62007CC0301
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-ЖА Е. SHARPSTON
представено на 30 април 2009 година (
1
)
Дело C-301/07
PAGO International GmbH
срещу
Tirolmilch registrierte Genossenschaft mbH
„Марки — Регламент (ЕО) № 40/94 — Член 9, параграф 1, буква в) — Марка, която има добра репутация в Общността — Географски обхват на добрата репутация“
1.
Член 9, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (наричан по-нататък „регламентът“) (
2
) позволява на притежателя на марка на Общността, която има „добра репутация в Общността“, да забрани използването на определени знаци, идентични или сходни с тази марка, за стоки или услуги, които не са сходни със стоките или услугите, за които е регистрирана марката. По това дело Oberster Gerichtshof (Върховен съд, Австрия) на първо място иска да установи дали една марка на Общността се ползва с „добра репутация в Общността“, когато има добра репутация само в една държава членка. При отрицателен отговор на първия въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали ако марката на Общността има „добра репутация“ само в една държава членка, то тя е защитена в тази държава членка по силата на член 9, параграф 1, буква в) от регламента, така че при нарушение на правата върху марката да може да се постанови забрана с ограничено само до тази държава членка действие.
Релевантно законодателство на Общността
2.
Регламентът и Първа директива 89/104/ЕИО (наричана по-нататък „директивата“) (
3
) са замислени като мерки, които да премахнат пречките за свободното движение на стоки и услуги и конкуренцията в рамките на вътрешния пазар (
4
). Тези актове въвеждат два допълващи се, а не конкурентни режима (
5
). Затова Съдът по правило тълкува паралелните разпоредби от регламента и директивата по един и същ начин (
6
).
Регламентът
3.
Член 1 от регламента въвежда понятието „марка на Общността“. Съгласно член 1, параграф 2 „[м]арката на Общността има единен характер. Тя има едни и същи последици в цялата Общност […], а нейното използване може да бъде забранено само за цялата Общност“.
4.
Член 9, параграф 1 предвижда:
„Марката на Общността предоставя на своя притежател изключително право. Притежателят е оправомощен да забрани на всяко трето лице, при липса на негово съгласие, да използва по време на търговията:
а)
знак, който е идентичен с марката на Общността за стоки или за услуги, които са идентични с тези, за които марката на общността е регистрирана;
б)
всеки знак, за който, поради неговата идентичност или прилика с марката на Общността и поради идентичността или приликата на продукти или услуги, обхванати от марката и знака, съществува вероятност от объркване в общественото съзнание; вероятността от объркване включва вероятността от свързване между знака и марката;
в)
всеки знак, който е идентичен или [сходен] на марката на Общността за стоки или за услуги, които не са [сходни] на тези, за които марката на Общността е регистрирана, когато тя има добра репутация в Общността и използването на този знак без основателна причина извлича неоснователно полза от отличителния белег или от известността на марката на Общността или им нанася вреда.“
Директивата
5.
Директивата цели сближаване на „онези национални правни норми, които най-пряко засягат функционирането на вътрешния пазар“ (
7
).
6.
Член 5, параграф 2 от директивата, който съответства на член 9, параграф 1, буква в) от регламента, гласи:
„Всяка държава членка може да предвиди, че притежателят има право да попречи на всяко трето лице да използва в търговската дейност без негово съгласие всеки знак, който е идентичен или сходен с марката, за стоки или услуги, които не са сходни[ (
8
)] със стоките или услугите, за които е регистрирана марката, ако последната се ползва с реноме в държавата членка и ако използването на този знак без основание би извлякло несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или реномето на марката или би ги увредило.“
Фактите и главното производство
7.
PAGO International GmbH (наричано по-нататък „PAGO“) е притежател на марка на Общността, която е регистрирана в частност за плодови напитки и сокове. Важен елемент на марката е изображението на зелена стъклена бутилка (използвана от PAGO от доста години на пазара) с характерен етикет и капачка до пълна чаша с плодова напитка, както и с надпис „PAGO“ с едър шрифт.
8.
Tirol Milch registrierte Genossenschaft mbH (наричано по-нататък „Tirol Milch“) предлага в Австрия млечно-плодова напитка с наименованието „Lattella“, опакована в стъклени бутилки, чието оформление в много отношения (форма, цвят, етикет, капачка) прилича на притежаваната от PAGO марка на Общността. В рекламата на своята напитка Tirol Milch използва изображение, което също като притежаваната от PAGO марка на Общността представлява бутилка до пълна чаша.
9.
