettjei közé felvették őt. Egyébiránt a felperesek sem kifejezetten, sem hallgatólagosan nem említették a kérelem tárgyában, illetve általánosságban a keresetlevelükben, hogy a kinevezésre jogosult hatóság ilyen határozatot hozott volna.
54. A jelen ügyben fennálló körülmények között a Közszolgálati Törvényszék rámutat arra, hogy a felperesek a szavazatszámláló bizottság által a panasz elutasítása tárgyában, a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 41. cikke alapján hozott határozatot követően a kinevezésre jogosult hatósághoz fordulhattak volna annak érdekében, hogy az a vitatott személyzeti bizottsági választás szabályszerűségére vonatkozó állásfoglalás tárgyában határozatot hozzon, sőt semmisítse meg a választási eredményeket, és kifejezett vagy hallgatólagos elutasítás esetén a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján panaszt nyújthattak volna be (lásd ebben az értelemben: de Dapper és társai kontra Parlament ítélet, EU:C:1976:127, 28. és 29. pont; Grynberg és Hall kontra Bizottság ítélet, EU:T:1994:86, 23. pont; Marx Esser és del Amo Martinez kontra Parlament ítélet, EU:T:1996:130, 17–22. és 33. pont; Loukakis és társai kontra Parlament ítélet, EU:F:2013:139, 25., 29. és 46. pont). A jelen ítélet 50. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel a felperesek a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 41. és 42. cikkének megfelelően megfogalmazott kérelmük szavazatszámláló bizottság általi elutasítását követően közvetlen panaszt is benyújthattak volna a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése értelmében a kinevezésre jogosult hatósághoz.
55. A felperesek azonban csak egy panaszt nyújtottak be – nem a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése szerinti panaszt, hanem a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 41. és 42. cikke szerinti, azaz a szavazatszámláló bizottság előtti panaszt. A panaszt elutasító határozatot a szavazatszámláló bizottság hozta, nem pedig a kinevezésre jogosult hatóság, amelynek csupán másolatban küldték meg az így benyújtott panaszt, és amely – ahogyan erre a Parlament is hivatkozik – nem tekinthető a szavazatszámláló bizottság 2013. december 19‑i határozata kibocsátójának, illetve társkibocsátójának.
56. E feltételek mellett a személyzeti szabályzat 91. cikkének (2) bekezdésében foglalt követelménnyel ellentétben, amely arra irányul, hogy lehetővé tegye és előmozdítsa a tisztviselők, illetve alkalmazottak és az adminisztráció között felmerült viták békés rendezését, a jelen ügyben nem fordultak közvetlenül a kinevezésre jogosult hatósághoz arra irányuló kérelemmel vagy panasszal, hogy vizsgálja felül a szavazatszámláló bizottság 2013. december 19‑i határozatát, vagy általánosságban a személyzeti bizottsági választásokat. A Közszolgálati Törvényszék ezenkívül rámutat arra, hogy a felperesek – ahogyan ezt el is ismerték – egyáltalán nem törekedtek arra, hogy a kinevezésre jogosult hatóságnál megvizsgálják, hogy szükséges‑e még a szavazatszámláló bizottság által a panasz elutasítása tárgyában, a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 41. cikke alapján hozott határozatot követően a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján a kinevezésre jogosult hatósághoz fordulni, hogy ezt követően az EUMSZ 270. cikk és a személyzeti szabályzat 91. cikke alapján keresetet nyújthassanak be.
57. Ebből következően a Parlament ellen irányuló, de a szavazatszámláló bizottság által kihirdetett és végül 2013. december 13‑án megerősített választási eredmények jogszerűségére, és nem a kinevezésre jogosult hatóság határozatára vonatkozó jelen kereset elfogadhatatlan a választással kapcsolatos ügyekben kialakított ítélkezési gyakorlat fentiekben hivatkozott követelményeire tekintettel.
