A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács)
2026. április 21.(*)
„ Előzetes döntéshozatal – Jogszabályok közelítése – A dohánytermékek és kapcsolódó termékek gyártása, kiszerelése és értékesítése – 2014/40/EU irányelv – A 3. cikk (1) bekezdése – Kátrányra, nikotinra és szén‑monoxidra vonatkozó legmagasabb kibocsátási szint – A 4. cikk (1) bekezdése – Mérési módszerek – A kibocsátási szinteknek az e 4. cikk (1) bekezdésében említett ISO‑szabványokon alapuló mérése – Az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzé nem tett szabványok – Ezen ISO‑szabványokra való hivatkozás – EUSZ 2. cikk – A jogállamiság értéke – Az ilyen szabványokhoz való szabad hozzáférés követelménye ”
A C‑155/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a College van Beroep voor het bedrijfsleven (gazdasági tárgyú közigazgatási jogviták fellebbviteli bírósága, Hollandia) a Bírósághoz 2024. február 28‑án érkezett, 2024. február 27‑i határozatával terjesztett elő
a Nederlandse Voedsel‑ en Warenautoriteit,
a Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport,
a Philip Morris Benelux BV,
a Philip Morris Investments BV,
a JT International Company Netherlands BV,
a Vereniging Nederlandse Sigaretten‑ & Kerftabakfabrikanten,
a Van Nelle Tabak Nederland BV,
a British American Tobacco International (Holdings) BV
és
a Stichting Rookpreventie Jeugd
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (nagytanács),
tagjai: K. Lenaerts elnök, T. von Danwitz elnökhelyettes, F. Biltgen, I. Jarukaitis, M. L. Arastey Sahún, I. Ziemele, J. Passer, O. Spineanu‑Matei és M. Condinanzi tanácselnökök, S. Rodin (előadó), A. Kumin, N. Jääskinen, D. Gratsias, M. Gavalec és B. Smulders bírák,
főtanácsnok: N. Emiliou,
hivatalvezető: A. Lamote tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. március 10‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–        a Philip Morris Benelux BV és a Philip Morris Investments BV képviseletében Y. E. A. Buruma és R. de Bree advocaten,
–        a JT International Company Netherlands BV képviseletében T. Heystee, M. Immerzeel, W. Knibbeler és A. Pliego Selie advocaten,
–        a Van Nelle Tabak Nederland BV képviseletében H. M. Pannekoek, C. E. Schillemans és A. B. van der Pol advocaten,
–        a British American Tobacco International (Holdings) BV képviseletében J. A. M. Mischie, J. Tuijp és H. J. van den Bos advocaten,
–        a Stichting Rookpreventie Jeugd képviseletében J. A. A. Sluysmans advocaat,
–        a holland kormány képviseletében E. M. Besselink és M. K. Bulterman, meghatalmazotti minőségben,
–        a bolgár kormány képviseletében S. Ruseva és R. Stoyanov, meghatalmazotti minőségben,
–        a cseh kormány képviseletében T. Müller, M. Smolek és J. Vláčil, meghatalmazotti minőségben,
–        a magyar kormány képviseletében Fehér M. Z. és Szíjjártó K., meghatalmazotti minőségben,
–        a portugál kormány képviseletében P. Barros da Costa, A. Cunha és C. Freire, meghatalmazotti minőségben,
–        az Európai Bizottság képviseletében T. S. Bohr, M. Burón Pérez, Ș. Ciubotaru, F. van Schaik és H. van Vliet, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025 szeptember 4‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a tagállamoknak a dohánytermékek és kapcsolódó termékek gyártására, kiszerelésére és értékesítésére vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései közelítéséről és a 2001/37/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. április 3‑i 2014/40/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 127., 1. o.; helyesbítések: HL 2015. L 150., 24. o.; HL 2016. L 40., 16. o.; HL 2018. L 307., 27. o.; HL 2019. L 255., 7. o.) 2. cikke 21. pontjának, 3. cikke (1) bekezdésének és 4. cikke (1) bekezdésének, valamint a jogbiztonság és az alkalmazandó jogszabály meghatározottsága elvének az értelmezésére vonatkozik.
2        E kérelmet a Nederlandse Voedsel‑ en Warenautoriteit (élelmiszer‑ és fogyasztási termékeket ellenőrző hatóság, Hollandia, a továbbiakban: NVWA), a Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport (közegészségügyi, jóléti és sport államtitkár, Hollandia, a továbbiakban: államtitkár), a Philip Morris Benelux BV, a Philip Morris Investments BV, a JT International Company Netherlands BV, a Vereniging Nederlandse Sigaretten‑ & Kerftabakfabrikanten, a Van Nelle Tabak Nederland BV és a British American Tobacco International (Holdings) BV, valamint a Stichting Rookpreventie Jeugd (alapítvány a fiatalkori dohányzás megelőzéséért, Hollandia; a továbbiakban: alapítvány) között a cigaretták kátrány‑, nikotin‑ és szén‑monoxid‑kibocsátási szintjeinek mérési módszere tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
Az 1049/2001/EK rendelet
3        Az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2001. május 30‑i 1049/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2001. L 145., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 331. o.) 4. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az intézmények megtagadják a dokumentumokhoz való hozzáférést, ha a közzététel hátrányosan befolyásolná a következők védelmét:
–        természetes vagy jogi személy kereskedelmi érdekei, beleértve a szellemi tulajdont is,
[…]
kivéve, ha a közzétételhez nyomós közérdek fűződik.”
