62024CC0401
ANDREA BIONDI
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. június 5. (
1
)
C‑401/24. sz. ügy
Staten genom Sjöfartsverket
kontra
Stockholms Hamn Aktiebolag
(a Stockholms tingsrätt [stockholmi körzeti bíróság, Svédország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Tagállamok által nyújtott támogatások – Az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése – A vállalkozás fogalma – A »támogatás« fogalma – A »létező támogatás« és az »új támogatás« fogalma – Olyan ellentételezés, amelyet egy állami hatóság Svédország Európai Unióhoz történő csatlakozása előtt kötött megállapodás alapján fizet valamely önkormányzati vállalkozásnak abból a célból, hogy kompenzálja a zsilipen való áthajózás díjtételeinek megszüntetéséből eredő bevételkiesést”
I. Bevezetés
1.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem több kérdést is felvet, amelyek egyrészt az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett „támogatás” fogalmára, másrészt pedig a 2015/1589 rendelet (
2
) értelmében vett „létező támogatás” és „új támogatás” fogalmára vonatkoznak. E kérdések vizsgálata különösen azon problémakör elemzéséhez vezet el, hogy miként húzható meg a határvonal az EUMSZ 107. és EUMSZ 108. cikk hatálya alá tartozó gazdasági tevékenységek és az azok hatályán kívül eső nem gazdasági tevékenységek között. A Bíróság és a Törvényszék e kérdésben hozott ítéletei megszaporodtak az utóbbi években, és nem kizárólag a jellemzően az állam alapvető feladatai közé tartozó olyan területeken, mint amilyen a szociális biztonság, az egészségügy vagy az oktatás, amelyek terén a szociális, segítségnyújtási és szolidaritási elemek dominálnak, hanem az állami beavatkozásnak a kereskedelmi megfontolásoktól főszabály szerint távol nem álló olyan területein is, mint amilyen az infrastruktúra, különösen pedig a közlekedési és kikötői infrastruktúra. (
3
)
2.
Ilyen kérdések merültek fel abban a jogvitában, amely a Staten genom Sjöfartsverket (a svéd tengerészeti hatóság révén eljáró svéd állam; a továbbiakban: Sjöfartsverket) és a Stockholms Hamn Aktiebolag (a továbbiakban: Stockholms Hamn), teljes egészében Stockholm önkormányzatának irányítása alatt álló és a Hammarby‑zsilipet üzemeltető, önkormányzati tulajdonú vállalat között van folyamatban. Az alapjogvita a következőképpen foglalható össze. A Sjöfartsverket a Södertälje‑csatornán való áthaladásért felelős állami hatóság. A szóban forgó csatornán végzett zsilipműködtetésért és a Hammarby‑zsilipen való áthaladást szolgáló műveletekért 1979‑ig a Sjöfartsverket, illetve Stockholm önkormányzata által beszedett díjat kellett fizetni. A Södertälje‑csatorna és a Hammarby‑zsilip egyaránt összeköti a Balti‑tengert a Mälaren‑tóval, Svédország harmadik legnagyobb tavával. A Sjöfartsverket és Stockholm önkormányzata az alkalmazott díjtételeket összehangolták annak biztosítása érdekében, hogy azok mértéke ne befolyásolja a forgalomnak a két útvonal között történő megoszlását. A svéd hatóságok egy 1978. október 26‑án elfogadott törvénytervezet keretében úgy döntöttek, hogy eltörölnek bizonyos, a Södertälje‑csatornán való áthaladásra vonatkozó díjtételeket, és hogy a díjtételek összehangolásának fenntartása érdekében eltörlik a Hammarby‑zsilipen való áthaladás ennek megfelelő díjtételeit is, valamint úgy rendelkeztek, hogy Stockholm önkormányzata az ebből eredő bevételkiesés megtérítésére jogosult. A Sjöfartsverket ebből a célból 1979‑ben megállapodást kötött Stockholm önkormányzatával (a továbbiakban: ellentételezési megállapodás), amelyben Stockholm önkormányzata vállalta, hogy a Sjöfartsverket által fizetett, a forgalom nagyságához és az akkoriban érvényes díjtételek mértékéhez kötött éves kompenzáció (a továbbiakban: vitatott kompenzáció) ellenében – a kedvtelési célú vízi járművek kivételével – nem szedi be a hajóktól a Hammarby‑zsilipen való áthaladásért fizetendő díjat. A megállapodásban foglalt feltételek szerint a szóban forgó kompenzáció mértékét évente a fogyasztói árindexnek megfelelően ki kellett igazítani. A megállapodás – legalább hat hónappal a lejárat előtt közlendő felmondás hiányában – öt–öt éves időtartamokra meghosszabbodott. Minden egyes új ötéves időszakra új éves összeget kellett megállapítani a Hammarby‑zsilip forgalma nagyságának az előző érvényességi időszak alatt bekövetkezett változásai alapján. A Sjöfartsverket a megállapodás szerinti kompenzációt kezdetben Stockholm önkormányzatának, majd az 1990‑es évek elejétől a Stockholms Hamn részére fizette ki.
3.
A Sjöfartsverket 2021‑ben felmondta a megállapodást. (
4
) E felmondással kapcsolatban jogvita van folyamatban a svéd bíróságok előtt. A Sjöfartsverket a Stockholms Hamn ellen 38086436 svéd korona (SEK) – az ellentételezési megállapodás alapján a keresetindítástól számított tízéves nemzeti elévülési időn belül (a továbbiakban: releváns időszak) általa teljesített kifizetéseknek megfelelő – összeg és kamatai visszafizetése iránt 2023. május 4‑én keresetet indított a Stockholms tingsrätt (stockholmi körzeti bíróság) előtt. A Sjöfartsverket előadja, hogy a vitatott kompenzáció a Stockholms Hamn számára állami forrásokból állami támogatásnak minősülő előnyt biztosított. A Stockolm Hamn azt állítja, hogy a Hammarby‑zsilip üzemeltetésének tevékenysége nem minősül az uniós állami támogatási rendelkezések hatálya alá tartozó gazdasági tevékenységnek. Az ellentételezési megállapodás révén mindenesetre általános gazdasági érdekű szolgáltatás (ÁGÉSZ) üzemeltetésével bízták meg. Még ha a megállapodásban előírt kompenzáció állami támogatásnak minősülne is, a 2015/1589 rendelet 1. cikke b) pontjának i. alpontja értelmében az mindenképpen létező támogatás lenne, mivel annak megállapítása Svédország uniós csatlakozása előtt történt. A Stockholms tingsrätt (stockholmi körzeti bíróság) ilyen körülmények között úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti elő:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni az [EUMSZ 107. cikk] (1) bekezdésében foglalt előnyben részesítés feltételét, hogy az állami hatóság által önkormányzati részvénytársaság részére állami forrásból megállapodás alapján a társaság azon kötelezettségvállalásának ellentételezése céljából nyújtott ellentételezés, hogy bizonyos szolgáltatást – jelen ügyben zsilipműködtetést – ingyenesen nyújtson, amelyért a megállapodás megkötéséig díjat számítottak fel,
a)
teljes egészében olyan támogatásnak kell tekinteni, amely a kedvezményezett előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget,
b)
olyan támogatásnak kell tekinteni, amely a kedvezményezett előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben az ellentételezés meghaladja a kedvezményezettnek a szolgáltatás díjaiból származó korábbi éves bevételét, figyelembe véve például a fogyasztói árindex és a zsilipműködtetéshez kapcsolódó forgalom nagyságában bekövetkezett változást,
c)
olyan támogatásnak kell tekinteni, amely a kedvezményezett előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben az ellentételezés meghaladja a kedvezményezettnek a szolgáltatás nyújtásával kapcsolatban felmerült éves költségeit,
d)
olyan támogatásnak kell tekinteni, amely a kedvezményezettnek más számítási modell alapján történő előnyben részesítése révén torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget,
e)
semmilyen formában nem tekinthető olyan támogatásnak, amely a kedvezményezett előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget?
2)
Az állami hatóság által önkormányzati részvénytársaság részére állami forrásból a társaságnak a mezőgazdasági ágazaton kívüli szolgáltatás – jelen ügyben zsilipműködtetés – ingyenes nyújtására vonatkozó kötelezettségvállalása ellentételezéseként nyújtott éves ellentételezésről szóló megállapodás, amennyiben a megállapodást Svédország Európai Unióhoz való csatlakozása előtt kötötték, és azt nem jelentették be a Bizottságnak, olyan létező támogatásnak minősül‑e, amelyet [a] […] 2015/1589 [..] rendelet 1. cikke b) pontja i. alpontjának megfelelően jogszerűnek kell tekinteni, feltéve, hogy a Bizottság a támogatást nem minősítette a belső piaccal összeegyeztethetetlennek?
