62017CJ0708_RES
Förenade målen C‑708/17 och C‑725/17
”EVN Bulgaria Toplofikatsia” EADmotNikolina Stefanova Dimitrova
och
”Toplofikatsia Sofia” EADmotMitko Simeonov Dimitrov
(begäran om förhandsavgörande från Rayonen sad Asenovgrad och Sofiyski rayonen sad)
Domstolens dom (fjärde avdelningen) av den 5 december 2019
”Begäran om förhandsavgörande – Konsumentskydd – Direktiv 2011/83/EU – Konsumenträtt – Artikel 2.1 – Begreppet ’konsument’ – Artikel 3.1 – Avtal som ingås mellan en näringsidkare och en konsument – Avtal om leverans av fjärrvärme – Artikel 27 – Leverans utan föregående beställning – Direktiv 2005/29/EG – Otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden – Artikel 5 – Förbud mot otillbörliga affärsmetoder – Bilaga I – Leverans utan föregående beställning – Nationell lagstiftning enligt vilken varje ägare till en lägenhet i ett samägt flerfamiljshus, som är anslutet till ett fjärrvärmesystem, är skyldig att bidra till kostnaderna för värmeenergi som används i fastighetens gemensamma utrymmen och fjärrvärmecentral – Energieffektivitet – Direktiv 2006/32/EG – Artikel 13.2 – Direktiv 2012/27/EU – Artikel 10.1 – Faktureringsinformation – Nationell lagstiftning enligt vilken fakturor som avser förbrukningen av värmeenergi från fjärrvärmecentralen i en fastighet ska upprättas för varje ägare av en lägenhet i fastigheten, i proportion till lägenhetens uppvärmbara volym”
Konsumentskydd – Avtal som ingås med konsumenter – Direktiv 2011/83 – Avtal om leverans av fjärrvärme – Samägt flerfamiljshus – Leverans utan föregående beställning – Begrepp – Värmeenergi levereras till fastigheten enligt beslut som fattats av samfälligheten att ansluta fastigheten till fjärrvärmesystemet – Omfattas inte – Nationell lagstiftning enligt vilken varje ägare till en lägenhet i en sådan fastighet är skyldig att bidra till kostnaderna för värmeenergiförbrukningen i fastighetens gemensamma utrymmen – Tillåtlighet
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29, artiklarna 5.1 och 5.5, samt direktiv 2011/83, artikel 27)
(se punkterna 59, 64, 65 och 67–71 samt punkt 1 i domslutet)
Energi – Främjande av fjärrvärme – Direktiv 2006/32 och 2012/27 – Faktureringsinformation – Nationell lagstiftning enligt vilken fakturor som avser förbrukningen av värmeenergi från fjärrvärmecentralen ska upprättas för varje ägare av en lägenhet i fastigheten, i proportion till lägenhetens uppvärmbara volym – Tillåtlighet
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/32, artikel 13.2, samt direktiv 2012/27, artikel 10.1)
(se punkterna 75, 79–81, 83–88, 91 och 92 samt punkt 2 i domslutet)
Resumé
Unionsrätten utgör inte hinder för nationell lagstiftning som föreskriver att varje ägare till en lägenhet i en samägd fastighet är skyldig att bidra till kostnaderna för värmeenergiförbrukningen i fastighetens gemensamma utrymmen
I domen i målet EVN Bulgaria Toplofikatsia (C‑708/17 och C‑725/17), meddelad den 5 december 2019, uttalade EU-domstolen sig om huruvida nationell lagstiftning om värmeenergileverans är att anse som förenlig med unionsrätten. EU-domstolen uttalade att direktiv 2011/83 om konsumenträttigheter (
1
) och direktiv 2005/29 om otillbörliga affärsmetoder (
2
) inte utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken ägarna till en lägenhet i ett samägt flerfamiljshus, som är anslutet till ett fjärrvärmesystem, är skyldiga att bidra till kostnaderna för värmeenergiförbrukningen i fastighetens gemensamma utrymmen och fjärrvärmecentral, trots att de inte personligen har begärt leverans av värme och inte använder den i sin lägenhet. EU-domstolen uttalade även, beträffande samma lagstiftning, att direktiv 2006/32 (
3
) och direktiv 2012/27 (
4
) om energieffektivitet inte utgör hinder för att fakturor som avser förbrukningen av värmeenergi ska upprättas för varje ägare av en lägenhet i den samägda fastigheten, i proportion till lägenhetens uppvärmbara volym.