Между страните е безспорно, че няма вероятност от объркване, тъй като върху етикетите на бутилките, използвани от PAGO и Tirol Milch, е изписано съответно „Pago“ и „Lattella“, а и двете наименования са много известни в Австрия. От изложението на фактите в преюдициалното запитване става ясно, че и двете страни по главното производство приемат, че условията по член 9, параграф 1, буква в) са изпълнени, доколкото, първо, спорният знак е сходен или идентичен на изображението от притежаваната от PAGO марка на Общността и второ — напитката, предлагана от Tirol Milch, не е сходна с предлаганата от PAGO.
10.
PAGO иска Handelsgericht Wien (Търговски съд, Виена) да забрани на Tirol Milch i) да популяризира, предлага, продава или използва по какъвто и да било друг начин своята напитка в спорните бутилки и ii) да се рекламира чрез изображение на бутилки до пълна чаша. Handelsgericht Wien уважава искането, но това решение е отменено от Oberlandesgericht Wien (Областен съд, Виена). Тогава PAGO подава ревизионна жалба пред Oberster Gerichtshof.
11.
Тази юрисдикция смята, че въпросът дали има нарушение на правото на PAGO върху съответната марка на Общността трябва да бъде разгледан изцяло въз основа на регламента. Въпреки това, тъй като марката на PAGO е много известна в Австрия, но не задължително и в други държави членки, Oberster Gerichtshof решава, че има нужда от насоки за тълкуването на израза „има добра репутация в Общността“ по член 9, параграф 1, буква в) от регламента. Ето защо Oberster Gerichtshof поставя на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Когато марката на Общността „има добра репутация“ само в една държава членка, защитена ли е в цялата Общност като „марка, която има добра репутация“ по смисъла на член 9, параграф 1, буква в) от регламента?
2)
При отрицателен отговор на първия въпрос: марка, която „има добра репутация“ само в една държава членка, защитена ли е в тази държава членка по силата на член 9, параграф 1, буква в) от регламента, така че да може да се постанови забрана с ограничено до тази държава членка действие?“
12.
PAGO, Tirol Milch и Комисията представят писмени становища и се явяват в съдебното заседание.
Първият въпрос
Предварителни бележки
13.
Първият въпрос е поставен така, че предполага отговорът да бъде „да“ или „не“, което означава, че и в двата случая отговорът ще бъде приложим винаги когато спорната марка има добра репутация само в една държава членка. Смятам, че е необходимо да се възприеме по-гъвкав подход.
14.
PAGO поддържа, че на първия въпрос би следвало да се отговори утвърдително. Tirol Milch от своя страна твърди, че на въпроса трябва да се отговори отрицателно. Комисията възприема по-нюансиран подход, но заключава, че в изключителни случаи марка на Общността, която има добра репутация само в една държава членка, може да попадне в обхвата на член 9, параграф 1, буква в).
15.
И тримата участници в производството са съгласни, че Решение по дело General Motors (
9
) предоставя отправната точка за анализа.
Решение по дело General Motors
16.
В Решение по дело General Motors Съдът тълкува член 5, параграф 2 от директивата (паралелната разпоредба на член 9, параграф 1, буква в) от регламента). Въпросът по това дело е дали разглежданата марка има добра репутация в една държава членка, като въпросната „държава членка“ са трите страни от Бенелюкс, които се разглеждат като единна територия за целите на марката.
17.
Както в член 5, параграф 2 от директивата, така и в член 9, параграф 1, буква в) от регламента условието за добра репутация има два аспекта, като и двата трябва да бъдат изпълнени, за да може марката да се ползва със защита. Първо, марката трябва да има добра репутация (
10
). Второ, тази добра репутация трябва да съществува в определена географска област (
11
). В Решение по дело General Motors Съдът анализира тези условия по следния начин. Първо, потребителите, сред които по-ранната марка е придобила добра репутация, може да са широк кръг потребители или по-специализиран кръг потребители (
12
). Второ, от законодателството не следва, че марката трябва да бъде известна на конкретен процент от потребителите (
13
). Трето, марката, за която се иска защита, трябва да бъде известна на значителна част от съответните потребители на обхванатите от нея стоки или услуги (
14
). И последно, националният съд трябва да вземе предвид всички релевантни за делото факти, и по-специално пазарния дял на марката, интензитета, географския обхват и продължителността на използването ѝ, както и размера на инвестициите, направени от притежателя за нейното популяризиране (
15
).
18.