A 2014/40 irányelv
4        A 2014/40 irányelv (8) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„Az [EUMSZ 114. cikk] (3) bekezdése szerint a jogalkotási javaslatokban az egészség védelmének magas szintjét kell alapul venni, különös figyelemmel a tudományos tényeken alapuló új fejleményekre. A dohánytermékek nem közönséges árucikkek, és figyelembe véve a dohánynak az emberi egészségre gyakorolt különösen káros hatásait, az egészségvédelem kérdését kiemelt jelentőségű kérdésként kell kezelni, mindenekelőtt a fiatalok körében előforduló dohányzás arányának visszaszorítása érdekében.”
5        Ezen irányelv 2. cikkének 21. pontja a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
[…]
21.      »kibocsátások«: olyan anyagok, amelyek a dohánytermék vagy kapcsolódó termék rendeltetésszerű felhasználása során szabadulnak fel, mint például a füstben előforduló anyagok vagy a füst nélküli dohánytermékek felhasználása során felszabaduló anyagok”.
6        Az említett irányelv 3. cikkének (1) bekezdése ekképp rendelkezik:
„A tagállamok területén forgalomba hozott vagy gyártott cigaretták kibocsátási szintje (a továbbiakban: legmagasabb kibocsátási szint) nem lehet több, mint:
a)      cigarettánként 10 milligramm kátrány,
b)      cigarettánként 1 milligramm nikotin,
c)      cigarettánként 10 milligramm szén‑monoxid.”
7        Ugyanezen irányelv 4. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében:
„(1)      A cigaretta kátránykibocsátását az ISO 4387, nikotinkibocsátását az ISO 10315, míg szén‑monoxid‑kibocsátását az ISO 8454 szabvány alapján kell mérni.
A kátrány‑, nikotin‑ és szén‑monoxid‑mérés pontosságát az ISO 8243 szabványnak megfelelően kell meghatározni.
(2)      Az (1) bekezdésben említett mérést az illetékes tagállami hatóságok által engedélyezett és felügyelt laboratóriumokban kell hitelesíteni.
Az említett laboratóriumok nem lehetnek a dohányágazat tulajdonában, illetve nem állhatnak a dohányágazat közvetlen vagy közvetett ellenőrzése alatt.
[…]”
8        A 2014/40 irányelv 23. cikkének (2) bekezdése előírja:
„A tagállamok biztosítják, hogy azok a dohánytermékek és kapcsolódó termékek, amelyek nem felelnek meg ennek az irányelvnek, ideér.tve az az alapján hozott végrehajtási aktusokat és a felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat is, ne kerülhessenek piaci forgalomba. […]”
A holland jog
9        A 2015. október 14‑i Besluit houdende samenvoeging van de algemene maatregelen van bestuur op basis van de Tabakswet tot én besluit (Tabaks – en rookwarenbesluit) (a dohánytörvényen alapuló általános közigazgatási intézkedések egységes rendeletbe foglalásáról szóló rendelet [a dohányról és dohánytermékekről szóló rendelet], Stb. 2015, 398. sz.) 2.1. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A forgalomba hozott vagy gyártott cigaretta maximális kibocsátási szintjeinek meg kell felelniük a [2014/40] irányelv 3. cikke (1) bekezdésének.”
10      A 2016. május 10‑i Regeling van de Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport houdende regels inzake de productie, de presentatie en de verkoop van tabaksproducten en aanverwante producten (Tabaks‑ en rookwarenregeling) (a dohánytermékek és kapcsolódó termékek gyártására, kiszerelésére és értékesítésére vonatkozó szabályokról szóló közegészségügyi, jóléti és sport államtitkári rendelet [a dohányról és dohánytermékekről szóló államtitkári rendelet], Stcrt. 2016, 25446. sz.) 2.1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„1.      Azok a vizsgálati módszerek, amelyek önmagukban lehetővé teszik annak megállapítását, hogy egy cigaretta megfelel‑e a rendelet 2.1. cikkének (1) bekezdésében foglalt követelményeknek, a következő szabványoknak megfelelő intézkedéseknek minősülnek:
a.      NEN‑ISO 4387:2000/A1:2008 Cigaretták – A kátránykibocsátás szintje tekintetében az összes lebegő részecsketartalom és a nikotinmentes száraz részecsketartalom meghatározása rutinszerű analitikai cigaretta‑elszívató géppel;
b.      NEN‑ISO 10315:2013 Cigaretták – A nikotinkibocsátás szintje tekintetében a füstkondenzátumok nikotintartalmának meghatározása – Gázkromatográfiás módszer;
c.      NEN‑ISO 8454:2007/A1:2009 Cigaretták – A szén‑monoxid‑kibocsátás szintje tekintetében a cigarettafüst gáznemű részében lévő szén‑monoxid‑tartalom meghatározása – IRND módszer.
