Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
MANUEL
CAMPOS
SÁNCHEZ‑BORDONA
prednesené
29. januára
2026(1)
Vec C‑98/24 [Koda](i)
za účasti:
A. K.,
R. K.,
R. F. von K.‑K,
L. P.
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
notár
ako
súdny
komisár
Obvodního
soudu
pro
Prahu
1
(Obvodný
súd
Praha
1,
Česká
republika)]
„ Prejudiciálne
konanie – Justičná
spolupráca v občianskych
veciach – Nariadenie
(EÚ)
č. 650/2012 – Pojem
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti – Dedičská
zmluva – Záväzné
účinky
dedičskej
zmluvy – Vyhlásenie o vydedení – Spôsobilosť
osoby,
ktorá
robí
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti – Rozhodné
právo – Zmena
rozhodného
práva – Prechodné
ustanovenia “
1.        Prejednávaný
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
týka
výkladu
nariadenia
(EÚ) č. 650/2012(2).
Jeho
predmetom
je
určenie,
kto
sú
dedičia
po
osobe,
ktorá
uskutočnila
viaceré
právne
úkony
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti, a to
pred
dátumom,
keď
sa
toto
nariadenie
začalo v celom
rozsahu
uplatňovať, a po
tomto
dátume.
2.        Tento
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
podal
notár
so
sídlom v Českej
republike,
ktorý
ho – ako
sám
uvádza(3) – podáva v postavení
súdneho
komisára
povereného
súdom
príslušným v dedičských
veciach.
I.      Právny rámec
A.      Právo Únie. Nariadenie č. 650/2012
3.        Článok 3,
nazvaný
„Vymedzenie
pojmov“, v odseku
1
stanovuje:
„Na
účely
tohto
nariadenia:
…
b)      ‚dedičská
zmluva‘
je
zmluva
vrátane
zmluvy
vyplývajúcej
zo
vzájomných
závetov,
ktorou
sa s protiplnením
alebo
bez
protiplnenia
vytvárajú,
menia
alebo
rušia
práva k budúcemu
dedičstvu
jednej
alebo
viacerých
osôb,
ktoré
sú
zmluvnými
stranami;
c)      ‚spoločný
závet‘
je
závet,
ktorý
spísali
dve
alebo
viaceré
osoby v jednej
listine;
d)      ‚právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti‘
je
závet,
spoločný
závet
alebo
dedičská
zmluva;
…“
4.        Článok 3 s názvom
„Vymedzenie
pojmov“ v odseku
2
stanovuje:
„Na
účely
tohto
nariadenia
je
‚súd‘
akýkoľvek
justičný
orgán,
iný
orgán a príslušník
právnického
povolania,
ktorý
má
právomoc v dedičských
veciach,
vykonáva
funkcie
justičného
orgánu
alebo
koná
na
základe
poverenia
justičného
orgánu
alebo
pod
kontrolou
justičného
orgánu,
pokiaľ
tento
iný
orgán a príslušník
právnického
povolania
poskytuje
záruky
nestrannosti a dodržania
práva
všetkých
účastníkov
na
vypočutie a pokiaľ
jeho
rozhodnutia
podľa
právneho
poriadku
členského
štátu, v ktorom
koná:
a)      môžu
byť
napadnuté
opravným
prostriedkom
podaným
justičnému
orgánu
alebo
preskúmané
týmto
orgánom
a
b)      majú
podobnú
právnu
silu a účinky
ako
rozhodnutie
justičného
orgánu v rovnakej
veci.
…“
5.        Článok 21,
nazvaný
„Všeobecné
pravidlo“, v odseku
1
uvádza:
„Ak
nie
je v tomto
nariadení
ustanovené
inak,
rozhodným
právom
vo
veci
celého
dedičstva
je
právny
poriadok
štátu, v ktorom
mal
zosnulý
obvyklý
pobyt v čase
smrti.“
6.        Článok 22 s názvom
„Voľba
práva“ v odseku
1
stanovuje:
„Osoba
si
môže
za
rozhodné
právo,
ktorým
sa
bude
spravovať
dedenie
jej
celého
dedičstva,
zvoliť
právny
poriadok
štátu,
ktorého
je v čase
voľby
alebo
úmrtia
štátnym
príslušníkom.
…“
7.        V súlade s článkom 25 s názvom
„Dedičská
zmluva“:
„…
2.      Dedičská
zmluva,
ktorá
sa
týka
dedenia
po
niekoľkých
osobách,
je
prípustná
iba
vtedy,
ak
je
prípustná
podľa
všetkých
právnych
poriadkov,
ktorými
by
sa
podľa
tohto
nariadenia
spravovalo
dedenie
po
všetkých
týchto
osobách v prípade
ich
smrti v deň,
keď
bola
táto
dedičská
zmluva
uzavretá.
Hmotnoprávna
platnosť a záväzné
účinky
medzi
stranami
vrátane
podmienok
zrušenia
dedičskej
zmluvy,
ktorá
je
prípustná
podľa
prvého
pododseku,
sa
spravujú
tým z právnych
poriadkov
uvedených v prvom
pododseku, s ktorým
má
najužšiu
väzbu.
3.      Bez
ohľadu
na
odseky
1 a 2
si
strany
za
podmienok
stanovených v článku 22
môžu
za
rozhodné
právo
pre
dedičskú
zmluvu,
ktorým
sa
bude
spravovať
jej
prípustnosť,
hmotnoprávna
platnosť a záväzné
účinky
medzi
stranami
vrátane
podmienok
zrušenia,
zvoliť
právny
poriadok,
ktorý
by
si
podľa
uvedeného
článku
mohol
zvoliť
zosnulý
alebo
jeden
zo
zosnulých, o ktorých
dedičstvo
ide.“
8.        Článok 26,
nazvaný
„Hmotnoprávna
platnosť
právnych
úkonov
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti“,
znie:
„1.      Na
účely článkov 24 a 25
sú
pre
hmotnoprávnu
platnosť
rozhodujúce
tieto
skutočnosti:
a)      spôsobilosť
osoby,
ktorá
robí
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti,
na
takýto
úkon;
b)      osobitné
dôvody, v dôsledku
ktorých
ho
osoba,
ktorá
robí
právny
úkon,
nemôže
urobiť v prospech
určitých
osôb
alebo v dôsledku
ktorých
určitá
osoba
nemôže
dediť
majetok
po
osobe,
ktorá
robí
právny
úkon;
…
2.      Ak
je
osoba
spôsobilá
nakladať s majetkom
pre
prípad
smrti
podľa
rozhodného
práva
podľa článku 24
alebo článku 25,
následná
zmena
rozhodného
práva
nemá
vplyv
na
jej
spôsobilosť
zmeniť
alebo
odvolať
takýto
právny
úkon.“
9.        V zmysle článku 83 s názvom
„Prechodné
ustanovenia“:
„1.      Toto
nariadenie
sa
vzťahuje
na
dedenie
po
osobách,
ktoré
zomreli
17. augusta
2015
alebo
neskôr.
…
3.      Právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
urobený
pred
17. augustom
2015 je
prípustný a platný z hmotnoprávneho a formálneho
hľadiska,
pokiaľ
spĺňa
podmienky
stanovené v kapitole III alebo
pokiaľ
je
prípustný a platný z hmotnoprávneho a formálneho
hľadiska
podľa
noriem
medzinárodného
práva
súkromného,
ktoré
boli
platné v čase
urobenia
právneho
úkonu v štáte, v ktorom
mal
zosnulý
obvyklý
pobyt,
alebo v ktoromkoľvek
inom
štáte,
ktorého
bol
štátnym
príslušníkom,
alebo v členskom
štáte
orgánu
konajúceho v dedičskej
veci.
4.      Ak
bol
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
urobený
pred
17. augustom
2015 v súlade s právnym
poriadkom,
ktorý
by
si
zosnulý
bol
býval
mohol
zvoliť v súlade s týmto
nariadením,
tento
právny
poriadok
sa
považuje
za
právny
poriadok
zvolený
za
rozhodné
právo
pre
dedenie.“
10.      Článok 84,
nazvaný
„Nadobudnutie
účinnosti“,
stanovuje:
„Toto
nariadenie
nadobúda
účinnosť
dvadsiatym
dňom
po
jeho
uverejnení v Úradnom
vestníku
Európskej
únie.
Uplatňuje
sa
od
17. augusta
2015
okrem článkov 77 a 78,
ktoré
sa
uplatňujú
od
16. novembra
2014, a článkov 79,
80 a 81,
ktoré
sa
uplatňujú
od
5. júla
2012.“
B.      České právo
11.      Právomoc
notárov
konať
ako
súdni
komisári v dedičských
konaniach
upravuje
zákon č. 292/2013
Sb., o zvláštních
řízeních
soudních(4).
Relevantné
sú
najmä § 100
až
105,
113,
123,
138,
168
až
170 a 185
tohto
zákona.
12.      Zákon č. 89/2012
Sb.,
občanský
zákoník,(5) stanovuje,
že
právnymi
úkonmi
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti v užšom
zmysle
slova
sú
dedičská
zmluva,
závet
alebo
dodatok
(§ 1491).
Spoločný
závet
je
výslovne
zakázaný
(§ 1496).
II.    Skutkový stav, dedičské konanie a prejudiciálne otázky
13.      L. K.,
poručiteľ v predmetnej
dedičskej
veci,
zomrel
24. augusta
2022 v Českej
republike,
kde
mal
obvyklý
pobyt.
14.      L. K. mal v čase
svojej
smrti
dvojaké – nemecké a české – štátne
občianstvo a bol
vdovec.(6) Mal
dve
dcéry
(E. D. a N. K.) a troch
vnukov
(A. K.,
R. K. a R. F. von
K.‑K.),
ktorí
sú
deťmi N. K.
15.      Podľa
informácií
obsiahnutých v spise L. K. uskutočnil
nižšie
uvedené
právne
úkony
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti:
–        dňa
2. novembra
1999
pred
nemeckým
notárom
vyhotovil
spolu
so
svojou
manželkou
„gemeinschaftliches
Testament“(7) podľa
Bürgerliches
Gesetzbuch
(nemecký
Občiansky
zákonník,
ďalej
len
„BGB“).(8) Táto
forma
závetu
je
známa
ako
„berlínsky
závet“.
Závet z 2. novembra
1999
bol
čiastočne
zmenený
spoločným
vyhlásením
manželov
uskutočneným 8. februára
2001
pred
tým
istým
notárom;
–        dňa
23. júna
2015
vyhotovil
pred
notárom
so
sídlom v Českej
republike
vyhlásenie o vydedení
(vo
forme
notárskej
zápisnice);(9)
–        dňa
20. decembra
2017
vyhotovil
vo
forme
verejnej
listiny
pred
iným
notárom
so
sídlom v Českej
republike
závet, v ktorom
určil L. P. za
dedičku.
