61996CJ0386_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål C-386/96 P,
Société Louis Dreyfus & Cie, bolag bildat enligt fransk rätt, Paris, företrätt av advokaten Robert Saint-Esteben, Paris, delgivningsadress: advokatbyrån Aloyse May, 31, Grand-Rue, Luxemburg,
klagande,
angående överklagande av dom meddelad den 24 september 1996 av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt (tredje avdelningen) i mål T-485/93, Dreyfus mot kommissionen (REG 1996, s. II-1101), i vilket det förs talan om upphävande av denna dom, i vilket den andra parten är:
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av juridiska rådgivaren Marie-José Jonczy och Nicholas Khan, rättstjänsten, båda i egenskap av ombud, delgivningsadress: rättstjänsten, Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg,
meddelar
DOMSTOLEN
sammansatt av ordföranden G.C. Rodríguez Iglesias, avdelningsordförandena C. Gulmann, H. Ragnemalm, M. Wathelet (referent) och R. Schintgen samt domarna G.F. Mancini, J.C. Moitinho de Almeida, P.J.G. Kapteyn, J.L. Murray, D.A.O. Edward, J.-P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann, L. Sevón och K. M. Ioannou,
generaladvokat: A. La Pergola,
justitiesekreterare: avdelningsdirektören D. Louterman-Hubeau,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att parterna har avgivit muntliga yttranden vid sammanträdet den 8 oktober 1997,
och efter att den 16 december 1997 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Bolaget Louis Dreyfus & Cie (nedan kallat Dreyfus eller klaganden) har genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 28 november 1996, i enlighet med artikel 49 i EG-stadgan för domstolen överklagat förstainstansrättens dom av den 24 september 1996 i mål T-485/93, Dreyfus mot kommissionen (REG 1996, s. II-1101, nedan kallad den överklagade domen), där förstainstansrätten avvisade klagandens talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut av den 1 april 1993 riktat till Vnesheconombank.
Tillämpliga bestämmelser
2 Rådet antog den 16 december 1991 beslut 91/658/EEG om beviljande av ett medelfristigt lån till Sovjetunionen och dess delrepubliker (EGT L 362,
s. 89).
3 I artikel 1.1 i beslutet föreskrivs följande:
"Gemenskapen skall bevilja ett medelfristigt lån till Sovjetunionen och dess delrepubliker på ett maximibelopp på 1 250 miljoner ecu med en längsta lånetid på tre år, att utbetalas i tre på varandra följande omgångar, för att möjliggöra import av jordbruksprodukter och livsmedel samt medicinska artiklar ...".
4 Artikel 2 i beslut 91/658 föreskriver för det ändamålet att
"... kommissionen [skall] ha befogenhet att på gemenskapens vägnar låna upp nödvändiga resurser som ställs till Sovjetunionens och dess delrepublikers förfogande i form av ett lån".
5 Artikel 3 i beslutet innehåller följande bestämmelse:
"Det lån som avses i artikel 2 förvaltas av kommissionen."
6 Av artikel 4 framgår för övrigt följande:
"1. Kommissionen skall ha befogenhet att i samråd med myndigheterna i Sovjetunionen och dess delrepubliker fastställa ... de ekonomiska och finansiella villkoren för att lånet skall beviljas, reglerna för hur medlen skall ställas till förfogande samt de nödvändiga garantierna för att säkerställa att lånet återbetalas.
...
3. Importen av de produkter vars finansiering säkerställs genom lånet skall ske till världsmarknadspriser. Fri konkurrens skall säkerställas för inköp och leverans av produkterna som skall motsvara internationellt erkända kvalitetsnormer."
7 Den 9 juli 1992 antog kommissionen förordning (EEG) nr 1897/92 om genomförandebestämmelser för ett medelfristigt lån till Sovjetunionen och dess delrepubliker, vilka fastställts i beslut 91/658 (EGT L 191, s. 22).
8 I artikel 2 i denna förordning föreskrivs följande:
"Lånen beviljas i enlighet med kontrakt som sluts mellan delrepublikerna och kommissionen. Kontrakten skall, som villkor för utbetalning av lånen, omfatta bestämmelserna i artikel 3-7."
9 Följande anges i artikel 4 i förordning nr 1897/92:
"1. Lånen skall endast användas till att finansiera inköp och leverans av produkter som omfattas av sådana kontrakt som kommissionen har godkänt såsom överensstämmande med bestämmelserna i beslut 91/658/EEG samt med bestämmelserna i de kontrakt som avses i artikel 2.
2. Kontrakten skall underställas kommissionen av delrepublikerna eller de finansiella ombud som dessa har utsett."
10 Artikel 5 innehåller villkoren för ett godkännande enligt artikel 4. Bland dessa villkor finns följande två punkter:
"1) Kontraktet har slutits enligt ett förfarande som säkerställer fri konkurrens ...
2) Kontraktet erbjuder bästa möjliga inköpsvillkor jämfört med de priser som normalt gäller på internationella marknader."