Съдът установява, че марката трябва да бъде известна на значителна част от съответните потребители на обхванатите от нея стоки и услуги, за да може да се ползва със закрила и за стоки и услуги, които не са сходни, както и че е достатъчно марката от Бенелюкс да има добра репутация в съществена част от територията на Бенелюкс, като тази съществена част евентуално може да е част от една от страните от Бенелюкс (
16
).
Трябва ли Съдът да приложи Решение по дело General Motors по аналогия?
19.
Както посочих, член 5, параграф 2 от директивата и член 9, параграф 1, буква в) от регламента са паралелни разпоредби и Съдът по правило тълкува паралелните разпоредби на тези два акта по един и същ начин (
17
). Затова съм съгласна с всички участници в производството, че Решение по дело General Motors трябва да бъде приложено по аналогия. От това следва, че не е необходимо притежателят на марката да доказва, че неговата марка се ползва с добра репутация в цялата Общност, за да може да задейства защитата по член 9, параграф 1, буква в) от регламента. Достатъчно е да има добра репутация в „съществена част“ от територията. Дали обаче една държава членка е „съществена част“? Дали това наистина е правилният подход към въпроса?
Доводи на страните
20.
PAGO изтъква, че трябва да се приложи Решение по дело General Motors и че не е необходимо марката на PAGO да бъде известна в цялата Общност. В главното производство е установено, че въпросната марка има добра репутация на територията на Австрия. Според PAGO няма причина Австрия да не бъде разглеждана като съществена част от Общността. Вследствие на това PAGO твърди, че марката му може да получи защита по силата на член 9, параграф 1, буква в). В подкрепа на твърденията си PAGO извежда довод и от структурата на правната уредба, като се основава на тълкуването на член 50, параграф 1, буква а) от регламента, в който също е използван изразът „в Общността“. Предлагам този довод да се разгледа, след като се обсъдят изводите от Решение по дело General Motors (
18
).
21.
Tirol Milch се съгласява, че Решение по дело General Motors трябва да се приложи по аналогия, но отбелязва, че първият въпрос е формулиран по начин, който не прави разлика между отделните държави членки, а те са изключително различни по размер и население. Утвърдителен отговор на първия въпрос би означавал, че марка на Общността с добра репутация само в Малта, която представлява 0,08% от населението на ЕС и 0,04% от неговата икономика, би била защитена в цялата Общност като марка с добра репутация. Tirol Milch твърди, че е необходимо да се установи дали въпросната територия е съществена, както пояснява Съдът в Решение по дело General Motors. За целите на член 9, параграф 1, буква в) границите на държавите членки нямат никакво значение. Решаващият въпрос е дали територията, на която марката има добра репутация, е значима от икономическа гледна точка за Общността като цяло, което би оправдало защита в цялата Общност на основание добрата репутация в рамките на тази територия. По този начин територията на една държава членка би била достатъчна (икономически погледнато), ако е достатъчно голяма държава членка като Германия, но не и ако е някоя от по-малките държави членки.
22.
Също въз основа на Решение по дело General Motors Комисията поддържа, че една марка на Общността има „добра репутация в Общността“ по смисъла на член 9, параграф 1, буква в), когато е известна на значителна част от всички лица на територията на Общността, до които се отнася и които са потенциални купувачи на стоките и услугите, които тя обхваща. Когато се разглежда дали марката има „добра репутация“, трябва да се направи разграничение между определянето на съответните потребители и определянето на необходимата степен на добра репутация.
23.
Комисията счита, че член 9, параграф 1, буква в) предоставя защита, когато марката е известна на значителна част от съответните потребители. Съответните потребители трябва да се определят в рамките на територията на Общността без оглед на националните граници, а не чрез разглеждане на потребителите само в една държава членка.
24.
Според Комисията добрата репутация „в Общността“ не предполага известност на марката във всички държави членки. В някои изключителни случаи, ако съответните потребители се намират само в една държава членка, добрата репутация в тази държава би била достатъчна.
25.
По този начин Комисията свързва понятията „съответни потребители“ и „съответна територия“.
Анализ
26.
Не намирам доводите на страните в главното производство за особено полезни за отговора на първия въпрос. Например твърденият от PAGO факт, че марката му е широко известна в Австрия, макар да е приет за установен от запитващата юрисдикция, не доразвива доводите му. Не се обяснява как следва по принцип да се определя коя част от Общността е съществена, нито защо Австрия в частност трябва да се разглежда като съществена част от Общността. Тъй като Tirol Milch твърди, че националните граници нямат значение, по-нататъшният му анализ (който се основава именно на границите) според мен е противоречив. Нещо повече, той води до (крайно оскърбителния) въпрос колко голяма трябва да е държавата членка, за да бъде разглеждана като „съществена“.
