62023CC0798
JEAN RICHARD DE LA TOUR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. április 10. (
1
)
C‑798/23. sz. [Abbottly] (
i
) ügy
Minister for Justice
kontra
SH
(a Supreme Court [legfelsőbb bíróság, Írország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 2002/584/IB kerethatározat – Európai elfogatóparancs – A 4a. cikk (1) bekezdése – Az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának okai – A »határozat meghozatalát eredményező tárgyalás« fogalma – Rendőri felügyelet mellékbüntetésnek szabadságvesztés‑büntetésre történő átváltoztatása”
I. Bevezetés
1.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2009. február 26‑i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal (
2
) módosított, az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i 2002/584/IB tanácsi kerethatározat (
3
) 4a. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2.
E kérelmet a szabadságvesztés‑büntetés Lettországban történő végrehajtása céljából SH‑val szemben kibocsátott európai elfogatóparancs Írországban történő végrehajtásával kapcsolatos eljárás keretében terjesztették elő.
3.
A 2002/584 kerethatározat 4a. cikk (1) bekezdéséből az következik, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság megtagadhatja a szabadságvesztés‑büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását, ha az érintett személyesen nem volt jelen a határozat meghozatalát eredményező tárgyaláson, kivéve ha az e rendelkezésben felsorolt bizonyos feltételek teljesülnek.
4.
A Supreme Court (legfelsőbb bíróság, Írország) lényegében azt kérdezi a Bíróságtól, hogy az e rendelkezésben szereplő „határozat meghozatalát eredményező tárgyalás” fogalma vonatkozik‑e az olyan eljárásra, amelynek értelmében valamely bíróság egy korábban kiszabott rendőri felügyelet mellékbüntetés feltételeinek megsértése okán elrendelheti e büntetésnek a le nem töltött rendőrifelügyelet‑büntetés időtartama felének megfelelő időtartamú szabadságvesztés‑büntetésre történő átalakítását.
5.
A jelen indítványban kifejtem azokat az okokat, amelyek miatt úgy vélem, hogy erre a kérdésre igenlő választ kell adni.
II. Az alapügy tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
6.
SH‑t 2014‑ben két bűncselekmény miatt elítélte a Valmieras rajona tiesa (valmierai körzeti bíróság, Lettország) és a Jēkabpils rajona tiesa (jēkabpilsi körzeti bíróság, Lettország), minek eredményeként mindkét ügyben szabadságvesztés‑büntetés kiszabására és meghatározott időtartamú rendőri felügyelet alá helyezésre került sor. 2015. október 27‑én e büntetéseket összevonták, ami négy év kilenc hónap összbüntetésbe foglalt szabadságvesztés‑büntetést és három év időtartamú rendőri felügyelet alá helyezés mellékbüntetést eredményezett. A lett jog szerint e mellékbüntetés végrehajtása a szabadságvesztés‑büntetés SH általi letöltését követően kezdődött.
7.
SH nem tett eleget a rendőri felügyelet feltételeként előírt azon kötelezettségnek, hogy a szabadlábra helyezését követő három munkanapon belül jelentkezzen a rendőrkapitányságon, noha előzetesen tájékoztatták arról, hogy ennek elmulasztása közigazgatási szankció vele szemben történő kiszabását vonhatja maga után. Következésképpen a Zemgales rajona tiesa (zemgalei körzeti bíróság, Lettország) 2020. május 11‑én és 27‑én megállapította SH szabálysértés elkövetésében való bűnösségét, és ennek okán két pénzbírságot szabott ki vele szemben.
8.
A rendőri felügyelet szabályainak megsértése miatt ugyanazon éven belül kétszer történő elítélés esetén a lett jog lehetővé teszi a hatáskörrel rendelkező bíróság számára, hogy a le nem töltött mellékbüntetést szabadságelvonással váltsa fel, két rendőri felügyeleti nap egy szabadságelvonási napra történő átszámítása mellett. A büntetés ezen átalakítására tehát rögzített és előre meghatározott arány alapján kerül sor.
9.
2020 júniusában a jēkabpilsi rendőrkapitányság (Lettország) kérelmet nyújtott be a Zemgales rajona tiesához (zemgalei körzeti bíróság) az SH rendőri felügyeletéből hátralévő időtartam szabadságelvonásra történő átalakítása iránt.
10.
2020. június 25‑én ajánlott levélben bírósági idézést küldtek SH bejelentett jēkabpilsi lakóhelyére. Ezt az idézést nem vették át, és 2020. július 31‑én visszaérkezett.
11.
2020. augusztus 19‑én SH távollétében tárgyalásra került sor a Zemgales rajona tiesa (zemgalei körzeti bíróság) előtt. Ugyanezen a napon e bíróság határozatot hozott, amelyben a Krimināllikums (büntető törvénykönyv, a továbbiakban: lett büntető törvénykönyv) 45. cikkének (5) bekezdésében előírt aránynak megfelelően elrendelte az SH rendőrifelügyelet‑büntetéséből még le nem töltött időtartam – azaz két év két nap – egy év egy nap szabadságvesztés‑büntetésre történő átalakítását. Ezt a határozatot megküldték SH‑nak, de az „nem kereste” jelzéssel érkezett vissza. Az említett határozattal szemben SH fellebbezést sem nyújtott be.
12.
2021. február 26‑án európai elfogatóparancsot bocsátottak ki SH ellen a Zemgales rajona tiesa (zemgalei kerületi bíróság) által 2020. augusztus 19‑én kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából.
13.
2022. július 27‑i ítéletével a High Court (felsőbíróság, Írország) a 2002/584 kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdésének az ír jogba való átültetése alapján megtagadta SH átadását.
14.
Mivel a High Court (felsőbíróság) nem biztosított lehetőséget a Minister for Justice and Equality (igazságügyi és esélyegyenlőségi miniszter, Írország; a továbbiakban: Minister for Justice) számára arra, hogy ezen ítélettel szemben fellebbezést nyújtson be a Court of Appealhez (fellebbviteli bíróság, Írország), a Minister for Justice kérte, hogy ezen ítélettel szemben fellebbezést nyújthasson be a Supreme Court (legfelsőbb bíróság) előtt, amit 2023. január 19‑én engedélyeztek.
15.
E bíróság hajlik arra az álláspontra, hogy a rendőri felügyelet mellékbüntetésnek szabadságvesztéssé történő átalakításához vezető lettországi eljárás hasonlít a felfüggesztett büntetés végrehajtásának elrendeléséhez, amely – amint az a 2017. december 22‑i Ardic ítéletből (
4
) következik – nem tartozik a 2002/584 kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdésének hatálya alá. A rendőri felügyelet kényszerítő jellege ugyanis megfeleltethető a felfüggesztett büntetés tekintetében általában előírt feltételeknek.
16.
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy ezen ítéletből az következik, hogy a „határozatnak” az e rendelkezés értelmében vett fogalma nem terjed ki a korábban kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtására vagy alkalmazására vonatkozó határozatokra, így például a végrehajtás felfüggesztésének a visszavonására, kivéve, ha e határozatnak az a célja, hogy megváltoztassa az említett büntetés nemét vagy mértékét, vagy ezzel a hatással jár, és az említett határozatot meghozó hatóság e tekintetben mérlegelési mozgástérrel rendelkezett. (
5
)
17.