11 Europeiska ekonomiska gemenskapen, Ryska federationen, som efterträdare till Sovjetunionen, och dess ekonomiska ombud Vnesheconombank (nedan kallad VEB) undertecknade den 9 december 1992 i enlighet med förordning nr 1897/92 ett "Memorandum of Understanding" (nedan kallat ramavtalet) på grundval av vilket gemenskapen beviljade Ryska federationen det lån som hade inrättats genom beslut 91/658. Således föreskrevs att gemenskapen som långivare beviljade VEB som låntagare, med Ryska federationen som borgensman, ett medelfristigt lån på 349 miljoner ecu med en längsta lånetid om tre år.
12 Artikel 6 i ramavtalet föreskriver följande:
"Lånebeloppet, med avdrag för de provisioner och kostnader som EEG skall bära, skall utbetalas till låntagaren och i enlighet med bestämmelserna och villkoren i låneavtalet endast användas till att täcka de remburser som låntagaren har ställt enligt internationella standardmallar med tillämpning av leveranskontrakt, förutsatt att Europeiska gemenskapernas kommission har godkänt dessa kontrakt och remburser såsom förenliga med rådets beslut av den 16 december 1991 och med detta avtal."
13 I punkt 7 uppställs villkoren för att ett kontrakt skall godkännas. Det anges bland annat att leverantörerna skall utses av de ryska organ till vilka Ryska federationens regering har gett detta uppdrag.
14 Kommissionen och VEB undertecknade den 9 december 1992 det avtal som föreskrivs i förordning nr 1897/92 och ramavtalet (nedan kallat låneavtalet). I detta avtal fastställs en mekanism för utbetalning av lånet. Avtalet föreskriver ett förfarande som kan anlitas under den period då lånet skall användas (15 januari 1993-15 juli 1993) och som har till syfte att lägga ut de belopp som har godkänts för betalning för leveranserna.
15 Kommissionen ingick såsom låntagare den 15 januari 1993 i enlighet med artikel 2 i beslut 91/658 i gemenskapens namn ett låneavtal med ett bankkonsortium som leds av Crédit Lyonnais.
Faktiska omständigheter och förfarande vid förstainstansrätten
16 Förstainstansrätten fastställde följande i den överklagade domen:
"8 Sökanden, som är ett internationellt handelsföretag, kontaktades tillsammans med andra företag inom ramen för en informell anbudsinfordran som organiserades av företaget Exportkhleb, ett statligt företag som Ryska federationen givit i uppdrag att förhandla om inköp av vete.
9 Den 28 november 1992 undertecknade sökanden ett kontrakt med Exportkhleb om försäljning av vete. Enligt kontraktet åtog sig sökanden att leverera 325 000 ton vetemjöl till ett pris av 140,50 USD per ton, CIF Free out - Östersjöhamn. I kontraktet angavs att varorna skulle lastas före den 28 februari 1993.
10 Efter att låneavtalet hade undertecknats ... begärde VEB att kommissionen skulle godkänna de kontrakt som hade slutits mellan Exportkhleb och exportföretagen, däribland det kontrakt som hade slutits med sökanden.
11 Efter att kommissionen hade erhållit viss nödvändig kompletterande information från sökanden, bland annat angående växelkursen ecu/USD som inte hade fastställts i kontraktet, gav institutionen slutligen sitt godkännande den 27 januari 1993 i form av ett meddelande om bekräftelse riktat till VEB. Enligt sökanden ändrades kontraktet på två punkter i meddelandet om bekräftelse, närmare bestämt lastningsperioden - kommissionen utsträckte denna ex officio till den 31 mars 1993 - och växelkursen ecu/USD, som enligt sökanden varken är den som denne föreslog för Exportkhleb den 25 januari 1993 (det vill säga 1,1711) eller den som parterna enades om den 28 januari 1993 (det vill säga 1,1714, vilket medförde att det överenskomna priset kom att bli 119,94 ecu/ton).
12 Enligt sökanden iordningställde VEB rembursen den 4 februari 1993, men kreditbrevet kunde inte tas i anspråk före den 16 februari 1993, det vill säga ett par veckor före slutet av den i kontraktet föreskrivna lastningsperioden (28 februari 1993).
13 Även om en betydande del av varorna hade levererats eller höll på att lastas, var det enligt sökanden uppenbart att samtliga varor inte kunde levereras före den 28 februari 1993.
14 Företaget Exportkhleb kallade den 19 februari 1993 samtliga exportörer till ett möte i Bryssel, vilket ägde rum den 22 och den 23 februari 1993. Under mötet begärde Exportkhleb att exportörerna skulle avge nya anbud avseende priset för leveransen av det som företaget kallade 'den förutsägbara återstoden', det vill säga de kvantiteter som skäligen kunde förutsättas inte skulle komma att levereras före den 28 februari 1993. Enligt sökanden skall världsmarknadspriset på vete ha ökat betydligt under perioden november 1992, då försäljningskontraktet slöts, och mars 1993, då de nya förhandlingarna hölls, eftersom det hade stigit från ett pris om 132 USD i november 1992 till ett pris om 149,5 USD i februari 1993.
15 Efter en förhandling, under vilken företagen tvingades att anpassa sig efter det lägsta anbudet, det vill säga 155 USD per ton, nåddes en överenskommelse mellan Exportkhleb och dess medkontrahenter i fråga om fördelningen av de nya kvantiteter som varje företag skulle leverera. Företaget Louis Dreyfus fann sig tilldelat ett kontrakt omfattande 185 000 ton vetemjöl. I samma informella överenskommelse föreskrevs att lastningsperioden skulle avslutas den 30 april 1993.
