62003CO0325_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑325/03 P,
jejímž předmětem je opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora, podaný dne   21. července 2003,
José Luis Zuazaga Meabe,
s bydlištěm v Bilbau (Španělsko), zastoupený  J. A. Calderónem Chaverem a N. Moyou Fernándezem, abogados,
účastník řízení podávající opravný prostředek (navrhovatel),
přičemž dalšími účastníky řízení jsou:
Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), zastoupený O. Montaltem a I. de Medrano Caballero, jako zmocněnci,
žalovaný v prvním stupni,
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (BBVA), se sídlem v Madridu (Španělsko), zastoupená J. de Rivera Lamo de Espinosa, abogado,
účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vedlejší účastník v řízení o opravném prostředku,
SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
ve složení K. Lenaerts, předseda senátu, J. N. Cunha Rodrigues a M. Ilešič (zpravodaj), soudci,
generální advokát: M. Poiares Maduro,
vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
po vyslechnutí generálního advokáta,
vydává toto
Usnesení
Odůvodnění rozsudku
1. Svým opravným prostředkem se J. L. Zuazaga Meabe domáhá zrušení usnesení Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 28. dubna 2003, Zuazaga Meabe v. OHIM – BBVA (BLUE) (T‑15/03, Recueil, s. II‑0000, dále jen „napadené usnesení“), jímž Soud zamítl žalobu na zrušení rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (dále jen „OHIM“) ze dne 24. října 2002 (věc R 918/2001-2) (dále jen „sporné rozhodnutí“), zamítající námitky J. L. Zuazagy Meabeho proti zápisu slovní ochranné známky BLUE požadovanému společností Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (dále jen „BBVA“).
Skutečnosti předcházející sporu, řízení před Soudem a napadené usnesení
2. Poté, co společnost BBVA podala u OHIM přihlášku k zápisu slovní ochranné známky BLUE jako ochranné známky Společenství, J. L. Zuazaga Meabe podal námitky na základě článku 42 nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146) a dovolával se nebezpečí záměny s národní slovní ochrannou známkou BILBAO BLUE, jejímž je majitelem.
3. Uvedené námitky byly nejprve přijaty námitkovým oddělením OHIM, poté byly zamítnuty sporným rozhodnutím doručeným J. L. Zuazagovi Meabovi  doporučeným dopisem s doručenkou obdrženým dne 4. listopadu 2002.
4. José Luis Zuazaga Meabe podal k Soudu prvního stupně žalobu na zrušení sporného rozhodnutí. Opis žaloby došel kanceláři Soudu telefaxem dne 3. ledna 2003, zatímco prvopis byl doručen dne 15. ledna 2003.
5. Soud nejprve konstatoval v bodech 8 až 11 napadeného usnesení, že lhůta k podání žaloby, kterou má žalobce k dispozici na základě čl. 63 odst. 5 nařízení č. 40/94 a čl. 102 odst. 2 jednacího řádu Soudu, uplynula dne 14. ledna 2003.
6. Dále uvedl v bodě 12 napadeného usnesení, že ačkoliv byla žaloba kanceláři Soudu podána telefaxem dne 3. ledna 2003 před uplynutím lhůty k podání žaloby,  naopak prvopis žaloby došel do uvedené soudní kanceláře až dne 15. ledna 2003, a tedy po desetidenní lhůtě upravené v čl. 43 odst. 6 jednacího řádu Soudu, takže pouze datum podání prvopisu musí být bráno v úvahu, a že žaloba byla tudíž podána opožděně.
7. Konečně v bodě 13 napadeného usnesení zdůraznil, že žalobce neprokázal ani se nedovolával působení náhody nebo vyšší moci umožňující odchýlení se od dotčené lhůty na základě čl. 45 druhého pododstavce statutu Soudního dvora.
8. Soud tudíž odmítl žalobu jako zjevně nepřípustnou.
Opravný prostředek
9. Ve svém opravném prostředku, na jehož podporu se dovolává pěti důvodů, navrhovatel navrhuje, aby Soudní dvůr zrušil napadené usnesení a vrátil věc Soudu.