Márpedig e bíróság megállapítja, hogy a jelen ügyben a rendőri felügyelet időtartama a szabadságvesztés‑büntetés SH általi letöltését követően kezdődött. Nem született a korábban kiszabott szabadságvesztés‑büntetés nemét és mértékét megváltoztató új bírósági határozat, mivel a rendőri felügyelet feltételeinek megsértése esetén a kiszabható szabadságelvonás időtartamát a lett jogban előírt matematikai számítás határozza meg. A Zemgales rajona tiesának (zemgalei körzeti bíróság) tehát csak abban a kérdésben kellett döntenie, hogy kiszabja‑e a szabadságelvonással járó mellékbüntetést, amelynek időtartama a jogból következett.
18.
A kérdést előterjesztő bíróság ezért ideiglenesen azt az álláspontot képviselte, hogy az átadás nem tagadható meg azon az alapon, hogy a 2020. augusztus 19‑én kiszabott büntetés nem minősül új büntetésnek. Az SH által elkövetett jogsértéseket követő szabadságelvonás feltételei és paraméterei ugyanis egyértelműek és megállapíthatóak voltak, és nem jelentettek új határozatot vagy az eredeti büntetés nemének vagy mértékének megváltozását.
19.
E bíróságnak azonban kétségei vannak e megoldást illetően.
20.
Megjegyzi ugyanis, hogy az alapügyben szóban forgó büntetés eltér az Ardic ítéletben szóban forgó büntetéstől. Így, bár a 2015‑ben kiszabott büntetésben benne rejlett a további szabadságvesztés‑büntetés lehetősége, a Zemgales rajona tiesa (zemgalei körzeti bíróság) által hozott ítélet nem egyszerűen arra kötelezte az alperest, hogy „részben vagy akár teljes mértékben ténylegesen [töltse le] [azt] a szabadságvesztés‑büntetés[t], amelye[t] eredetileg kiszabtak”. (
6
)
21.
A kérdést előterjesztő bíróság e tekintetben megjegyzi, hogy az alperessel szemben eredetileg kiszabott szabadságvesztés‑büntetést az alperes letöltötte. Ennélfogva a Zemgales rajona tiesa (zemgalei körzeti bíróság) által vele szemben kiszabott büntetés kétségkívül a korábban kiszabott büntetés nemének vagy mértékének a rendőrifelügyelet‑büntetés (további) szabadságvesztés‑büntetésre történő átalakítása révén történő megváltoztatását jelentette.
22.
A Zemgales rajona tiesa (zemgalei körzeti bíróság) ezenkívül mérlegelési mozgástérrel rendelkezett a tekintetben, hogy kiszab‑e ilyen büntetést SH‑val szemben, jóllehet nem rendelkezett mérlegelési mozgástérrel az ilyen büntetés időtartama tekintetében. Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróság jelzi, hogy nem állapíthatja meg, hogy a 2002/584 kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdésének értelmezésével és alkalmazásával kapcsolatban a hozzá benyújtott fellebbezés körülményei között felmerült kérdésre adandó válasz olyan nyilvánvaló, hogy az minden észszerű kétséget kizár.
23.
E körülmények között a Supreme Court (legfelsőbb bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Amennyiben a keresett személy átadását egy vele szemben korábban kiszabott rendőrifelügyelet‑büntetés feltételeinek megsértése okán vele szemben kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából kérik, abban az esetben, ha az említett szabadságvesztés‑büntetést kiszabó bíróság mérlegelési mozgástérrel rendelkezett a szabadságvesztés‑büntetés kiszabása tekintetében (jóllehet a büntetés kiszabása esetén nem rendelkezett mérlegelési mozgástérrel a büntetés időtartama tekintetében), a [2002/584] kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdése értelmében vett, »határozat meghozatalát eredményező tárgyalás« részét képezi‑e az említett szabadságvesztés‑büntetés kiszabásához vezető eljárás?
2)
A[z első] kérdésben említett körülmények között olyan határozatnak minősült‑e a rendőrifelügyelet‑büntetés szabadságvesztés‑büntetésre történő átváltoztatására vonatkozó határozat, amelynek az volt a célja, hogy megváltoztassa a keresett személlyel szemben korábban kiszabott büntetés, és különösen az e személy korábbi büntetésének részét képező rendőrifelügyelet‑büntetés nemét és/vagy mértékét, vagy ezzel a hatással járt, és amely így az Ardic ítélet 77. pontjában említett kivétel hatálya alá tartozik?”
24.
A Minister for Justice, SH, a román kormány és az Európai Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtott be, és részt vettek a 2025. január 9‑én tartott tárgyaláson.
25.
Miután SH ügyvédje arról tájékoztatta a Bíróság Hivatalát, hogy SH‑t Lettországban fogva tartják, a Bíróság elnöke 2024. április 26‑i határozatával információkérést intézett a kérdést előterjesztő bírósághoz annak meghatározása érdekében, hogy a Bíróságnak az előzetes döntéshozatal iránti kérelemre adott válasza továbbra is hasznos‑e az alapjogvita megoldása szempontjából.
26.
2024. május 10‑i válaszában a kérdést előterjesztő bíróság megerősítette, hogy SH‑t Lettországban fogva tartják, és hogy egy 2021. február 17‑i európai elfogatóparancs végrehajtása céljából adták át a lett hatóságoknak, azonban jelezte, hogy mivel SH‑t nem az alapügyben szóban forgó európai elfogatóparancs végrehajtása céljából adták át, és ennélfogva nem kizárt, hogy a lett hatóságok az SH‑val szemben kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása érdekében alkalmazzák a 2002/584 kerethatározat 27. cikkében előírt mechanizmust, az előzetes döntéshozatal iránti kérelemre adott válasz továbbra is hasznos az alapjogvita megoldása szempontjából.
III. Elemzés
27.
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett két kérdésével, amelyeket véleményem szerint együtt kell vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében annak meghatározását kéri a Bíróságtól, hogy a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az e rendelkezésben szereplő „határozat meghozatalát eredményező tárgyalás” fogalma vonatkozik az olyan eljárásra, amelynek értelmében valamely bíróság egy korábban kiszabott rendőri felügyelet mellékbüntetés feltételeinek megsértése okán elrendelheti e büntetésnek a le nem töltött rendőrifelügyelet‑büntetés időtartama felének megfelelő időtartamú szabadságvesztés‑büntetésre történő átalakítását.
28.
Míg a Minister for Justice és a román kormány – lényegében az Ardic ítéleten alapuló érvelést kifejtve – e kérdésre nemleges válasz adását javasolja, SH és a Bizottság szerint e kérdésre – az említett ítélettől eltérve – igenlő választ kell adni.
29.
Egyetértek az SH és a Bizottság által képviselt állásponttal.
30.
Mielőtt kifejteném azokat az okokat, amelyek miatt úgy vélem, hogy a rendőrifelügyelet‑büntetést szabadságvesztés‑büntetésre átalakító bírósági határozathoz vezető eljárás a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „határozat meghozatalát eredményező tárgyalásnak” minősül, fontos meghatározni, hogy miben áll ez az első büntetés, és azt milyen feltételek mellett szabhatja ki a hatáskörrel rendelkező bíróság.
31.
E tekintetben a lett büntető törvénykönyv „Rendőri felügyelet” című 45. cikkére kell hivatkozni, amelynek szövege a következő volt: (
7
)
„(1)   A rendőri felügyelet olyan mellékbüntetés, amelyet a bíróság kényszerintézkedésként szabhat ki a szabadlábra helyezett személy magatartásának felügyelete és e személynek a rendőri szerv által előírt korlátozások alá vethetősége érdekében. […]
(2)   A rendőri felügyelet csak egytől három évig terjedő szabadságvesztés büntetés kiszabása esetén, az e törvény különös részében meghatározott esetekben szabható ki.