16 Med anledning av det behov av skyndsamhet som föranleddes av den svåra försörjningssituationen i Ryssland beslutades att ändringarna skulle formaliseras genom ett enkelt tillägg till det ursprungliga kontraktet, som, enligt sökanden, av bekvämlighetsskäl daterades till den 23 februari 1993, det datum då mötet i Bryssel hölls. Enligt sökanden gjordes detta trots att undertecknandet inte skedde [förrän] den tredje veckan i mars.
17 Den 4 mars 1993 återupptog sökanden, i enlighet med de nya villkor som hade överenskommits med Exportkhleb, och, enligt sökanden, med anledning av muntliga intyganden från det ryska organet om att kommissionen skulle komma att godkänna de nya ändringarna, veteleveranserna till Ryssland.
18 Den 9 mars 1993 informerade företaget Exportkhleb kommissionen om dels att de kontrakt som hade slutits med fem av leverantörerna hade ändrats, dels att framtida leveranser från och med det tillfället skulle utföras till ett pris av 155 USD per ton (CIF Free out - Östersjöhamn) och att omräkning till ecu skulle ske enligt en växelkurs om 1,17418 (det vill säga 132 ecu per ton).
19 Den 12 mars 1993 svarade generaldirektören för generaldirektoratet för jordbruk (GD VI), G. Legras, företaget Exportkhleb att han önskade fästa dess uppmärksamhet på det faktum att, eftersom kontraktens maximivärde redan hade fastställts genom kommissionens meddelande om bekräftelse och eftersom hela den lånesumma som hade anslagits för vete redan hade tagits i anspråk, kommissionen inte skulle kunna godkänna en sådan begäran annat än om det totala värdet av kontrakten bibehölls, vilket kunde uppnås genom en motsvarande minskning av de kvantiteter som skulle levereras. Han tillade att begäran om godkännande av ändringarna enbart kunde beaktas av kommissionen under förutsättning att den framfördes officiellt av VEB.
20 Enligt sökanden tolkades dessa uppgifter som en principiell bekräftelse från kommissionens sida av överenskommelsen, om än med reservation för att granskning skulle ske före det formella godkännande som skulle ges när väl akten hade överlämnats av VEB. Det var av den anledningen som sökanden fortsatte lastningen av skeppslasterna vete till Ryssland.
21 Enligt sökanden överlämnade VEB officiellt de akter som innehöll de nya anbuden samt ändringarna av kontraktet till kommissionen den 22 och den 26 mars 1993. Sökanden har hävdat att den blev informerad av Exportkhleb om kommissionens vägran att godkänna ändringarna av det ursprungliga kontraktet den 5 april 1993. Avslaget meddelades genom en skrivelse ställd till VEB den 1 april 1993 från den ledamot i kommissionen som är ansvarig för jordbruksfrågor. Redan den 5 april 1993 beslutade sökanden att avbryta veteleveranserna.
22 Innehållet i skrivelsen av den 1 april 1993 kan sammanfattas på följande sätt. Ledamoten av kommissionen R. Steichen meddelade att efter att ha granskat ändringarna av de kontrakt som hade slutits mellan Exportkhleb och vissa leverantörer kunde kommissionen godkänna de ändringar som gällde framflyttandet av förfallodagarna för leverans och betalning. Däremot hävdade han att 'omfattningen av prisökningarna är sådan att vi inte kan anse att de utgör en nödvändig anpassning utan en betydande ändring av de ursprungligen överenskomna kontrakten'. Han fortsatte: 'I själva verket är världsmarknadsprisernas nuvarande nivå (slutet av mars 1993) inte väsentligt olik den som gällde när priserna ursprungligen avtalades (slutet av november 1992).' Ledamoten av kommissionen påminde om att nödvändigheten av att säkerställa såväl fri konkurrens mellan möjliga leverantörer som förmånligast möjliga inköpsvillkor var en av de tyngst vägande faktorerna när kommissionen godkände kontrakt. Efter att ha konstaterat att ändringarna i det föreliggande fallet hade överenskommits direkt med de berörda företagen, utan konkurrens från andra leverantörer, drog han följande slutsats: 'Kommissionen kan inte godkänna att så viktiga ändringar sker genom enkla ändringar av föreliggande kontrakt.' Kommissionären sade sig vara beredd att ge tillstånd till ändringarna i fråga om senareläggning av leveranser och betalning, med förbehåll för att det sedvanliga förfarandet iakttogs. Däremot förklarade han att 'om det bedöms vara nödvändigt att ändra priser eller kvantiteter, borde nya kontrakt förhandlas fram och dessa tillställas kommissionen för godkännande i enlighet med det normala förfarandet i helhet (som inbegriper att minst tre anbud läggs fram)'.
...
23 Under dessa omständigheter väckte sökanden genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 9 juni 1993, föreliggande talan ...
24 Med tillämpning av rådets beslut 93/350/Euratom, EKSG, EEG av den 8 juni 1993 om ändring av beslut 88/591/EKSG, EEG, Euratom om upprättandet av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt (EGT L 144, s. 21) hänsköt domstolen genom beslut av den 27 september 1993 målet till Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt.