Súčasťou
tohto
(nového)
závetu
bola
voľba
rozhodného
práva
pre
dedenie v zmysle
článku 22
ods. 1
nariadenia
č. 650/2012, a to v prospech
českého
práva.
16.      Po
začatí
dedičského
konania
právny
zástupca N. K. (jednej z dcér L. K.) a A. K., R. K. a R. F. von
K.‑K. (vnukov L. K.)
uviedol,
že
závet,
ktorý
2. novembra
1999
vyhotovili
poručiteľ a jeho
manželka,
je
platným
prejavom
poslednej
spoločnej
vôle
vyhotoveným v súlade s nemeckým
právom.(10)
17.      Obvodní
soud
pro
Prahu
1
(Obvodný
súd
Praha
1,
Česká
republika)
uznesením
37
D
227/2022‑118
rozhodol,
že:
–        české
súdy
majú
právomoc
konať v dedičskej
veci
podľa
článku 4
nariadenia
č. 650/2012,
–        právom,
ktorým
sa
riadi
dedičstvo
ako
celok,
je
podľa
článku 22
ods. 1
nariadenia
č. 650/2012
české
právo,
–        v dedičskom
konaní
sa
bude
pokračovať
len s L. P. ako
jedinou
dedičkou
poručiteľa
podľa
závetu
vyhotoveného
20. decembra
2017.
18.      N. K. (dcéra
poručiteľa) a A. K., R. K. a R. F. von
K.‑K. (vnuci
poručiteľa)
podali
odvolanie
proti
uzneseniu
37
D
227/2022‑118.
19.      Městský
soud v Praze
(Mestský
súd
Praha,
Česká
republika) v odvolacom
konaní
potvrdil
napadnuté
uznesenie v časti
týkajúcej
sa
vylúčenia N. K. (dcéry
poručiteľa) z dedičského
konania,
ale v zostávajúcej
časti
ho
zrušil a vrátil
vec
súdu
prvého
stupňa
na
ďalšie
konanie, a to
za
týchto
podmienok:
–        podľa článku 26 ods. 2
nariadenia č. 650/2012,
ak
je
osoba
spôsobilá
nakladať s majetkom
pre
prípad
smrti
podľa
rozhodného
práva
podľa
článku 24
alebo
článku 25
nariadenia č. 650/2012,
následná
zmena
rozhodného
práva
nemá
vplyv
na
jej
spôsobilosť
zmeniť
alebo
odvolať
takýto
právny
úkon,
–        z uvedeného
predpokladu
vyplýva,
že
spôsobilosť
(právna
možnosť) L. K. zmeniť
alebo
odvolať
časť
„berlínskeho
závetu“,
ktorou
pre
prípad,
že
jeho
manželka
zomrie
skôr,
určil
za
svojich
dedičov
svojich
vnukov,
sa
nevyhnutne
riadi
nemeckým
právom
ako
„zvoleným“
rozhodným
právom,
ktorým
sa
riadi
dedičstvo
ako
celok,
na
základe článku 83 ods. 4
nariadenia č. 650/2012,
–        ak
bol
poručiteľ
spôsobilý
vyhotoviť
dedičskú
zmluvu
podľa
nemeckého
práva,
tiež
bol
oprávnený
ju
kedykoľvek
zmeniť
alebo
odvolať
podľa
toho
istého
práva.
Toto
oprávnenie
možno
vykonať
bez
ohľadu
na
ustanovenia
rozhodného
práva,
ktorým
sa
riadi
dedičstvo
ako
celok, v čase
zmeny
alebo
odvolania,
teda bez
ohľadu
na
české
právo,
ktoré
si
poručiteľ
zvolil
neskôr,
–        skutočnosť,
že
české
právo
nielenže
poručiteľovi
nebránilo
odvolať
ustanovenie
dedičov
vykonané v „berlínskom
závete“,
ale
umožňovalo
mu
urobiť
to
bez
akýchkoľvek
obmedzení,
nemá
nijaký
vplyv
na
uplatniteľnosť
nemeckého
práva
(na
účely
zmeny
alebo
odvolania
tohto
závetu),
–        súd
prvého
stupňa
teda
po
preukázaní
obsahu
nemeckého
práva
mal
zistiť,
či a prípadne
za
akých
podmienok
možno
podľa
nemeckého
práva
vylúčiť
účinky
tej
časti
dedičskej
zmluvy
manželov, v ktorej
poručiteľ
určil
ako
dedičov
vnukov A. K., R. K. a R. F. von
K.‑K.,
–        až
po
vyriešení
uvedenej
otázky
bude
možné
rozhodnúť,
či
neskoršie
právne
úkony
poručiteľa
(vyhlásenie o vydedení z 23. júna
2015 a závet z 20. decembra
2017)
umožňujú
vyriešiť
spor
medzi
dedičkou
určenou v závete z 20. decembra
2017 a vnukmi L. K.
20.      Za
týchto
okolností
notár,
ktorý
koná
ako
súdny
komisár
Obvodního
soudu
pro
Prahu
1
(Obvodný
súd
Praha
1),
predkladá
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Má
sa
ustanovenie
článku 83
ods. 3 a 4
nariadenia
č. 650/2012 v spojení s článkom 3
ods. 1 písm. d)
nariadenia
č. 650/2012
vykladať v tom
zmysle,
že
pojem
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
zahŕňa
aj
vyhlásenie o vydedení?
2.      V prípade
kladnej
odpovede
na
prvú
otázku,
má
sa
článok 83
ods. 4
nariadenia
č. 650/2012
vykladať v tom
zmysle,
že
ak
poručiteľ
pred
17. augustom
2015
vykonal
viacero
právnych
úkonov
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti,
ktoré
boli v súlade s právom
štátu,
ktoré
by
si
poručiteľ
mohol
zvoliť v súlade s nariadením
č. 650/2012,
je
právom,
ktoré
sa
považuje
za
zvolené
rozhodné
právo
pre
dedenie,
právo, v súlade s ktorým
poručiteľ
naposledy
pred
17. augustom
2015
vykonal
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti?
3.      Má
sa
článok 26
ods. 2
nariadenia
č. 650/2012
vykladať v tom
zmysle,
že
ak
bol
poručiteľ
obmedzený v spôsobilosti
vykonať
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti,
ku
ktorému
došlo
pred
17. augustom
2015 v súlade s právom,
ktorým
sa
riadilo
jeho
dedičstvo
ako
celok, a ak v dôsledku
následnej
zmeny
tohto
práva
došlo k zmenám
podmienok
výkonu
jeho
spôsobilosti
na
tento
právny
úkon,
je
poručiteľ
naďalej
obmedzený
vo
svojej
spôsobilosti
vykonať
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti v súlade s právom,
ktoré
by
sa
uplatnilo
na
dedenie
po
tomto
poručiteľovi v prípade
jeho
smrti
ku
dňu
uzavretia
dedičskej
zmluvy, a to
bez
ohľadu
na
to,
že
podľa
práva,
ktorým
sa
riadi
jeho
dedičstvo
ako
celok v čase
jeho
smrti,
bol
poručiteľ
oprávnený
dedičskú
zmluvu
zrušiť
(odvolať
alebo
zmeniť)?“
III. Konanie na Súdnom dvore
21.      Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
bol
doručený
do
kancelárie
Súdneho
dvora
6. februára
2024.
22.      Písomné
pripomienky
predložili L. P. a spoločne A. K., R. K. a R. F. von
K.‑K.,
ako
aj
česká a poľská
vláda a Komisia.
23.      Súdny
dvor
požiadal
českú
vládu o objasnenie
určitých
aspektov
právnej
úpravy
uplatniteľnej
na
notárov,
ktorí
konajú
ako
súdni
komisári v dedičských
konaniach.
Odpoveď
českej
vlády
bola
doručená
10. októbra
2025.
24.      Na
pojednávaní,
ktoré
sa
konalo
20. novembra
2025,
sa
zúčastnili L. P. a spoločne A. K., R. K. a R. F. von
K.‑K.,
ako
aj
česká a nemecká
vláda a Komisia.
IV.    Analýza
A.      Prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania
25.      V konaní
začatom v Českej
republike,
ktoré
sa
týka
dedenia
po L. K.,
je
úlohou
notára,
ktorý
bol
poverený
vykonávať
funkcie
súdneho
komisára,
určiť
dedičov
zosnulého.
26.      V zásade
nič
nebráni
tomu,
aby
bol
notár,
ktorý
koná
na
základe
poverenia
justičného
orgánu
alebo
pod
jeho
kontrolou,
považovaný
za
„súd“ v zmysle článku 3 ods. 2
nariadenia č. 650/2012.
27.      Splnenie
podmienok
stanovených v článku 3 ods. 2
nariadenia č. 650/2012
však
samo
osebe
nestačí
na
to,
aby
notár
mohol
podať
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
podľa článku 267 ZFEÚ.(11)
28.      Pojem
„súdny
orgán“
uvedený v článku 267 ZFEÚ vyžaduje
samostatné
preskúmanie
všetkých
takých
skutočností,
akými
sú
jeho
právny
základ,
jeho
trvalá
povaha,
záväzný
charakter
jeho
právnych
aktov,
kontradiktórna
povaha
konania,
uplatnenie
právnych
predpisov
orgánom,
ako
aj
jeho
nezávislosť.(12)
29.      V písomnej
časti
konania
na
Súdnom
dvore
neboli
formálne
vznesené
námietky
proti
prípustnosti
tohto
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania.(13) Notár,
ktorý
ho
podal,
vopred
uviedol,
že
podľa
jeho
názoru
je
oprávnený
podať
tento
návrh.(14)
30.      Počas
ústnej
časti
prejudiciálneho
konania
sa
naopak
uskutočnila
diskusia
týkajúca
sa
tejto
otázky s ohľadom
na
judikatúru
Súdneho
dvora
na
jednej
strane a Ústavního
soudu
(Ústavný
súd,
Česká
republika)
na
druhej
strane.
1.      Judikatúra Súdneho dvora
31.      V rozsudku Komisia/Česká republika, vydanom v konaní o nesplnení povinnosti týkajúcom sa porušenia článku 49 ZFEÚ,(15) Súdny
dvor
preskúmal
funkcie
vykonávané
notármi v Českej
republike.
32.      Podrobne
analyzoval
najmä
právomoci
notárov v dedičských
konaniach a dôvody,
pre
ktoré
sa
tieto
právomoci
vykonávajú
na
základe
konsenzu.(16)
33.      Na
základe
tohto
preskúmania
Súdny
dvor
konštatoval,
že
uvedené
právomoci
nemožno
považovať
za
priamy a špecifický
prejav
výkonu
verejnej
moci.(17)
34.      Už
teraz
poznamenávam,
že
toto
konštatovanie
by
samo
osebe
stačilo
na
vyriešenie
diskusie o prípustnosti
návrhu:
ak
notár,
ktorý
koná v tomto
dedičskom
konaní,
nevykonáva
funkcie
verejnej
moci,
je
sotva
možné
uznať
ho
za
súdny
orgán,
ktorý
sa
prirodzene
podieľa
na
výkone
verejnej
moci.
