62023CJ0040_RES
Дело C‑40/23 P
Европейска комисия
срещу
Кралство Нидерландия
Решение на Съда (втори състав) от 13 юни 2024 година
„Обжалване — Държавни помощи — Закон за забрана на използването на въглища за производството на електроенергия — Предсрочно затваряне на електроцентрала на въглища — Предоставяне на обезщетение — Решение, с което мярката се обявява за съвместима с вътрешния пазар, без да е установено дали е налице държавна помощ — Упражняване на компетентността на Европейската комисия“
Помощи, предоставяни от държавите — Разглеждане от Комисията — Компетентност — Приемане на решение, което установява съвместимост на държавна мярка с вътрешния пазар, без преди това да я е квалифицирало като държавна помощ — Решение, надхвърлящо компетентността на Комисията
(членове 107 и 108 ДФЕС)
(вж. т. 37—49)
Резюме
Като отхвърля жалбата на Европейската комисия срещу решението на Общия съд от 16 ноември 2022 г. (
1
) по дело между Комисията и Кралство Нидерландия, Съдът уточнява условията за упражняване на компетентността на Комисията за разглеждане на съвместимостта на национална мярка с вътрешния пазар от гледна точка на членове 107 и 108 ДФЕС. В решението си Общият съд приема, че Комисията не може да се произнася по съвместимостта на национална мярка с вътрешния пазар, без преди това да установи, че тази мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
През 2019 г. в съответствие с Директива 2015/1535 (
2
) нидерландските власти уведомяват Комисията за проектозакон за забрана на използването на въглища за производството на електроенергия. Този проектозакон има за цел да намали въглеродните емисии (CO2) в Нидерландия и предвижда обезщетяване на вредите, причинени на електроцентрала на въглища, която е непропорционално засегната спрямо останалите централи от същия тип от забраната за използване на въглища за производството на електроенергия. Комисията обаче не е уведомена за този проектозакон на основание член 108, параграф 3 ДФЕС.
След изпращане на уведомлението за проектозакона на основание на Директива 2015/1535 Комисията започва по своя инициатива проверка за евентуално наличие на данни за помощ и с решение от 12 май 2020 г. (
3
) стига до извода, че разглежданата мярка е съвместима с вътрешния пазар на основание член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС (
4
), без обаче да констатира, че мярката предоставя предимство на получателя и че следователно представлява държавна помощ.
При това положение Кралство Нидерландия подава жалба за отмяна на това решение пред Общия съд и упреква Комисията, че е превишила правомощията си и е създала правна несигурност. След като Общият съд отменя посоченото решение, Комисията обжалва решението на Общия съд пред Съда.
Съображения на Съда
В подкрепа на жалбата си Комисията твърди по-специално, че като е приел, че тя няма правомощие да обяви дадена мярка за съвместима с вътрешния пазар, ако преди това не установи, че мярката представлява държавна помощ, Общият съд е тълкувал твърде ограничително член 107, параграф 3 ДФЕС. Според Комисията в понятието „помощи“ по този член попадат и мерки, чието квалифициране като държавна помощ остава несигурно.
В това отношение Съдът отбелязва, че макар в член 107, параграф 1 ДФЕС понятието „помощи“ да се използва в обичайното му значение в общоупотребимия език, то напротив, в член 107, параграф 3 ДФЕС това понятие обозначава само държавните помощи. Всъщност от член 107, параграф 1 ДФЕС следва, че само мерките, които отговарят на условията по параграф 1 и които следователно представляват държавни помощи, са несъвместими с вътрешния пазар, освен когато в Договора е предвидено друго. Следователно член 107, параграф 3 ДФЕС, който, установявайки изключение от тази разпоредба изброява мерките, които могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар, може да се отнася само до държавните помощи.
Макар да е вярно, че член 107 ДФЕС не установява процедурни правила, нито се отнася пряко до правомощията на Комисията, от тази разпоредба все пак следва, че квалифицирането на дадена мярка като държавна помощ по смисъла на параграф 1 от разпоредбата е предварително условие за евентуалното прилагане на изключението, предвидено в параграф 3 от разпоредбата. По този начин на Европейския съюз е предоставена компетентност да се произнася по съвместимостта с вътрешния пазар на мерки, които представляват държавни помощи, а не да се произнася по съвместимостта на мерки, които не са квалифицирани като държавни помощи. Член 108 ДФЕС възлага упражняването на тази компетентност на Комисията, която я упражнява под контрола на Съда. Институциите на Съюза обаче могат да действат само в рамките на предоставената им компетентност.
С оглед на гореизложеното Съдът приема, че Общият съд правилно е отменил спорното решение.
(
1
)	Решение от 16 ноември 2022 г., Нидерландия/Комисия (T‑469/20, EU:T:2022:713).
(
2
)	Директива (ЕС) 2015/1535 на Европейския парламент и на Съвета от 9 септември 2015 година установяваща процедура за предоставянето на информация в сферата на техническите регламенти и правила относно услугите на информационното общество (ОВ L 241, 2015 г., стр. 1).
(
3
)	Решение C(2020) 2998 окончателен на Комисията от 12 май 2020 година относно държавна помощ SA.54537 (2020/NN) — Нидерландия, Забрана за използване на въглища за производство на електроенергия в Нидерландия (наричано по-нататък „спорното решение“).
(
4
)	Съгласно член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС „[з]а съвместими с вътрешния пазар могат да се приемат: […] в) помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес“.