25 ... Genom en skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 15 september 1993 har kommissionen framställt en invändning om rättegångshinder."
17 Av den överklagade domen framgår att sökanden yrkade att förstainstansrätten skulle ogiltigförklara beslutet av den 1 april 1993, varigenom kommissionen vägrade att godkänna ändringarna i leveranskontraktet med Exportkhleb (nedan kallat det omtvistade beslutet) och att kommissionen skulle förpliktas att till Dreyfus som ersättning för den ekonomiska skadan betala 253 991,98 ecu för utebliven ränteinkomst, 1 347 831,56 ecu för prisskillnaden mellan det ursprungliga och det ändrade kontraktet, 229 969,58 USD avseende förluster orsakade av växelkursen ecu/USD samt 1 ecu för ideell skada (punkt 28).
18 Kommissionen framställde en invändning om rättegångshinder och yrkade att förstainstansrätten skulle
"- fastställa att talan om ogiltigförklaring inte [kunde] tas upp till sakprövning, eftersom sökanden inte berör[de]s direkt av beslutet, [och]
- fastställa att det omtvistade beslutet inte medför[de] skadeståndsansvar för kommissionen, eller att talan inte [kunde] tas upp till sakprövning, på grund av att det rör[de] sig om ett klagomål i vilket frågan om kommissionens utomobligatoriska skadestånd inte berör[de]s (punkt 29 i den överklagade domen)".
Den överklagade domen
Huruvida talan om ogiltigförklaring kan tas upp till sakprövning
19 Förstainstansrätten motiverade avvisningen av talan om ogiltigförklaring på följande sätt:
"46 Enligt artikel 173 fjärde stycket i fördraget kan varje fysisk eller juridisk person väcka talan mot ett beslut som, även om det har utfärdats i form av en förordning eller ett beslut riktat till en annan person, direkt och personligen berör honom.
47 Det skall således avgöras huruvida sökanden berörs direkt och personligen av kommissionens till VEB ställda skrivelse av den 1 april 1993.
48 Inledningsvis konstaterar förstainstansrätten att kommissionen inte har bestritt att sökanden berörs personligen. Mot bakgrund av omständigheterna i föreliggande fall anser förstainstansrätten att det endast finns skäl att pröva frågan huruvida sökanden berörs direkt av det omtvistade beslutet.
49 Det bör i det hänseendet konstateras att det i gemenskapens rättsakter och i de avtal som har ingåtts mellan gemenskapen och Ryska federationen fastslås en kompetensfördelning mellan kommissionen och det ombud som av Ryska federationen har givits fullmakt för inköp av vete. Det är i själva verket detta ombud, i föreliggande fall Exportkhleb, som har att genom anbudsinfordran välja medkontrahent, att förhandla om villkoren i kontraktet och att sluta detta. Kommissionens roll består uteslutande av att kontrollera att villkoren för gemenskapsfinansiering är uppfyllda och att i förekommande fall, i syfte att betala ut lånet, godkänna kontrakten såsom överensstämmande med bestämmelserna i beslut 91/658 och i de avtal som har slutits med Ryska federationen. Kommissionen får således inte bedöma handelsavtalet utifrån andra kriterier än dessa.
50 Härav följer att det företag som tilldelas ett kontrakt inte står i avtalsförhållande till någon annan än sin medkontrahent, Exportkhleb, som av Ryska federationen har bemyndigats att sluta inköpskontrakt avseende vete. Kommissionen står för sin del inte i avtalsförhållande till någon annan än låntagaren, det vill säga det ryska finansiella ombudet, VEB, som meddelar institutionen om handelsavtalen för att få dessa godkända och som kommissionens beslut härom riktas till.
51 Som en följd därav bör det understrykas att kommissionens ingripande varken påverkar den rättsliga giltigheten av det handelsavtal som har slutits mellan sökanden och Exportkhleb eller ändrar villkoren i kontraktet, exempelvis de av parterna avtalade priserna. Oaktat kommissionens beslut att inte fastslå att överenskommelserna överensstämde med de tillämpliga bestämmelserna, är ändringen av kontraktet av den 28 november 1992, som parterna vidtog den 23 februari 1993, bindande för parterna enligt de villkor som dessa har enats om.
52 Det faktum att kommissionen har haft kontakt med sökanden eller Exportkhleb är inte av sådan art att det förändrar ovanstående bedömning av de rättigheter och skyldigheter som följer för var och en av de berörda parterna av tillämpliga rättsakter och avtal. Vad beträffar huruvida talan om ogiltigförklaring kan tas upp till sakprövning, påpekar förstainstansrätten dessutom att det inte framgår av de kontakter som sökanden har åberopat att kommissionen har agerat på ett sätt som är oförenligt med den roll som institutionen har tilldelats. I kommissionens skrivelse till Exportkhleb av den 12 mars 1993 sägs uttryckligen att ändringarna måste vara föremål för en officiell begäran från VEB. Således hade de åberopade kontakterna mellan kommissionen och sökanden i januari 1993 endast till syfte att få parterna att i sina kontrakt inkludera ett villkor som var nödvändigt för att kontrakten skulle godkännas såsom överensstämmande med de tillämpliga bestämmelserna, samtidigt som det även fortsättningsvis var upp till parterna att ändra kontrakten om de önskade komma i åtnjutande av den föreskrivna finansieringen. Slutligen är inte det faktum att kommissionen, flera veckor efter att dess beslut antogs, organiserade ett möte i Bryssel med sökanden i syfte att förklara sin ståndpunkt, inte av sådan art att det kan fastställas att sökanden berörs direkt av beslutet i fråga.