2.      Stanovisko Ústavního soudu
35.      Ústavní
soud
(Ústavný
súd)
odmietol
aktívnu
legitimáciu
„kvázsúdnych subjektov“
(notárov,
ktorí
konajú v postavení
súdneho
komisára v dedičských
konaniach)
na
podanie
návrhu
na
určenie
rozporu
zákona s ústavným
poriadkom
podľa článku 95 ods. 2
Ústavy
České
republiky.(18)
36.      Ústavní
soud
(Ústavný
súd)
vo
svojom
uznesení
zo
17. septembra
2025
(bod 9)
zdôrazňuje
zásadné
rozdiely
medzi
právnou
ochranou
poskytovanou
„súdmi“ a právnou
ochranou
poskytovanou
„inými
osobami“,
ako
sú
súdni
komisári.
37.      Podľa
názoru
Ústavního
soudu
(Ústavný
súd):
„…
notárom
chýbajú
základné
atribúty
pripisované
súdom.
Notári
najmä
nepožívajú
taký
vysoký
štandard
nezávislosti
ako
súdy,
môžu
byť
odvolaní
ministrom
spravodlivosti a nevzťahuje
sa
na
nich
taká
široká
nezlučiteľnosť
funkcií
ako
na
sudcov, a to
najmä
vo
vzťahu k ostatným
zložkám
moci“.(19)
38.      V diskusii o prípustnosti,
ktorá
sa
uskutočnila
na
pojednávaní,
všetci
účastníci
konania
okrem
Komisie
uviedli,
že
uznesenie
Ústavního
soudu
(Ústavný
súd)
nie
je
relevantné
pre
posúdenie,
či
sú
splnené
požiadavky,
ktorými
sa
vyznačuje
„súdny
orgán“
na
účely článku 267 ZFEÚ.
39.      Súhlasím
však s Komisiou v tom,
že
aj
keď
bolo
uznesenie
Ústavního
soudu
vydané v inom
kontexte,
objasňuje
právnu
úpravu
uplatniteľnú
na
notárov,
ktorí
konajú
ako
súdni
komisári v dedičských
konaniach.
3.      Posúdenie
40.      Z dôvodov,
ktoré
vysvetlím
nižšie,
sa
domnievam,
že
nielen
záruky,
ale
aj
rozhodovacie
právomoci,
ktoré
český
právny
poriadok
priznáva
notárom,
ktorí
konajú
ako
súdni
komisári,
sa
podstatne
líšia
od
tých,
ktorými
sa
vyznačuje
„súdna
funkcia“
sudcov.
a)      Záruky
41.      Pokiaľ
ide o záruky
nezávislosti a neodvolateľnosti,
ktoré
sa
vzťahujú
na
notárov,
česká
vláda
uviedla,
že
vymenovanie
súdneho
komisára
zodpovedného
za
každú
dedičskú
vec
sa
vykonáva
podľa
vopred
stanoveného
harmonogramu a v súlade s vopred
stanovenými
kritériami,
ktoré
zaručujú
spravodlivé a predvídateľné
rozdelenie
vecí.(20)
42.      Pokiaľ
ide o uznesenie
Ústavního
soudu
(Ústavný
súd),
česká
vláda
na
pojednávaní
uviedla,
že
na
jednej
strane
sa
záruky
nezávislosti a neodvolateľnosti
súdneho
orgánu
na
účely
vnútroštátneho
ústavného
práva
vykladajú
prísnejšie,
než
to
vyžaduje článok 267 ZFEÚ.
Na
druhej
strane
zdôraznila,
že
na
notárov
sa
vzťahujú
záruky
neodvolateľnosti,
ktoré
sú v podstate
porovnateľné
so
zárukami
sudcov.
Diskusia
sa
zamerala
najmä
na
právomoci
odvolať
sudcov a notárov
udelené
ministrovi
spravodlivosti,
ktoré
sú
údajne
prísne
obmedzené
na
výnimočné
prípady,
ktoré
sú
vopred
stanovené
zákonom.(21)
43.      V uznesení
Ústavního
soudu
(Ústavný
súd)
sa
však
zdôrazňuje,
že
minister
môže
rozhodnúť o odvolaní
notára a že
notár
nepožíva
rovnakú
úroveň
nezávislosti
ako
súdy,
práve s cieľom
odlíšiť
právnu
úpravu
uplatniteľnú
na
notárov
od
právnej
úpravy,
ktorá
sa
vzťahuje
na
súdy.(22)
44.      Okrem
vyššie
uvedeného
je
potrebné
rozlišovať
medzi
právomocami
(ministra)
odvolať
notárov
vo
všeobecnosti a prípadmi
zrušenia
poverenia
notára
určeného
za
súdneho
komisára
(príslušným
súdom) v konkrétnom
dedičskom
konaní.
45.      V súvislosti s touto
poslednou
uvedenou
okolnosťou
česká
vláda v odpovedi
na
otázku
Súdneho
dvora
uviedla,
že
súd
príslušný v dedičských
veciach
si
ponecháva
právomoc
zrušiť
poverenie
takto
určeného
notára
„pre
pochybenie“(23), ktorého sa dopustil pri výkone svojej funkcie. K tomuto
pochybeniu
„môže
konkrétne
dôjsť,
keď
existuje
nebezpečenstvo,
že o veci
sa
nerozhodne v primeranom
čase“.(24)
46.      Tento
dôvod
odvolania,
ktorý
je
stanovený v českom
zákone č. 292/2013(25),
potvrdzuje,
že
notár
ako
súdny
komisár
nemá
štatút
neodvolateľnosti,
aký
má
súd.
47.      Za
týchto
podmienok
notári,
ktorí
konajú
ako
súdni
komisári v dedičských
konaniach v Českej
republike,
nepožívajú
záruky
nezávislosti a neodvolateľnosti
porovnateľné
so
zárukami,
ktoré
sa
spravidla
priznávajú
sudcom.
Ustanovenie § 104 ods. 1
zákona č. 292/2013
potvrdzuje,
že
súdni
komisári
konajú
pod
vedením a kontrolou
príslušného
súdu,
ktorý
je
naďalej
„primárne
zodpovedný“
za
konanie.
b)      Právomoci rozhodovať spory
48.      Pokiaľ
ide o rozhodovacie
právomoci
priznané
notárom v dedičských
veciach,
treba
odlíšiť
dve
situácie:
–        ak
sa
spor
týka
iba
právneho
posúdenia
(a skutkové
okolnosti
nie
sú
sporné),
notárovi
prináleží
vyriešiť
túto
„právnu
otázku“,
–        ak
sa
spor
vzťahuje
na
skutkové
okolnosti,
ktoré
účastníci
konania
spochybňujú,
notár
nemá
právomoc
rozhodnúť a musí
ich
vyzvať,
aby
sa
obrátili
na
príslušný
súd.
49.      Odlíšenie
rozhodovacích
právomocí
podľa
toho,
či
ide o skutkové
alebo
právne
otázky,
je
podľa
môjho
názoru
ďalšou
okolnosťou,
ktorá
svedčí o tom,
že
notár
ako
súdny
komisár
má
obmedzenejšiu
právomoc
posudzovať a rozhodovať,
než
aká
vo
všeobecnosti
prináleží
skutočnému
sudcovi.
50.      Preto
napriek
opačnému
názoru,
ktorý
vyjadrila
česká
vláda,
považujem
za
ťažké
odmietnuť
relevantnosť
konštatovaní,
ktoré
Súdny
dvor
uviedol v rozsudku
Komisia/Česká
republika:
právomoc
notárov
sa
vykonáva
výlučne
na
základe
konsenzu.
51.      Hoci
je
pravda,
že v uvedenej
veci
sa
preskúmanie
vykonalo s cieľom
posúdiť
možné
porušenie článku 49 ZFEÚ,
rozhodnutie
Súdneho
dvora
je
relevantné
pre
vylúčenie
„výkonu
súdnej
funkcie“
podľa článku 267 ZFEÚ.
52.      Podľa
Súdneho
dvora,
„ak…
nemá
vnútroštátny
orgán o spore
rozhodnúť,
aj
keď
spĺňa
ostatné
podmienky
stanovené v judikatúre
Súdneho
dvora,
nemožno
ho
považovať
za
orgán
vykonávajúci
súdnu
funkciu“.(26)
c)      Predbežný záver
53.      Stručne
povedané,
zastávam
názor,
že
notár,
ktorý
koná
ako
súdny
komisár v dedičskom
konaní,
nemá
postavenie
„súdneho
orgánu“ v zmysle článku 267 ZFEÚ.
54.      Riešenie,
ktoré
navrhujem,
neohrozuje
účinnosť
mechanizmu
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
stanoveného v článku 267 ZFEÚ a jednotnosť
výkladu
práva
Únie,
ktoré
má
tento
článok
zachovať.
55.      Dosiahnutie
týchto
cieľov
sa v každom
prípade
zaručuje
prostredníctvom
možnosti
podať
opravné
prostriedky
na
súde
proti
rozhodnutiam
notára,
ktorý
síce
môže
mať
postavenie
„súdu“
podľa
nariadenia č. 650/2012,
ale
nespĺňa
podmienky
na
to,
aby
bol
zároveň
považovaný
za
„súdny
orgán“
na
účely článku 267 ZFEÚ.(27) V rámci
konaní o týchto
opravných
prostriedkoch
súdy,
ktoré
postupne
rozhodujú o veci,
môžu
predložiť
Súdnemu
dvoru
otázku
týkajúcu
sa
výkladu
práva
Únie.
56.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
sa
domnievam,
že
je
potrebné
rozhodnúť,
že
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
je
neprípustný.
Pre
prípad,
že
by
Súdny
dvor s týmto
názorom
nesúhlasil,
však
navrhnem
odpoveď
na
položené
otázky.
B.      Vecné posúdenie
57.      Najprv
je
potrebné
určiť,
či
sa
poručiteľ,
ktorý v roku
1999
uzavrel
dedičskú
zmluvu v súlade s nemeckým
právom,
mohol
následne
odkloniť
od
obsahu
tejto
zmluvy
na
úkor
osôb
(svojich
vnukov),
ktoré v nej
boli
uvedené
ako
dedičia.
58.      Následné
konanie
poručiteľa
na
úkor
osôb,
ktoré v roku
1999
označil
za
dedičov,
sa
prejavilo
vyhotovením
vyhlásenia o ich
vydedení
(z roku
2015).
Neskôr
poručiteľ
vyhotovil
nový
závet
(v roku
2017), v ktorom
za
svojho
jediného
dediča
ustanovil
osobu,
ktorá
nebola
jeho
rodinným
príslušníkom.
59.      V prvej
prejudiciálnej
otázke
sa
žiada o objasnenie,
či
sa
nariadenie č. 650/2012
vzťahuje
na
vyhlásenia
vyjadrujúce
vôľu
L.K. vylúčiť
určité
osoby
spomedzi
svojich
dedičov.