3)
A második kérdésre adott igenlő válasz esetén az ilyen éves ellentételezést mindazonáltal új támogatásnak kell‑e tekinteni, ha Svédország Európai Unióhoz való csatlakozását követően a megállapodást az eredeti feltételeknek megfelelően, felmondás hiányában több alkalommal öt évvel meghosszabbították, és az egyes újabb ötéves időszakokra vonatkozó éves ellentételezést részben a fogyasztói árindex, részben pedig az előző szerződéses időszakban ingyenesen nyújtott szolgáltatás terjedelme, a jelen ügyben a zsilipelési forgalom mértéke alapján módosították?
II. Elemzés
A.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
4.
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint ahhoz, hogy valamely nemzeti intézkedés az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett „állami támogatásnak” minősüljön, valamennyi alábbi feltétel teljesülése szükséges. Állami beavatkozásról vagy állami forrásból történő beavatkozásról kell, hogy szó legyen, a kedvezményezettnek szelektív jellegű gazdasági előnyt kell biztosítania, és alkalmasnak kell lennie arra, hogy érintse a tagállamok közötti kereskedelmet, és torzítsa a versenyt, vagy azzal fenyegessen. (
5
)
5.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből az következik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság konkrétan arra vár választ, hogy a vitatott kompenzáció olyan előnyt biztosít‑e a Stockholms Hamn számára, amely torzítja a versenyt és a tagállamok közötti kereskedelmet, vagy azzal fenyeget, és ha igen, milyen mértékben torzítja a versenyt és a tagállamok közötti kereskedelmet, vagy fenyeget azzal. (
6
) E kérdés elbírálása előtt azonban meg kell vizsgálni, hogy a Stockholms Hamn a Hammarby‑zsilip üzemeltetőjeként az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett „vállalkozásnak” tekinthető‑e. E kérdés előzetes jellegű, mivel nemleges válasz esetén a vitatott kompenzáció nem tartozik a szóban forgó rendelkezésben előírt tilalom hatálya alá.
1. A „vállalkozás” és a „gazdasági tevékenység” fogalmáról
6.
A Bíróság – annak megítélése során, hogy egy adott szervezet a versenyjog értelmében vett „vállalkozásnak” minősül‑e – a „funkcionális” tesztet alkalmazza, amely inkább a végzett tevékenység jellegére, mintsem az azt végző gazdasági szereplő jellemzőire összpontosít. A Bíróság által a Höfner és Elser ítéletben (
7
) elfogadott meghatározás szerint „vállalkozás” minden, gazdasági tevékenységet végző jogalany, függetlenül annak jogállásától és finanszírozásának módjától. A „gazdasági tevékenység” fogalma képezi e meghatározás kulcselemét, az uniós versenyjog pedig minden olyan jogalanyra alkalmazandó, akik „gazdasági” tevékenységet folytatnak. Az állam maga vagy valamely állami szerv tehát vállalkozásként járhat el. A „gazdasági tevékenység” fogalma tágan értelmezve „minden, az áruk vagy szolgáltatások egy adott piacon történő kínálásából álló tevékenység”, (
8
) még akkor is, ha azt nonprofit célból végzik. (
9
) A közérdekű célok puszta követése nem zárja ki a tevékenység gazdasági jellegét. (
10
)
7.
A Bíróság világossá tette, hogy a közhatalmi jogkör gyakorlása körébe tartozó (
11
) vagy a jellegüket, tárgyukat, valamint a rájuk vonatkozó szabályokat tekintve (
12
) azokhoz kapcsolódó tevékenységek nem gazdasági jellegűek. Az, hogy valamely jogalany a tevékenységei egy részének gyakorlása során közhatalmi jogkörrel rendelkezik, önmagában nem akadályozza meg, hogy a versenyjog értelmében vett vállalkozásnak minősüljön. Valamely szervezet vonatkozásában ugyanis előfordulhat, hogy csupán egyes tevékenységei tekintetében járjon el vállalkozásként, amennyiben ezek a tevékenységek gazdasági tevékenységnek minősülnek, és elválaszthatók a közhatalom gyakorlásától. (
13
)
8.
Az, hogy az egyes ágazatokba tartozó tevékenységek, például az oktatás, az egészségügy vagy a szociális biztonság, „gazdasági” tevékenységnek minősülnek‑e, alapvetően attól függ, hogy az adott tagállamban hogyan szerveződnek ezek az ágazatok. Az ilyen tevékenységek főszabály szerint nem gazdasági jellegűek, ha azok olyan, az állam által ellenőrzött, nem kereskedelmi, hanem szociális és szolidaritási megfontolásokon alapuló, egyetemes jellegű közjogi rendszerbe illeszkednek, amelynek révén az állam ezekben az ágazatokban teljesíti feladatát. (
14
)
9.
Az alapeljárás tárgyát képező tevékenységek a hajóknak a Hammarby‑zsilipen való áthaladásához szükséges olyan műveletek összességéből állnak, amelyekkel a Stockolms Hamn az infrastruktúra üzemeltetője van megbízva. A Stockholm térségében több kikötőt üzemeltető (
15
) Stockolms Hamn úgy véli, hogy ezek a tevékenységek nem gazdasági jellegűek, mivel egyrészt ellenszolgáltatás nélkül és az érintett felhasználói csoport (kereskedelmi hajók) számára egyenlő feltételek mellett végzik azokat, másrészt pedig a tengeri hajózáshoz szükséges infrastruktúra kiaknázásából és rendelkezésre bocsátásából állnak.
10.
A jelen indítvány 6. és 7. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat szerint a kikötők „vállalkozásoknak” minősülnek, ha és amennyiben ténylegesen egy vagy több gazdasági tevékenységet végeznek. (
16
) A Bíróságnak és a Törvényszéknek lehetősége volt annak megállapítására, hogy bizonyos körülmények között az infrastruktúra – többek között a kikötői infrastruktúra (
17
) – kereskedelmi üzemeltetése (
18
) és kiépítése (
19
)a versenyszabályok alkalmazása szempontjából gazdasági tevékenységnek minősül.
11.
A Bizottság a Stockolms Hamn által hivatkozott egyes határozatokban valójában kizárta az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezések hatálya alól a tengeri bekötőutakba történő állami beruházásokat, beleértve azokat, amelyek a tengeri forgalommal érintett térség hozzáférhetőségének elősegítését szolgáló rendszer szerves részét képező zsilipek vagy a kereskedelmi hasznosítás alatt álló kikötőterületeken kívül eső hozzáférési infrastruktúrák kiépítésének vagy karbantartásának finanszírozására irányulnak. A Bizottság szerint az ilyen beavatkozások – amennyiben a minden felhasználó számára hátrányos megkülönböztetéstől mentesen és ellentételezés nélkül rendelkezésre bocsátott infrastruktúrát érintenek – az államnak a tengeri közlekedési rendszer tervezésével és fejlesztésével kapcsolatos, a tengeri közösség egészének érdekeit szolgáló feladatai közé tartoznak. (
20
) A támogatás fogalmáról szóló közlemény (
21
) is lényegében ugyanezt az álláspontot tartalmazza.
12.
A jelen ügyben nem világos, hogy a Hammarby‑zsilip kikötői létesítményként szolgál‑e, (
22
) vagy inkább az általános hajózáshoz szükséges alapvető létesítménynek minősül. Mindazonáltal úgy vélem, hogy ez nem változtatja meg jelentősen a kérdés feltételeit, legalábbis az alapügyben szereplőhöz hasonló körülmények között, amelyekben – a fent hivatkozott határozatoktól eltérően – a vita tárgyát nem a felhasználóknak hátrányosan megkülönböztető jellegű hozzáférési feltételek alkalmazása révén nyújtott előnyök vagy valamely kikötő gazdasági hasznosítását szolgáló infrastruktúra korszerűsítését célzó beruházások, hanem az infrastruktúra üzemeltetőjének, azaz a térségben működő kikötői hatóságnak a felhasználók egy bizonyos kategóriája számára nyújtott zsilipműködtetésért fizetendő díjak beszedésének mellőzéséért cserébe fizetett kompenzáció képezi. (
23
)
13.
Az iratanyag bizonyos elemei arra utalnak, hogy a Hammarby‑zsilip kereskedelmi célú hasznosítás tárgyát képezte és képezi. Ezt különösen a zsilipen való áthaladásért fizetendő díjaknak mind az ellentételezési megállapodás megkötése előtt, mind annak megszűnése után történő beszedése, (
24
) valamint – a kedvtelési célú vízi járműveket illetően – főszabály szerint a megállapodás időtartama alatt a díjak megszüntetésével elérni kívánt, a Mälaren‑tó felé irányuló kereskedelmi célú tengeri forgalom ösztönzésében és elosztásában álló cél, (
25
) valamint az támasztja alá, hogy az ellentételezési megállapodás Stockholm önkormányzata e megszüntetésből eredő bevételkiesésének ellentételezésére irányult, azzal, hogy nem a szolgáltatás költségei, hanem a forgalom nagysága szolgált számítási kritériumként. Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság feladata a Hammarby‑zsilip kereskedelmi célú hasznosítását az összes releváns körülmény tükrében megerősíteni.