53 Förstainstansrätten anser dessutom att även om det är riktigt att VEB inte kan ställa en remburs som kan komma i åtnjutande av gemenskapsgarantin när den erhåller ett beslut från kommissionen i vilket det konstateras att kontraktet inte står i överensstämmelse med tillämpliga bestämmelser, förhåller det sig även så, som påpekats ovan, att varken giltigheten av det kontrakt som slutits mellan sökanden och Exportkhleb eller dess villkor påverkas av beslutet. Det bör i det hänseendet understrykas att kommissionens beslut inte ersätter ett beslut fattat av de ryska myndigheterna, eftersom kommissionen endast har befogenhet att undersöka kontraktens överensstämmelse med avseende på gemenskapsfinansieringen.
54 Slutligen bör det tilläggas att sökanden, för att bevisa att han är direkt berörd av det omtvistade beslutet, inte kan åberopa förekomsten av en hänvisningsklausul i handelsavtalen som gör genomförandet av kontraktet och betalningen av priset beroende av om kommissionen fastslår att villkoren för utbetalande av lånet är uppfyllda. En sådan klausul utgör nämligen en koppling som de avtalsslutande parterna inför mellan det kontrakt som de sluter och en framtida, osäker händelse som gör att deras avtal blir bindande endast om händelsen i fråga inträffar. Förstainstansrätten anser inte att möjligheten att ta upp en talan enligt artikel 173 fjärde stycket i fördraget till sakprövning kan göras beroende av parternas avsikt. Sökandens argument kan således inte godtas.
55 Med beaktande av dessa omständigheter, anser förstainstansrätten att sökanden inte berörs direkt, i den mening som avses i artikel 173 fjärde stycket i fördraget, av kommissionens beslut av den 1 april 1993 som riktades till VEB. Således skall det fastställas att den mot beslutet väckta talan om ogiltigförklaring inte kan tas upp till sakprövning."
20 Förstainstansrätten fastställde för övrigt att yrkandena om ersättning för den ekonomiska och den ideella skada som klaganden enligt påståendet hade lidit på grunder som inte har bestridits inom ramen för detta överklagande kunde tas upp till sakprövning.
21 Med avseende på det ovan anförda meddelade förstainstansrätten följande dom:
"1) Talan om ogiltigförklaring avvisas.
2) Invändningen om rättegångshinder lämnas utan bifall i den del den avser yrkandena om ersättning för den ekonomiska och ideella skada som sökanden anser sig ha åsamkats.
3) Förfarandet avseende ovannämnda skadeståndsyrkanden skall fortsätta med avseende på sakprövningen.
4) Beslut om rättegångskostnader kommer att meddelas senare."
verklagandet
22 Dreyfus har till stöd för sitt överklagande åberopat två grunder avseende dels åsidosättande av artikel 173 fjärde stycket i fördraget, dels motsägelsen i motiveringen till den överklagade domen.
Den första grunden
23 Den första grunden består av tre delar.
24 Klaganden har inledningsvis kritiserat förstainstansrätten för att den ansåg att avsaknaden av direkta avtalsförhållanden till kommissionen innebar att klaganden inte kunde beröras direkt, eftersom varken "giltigheten av avtalet" eller "villkoren" ändrats (punkterna 49, 50 och 51 i den överklagade domen). Enligt domstolens och förstainstansrättens rättspraxis kan en enskild beröras direkt, även om han inte står i ett avtalsförhållande till kommissionen, från och med den tidpunkt då hans "rättsliga eller ekonomiska situation" direkt påverkas av beslutet (dom av den 13 maj 1971 i de förenade målen 41/70-44/70, International Fruit Company m.fl. mot kommissionen, REG 1971, s. 411, av den 29 juni 1994 i mål C-135/92, Fiskano mot kommissionen, REG 1994, s. I-2885, och av den 28 oktober 1993 i mål T-83/92, Zunis Holding m.fl. mot kommissionen, REG 1993, s. II-1169; svensk specialutgåva, häfte 14).
25 Så är fallet med transaktioner mellan tre parter när den nationella myndighet som skall genomföra en gemenskapsbestämmelse, såsom i det föreliggande fallet, inte har befogenhet att företa skönsmässig bedömning.
26 Dreyfus har tillagt att parterna i kontraktet hade föreskrivit att detta skulle behöva godkännas av kommissionen och att priset skulle betalas genom gemenskapslånet. Detta lån och det låneavtal som i detta avseende hade ingåtts mellan kommissionen och Ryska federationen utgjorde således på en och samma gång villkoret för kontraktets genomförande och det enda betalningssättet, inte enbart de facto utan även de jure.
27 I motsats till vad som anges i den överklagade domen, påverkades sökandens rättsliga och ekonomiska situation alltså direkt av det omtvistade beslutet, eftersom de ryska myndigheterna var skyldiga att betala det nya pris som fastställdes i tilläggskontraktet endast om och i den utsträckning som gemenskapslånet var tillämpligt.