60.      Ak
by
odpoveď
na
túto
prvú
otázku
bola
kladná,
vnútroštátny
orgán
sa
ešte
pýta:
–        ktoré
právo
sa
uplatní
na
dedičstvo L. K. ako
celok.
Vnútroštátny
orgán
si
nie
je
istý,
ako
určiť
toto
právo,
ak
po
sebe
nasledujúce
právne
úkony
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
boli
urobené
pred
dňom,
keď
sa
nariadenie
č. 650/2012
začalo v celom
rozsahu
uplatňovať, a riadia
sa
rôznymi
právnymi
poriadkami,
–        aký
význam
má
pri
riešení
sporu
pravidlo, z ktorého
vyplýva,
že
ak
je
osoba
spôsobilá
nakladať s majetkom
pre
prípad
smrti
podľa
rozhodného
práva
uplatniteľného v čase
vykonania
právneho
úkonu,
následná
zmena
rozhodného
práva
nemá
vplyv
na
jej
spôsobilosť
zmeniť
alebo
odvolať
vykonaný
právny
úkon.
1.      Právna úprava
61.      Skôr
než
sa
budem
zaoberať
týmito
otázkami,
považujem
za
vhodné
pripomenúť
niektoré
aspekty
právnej
úpravy
stanovenej
nariadením č. 650/2012
pre
dedenie,
ktoré
má
cezhraničné
dôsledky.
a)      Určenie rozhodného práva pre právne úkony nakladania s majetkom pre prípad smrti
62.      Podľa
nariadenia č. 650/2012
sa
môžu
uplatňovať
rôzne
právne
poriadky:
a)
na
dedenie
po
určitej
osobe a b)
na
právne
úkony
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
(resp.
na
konkrétne
aspekty
týchto
právnych
úkonov),
ktoré
urobila
tá
istá
osoba.
63.      Nariadenie č. 650/2012
stanovuje
všeobecné
pravidlo,
že
rozhodným
právom
vo
veci
celého
dedičstva
je
jeden
právny
poriadok.
Týmto
právnym
poriadkom
je
právny
poriadok
štátu, v ktorom
mal
zosnulý
obvyklý
pobyt v čase
smrti.(28) Alternatívne
umožňuje,
aby
si
zosnulý
zvolil
právny
poriadok
štátu,
ktorého
je v čase
voľby
alebo
úmrtia
štátnym
príslušníkom.(29)
64.      V záujme
zabezpečenia
právnej
istoty
osôb,
ktoré
chcú
vopred
naplánovať
dedenie
po
nich,(30) právnym
poriadkom,
ktorým
sa
spravuje
prípustnosť a hmotnoprávna
platnosť(31) týchto
jednotlivých
právnych
úkonov,
je:
–        ak
ide o iný
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
ako
dedičská
zmluva,
právny
poriadok,
ktorý
by
bol
rozhodným
právom
pre
dedenie,
ak
by
zosnulý
zomrel v deň,
keď
urobil
tento
právny
úkon
(„hypotetický
právny
poriadok“)(32) alebo,
ak
si
ho
zvolí,
právny
poriadok
štátu,
ktorého
štátnym
príslušníkom
bol v čase,
keď
urobil
tento
právny
úkon(33),
–        ak
ide o dedičské
zmluvy,
právna
úprava
je
odlišná
podľa
toho,
či
sa
dedičská
zmluva
týka
dedenia
len
po
jednej
osobe(34) alebo
po
viacerých
osobách(35).
b)      Časová uplatniteľnosť nariadenia č. 650/2012
65.      Podľa článku 83 ods. 1
nariadenia č. 650/2012
je
dňom,
od
ktorého
závisí
uplatnenie
tohto
nariadenia,
deň
úmrtia
zosnulého.
66.      Z uvedeného
ustanovenia a z článku 84
vo
vzájomnej
súvislosti
vyplýva,
že
nariadenie č. 650/2012
sa v celom
rozsahu
uplatňuje
na
dedenie
po
osobách,
ktoré
zomreli
17. augusta
2015
alebo
neskôr.
67.      Článok 83 ods. 3
nariadenia č. 650/2012
však
stanovuje
prechodný
režim
pre
dedenia, v prípade
ktorých
bol
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
urobený
pred
17. augustom
2015.
68.      Podľa článku 83 ods. 4
nariadenia č. 650/2012,
ak
bol
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
urobený
pred
17. augustom
2015 v súlade s právnym
poriadkom,
ktorý
by
si
zosnulý
bol
býval
mohol
zvoliť v súlade s týmto
nariadením,
tento
právny
poriadok
sa
považuje
za
právny
poriadok
zvolený
za
rozhodné
právo
pre
celé
dedičstvo.
2.      Prvá prejudiciálna otázka
69.      Vnútroštátny
orgán
sa
pýta,
či článok 83 ods. 3 a 4
nariadenia č. 650/2012 v spojení s článkom 3 ods. 1 písm. d)
tohto
nariadenia
možno
vykladať v tom
zmysle,
že
„pojem
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
zahŕňa
aj
vyhlásenie o vydedení“.
70.      V tejto
veci
je
uvedená
otázka
relevantná
pre
určenie,
či
vyhlásenie z 23. júna
2015,
ktorým L. K. vydedil
svojich
vnukov,
bolo
právnym
úkonom
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti.
71.      Kladná
odpoveď
by
znamenala,
že
uvedené
vyhlásenie
patrí
do
vecnej
pôsobnosti
nariadenia č. 650/2012.
Ak
je
to
tak,
podľa článku 83 ods. 3
sa
taký
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
musí
považovať
za
prípustný a platný,
pokiaľ
spĺňa
(formálne a hmotnoprávne)
podmienky
stanovené
kolíznymi
normami
–        stanovenými v kapitole III nariadenia č. 650/2012
alebo
–        platnými v štáte, v ktorom
mal
zosnulý
bydlisko v čase
vyhotovenia
vyhlásenia o vydedení,
alebo
–        platnými v ktoromkoľvek
zo
štátov,
ktorého
štátnym
príslušníkom
bola
osoba,
ktorá
urobila
právny
úkon, v čase
vyhotovenia
tohto
vyhlásenia.
72.      Kladná
odpoveď
by
tiež
viedla k uplatneniu
fikcie(36) voľby
rozhodného
práva
pre
celé
dedičstvo
(a nie
len
pre
vydedenie),
ktorú
stanovuje článok 83
ods. 4
nariadenia č. 650/2012
ako
prechodné
ustanovenie.
Zdá
sa,
že
vnútroštátny
orgán
sa
pýta
na
tento
druhý
rozmer:
od
toho,
ktorý
právny
poriadok
je
rozhodným
právnym
poriadkom,
závisí,
či L. K. bol
oprávnený
odvolať
obsah
dedičskej
zmluvy z 2. novembra
1999
(a tým
vydediť
svojich
vnukov).
73.      Z dôvodov,
ktoré
vysvetlím v súvislosti s druhou
prejudiciálnou
otázkou,
sa
domnievam,
že
za
okolností
prejednávanej
veci
by
nebolo
potrebné
použiť
prechodné
ustanovenie
obsiahnuté v článku 83
nariadenia č. 650/2012
na
určenie,
ktorým
právnym
poriadkom
sa
spravuje
celé
dedičstvo,
keďže
zosnulý
si
tento
právny
poriadok
výslovne
zvolil v závete z 20. decembra
2017.
Vzhľadom
na
to
by
tiež
nebolo
nevyhnutné
skúmať
pôsobnosť
pojmu
„právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti“
(a otázku,
či
vyhlásenie o vydedení
patrí
do
jeho
pôsobnosti),
ktorý
sa
nachádza v uvedenom v tomto
prechodnom
ustanovení.
74.      Túto
analýzu
však
vykonám
pre
prípad,
že
by
Súdny
dvor
zastával
iný
názor.
75.      V záujme
konzistentnosti
sa
pojem
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
musí
vykladať
rovnakým
spôsobom
všade,
kde
je v nariadení
č. 650/2012
použitý.
Na
zabezpečenie
tejto
konzistentnosti a v záujme
jednotného
chápania
textu
sú v článku 3 nariadenia č. 650/2012
vymedzené
viaceré
pojmy.
76.      V článku 3 ods. 1 písm. d)
nariadenia č. 650/2012
je
„právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti“
konkrétne
vymedzený
ako
„závet,
spoločný
závet
alebo
dedičská
zmluva“.
Vyhlásenie o vydedení v ňom
nie
je
výslovne
uvedené.
77.      Je
potrebné
objasniť,
či
vyhlásenie o vydedení
napriek
tomu,
že v spomenutom
ustanovení
nie
je
výslovne
uvedené,
spadá
pod
pojem
„právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti“,
čo
si
vyžaduje
výklad
druhého
uvedeného
pojmu.
Keďže
sa
výslovne
neodkazuje
na
právne
poriadky
členských
štátov,
tento
výklad
bude
autonómny.(37)
78.      Výpočet
obsiahnutý v článku 3 ods. 1
nariadenia č. 650/2012
je v zásade
vyčerpávajúci.
Analýza
jeho
obsahu
však
umožňuje
tvrdiť,
že
pojem
vymedzený v písmene
d)
tohto
článku
sa
vzťahuje
na
formálnu, a nie
hmotnoprávnu
povahu
príslušného
právneho
úkonu
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
(či
už
ide o závet,
spoločný
závet
alebo
dedičskú
zmluvu).
79.      Hoci
je
pravda,
že v článku 3 ods. 1
nariadenia č. 650/2012
nie
je
uvedené
vyhlásenie o vydedení,
nespomína
sa v ňom
ani – aby
som
uviedol
niektoré z právnych
úkonov
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti,
ktoré
sú
typické
vzhľadom
na
svoj
obsah – ustanovenie
dediča
alebo
ustanovenie
odkazovníka.
80.      Domnievam
sa,
že z tohto
hmotnoprávneho
hľadiska
má
byť
výklad
pojmu
„právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti“
široký,
aby
odrážal
zámer
týkajúci
sa
rozsiahleho
uplatňovania
nariadenia č. 650/2012,
ktorý
je
vyjadrený v článku 3 ods. 1 písm. a) a v odôvodnení
9(38) tohto
nariadenia a ktorý
je v súlade s jeho
cieľmi(39).
81.      V tomto
zmysle
súhlasím s názorom
Komisie,
že
pojem
„závet“
(ako
kategória
odlišná
od
„spoločného
závetu“ a „dedičskej
zmluvy“),
hoci
nie
je
ako
taký
vymedzený v nariadení č. 650/2012,(40) zahŕňa
všetky
jednostranné
vyhlásenia,
ktorými
osoba
rozhoduje o tom,
ako
sa
má
naložiť s jej
majetkom
po
jej
smrti,
tak,
aby
sa
po
tejto
osobe
nededilo
(alebo
nededilo v celom
rozsahu)
zo
zákona.