14.
Ebben az összefüggésben az, hogy a díjtételek a megállapodás hatálybalépésének időpontjában rendeletben nyertek megállapítást, (
26
) és azok összehangolás tárgyát képezték, önmagában nem teszi lehetővé a Stockolms Hamn által végrehajtott zsilipműködtetés gazdasági dimenziójának kizárását. Az ügy iratai nem tartalmaznak információt sem e díjtételek szerkezetére, sem összehangolásuk módjára és mértékére vonatkozóan, így nem zárható ki annak lehetősége, hogy a megállapodás hatálybalépésekor és esetleg annak megszűnése után Stockholm önkormányzata, majd később a Stockolms Hamn a Hammarby‑zsilip üzemeltetőjeként részt vett azok meghatározásában, és bizonyos önállóságot tartott fenn azok alkalmazása során. (
27
)
15.
Ehhez hasonlóan pusztán az, hogy az ellentételezési megállapodás alkalmazásának időszakában a Hammarby‑zsiliphez való hozzáférés a felhasználók bizonyos kategóriái számára nem volt ellenérték megfizetéséhez kötve, álláspontom szerint nem teszi lehetővé a Stockolms Hamn által nyújtott szolgáltatások gazdasági jellegének automatikus kizárását.
16.
Kétségtelen, hogy valamely tevékenység nem tekinthető „gazdasági” tevékenységnek, ha legalábbis hosszú távon nem biztosít nyereség elérését vagy legalább a költségek fedezését lehetővé tevő megtérülést. Ahogyan azonban az ellenszolgáltatás fejében nyújtott szolgáltatás nem tekinthető kizárólag emiatt gazdasági jellegűnek, (
28
) a címzettjeinek ingyenesen nyújtott szolgáltatás e körülmény miatt nem veszíti el nyereségtermelő képességét, és az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezések alkalmazása szempontjából nem minősül automatikusan „nem gazdasági jellegűnek”. Másrészt azok a szolgáltatások, amelyeket a tagállam közszolgáltatási kötelezettségekként ró valamely vállalkozás terhére, akkor is megőrzik gazdasági jellegüket, ha azokat a piaci értéküknél alacsonyabb áron vagy ingyenesen kínálják a kedvezményezetteknek. (
29
) A közszolgáltatásokat nyújtó szervezetnek fizetett állami kompenzáció ebben az összefüggésben a közösség javára nyújtott közszolgáltatás ellenértékének minősül, és állami támogatást eredményezhet, ha nem felel meg a Bíróság által a 2003. július 24‑i Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ítéletében (
30
) meghatározott bizonyos kritériumoknak, amelyekre az alábbiakban még visszatérek, valamint kizárólag akkor alkalmazható, ha az érintett tevékenység gazdasági jellegű. (
31
)
17.
Valamely infrastruktúra közérdekből történő ingyenes rendelkezésre bocsátása – bár nem döntő jelentőségű – mégis arra utalhat, hogy az infrastruktúra nem képezi gazdasági hasznosítás tárgyát, amit az összes releváns körülmény tükrében kell értékelni. A jelen ügyben a fentiek szerint a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak értékelése, hogy a Hammarby‑zsilip – a Stockholms Hamn kereskedelmi forgalomra vonatkozó díjtételek megszüntetése miatt történő bevételkiesését a Sjöfartsverket által fizetett kompenzációval pótló – ellentételezési megállapodás alkalmazási időszaka alatt is ilyen jellegű hasznosítás tárgyát képezte‑e.
18.
Az állami támogatásokra vonatkozó szabályok alkalmazása azonban a jelen indítvány 7. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat alapján továbbra is kizárt abban az esetben, ha valamely infrastruktúra üzemeltetése elválaszthatatlanul kapcsolódik az infrastruktúrát üzemeltető szervre ruházott közfeladat körébe tartozó feladatok ellátásához, és e szerv közhatalmat gyakorol. A jelen ügyben sem az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből, sem az ügy Bíróság Hivatalához benyújtott irataiból, sem pedig a Stockholms Hamn észrevételeiből nem tűnik ki, hogy a Hammarby‑zsilipnél végzett műveletek a hatóságok hatáskörébe tartozó feladatok – például a tengeri forgalom ellenőrzése és biztonsága, a tengerrendészeti vagy a szennyezés elleni védekezési felügyeleti feladatok – ellátását foglalnák magukban, vagy ahhoz elválaszthatatlanul kapcsolódnának. (
32
) A kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő szükséges ellenőrzésekre is figyelemmel tehát nem tűnik úgy, hogy a Stockolms Hamn által végzett zsilipműködtetés gazdasági jellege ebből az okból kizárható lenne.
19.
Végül azon kérdést illetően, hogy a Stockholms Hamn által végrehajtott zsilipműködtetés „piacon” nyújtott szolgáltatásnak minősül‑e, a Bíróság nem rendelkezik sok információval. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból mindazonáltal kitűnik, hogy a Mälaren‑tóba irányuló és onnan kiinduló kereskedelmi forgalom tekintetében a Hammarby‑zsilipen való áthaladás a Sjöfartsverket által üzemeltetett Södertälje‑csatornáéval verseng. Ezenkívül az, hogy az állam e két útvonalra beszedett díjtételek megszüntetésére vonatkozó döntés következtében e forgalom növekedésével számolt, arra utal, hogy a Stockolms Hamn és a Sjöfartsverket közötti kapcsolaton kívül is létezik versenydinamika. (
33
) Mindenesetre a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy e tekintetben elvégezze a szükséges vizsgálatokat.
2. Az előny fennállásáról
20.
A jelen indítvány 4. pontjában foglaltak szerint valamely nemzeti intézkedésnek ahhoz, hogy az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősüljön, szelektív előnyt kell nyújtania a kedvezményezett vállalkozásnak vagy vállalkozásoknak. E feltételnek megfelel minden olyan állami intézkedés, amely formájától és céljaitól függetlenül közvetlenül vagy közvetve alkalmas egy vagy több vállalkozás előnyben részesítésére, vagy olyan előnyt biztosít számukra, amelyben szokásos piaci feltételek között nem részesülhettek volna. Az ilyen előny fennállásának minősítése általában a piacgazdasági magánszereplő elvének alkalmazásával történik. Ezen elv alkalmazása magában foglalja, hogy esetről esetre különböző konkrét kritériumokhoz folyamodjanak, amelyek mindegyike arra irányul, hogy a szóban forgó állami intézkedést a lehető legjobban és a lehető legmegfelelőbb módon hasonlítsa össze azzal az intézkedéssel, amelyet a lehető legközelebbi helyzetben lévő és a szokásos piaci feltételek között eljáró piaci magánszereplő alkalmazhatott volna. (
34
) Ahogyan azt a Bíróság egyértelművé tette, ezen elv alkalmazása attól függ, hogy az érintett tagállam gazdasági magánszereplői minőségében, ne pedig közhatalmi szervként nyújtson gazdasági előnyt valamely vállalkozásnak. (
35
) A piacgazdasági magánszereplő elvének alkalmazhatósága ezért – különösen a szóban forgó nemzeti intézkedés tárgya, (
36
) a hátterét képező összefüggések, valamint az elérni kívánt cél és az ezen intézkedésre vonatkozó szabályok tükrében – ezen intézkedés gazdasági természetétől függ. (
37
)
21.
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik, hogy az ellentételezési megállapodás megkötése azt követően történt, hogy a svéd hatóságok a meglévő forgalommegoszlás fenntartása céljából regionális szinten eltöröltek bizonyos, egyes belvízi utakon való áthaladásra alkalmazott díjtételeket. Úgy tűnik, hogy a Bíróság rendelkezésére álló bizonyítékokat inkább úgy kell értelmezni, hogy a svéd állam közhatalmi, nem pedig magánszereplői minőségében avatkozott be.
22.