2.      A mérési eredményeket a NEN‑ISO 8243:2013 Cigaretták szabvány alapján kell ellenőrizni – Mintavétel.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
11      Az alapítvány 2018. július 31‑i levelével azt kérte az NVWA‑tól, hogy gondoskodjon arról, hogy a fogyasztók számára Hollandiában kínált füstszűrős cigaretták a rendeltetésszerű használat esetén megfeleljenek a 2014/40 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése által előírt kátrány‑, nikotin‑ és szén‑monoxid‑kibocsátási szinteknek. Ezenfelül az alapítvány azt is kérte az NVWA‑tól, hogy – közigazgatási kényszerintézkedéssel – kötelezze a dohánytermékek gyártóit, importőreit és forgalmazóit, hogy vonják ki a piacról azokat a füstszűrős cigarettákat, amelyek nem tartják tiszteletben e legmagasabb kibocsátási szinteket.
12      E kötelezés iránti kérelem a Rijksinstituut voor Volksgezondheid en Milieu (nemzeti közegészségügyi és környezetvédelmi intézet, Hollandia) 2018. június 13‑i tanulmányán alapult, amelyből kiderül, hogy amennyiben nem a 2014/40 irányelv 4. cikkében előírt mérési módszert, hanem a „Canadian Intense” nevű mérési módszert alkalmazzák, a Hollandiában értékesített összes füstszűrős cigaretta kátrány‑, nikotin‑ és szén‑monoxid‑kibocsátási szintje jelentős mértékben meghaladja az ezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében meghatározott legmagasabb kibocsátási szinteket. Az alapítvány úgy véli, hogy az említett irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében hivatkozott ISO 4387, 10315, 8454 és 8243 szabványokban előírt mérési módszer nem veszi figyelembe azt, hogy a gyakorlatban a dohányzók a cigarettaszűrő mikroméretű lyukait az ujjukkal és az ajkukkal összenyomják, és hogy a dohányzók így jelentősen magasabb kátrány‑, nikotin‑ és szén‑monoxid‑mennyiséget lélegeznek be, mint az ugyanezen irányelv 3. cikkében meghatározott legmagasabb kibocsátási szintek.
13      2018. szeptember 20‑i határozatával az NVWA elutasította a kötelezés iránti kérelmet. 2019. január 31‑i határozatával az államtitkár mint megalapozatlant elutasította az alapítvány által az NVWA e határozatával szemben benyújtott közigazgatási jogorvoslati kérelmet.
14      Ezt követően az alapítvány keresetet indított az államtitkár e határozatával szemben a Rechtbank Rotterdam (rotterdami bíróság, Hollandia) előtt.
15      E bíróság előtt az alapítvány arra hivatkozott, hogy a 2014/40 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése nem írja elő a kibocsátási szintek mérésére valamely meghatározott módszer alkalmazását, és hogy az ISO‑szabványok, amelyek alapján a szóban forgó kibocsátások mérését e rendelkezés alapján el kell végezni, nem minősülnek általánosan alkalmazandó előírásoknak, így a Canadian Intense mérési módszert kell alkalmazni.
16      A jelen ítélet 14. pontjában hivatkozott kereset vizsgálata során az említett bíróság a 2014/40 irányelv egyes rendelkezéseinek értelmezésére és érvényességére vonatkozó kérdést terjesztett a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra, amelyekre a 2022. február 22‑i Stichting Rookpreventie Jeugd és társai ítéletben (C‑160/20, EU:C:2022:101) kapott választ.
17      Ezen ítéletet követően a Rechtbank Rotterdam (rotterdami bíróság) a kérdést előterjesztő bíróság szerint megállapította, hogy a dohánytermékek és kapcsolódó termékek gyártására, kiszerelésére és értékesítésére vonatkozó szabályokról szóló közegészségügyi, jóléti és sport államtitkári rendeletben (a dohányról és dohánytermékekről szóló államtitkári rendelet) említett NEN‑ISO szabványokra általában véve nem lehet hivatkozni az alapítvánnyal mint jogalannyal szemben, és hogy a kibocsátási szint mérésének ezen szabványokban leírt módszere nem felel meg a 2014/40 irányelvnek, mivel nem méri a cigaretták rendeltetésszerű használat melletti kibocsátási szintjeit. Az ezen irányelvnek megfelelő mérési módszer hiányában nem lehetett meghatározni, hogy a Hollandiában értékesített füstszűrős cigaretták megfelelnek‑e a legmagasabb kibocsátási szintnek. Figyelembe véve a nemzeti közegészségügyi és környezetvédelmi intézetnek a jelen ítélet 12. pontjában említett tanulmányát, nagy a valószínűsége annak, hogy a Canadian Intense mérési módszer alkalmazása esetén a cigaretták nem felelnek meg a maximális kibocsátási szintnek. Így a Rechtbank Rotterdam (rotterdami bíróság) helyt adott az alapítvány keresetének, és az NVWA‑t új határozat meghozatalára utasította a kötelezés tekintetében.