27.
Като цяло смятам, че анализът на Комисията дава полезна отправна точка.
28.
Целта на член 9, параграф 1, буква в) е да позволи на притежателя на марка на Общността да защити предоставените му с нея изключителни права спрямо трети лица, при условие че може да докаже, че неговата марка има добра репутация в Общността и че са изпълнени останалите условия по член 9, параграф 1, буква в).
29.
Регламентът се основава на предпоставката, че марката на Общността има единен характер (
19
). Наистина марката на Общността е създадена с цел да предостави на разположение на предприятията „марки[…], даващи възможност на техните продукти или техните услуги да бъдат идентифицирани по един и същи начин в цялата Общност […], без да се съобразяват с границите“ (
20
). В този контекст ми се струва, че фокусираният върху границите на държавите членки подход за установяване на обхвата на добрата репутация на марката на Общността е изначално погрешен. Напротив, като отправна точка би следвало да разгледа територията на Общността без съобразяване с границите — като едно неделимо цяло. В заключение, няма никакво значение дали добрата репутация съществува в една или няколко държави членки. Без значение е и дали тези държави членки са „големи“, „средни“ или „малки“ (на каквато и база да са дефинирани тези понятия).
Приложение на Решение по дело General Motors
30.
Необходимо е първо да се установи дали марката има „добра репутация“. За целта запитващата юрисдикция трябва да определи потребителите на марката в контекста на Общността като цяло, без оглед на границите на държавите членки. След като определи съответните потребители (
21
), националният съд следва да провери дали е налице добра репутация сред значителна част от потребителите на обхванатите от тази марка стоки или услуги.
31.
По-нататък националната юрисдикция следва да определи дали марката има добра репутация „в Общността“. Първо трябва да се приеме, че не е необходимо притежателят на марката да доказва, че тя има добра репутация в цялата Общност. За да се приложи член 9, параграф 1, буква в), е достатъчно марката да има добра репутация в „съществена част“ от Общността (
22
). Решение по дело General Motors не предоставя други насоки за тълкуването на израза „съществена част“ от съответната територия.
32.
В съдебната практика на Съда обаче е посочено какво не е„съществена част“. По отношение на сходното понятие за „общоизвестна“ марка по смисъла на член 4, параграф 2, буква г) от директивата в Решение по дело Nieto Nuño (
23
) е установено, че град Тарагона и неговите околности в Испания не са съществена част от тази държава членка. При прилагането на същата логика по аналогия към понятието „съществена част от Общността“ се налага изводът, че когато въпросната „част“, разглеждана обективно предвид големината и икономическата ѝ тежест, е нищожна в сравнение с Общността като цяло и когато съответните потребители са по-скоро широко разпространени из цялата Общност (
24
), тази част не може да се разглежда като „съществена част“ от Общността. Това заключение следва от обичайното значение на думата „съществен“, а и е в съответствие със здравия разум.
33.
Възможните варианти са много и различни. В единия край на спектъра от възможности е марката за предлаган на широк кръг от потребители генеричен продукт, която се ползва със значителна добра репутация сред тези потребители: такава марка би трябвало да е известна в обширна географска област, за да може да се приеме, че се ползва с „добра репутация в Общността“. В другия край е марката за особен продукт, предлаган на специализирани регионални потребители, за която би било достатъчно да бъде известна в много по-малка област. Продукт, който се предлага на потребители от конкретна професионална група, може да обхваща и по-голяма област (в зависимост от това колко разпространена е тази професия), но вероятно в абсолютни стойности ще бъде известен на по-малък брой хора, отколкото продукт, предлаган на широк кръг от потребители.
34.
Както понятието „съответни потребители“, така и териториалният аспект на „добрата репутация“ не може да се определят количествено — нито абстрактно, нито спрямо конкретен брой държави членки. Националната юрисдикция ще трябва да вземе под внимание редица фактори, за да установи дали дадена марка се ползва с добра репутация в съществена част от Общността. Сред тези фактори са икономическата значимост на територията в рамките на Общността, географският обхват на областта, в която марката има добра репутация, и демографският състав на съответните потребители.
35.
За да определи дали по-ранна марка се ползва с добра репутация в съществена част от Общността по смисъла на член 9, параграф 1, буква в) от регламента, националният съд следва да вземе предвид всички обстоятелства по случая и да определи потребителите, сред които тази по-ранна марка е известна. Тази проверка задължително трябва да е гъвкава.