82.      Vydedenie
spadá
pod
túto
definíciu.
Skutočnosť,
že
účelom
tohto
úkonu
nie
je
previesť
majetok,
ktorý
tvorí
dedičstvo,
ale
vylúčiť z dedenia
určité
osoby,
nebráni
tomu,
aby
sa
považoval
za
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti.
Podľa
môjho
názoru
nie
je
rozhodujúce,
či
je
prejav
vôle
poručiteľa
pri
rozhodovaní o tom,
ako
sa
má
naložiť s jeho
majetkom,
pozitívny
alebo
negatívny;
rozhodujúce
je
to,
či
jeho
prejav
vôle
má
vplyv
na
dedenie.
83.      To
je
prípad
vydedenia:
vylúčenie
určitých
osôb,
ktoré
boli v zásade
oprávnené
dediť
po
poručiteľovi,
má
za
následok
(ak
je
platné)
vylúčenie
týchto
osôb z dedenia,
čím
sa
vytvára
nové
poradie
dedičov.
84.      Vzhľadom
na
tento
predpoklad
sa
na
vyhlásenie o vydedení
vyhotovené
17. augusta
2015
alebo
neskôr
uplatnia
kolízne
normy
stanovené v kapitole III nariadenia č. 650/2012. Článok 83 ods. 3 a 4
sa
naň
uplatní,
ak
bolo
vyhotovené
pred
17. augustom
2015 a jeho
autor
zomrie v tento
deň
alebo
neskôr.
3.      Druhá prejudiciálna otázka
85.      Za
predpokladu,
že
(ako
navrhujem)
odpoveď
na
prvú
prejudiciálnu
otázku
by
bola
kladná,
vnútroštátny
orgán
sa
pýta
na
rozhodné
právo
pre
dedenie a na
tento
účel
žiada o výklad článku 83 ods. 4
nariadenia č. 650/2012.
86.      Vnútroštátny
orgán
sa
zaoberá
situáciou
poručiteľa,
ktorý
pred
17. augustom
2015
vykonal
viacero
právnych
úkonov
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
„v súlade s právom štátu, ktoré by si poručiteľ mohol zvoliť v súlade s nariadením č. 650/2012“.
Pýta
sa,
či
je v uvedenej
situácii
„právom,
ktoré
sa
považuje
za
zvolené
rozhodné
právo
pre
dedenie,
právo, v súlade s ktorým
poručiteľ
naposledy
pred
17. augustom
2015
vykonal
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti“.
87.      Táto
otázka
vychádza z dvoch
predpokladov,
ktoré
podľa
môjho
názoru
nie
sú
správne:
–        po
prvé z dôvodov,
ktoré
vysvetlím
nižšie,
si
nemyslím,
že
pri
rozhodovaní,
či L. K. mohol
vydediť
svojich
vnukov
(alebo
vyhotoviť
závet v prospech
osoby,
ktorá
nie
je
jeho
rodinným
príslušníkom),
čím
by
jednostranne
odvolal
alebo
zmenil
predchádzajúcu
dedičskú
zmluvu
uzavretú s jeho
manželkou,
by
sa
malo
vychádzať z rozhodného
práva
pre
celé
dedičstvo,
–        po
druhé,
aj
keby
sa
malo
vychádzať z rozhodného
práva
pre
celé
dedičstvo,
domnievam
sa,
že
za
okolností
prejednávanej
veci
by
sa
toto
právo
tiež
nemalo
určiť
spôsobom,
aký
navrhuje
vnútroštátny
orgán.
Podľa
môjho
názoru
sa
určenie
rozhodného
práva v tomto
prípade
neriadi článkom 83 ods. 4
nariadenia č. 650/2012,
ako
tvrdí
vnútroštátny
orgán.
88.      V rozhodnutí
vnútroštátneho
orgánu
sa
totiž
uvádza,
že
zosnulý
vyhotovil
závet
pred
notárom
20. decembra
2017 a že
do
neho
zahrnul
voľbu
práva
podľa článku 22
nariadenia č. 650/2012(41):
teda
práva,
ktorým
sa
má
spravovať
dedičstvo
ako
celok(42).
89.      Na
základe
poslednej
uvedenej
okolnosti
sa
domnievam,
že
ak
poručiteľ
využije
možnosť
zvoliť
si
rozhodné
právo
(čo
je
možnosť,
ktorú
mu
poskytuje
nariadenie č. 650/2012),
keď
sa
toto
nariadenie
už
ratione
temporis v celom
rozsahu
uplatňuje,
nie
je
potrebné
použiť
fikciu
stanovenú v článku 83 ods. 4
tohto
nariadenia.
Rozhodným
právom
pre
dedenie
bude
jednoducho
právo,
ktoré
poručiteľ
určil
vo
svojom
závete
vyhotovenom
po
dátume
začatia
uplatňovania
nariadenia č. 650/2012.
90.      Ostatné
ustanovenia
nariadenia č. 650/2012
potvrdzujú
uvedený
predbežný
záver.
91.      Nariadenie č. 650/2012
sa
podľa
jeho článku 83 ods. 1
vzťahuje
na
dedenie
po
osobách,
ktoré
zomreli
17. augusta
2015
alebo
neskôr.
Na
určenie
práva,
ktorým
sa
spravujú
právne
úkony
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
vykonané
týmito
osobami
kedykoľvek
pred
17. augustom
2015,(43) treba
použiť kapitolu III nariadenia č. 650/2012.
92.      Toto
uplatňovanie
nariadenia č. 650/2012
je
však
sprevádzané
určitými
úpravami,
ktoré
sú
uvedené v článku 83
tohto
nariadenia. V ňom
je
stanovený
prechodný
režim
na
posudzovanie
platnosti
prípadnej
voľby
práva
(odsek
2)
vykonanej
pred
17. augustom
2015
alebo
prípustnosti a platnosti
právnych
úkonov
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
(odsek
3)
urobených
pred
17. augustom
2015.
93.      Ako
som
uviedol v inej
veci,(44) cieľom
tohto
prechodného
režimu
je
dosiahnuť,
aby
sa
na
tieto
právne
úkony
neuplatnili
zmeny
právnych
predpisov,
ktoré
nastali
po
tom,
čo
zosnulý
určil,
ako
sa
má
naložiť s jeho
majetkom
po
jeho
smrti,
ktorá
nastala
po
dni,
keď
sa
nariadenie č. 650/2012
začalo
uplatňovať v celom
rozsahu.
Tak
sa
má
dosiahnuť,
aby
bola
zachovaná
vôľa
osoby,
ktorá
urobila
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti, a rešpektovali
sa
legitímne
očakávania
vyplývajúce z naplánovania
dedenia
po
nej.
94.      Podľa článku 83 ods. 4
nariadenia č. 650/2012,
ak
bol právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
pred
17. augustom
2015 urobený
„v súlade s právnym
poriadkom,
ktorý
by
si
zosnulý
bol
býval
mohol
zvoliť v súlade s týmto
nariadením,
tento
právny
poriadok
sa
považuje
za
právny
poriadok
zvolený
za
rozhodné
právo
pre
dedenie“.
95.      Taká
fikcia
vyvoláva
rovnaké
právne
účinky
ako
voľba
práva
podľa
nariadenia č. 650/2012,
ktorými
je v konečnom
dôsledku
určenie
rozhodného
práva
pre
celé
dedičstvo.(45) Táto
fikcia
je
založená
na
predpoklade,
že
zosnulý,
ktorý
zomrel
17. augusta
2015
alebo
neskôr,
predtým
urobil
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti v súlade s právom
štátu,
ktorého
bol
štátnym
príslušníkom,(46) a určil
toto
právo
za
právo,
ktorým
sa
spravuje
celé
dedičstvo.
96.      Podľa
môjho
názoru
existujú
dva
argumenty,
ktoré
vysvetľujú
zavedenie
tejto
fikcie:
–        po
prvé
vďaka
nej
sa
vylúči
uplatnenie
práva
posledného
obvyklého
pobytu
zosnulého(47) na
aspekty,
ktoré
zosnulý
neupravil. V praxi
to
pomáha
predchádzať
tomu,
aby
sa
dedenie
riadilo
viacerými
právnymi
poriadkami,(48) čím
sa
uľahčuje
dedičské
konanie,
–        po
druhé
systematický
výklad článku 83 ods. 4 v spojení s odsekmi
2 a 3
toho
istého
článku
nariadenia č. 650/2012
nasvedčuje
tomu,
že
bol
sformulovaný s ohľadom
na
stav
právnych
predpisov v oblasti
cezhraničného
dedenia v členských
štátoch
pred
prijatím
tohto
nariadenia.
97.      Pred
prijatím
nariadenia č. 650/2012
väčšina
právnych
systémov
členských
štátov
stanovovala
štátnu
príslušnosť
zosnulého
ako
hraničný
ukazovateľ
kolíznej
normy v dedičských
veciach.(49) Preto
bolo
veľmi
pravdepodobné,
že
osoba,
ktorá
pri
nakladaní
so
svojím
majetkom
pre
prípad
smrti
vychádzala z práva
štátu,
ktorého
bola
štátnym
príslušníkom,
by
sa
domnievala,
že
toto
právo
upravuje
ktorýkoľvek
aspekt
dedenia
po
nej.
98.      Naopak v nariadení č. 650/2012
je
štandardným
hraničným
ukazovateľom
posledný
obvyklý
pobyt
zosnulého.(50) Bez
pravidiel
stanovených v článku 83 ods. 4
by
hrozilo,
že
značný
počet
dedení
sa
bude
riadiť
iným
právnym
poriadkom,
než
je
právny
poriadok,
ktorý
sa
mal
podľa
očakávaní
zosnulého
(a osôb,
ktoré
chcú
po
ňom
dediť)
pravdepodobne
uplatniť.
99.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
sa
domnievam,
že
fikcia
stanovená v článku 83 ods. 4
nariadenia č. 650/2012
nie
je
nevyhnutná,
ak – ako v tomto
prípade – existuje
voľba
rozhodného
práva
pre
celé
dedičstvo
vykonaná
po
17. auguste
2015,
ktorá
je
výslovne
uvedená v závete
vyhotovenom v roku
2017(51).
100. Od
17. augusta
2015
sa
predpokladá,
že
poručiteľ
pozná(52) alebo
má
poznať
kolízne
normy
stanovené
nariadením č. 650/2012.
Ak
si
po
tomto
dátume
poručiteľ
zvolí
ako
rozhodné
právo
pre
dedenie
svojho
celého
dedičstva
právo
štátu,
ktorého
je
štátnym
príslušníkom
(české
právo),
vedome
využíva
možnosť,
ktorú
mu
ponúka článok 22
nariadenia č. 650/2012.