58. Ezt a következtetést nem kérdőjelezi meg a felperesek által hivatkozott Vanhellemont kontra Bizottság ítélet (EU:T:2005:406) sem. Az ezen ítélet alapjául szolgáló ügy ténybeli és jogi elemei ugyanis határozottan eltérnek a jelen ügyben fennálló körülményektől. Ebben az ügyben a kérdéses ítélet 27. pontjában az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága kifejezetten rámutatott arra, hogy az Európai Bizottság személyzeti bizottsági választásával kapcsolatban a választási bizottság nem rendelkezik hatáskörrel a választás érvényességére irányuló óvás elbírálására, hanem a Bizottság személyi állományának általános ülése által elfogadott választási szabályzat 20. cikke alapján haladéktalanul meg kell küldenie az óvást a Bizottság részére. Az Elsőfokú Bíróság ezért az ítélet következő pontjában azt állapította meg, hogy következésképpen a keresettel megtámadott, sérelmet okozó aktus a Bizottság be nem avatkozásra vonatkozó hallgatólagos határozata volt, amelyet az 2013 januárja folyamán hozott, miután a választási bizottság az alkalmazandó választási szabályzat 20. cikke alapján megküldte a Bizottság kinevezésre jogosult hatóságának a felperes 2002. december 23‑i óvásait. Az Elsőfokú Bíróság ebből arra következtetett, hogy a kereset csak annyiban elfogadható, amennyiben a kinevezésre jogosult hatóság fent említett, sérelmet okozó aktusa ellen irányul.
59. Így tehát a Vanhellemont kontra Bizottság ügyben (EU:T:2005:406) benyújtott keresetet csak annyiban nyilvánították elfogadhatónak, amennyiben az a kinevezésre jogosult hatóságtól származó aktus ellen irányult. A jelen ügyben viszont azt kell megállapítani, hogy nemcsak hogy a felperesek nem fordultak közvetlenül a kinevezésre jogosult hatósághoz, de a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat sem rendelkezik – az előző pontban említett választási szabályzattal ellentétben – arról, hogy a szavazatszámláló bizottság megküldi a kinevezésre jogosult hatóságnak a hozzá benyújtott panaszokat, hogy az a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján elbírálja őket. Egyébként bár igaz, hogy a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 41. cikke úgy rendelkezik, hogy „[a] a szavazatszámláló bizottság […] kizárólagos hatáskörrel rendelkezik a személyzeti bizottsági választás megszervezésére vonatkozó bármely jogvita vagy panasz elbírálására”, a fentebb hivatkozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel ha egy ilyen szerv úgy dönt – mint a jelen ügyben is –, hogy nem ad helyt egy jelölt vagy egy választó panaszának, az ilyen határozat és annak indokolásának szabályszerűsége – csakúgy mint általánosságban a választási eljárás szabályszerűsége – továbbra is a kinevezésre jogosult hatóság választással kapcsolatos közigazgatási felülvizsgálata alá tartozik; ezzel kapcsolatban tisztázni kell, hogy a kinevezésre jogosult hatóságnak a választás szabályszerűségének felülvizsgálatára vonatkozó jogköre gyakorlása során véghezvitt aktusai, illetve mulasztásai az EUMSZ 270. cikk alapján keresettel megtámadhatók (lásd ebben az értelemben: Loukakis és társai kontra Parlament ítélet, EU:F:2013:139, 101. pont).
60. Konkrétan az arra irányuló kötelezettség, hogy a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése szerinti panaszt a választással kapcsolatos ügyekben is be kell nyújtani azt megelőzően, hogy a kinevezésre jogosult hatóságnak a személyzeti bizottsági választás szabályszerűségének felülvizsgálatára irányuló kötelezettségével összefüggésben véghezvitt aktusával, illetve mulasztásával szemben az EUMSZ 270. cikk alapján történő keresetet indítanak, nem szűnhet meg amiatt, hogy egy olyan szerv – a jelen esetben a szavazatszámláló bizottság –, amelyre a kinevezésre jogosult hatóság egyébként nem ruházott elbírálására vonatkozó hatáskört, a személyzeti bizottság és az intézmény személyi állománya által elfogadott szabályzat alapján hatáskörrel rendelkezik a választások lebonyolításával és a választási eredményekkel kapcsolatos óvások elbírálására.