18      A Rechtbank Rotterdam (rotterdami bíróság) ezen ítéletével szemben fellebbezést nyújtottak be a College van Beroep voor het bedrijfslevenhez (gazdasági tárgyú közigazgatási jogviták fellebbviteli bírósága, Hollandia), amely a kérdést előterjesztő bíróság.
19      Ez utóbbi bíróság úgy véli, hogy a 2014/40 irányelv 3. és 4. cikkének bizonyos vonatkozásait még tisztázni kell a 2022. február 22‑i Stichting Rookpreventie Jeugd és társai ítélet (C‑160/20, EU:C:2022:101) fényében.
20      Először is rámutat arra, hogy a Bíróság megkülönbözteti egyrészt azon vállalkozásokat, amelyekkel szemben hivatkozni lehet a 2014/40 irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében említett ISO‑szabványokra, amennyiben hozzáférnek e szabványok hivatalos és hiteles változatához, másrészt pedig azon jogalanyokat, akikkel szemben általában véve nem lehet hivatkozni az említett szabványokra, ha azokat nem tették közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában. E tekintetben az előterjesztő bíróság a „jogalanyok[…] általában véve” fogalmának meghatározásával kapcsolatban tesz fel kérdést. Többek között megjegyzi, hogy ez utóbbi kategórián belül vannak olyan jogalanyok, mint az alapítvány, amelyek a holland jog szerint megismerhették az ISO‑szabványok tartalmát akár a NEN‑ISO szabványoknak a Nederlands Normalisatie Instituut in Delft (a delfti Holland Királyi Szabványügyi Intézet) könyvtárában való megtekintése, akár azok megvásárlása útján. Ebben az összefüggésben nem egyértelmű, hogy az ISO‑szabványokra lehet‑e hivatkozni az ilyen jogalanyokkal szemben. A kérdést előterjesztő bíróság mindenesetre úgy véli, hogy az alapügyben szóban forgó ISO‑szabványokra nem lehet hivatkozni az alapítvánnyal szemben, amely olyan magánszemélyek érdekeit védi, akik nem férnek hozzá e szabványokhoz, mivel az említett szabványoknak az alapeljáráshoz hasonló eljárásban történő megszerzése nem egyenrangú az Európai Unió Hivatalos Lapjában történő kihirdetéssel.
21      Másodszor, e bíróság több kérdést tesz fel arra az esetre vonatkozóan, ha úgy kellene tekinteni, hogy a 2014/40 irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében hivatkozott ISO‑szabványokra nem lehet hivatkozni egy olyan jogalannyal szemben, mint az alapítvány, és hogy az e szabványokban előírt módszerek helyett alternatív mérési módszert lehetne, sőt kellene alkalmazni.
22      E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság különösen arra keresi a választ, hogy az egyes tagállamok rendelkeznek‑e hatáskörrel egy alternatív mérési módszer – akár csak ideiglenes jelleggel történő – meghatározására, és hogy adott esetben e módszer hogyan viszonyul a 2014/40 irányelv által követett, a belső piac harmonizálására és működésére irányuló célkitűzésekhez. A kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak az ezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében hivatkozott ISO‑szabványoknak az alapítványhoz hasonló jogalanyokkal szembeni esetleges alkalmazhatatlanságának következményeit illetően is, különösen azon füstszűrős cigarettáknak a piacról való esetleges kivonásával kapcsolatban, amelyek a nemzeti hatóság által meghatározott alternatív mérési módszer alkalmazása esetén nem felelnének meg s legmagasabb kibocsátási szintnek.
23      E körülmények között a College van Beroep voor het bedrijfsleven (gazdasági tárgyú közigazgatási jogviták fellebbviteli bírósága) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a [2014/40] irányelv 4. cikkének (1) bekezdését, hogy az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzé nem tett ISO‑szabványokra semmiképpen nem lehet hivatkozni a jogalanyokkal, többek között az alapítvánnyal szemben, tehát akkor sem, ha az érintett jogalanynak lehetősége volt arra, hogy e szabványokat megismerje és (ellenérték fejében) megkapja?
2)      A [2014/40] irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében meghatározott, kátrányra, nikotinra és szén‑monoxidra vonatkozó legmagasabb kibocsátási szintek érvényesítéséhez való jog megvonásának tilalmaként kell‑e értelmezni azt a körülményt, hogy az irányelv 4. cikkének (1) bekezdésére – amennyiben ez a rendelkezés az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzé nem tett ISO‑szabványokra utal – nem lehet hivatkozni a jogalanyokkal szemben?