[…]
(4)   Ha az elítélt a mellékbüntetés letöltése alatt újabb bűncselekményt követ el, a bíróság a mellékbüntetés le nem töltött időtartamát szabadságvesztéssel váltja fel, és a végleges büntetést a jelen törvény 51. és 52. cikkében foglalt rendelkezéseknek megfelelően állapítja meg.
(5)   Ha az a személy, akinek rendőri felügyeletét bírósági határozattal elrendelték, rosszhiszeműen megsérti a felügyelet szabályait, a bíróság a rendőri szerv kérelmére a mellékbüntetés le nem töltött időtartamát szabadságvesztéssel válthatja fel úgy, hogy az átszámítás során kétnapi rendőri felügyeletnek egynapi szabadságvesztés felel meg.
(6)   A rendőri felügyeletre vonatkozó rendelkezések megsértése akkor minősül rosszhiszeműnek, ha az érintett személyt egy éven belül kétszer ítélték el ilyen közigazgatási szabálysértés miatt.”
32.
A jelen ügyben a lett büntető törvénykönyv 45. cikkének (5) bekezdése bír különös jelentőséggel, mivel az lehetővé teszi a hatáskörrel rendelkező bíróság számára, hogy az illetékes rendőri hatóság kérelmére a rendőrifelügyelet‑büntetést szabadságvesztés‑büntetésre alakítsa át abban az esetben, ha az elítélt az első büntetés feltételeit rosszhiszeműen megsérti. Erre az átalakításra tehát a rendőri felügyelet még letöltendő időtartamát illetően jogszabályban megállapított, rögzített arány alapján kerül sor, amely szerint a rendőri felügyeletből fennmaradó két napnak egy nap szabadságelvonás felel meg.
33.
Annak alátámasztása érdekében, hogy a büntetés ilyen átalakításáról szóló határozat a 2002/584 kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozik, előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint e kerethatározat célja az elítéltek vagy a bűncselekmény elkövetésével gyanúsított személyek átadása egyszerűsített és hatékonyabb rendszerének bevezetése útján az igazságügyi együttműködés megkönnyítése és meggyorsítása az Unió azon célkitűzése elérésének elősegítése érdekében, hogy az a szabadság, a biztonság és a jog érvényesülésének azon nagy fokú bizalomra épülő térségévé váljon, amelynek a tagállamok között fenn kell állnia. (
8
)
34.
A kölcsönös elismerés elve, amelynek a 2002/584 kerethatározat (6) preambulumbekezdése szerint az első konkrét megvalósulása az e kerethatározatban előírt európai elfogatóparancs, a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés „sarokköveként” szolgál. Ez az elv az említett kerethatározat 1. cikkének (2) bekezdésében fejeződik ki, amely kimondja azon szabályt, amely értelmében a tagállamok minden európai elfogatóparancsot ezen elv alapján és e kerethatározat rendelkezéseinek megfelelően hajtanak végre. (
9
)
35.
Ebből egyrészt az következik, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóságok csak a Bíróság által értelmezett 2002/584 kerethatározatból eredő indokok alapján tagadhatják meg az európai elfogatóparancs végrehajtását. Másrészt, míg az európai elfogatóparancs végrehajtása a főszabály, a végrehajtás megtagadása kivételnek tekintendő, amelyet szigorúan kell értelmezni. (
10
)
36.
Közelebbről, a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdése kivételt képez azon szabály alól, amely szerint a végrehajtó igazságügyi hatóságnak a keresett személyt át kell adnia a kibocsátó tagállamnak, így e rendelkezést megszorítóan kell értelmezni. (
11
)
37.
Magából a 2002/584 kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdésének a szövegéből is kitűnik, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóságnak lehetősége van a szabadságvesztés‑büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtásának megtagadására, ha az érintett személyesen nem volt jelen a határozat meghozatalát eredményező tárgyaláson, kivéve ha az európai elfogatóparancs szerint az e rendelkezés a), b), c), illetve d) pontjában foglalt feltételek teljesülnek. (
12
)
38.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy az említett rendelkezés ily módon korlátozza az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának lehetőségét, azáltal hogy pontosan és egységesen felsorolja azokat a feltételeket, amelyek esetén nem tagadható meg azon határozat elismerése és végrehajtása, amelyet olyan tárgyalást követően hoztak, amelyen az érintett személy nem volt személyesen jelen. (
13
)
39.
Ebből következik, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság az érintettnek a határozat meghozatalához vezető tárgyalásról való távolmaradása ellenére is köteles az európai elfogatóparancsot végrehajtani, amennyiben a 2002/584 kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdésének a), b), c) vagy d) pontjában szereplő valamelyik körülmény fennállása beigazolódik. (
14
)
40.
A 2002/584 kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdésének a)–d) pontjában szereplő valamennyi esetben fennáll ugyanis, hogy az európai elfogatóparancs végrehajtása nem sérti az érintett személy védelemhez való jogát, sem a hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való, az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkében és 48. cikkének (2) bekezdésében biztosított jogot. (
15
)
41.
A 2002/584 kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdésének a), b), c) vagy d) pontjában említett valamely körülmény fennállásának vizsgálata előtt azonban a végrehajtó igazságügyi hatóságnak meg kell határoznia, hogy olyan helyzettel áll‑e szemben, amelyben az átadni kért személy személyesen nem jelent meg az e rendelkezés értelmében vett „határozat meghozatalát eredményező tárgyaláson”.
42.
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a „határozat meghozatalát eredményező tárgyalás” e rendelkezésben szereplő fogalmát az uniós jog önálló fogalmaként kell tekinteni, és a tagállami minősítésektől függetlenül egységesen kell értelmezni az Unió területén. (
16
) E fogalmat úgy kell értelmezni, mint amely azon eljárást jelöli, amely az európai elfogatóparancs végrehajtása keretében átadni kért személy jogerős elítélését eredményező bírósági határozathoz vezetett. (
17
)
43.
A Bíróság jelezte, hogy abban az esetben, amikor az egymást követő határozatokhoz vezető eljárás több fokon zajlott, amelyek közül legalább az egyiket az érintett személy távollétében hozták, az említett fogalom alatt azon eljárást kell érteni, amely e határozatok közül az utolsóhoz vezetett, amennyiben a szóban forgó bíróság – a terhelő és az enyhítő bizonyítékokra kiterjedő ténybeli és egyben jogi vizsgálatot követően, amely adott esetben magában foglalja az érintett egyéni helyzetének figyelembevételét is – jogerősen határozott e személy bűnösségéről, valamint szabadságelvonással járó intézkedéshez hasonló büntetést szabott ki rá. (
18
)
44.
A Bíróság azt is tisztázta, hogy noha az összbüntetésbe foglaló ítélethez vezető olyan eljárás, amely a korábban kiszabott szabadságvesztés‑büntetések újbóli meghatározását eredményezi, nem érinti a bűnösség korábbi határozatokkal való megállapítását, az ilyen eljárást irányadónak kell tekinteni a 2002/584 kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdésének alkalmazása szempontjából, amennyiben mérlegelési mozgásteret biztosít e tekintetben az illetékes hatóság számára, és olyan határozathoz vezet, amely jogerősen dönt a büntetésről. (
19
)
45.