A Stockholm Hamn úgy véli, hogy a piacgazdasági magánszereplő elv jelen ügyben történő alkalmazhatósága esetén a szóban forgó ellentételezési megállapodás a svéd hatóságok által a zsilipszolgáltatások megvásárlásáért fizetett „ár”, mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság nem szolgáltat olyan információt, amely lehetővé tenné a svéd állam ellentételezési megállapodás megkötésére vonatkozó döntésének ilyen értelmű értelmezését. (
38
) Ezzel szemben az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből az következik, hogy a svéd állam úgy vélte, a Stockholms Hamn jogosult a szóban forgó díjtételek megszüntetéséből és az ebből következő, az ellentételezési megállapodás tárgyát képező zsilipműködtetésért fizetendő díjak beszedésének mellőzésére vonatkozó kötelezettségvállalásból eredő hátrányos következmények megtérítésére. Mindazonáltal nem állnak rendelkezésre olyan bizonyítékok, amelyek lehetővé tennék annak megértését, hogy e jog a Stockholms Hamn Hammarby‑zsilip üzemeltetésével kapcsolatban a svéd állammal fennálló jogviszonyain alapul, (
39
) vagy annak alapját más képezi‑e. (
40
) Általánosságban emlékeztetek arra, hogy az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében a jóváhagyott előnyök nemcsak a szubvencióhoz hasonló pozitív juttatásokat foglalhatják magukban, hanem azokat a juttatásokat is, amelyek különböző formában enyhítik a vállalkozás költségvetésének általános terheit, és hogy „a vállalkozás költségvetésére általában nehezedő teher” fogalma magában foglalja többek között azokat a többletköltségeket, amelyeket a vállalkozásoknak olyan, a gazdasági tevékenységre vonatkozó kötelezettségek miatt kell viselniük, amelyek valamely törvényből, rendeletből vagy megállapodásból erednek. (
41
) Főszabály szerint ezért az állami beavatkozás által nyújtott előnyök ellentételezési jellege nem akadályozza meg, hogy azok az említett rendelkezés értelmében vett „támogatásnak” minősüljenek. (
42
) A kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy az összes releváns körülmény alapján értékelje a vitatott kompenzáció gazdasági jellegét, valamint azt, hogy ez a kompenzáció olyan előnyt biztosított‑e a Stockholms Hamn számára, amelyet rendes piaci körülmények között nem szerezhetett volna meg, és ha igen, milyen mértékben biztosított ilyen előnyt. E tekintetben különösen azt kell figyelembe vennie, hogy – amint azt a Bizottság megjegyezte – a Stockholm Hamn a releváns időszakban a zsilipműködtetés költségeitől, valamint – legalábbis részben – a forgalom nagyságának ingadozásától független, garantált bevételben részesült.
23.
A Stockholms Hamn a kérdést előterjesztő bíróság előtt azt is előadta, hogy a releváns időszakban közszolgáltatási kötelezettség teljesítésével bízták meg, ezért az előny fennállását a Bíróság által az Altmark ítéletben kidolgozott kritériumok alkalmazásával kell értékelni. Ebben az ítéletben a Bíróság egyértelművé tette, hogy amennyiben az adott állami beavatkozást úgy kell tekinteni, mint a kedvezményezett vállalkozás által a közszolgáltatási kötelezettség teljesítéseként nyújtott szolgáltatások ellenértékét képviselő ellentételezést, úgy nem tartozik az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének hatálya alá. (
43
) A Bíróság négy együttes feltételt állapított meg, amelyeknek teljesülniük kell ahhoz, hogy az ilyen ellentételezés ne minősüljön állami támogatásnak. (
44
)
24.
Az Altmark ítéletben előírt feltételek közül az első annak ellenőrzése, hogy a kedvezményezett vállalkozást ténylegesen megbízták‑e a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésével, és hogy e kötelezettségek egyértelműen meghatározottak‑e. (
45
) Ehhez szükséges, hogy a szóban forgó gazdasági szereplőt vagy szereplőket a hatóság jogi aktusa révén bízzák meg közszolgáltatási feladattal. (
46
) A közszolgáltatási kötelezettség Altmark ítélet értelmében vett fogalma megfelel az „általános gazdasági érdekű szolgáltatás” EUMSZ 106. cikk (2) bekezdése értelmében vett fogalmának. (
47
) Jóllehet ez utóbbi fogalma uniós szinten nem nyert meghatározást, a Bíróság egyértelművé tette, hogy e fogalomba tartoznak az olyan szolgáltatások, amelyek gazdasági érdeke más gazdasági tevékenységekhez képest „sajátos jellegű”. (
48
)
25.
A jelen ügyben nem zárható ki, hogy a Stockholms Hamn a releváns időszakban az Altmark ítélet értelmében vett közszolgáltatási kötelezettséggel volt megbízva, amennyiben a kereskedelmi hajókra vonatkozó, az említett időszakban rá bízott zsilipműködtetés ingyenessége jogszabályban előírt, majd az e célból megbízott közigazgatási hatósággal kötött megállapodásban rögzített olyan kötelezettség formájában látszik megvalósulni, amelyen keresztül a svéd hatóságok azt a célt követték, hogy biztosítsák a kereskedelmi tengeri forgalom közérdek szempontjából optimális elosztását. (
49
) Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság feladata az, hogy az összes releváns tényező tükrében értékelje e megbízás ténylegességét. Amennyiben erre a kérdésre igenlő választ kell adni, a kérdést előterjesztő bíróság feladata az Altmark ítéletben meghatározott többi feltétel teljesülésének ellenőrzése.
26.
E feltételek közül a második és a harmadik annak biztosítására szolgál, hogy a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésével megbízott vállalkozások ne részesüljenek túlkompenzációban. (
50
) A kérdést előterjesztő bíróság által az előzetes döntéshozatal iránti kérelmében közölt információk nem teszik lehetővé annak megállapítását, hogy e feltételek milyen mértékben teljesülnek. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből és a Bíróság Hivatalához benyújtott iratokból konkrétan az tűnik ki, hogy az ellentételezési megállapodás objektív módon határozta meg a Stockholms Hamn részére fizetendő kompenzáció kiszámításának és felülvizsgálatának kritériumait, és hogy ezen túlmenően olyan mechanizmust határozott meg, amely minden ötéves időszak végén lehetővé teszi a túlfizetett összegek legalábbis részleges visszatérítését. (
51
) Mindazonáltal a kompenzáció összegének a forgalom nagysága alapján történő meghatározásához alkalmazott díjtételek kiszámításának módja nem világos. Amennyiben pedig úgy tűnik, hogy a kompenzáció összege az ellentételezési megállapodás tárgyát képező zsilipműködtetés nyújtásával kapcsolatos költségek figyelembevétele nélkül nyert meghatározást, mindenesetre kétséges, hogy teljesül‑e a harmadik feltétel, amely szerint a kompenzáció nem haladhatja meg a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítése révén felmerülő költségek teljes vagy részleges fedezéséhez szükséges, adott esetben észszerű nyereséggel növelt összeget. (
52
)
27.
Végezetül, az Altmark ítéletben meghatározott negyedik feltétel sem tűnik teljesítettnek. A kérdést előterjesztő bíróság által továbbított adatokból ugyanis nem következik, hogy a vitatott kompenzáció mértékét az e feltételben foglaltak szerint azon költségek elemzése alapján határozták volna meg, amelyeket egy átlagos, jól irányított és a szükséges közszolgáltatási követelmények teljesítésére megfelelően felszerelt vállalkozásnak e kötelezettségek teljesítése során viselnie kellett volna.
3. A tagállamok közötti kereskedelemre és a versenyre gyakorolt hatásról
28.
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint valamely nemzeti intézkedés „állami támogatásnak” minősítéséhez nem azt kell megállapítani, hogy a támogatásnak tényleges hatása van a tagállamok közötti kereskedelemre, és az ténylegesen torzítja a versenyt, hanem csak azt kell megvizsgálni, hogy a támogatás alkalmas‑e arra, hogy érintse e kereskedelmet és torzítsa a versenyt. (
53
)
29.
A jelen ügyben – a jelen indítvány 19. pontjában foglaltak szerint – a Hammarby‑zsilip a Balti‑tenger és a Mälaren‑tó közötti kereskedelmi forgalom egyik megközelítési útvonalát képezi, és nem kizárt, hogy nem csak más belvízi utakkal, hanem más közlekedési módokkal, például a közúti vagy vasúti közlekedéssel is verseng. Következésképpen nem eleve kizárt, hogy amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság arra a következtetésre jut, hogy a vitatott kompenzáció az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett előnyt biztosított a Stockhlms Hamn számára, ez az előny – a Hammarby‑zsilip elhelyezkedése szerinti térség összekapcsoltságának és megközelíthetőségének fokára is tekintettel – befolyásolhatja a tagállamok közötti kereskedelmet és torzíthatja a versenyt. E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság feladata a szükséges ellenőrzések elvégzése.
B.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második és harmadik kérdésről
30.
Az előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második és harmadik kérdésével lényegében arra kíván választ kapni, hogy a Svédország Európai Unióhoz való csatlakozása előtt kötött megállapodásban előírt vitatott kompenzáció – az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett támogatásnak minősülése esetén – a 2015/1589 rendelet 1. cikke b) pontjának i. alpontja értelmében vett „létező támogatásnak” minősül‑e, és amennyiben erre a kérdésre igenlő választ kell adni, akkor az említett csatlakozást követően „új támogatásnak” kell‑e tekinteni, amennyiben annak alkalmazását többször meghosszabbították és összegét a kompenzációt létrehozó megállapodás eredeti feltételei szerint kiigazították.
31.