36.
Накрая накратко ще разгледам доводите на PAGO относно структурата на регламента. PAGO се позовава на факта, че изразът „в Общността“ присъства и в член 50, параграф 1, буква а) от регламента (
25
). PAGO изтъква, че съгласно постоянната съдебна практика използването на марката само в една държава членка е достатъчно по смисъла на член 50, параграф 1, буква а). PAGO твърди, че ако използването на марката в една държава членка е достатъчно, за да се запазят правата върху тази марка на Общността, по аналогия добрата репутация в една държава членка следва да е достатъчна, за да се задейства защитата по член 9, параграф 1, буква в).
37.
Според мен този довод не е убедителен.
38.
Първо, единствената „постоянна съдебна практика“, цитирана от PAGO, е Решение на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (СХВП) по дело Reno Schuhcentrum/Payless ShoeSource Worldwide (
26
), в което се разглеждат обстоятелствата, при които поставянето на марка върху стоки за износ представлява „използване в Общността“. Това дело, чието решение не обвързва Съда, се отнася до съвсем различен въпрос. В решението не се посочва, че използването в една държава членка е достатъчно, а просто че не е необходимо марката да бъде използвана „навсякъде в Общността“. Това решение освен това е обжалвано пред Първоинстанционния съд (
27
).
39.
Второ, член 50 урежда основанията за отмяна на марка, която до този момент се е ползвала със защита. Член 9 предвижда какви права предоставя марката на Общността и при какви условия. Предметът на двете разпоредби е доста различен и аз не приемам, че един (слаб) довод, основаван на член 50, параграф 1, буква а), спомага за определянето на правилното тълкуване на член 9, параграф 1, буква в).
40.
В обобщение, не е възможно да се установи дали една марка на Общността има добра репутация в Общността въз основа на обстоятелството, че тази марка има добра репутация в някоя от държавите членки. От единния характер на марката на Общността следва, че територията на Общността трябва да се разглежда като едно цяло. Решението по дело General Motors трябва да се приложи по аналогия, за да се установи какво е съществена част от Общността. Това трябва да се определя отделно за всяко дело, като се вземат предвид потребителите на обхванатите от тази марка стоки или услуги и важността на областта, в която марката има добра репутация, като важността се определя от фактори като географския обхват на областта, населението и икономическата ѝ значимост спрямо територията на Общността като цяло.
41.
С оглед на изложеното дотук предлагам на първия преюдициален въпрос да се отговори по следния начин: марката на Общността е защитена на цялата територия на Общността на основанието, че има „добра репутация в Общността“ по смисъла на член 9, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94, когато има такава репутация в съществена част от Общността. Въпросът какво в този смисъл е съществена част от Общността не зависи от националните граници, а трябва да се определя, като се вземат предвид всички релевантни обстоятелства по делото, и в частност i) потребителите на обхванатите от тази марка стоки или услуги, както и частта от тези потребители, на които марката е известна, и ii) важността на областта, в която марката има добра репутация, като важността се определя от фактори като географския обхват на областта, населението и икономическата ѝ значимост.
Вторият въпрос
42.
С втория си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали в контекста на член 9, параграф 1, буква в) от регламента марка на Общността, която има добра репутация само в една държава членка и която не е защитена в цялата Общност, въпреки това е защитена в тази държава членка, така че при нарушение на правата върху марката да може да се постанови забрана с ограничено до тази държава членка действие.
43.
Предложеният от мен отговор на първия въпрос предполага, че марка, която има добра репутация само в една държава членка, не може да се определи като марка „с добра репутация в Общността“ по смисъла на член 9, параграф 1, буква в). Като се има предвид, че наличието на „добра репутация в Общността“ е необходимото условие за прилагане на член 9, параграф 1, буква в) от регламента, може да се стигне до извода, че отговорът на втория въпрос е очевиден. Ако това условие не е изпълнено, не възниква право на защита. Отговорът на втория въпрос тогава (автоматично) е, че националният съд не може да уважи искане, основано на право, което не съществува.
44.
Според мен вторият въпрос трябва да се тълкува по следния начин: дали марка на Общността с добра репутация в област, която не е съществена част от територията на Общността по смисъла на член 9, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94, въпреки това е защитена в тази област (която може да съвпада с територията на една или повече държави членки), така че при нарушение на правата върху марката да може да се постанови забрана с ограничено до тази област действие.
45.