3)      Úgy kell‑e értelmezni a »kibocsátások« fogalmának a [2014/40] irányelv 2. cikkének 21. pontjában foglalt meghatározásában szereplő »rendeltetésszerű felhasználása« kifejezést, hogy az emberi dohányzási szokásokhoz való lehető legjobb közelítésre kerül sor, minek körében ebben az esetben a mérés során figyelembe kell venni a cigaretta‑füstszűrő mikroméretű szellőzőlyukainak legalább részleges elfedését és/vagy a füst mennyiségét és gyakoriságát, vagy az említett kifejezés csak a cigaretta égési folyamat útján történő fogyasztásának módját jelenti?
4)      Ha a [2014/40] irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében említett ISO‑szabványok a harmadik kérdésre adott válaszra tekintettel nem alkalmasak a kibocsátási szintek mérésére:
a)      Ebben az esetben ahhoz vezet‑e a 2014/40 irányelv által kitűzött, a közegészség, különösen a fiatalkorúak egészsége védelmének magas szintjére irányuló cél, hogy a jogbiztonság és az alkalmazandó jogszabály meghatározottságának elvével nem ellentétes, hogy a dohánygyártókkal szemben egy alternatív mérési módszerre hivatkoznak?
Ha a jogbiztonság és az alkalmazandó jogszabály meghatározottságának elvére tekintettel a 4) a) kérdésre igenlő választ kell adni:
b)      Lehetőségük van‑e a tagállamoknak arra, hogy maguk határozzanak meg vagy alkalmazzanak – adott esetben csak átmeneti jelleggel – egy alternatív mérési módszert, és arra a dohánygyártókkal szemben (is) hivatkozzanak, valamint
c)      hogyan viszonyul egy alternatív mérési módszer alkalmazása a [2014/40] irányelv által kitűzött, (teljes) harmonizációra és a belső piac zavartalan működésének elősegítésére irányuló célhoz?
5)      a)      Egy alternatív mérési módszer alkalmazásának szükségessége esetén továbbra is teljeskörűen alkalmazni kell‑e a [2014/40] irányelv 3. cikkének (1) bekezdése szerinti legmagasabb kibocsátási szinteket?
Az 5) a) kérdésre adandó nemleges válasz esetén:
b)      Lehetőségük van‑e a tagállamoknak arra, hogy maguk határozzanak meg vagy alkalmazzanak – adott esetben csak átmeneti jelleggel – alternatív legmagasabb kibocsátási szinteket, és azokra a dohánygyártókkal szemben (is) hivatkozzanak, valamint
c)      hogyan viszonyul az alternatív legmagasabb kibocsátási szintek alkalmazása a [2014/40] irányelv által kitűzött, (teljes) harmonizációra és a belső piac zavartalan működésének elősegítésére irányuló célhoz?
6)      a)      Ha a tagállamoknak lehetőségük van arra, hogy egy alternatív mérési módszert határozzanak meg vagy alkalmazzanak, és arra hivatkozhatnak a dohánygyártókkal szemben, akkor ahhoz vezet‑e a [2014/40] irányelv által kitűzött, a közegészség, különösen a fiatalkorúak egészsége védelmének magas szintjére irányuló, ezen irányelv 23. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett cél, hogy a Hollandia területén forgalomba hozott cigarettákat ki kell vonni a piacról, amíg nem kerül sor új mérési módszer meghatározására, és így nem állapítható meg, hogy a cigaretták rendeltetésszerű használat esetén megfelelnek‑e a legmagasabb kibocsátási szinteknek?
A 6) a) kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
b)      Ebben az esetben igényt tarthatnak‑e a dohánygyártók átmeneti időszakra?
7)      Ha a tagállam alternatív mérési módszert – és adott esetben alternatív legmagasabb kibocsátási szinteket – határozott meg vagy alkalmaz, akkor igényt tarthatnak‑e a dohánygyártók olyan átmeneti időszakra, amelyben alkalmazkodhatnak ehhez az alternatív mérési módszerhez és az esetleges alternatív legmagasabb kibocsátási szintekhez?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
Az elfogadhatóságról
24      A bolgár kormány azt állítja, hogy az első kérdés hipotetikus jellege miatt elfogadhatatlan. Előadja, hogy ez a kérdés az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzé nem tett valamennyi ISO‑szabványra vonatkozik, míg a 2014/40 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése csak négy pontosan meghatározott ISO‑szabványra utal.
25      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós jogra vonatkozó kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A Bíróság csak akkor tagadhatja meg a nemzeti bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéssel kapcsolatos határozathozatalt, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (2021. november 23‑i IS [Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés törvénysértő jellege] ítélet, C‑564/19, EU:C:2021:949, 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26      E tekintetben mind a 2014/40 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozó első kérdés szövegéből, mind pedig az e kérdésre vonatkozó, a jelen ítélet 20. pontjában összefoglalt indokolásból kitűnik, hogy az említett kérdés nem az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzé nem tett valamennyi ISO‑szabványra vonatkozik, hanem kizárólag azokra, amelyekre e rendelkezés hivatkozik.