61. Ugyanis bár egyrészt a személyzeti szabályzat, különösen annak II. mellékete 1. cikkének (2) bekezdése a tisztviselők általános ülésére e tekintetben normatív jogkört ruház, hogy kiegészítse az intézményen belül a személyzeti képviseletre vonatkozó szabályzat által meghatározott szabályozási hátteret, (lásd: Maindiau és társai kontra EGSZB ítélet, EU:T:1990:18, 45. pont), a Közszolgálati Törvényszéknek rá kell mutatnia arra, hogy a tisztviselők általános ülése és a személyzeti szabályzatban meghatározott szervek, így például személyzeti bizottság, csakúgy mint maguk az intézmények, nem rendelkeznek hatáskörrel „a személyzeti bizottság megválasztásának feltételeivel”, így például a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzattal összefüggésben, amelyeket a személyzeti szabályzat II. melléklete 1. cikkének (2) bekezdése alapján, a személyzeti szabályzatban kifejezetten rögzített szabálytól, a jelen esetben a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdésétől eltérően kell elfogadni (lásd ebben az értelemben: Schneider kontra Bizottság ítélet, T‑54/92, EU:T:1994:283, 19. pont).
62. Másrészt hangsúlyozni kell, hogy az olyan panasz, mint amely a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 41. cikkében szerepel, arra irányul, hogy a szavazatszámláló bizottság, amely nem kötelezheti a kinevezésre jogosult hatóságot, felülvizsgálja az általa kihirdetett választási eredményeket. A szavazatszámláló bizottság ekképpen – a jelen esetben a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzatban meghatározott rövid határidőkön belül – meghozott határozata végső soron csupán a választási eredményeket megerősítő, vagy adott esetben megsemmisítő határozat, ahogyan ezt a felperesek is elismerték. Ebben az esetben – ahogyan ez a jelen ítélet 46. és 47. pontjában is szerepel – a Közszolgálati Törvényszék nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy közvetlenül, az alperes intézmény kinevezésre jogosult hatósága által hozott határozat hiányában elbírálja a szavazatszámláló bizottság határozatának jogszerűségét.
63. Ami azonban a kinevezésre jogosult hatóságnak a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján választással kapcsolatos ügyben benyújtott panaszt elbíráló határozatát illeti, az ilyen határozat a kinevezésre jogosult hatóság számára – a választási eredményekre tekintettel, és arra a kötelességére figyelemmel, hogy biztosítsa a tisztviselők és alkalmazottak számára annak lehetőségét, hogy teljesen szabadon, a megállapított szabályok tiszteletben tartása mellett jelölhessék ki képviselőiket – abból áll, hogy választania kell, fellépjen–e, vagy sem, a választási eljárásban. A Közszolgálati Törvényszék ilyen helyzetben, választással kapcsolatos ügyekben hatáskörrel rendelkezik a kinevezésre jogosult hatóság által hozott határozatok jogszerűségének felülvizsgálatára, hogy megállapítsa többek között azt, hogy a személyzeti szabályzat 90. cikke (2) bekezdésének első albekezdése értelmében „a kinevezésre jogosult hatóság […] elmulasztotta[‑e] a személyzeti szabályzatban előírt intézkedés elfogadását”.
64. A Közszolgálati Törvényszék e tekintetben nem gyengítheti az uniós intézményekben szervezett személyzeti választásokra vonatkozó ítélkezési gyakorlat mögött rejlő tartalmat és logikát azért, mert ami a Parlamentet illeti, egyfelől Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó, a személyzeti bizottság és a tisztviselők általános ülése által elfogadott szabályzat 41. cikkének megfogalmazása alapján a választók és a jelöltek azt gondolhatják, hogy az uniós bíróság hatáskörrel rendelkezik arra, hogy közvetlenül döntsön a szavazatszámláló bizottság által hozott határozatok jogszerűségéről, másfelől pedig a Parlament ebben a szakaszban lemondott arról, hogy beavatkozási jogkörével élve elérje a szöveg olyan értelmű módosítását, hogy az jobban tükrözze a választással kapcsolatos ügyekben fennálló, pert megelőző követelményeket. Ez még inkább érvényes abban az esetben – mint a jelen ügyben is –, amikor a felperesek, ahogyan ezt a tárgyaláson kifejtették, egyrészt szándékosan úgy döntöttek, hogy közvetlenül benyújtják a jelen keresetet, és nem fordulnak előbb a kinevezésre jogosult hatósághoz, mivel nem tartották kívánatosnak, hogy utóbbi beavatkozzon a választási eljárásba, másrészt keresetük jogalapjaként kifejezetten a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 41. cikkét és a személyzeti szabályzat 91. cikkét, nem pedig annak 90. és 91. cikkét jelölik meg.