PAGO твърди, че ако такава защита с ограничено действие не съществува, марката на Общността не би била реална алтернатива на националната марка — а това би било в разрез с целта на общностния законодател при въвеждането на марката на Общността, — защото притежателят на марка на Общността, която има добра репутация в една-единствена държава членка, не би могъл да защити своята марка дори само в тази държава членка, ако не притежава и национална марка. Освен това PAGO твърди, че посочената в член 9, параграф 1, буква в) от регламента хипотеза на нарушаване на правото върху марка, а именно да се извлича неоснователно полза от отличителния белег на марката или да му се нанася вреда, което представлява вид нелоялна конкуренция, рядко е налице в общностен мащаб. Следователно за притежателя на марката било важно да може да получи защита, ограничена в рамките на държавата членка, в която правото на марка е нарушено или има риск да бъде нарушено.
46.
Не мога да приема тези доводи.
47.
Първо, марката на Общността и националната марка наистина имат сходно предназначение (
28
), доколкото целта както на член 9, параграф 1, буква в) от регламента, така и на член 5, параграф 2 от директивата (паралелната разпоредба) е да предоставят защита срещу накърняването на добрата репутация на марката. Те обаче достигат тази цел по различен начин (
29
) и действат в различен контекст.
48.
Когато национална марка се ползва с „добра репутация в държавата членка“, в съответствие с член 5, параграф 2 от директивата притежателят ѝ може да получи защита на цялата територия на държавата членка (вж. Решение по дело General Motors). Когато марка на Общността се ползва с „добра репутация в Общността“, единният характер на марката на Общността (
30
) аналогично предполага тя да е защитена на цялата територия на Общността (а не само в „съществената част“ от територията на Общността — понятие, на което се основава преценката дали въпросната марка наистина е марка с „добра репутация в Общността“ по смисъла на член 9, параграф 1, буква в) от регламента) (
31
).
49.
Струва ми се, че точно защото обхватът на предоставената на марката на Общността защита е толкова широк, установените в регламента условия трябва да бъдат изпълнени изцяло, за да може да се задейства защитата. Има очевидна връзка между изискването да се докаже добра репутация на марката в съществена част от Общността и основанието за предоставяне на защита в цялата Общност.
50.
Второ, когато предприятието иска да регистрира марка, която да се използва (постепенно) в повече от една държава членка, разумно е да се предположи, че то ще предпочете да подаде заявка за марка на Общността вместо за множе-ство национални марки в различни държави членки, освен ако няма особена причина да постъпи другояче. Приемам, че когато такава марка има добра репутация в (съществена част от) една държава членка, но не и в съществена част от Общността, е необходима национална регистрация на марката, за да се защити добрата ѝ репутация в тази държава членка (
32
), защото съгласно член 9, параграф 1, буква в) от регламента (
33
) марката на Общността няма да предоставя такава защита. Това е в съответствие с концепцията, че марката на Общността и националната марка действат на различни равнища, но паралелно.
51.
Последният довод на PAGO може да се разгледа съвсем накратко. Обхватът на нарушението може да повлияе на притежателя при избора на способ за правна защита, но това е по-скоро процесуален, отколкото материалноправен въпрос, и е без значение за въпроса дали изобщо е налице защита по силата на член 9, параграф 1, буква в).
52.
Ето защо предлагам на втория преюдициален въпрос да се отговори, че марка на Общността с добра репутация в област, която не е съществена част от Общността, не може да получи ограничена само до тази територия защита по силата на член 9, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94. Следователно при нарушение не може да се постанови забрана с ограничено само до тази територия действие.
Послепис: алтернативно тълкуване на втория въпрос?
53.
Като се има предвид, че ударението във втория въпрос пада върху това, дали може да се постанови забрана с ограничено само до една държава членка действие, възможно е националната юрисдикция всъщност да пита дали когато е установено, че марката е защитена по член 9, параграф 1, буква в) от регламента, националният съд може да постанови забрана за нарушение на правата на марката с ограничено само до една държава членка действие. Въпреки че както посочих в анализа на първия въпрос, марката с „добра репутация в Общността“ по правило е известна на съответните потребители в дадена област, която не съвпада с територията на една-единствена държава членка и обикновено надхвърля границите ѝ, възможно е и да има риск от нарушаване на правата на притежателя на марката предимно, а може би и изцяло, в една конкретна държава членка. Точно такъв се оказва и настоящият случай.
54.