10. OHIM se vzdal možnosti podat vyjádření k opravnému prostředku.
11. BBVA navrhuje zamítnutí opravného prostředku a uložení náhrady nákladů řízení navrhovateli.
12. Podle článku 119 jednacího řádu Soudního dvora, pokud je opravný prostředek zčásti nebo zcela zjevně nepřípustný nebo neopodstatněný, může Soudní dvůr kdykoliv na základě zprávy soudce zpravodaje a po vyslechnutí generálního advokáta opravný prostředek odůvodněným usnesením úplně nebo částečně zamítnout.
Ke druhému, třetímu, čtvrtému a pátému důvodu opravného prostředku
13. Svým druhým, třetím, čtvrtým a pátým důvodem opravného prostředku, které je třeba zkoumat společně, navrhovatel Soudu vytýká, že porušil článek 102 jednacího řádu Soudu a čl. 81 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, článek 103 jednacího řádu Soudu a článek 82 jednacího řádu Soudního dvora, jakož i čl. 43 odst. 3 a 6 jednacího řádu Soudu.
14. V podstatě tvrdí, že tato ustanovení jsou výrazem zásady proporcionality a „zákonného prostoru pro volné uvážení“ ve věci prodloužení procesních lhůt, takže desetidenní lhůta určená k podání prvopisu žaloby stanovená v čl. 43 odst. 6 jednacího řádu Soudu začíná běžet nikoliv od data přijetí telefaxu, ale od data uplynutí lhůty dvou měsíců a deseti dnů vyplývající ze spojených ustanovení čl. 63 odst. 5 nařízení č. 40/94 a čl. 102 odst. 2 uvedeného jednacího řádu.
15. V uvedeném případě tak lhůta určená k podání prvopisu žaloby neuplynula dne 14. ledna 2003, ale dne 24. ledna 2003, a tudíž jeho žaloba nesmí být posouzena jako nepřípustná.
16. V tomto ohledu podle ustálené judikatury se lze odchýlit od použití právní úpravy  Společenství týkající se procesních lhůt pouze za zcela výjimečných okolností náhody nebo vyšší moci v souladu s čl. 45 druhým pododstavcem statutu Soudního dvora, jelikož striktní použití těchto pravidel odpovídá požadavku právní jistoty a nutnosti vyhnout se veškeré diskriminaci nebo veškerému svévolnému zacházení při výkonu spravedlnosti (viz zejména usnesení ze dne 7. května 1998, Irsko v. Komise, C‑239/97, Recueil, s. I‑2655, bod 7, a ze dne 19. února 2004, Forum des migrants v. Komise, C‑369/03 P, Recueil, s. II‑0000, bod 16).
17. V souladu s čl. 43 odst. 6 jednacího řádu Soudu se den, kdy je opis podepsaného prvopisu podání doručen do kanceláře telefaxem, vezme v úvahu pro účely zachování procesních lhůt za podmínky, že podepsaný prvopis podání je doručen do této kanceláře nejpozději do deseti dnů po přijetí telefaxu.
18. Tudíž výklad, podle kterého lhůta začíná běžet od data uplynutí lhůty dvou měsíců a deseti dnů vyplývající ze spojených ustanovení čl. 63 odst. 5 nařízení č. 40/94 a čl. 102 odst. 2 uvedeného jednacího řádu Soudu, ať je datum doručení telefaxu jakékoliv, nemůže být připuštěn. Zejména je třeba zdůraznit, že pokud je telefax doručen jako v projednávaném případě více než deset dní před uplynutím lhůty určené pro podání žaloby k Soudu, ustanovení čl. 43 odst. 6 jednacího řádu Soudu nepůsobí prodloužení této lhůty.
19. V projednávaném případě navrhovatel podal svoji žalobu telefaxem došlým dne 3. ledna 2003, prvopis žaloby by musel být doručen do kanceláře Soudu nejpozději dne 13. ledna 2003, aby bylo možno vzít tento telefax v úvahu. Jelikož prvopis žaloby došel až 15. ledna 2003, Soud správně konstatoval, že k posouzení dodržení lhůty k podání žaloby musí být vzato v úvahu pouze toto datum.
20. Je tudíž třeba zamítnout druhý, třetí, čtvrtý a pátý důvod opravného prostředku jako zjevně neopodstatněné.
K prvnímu důvodu opravného prostředku
21. Ve svém prvním důvodu opravného prostředku má navrhovatel za to, že Soud porušil článek 45 statutu Soudního dvora tím, že nekonstatoval působení vyšší moci ve smyslu tohoto článku.