Ezzel szemben, amint azt a Bíróság Ardic ítéletében hangsúlyozta, a korábban kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtására vagy alkalmazására vonatkozó határozat nem minősül az e 4a. cikk (1) bekezdése értelmében vett „határozatnak”, kivéve, ha az a bűnösség megállapítására vonatkozik, vagy annak az a célja, hogy megváltoztassa az említett büntetés nemét vagy mértékét, vagy ezzel a hatással jár, és az említett határozatot meghozó hatóság e tekintetben mérlegelési mozgástérrel rendelkezett. (
20
)
46.
Ebből következik, hogy nem tartozik az említett 4a. cikk (1) bekezdésének hatálya alá az olyan határozat, amely a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztését visszavonja amiatt, hogy az érintett a felfüggesztést kísérő valamely objektív feltételt megszegi – például a próbaidő során újabb bűncselekményt követ el –, mivel e büntetést változatlanul hagyja mind annak nemét, mind annak mértékét illetően. (
21
)
47.
Ezenfelül a Bíróság pontosította, hogy mivel az ilyen visszavonás tárgyában eljáró hatóságnak nem kell felülvizsgálnia a büntetőítélet alapjául szolgáló ügy érdemét, az a körülmény, hogy e hatóság mérlegelési mozgástérrel rendelkezik, nem releváns, mivel ezen utóbbi nem teszi lehetővé számára a keresett személyt jogerősen elítélő határozatban meghatározott szabadságvesztés‑büntetés mértékének vagy nemének a módosítását. (
22
)
48.
Ily módon a Bíróság a 2002/584 kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdésének értelmében vett „határozat meghozatalát eredményező tárgyalás” fogalmának szigorú értelmezését fogadta el. A Bíróság rámutatott, hogy e rendelkezés ilyen értelmezése összeegyeztethető az Emberi Jogok Európai Bíróságának (
23
) ítélkezési gyakorlatával. Ezen ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis egyrészt a büntetésvégrehajtás részletes szabályaira vonatkozó eljárások nem tartoznak az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény (
24
) 6. cikkének hatálya alá, és másrészt a valamely bíróság által a végleges büntetés kihirdetését követően vagy e büntetés végrehajtása alatt elfogadott intézkedések csak akkor tekinthetők az ezen egyezmény értelmében vett „büntetésnek”, ha az eredetileg kiszabott büntetés új meghatározásához vagy e büntetés mértékének a módosításához vezethetnek. (
25
)
49.
Mind a Minister for Justice, mind a román kormány azt az álláspontot képviselte, hogy az alapügyben szóban forgó helyzetet az Ardic ítélet alapjául szolgáló ügyben szóban forgó helyzethez hasonlónak kell tekinteni. Állításuk szerint valamely más megközelítés elfogadása azt jelentené, hogy a formát részesítenék előnyben a tartalommal szemben, mivel a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztését visszavonó határozat és a rendőrifelügyelet‑büntetésnek szabadságvesztés‑büntetésre átalakító határozat azonos hatással bír.
50.
Ezzel nem értek egyet. SH‑hoz és a Bizottsághoz hasonlóan ugyanis úgy vélem, hogy az alapügyben szóban forgó helyzetet meg kell különböztetni az ezen ítélet alapjául szolgáló helyzettől, mégpedig a következő okok miatt.
51.
Elsősorban, ami egy olyan alapvető jog, mint a tisztességes eljáráshoz való jog védelmét illeti, óvatosan kell vizsgálni azokat az érveket, amelyek a bizonyos hasonló hatásokat mutató, azonban eltérő jellegű intézkedésekkel kapcsolatban a Bíróság által elfogadott szigorú értelmezés analógia útján történő kiterjesztése mellett szólnak.
52.
Fontosnak tartom ugyanis hangsúlyozni, hogy a 2002/584 kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdése tekintetében elfogadandó szigorú értelmezés nem homályosíthatja el azt, hogy a terheltnek a tárgyaláson való jelenléthez fűződő joga a védelemhez való jog alapvető eleme, és általánosabban meghatározó jelentőséggel bír a tisztességes eljáráshoz való, a Charta 47. cikkének második és harmadik bekezdésében, valamint 48. cikkében előírt jog tiszteletben tartása tekintetében. (
26
)
53.
E tekintetben, amint azt a Bíróság hangsúlyozta, az EJEB megállapította, hogy egy olyan személy büntetőjogi felelősségének a távollétében történő megállapítása, akire vonatkozón nem bizonyított, hogy lemondott a tárgyaláson való részvételhez és a védekezéshez való jogáról, vagy hogy szándékában állt kivonni magát az igazságszolgáltatás alól, anélkül hogy lehetősége lett volna arra, hogy a meghallgatást követően új ítélet meghozatalát érje el a vád megalapozottságát illetően, az igazságszolgáltatás nyilvánvaló megtagadásának minősül. (
27
)
54.
Ráadásul, ami a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének keletkezését és céljait illeti, a Bíróság már megállapította, hogy e rendelkezés magas szintű védelem biztosítását, valamint annak lehetővé tételét célozza, hogy a végrehajtó hatóság átadja az érintettet az elítéléséhez vezető tárgyalásról való távolmaradása esetén is, teljes mértékben tiszteletben tartva ugyanakkor a védelemhez való jogát. Konkrétabban, amint az a 2009/299 kerethatározat (1), (4), (8) és (15) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 1. cikkéből kifejezetten kitűnik, e 4a. cikket azért iktatták be a 2002/584 kerethatározatba, hogy védelemben részesüljön a vádlott azon joga, hogy személyesen megjelenhessen az őt érintő büntetőtárgyaláson, és egyidejűleg javuljon a bírósági határozatoknak a tagállamok közötti kölcsönös elismerése. (
28
) Amint arra a Bíróság rámutatott, az uniós jogalkotó ekképpen úgy határozott, hogy e jognak különös jelentőséget tulajdonít. (
29
)
55.
Az európai elfogatóparancs mechanizmusának hatékonysága tehát nem szoríthatja háttérbe a büntetőeljárás alá vont személyek eljárási jogai erősítésének szükségességét.
56.
Ebből a szempontból a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkét a Charta 47. cikkének második és harmadik bekezdésével, valamint 48. cikkével összhangban kell értelmezni és alkalmazni, amelyek – amint azt az Alapjogi Chartához fűzött magyarázatok (
30
) pontosítják – megfelelnek az EJEE 6. cikkének. Így a Bíróságnak biztosítania kell, hogy a Charta 47. cikke második és harmadik bekezdésére, valamint 48. cikkére vonatkozó értelmezése olyan védelmi szintet biztosítson, amely nem sérti az EJEE‑nek az EJEB által értelmezett 6. cikkében biztosított védelmi szintet. (
31
)
57.
Márpedig a büntetés végrehajtásának vagy alkalmazásának részletes szabályaira vonatkozó kérdésektől eltérően az érintett személyt elítélő bírósági határozat az EJEE 6. cikkének büntetőjogi vonatkozásához tartozik. (
32
)
58.
E tekintetben az EJEB ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy az EJEE 6. cikkében foglalt biztosítékok nemcsak a bűnösség megállapítására alkalmazandók, hanem a büntetés meghatározására is. Így az eljárás tisztességes jellegének tiszteletben tartása magában foglalja az érintett azon jogát, hogy azon jelentős következmények miatt részt vegyen a tárgyalásokon, amelyeket azok a rá kiszabandó büntetés mértékére gyakorolhatnak. (
33
)
59.