Предвид отговора, който според мен трябва да се даде на първия въпрос, (така преформулираният) втори въпрос остава изцяло теоретичен. Ако обаче Съдът (или запитващата юрисдикция, когато се върне към този въпрос) приеме, че защитата по член 9, параграф 1, буква в) от регламента е задействана, преформулираният въпрос очевидно може да стане актуален. Затова съвсем накратко ще изложа становището си по него.
55.
Дял Х от регламента съдържа подробни правила за компетентността и процедурата относно исковете, свързани с марките на Общността. Те несъмнено са уредени така, че да се прилагат във връзка с останалите приложими общностни правила за компетентността и за изпълнението на съдебни решения (
34
). В съответствие с концепцията за единния характер на марката на Общността се предвижда съдилищата за марките на Общността във всяка държава членка (
35
), когато са сезирани в съответствие с правилата за компетентност, изложени в член 93, параграфи 1—4, да бъдат компетентни да се произнасят относно нарушения, които са извършени или има риск да бъдат извършени на територията на която и да е държава членка (
36
). Целта на тази норма е да осигури на сезирания съд за марките на Общността необходимата извънтериториална компетентност, за да може той да предостави ефективна защита на притежателя на марката (
37
).
56.
Все пак регламентът ясно предвижда и възможността притежателят на марката да поиска да сезира съдилищата в конкретната държава членка, в която е извършено или има риск да бъде извършено нарушението (
38
), като в такива случаи компетентността на тези съдилища е изрично ограничена до „действия, извършени или за които има риск да бъдат извършени на територията на държавата членка, на която се намира този съд“ (
39
).
57.
Рядкост е, ако изобщо е допустимо, съдът да се произнася извън границите на необходимото. Когато нарушението на марката е ограничено само до една държава членка (в случая Австрия), по принцип е достатъчно съдебната забрана също да бъде ограничена само до тази държава членка. Не виждам в регламента пречка компетентният съд да постанови ограничено в този смисъл решение.
58.
Пак повтарям обаче, че анализът, който току що изложих, може да се приложи само ако вече е задействана предвидената от регламента защита.
Заключение
59.
С оглед на изложените по-горе съображения считам, че на преюдициалните въпроси на Oberster Gerichtshof, Австрия, трябва да се отговори по следния начин:
1)
Марката на Общността е защитена на цялата територия на Общността на основанието, че има „добра репутация в Общността“ по смисъла на член 9, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността, когато има такава репутация в съществена част от Общността. Въпросът какво в този смисъл е съществена част от Общността не зависи от националните граници, а трябва да се определя, като се вземат предвид всички релевантни обстоятелства по делото, и в частност i) потребителите на обхванатите от тази марка стоки или услуги, както и частта от тези потребители, на които марката е известна, и ii) важността на областта, в която марката има добра репутация, като важността се определя от фактори като географския обхват на областта, населението и икономическата ѝ значимост.
2)
Ето защо марка на Общността с добра репутация в област, която не е съществена част от Общността, не може да получи ограничена само до тази територия защита по силата на член 9, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94. Следователно при нарушение не може да се постанови забрана с ограничено само до тази територия действие.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	ОВ L 11, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146.
(
3
)	Директива на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 40, 1989 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 92), заменена наскоро (макар и без съществени изменения) с Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (кодифицирана версия) (ОВ L 299, стр. 25).
(
4
)	Вж. първите съображения от двата акта.
(
5
)	Вж. предложението за директива на Съвета относно марката на Общността (СОМ (80) 635, стр. 23, точка 1).
(
6
)	Вж. напр. точка 54 от Решение от 8 май 2008 г. по дело Eurohypo/СХВП (С-304/06 Р, Сборник, стр. I-3297), която се отнася до обхвата на абсолютните основания за отказ на регистрация на марка по член 7, параграф 1, букви б)—г) от регламента и член 3, параграф 1 от директивата, както и точка 22 от Решение от по дело Bovemij Verzekeringen (C-108/05, Recueil, стр. I-7605), в което са разгледани член 3, параграф 3 от директивата и член 7, параграф 3 от регламента.
(
7
)	Вж. третото съображение.
(
8
)	В точка 30 от Решение от 9 януари 2003 г. по дело Davidoff (C-292/00, Recueil, стр. I-389) Съдът тълкува член 5, параграф 2 като приложим и в случаите, в които стоките или услугите, обхванати от двете марки, са сходни или идентични.
(
9
)	Решение от 14 септември 1999 г. (C-375/97, Recueil, стр. I-5421).