Az állami támogatás létező támogatásként vagy új támogatásként való minősítése különböző eljárási következményekkel jár. Míg az EUMSZ 108. cikk (1) bekezdése lehetővé teszi a létező támogatások végrehajtását mindaddig, amíg a Bizottság nem állapítja meg a belső piaccal való összeegyeztethetetlenségüket, az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése kimondja, hogy a Bizottságot a szükséges időben tájékoztatni kell minden új támogatás nyújtására vagy létező támogatás módosítására irányuló tervezett intézkedésről, és hogy azok nem hajthatók végre, amíg az eljárásban végleges határozat nem születik. (
54
)
32.
A 2015/1589 rendelet 1. cikke b) pontjának i. alpontjában szereplő fogalommeghatározás szerint a „létező támogatás”„Ausztria, Finnország és Svédország csatlakozási okmánya (
55
) 144. és 172. cikkének […] sérelme nélkül, minden támogatás, amely az EUMSZ‑nek az érintett tagállamokban történő hatálybalépését megelőzően már létezett, vagyis az olyan támogatási programok és egyedi támogatások, amelyeket az EUMSZ‑nek az érintett tagállamokban történő hatálybalépése előtt vezettek be és azt követően is alkalmazhatók”. Az állam Unióhoz való csatlakozása előtt megállapított támogatás tehát főszabály szerint létező támogatásnak minősül, és mindaddig nyújtható, amíg a Bizottság nem nyilvánítja azt összeegyeztethetetlennek.
33.
Az előterjesztő bíróság mindenekelőtt a csatlakozási okmány 144. cikkének hatályával kapcsolatban vet fel kérdést, amelynek a) pontja úgy rendelkezik, hogy „az [EUMSZ 107. és EUMSZ 108.] cikk hatálya alá tartozó támogatások területén”„az új tagállamokban a csatlakozás előtt hatályban lévő támogatási programok közül kizárólag azok tekinthetők az [EUMSZ 108. cikk (1) bekezdése] értelmében vett »létező« támogatásnak, amelyeket 1995. április 30. előtt jelentettek be a Bizottságnak”.
34.
A felek egyetértenek abban, hogy a vitatott kompenzációt nem jelentették be a Bizottságnak. Annak ellenére, hogy a csatlakozási okmány 144. cikke általánosságban utal az EUMSZ 107. és EUMSZ 108. cikkben említett támogatási programokra, a csatlakozási okmány mezőgazdasági termékekre vonatkozó VI. címében (
56
) való elhelyezése arra enged következtetni – amint azt Sharpston főtanácsnok már említette, (
57
) és a Bíróság hallgatólagosan megállapította (
58
)–, hogy az e cikkben előírt bejelentési kötelezettség kizárólag a csatlakozási okmány 137. cikkében (
59
) meghatározott mezőgazdasági termékekre vonatkozik, és nincs semmiféle relevanciája a nem mezőgazdasági támogatások vonatkozásában. Következésképpen úgy vélem, hogy az, hogy a vitatott kompenzációt nem jelentették be a Bizottságnak a csatlakozási okmány 144. cikkének a) pontja szerint, önmagában nem zárja ki, hogy az létező támogatásnak minősüljön.
35.
Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság arra kíván választ kapni, hogy ez a kompenzáció a meghosszabbítások és kiigazítások ellenére továbbra is létező támogatásnak tekinthető‑e. A 2015/1589 rendelet 1. cikkének c) pontja szerint az új támogatás „olyan támogatás, azaz támogatási program és egyedi támogatás, amely nem létező támogatás, beleértve a létező támogatások módosítását is”. A 794/2004 rendelet (
60
) 4. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a] [2015/1589] rendelet 1. cikkének c) pontja alkalmazásában létező támogatás módosítása alatt – a tisztán formai vagy adminisztratív jellegű módosítások kivételével – minden olyan változtatás értendő, amely nem befolyásolhatja a támogatási intézkedésnek a közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelését [helyesen: módosítása alatt bármilyen változtatás értendő, kivéve a tisztán formai vagy adminisztratív jellegű módosításokat, amelyek nem befolyásolhatják a támogatási intézkedés közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelését] […]”. (
61
) Kizárólag a létező támogatás érdemi módosítása, azaz az alkotóelemeit érintő és a belső piaccal való összeegyeztethetősége értékelésének megváltoztatására alkalmas – alanyi, tárgyi vagy időbeli jellegű (
62
) – módosítás eredményez új támogatást. (
63
)
36.
A jelen ügyben az ellentételezési megállapodás érvényessége annak 2021‑es megszűnéséig automatikusan meghosszabbodott öt évvel. A vitatott kompenzáció összege évente frissült a fogyasztói árindex alapján, és ötévente újból meghatározást nyert olyan képlet alapján, amely az ügy irataiban szereplő bizonyítékok alapján látszólag nem változott az évek során. Mind a meghosszabbítások, mind a kifizetett összegek összegének módosítása az ellentételezési megállapodás eredeti feltételeivel összhangban történt. Ilyen körülmények között részemről kérdésként vetődik fel, hogy ezek az EUMSZ 108. cikk, valamint a 2015/1589 rendelet és a 794/2004 rendelet értelmében vett „módosításoknak” tekinthetők‑e, és nem pusztán a szóban forgó megállapodás végrehajtásának következményei.
37.
Úgy vélem, hogy konkrétan a pénzbeli támogatás összegének inflációs helyzetben történő automatikus változása nem tekinthető ilyennek. (
64
) Ami az ötéves meghosszabbításokat illeti, bár igaz, hogy a Bíróság több ítéletben is egyértelművé tette, hogy a létező támogatás meghosszabbítása új támogatásnak minősül, (
65
) ezek olyan helyzetek voltak, amelyekben a támogatás Bizottság általi engedélyezését követően hozott jogi aktusok alapján bevezetett módosításokról volt szó. A Bíróság az alapjogvitában szereplőkhöz bizonyos tekintetben hasonló körülmények között úgy ítélte meg, hogy kizárólag a szóban forgó támogatásnak az azt létrehozó, az érintett tagállam Európai Unióhoz való csatlakozása előtti megállapodásban előírt határidőn túli meghosszabbítása, és nem e megállapodás rendes alkalmazása – annak automatikus időszakos meghosszabbításaival – eredményezte a létező támogatási program módosítását. (
66
) Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megtennie az e tekintetben szükséges megállapításokat, konkrétan pedig értékelnie kell, hogy a megállapodás hiányában az ötéves meghosszabbítások valóban automatikusnak tekinthetők‑e. Végül, ami a vitatott kompenzáció alapösszegének ötévente történő újbóli meghatározását illeti, a bíróság feladata annak értékelése, hogy – amint azt a Sjöfartsverket állítja – ez az újbóli meghatározás, noha egy hosszú időn keresztül állandó képlet alapján történt, valójában „módosításoknak” minősíthető újratárgyalások sorozatát eredményezte‑e, jelesül annyiban, amennyiben a feleknek meg kellett állapodniuk a figyelembe veendő forgalom nagyságáról. Ilyen esetben tovább kell vizsgálni, hogy ezek a módosítások „lényegesnek” minősülnek‑e.
III. Végkövetkeztetés
38.
A fenti megfontolások összessége alapján azt javaslom, hogy a Bíróság a Stockholms tingsrätt (stockholmi körzeti bíróság, Olaszország) által feltett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
Az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését a következőképpen kell értelmezni:
- az állami hatóság által önkormányzati részvénytársaság részére állami forrásból megállapodás alapján a társaság azon kötelezettségvállalásának ellentételezése céljából nyújtott ellentételezés, hogy bizonyos szolgáltatást ingyenesen nyújtson, amelyért a megállapodás megkötéséig díjat számítottak fel, állami támogatásnak minősülhet, amennyiben e társaság a szóban forgó szolgáltatás tekintetében az említett rendelkezés alkalmazása szempontjából vállalkozásnak minősül, és amennyiben ez az ellentételezés olyan előnyt biztosít a szóban forgó társaság számára, amelyet rendes piaci körülmények között nem szerzett volna meg, és amely befolyásolhatja a tagállamok közötti kereskedelmet és torzíthatja a versenyt. A kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy az összes releváns körülmény alapján értékelje, hogy teljesülnek‑e, és milyen mértékben teljesülnek ezek a feltételek.
A 2015/1589 rendelet 1. cikke b) pontjának i. alpontját és c) pontját úgy kell értelmezni, hogy:
- feltételezve, hogy az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett támogatásnak minősül, az ilyen ellentételezés – amelynek kifizetése az azt létrehozó megállapodás eredeti feltételeinek megfelelően a megállapodás felmondásának hiányában ötéves időszakokra meghosszabbodott, és amelynek összege egyrészt évente a fogyasztói árindex alapján, másrészt minden ötéves időszak végén a nyújtott ingyenes szolgáltatás összege alapján, az időközben változatlanul hagyott képlet alkalmazásával módosult – az említett rendelkezések értelmében vett létező támogatásnak minősül, annak fenntartásával, hogy ezt a nemzeti bíróságnak kell ellenőriznie.”