4.      Tretia prejudiciálna otázka
101. V tretej
prejudiciálnej
otázke
sa
žiada o výklad článku 26 ods. 2
nariadenia č. 650/2012.(53)
102. Uvedené
ustanovenie
upravuje
situáciu, v ktorej:
a)
osoba
je
spôsobilá
nakladať s majetkom
pre
prípad
smrti
podľa
rozhodného
práva
podľa článku 24
alebo článku 25
nariadenia č. 650/2012 a b)
dôjde k následnej
zmene
rozhodného
práva.
103. Ak
nastanú
obe
okolnosti, z článku 26 ods. 2
nariadenia č. 650/2012
vyplýva,
že
následná
zmena
rozhodného
práva
nemá
vplyv
na
spôsobilosť
tejto
osoby
zmeniť
alebo
odvolať právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti,
ktorý
už
urobila.
104. Vnútroštátny
orgán
opisuje
situáciu
takto:
–        „poručiteľ
[bol]
obmedzený v spôsobilosti
vykonať
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti,
ku
ktorému
došlo
pred
17. augustom
2015 v súlade s právom,
ktorým
sa
riadilo
jeho
dedičstvo
ako
celok“,
a
–        „v dôsledku
následnej
zmeny
tohto
práva
došlo k zmenám
podmienok
výkonu
jeho
spôsobilosti
na
tento
právny
úkon“.
105. Vnútroštátny
orgán
sa
pýta,
či
je
poručiteľ v uvedenej
situácii
„naďalej
obmedzený
vo
svojej
spôsobilosti
vykonať
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti v súlade s právom,
ktoré
by
sa
uplatnilo
na
dedenie
po
tomto
poručiteľovi v prípade
jeho
smrti
ku
dňu
uzavretia
dedičskej
zmluvy, a to
bez
ohľadu
na
to,
že
podľa
práva,
ktorým
sa
riadi
jeho
dedičstvo
ako
celok v čase
jeho
smrti,
bol
poručiteľ
oprávnený
dedičskú
zmluvu
zrušiť
(odvolať
alebo
zmeniť)“.
106. Vnútroštátny
orgán
sa
zaoberá
otázkou,
či
je
dedičská
zmluva
odvolateľná, z hľadiska
„spôsobilosti“.
Podľa
môjho
názoru
je
tento
prístup
nesprávny.
107. Pojem
„spôsobilosť“,
ktorý
je
použitý v článku 26 ods. 1 písm. a)
nariadenia č. 650/2012,
sa
netýka
obmedzení
pri
nakladaní s majetkom
pre
prípad
smrti,
ktoré – tak
ako v tejto
veci – vyplývajú z dedičskej
zmluvy.
Uvedené
obmedzenia
zodpovedajú
„záväzn[ým]
účink[om]
[zmluvy]
medzi
stranami
vrátane
podmienok
zrušenia
[zmluvy]“,
ktoré
upravuje článok 25
tohto
nariadenia.(54)
108. Pojem
spôsobilosť v zmysle článku 26 ods. 1 písm. a)
nariadenia č. 650/2012
totiž
nezahŕňa
akýkoľvek
aspekt
súvisiaci s možnosťou
nakladať
so
svojím
majetkom
pre
prípad
smrti.
Dôkazom
toho
je v prvom
rade
skutočnosť,
že v tomto článku 26 ods. 1
sú
samostatne
uvedené
spôsobilosť
na
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti  [písmeno
a)] a osobitné
dôvody, v dôsledku
ktorých
nemožno
urobiť
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti v prospech
určitých
osôb
[písmeno
b)]:
–        do
pôsobnosti článku 26 ods. 1 písm. a)
patria
osobitné
podmienky
pre
nakladanie s majetkom
pre
prípad
smrti,
ktoré
sa
vyžadujú s cieľom
zabezpečiť,
že
poručiteľ
je
schopný
pochopiť,
čo
robí.
Zvyčajne
ide o pravidlá,
ktoré
stanovujú
vekové
požiadavky(55) alebo
vyžadujú,
aby
bol
poručiteľ v čase
vykonania
predmetného
právneho
úkonu
nakladania s majetkom
duševne
spôsobilý,
–        naopak v článku 26 ods. 1 písm. b)
nariadenia č. 650/2012
sa
odkazuje
na
iné
obmedzenia,
ktoré
už
neovplyvňujú
spôsobilosť
osoby,
ktorá
robí
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti,
ale
osobitné
dôvody, v dôsledku
ktorých
táto
osoba
nemôže
nakladať
so
svojím
majetkom v prospech
určitých
osôb.(56) Ide o dôvody,
ktoré
vzhľadom
na
funkčný
vzťah
medzi
týmito
osobami a poručiteľom
neovplyvňujú
jeho
„spôsobilosť“ v pravom
zmysle
slova,
ale
spôsobujú,
že
sloboda
osoby,
ktorá
robí
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti,
na
takýto
úkon
je
obmedzená.
109. Spôsobilosť
nakladať s majetkom
pre
prípad
smrti v zmysle článku 26 ods. 1 písm. a)
nariadenia č. 650/2012
zostáva
nezmenená,
ak
samotný
poručiteľ
prostredníctvom
platnej
dohody
obmedzil
svoju
slobodu
odvolať
alebo
zmeniť v budúcnosti
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
(vykonaný
pred
17. augustom
2015).
110. Odkaz
na
spôsobilosť
osoby,
ktorá
robí
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti,
ktorý
sa
nachádza v článku 26 ods. 1 písm. a)
nariadenia č. 650/2012,
je
súčasťou – ako
sa
uvádza v nadpise
tohto
článku – ustanovenia, v ktorom
je
upravená
„hmotnoprávna
platnosť
právnych
úkonov
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti“.
111. Pri
vymenovaní
aspektov,
ktoré
upravuje článok 25
nariadenia č. 650/2012,
sa
hmotnoprávna
platnosť
dedičských
zmlúv
stavia
do
kontrastu
so
záväznými
účinkami
medzi
stranami,
ktoré
tieto
zmluvy
vytvárajú
(vrátane
podmienok
ich
zrušenia):
nemožno
ju s nimi
zamieňať.
112. Inými
slovami:
obmedzenie
alebo
prípadne
úplná
strata
oprávnenia
jednostranne
odvolať
alebo
zmeniť
to,
čo
bolo
dohodnuté v dedičskej
zmluve,(57) nie
je
to
isté
ako
spôsobilosť
nakladať s majetkom
pre
prípad
smrti.
Osoba
spôsobilá
uzavrieť
dedičskú
zmluvu
je
tiež
spôsobilá
(pokiaľ
sa
nezmenia
jej
osobné
okolnosti)(58) zmeniť
alebo
odvolať
ju.
113. Pri
výkone
spôsobilosti
na
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti,
ktorým
sa
mení
predchádzajúca
dedičská
zmluva,
však
môže
nastať
prípad,
že
vnútroštátne
právo,
ktorým
sa
spravujú
takéto
zmluvy,
nedovoľuje
osobe,
ktorá
urobila
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti,
zmeniť
ich.
Ak
je
to
tak,
pripomínam,
že
obmedzenie
slobody
(nie
spôsobilosti)
nakladať s majetkom
pre
prípad
smrti
nebude
vyplývať z obmedzení
spôsobilosti
osoby,
ale z určitých
osobitných
dôvodov, v dôsledku
ktorých
osoba,
ktorá
urobila
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti,
nemôže
vykonať
zmeny
dedičskej
zmluvy.
114. Domnievam
sa
teda,
že
obmedzenia
slobody
nakladať s majetkom
pre
prípad
smrti,
ktoré
vyplývajú z dedičskej
zmluvy,
sa
nemajú
považovať
za
otázku
„spôsobilosti“ v zmysle článku 26 ods. 1 písm. a)
nariadenia č. 650/2012, a teda
ani
na
účely
odseku
2
uvedeného
článku.(59)
115. V nariadení č. 650/2012
sa
právna
úprava
účinkov
dedičskej
zmluvy
nachádza
na
inom
mieste a závisí
od
rozhodného
práva,
ktoré
určujú
iné
ustanovenia.
Konkrétne:
–        v prípade
dedičských
zmlúv
uzavretých
17. augusta
2015
alebo
neskôr
článok 25
nariadenia č. 650/2012
stanovuje
ako
rozhodné
právo
pre
záväzné
účinky
zmluvy
právo
platné v čase
jej
uzavretia,
–        v prípade
dedičských
zmlúv
uzavretých
pred
17. augustom
2015
(ako v prejednávanom
prípade)
osobami,
po
ktorých
sa
dedí
neskôr,
pravidlo,
ktoré
sa
uplatní,
závisí
od
výkladu článku 83 ods. 3
nariadenia č. 650/2012.(60)
V.      Návrh
116. Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
navrhujem
rozhodnúť,
že
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
je
neprípustný.
117. Subsidiárne,
ak
by
sa
rozhodlo,
že
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
je
prípustný,
navrhujem
odpovedať
na
prejudiciálne
otázky
položené
notárom,
ktorého
určil
za
súdneho
komisára
Obvodní
soud
pro
Prahu
1
(Obvodný
súd
Praha 1,
Česká
republika),
takto:
Článok 3 ods. 1 písm. d), článok 22 ods. 1, článok 25, článok 26 ods. 1 a 2 a článok 83 ods. 3 a 4
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
č. 650/2012
zo
4. júla
2012 o právomoci,
rozhodnom
práve,
uznávaní a výkone
rozhodnutí a prijatí a výkone
verejných
listín v dedičských
veciach a o zavedení
európskeho
osvedčenia o dedičstve
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že:
–        pojem
‚právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti‘
uvedený v článku 3 ods. 1 písm. d)
nariadenia č. 650/2012
zahŕňa
vyhlásenie o vydedení,
na
ktoré
sa
preto
uplatní článok 83 ods. 3 a 4
uvedeného
nariadenia,
–        fikcia
voľby
práva
stanovená v článku 83 ods. 4
nariadenia č. 650/2012
sa
neuplatní,
ak
poručiteľ
vykonal
voľbu
rozhodného
práva
pre
dedenie
svojho
dedičstva
po
dni,
keď
sa
toto
nariadenie
začalo v celom
rozsahu
uplatňovať,
na
základe článku 22 ods. 1
tohto
nariadenia,
–        účelom článku 26 ods. 1 písm. a) a článku 26 ods. 2
nariadenia č. 650/2012,
ktoré
sa
týkajú
spôsobilosti
osoby,
ktorá
robí
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti,
na
takýto
úkon,
nie
je
stanoviť,
či a prípadne
za
akých
podmienok
osoba,
ktorá
vyhotovila
dedičskú
zmluvu
týkajúcu
sa
dedenia
po
viacerých
osobách,
môže
túto
zmluvu
neskôr
zmeniť
alebo
odvolať.
Záväzné
účinky
dedičskej
zmluvy
upravuje článok 25
nariadenia
č. 650/2012.
1      Jazyk
prednesu:
španielčina.
i      Názov
tejto
veci
je
fiktívny.
Nezodpovedá
skutočnému
menu
ani
názvu
žiadneho z účastníkov
konania.