De nationella förfarandena handlar om två käromål där det yrkats att ägarna till lägenheter i samägda flerfamiljshus ska förpliktas att betala fakturor avseende värmeenergi som förbrukats i fjärrvärmecentralen och i de gemensamma utrymmena i dessa fastigheter, varpå dessa ägare bestritt betalningsskyldighet för fakturorna. De har gjort gällande att det visserligen är riktigt att deras fastighet är ansluten till fjärrvärmenätet enligt ett leveransavtal mellan samfälligheten och värmeenergileverantören. Icke desto mindre har de inte personligen samtyckt till att få värmeenergi levererad och de använder inte värmeenergi i sina egna lägenheter.
EU-domstolen tog först ställning till hur konsumentbegreppet i direktiv 2011/83 (
5
) ska tolkas. EU-domstolen slog därvid fast att de som äger eller är innehavare av en nyttjanderätt till en lägenhet i ett samägt flerfamiljshus som är anslutet till ett fjärrvärmenät utgör konsumenter i egenskap av värmeenergikunder, i den mån som dessa ägare eller nyttjanderättshavare är fysiska personer som handlar för ändamål som ligger utanför deras närings- eller yrkesverksamhet. Av detta följer att de avtal om fjärrvärmeleverans som är i fråga i de nationella målen ingår i kategorin avtal mellan näringsidkare och konsumenter, i den mening som avses i artikel 3.1 i direktiv 2011/83.
EU-domstolen preciserade därefter begreppet ”leverans utan föregående beställning” i den mening som avses i artikel 27 i direktiv 2011/83. EU-domstolen angav i denna del att överföringen av värmeenergi till fjärrvärmecentralen och, följaktligen, till de gemensamma utrymmena i en samägd fastighet, vilken genomförts efter beslut av samfälligheten att ansluta fastigheten till fjärrvärmenätet, i enlighet med nationell rätt, inte anses utgöra leverans av fjärrvärme utan föregående beställning.
Slutligen uttalade EU-domstolen sig om faktureringsmetoden avseende värmeenergiförbrukning i samägda fastigheter. EU-domstolen påpekade således att enligt direktiv 2006/32 (
6
) ska medlemsstaterna så långt det är tekniskt möjligt se till att slutförbrukare av bland annat el och fjärrvärme har individuella mätare som med precision visar slutförbrukarens faktiska energiförbrukning. Det är enligt EU-domstolen svårt att föreställa sig hur fakturor som avser uppvärmning i samägda fastigheter, särskilt med avseende på fjärrvärmecentralen och de gemensamma utrymmena, helt ska kunna individualiseras i samägda flerfamiljshus, med tanke på att lägenheterna i en sådan fastighet inte är självständiga när det gäller uppvärmning eftersom värmen cirkulerar mellan uppvärmda utrymmen och utrymmen som inte värms upp i samma utsträckning eller inte alls. Mot denna bakgrund fann EU-domstolen att direktiv 2006/32 och direktiv 2012/27 – med hänsyn till det stora utrymme för skönsmässig bedömning som tillerkänns medlemsstaterna vad gäller beräkningsmetoden vid fakturering av värmeenergiförbrukning i samägda flerfamiljshus – inte utgör hinder för att beräkningsmetoden för värme som överförs från fjärrvärmesystemet i en sådan fastighet fördelar förbrukningen på lägenheterna i proportion till deras uppvärmbara volym.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/83/EU av den 25 oktober 2011 om konsumenträttigheter och om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG och om upphävande av rådets direktiv 85/577/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG (EUT L 304, 2011, s. 64), artikel 27.
(
2
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv 84/450/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 (direktivet om otillbörliga affärsmetoder) (EUT L 149, 2005, s. 22), artikel 5.1 och 5.5.
(
3
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/32/EG av den 5 april 2006 om effektiv slutanvändning av energi och om energitjänster och om upphävande av rådets direktiv 93/76/EEG (EUT L 114, 2006, s. 64), artikel 13.2.
(
4
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/27/EU av den 25 oktober 2012 om energieffektivitet, om ändring av direktiven 2009/125/EG och 2010/30/EU och om upphävande av direktiven 2004/8/EG och 2006/32/EG (EUT L 315, 2012, s. 1), artikel 10.1.
(
5
)	Artikel 2.1 i direktiv 2011/83.
(
6
)	Artikel 13.2 i direktiv 2006/32.