28 Klaganden har vidare kritiserat förstainstansrätten för att denna ansåg att "kommissionens beslut inte ersätter ett beslut fattat av de ryska myndigheterna, eftersom kommissionen endast har befogenhet att undersöka kontraktens överensstämmelse med avseende på gemenskapsfinansieringen ..." (punkt 53). Klaganden har med hänvisning till domen i det ovannämnda målet International Fruit Company m.fl. mot kommissionen tvärtom hävdat att detta beslut direkt och automatiskt påverkade Dreyfus rättsliga situation såsom den följde av kontraktet, eftersom de ryska myndigheterna saknade befogenhet att företa skönsmässig bedömning vid genomförandet av det omtvistade beslutet. De ryska myndigheterna kunde följaktligen endast konstatera att kommissionen inte hade gett sitt godkännande och således betala för veteleveranserna till det gamla priset i enlighet med det ursprungliga kontraktet och inte till det nya pris som hade avtalats i tilläggskontraktet.
29 Klaganden har avslutningsvis ifrågasatt förstainstansrättens uttalande, enligt vilket "förekomsten av en hänvisningsklausul i handelsavtalen som gör genomförandet av kontraktet och betalningen av priset beroende av om kommissionen fastslår att villkoren för utbetalande av lånet är uppfyllda ... utgör nämligen en koppling som de avtalsslutande parterna inför mellan det kontrakt som de sluter och en framtida, osäker händelse som gör att deras avtal blir bindande endast om händelsen i fråga inträffar", samt den slutsats som förstainstansrätten drog av detta, nämligen "att möjligheten att ta upp en talan enligt artikel 173 fjärde stycket i fördraget till sakprövning kan göras beroende av parternas avsikt ..." (punkt 54 i den överklagade domen).
30 Enligt klaganden följer det av domstolens rättspraxis att det enda som är av vikt är den inverkan som det omtvistade beslutet har på klagandens "rättsliga eller ekonomiska situation" när det skall bestämmas om han direkt berörs av detta beslut, även om denna inverkan är förenad med parternas viljeförklaring före det omtvistade beslutet.
31 Kommissionen anser att överklagandet inte kan tas upp till sakprövning, eftersom den åberopade argumentationen endast återger de argument som klaganden framförde vid förstainstansrätten. Enligt en fast rättspraxis uppfyller ett överklagande som begränsas till att upprepa eller att i text återge de grunder och argument som redan framförts vid förstainstansrätten inte kraven på motivering enligt artikel 51 i EG-stadgan för domstolen och enligt artikel 112.1 c i domstolens rättegångsregler.
32 Kommissionen har angående sakfrågan inledningsvis påpekat att de avtalsvillkor som klaganden har stött sig på ingalunda är klara och har ifrågasatt argumentet att den kontraktuella skyldigheten att erlägga betalning upphörde, eftersom kommissionen inte gav sitt godkännande. Kontraktet i fråga kan endast tolkas av den behöriga instansen, det vill säga den instans som avtalsparterna utsett i själva kontraktet, nämligen Moskvas handels- och industrikammare. Dreyfus har emellertid inte inlämnat något klagomål till denna instans.
33 Kommissionen har även åberopat bilaga 25 till ansökan vid förstainstansrätten, i vilken Dreyfus lade fram ett telefaxmeddelande som bolaget hade skickat till Exportkhleb den 6 april 1993 och där klaganden uppmanade Exportkhleb att erlägga betalningen trots det omtvistade beslutet:
"Vi hoppas att ni inser att vi anser att vi har ett kontrakt med er som står fast ... och att vi måste yrka att ni skall fullgöra era kontraktuella skyldigheter."
34 Beträffande den första grundens första del anser kommissionen att för att en talan om ogiltigförklaring av ett kommissionsbeslut skall kunna tas upp till sakprövning, är det nödvändigt att beslutet medför gemenskapsrättsliga verkningar för sökanden, eftersom den i annat fall inte direkt berörs av beslutet. Kommissionen har i detta avseende påpekat att den inverkan som klaganden har åberopat endast följer av de avtalsvillkor på vilka klaganden har stött sig.
35 Vad gäller den första grundens andra del och särskilt hänvisningen till domen i det ovannämnda målet International Fruit Company m.fl. mot kommissionen har kommissionen påpekat att dess vägran att utfärda importhandlingar för äpplen från tredje land i det fallet hade meddelats sökandena genom Produktschap voor Groenten en Fruit i Haag. På så sätt följde den rättsverkan som kommissionens beslut hade för sökandena direkt av detta beslut, även om det formellt riktades till det nederländska organet.
36 I det föreliggande fallet, och till skillnad från det ovannämnda målet International Fruit Company m.fl. mot kommissionen, riktades begäran om förskottsbetalning på grundval av det lån som hade beviljats Ryska federationen till kommissionen av VEB i Rysslands (och inte i Dreyfus) namn, och den påstådda rättsverkan följde endast av en kombination av det omtvistade beslutet och villkoren i ett kontrakt i vilket kommissionen inte är part.
37 Vad gäller den första grundens tredje del anser kommissionen att argumentet att avtalsvillkoret fanns innan det omtvistade beslutet fattades helt saknar relevans. Dessutom kan domstolskontrollen av dess beslut inte vara beroende av privaträttsliga arrangemang i vilka kommissionen inte är part.