27      Márpedig az alapügyben szóban forgó jogvita keretében azt kell meghatározni, hogy az alapítványhoz hasonló jogalanyoknak a 2014/40 irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében hivatkozott ISO‑szabványokhoz való hozzáférése kizárja‑e annak lehetőségét, hogy az e szabványokban előírtaktól eltérő mérési módszerekre hivatkozzanak annak bíróság általi megállapítása érdekében, hogy a vállalkozások által a tagállamokban gyártott vagy forgalomba hozott cigarettaanyagok kibocsátási szintjei nem felelnek meg ezen irányelvnek. Következésképpen az első kérdés keretében felvetett probléma nem hipotetikus jellegű e jogvita eldöntése szempontjából, így e kérdés elfogadható.
Az ügy érdeméről
28      Első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2014/40 irányelv 4. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az e rendelkezésben említett ISO‑szabványokra hivatkozni lehet azon jogalanyokkal szemben, akik hozzáférhettek e szabványok hivatalos és hiteles változatának tartalmához, annak ellenére, hogy azokat nem tették közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában.
29      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság a 2022. február 22‑i Stichting Rookpreventie Jeugd és társai ítélet (C‑160/20, EU:C:2022:101) 33. pontjában kimondta, hogy a 2014/40 irányelv 4. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az előírja, hogy a tagállamokban forgalomba hozni szánt vagy ott gyártott cigarettákra vonatkozóan az ezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében meghatározott legmagasabb kátrány‑, nikotin‑ és szén‑monoxid‑kibocsátási szinteket azon – ISO 4387, 10315, 8454 és 8243 – szabványokból eredő mérési módszerek alkalmazásával kell mérni, amelyekre ezen 4. cikk (1) bekezdése utal.
30      A Bíróság ezen ítélet 50. pontjában azt is megállapította, hogy a 2014/40 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének célja a cigarettákat forgalomba hozni vagy gyártani szándékozó vállalkozásokat terhelő kötelezettség bevezetése. E vállalkozások ugyanis nem hozhatnak forgalomba a tagállamok piacán, és nem is gyárthatnak olyan cigarettákat, amelyeknek a kátrány‑, nikotin‑ és szén‑monoxid‑kibocsátási szintje meghaladja az ezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében meghatározott, az e 4. cikk (1) bekezdésében hivatkozott ISO‑szabványokban előírt mérési módszerek alkalmazásával mért legmagasabb kibocsátási szintet.
31      Márpedig az említett ítéletben a Bíróság emlékeztetett arra, hogy az uniós intézmények által elfogadott jogi aktusok mindaddig nem alkalmazhatók valamely tagállamban a természetes és jogi személyekkel szemben, amíg az Európai Unió Hivatalos Lapjában történt szabályszerű közzététel révén nem teszik lehetővé azok megismerését az utóbbiak számára. Ez a közzétételi követelmény a jogbiztonság elvéből ered, amely megköveteli, hogy az uniós szabályozás tegye lehetővé az érdekeltek számára jogaik és kötelezettségeik ismeretét. A Bíróság ebből azt a következtetést vonta le, hogy ezen elvnek megfelelően a Nemzetközi Szabványügyi Szervezethez (ISO) hasonló szabványügyi testület által megállapított és valamely uniós jogalkotási aktussal kötelezővé tett műszaki szabványokra a jogalanyokkal szemben általában véve csak akkor lehet hivatkozni, ha azokat közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában (lásd ebben az értelemben: 2022. február 22‑i Stichting Rookpreventie Jeugd és társai ítélet, C‑160/20, EU:C:2022:101, 40., 41. és 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
32      Bár a 2014/40 irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében hivatkozott ISO‑szabványokat nem tették közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában, a Bíróság úgy ítélte meg, hogy figyelembe kell venni az ISO által létrehozott rendszer sajátosságait, amely a nemzeti szabványügyi szervezetek hálózatából áll, amely lehetővé teszi e nemzeti szervezetek számára, hogy kérelemre hozzáférést biztosítsanak az ISO által megállapított szabványok hivatalos és hiteles változatához. Ennélfogva, ha a vállalkozások hozzáférnek a 2014/40 irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében említett ISO‑szabványok hivatalos és hiteles változatához, e szabványokra, és ennélfogva az e rendelkezésben szereplő, azokra való utalásra hivatkozni lehet velük szemben (2022. február 22‑i Stichting Rookpreventie Jeugd és társai ítélet, C‑160/20, EU:C:2022:101, 51. és 52. pont).