22. Navrhovatel uvádí, že svěřil prvopis své žaloby společnosti Cibeles Mailing SA (dále jen „Cibeles Mailing“) dne 7. ledna 2003, tedy sedm dní před uplynutím lhůty k podání žaloby, aby jej doručila španělské poštovní službě. Opoždění, se kterým tato korespondence došla do kanceláře Soudu, bylo tudíž nepředvídatelné. Má za to, že mu nelze vytýkat, že nezvolil rychlejší způsob doručení (soukromá kurýrní služba), protože poštovní služba je nejjistějším a nejúčinnějším prostředkem, který ve Španělsku existuje.
23. Dodává, že když účastník řízení učiní vše, co může, pro svěření potvrzující korespondence běžné správní službě, pak zásada proporcionality zavazuje Soud, aby zmírnil lhůty.
24. Úvodem je třeba konstatovat, že Soud, který rozhodl usnesením na základě článku 111 svého jednacího řádu, neuvědomil J. L. Zuazagu Meabeho o svém úmyslu odmítnout žalobu jako opožděnou a že ho nevyzval k odůvodnění opoždění, se kterým prvopis žaloby došel do kanceláře. Navrhovateli tudíž nelze vytýkat, že se poprvé dovolává působení vyšší moci až v řízení o opravném prostředku.
25. Pojem „vyšší moc“ ve smyslu článku 45 statutu Soudního dvora zahrnuje kromě objektivního prvku týkajícího se okolností neobvyklých a zvláštních pro dotyčnou stranu též subjektivní prvek týkající se povinnosti dotyčné strany předem se zabezpečit proti následkům neobvyklé události tím, že přijme přiměřená opatření, aniž by podstoupila nadměrné oběti. Konkrétně dotyčná strana musí pečlivě sledovat průběh řízení a zejména prokázat vynaložení náležité péče za účelem  dodržení stanovených lhůt (rozsudek ze dne 15. prosince 1994, Bayer v. Komise, C‑195/91 P, Recueil, s. I‑5619, bod 32). Pojem „vyšší moc“ se tak nepoužije na situaci, ve které by se obezřetná osoba jednající s náležitou péčí objektivně mohla  vyhnout uplynutí lhůty k podání žaloby (rozsudek ze dne 12. července 1984, Ferriera Valsabbia v. Komise, 209/83, Recueil, s. 3089, bod 22).
26. V projednávaném případě z opravného prostředku vyplývá, že J. L. Zuazaga Meabe nechal po odeslání telefaxu uplynout čtyři dny před tím, než prvopis žaloby svěřil, pouze sedm dní před uplynutím lhůty k podání žaloby, nikoliv přímo poštovní službě, ale společnosti Cibeles Mailing, která se zpozdila o dva dny před odesláním tohoto dokumentu doporučeně do kanceláře Soudu. Z toho vyplývá, že J. L. Zuazaga Meabe svým chováním zvýšil nebezpečí, že jeho žaloba bude doručena Soudu opožděně, a tudíž neprokázal náležitou péči očekávanou od žalobce, který je běžně obezřetný ohledně dodržování lhůt.
27. Takový nedostatek náležité péče vylučuje působení vyšší moci, a je následně třeba zamítnout první důvod opravného prostředku jako zjevně neopodstatněný.
28. Je tudíž namístě opravný prostředek zamítnout jako zjevně neopodstatněný.
K nákladům řízení
29. Článek 69 jednacího řádu Soudního dvora použitelného v řízení o opravném prostředku na základě článku 118 tohoto řádu v odstavci 1 stanoví, že Soudní dvůr rozhoduje o nákladech řízení v rozsudku nebo usnesení, jímž končí řízení a v odstavci 2 stanoví, že účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, je uložena náhrada nákladů řízení, pokud účastník řízení, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Vzhledem k tomu, že BBVA požadovala náhradu nákladů řízení a že účastník řízení podávající opravný prostředek byl ve sporu neúspěšný, je namístě mu uložit, aby nesl kromě svých nákladů také náklady řízení vynaložené vedlejším účastníkem. Naopak OHIM náhradu nákladů nepožadoval, a ponese tedy své náklady řízení.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
1) Opravný prostředek se zamítá.
2) José Luis Zuazaga Meabe ponese kromě svých nákladů náklady řízení vynaložené společností Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA.
3) Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ponese své náklady řízení.