38 Vad beträffar kommissionens invändning om rättegångshinder skall det konstateras att överklagandet på ett exakt sätt anger de kritiserade omständigheterna i den överklagade domen samt de rättsliga argument som på ett särskilt sätt stöder yrkandet om ogiltigförklaring (se bland annat beslut av den 26 april 1993 i mål C-244/92 P, Kupka-Floridi mot ekonomiska och sociala kommittén, REG 1993, s. I-2041, punkt 9). Under dessa omständigheter kan det förhållandet att dessa argument även framfördes vid förstainstansrätten inte motivera att de avvisas.
39 Invändningen om rättegångshinder kan följaktligen inte vinna bifall.
40 Det skall erinras om att varje fysisk och juridisk person enligt artikel 173 fjärde stycket i fördraget får föra talan mot ett beslut som är riktat till honom eller mot ett beslut som, även om det är riktat till en annan person, direkt och personligen berör honom.
41 I det föreliggande fallet var det omtvistade beslutet formellt riktat till VEB.
42 Förstainstansrätten behandlade endast frågan om beslutet direkt berörde sökanden, eftersom kommissionen inte bestred att sökanden berördes personligen.
43 Av domstolens rättspraxis följer att direkt inverkan förutsätter att den påtalade gemenskapsåtgärden har direkt inverkan på den enskildes rättsliga situation och att den inte lämnar dem till vilka åtgärden riktar sig och som skall genomföra den något utrymme för skönsmässig bedömning, eftersom åtgärden har en rent automatisk karaktär och endast följer av gemenskapslagstiftningen utan att några mellanliggande regler skall tillämpas (se i detta avseende bland annat domen i det ovannämnda målet International Fruit Company m.fl. mot kommissionen, punkt 23-29, dom av den 6 mars 1979 i mål 92/78, Simmenthal mot kommissionen, REG 1979, s. 777, punkterna 25 och 26, domarna av den 29 mars 1979 i mål 113/77, NTN Toyo Bearing Company m.fl. mot rådet, REG 1979, s. 1185, punkterna 11 och 12, svensk specialutgåva, häfte 4, i mål 118/77, ISO mot rådet, REG 1979, s. 1277, punkt 26, i mål 119/77, Nippon Seiko m.fl. mot rådet och kommissionen, REG 1979, s. 1303, punkt 14, i mål 120/77, Koyo Seiko m.fl. mot rådet och kommissionen, REG 1979, s. 1337, punkt 25, och i mål 121/77, Nachi Fujikoshi m.fl. mot rådet, REG 1979, s. 1363, punkt 11, dom av den 11 juli 1985 i de förenade målen 87/77, 130/77, 22/83, 9/84 och 10/84, Salerno m.fl. mot kommissionen och rådet, REG 1985, s. 2523, punkt 31, av den 17 mars 1987 i mål 333/85, Mannesmann-Röhrenwerke och Benteler mot rådet, REG 1987, s. 1381, punkt 14, av den 14 januari 1988 i mål 55/86, Arposol mot rådet, REG 1988, s. 13, punkt 11-13, av den 26 april 1988 i mål 207/86, Apesco mot kommissionen, REG 1988, s. 2151, punkt 12, och av den 26 juni 1990 i mål C-152/88, Sofrimport mot kommissionen, REG 1990, s. I-2477, punkt 9).
44 Detsamma gäller när mottagarnas möjlighet att inte följa gemenskapsrättsakten är rent teoretisk, eftersom det inte råder något tvivel om att de är villiga att dra de slutsatser som är förenliga med rättsakten (se i detta avseende dom av den 23 november 1971 i mål 62/70, Bock mot kommissionen, REG 1971, s. 897, punkt 6-8, av den 17 januari 1985 i mål 11/82, Piraiki-Patraiki m.fl. mot kommissionen, REG 1985, s. 207, punkt 8-10, och av den 31 mars 1998 i de förenade målen C-68/94 och C-30/95, Frankrike m.fl. mot kommissionen, REG 1998, s. I-0000, punkt 51).
45 Med beaktande av vad som anförts ovan ankom det i det föreliggande fallet på förstainstansrätten att kontrollera om det omtvistade beslutet ensamt påverkade Dreyfus rättsliga situation därför att de behöriga ryska myndigheterna saknade befogenhet att företa skönsmässig bedömning vad gäller möjligheten att genomföra kontraktet i enlighet med de villkor som parterna hade avtalat i tilläggskontraktet men vilka kommissionen inte hade godkänt, samtidigt som man skulle ha avstått från gemenskapsfinansiering.
46 I detta avseende begränsade sig förstainstansrätten till att konstatera att kommissionen, som "endast [hade] befogenhet att undersöka kontraktens överensstämmelse med avseende på gemenskapsfinansieringen", inte hade fattat något beslut som skulle ha påverkat "den rättsliga giltigheten av det handelsavtal som ha[de] slutits mellan sökanden och Exportkhleb" eller ändrat "villkoren i kontraktet, exempelvis de av parterna avtalade priserna" och att "ändringen av kontraktet av den 28 november 1992, som parterna vidtog den 23 februari 1993, [således förblev] bindande för parterna enligt de villkor som dessa [hade] enats om" (punkterna 51 och 53). Förstainstansrätten tillade att den omständigheten att kontraktet innehåller "en hänvisningsklausul i handelsavtalen som gör genomförandet av kontraktet och betalningen av priset beroende av om kommissionen fastslår att villkoren för utbetalande av lånet är uppfyllda" berodde på parternas egen vilja, varav talans upptagande till sakprövning inte kunde vara beroende i enlighet med artikel 173 fjärde stycket (punkt 54).