33      A Bíróság egyébiránt kimondta, hogy az európai szabványosítási rendszer keretében kidolgozott harmonizált szabványok az uniós jogszabályok által biztosított joghatások révén meghatározhatják a jogalanyok számára biztosított jogokat, valamint az őket terhelő kötelezettségeket, és hogy ezen előírások szükségesek lehetnek a jogalanyok számára annak ellenőrzéséhez, hogy egy adott termék vagy szolgáltatás ténylegesen megfelel‑e e jogszabályok követelményeinek (2024. március 5‑i Public.Resource.Org és Right to Know kontra Bizottság és társai ítélet, C‑588/21 P, EU:C:2024:201, 82. pont). Főszabály szerint ugyanez vonatkozik azokra a szabványokra is, amelyeket a 2014/40 irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében hivatkozott ISO‑szabványokhoz hasonlóan nemzetközi szinten dolgoznak ki, és amelyek az uniós jogrendben valamely uniós jogi aktusban való kifejezett utalással kötelezővé válnak.
34      A Bíróság ebből a szempontból állapította meg, hogy a jogállamiság elve, amelyen az EUSZ 2. cikk értelmében az Európai Unió alapul, az Unió valamennyi természetes vagy jogi személye számára megköveteli az uniós joghoz való szabad hozzáférést. E követelmény különösen azokra a személyekre vonatkozik, akiknek az érdekeit valamely uniós jogi aktus védi, és akiknek így lehetőségük kell legyen arra, hogy az e jog által megengedett keretek között ellenőrizzék egyrészt azt, hogy azok a személyek, akikre e jogi aktus kötelezettségeket ró, ténylegesen megfelelnek‑e ezeknek (lásd ebben az értelemben: 2024. március 5‑i Public.Resource.Org és Right to Know kontra Bizottság és társai ítélet, C‑588/21 P, EU:C:2024:201, 81. pont), másrészt pedig azt, hogy az említett jogi aktus összeegyeztethető‑e különösen az EU‑ és az EUM‑Szerződéssel, valamint az uniós jog általános elveivel (lásd ebben az értelemben: 2019. november 5‑i EKB és társai kontra Trasta Komercbanka és társai ítélet, C‑663/17 P, C‑665/17 P és C‑669/17 P, EU:C:2019:923, 54. pont; 2023. július 13‑i Grupa Azoty és társai kontra Bizottság ítélet, C‑73/22 P és C‑77/22 P, EU:C:2023:570, 71. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35      A jelen ügyben meg kell állapítani egyrészt, hogy a 2014/40 irányelvnek kettős célja van, nevezetesen a dohány‑ és a kapcsolódó termékek belső piaca zavartalan működésének elősegítése, az egészség védelmének magas szintjét alapul véve, különös tekintettel a fiatalok egészségének védelmére. Márpedig, amint az ezen irányelv (8) preambulumbekezdéséből is kitűnik, az említett irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében előírt legmagasabb kátrány‑, nikotin‑ és szén‑monoxid‑kibocsátási szintek ugyanúgy, mint az ezen anyagok kibocsátási szintjeinek mérési módszereit előíró ISO‑szabványok, amelyekre ugyanezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdése utal, a Philip Morris Benelux és a Philip Morris Investments állításával ellentétben e kettős célt követik, és nem kizárólag a belső piac zavartalan működésének elősegítését. Különösen az emberi egészség védelme érdekében határozták meg uniós szinten a legmagasabb kibocsátási szinteket és a kibocsátás mérésének módszereit (lásd ebben az értelemben: 2022. február 22‑i Stichting Rookpreventie Jeugd és társai ítélet, C‑160/20, EU:C:2022:101., 32. és 78. pont).
36      Másrészt – a kérdést előterjesztő bíróság általi megerősítés függvényében – úgy tűnik, hogy az alapítvány tevékenysége az emberi egészség védelmére irányuló ezen célkitűzés keretébe illeszkedik, így az az alapeljárás szempontjából úgy tekinthető, mint amely a 2014/40 irányelv által védett érdeket mozdít elő.
37      Következésképpen a jelen ítélet 34. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlat alapján az olyan jogalany számára, mint az alapítvány, lehetőséget kell biztosítani annak ellenőrzésére, hogy a vállalkozások által a tagállamokban gyártott és forgalomba hozott cigaretták megfelelnek‑e az ezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében meghatározott kibocsátási szinteknek az említett irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében hivatkozott ISO‑szabványok által előírt mérési módszerekre tekintettel, ami megköveteli, hogy az ilyen jogalany szabadon hozzáférhessen e szabványokhoz.
38      Az EUSZ 2. cikkben foglalt jogállamiság elvének való megfelelés szempontjából az említett szabványok tartalmához való hozzáférés akkor tekinthető szabadnak, ha az általános, tényleges, ingyenes és hátrányos megkülönböztetéstől mentes. A nemzetközi szinten kidolgozott és az uniós jogrendben kötelezővé tett szabványokhoz való ilyen hozzáférés biztosítása ugyanis elengedhetetlen ahhoz, hogy az olyan jogalany, mint az alapítvány, amely az alapeljárásban az e szabványokat kötelezővé tévő uniós jogi aktus által védett érdekre hivatkozik, megismerhesse azokat, és adott esetben elérje az említett szabványoknak való tényleges és teljeskörű megfelelés ellenőrzését az illetékes nemzeti hatóságok, valamint szükség esetén az uniós bíróság által.