2      Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady zo 4. júla 2012 o právomoci, rozhodnom práve, uznávaní a výkone rozhodnutí a prijatí a výkone verejných listín v dedičských veciach a o zavedení európskeho osvedčenia o dedičstve (Ú. v. EÚ L 201, 2012, s. 107).
3      Podanie z 26. februára
2025,
predložené v reakcii
na
otázku
Súdneho
dvora z 28. januára
2025.
4      Zákon o osobitných
súdnych
konaniach
(ďalej
len
„zákon č. 292/2013“).
5      Zákon č. 89/2012
Zb.,
ktorým
sa
prijíma
Občiansky
zákonník.
6      Jeho
manželka, E. K.,
zomrela
9. januára
2007.
7      V rozhodnutí
vnútroštátneho
orgánu
sa
bez
rozlišovania
používajú
slovné
spojenia
„spoločný
závet“ a „dedičská
zmluva“
na
označenie
závetu
vyhotoveného
2. novembra
1999
(ktorý
bol
zmenený v roku
2001). V tomto
rozhodnutí
sa
vysvetľuje,
že
spoločný
závet
možno
považovať
za
„dedičskú
zmluvu“ v zmysle článku 3 ods. 1 písm. b)
nariadenia č. 650/2012.
Pojem
„spoločný
závet“
má
však v tomto
ustanovení
vlastné
miesto:
pozri článok 3 ods. 1 písm. c).
Okrem
toho v písmene
d)
toho
istého
článku, v ktorom
je
vymedzené
slovné
spojenie
„právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti“,
sú
oba
pojmy
uvedené
samostatne.
Podľa
môjho
názoru
sa
„spoločný
závet“ v zmysle
nariadenia č. 650/2012
vyznačuje
jednotnosťou
úkonu
(teda
formálnym
prvkom).
Dedičská
zmluva
sa
naopak
vyznačuje
vzájomnou
závislosťou
jej
hmotnoprávnych
ustanovení.
Na
pojednávaní
viacerí
účastníci
konania
(vrátane
Európskej
komisie a nemeckej
vlády)
prijali
rovnaký
prístup a uviedli,
že
pojmy
„spoločný
závet“ a „dedičská
zmluva“
sa
navzájom
nevylučujú:
ak
sa
prostredníctvom
„berlínskeho
závetu“ v tej
istej
listine
vyhotovia
vzájomne
závislé a recipročné
hmotnoprávne
ustanovenia,
nie
je
nesprávne
považovať
ho
za
tak
za
„dedičskú
zmluvu“,
ako
aj
za
„spoločný
závet“
(hoci
by
bolo
vhodnejšie
nerobiť
to,
aby
sa
predišlo
nejasnostiam).
Bez
toho,
aby
bolo
dotknuté
posúdenie,
ktoré
musí
vykonať
orgán,
ktorý
má
rozhodnúť
spor,
všetko
nasvedčuje
tomu,
že
existovala
skutočná
„dedičská
zmluva“,
takže
prvý
závet L. K. budem
označovať
ako
„závet z 2. novembra
1999“,
„berlínsky
závet“
alebo
„dedičskú
zmluvu“.
8      V rozhodnutí
vnútroštátneho
orgánu
nie
je
jasne
uvedené,
ktoré
osoby
boli v závete z 2. novembra
1999
označené
za
dedičov.
Na
pojednávaní
sa
právni
zástupcovia
oboch
účastníkov
konania
zhodli
na
tom,
že
išlo o vnukov
poručiteľov
(existovali
nezhody,
pokiaľ
ide o otázku,
či
bol
pozostalý
manžel
tiež
uvedený
ako
dedič).
9      V rozhodnutí
vnútroštátneho
orgánu
sa
tiež
výslovne
neuvádza,
ktoré
osoby
boli
vydedené.
Na
pojednávaní
bolo
uvedené,
že L. K. vydedil
svoje
dcéry a svojich
vnukov.
10      Uvedený
právny
zástupca v podaní z 30. novembra
2022
podrobne
opísal
právnu
úpravu
obsiahnutú v BGB a obsah
tohto
závetu.
Uviedol,
že
zosnulý a jeho
manželka
výslovne
obmedzili
svoju
slobodu
urobiť
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
(v nemčine
„Testierfreiheit“) v prípade
úmrtia
jedného z nich.
Pozostalý
manžel
by
mohol
zmeniť
okruh
svojich
dedičov
iba
vtedy,
ak
by
obmedzil
svoj
výber
na
osoby,
ktoré
boli
uvedené v závete
manželov.
11      Pozri
uznesenie z 1. septembra
2021,
OKR
(Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
podaný
notárskym
zástupcom)
(C‑387/20,
EU:C:2021:751;
ďalej
len
„uznesenie
OKR“, bod 31).
12      Uznesenie
OKR, bod 22 a citovaná
judikatúra.
13      Písomné
pripomienky
českej
vlády a Komisie
obsahovali
vyjadrenia v prospech
prípustnosti.
Na
pojednávaní
Komisia
upravila
svoje
stanovisko a uviedla,
že
prípustnosť
je
sporná.
14      V oddiele
nazvanom
„O aktívnej
legitimácii
povereného
súdneho
komisára v mene
Obvodního
soudu
pro
Prahu
1
(Obvodný
súd
Praha
1)
podať
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania“
notár
uvádza,
že
podľa § 103 ods. 4
zákona č. 292/2013
má v konaní o dedičstve pri vykonávaní úkonov súdneho komisára „všetky oprávnenia, ktoré
sú
zverené
súdu
ako
orgánu
verejnej
moci
pri
výkone
súdnictva“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát). Toto tvrdenie však nie je v súlade s konštatovaniami, ktoré Súdny dvor uviedol v rozsudku z 15. marca 2018,
Komisia/Česká
republika
(C‑575/16,
EU:C:2018:186;
ďalej
len
„rozsudok
Komisia/Česká
republika“).
15      Porušenie článku 49 ZFEÚ vyplývalo
zo
zavedenia
požiadavky
štátnej
príslušnosti
na
výkon
notárskeho
povolania.
Táto
požiadavka
bola
neskôr
zrušená v dôsledku
rozsudku
Komisia/Česká
republika.
16      Body 117
až
127
rozsudku
Komisia/Česká
republika. V rozpore s tým,
čo
česká
vláda
uviedla
na
pojednávaní, v tomto
rozsudku
neboli
preskúmané
len
všeobecné
právomoci
notárov,
ale
bola v ňom
zohľadnená – a to
významne – ich
špecifická
úloha v dedičských
konaniach,
ako
je
dedičské
konanie, o ktoré
ide v prejednávanej
veci.
17      Bod 126
rozsudku
Komisia/Česká
republika.
18      Uznesenie
Pl.
ÚS
29/25
zo
17. septembra
2025.
19      Tamže, bod 10.
20      Body 3 až
5
písomnej
odpovede
českej
vlády z 10. októbra
2025
na
otázku
Súdneho
dvora.
21      Právne
predpisy
upravujúce
zrušenie
poverenia a odvolávanie
českých
notárov
by
mohli
byť
do
určitej
miery
podobné
pravidlám
uplatniteľným
na
členov
vnútroštátneho
orgánu
vo
veci, v ktorej
bol
vydaný
rozsudok
zo
7. mája
2024,
NADA a i. (C‑115/22,
EU:C:2024:384). V uvedenej
veci
išlo o Unabhängige
Schiedskommission
Wien
(Nezávislá
rozhodcovská
komisia
Viedeň,
Rakúsko),
ktorej
členovia
mohli
byť
„predčasn[e]
odvolan[í]
‚zo
závažných
dôvodov‘“
rozhodnutím,
ktoré
prijímal
„výlučne
spolkový
minister…,
t. j. predstaviteľ
orgánu
výkonnej
moci
bez
toho,
aby
boli
vopred
stanovené
presné
kritériá
alebo
záruky“
(body 49 a 52).
Na
pojednávaní
česká
vláda
uviedla,
že
minister v tomto
smere
nemá
nijakú
diskrečnú
právomoc a môže
odvolať
notára
iba
vtedy,
ak
je
splnený
jeden z dôvodov
vopred
stanovených
zákonom.
22      Na
pojednávaní
česká
vláda
uznala,
že
Ústavní
soud
(Ústavný
súd)
vo
svojom
uznesení
primerane
opísal
právnu
úpravu
týkajúcu
sa
českých
notárov.
23      Bod 6 písomnej
odpovede
českej
vlády z 10. októbra
2025
na
otázku
Súdneho
dvora.
24      Bod 7 písomnej
odpovede
českej
vlády z 10. októbra
2025
na
otázku
Súdneho
dvora.
Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
25      Ustanovenie § 104 ods. 1
zákona č. 292/2013:
„Súd
aj
bez
návrhu
uznesením
zruší
poverenie
notárovi,
ak
existuje
nebezpečenstvo,
že o veci
sa
nerozhodne v primeranom
čase, a ak
bol
notár
súdom
písomne
upozornený
na
možnosť
zrušenia
poverenia.“
26      Uznesenie
OKR, body 23 a 24.
Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát. V prejednávanej
veci
nie
je
úplne
jasné,
či
sa
spor
týka
len
právnej
otázky,
alebo
či
sa
vzťahuje
aj
na
skutkový
stav.
Právni
zástupcovia
účastníkov
konania
na
pojednávaní v reakcii
na
otázku
týkajúcu
sa
tohto
aspektu
potvrdili,
že
existuje
skutkový
spor
týkajúci
sa
dôvodov,
ktoré
viedli k vydedeniu
vnukov.
27      Uznesenie
OKR, bod 33.
28      Článok 21 ods. 1
nariadenia č. 650/2012.
29      Článok 22 ods. 1
nariadenia č. 650/2012.
30      Odôvodnenie
48
nariadenia č. 650/2012.
31      Pokiaľ
ide o pojem
„hmotnoprávna
platnosť“ v zmysle článkov 24 a 25
nariadenia č. 650/2012,
pozri článok 26 ods. 1.
32      Článok 24 ods. 1.
Tento
právny
poriadok
sa
určuje v súlade s článkom 21
nariadenia č. 650/2012.
33      Článok 24 ods. 2
nariadenia č. 650/2012.
Voľba
musí
spĺňať
podmienky
stanovené v článku 22.
Podľa
odôvodnenia
51
sa
môže
vzťahovať
len
na
právo
štátu,
ktorého
je
poručiteľ
štátnym
príslušníkom v deň,
keď
urobí
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti.
34      Pokiaľ
ide o dedičské
zmluvy – s výhradou
voľby
práva – prípustnosť,
hmotnoprávna
platnosť a záväzné
účinky
medzi
stranami,
ktoré
majú
dedičské
zmluvy
týkajúce
sa
dedenia
po
jednej
osobe,
sa
spravujú
právnym
poriadkom,
ktorý
by
podľa
nariadenia č. 650/2012
bol
rozhodným
právom
pre
dedenie
po
tejto
osobe v prípade
jej
smrti v deň,
keď
bola
táto
dedičská
zmluva
uzavretá.