Ezen ítélkezési gyakorlatra figyelemmel meg kell vizsgálni, hogy egy olyan határozatot, amely első ránézésre valamely büntetés végrehajtására vagy alkalmazására vonatkozónak tekinthető, valójában nem lehet‑e a bűnösség megállapítására vagy a büntetés meghatározására vonatkozó határozatnak tekinteni, amely esetben az EJEE 6. cikkében foglalt biztosítékokat kell alkalmazni.
60.
Másodsorban meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben szóban forgó határozat mellékbüntetésre vonatkozik, és – az Ardic ítélet alapjául szolgáló ügyben szóban forgó határozattól eltérően – nem minősül korábban kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtására vagy alkalmazására vonatkozó határozatnak. Így az alapügyben szóban forgó helyzet nem a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának olyan módja, amely lehetővé teszi az elítélt számára, hogy az ilyen büntetést – több feltétel tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettség mellett – a büntetés‑végrehajtási intézeten kívül töltse le.
61.
Harmadsorban, az az eljárás, amelynek keretében a rendőri hatóság a lett büntető törvénykönyv 45. cikkének (5) bekezdése alapján a hatáskörrel rendelkező bírósághoz fordul, a rendőri felügyelet mellékbüntetés végrehajtási szakaszába illeszkedik, amely a szabadságvesztés‑büntetés letöltését követően kezdődik.
62.
Ezen eljárásban a hatáskörrel rendelkező bíróságnak azt kell eldöntenie, hogy a rendőri felügyelet feltételeinek az elítélt általi megsértése miatt e büntetés le nem töltött időtartamát szabadságvesztés‑büntetéssel kell‑e felváltani, két nap fennmaradó rendőri felügyeletnek egy nap szabadságelvonásra történő átszámítása mellett.
63.
A Bíróság által az Ardic ítéletben levont következtetéssel ellentétben az ilyen határozat véleményem szerint nem korlátozódhat a rendőrifelügyelet‑büntetés végrehajtására vagy alkalmazására vonatkozó határozatra, amely – ha ez lenne a helyzet – ki lenne zárva a 2002/584 kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdésének hatálya alól.
64.
Az az eljárás ugyanis, amelynek keretében a hatáskörrel rendelkező bíróság úgy határozhat, hogy a rendőrifelügyelet‑büntetést szabadságvesztés‑büntetéssel váltja fel, az eredetileg meghatározottól eltérő nemű új büntetés kiszabásával egyenértékű.
65.
Ezt az új büntetést e bíróság akkor szabhatja ki, ha úgy ítéli meg, hogy a rendőri felügyelet feltételeinek az elítélt általi megsértése ezt indokolja. Az esetlegesen kiszabott szabadságvesztés‑büntetés célja tehát nem azon eredeti bűncselekmény szankcionálása, amely a rendőrifelügyelet‑büntetésnek mellékbüntetésként történő kiszabásához vezetett, hanem az ezen utóbbi büntetéshez kapcsolódó feltételek konkrét megsértésének szankcionálása. Az említett bíróságnak tehát e személy helyzetének vizsgálatát követően el kell döntenie, hogy e feltételek megsértése indokolja‑e a puszta rendőri felügyelet szabadságelvonásra történő alakítását.
66.
Ennélfogva úgy vélem, hogy az alapügyben szóban forgó, büntetés átalakítására vonatkozó határozat inkább a bűnösség megállapítására vagy a büntetés meghatározására vonatkozó határozatok kategóriájához kapcsolódik, mint a büntetés végrehajtásának módjára vonatkozó határozatokéhoz. Egy ilyen határozatnak tehát a 2002/584 kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdésének hatálya kell tartoznia.
67.
Következésképpen véleményem szerint azon eljárást, amely ahhoz vezetett, hogy a hatáskörrel rendelkező bíróság a rendőrifelügyelet‑büntetést a lett büntető törvénykönyv 45. cikkének (5) bekezdése alapján szabadságvesztés‑büntetésre alakította át, olyan eljárásnak kell tekinteni, amely az európai elfogatóparancs végrehajtása keretében átadni kért személy jogerős elítélését eredményező bírósági határozathoz vezetett. (
34
) Ebből következik, hogy a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdésében szereplő „határozat meghozatalát eredményező tárgyalás” fogalma vonatkozik az olyan eljárásra, mint amely az alapügyben szóban forgó, büntetés átalakítására vonatkozó határozathoz vezetett.
68.
Igaz, hogy – amint azt az EJEB többször jelezte – a büntetésnek minősülő intézkedés és a büntetés végrehajtására vagy alkalmazására vonatkozó intézkedés közötti különbségtétel a gyakorlatban nem mindig világos. (
35
) Az alapügyben szóban forgó helyzet ezt jól szemlélteti, mivel – amint azt korábban jeleztem – a hatáskörrel rendelkező bíróság határozatának meghozatalára a rendőri felügyelet mellékbüntetés végrehajtási szakaszában kerül sor.
69.
Mindemellett, még ha az alapügyben szóban forgó, büntetés átalakítására vonatkozó határozatot hibrid jellege miatt a rendőrifelügyelet‑büntetés végrehajtási módjának tekintenénk is, meg kell állapítani egyrészt, hogy e határozat azzal a hatással jár, hogy megváltoztatja magát e büntetés nemét, másrészt pedig, hogy az azt meghozó bíróság mérlegelési mozgástérrel rendelkezett az e megváltoztatásról való döntés tekintetében. A Bíróság ítélkezési gyakorlata alapján e két feltétel teljesülése lehetővé teszi annak megállapítását, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „határozattal” szembesül. (
36
) Ez a megállapítás véleményem szerint alátámasztja azt, hogy a Bíróság által az Ardic ítéletben levont következtetés analógia útján történő alkalmazását mindenképpen ki kell zárni.
70.
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy bár bizonyos feltételek be nem tartása mind az ezen ítéletben, mind pedig az alapügyben szóban forgó helyzetben a büntetés‑végrehajtási intézetbe való visszatérést vonja maga után, e két helyzet között több különbség van.
71.
Így az Ardic ítélet alapjául szolgáló ügyben szóban forgó helyzetben a felfüggesztés visszavonása miatt az eredetileg kiszabott szabadságvesztés‑büntetést kell végrehajtani, (
37
) és e büntetés változatlan marad mind a büntetési nemet, mind pedig a büntetés mértékét illetően. (
38
) E visszavonás tehát ismét elrendeli valamely, az elítélés időpontjában jogerősen megállapított büntetés végrehajtását, még ha azt feltételek meghatározásával utóbb felfüggesztették is. (
39
) Ezzel szemben az alapügyben szóban forgó helyzetben a rendőri felügyelet mellékbüntetés feltételeinek megsértése vezet ahhoz – amennyiben a hatáskörrel rendelkező bíróság ekként határoz –, hogy új szabadságvesztés‑büntetést szabnak ki, amely felváltja az eredetileg kiszabott mellékbüntetést. Tehát nem az eredeti, teljes egészében letöltött szabadságvesztés‑büntetést rendelik el ismét. A szabadságelvonás alapja nem az eredeti bűncselekmény, hanem a rendőri felügyelet feltételeinek ismételt megsértése, amely a lett jogban szabálysértésnek minősül.
72.