39      Ez többek között azt jelenti, hogy az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének utolsó tagmondata értelmében létezik olyan nyomós közérdek, amely igazolja az ilyen szabványoknak az alapítványhoz hasonló jogalany által e rendelet alapján benyújtott, dokumentumokhoz való hozzáférés iránti kérelem keretében történő közzétételét. Még ha feltételezzük is, hogy e szabványokat szellemitulajdon‑jogok védik, ezen érdeknek elsőbbséget kell élveznie az érintett szabványügyi testületet adott esetben megillető jogokkal szemben, az EUMSZ 15. cikk (3) bekezdésének első albekezdésében biztosított és az Európai Unió Alapjogi Chartájának 42. cikkében elismert, az említett rendelet által végrehajtott dokumentumokhoz való hozzáférés jogának megfelelően (lásd ebben az értelemben: 2024. március 5‑i Public.Resource.Org és Right to Know kontra Bizottság és társai ítélet, C‑588/21 P, EU:C:2024:201, 84. és 85. pont).
40      Amennyiben az uniós jogalkotó a jelen ítélet 33. és 38. pontjában említett szabványokkal kapcsolatos kötelezettségeket vezet be, és a jogalanyok olyan kapcsolódó érdekeit kívánja védeni, mint az emberi egészség, az Unióra hárul az e szabványok hivatalos és hiteles változatához való hozzáférés biztosításával járó költségek viselése, és nincs jelentősége annak a kérdésnek, hogy az e szabványok tartalmához való hozzáférést az Unió vagy a tagállamok logisztikai, adminisztratív és technikai eszközei biztosítják‑e.
41      A jelen ügyben nem vitatott, hogy az alapeljárásban részt vevő valamennyi fél a NEN‑ISO nemzeti szabványokhoz való hozzáférés révén hozzáfért a 2014/40 irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében hivatkozott ISO‑szabványok hivatalos és hiteles változatának tartalmát, és azt valóban megismerte. Ennélfogva lehetőségük volt arra, hogy a hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróságok előtt eredményesen hivatkozzanak ezekre az ISO‑szabványokra.
42      Ebből következik, hogy az a jogalany, amely az alapítványhoz hasonlóan hozzáfért az említett ISO‑szabványok hivatalos és hiteles változatának tartalmához, nem hivatkozhat az ugyanezen ISO‑szabványokban előírtaktól eltérő mérési módszerekre annak bíróság általi megállapítása érdekében, hogy a vállalkozások által a tagállamokban gyártott vagy forgalomba hozott cigarettaanyagok kibocsátási szintjei nem megfelelőek.
43      Következésképpen az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2014/40 irányelv 4. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azok a jogalanyok, amelyek hozzáfértek az e rendelkezésben hivatkozott ISO‑szabványok hivatalos és hiteles változatának tartalmához, nem hivatkozhatnak arra a körülményre, hogy e szabványokat nem tették közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában, annak érdekében, hogy elérjék a kátrány‑, nikotin‑ és szén‑monoxid‑kibocsátási szinteknek az említett szabványokban előírtaktól eltérő módszerekkel való mérését, mivel e szabványokat egy általános, tényleges, ingyenes és hátrányos megkülönböztetéstől mentes hozzáférést biztosító rendszer útján szabadon hozzáférhetővé kell tenni.
A második–hetedik kérdésről
44      Az első kérdésre adott válaszra tekintettel, és mivel az alapeljárásban részt vevő valamennyi fél hozzáfért az érintett ISO‑szabványokhoz, a második–hetedik kérdésre nem szükséges válaszolni.
A költségekről
45      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
A tagállamoknak a dohánytermékek és kapcsolódó termékek gyártására, kiszerelésére és értékesítésére vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései közelítéséről és a 2001/37/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. április 3‑i 2014/40/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 4. cikkének (1) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
azok a jogalanyok, amelyek hozzáfértek az e rendelkezésben hivatkozott ISO‑szabványok hivatalos és hiteles változatának tartalmához, nem hivatkozhatnak arra a körülményre, hogy e szabványokat nem tették közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában, annak érdekében, hogy elérjék a kátrány‑, nikotin‑ és szén‑monoxid‑kibocsátási szinteknek az említett szabványokban előírtaktól eltérő módszerekkel való mérését, mivel e szabványokat egy általános, tényleges, ingyenes és hátrányos megkülönböztetéstől mentes hozzáférést biztosító rendszer útján szabadon hozzáférhetővé kell tenni.
Aláírások
*      Az eljárás nyelve: holland.