(
1
)	Eredeti nyelv: olasz.
(
2
)	Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 2015. július 13‑i tanácsi rendelet (kodifikált szöveg) (HL 2015. L 248., 9. o.).
(
3
)	Lásd legutóbb: 2024. február 28‑iDánia kontra Bizottság ítélet (T‑364/20, EU:T:2024:125), amely ellen jelenleg fellebbezés van folyamatban a Bíróság előtt (C‑337/24 P. sz. ügy).
(
4
)	Az ügy irataiból kitűnik, hogy a Sjöfartsverket azért mondta fel a megállapodást, mert úgy véli, hogy a megállapodás szerinti kompenzáció kifizetése a feltételek megváltozása miatt jogellenes állami támogatásnak minősül, és hogy a Stockholms Hamn megszegte a vállalt kötelezettségét azzal, hogy adót szedett be a kedvtelési célú vízi járművektől eltérő hajók után. A kifizetést indokoló összehangolási igény ezen túlmenően megszűnt, mivel a Sjöfartsverket a Södertälje‑csatornán áthaladó kereskedelmi hajók után újra hajózási díjat szed be.
(
5
)	Lásd ebben az értelemben legutóbb: 2025. április 29‑iPrezydent Miasta Mielca ítélet (C‑453/23, EU:C:2025:285, 36. pont).
(
6
)	A kérdést előterjesztő bíróság nem vet fel kételyeket sem az állami források felhasználásával, sem az intézkedés szelektivitásával kapcsolatban.
(
7
)	Lásd: 1991. április 23‑i ítélet (C‑41/90, EU:C:1991:161, 21. pont).
(
8
)	Lásd többek között: 2022. március 24‑iGVN kontra Bizottság ítélet (C‑666/20 P, EU:C:2022:225, 69. pont).
(
9
)	Lásd többek között: 2006. január 10‑iCassa di Risparmio di Firenze és társai ítélet (C‑222/04, EU:C:2006:8, 122. és 123. pont).
(
10
)	Lásd ebben az értelemben: 2006. január 10‑iCassa di Risparmio di Firenze és társai ítélet (C‑222/04, EU:C:2006:8, 122. pont).
(
11
)	Lásd többek között: 2012. december 19‑iMitteldeutsche Flughafen és Flughafen Leipzig kontra Bizottság ítéletek (C‑288/11 P, EU:C:2012:821, 44. pont).
(
12
)	Lásd: 1997. március 18‑iDiego Calì & Figli ítélet (C‑343/95, EU:C:1997:160, 22. és 23. pont); az állami támogatásokat illetően: 2015. október 22‑iEasyPay és Finance Engineering ítélet (C‑185/14, EU:C:2015:716, 40. pont).
(
13
)	Lásd ebben az értelemben többek között: 2019. november 7‑iAanbestedingskalender és társai kontra Bizottság ítélet (C‑687/17 P, EU:C:2019:932, 16. pont, valamint az elhatárolhatóság értékelésének szempontjait illetően a 44. pont).
(
14
)	Lásd ebben az értelemben: 2020. június 11‑iBizottság és Szlovák Köztársaság kontra Dôvera zdravotná poist'ovňa ítélet (C‑262/18 P és C‑271/18 P, EU:C:2020:450, 35. és 50. pont); 2021. június 2‑iCasa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo kontra Bizottság ítélet (T‑223/18, EU:T:2021:315, 152–154., 165., 166. és 173. pont), amelyet helybenhagyott a Bíróság 2023. április 27‑iCasa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo kontra Bizottság ítélete (C‑492/21 P, EU:C:2023:354); 2017. június 27‑iCongregación de Escuelas Pías Provincia Betania ítélet (C‑74/16, EU:C:2017:496, 50. pont).
(
15
)	A társaság honlapján elérhető információk szerint a Stockholms Hamn AB hat kikötői létesítményt üzemeltet Svédországban, amelyek közül három Stockholm városában található. Ezek a (különösen a Finnországba és Észtországba irányuló és onnan kiinduló tengeri teher‑ és személyforgalmat bonyolító) Stadsgården, Värtahamnen és a (sétahajó‑terminálként szolgáló) Frihamnen kikötők, amelyekhez való hozzáféréshez nem tűnik szükségesnek a Hammarby‑zsiliprendszer használata. A többi kikötői létesítmény Nynäshamn városaiban (ezek Nynäshamn és Stockholm Norvik kikötői, amelyek mindketten Lengyelországba és a svéd Gotland szigetére, valamint Lettországba irányuló és onnan kiinduló áru‑ és személyszállítási szolgáltatásokat nyújtanak), valamint (a honlap szerint „a Stockholmba és a környékére, valamint Svédország többi részébe, Finnországba, Norvégiába, a balti államokba és a kontinentális Európába irányuló és onnan kiinduló gyors áru‑ és személyszállítást” lehetővé tevő) Kapellskär településen található.
(
16
)	Lásd ebben az értelemben: 2019. április 30‑iUPF kontra Bizottság ítélet (T‑747/17, EU:T:2019:271, 64. pont; a továbbiakban: UPF‑ítélet); 2019. április 30‑i Chambre de commerce et d’industrie métropolitaine Bretagne‑Ouest (port de Brest) kontra Bizottság ítélet (T‑754/17, EU:T:2019:270, 80. pont).
(
17
)	Lásd többek között: az UPF‑ítélet 65. pontja; 2018. március 15‑iNaviera Armas kontra Bizottság ítélet (T‑108/16, EU:T:2018:145, 88. pont), amelyet a Bíróság a 2019. június 25‑i Fred Olsen kontra NavieraArmas végzéssel (C‑319/18 P, EU:C:2019:542) helybenhagyott; 2023. december 20‑iAutorità di sistema portuale del Mar Ligure occidentale és társai kontra Bizottság ítélet (T‑166/21, EU:T:2023:862, 56. pont).
(
18
)	Lásd: 2002. október 24‑i Aéroports de Paris kontra Bizottság ítélet (C‑82/01 P, EU:C:2002:617, 78. pont).
(
19
)	2012. december 19‑i Mitteldeutsche Flughafen és Flughafen Leipzig-Halle kontra Bizottság ítélet (C‑288/11 P, EU:C:2012:821, 43. pont); az említett ítéletek hatályának más típusú infrastruktúrákra való kiterjesztéséről lásd: 2015. január 14‑iEventech ítélet (C‑518/13, EU:C:2015:9, 42. pont).
(
20
)	A Belgium által a flamand kikötők infrastrukturális munkálatainak pénzügyi támogatására nyújtott 520/2003. sz. állami támogatásról szóló, 2004. október 20‑i 520/2003. bizottsági határozat (HL 2005. C 176., 11. o., (35), (42) és (43) preambulumbekezdés), az Egyesült Királyság által Great Yarmouth külső kikötőjének nyújtott 503/2005. sz. állami támogatás szóló, 2005. december 21‑i bizottsági határozat (HL 2006. C 83., 10. o., (22) és a (23) preambulumbekezdés), a Svédország által Gothenburg kikötőjének kotrására és kikötői infrastruktúrájára nyújtott SA.103466 (2023/N). sz. állami támogatásról szóló, 2023. november 17‑i bizottsági határozat (HL 2023. C/2023/1474, 1. o., 76. pont). Lásd még az UPF‑ítélet 68. és 70. pontját.
(
21
)	Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikkének (1) bekezdésében említett állami támogatás fogalmáról szóló bizottsági közlemény (HL 2016. C 262., 1. o., 203. pont). Lásd még a https://competition‑policy.ec.europa.eu/state‑aid/legislation/notion‑aid_en oldalon elérhető, kikötői infrastruktúrára vonatkozó „állami támogatás” elemző táblázatot, 5. pont.
(
22
)	A 14. lábjegyzetben foglaltaknak megfelelően nem tűnik úgy, hogy a Hammarby‑zsilip a Stockholms Hamn által üzemeltetett kikötői létesítmények közé tartozik.
(
23
)	Ezzel kapcsolatban rámutatok arra, hogy a Bizottság – a Stockholms Hamn által hivatkozott, a Belgium által a flamand kikötők infrastrukturális munkálatainak pénzügyi támogatására nyújtott 520/2003. sz. állami támogatásról szóló, 2004. október 20‑i 520/2003. bizottsági határozatban (HL 2005. C 176., 11. o., (35), (42) és (43) preambulumbekezdés) – bár elismerte a finanszírozott tevékenységek nem gazdasági jellegét, fenntartotta annak lehetőségét, hogy a kikötői hatóságoknak díj ellenében nyújtott szolgáltatások esetében ellenőrizze a túlkompenzáció, tehát támogatás formájában nyújtott előny meglétét, így hallgatólagosan úgy vélte, hogy azok gazdasági tevékenységek, még ha a köz érdekében végzik is azokat. Lásd ebben az értelemben az Egyesült Királyság által Great Yarmouth külső kikötőjének nyújtott 503/2005. sz. állami támogatásról szóló, 2005. december 21‑i bizottsági határozat (HL 2006. C 83., 10. o., (27) preambulumbekezdés).