Vitathatatlan, hogy az eredetileg elrendelt mellékbüntetés büntetési neme megváltozik. Különösen fontosnak tartom kiemelni, hogy a rendőrifelügyelet‑büntetés szabadságvesztés‑büntetésre való átalakítása ahhoz vezet, hogy egy olyan intézkedést, amelynek célja elsősorban megelőző jellegű, (
40
) büntető célú intézkedéssé alakítanak át. A büntetés‑végrehajtási intézet elhagyását követő rendőri felügyelet ugyanis nem ilyen célt követ, hanem a visszaesés veszélyének elkerülésére és a szabadon bocsátott személy visszailleszkedésének elősegítésére irányul annak biztosítása révén, hogy e személy megfelelő magatartást tanúsítson.
73.
E tekintetben megjegyzem, hogy az EJEB már kimondta, hogy valamely, a rendőrség által alkalmazott különleges felügyeleti intézkedés „nem hasonlítható büntetéshez, mivel a bűncselekmények elkövetésének megakadályozására irányul; az azzal kapcsolatos eljárás tehát nem valamely »büntetőjogi vád«»megalapozottságára« vonatkozik az EJEE 6. cikkének (1) bekezdése értelmében”. (
41
)
74.
Egyébiránt az EJEB egy, a büntetőjogi felelősséget megállapító ítélettel összefüggésben, azt követően hozott, valamely személy közigazgatási felügyelet alá helyezésére irányuló intézkedés kapcsán megállapította, hogy az ilyen intézkedés nem minősül az EJEE 7. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „büntetésnek”, mivel ezen intézkedés elsődleges célja a visszaesés megakadályozása, ami inkább megelőző, mint büntető jelleget kölcsönöz annak. (
42
)
75.
Hozzáteszem, hogy bár a rendőri felügyelet a lett jogban „mellékbüntetésnek” minősül, ez egyáltalán nem zárja ki, hogy azt kényszerintézkedésnek lehessen tekinteni. E tekintetben az EJEB már megállapította, hogy „ugyanazon típusú intézkedés minősülhet az egyik államban mellékbüntetésnek, a másikban pedig kényszerintézkedésnek”. (
43
)
76.
Ezenkívül hangsúlyozni kell, hogy a jelen ügyben a hatáskörrel rendelkező bíróság egy, az eredeti elítéléshez vezető eljárástól eltérő bírósági eljárás keretében mérlegelési mozgástérrel rendelkezik a rendőrifelügyelet‑büntetés szabadságvesztés‑büntetésre való esetleges átalakítását illetően. Az Ardic ítélet alapjául szolgáló ügytől eltérően, amelyben az igazságügyi hatóságnak a felfüggesztés visszavonásával kapcsolatos hatásköre nem a büntetés meghatározására, hanem annak végrehajtására vonatkozott, (
44
) a jelen ügyben a hatáskörrel rendelkező bíróság mérlegelési mozgástere arra vonatkozik, hogy a rendőrifelügyelet‑büntetés feltételeinek megsértése kellően súlyos‑e ahhoz, hogy igazolja e büntetés szabadságelvonásra történő átalakítását. Ez annak meghatározását jelenti, hogy új, más büntetési nemű büntetést kell‑e kiszabni. Közelebbről, e mérlegelési mozgástér lehetővé teheti e bíróság számára, hogy figyelembe vegye az érintett személy helyzetét vagy személyiségét, vagy azokat a körülményeket, amelyek magyarázatot adhatnak arra, hogy e személy miért sértette meg a rendőrifelügyelet‑büntetés feltételeit. (
45
)
77.
Kétségtelen, hogy a büntetés átalakításának e lehetőségét törvény írja elő, amely meghatározza a hatáskörrel rendelkező bíróság által – jogszabályban megállapított, rögzített arány alapján, amely szerint a rendőri felügyeletből fennmaradó két napnak egy nap szabadságelvonás felel meg – kiszabható szabadságelvonás mértékét. E bíróság ugyanakkor mérlegelési mozgástérrel rendelkezik magát az ezen átalakítás elrendeléséről való döntést illetően.
78.
Továbbra is a hatáskörrel rendelkező bíróságot megillető mérlegelési mozgástér szempontjából emlékeztetek arra, hogy a Bíróság a Generalstaatsanwaltschaft Berlin (A terhelt távollétében történő elítélése) ítéletben kimondta, hogy a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdésében szereplő „határozat meghozatalát eredményező tárgyalás” fogalma vonatkozik az összbüntetésbe foglaló ítéletre, mivel az ezen ítélethez vezető eljárás mérlegelési mozgásteret hagy az összbüntetés mértékének meghatározása tekintetében. (
46
) Amint azt SH a tárgyaláson helyesen hangsúlyozta, paradox lenne eltérő megoldást elfogadni, ha – mint a jelen ügyben – a hatáskörrel rendelkező bíróságot megillető mérlegelési mozgástér magára az érintett személy által a szóban forgó eljárást követően letöltendő büntetésnek a büntetési nemére vonatkozik, azaz vagy a rendőri felügyeletnek a még letöltendő időtartamra történő fenntartására vagy e felügyeletnek a törvény által meghatározott mérték alapján új szabadságvesztés‑büntetésre való átalakítására.
79.
Az alapügyben szóban forgó helyzetet még egy utolsó elem is megkülönbözteti az Ardic ítélet alapjául szolgáló ügyben szóban forgó helyzettől. Ez utóbbi ügyben ugyanis az eredeti büntetőítélet képezi az európai elfogatóparancs alapjául szolgáló végrehajtható ítéletet. Így a felfüggesztés visszavonása nem jelent a büntetés meghatározására vonatkozó új határozatot, amely az európai elfogatóparancs alapjául szolgálna. (
47
) Más a helyzet az alapügyben szóban forgó helyzetben, amelyben a rendőri felügyelet helyébe lépő szabadságvesztés‑büntetést kiszabó új határozat volt meghatározó jelentőségű az európai elfogatóparancs kibocsátása szempontjából, és ez szolgál annak alapjául. (
48
)
80.
E körülmények összességére tekintettel úgy vélem, hogy attól kezdve, hogy valamely bírósági határozat nem korlátozódik a korábban kiszabott büntetés végrehajtására vagy alkalmazására, hanem megváltoztatja e büntetés nemét vagy mértékét, és a hatáskörrel rendelkező bíróság e tekintetben mérlegelési mozgástérrel rendelkezett, az ilyen határozatnak a 2002/584 kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdésének hatálya alá kell tartoznia annak érdekében, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság megvizsgálhassa az e rendelkezés a), b), c) vagy d) pontjában említett valamely körülmény esetleges fennállását. A jelen ügyben tehát az e 4a. cikk (1) bekezdése értelmében vett, „határozat meghozatalát eredményező tárgyalás”, amelynek során a szabadságvesztés‑büntetést kiszabták, az a tárgyalás, amely a büntetés átalakítására vonatkozó 2020. augusztus 19‑i határozathoz vezetett.
81.
Következésképpen az érintett személynek azon eljárási szakasz során, amelynek célja a rendőrifelügyelet‑büntetésnek szabadságvesztés‑büntetésre történő esetleges átalakításáról való határozathozatal, képesnek kell lennie arra, hogy álláspontjának hatékony kifejtése, és azon végleges határozat befolyásolása érdekében teljeskörűen gyakorolhassa a védelemhez való jogát, amely a személyes szabadságától való megfosztáshoz vezethet. (
49
) Közelebbről, e személynek lehetősége kell legyen arra, hogy hivatkozhasson az olyan ténybeli és jogi körülményekre, amelyek a hatáskörrel rendelkező bíróságot arra késztethetik, hogy úgy határozzon, hogy nem rendeli el a büntetés ilyen átalakítását.