47 Av flera objektiva, relevanta och samstämmiga uppgifter som förstainstansrätten fastställde följer emellertid att det omtvistade beslutet direkt berörde klaganden.
48 Av den överklagade domen framgår nämligen att VEB, som finansiellt ombud för Ryska federationen, i enlighet med ramavtalet och låneavtalet, vilka binder VEB gentemot kommissionen, har deltagit i genomförandet av gemenskapsfinansieringen av importen till Ryska federationen av jordbruksprodukter och livsmedel samt medicinska artiklar, såsom föreskrivs i beslut 91/658.
49 Dessutom förefaller det som om ikraftträdandet av leveranskontraktet i fråga var underkastat hänvisningsklausulen enligt vilken kommissionen skulle fastställa att kontraktet var förenligt med villkoren för utbetalningen av gemenskapslånet och som om ingen utbetalning fick verkställas, om den bank som hade utsetts i kontraktet inte erhöll något kontraktuellt åtagande från kommissionen att återbetala lånet.
50 En sådan omständighet bekräftas av det socioekonomiska sammanhang i vilket leveranskontraktets undertecknande ingår. Detta sammanhang kännetecknas, såsom framgår av tredje och fjärde övervägandet i beslut 91/658, av den kritiska ekonomiska och finansiella situation som mottagarrepubliken befann sig i samt av den försvårade situationen vad avser livsmedel och mediciner. Det var under dessa omständigheter riktigt att anse att leveranskontraktet endast hade ingåtts med hänsyn till gemenskapens åtaganden i dess egenskap av långivare i förhållande till VEB, så snart som handelsavtalen hade fastställts vara förenliga med gemenskapslagstiftningen.
51 Under dessa omständigheter återspeglar införandet av hänvisningsklausulen i kontraktet, vilket parterna förvisso önskade, endast det förhållandet att leveranskontraktet objektivt sett är ekonomiskt underkastat låneavtalet mellan gemenskapen och den berörda republiken, vilket generaladvokaten betonade i punkt 69 i sitt förslag till avgörande, eftersom betalning för spannmålsleveransen endast kunde ske med hjälp av finansiella resurser som gemenskapen hade ställt till köparnas förfogande genom att ställa remburser som inte kunde återtas.
52 Exportkhlebs möjlighet att verkställa leveranskontrakten i enlighet med de prisvillkor som kommissionen inte godkände och att således avstå från gemenskapsfinansiering var rent teoretisk och kunde - mot bakgrund av de faktiska omständigheter som förstainstansrätten fastställde - således inte vara tillräcklig för att utesluta att det omtvistade beslutet direkt berörde klaganden.
53 Det förefaller således som om det omtvistade beslutet, varigenom kommissionen genom att utöva sin befogenhet vägrade att godkänna tillägget till leveranskontraktet mellan Exportkhleb och Dreyfus, berövade den sistnämnda parten samtliga faktiska möjligheter att genomföra det kontrakt som hade tilldelats den eller erhålla betalning för de leveranser som hade gjorts enligt de överenskomna villkoren.
54 Under dessa omständigheter har det omtvistade beslutet direkt inverkat på klagandens rättsliga situation, även om det har riktats till VEB såsom Ryska federationens finansiella ombud.
55 Av vad som har anförts ovan följer att förstainstansrätten gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning då den, med hänsyn till de faktiska omständigheter som den fastställde, ansåg att det omtvistade beslutet inte direkt berörde klaganden i den mening som avses i artikel 173 fjärde stycket.
56 Överklagandet är således välgrundat i den utsträckning som det avser den omständigheten att förstainstansrätten i domen avvisade talan om ogiltigförklaring.
Den andra grunden
57 Med beaktande av vad som har anförts ovan saknas det anledning att ta ställning till den andra grunden.
terförvisning av ärendet till förstainstansrätten
58 Artikel 54 första stycket i EG-stadgan för domstolen föreskriver följande: "Om överklagandet är välgrundat skall domstolen upphäva förstainstansrättens avgörande. Domstolen kan själv slutligt avgöra ärendet, om detta är färdigt för avgörande, eller återförvisa ärendet till förstainstansrätten för avgörande."
59 I det föreliggande fallet anser domstolen att ärendet inte är färdigt för avgörande och att det således skall återförvisas till förstainstansrätten för att denna skall döma i sak.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
följande dom:
60 Förstainstansrättens dom av den 24 september 1996 i mål T-485/93, Dreyfus mot kommissionen, upphävs i den utsträckning som förstainstansrätten har avvisat den talan om ogiltigförklaring som hade väckts av bolaget Louis Dreyfus & Cie.
61 Ärendet återförvisas till förstainstansrätten för att denna skall döma i sak.
62 Beslut om rättegångskostnader kommer att meddelas senare.