Pozri článok 25 ods. 3 s odkazom
na
podmienky
stanovené v článku 22 a odôvodnenie
51
nariadenia č. 650/2012.
35      Prípustnosť
týchto
dedičských
zmlúv
závisí
od
kumulatívneho
uplatnenia
právnych
poriadkov,
ktorými
sa
spravuje
dedenie
po
každom
poručiteľovi,
ktorý
zomrel v deň
uzavretia
zmluvy.
Hmotnoprávna
platnosť a záväzné
účinky
zmluvy
medzi
stranami
sa
spravujú
tým z týchto
právnych
poriadkov, s ktorým
má
zmluva
najužšiu
väzbu.
Pozri článok 25 ods. 1,
2 a 3
nariadenia č. 650/2012.
Na
základe článku 22 v spojení s odôvodnením
51
si
možno
zvoliť
len
právny
poriadok
štátu,
ktorého
štátnymi
príslušníkmi
sú
strany
alebo
jedna z nich v čase
uzavretia
zmluvy.
36      Uvedený
výraz
používam v návrhoch,
ktoré
som
predniesol
vo
veci E. E. (Súdna
právomoc a rozhodné
právo
pre
dedenia)
(C‑80/19,
EU:C:2020:230, body 104,
107 a 112).
Súdny
dvor
označuje
tento
mechanizmus
ako
„domnienku“:
rozsudok z 9. septembra
2021,
RK
(Odmietnutie
vykonávať
právomoc)
(C‑422/20,
EU:C:2021:718, bod 53).
37      Pozri
analogicky
rozsudok z 9. septembra
2021,
UM
(Zmluva o prevode
vlastníctva
pre
prípad
smrti)
(C‑277/20,
EU:C:2021:708, bod 29).
38      V odôvodnení
9
sa
uvádza,
že
dedeniu
sú
rovnocenné
„všetky
formy
prechodu
majetku,
práv a povinností z dôvodu
smrti,
nezávisle
od
toho,
či
ide o prechod
na
základe
právneho
úkonu
nakladania s majetkom v prípade
úmrtia,
alebo o prechod
majetku
zo
zákona“.
39      Pozri v súvislosti s výkladom článku 3 ods. 1 písm. b)
nariadenia č. 650/2012
rozsudok z 9. septembra
2021,
UM
(Zmluva o prevode
vlastníctva
pre
prípad
smrti)
(C‑277/20,
EU:C:2021:708, bod 33):
„Takýto
výklad
potvrdzuje
cieľ
sledovaný
týmto
nariadením,
ktorým
je
predchádzať
rozdrobeniu
dedičstva v súlade
so
zásadou
celistvosti
dedičstva a stanoviť
jednotný
systém
uplatniteľný
na
všetky
občianskoprávne
aspekty
dedičstva z dôvodu
smrti,
ktoré
majú
cezhraničné
dôsledky, a najmä
na
‚všetky
formy
prechodu
majetku z dôvodu
smrti‘,
ako
to
vyplýva z odôvodnenia
9
uvedeného
nariadenia…“.
Popri
týchto
cieľoch
existujú
ciele
uvedené v odôvodnení
7:
najmä
cieľ
týkajúci
sa
možnosti
občanov
usporiadať
svoje
dedičstvo
vopred.
40      V ktorom
sú
vymedzené
ostatné
dva
pojmy:
pozri článok 3 odsek
1 písm. b) a c).
41      Tiež
je
nesporné,
že
súd,
ktorý
vydal
(neskôr
napadnuté)
uznesenie
37
D
227/2022‑118,
sa
domnieval,
že
české
právo
sa
uplatní
na
celé
dedičstvo,
pričom
vychádzal
práve z uvedenej
voľby L. K.
42      Rozsudok z 9. septembra
2021,
UM
(Zmluva o prevode
vlastníctva
pre
prípad
smrti)
(C‑277/20,
EU:C:2021:708, bod 39).
Na
rozdielnosť
jazykových
verzií
nariadenia č. 650/2012 v tejto
otázke v tom
zmysle,
že
len v niektorých z nich
sa
uvádza,
že
ide o celé
dedičstvo,
poukázal
generálny
advokát
Richard
de
la
Tour v návrhoch,
ktoré
predniesol v uvedenej
veci
(C‑277/20,
EU:C:2021:531, bod 53 a poznámka
pod
čiarou
42),
pričom
táto
rozdielnosť
pretrváva.
43      Je
irelevantné,
či
bol
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
urobený
pred
nadobudnutím
účinnosti
nariadenia č. 650/2012
(16. augusta
2012)
alebo
medzi
týmto
dátumom a 17. augustom
2015.
44      Návrhy
vo
veci E. E. (Súdna
právomoc a rozhodné
právo
pre
dedenia)
(C‑80/19,
EU:C:2020:230, body 101 a 102).
45      Rozsudok z 9. septembra
2021,
RK
(Odmietnutie
vykonávať
právomoc)
(C‑422/20,
EU:C:2021:718, bod 53).
46      To
je
jediná
možnosť,
ktorú
nariadenie č. 650/2012
ponúka
poručiteľovi:
pozri článok 22 ods. 1
tohto
nariadenia.
47      Podľa článku 21 ods. 1
nariadenia č. 650/2012
to
je
spravidla
rozhodné
právo v prípade
absencie
voľby.
48      Na
základe článku 83 ods. 2
nariadenia č. 650/2012
sa
pri
určovaní
prípustnosti,
formálnej
platnosti a hmotnoprávnej
platnosti
právneho
úkonu
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
urobeného
pred
17. augustom
2015
môžu
uplatniť
aj
iné
právne
predpisy
ako
právne
predpisy
štátu,
ktorého
štátnym
príslušníkom
bol
zosnulý.
Predpokladom
stanoveným v odseku
4 v každom
prípade
je,
aby
tento
právny
úkon
bol
urobený v súlade s vnútroštátnym
právom
zosnulého.
49      Šestnásť z devätnástich
členských
štátov,
ktoré
upravovali
dedenie s cezhraničnými
dôsledkami
jednotným
spôsobom,
uprednostnilo
uvedený
hraničný
ukazovateľ.
50      Voľba
práva
je
chápaná
ako
výnimka:
rozsudok z 12. októbra
2023,
OP
(Výber
práva
tretieho
štátu
na
účely
dedičstva)
(C‑21/22,
EU:C:2023:766, bod 31).
51      Ani
by
to
nebolo
potrebné,
ak
by
pred
uvedeným
okamihom
existovala
voľba
práva,
ktorá
je
platná
podľa článku 84 ods. 2
nariadenia č. 650/2012.
Pozri
rozsudok
zo
16. júla
2020, E. E. (Súdna
právomoc a rozhodné
právo
pre
dedenia)
(C‑80/19,
EU:C:2020:569, bod 92).
52      Možno
predpokladať,
že
to
tak
bolo v prípade L. K., a to
už
len
preto,
lebo
závet z roku
2017
bol
vyhotovený
pred
notárom.
53      Článok 26 ods. 2
nariadenia č. 650/2012
uviedol v rámci
diskusie
po
prvý
raz
odvolací
súd.
Tento
súd
zrušil
napadnuté
uznesenie a uložil
súdu
prvého
stupňa,
aby
vzhľadom
na
nemecké
právo
(a nie
české
právo)
určil,
či
poručiteľ
mohol
po
smrti
svojej
manželky
odvolať
alebo
zmeniť
„berlínsky
závet“. V rozhodnutí
vnútroštátneho
orgánu
sa
neskúma,
či
skutočnosť,
že
„berlínsky
závet“
bol
vyhotovený
pred
17. augustom
2015,
má
vplyv
na
uplatniteľnosť článku 26 ods. 2
nariadenia č. 650/2012.
54      V prípade
zmlúv
uzavretých
po
17. auguste
2015.
Pokiaľ
ide o zmluvy
uzavreté
pred
týmto
dátumom,
pozri bod 115
nižšie.
55      Komisia
to
uvádza v bode 62
svojich
písomných
pripomienok,
pričom
ako
príklad
podmienky
týkajúcej
sa
spôsobilosti
na
vyhotovenie
závetu
uvádza
podmienku
týkajúcu
sa
dovŕšenia
veku
18
rokov.
56      Alebo
osobitné
dôvody, v dôsledku
ktorých
určitá
osoba
nemôže
dediť
majetok
po
osobe,
ktorá
robí
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti.
57      Inak
povedané:
či a ako
sa
znovu
získa
sloboda
nakladať s majetkom,
na
ktorý
sa
vzťahovala
dedičská
zmluva,
pre
prípad
smrti.
58      Alebo
sa
právo,
ktorým
sa
riadia
tieto
osobné
okolnosti,
zmení v dôsledku
zmeny
pri
stanovení
hraničného
ukazovateľa:
napríklad,
ak
obvyklý
pobyt
poručiteľa v čase
vykonania
právneho
úkonu
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
nie
je
rovnaký
ako
jeho
obvyklý
pobyt v čase,
keď
ho
chce
zmeniť
alebo
odvolať.
Jednou z funkcií článku 26 ods. 2
nariadenia č. 650/2012
má
byť
práve
zrušenie
účinkov
takejto
zmeny,
ak v dôsledku
ich
uplatnenia
poručiteľ
nemôže
vykonať
zmenu
alebo
odvolanie,
ktoré
chce
vykonať.
59      Podľa
môjho
názoru
je článok 26 ods. 2
nariadenia č. 650/2012 v prvom
rade
výnimkou z článku 24 ods. 3,
ktorý
sa
týka
zmeny
alebo
odvolania
iných
právnych
úkonov
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
ako
dedičských
zmlúv.
Na
základe
tohto
ustanovenia
nie
je
právom,
ktorým
sa
riadia
takéto
úkony,
právo
platné v deň
uskutočnenia
predmetného
právneho
úkonu
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti,
ale
právo
platné v čase
odvolania
alebo
zmeny.
Aby
sa
zabránilo
tomu,
že
osoba,
ktorá
urobí
právny
úkon
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti,
bude
na
základe
tohto
práva
neočakávane
„viazaná“
svojím
právnym
úkonom, článok 26 ods. 2
stanovuje,
že
spôsobilosť
je
vylúčená z jeho
pôsobnosti. Z hmotnoprávneho
hľadiska
sa
týmto
ustanovením
vykonáva
všeobecne
uznávaná
zásada,
že
(jednostranné)
právne
úkony
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti
sú v podstate
odvolateľné.
60      Z doslovného
hľadiska
uvedený
odsek
upravuje
len
právny
poriadok,
ktorým
sa
spravuje
prípustnosť,
ako
aj formálna a hmotnoprávna
platnosť
právnych
úkonov
nakladania s majetkom
pre
prípad
smrti,
ale
nie
právny
poriadok,
ktorý
sa
uplatní
na
ich
účinky.