82.
Az a körülmény, hogy a büntetés átalakítására vonatkozó határozat a lett büntető törvénykönyv 45. cikkének (5) és (6) bekezdése értelmében a rendőri felügyelet mellékbüntetés kiszabásakor az e büntetéshez kapcsolódó feltételek megsértése esetén előre látható, véleményem szerint nem releváns a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „határozat meghozatalát eredményező tárgyalásnak” való minősítés szempontjából. Az ilyen előreláthatóság ugyanis megfelel a bűncselekmények és büntetések törvényessége elvének. Minden jogalappal rendelkező büntetésre jellemző az, hogy jogsértés elkövetése esetén előrelátható. Ez nem zárja ki, hogy az ilyen büntetésre ítélhető személynek lehetősége kell legyen arra, hogy a tárgyaláson való személyes megjelenés útján befolyásolja a bíróság döntését.
83.
E minősítés szempontjából az a fontos, hogy a büntetés átalakítására irányuló eljárás olyan szabadságelvonáshoz vezethet, amely – noha annak lehetősége a rendőri felügyelet feltételeinek megsértése esetén előrelátható volt – önmagában nem képezte az eredeti büntetőítélet részét, és így az előbbi helyébe lépő új büntetőítélet meghozatalát teszi szükségessé.
IV. Végkövetkeztetés
84.
A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Supreme Court (legfelsőbb bíróság, Írország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
A 2009. február 26‑i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal módosított, az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i 2002/584/IB tanácsi kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdését az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. és 48. cikkével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
az e rendelkezésben szereplő „határozat meghozatalát eredményező tárgyalás” fogalma vonatkozik az olyan eljárásra, amelynek értelmében valamely bíróság egy korábban kiszabott rendőri felügyelet mellékbüntetés feltételeinek megsértése okán elrendelheti e büntetésnek a le nem töltött rendőrifelügyelet‑büntetés időtartama felének megfelelő időtartamú szabadságvesztés‑büntetésre történő átalakítását.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
(
2
)	HL 2009. L 81., 24. o.; a továbbiakban: 2002/584 kerethatározat.
(
3
)	HL 2002. L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.
(
4
)	C‑571/17 PPU, a továbbiakban: Ardic ítélet, EU:C:2017:1026.
(
5
)	Lásd: Ardic ítélet (77. pont).
(
6
)	Lásd: Ardic ítélet (80. pont).
(
7
)	E cikket hatályon kívül helyezte a 2011. július 8‑i törvény, amely az átmeneti rendelkezéseinek megfelelően 2015. január 1‑jén lépett hatályba. A rendőrifelügyelet‑büntetést a próbaidő alatti felügyelet büntetés váltotta fel.
(
8
)	Lásd különösen: 2023. december 21‑iGN (A gyermek mindenek felett álló érdekén alapuló megtagadási ok) ítélet (C‑261/22, EU:C:2023:1017, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
9
)	Lásd különösen: 2023. december 21‑iGN (A gyermek mindenek felett álló érdekén alapuló megtagadási ok) ítélet (C‑261/22, EU:C:2023:1017, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2023. december 21‑iG. K. és társai (Európai Ügyészség) ítélet (C‑281/22, EU:C:2023:1018, 59. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
10
)	Lásd különösen: 2023. december 21‑iGN (A gyermek mindenek felett álló érdekén alapuló megtagadási ok) ítélet (C‑261/22, EU:C:2023:1017, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2023. december 21‑i Generalstaatsanwaltschaft Berlin (A terhelt távollétében történő elítélése) ítélet (C‑396/22, a továbbiakban: Generalstaatsanwaltschaft Berlin [A terhelt távollétében történő elítélése] ítélet, EU:C:2023:1029, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
11
)	Lásd: 2023. március 23‑i Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítélet (C‑514/21 és C‑515/21, a továbbiakban: Minister for Justice and Equality [Felfüggesztés megszüntetése] ítélet, EU:C:2023:235, 55. pont); 2024. szeptember 20‑i Anacco végzés (C‑504/24 PPU, a továbbiakban: Anacco végzés, EU:C:2024:779, 42. pont).
(
12
)	Lásd különösen: Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítélet (48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); Anacco végzés (43. pont).
(
13
)	Lásd különösen: Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítélet (49. és 71. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); Generalstaatsanwaltschaft Berlin (A terhelt távollétében történő elítélése) ítélet (37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); Anacco végzés (44. pont).
(
14
)	Lásd különösen: 2020. december 17‑iGeneralstaatsanwaltschaft Hamburg ítélet (C‑416/20 PPU, EU:C:2020:1042, 41. pont); Generalstaatsanwaltschaft Berlin (A terhelt távollétében történő elítélése) ítélet (40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); Anacco végzés (45. pont).
(
15
)	A továbbiakban: Charta. Lásd különösen: Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítélet (73. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A Bíróság megállapította, hogy a 4a. cikk (1) bekezdését a 2002/584 kerethatározatba beillesztő 2009/299 kerethatározat elfogadásának az a célja, hogy kiküszöbölje az érintett személy távollétében megtartott tárgyalás során hozott határozatok kölcsönös elismerésének azon nehézségeit, amelyek az alapvető jogoknak az egyes tagállamokban eltérő védelméből erednek. Ennek érdekében ez a kerethatározat az európai elfogatóparancs végrehajtására vonatkozó feltételeket harmonizálja a terhelt távollétében történő elítélés esetén, amely harmonizáció a tagállamok összessége által elért konszenzust tükrözi az európai elfogatóparancs hatálya alá tartozó terhelteket megillető eljárási jogoknak az uniós jog alapján való terjedelmével kapcsolatban; lásd különösen: 2013. február 26‑iMelloni ítélet (C‑399/11, EU:C:2013:107, 62. pont); Anacco végzés (58. pont).
(
16
)	Lásd különösen: Generalstaatsanwaltschaft Berlin (A terhelt távollétében történő elítélése) ítélet (26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2023. december 21‑iGeneralstaatsanwaltschaft Berlin (A terhelt távollétében történő elítélése) ítélet (C‑397/22, a továbbiakban: LM ítélet, EU:C:2023:1030, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
17
)	Lásd különösen: Generalstaatsanwaltschaft Berlin (A terhelt távollétében történő elítélése) ítélet (27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); LM ítélet (44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
18
)	Lásd különösen: Generalstaatsanwaltschaft Berlin (A terhelt távollétében történő elítélése) ítélet (28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
19
)	Lásd különösen: Generalstaatsanwaltschaft Berlin (A terhelt távollétében történő elítélése) ítélet (29. és 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
20
)	Lásd: Ardic ítélet (77. és 88. pont). Lásd még: Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítélet (53. pont).
(
21
)	Lásd különösen: Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítélet (53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ebben az ítéletben a Bíróság egyértelművé tette, hogy amennyiben a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztését új büntetőítélet miatt visszavonták, és e büntetés végrehajtása céljából európai elfogatóparancs kibocsátására kerül sor, az érintett távollétében hozott ezen büntetőítélet e rendelkezés értelmében „határozatnak” minősül. Nem ez a helyzet az említett büntetés végrehajtásának felfüggesztését visszavonó határozat esetében (68. pont).