(
24
)	A Stockholms Hamn a Bírósághoz benyújtott észrevételeiben azt állítja, hogy 2021‑től ismét díjtételeket alkalmaz a kereskedelmi hajókra. Ugyanakkor e díjtételek számításának módját nem határozta meg.
(
25
)	Ez a cél a Stockolms Hamn kérdést előterjesztő bíróság előtt előterjesztett beadványában is szerepel. A kereskedelmi célú tengeri forgalom növekedése tekintetében várt eredmények a fuvarozók döntéseit befolyásoló mértékű díjtételekre utalnak.
(
26
)	Ez következik a Stockolms Hamn Bíróságnál előterjesztett észrevételeiből.
(
27
)	Lásd: 2012. július 12‑iCompass‑Datenbank ítélet (C‑138/11, EU:C:2012:449, 42. pont); 2023. december 20‑iAutorità di sistema portuale del Mar Ligure occidentale és társai kontra Bizottság ítélet (T‑166/21, EU:T:2023:862, 106., 110. és 118. pont).
(
28
)	Lásd: 2012. július 12‑iCompass‑Datenbank ítélet (C‑138/11, EU:C:2012:449, 42. pont).
(
29
)	Lásd például: 2022. szeptember 8‑iLux Express Estonia ítélet (C‑614/20, EU:C:2022:641), amelyben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy utasok bizonyos kategóriáinak ingyenes szállítására vonatkozóan Észtországban a közúti és vasúti közlekedés területén működő vállalkozások terhére előírt kötelezettség az 1370/2007 rendelet értelmében vett „közszolgáltatási kötelezettségnek” minősül, amelyért ellentételezést kell biztosítani, és meghatározta azokat a feltételeket, amelyeknek az ellentételezésnek meg kell felelnie ahhoz, hogy megfeleljen az állami támogatásokra vonatkozó szabályoknak.
(
30
)	C‑280/00, EU:C:2003:415 (a továbbiakban: Altmark ítélet).
(
31
)	Lásd: 2023. április 27‑iCasa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo kontra Bizottság ítélet (C‑492/21 P, EU:C:2023:354, 70. és 71. pont). Igaz, hogy a Bíróság a 2017. június 27‑i Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania ítéletben (C‑74/16, EU:C:2017:2017:496, 47. és 50. pont) a szóban forgó – oktatási intézmények által nyújtott tanfolyamokból álló – szolgáltatások egy részének gazdasági jellegét kizárta, mivel azokat ingyenesen nyújtották, és egészben vagy elsősorban állami forrásokból finanszírozták, a szolgáltatások területén kialakult ítélkezési gyakorlatra való hivatkozással pedig egyértelművé tette, hogy az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezések alkalmazása szempontjából „gazdasági tevékenységnek” minősülhetnek azok a szolgáltatások, amelyeket rendes körülmények között „díjazás”, vagyis a nyújtott szolgáltatás gazdasági ellenértéke ellenében nyújtanak. E határozat alkalmazási köre azonban álláspontom szerint korlátozott marad (e tekintetben utalok a jelen indítvány 8. pontjára). Az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezések éppen azokban az esetekben alkalmazandók, amelyekben a vállalkozások tevékenységének finanszírozása céljából állami forrásokat mozgósítanak, és valamely szolgáltatás gazdasági minősítése nem függhet kizárólag attól, hogy annak nyújtását az állam finanszírozza‑e, és nem azok, akik abból részesülnek. Számomra a szolgáltatásokkal kapcsolatos joganyag vívmányaira való utalás is a szóban forgó ítélet tárgyát képező ügy körülményeinek tulajdoníthatónak tűnik. A „gazdasági tevékenység” szolgáltatások szabad mozgására vonatkozó rendelkezések és az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezések értelmében vett fogalma valójában nem felel meg teljeskörűen egymásnak, noha e szabályrendszerek céljai közel állnak egymáshoz és egybeesnek. Konkrétan, bár a nyújtott szolgáltatás gazdasági ellenértékeként értelmezett díjazás kulcsfontosságú elemnek minősül a szolgáltatások területén, ugyanez nem mondható el a támogatások területén, ahol inkább a tevékenység jellegéhez kapcsolódó nyereségpotenciálon és azon az üzleti szereplői vagy állami hatósági szerepen van a hangsúly, amelyben a szolgáltatást nyújtó jogalany eljár.
(
32
)	Lásd: 1997. március 18‑iDiego Calì & Figli ítélet (C‑343/95, EU:C:1997:160, 22. és 23. pont). Lásd még a https://competition‑policy.ec.europa.eu/state‑aid/legislation/notion‑aid_en oldalon elérhető, a kikötői infrastruktúrára vonatkozó „állami támogatás” elemző táblázatot, 4. pont.
(
33
)	Úgy tűnik, hogy 2022‑ben döntöttek a Södertälje‑csatorna felújítására irányuló projektről, amelynek célja többek között a közúti és vasúti kereskedelmi forgalom terhelésének a tengeri forgalom javára történő csökkentése; lásd: https://www.marketscreener.com/quote/stock/PEAB‑AB‑6491371/news/Peab‑Rebuilds‑the‑Lock‑Canal‑in‑Sodertalje‑40864607/.
(
34
)	Lásd: 2022. november 17‑iVolotea és easyJet kontra Bizottság ítélet (C‑331/20 P és C‑343/20 P, EU:C:2022:886, 107–109. pont).
(
35
)	Lásd: 2025. március 13‑iCividale és társai ítélet (C‑746/23 és C‑747/23, EU:C:2025:171, 42. pont).
(
36
)	Lásd: 2022. november 17‑iVolotea és easyJet kontra Bizottság ítélet (C‑331/20 P és C‑343/20 P, EU:C:2022:886, 109. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
37
)	Lásd: 2025. március 13‑iCividale és társai ítélet (C‑746/23 és C‑747/23, EU:C:2025:171, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
38
)	Valamely szolgáltatás harmadik személytől történő vásárlás útján történő ingyenes nyújtása nem minősül magánszolgáltató által bizonyos körülmények között nem tanúsított magatartásnak. A beszerző állam ebben a helyzetben főszabály szerint előnyt biztosít a másik félnek arra az esetre, ha a vásárolt szolgáltatásért fizetett ár nem felelne meg e szolgáltatás piaci árának.
(
39
)	Lásd analógia útján: 2021. november 11‑iAutostrada Wielkopolska kontra Bizottság és Lengyelország ítélet (C‑933/19 P, EU:C:2021:905, 121–125., 139. és 156. pont). Az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése szerinti előny ebben az esetben kizárólag annyiban áll fenn, amennyiben a vitatott kompenzáció meghaladja a Stockholms Hamn bevételkiesését.
(
40
)	A Bíróság és a Törvényszék e tekintetben különösen az érintett tagállam szerződésen kívüli felelőssége alapján járó vagy fizetett összegek állami támogatás jellegét zárta ki, lásd: 1988. szeptember 27‑iAsteris és társai ítélet (106/87–120/87, EU:C:1988:457); kisajátítási kártalanítás kifizetését illetően lásd: 2010. július 1‑jei Nuova Terni Industrie Chimiche kontra Bizottság ítélet (T‑64/08, EU:T:2010:270); 2022. január 27‑iSātiņi‑S ítélet (C‑238/20, EU:C:2022:57, 51. pont). Mindazonáltal a jelen ügyben nem ez a helyzet.
(
41
)	Lásd: 2022. január 27‑iSātiņi‑S ítélet (C‑238/20, EU:C:2022:57, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
42
)	Lásd például: 2017. február 1‑jei Portovesme kontra Bizottság ítélet (C‑606/14 P, EU:C:2017:75, 92. pont).
(
43
)	Lásd az Altmark ítélet 87. pontját.
(
44
)	A Bíróság által az Altmark ítéletben kidolgozott kritériumok lényegében annak ellenőrzésére irányulnak, hogy az állam a közszolgáltatási kötelezettség megfelelő végrehajtásának biztosításáért méltányos árat fizetett‑e. A piacgazdasági magánszereplő elve alkalmazásának eseteivel ellentétben azonban az államot az Altmark ítélet alkalmazásának eseteiben nem a haszonszerzés, hanem a közszolgáltatás biztosítása motiválja, ezért nem magánszereplőként jár el. Az Altmark‑teszt és a piacgazdasági magánszereplő elve tehát két olyan elemzési eszköz, amelyek különböző helyzetekben alkalmazandók, és nem alternatívái egymásnak, lásd: 2023. június 14‑iRyanair és Airport Marketing Services kontra Bizottság ítélet (T‑79/21, EU:T:2023:334, 100–102. pont).
(
45
)	Lásd az Altmark ítélet 89. pontját.