(
10
)	Обосновката на този аспект от условието е изложена в точка 23 от решението, в която Съдът разяснява, че е необходимо да се докаже определена степен на известност сред потребителите на по-ранната марка, във връзка с която притежателят иска защита на правата си, за да се покаже, че тези потребители евентуално ще асоциират марката, за която се иска защита, с по-късната марка, за която притежателят на първата марка твърди, че нарушава правата му.
(
11
)	В „държава членка“ съгласно член 5, параграф 2 от директивата; в „Общността“ съгласно член 9, параграф 1, буква в) от регламента.
(
12
)	Точка 24.
(
13
)	Точка 25.
(
14
)	Точка 26.
(
15
)	Точка 27.
(
16
)	Точки 29 и 31.
(
17
)	Вж. точка 3 по-горе и съдебната практика, цитирана в бележка под линия 6.
(
18
)	Вж. точка 36 по-долу.
(
19
)	Вж. първо и второ съображение и член 1, параграф 2 от регламента.
(
20
)	Вж. първото съображение (курсивът e мой).
(
21
)	Относно приложимите критерии вж. Решение по дело General Motors, посочено в бележка под линия 9.
(
22
)	Точка 28.
(
23
)	Решение от 22 ноември 2007 г. по дело Nieto Nuño (C-328/06, Сборник, стр. I-10093).
(
24
)	Мислима е хипотезата, при която след проучване на съответните потребители националният съд може основателно да заключи, че добрата репутация в ограничена географска област все пак представлява „добра репутация в Общността“, доколкото съответните потребители се намират (по изключение) само в тази област. В този смисъл може да се допусне, че марка, която обхваща стоки, предназначени за производителите на шотландски полички, може да има добра репутация сред посочените потребители в Общността, които (вероятно) се намират само в (част от) една държава членка. Все пак смятам, че подобни случаи биха били редки.
(
25
)	Член 50, параграф 1, буква а) предвижда по същество отмяна на марката на Общността, ако тя не е била предмет на реално използване в Общността през непрекъснат период от пет години.
(
26
)	Решение от 28 февруари 2007 г. (преписка R 1209/2005-1).
(
27
)	Дело Reno Schuhcentrum/СХВП (T-173/07), в момента висящо пред Първоинстанционния съд.
(
28
)	Вж. бележка под линия 4.
(
29
)	Вж. предложението за Първа директива на Съвета за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (СОМ (80) 635), стр. 1, точка 3: „Предложението за регламент преследва същите цели като директивата, но по различен начин […].“ [неофициален превод]
(
30
)	Вж. точки 3 и 29 по-горе и бележки под линия 19 и 20.
(
31
)	Вж. анализа на първия въпрос.
(
32
)	В действителност PAGO явно притежава национална марка за своя продукт. Една от неразгаданите мистерии на настоящото преюдициално запитване, в която обаче аз няма да се задълбочавам, е защо производството пред националните юрисдикции е основано на притежаваната от PAGO марка на Общността вместо на националната му марка.
(
33
)	Защитата на правата, предоставени от член 9, параграф 1, букви а) и б), не изисква да се докаже, че марката се ползва с „добра репутация в Общността“.
(
34
)	Вж. раздел 1 от дял Х, чиято единствена разпоредба пряко препраща към Конвенцията относно компетентността и изпълнението на съдебните решения по граждански и търговски дела, подписана в Брюксел на 27 септември 1968 г. (наричана по-нататък „Брюкселската конвенция“). Консолидиран текст на Брюкселската конвенция съгласно измененията с последвалите четири конвенции за присъединяване е публикуван в ОВ С 27, 1998 г., стр. 1 (Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 10, стр. 3). Брюкселската конвенция в момента е заместена от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела („Регламент Брюксел“) (ОВ L 12, 2001 г., стр. 1.; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74). Съгласно член 299 ЕО Дания и някои особени територии са изключени от обхвата на Регламент Брюксел.
(
35
)	Определени в съответствие с член 91 от регламента.
(
36
)	Вж. член 94, параграф 1 и (относно временните и обезпечителните мерки) член 99, параграф 2 от регламента.
(
37
)	Вж. петнадесето съображение от регламента, което гласи, че е необходимо решенията относно валидността и нарушението на марките на Общността да имат действие и да се прилагат в цялата Общност. Вж. също точки 25 и 33 от Решение от 14 декември 2006 г. по дело Nokia (C-316/05, Recueil, стр. I-12083), в които се акцентира върху необходимостта защитата на марката на Общността да бъде еднаква на цялата територия на Общността.
(
38
)	Вж. член 93, параграф 5 от регламента.
(
39
)	Член 94, параграф 2 от регламента.