(
22
)	Lásd különösen: Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítélet (54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
23
)	A továbbiakban: EJEB.
(
24
)	Az 1950. november 4‑én Rómában aláírt egyezmény (kihirdette: az 1993. évi XXXI. törvény; a továbbiakban: EJEE).
(
25
)	Lásd: Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítélet (58. pont, valamint az EJEB ott hivatkozott ítélkezési gyakorlata).
(
26
)	Lásd különösen: Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítélet (60. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
27
)	Lásd: Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítélet (61. pont, valamint az EJEB ott hivatkozott ítélkezési gyakorlata).
(
28
)	Lásd különösen: Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítélet (50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); Anacco végzés (48. pont).
(
29
)	Lásd: Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítélet (64. pont).
(
30
)	HL 2007. C 303., 17. o.
(
31
)	Lásd különösen: Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítélet (51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); Anacco végzés (56. pont).
(
32
)	Lásd különösen: Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítélet (59. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
33
)	Lásd: 2017. augusztus 10‑iZdziaszek ítélet (C‑271/17 PPU, EU:C:2017:629, 87. pont, valamint az EJEB ott hivatkozott ítélkezési gyakorlata).
(
34
)	Lásd különösen: Generalstaatsanwaltschaft Berlin (A terhelt távollétében történő elítélése) ítélet (27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); LM ítélet (44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
35
)	Lásd különösen: EJEB, 2022. november 10., Kupinskyy kontra Ukrajna ítélet (CE:ECHR:2022:1110JUD000508418, 49. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Hivatkozom továbbá a 2025. április 3‑iAlchaster II ítéletre (C‑743/24, EU:C:2025:230), amelyben a Bíróság a feltételes szabadságra bocsátás rendszerét érintő, az átadni kért személy által megvalósított bűncselekmény feltételezett elkövetését követően bevezetett módosításokkal kapcsolatban, illetve a Charta 49. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozóan megjegyezte, hogy annak megállapítása érdekében, hogy a büntetés foganatosítása során hozott intézkedés kizárólag a büntetés foganatosításának módjára vonatkozik‑e, vagy ellenkezőleg, befolyásolja annak terjedelmét, minden egyes esetben meg kell vizsgálni, hogy a kiszabott „büntetés” ténylegesen mivel járt a tárgyidőszakban hatályos nemzeti jog szerint, vagyis mi volt annak a jellege (26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
36
)	Lásd különösen: Ardic ítélet (77. pont); Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítélet (53. pont).
(
37
)	Lásd: Ardic ítélet, amelyben a Bíróság rámutatott, hogy a felfüggesztést visszavonó határozatok kizárólag azzal a hatással járnak, hogy az érintett személynek legfeljebb le kell töltenie az eredetileg kiszabott büntetés tartamának a hátralevő részét. Amennyiben a felfüggesztést teljes mértékben visszavonták, az elítélés újból kiváltja a joghatásait, és a büntetés hátralevő része mértékének a meghatározása pusztán matematikai művelet eredménye, a már letöltött szabadságvesztés napjainak a számát kivonják a büntetőjogi felelősséget jogerősen megállapító ítélet által kiszabott teljes büntetésből (81. pont).
(
38
)	Lásd: Ardic ítélet (82. pont).
(
39
)	Lásd: Bobek főtanácsnok Ardic ügyre vonatkozó indítványa (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1013, 71. pont). Így ebben a helyzetben már kiszabtak szabadságvesztés‑büntetést, amelyet a hátralévő időtartamra felfüggesztettek, így e felfüggesztés visszavonása csupán a korábban kiszabott szabadságvesztés‑büntetés visszaállítását eredményezi.
(
40
)	A rendőri felügyelet e preventív dimenzióját SH és a Bizottság is hangsúlyozta a tárgyaláson.
(
41
)	Lásd: EJEB, 1994. február 22., Raimondo kontra Olaszország ítélet (CE:ECHR:1994:0222JUD001295487, 43. §). Lásd még: EJEB, 2017. február 23., De Tommaso kontra Olaszország ítélet (CE:ECHR:2017:0223JUD004339509, 143. §).
(
42
)	Lásd: EJEB, 2021. január 19., Timofeyev és Postupkin kontra Oroszország ítélet (CE:ECHR:2021:0119JUD004543114, 70–82. §).
(
43
)	Lásd: EJEB, 2009. december 17., M. kontra Németország ítélet (CE:ECHR:2009:1217JUD001935904, 74. §); 2021. január 19., Timofeyev és Postupkin kontra Oroszország ítélet (CE:ECHR:2021:0119JUD004543114, 75. §). Amint arra az EJEB e két ítéletben rámutatott, „az egyén magatartásának a szabadlábra helyezést követő felügyeletét például a francia büntető törvénykönyv 131‑36‑1. és azt követő cikkeiben mellékbüntetésnek, az olasz büntető törvénykönyv 215. és 228. cikkében pedig kényszerintézkedésnek tekintik”.
(
44
)	Lásd: Ardic ítélet, amelyben a Bíróság jelezte, hogy a hatáskörrel rendelkező bíróságnak kizárólag azt kellett meghatároznia, hogy az körülmény, hogy az elítélt nem felelt meg a szabadságvesztés‑büntetések végrehajtásának felfüggesztésére vonatkozó feltételeknek, igazolja‑e, hogy az elítéltnek részben vagy akár teljes mértékben ténylegesen le kelljen töltenie azokat a szabadságvesztés‑büntetéseket, amelyeket eredetileg kiszabtak, és amelyeknek a végrehajtását a későbbiekben részben felfüggesztették. Következésképpen, bár e bíróság e tekintetben mérlegelési mozgástérrel rendelkezett, az nem az érintettel szemben kiszabott büntetések mértékét vagy nemét érintette, hanem csupán azt a kérdést, hogy a felfüggesztést vissza kell‑e vonni, vagy az fenntartható, adott esetben azt további feltételekkel kiegészítve (80. pont).
(
45
)	Lásd analógia útján: Generalstaatsanwaltschaft Berlin (A terhelt távollétében történő elítélése) ítélet (31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Lásd még, az EJEE 6. cikkét illetően: EJEB, 2013. november 28., Aleksandr Dementyev kontra Oroszország ítélet (CE:ECHR:2013:1128JUD004309505, 26. §); valamint az EJEE 7. cikkét illetően: EJEB, 2021. január 19., Timofeyev és Postupkin kontra Oroszország ítélet (CE:ECHR:2021:0119JUD004543114, 79. §).
(
46
)	Lásd ezen ítélet 33. és 34. pontját.
(
47
)	Lásd: Ardic ítélet, amelyben a Bíróság hangsúlyozta, hogy az ezen ítélet alapjául szolgáló ügy tárgyát képezőekhez hasonló, a korábban kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának a felfüggesztését visszavonó határozatok, melyek az alapját képezik azoknak az európai elfogatóparancsoknak, amelyeknek a Hollandiában való végrehajtását a jelen ügyben a német hatóságok kérik, nem érintették az érintett személyt jogerősen elítélő korábbi ítéletekben kiszabott szabadságvesztés‑büntetések nemét, és a mértékét sem (78. pont).
(
48
)	Lásd: Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítélet (67. pont).
(
49
)	Lásd különösen: LM ítélet (46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A Bíróság tisztázta, hogy ezzel összefüggésben nincs jelentősége azon eredménynek, amelyhez ezen eljárás vezet.