(
46
)	Lásd: 1974. március 21‑iBRT és Société belge des auteurs, compositeurs et éditeurs ítélet (127/73, EU:C:1974:25, 20. pont). Mindazonáltal nem szükséges, hogy jogalkotási vagy rendeleti jellegű jogi aktusról legyen szó, mivel elegendő lehet valamely közjogi koncesszió, lásd: 1997. október 23‑iBizottság kontra Franciaország ítélet (C‑159/94, EU:C:1997:501, 66. pont), vagy bizonyos körülmények között valamely szerződés, lásd az európai uniós állami támogatási szabályoknak az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtásának ellentételezésére való alkalmazásáról szóló bizottsági közleményt (HL 2012. C 8., 4. o., 52. pont).
(
47
)	2015. november 26‑iSpanyolország kontra Bizottság ítélet (T‑461/13, ECLI:EU:T:2015:891, 60. pont).
(
48
)	Lásd: 1991. december 10‑iMerci convenzionali Porto di Genova ítélet (C‑179/90, EU:C:1991:464, 27. pont); 1997. július 17‑iGT‑Link ítélet (C‑242/95, EU:C:1997:376, 53. pont); 1998. június 18‑iCorsica Ferries France ítélet (C‑266/96, EU:C:1998:306, 45. pont).
(
49
)	Egyébiránt valószínűtlennek tűnik, hogy a Stockholms Hamn‑hoz hasonló vállalkozás – amennyiben kizárólag saját kereskedelmi érdekei vezérlik – a szóban forgó szolgáltatások ingyenesen nyújtása mellett döntött volna. Az, hogy a Stockholms Hamn korábban is nyújtotta az ellentételezési megállapodás tárgyát képező zsilipszolgáltatásokat, nem zárja ki azok általános gazdasági érdekű szolgáltatásként való minősítését, amennyiben e szolgáltatások nyújtásának feltételei (azaz az ellenszolgáltatás ellenében történő nyújtása) már nem tekinthetők a közérdeknek megfelelőknek, lásd ebben az értelemben: 2018. november 7‑iBizottság kontra Magyarország ítélet (C‑171/17, EU:C:2018:881, 56. pont).
(
50
)	Lásd a 2019. május 15‑iAchema és társai ítélet (C‑706/17, EU:C:2019:407) 114. pontját. Az Altmark ítéletben meghatározott második feltétel értelmében a kompenzáció kiszámításának alapjául szolgáló paramétereket előzetesen, objektív és átlátható módon kell meghatározni, míg a harmadik feltétel szerint a kompenzáció nem haladhatja meg a releváns bevételek és az észszerű nyereség fedezéséhez szükséges mértéket, lásd az Altmark ítélet 90. és 92. pontját.
(
51
)	Az ügy irataiban szereplő információkból úgy tűnik, hogy az ellentételezési megállapodás 5. cikke szerint a Sjöfartsverket minden ötéves időszak végén köteles volt a Stockholms Hamn részére az szóban forgó megállapodás 3. cikke alapján kiszámított alapkompenzáció és a 4. cikk alapján (azaz a tényleges forgalom tükrében) kiszámított új kompenzáció különbözete felének megfelelő kiegészítést fizetni. A Stockholms Hamn negatív különbözet esetén a különbözet felének megfelelő összeget lett volna köteles visszafizetni a Sjöfartsverketnek.
(
52
)	Hacsak nem tévedek, az ügy irataiból úgy tűnik, hogy a felek minden ötéves időszakra vonatkozóan a kompenzáció alapösszegét közös megegyezéssel állapították meg, figyelembe véve az előző időszak negyedik évében kompenzációra okot adó forgalom nagyságát, amely a Stockholms Hamn által rendelkezésre bocsátott adatok alapján nyer meghatározást (4. cikk). Ezt az összeget később az 5. cikkben előírt, a jelen indítvány 52. lábjegyzetében ismertetett mechanizmus szerint kiigazították.
(
53
)	Lásd: 2024. március 7‑iFallimento Esperia és GSE ítélet (C‑558/22, EU:C:2024:209, 64. pont).
(
54
)	Lásd: 2021. május 20‑i Azienda Sanitaria Provinciale di Catania kontra Assessorato della Salute della Regione Siciliana ítélet (C‑128/19, ECLI.EU:C:2021:401, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; a továbbiakban: Azienda Sanitaria Provinciale di Catania ítélet).
(
55
)	A Norvég Királyság, az Osztrák Köztársaság, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló okmány (HL 1994. C 241., 21. o. és HL 1995. L 1., 1. o.) (a továbbiakban: csatlakozási okmány).
(
56
)	A 144. cikk a „Nemzeti támogatásokra vonatkozó rendelkezések” címet viselő VI. cím I. fejezetében található. A csatlakozási okmány e címben foglalt 138–142. cikke meghatározza az új tagállamok által a mezőgazdasági termékek ágazatában nyújtható támogatási kategóriákat. E cikkek közül kizárólag az egyes régiókban a mezőgazdasági tevékenység folytatását biztosító hosszú távú nemzeti támogatásokról szóló 142. cikk utal kifejezetten Svédországra. A csatlakozási okmány 143. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a 138–142. cikkben említett támogatásokat, „valamint az ezen okmány értelmében a Bizottság engedélyéhez kötött minden egyéb támogatást be kell jelenteni a Bizottságnak”.
(
57
)	Lásd: Sharpston főtanácsnok 2013. február 7‑iP ügyre vonatkozó indítványa (C‑6/12, ECLI:EU:C:2013:69, 9. pont és 24. lábjegyzet).
(
58
)	Lásd a 2013. július 18‑i P‑ítélet (C‑6/12, ECLI:EU:C:2013:525, 44. pont).
(
59
)	A csatlakozási okmány 137. cikkének (1) bekezdése szerint a VI. cím „a mezőgazdasági termékekre alkalmazandó, kivéve a halászati és akvakultúra‑termékek piacának közös szervezéséről szóló 3759/92/EGK rendelet hatálya alá tartozó termékeket”. A csatlakozási okmány 144. cikkét ezért úgy kell értelmezni, hogy az a csatlakozási okmány 138–142. cikkének hatálya alá nem tartozó termékekhez nyújtott támogatásokra vonatkozik.
(
60
)	Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 2004. április 21‑i 794/2004/EK bizottsági rendelet (HL 2004. L 140., 1. o.; helyesbítés: HL 2011. L 114., 7. o.).
(
61
)	Ezen kívül a 794/2004 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a] létező támogatási program eredeti költségvetésének legfeljebb 20%‑os emelése azonban nem tekinthető a fennálló támogatási program módosításának.” Ez a rendelkezés a támogatási programokra vonatkozik, ezért úgy tűnik, hogy a jelen ügyben nem alkalmazható. A kérdést előterjesztő bíróság ezen kívül rámutat arra, hogy a Stockholms Hamn részére kifizetett összegek az ellentételezési megállapodás teljes alkalmazási időszaka alatt nem változtak évente 20%‑nál nagyobb mértékben.
(
62
)	Lásd: Campos‑Sanchez Bordona főtanácsnok 2018. szeptember 26‑iSüdwestrundfunk kontra Tilo Rittinger és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑492/17, ECLI:EU:C:2018:777, 47. pont).
(
63
)	Lásd: 2018. szeptember 20‑iCarrefour Hypermarchés SAS és társai kontra Ministre des Finances et des Comptes publics ítélet (C‑510/16, ECLI:EU:C:2018:751, 41. pont); 2018. december 13‑iRittinger és társai ítélet (C‑492/17, EU:C:2018:1019, 57. pont).
(
64
)	Lásd ebben az értelemben: Warner főtanácsnok McCarren ügyre vonatkozó indítványa (177/78, ECLI:EU:C:1979:127, 2204. o.). Arra vonatkozóan, hogy ezek mindenesetre „kisebb, hogy ne mondjam, elhanyagolható módosítások” lennének, lásd: Rozès főtanácsnok Apple and Pear Development Council ügyre vonatkozó indítványa (222/82, ECLI:EU:C:1983:229, 4134. o.).
(
65
)	Lásd: 2003. szeptember 11‑iBelgium kontra Bizottság ítélet (C‑197/99 P, EU:C:2003:444, 109. pont); 2010. május 20‑i Todaro Nunziatina & C. Snc kontra Assessorato del Lavoro, della Previdenza Sociale, della Formazione Professionale e dell’Emigrazione della regione Sicilia ítélet (C‑138/09, ECLI:EU:C:2010:291, 47. pont); 2013. december 4‑iBizottság kontra Tanács ítélet (C‑121/10, EU:C:2013:784, 59. pont); az Azienda Sanitaria Provinciale di Catania ítélet 37. és 39. pontja.
(
66
)	Lásd: 2016. október 26‑iDimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) kontra Bizottság ítélet (C‑590/14 P, ECLI:EU:C:2016:797, 56., 78. és 81. pont).