65. Végül az a körülmény, hogy a Sabbatucci kontra Parlament ítéletben (T‑42/98, EU:T:1999:247), az Elsőfokú Bíróság érdemben elutasított egy olyan keresetet, amely kapcsán előzőleg csupán a Parlament szavazatszámláló bizottságához nyújtottak be panaszt, és nem a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése szerinti panaszt terjesztettek elő, szintén nem releváns, többek között mivel abban az ügyben a felperes és a kinevezésre jogosult hatóság között egyezség jött létre, miután az utóbbi úgy határozott, hogy a személyzeti szabályzat 91. cikkének (4) bekezdése szerinti különös eljárás alapján benyújtott, ideiglenes intézkedések elfogadására irányuló kérelem keretében elrendeli a szavazatok újraszámolását, vagyis a személyzeti szabályzatban előírt intézkedést hoz.
66. A fenti megállapítások alapján a jelen keresetet mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
A költségekről
67. Az eljárási szabályzat 101. cikke értelmében az eljárási szabályzat II. címe nyolcadik fejezetének többi rendelkezésére is figyelemmel, a pervesztes fél maga viseli saját költségeit, és a Közszolgálati Törvényszék kötelezi a másik fél költségeinek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Az eljárási szabályzat 102. cikkének (2) bekezdése alapján a Közszolgálati Törvényszék azonban a pernyertes felet is kötelezheti arra, hogy a saját költségein kívül viselje a másik fél költségeinek egy részét vagy egészét, ha az a pernyertes magatartása – beleértve a kereset benyújtását megelőzően tanúsított magatartását is – alapján indokoltnak tűnik, különösen akkor, ha ez a fél szükségtelenül vagy rosszhiszeműen okozott költségeket a másik félnek.
68. A fent ismertetett indokokból az következik, hogy a felperesek pervesztesek lettek. Ezenfelül a Parlament kifejezetten kérte, hogy a Közszolgálati Törvényszék kötelezze a felpereseket a költségek viselésére. A Közszolgálati Törvényszék azonban rámutat arra, hogy – miként ezt a jelen ítélet 64. pontjában megállapította – a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 41. és 42. cikkének megfogalmazása alapján a választók és a jelöltek – és így a felperesek is – azt gondolhatták, hogy az uniós bíróság hatáskörrel rendelkezik arra, hogy közvetlenül döntsön a szavazatszámláló bizottság által hozott határozatok jogszerűségéről. A Parlament pedig elismerte ugyan, hogy ez a szöveg nem egyértelmű, ám jelezte a Közszolgálati Törvényszéknek, hogy nem lépett fel a szöveg módosítása érdekében, és erre vonatkozóan nem tájékoztatta megfelelően a személyi állományát sem.
69. Az alperes ezen magatartására tekintettel, és figyelembe véve azt, hogy a felperesek a maguk részéről nem próbáltak a kinevezésre jogosult hatóságtól tájékozódni afelől, hogy miután a szavazatszámláló bizottság a Parlament személyzeti képviseletére vonatkozó szabályzat 41. cikke alapján elutasította a panaszukat, amely elutasító határozatot később megtámadtak, be kellett volna‑e nyújtaniuk előzetes panaszt a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján, a Közszolgálati Törvényszék úgy ítéli meg, hogy az eljárási szabályzat 102. cikkének (2) bekezdésében foglalt rendelkezéseket kell alkalmazni, és következésképpen úgy kell határozni, hogy a Parlament maga viseli saját költségeit, valamint köteles viselni a felperesek részéről felmerült költségek felét.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján
A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK
(második tanács)
a következőképpen határozott:
1) A keresetet mint elfogadhatatlant elutasítja.
2) Ph. Colart és a többi felperes, akiknek neveit a melléklet tartalmazza, maguk viselik saját költségeik felét.
3) Az Európai Parlament maga viseli saját költségeit, valamint köteles viselni a felperesek részéről felmerült költségek felét.