62003CC0409_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Nyt käsiteltävänä oleva asia koskee maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27 päivänä marraskuuta 1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87(2) 13 artiklassa tarkoitetun ”kunnollisen ja myyntikelpoisen laadun” käsitteen tulkintaa.
2. Yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään ratkaisemaan kysymys, voidaanko direktiivissä 64/433/ETY(3) tarkoitetulla tavalla hätäteurastetuista eläimistä peräisin olevan naudanlihan, joka on todettu ihmisravinnoksi kelpaavaksi, katsoa olevan laadultaan kunnollista ja myyntikelpoista ja oikeuttavan vientitukiin, vaikka sitä voidaan pitää yhteisössä kaupan vain ”paikallisesti”. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee myös, edellyttääkö kunnollisen ja myyntikelpoisen laadun käsite, että kyseessä oleva tuote on keskivertolaatua.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Yhteisön lainsäädäntö
1.
Naudanliha-alan yhteinen markkinajärjestely
3. Yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) yhteydessä naudanlihaa, kuten useita muitakin maataloustuotteita, koskee yhteinen markkinajärjestely, jolla pyritään pääasiallisesti saavuttamaan EY 33 artiklassa esitetyt tavoitteet eli erityisesti kyseisen tuotteen markkinoiden vakauttaminen ja kohtuullisen elintason takaaminen asianomaiselle maatalousväestölle. Tätä tarkoitusta varten on perustettu kolmansien maiden kanssa käytävää naudanlihan kauppaa koskeva yhtenäinen järjestelmä, johon erityisesti vientituet sisältyvät.
4. Näiden vientitukien tarkoituksena on korvata naudanlihan maailmanmarkkinahintojen ja kyseisen tuotteen korkeampien yhteisön hintojen välinen erotus.(4) Ne rahoitetaan yhteisön talousarvioista, tarkemmin sanottuna Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahastosta. Näiden tukien määrä on sama kaikille saman tuotteen tuottajille yhteisössä, mutta se voi vaihdella tuotteen määränpäämaan perusteella.(5) Mainittujen tukien tarkoituksena on myös varmistaa yhteisön osallistuminen naudanlihan kansainväliseen kauppaan.(6)
2.
Vientitukien soveltamista koskevat yhteiset yksityiskohtaiset säännöt
5. Euroopan yhteisöjen komissio on antanut maataloustuotteiden vientitukien soveltamista koskevat yhteiset yksityiskohtaiset säännöt. Kyseistä lainsäädäntöä on muutettu usein. Pääasian tosiseikkojen tapahtumisaikana sovellettiin asetusta N:o 3665/87.
6. Asetuksen N:o 3665/87 yhdeksännen perustelukappaleen mukaan vientitukijärjestelmän etujen myöntämiseksi ”tuotteiden olisi oltava laadultaan sellaisia, että niitä voidaan pitää kaupan tavanomaisin edellytyksin”.
7. Asetuksen N:o 3665/87
13 artiklassa, jonka tulkintaa nyt esillä olevassa asiassa pyydetään, säädetään seuraavaa:
”Tukea ei myönnetä tuotteille, jotka eivät ole laadultaan virheettömiä, [kunnollisia]?(7) ja myyntikelpoisia ja[, jos tuotteet] on tarkoitettu ihmisravinnoksi, kun niiden ominaisuudet tai kunto estävät niiden käytön tai rajoittavat huomattavasti niiden käyttöä tähän tarkoitukseen.”
8. Pääasian tosiseikkojen tapahtumisajan jälkeen asetus N:o 3665/87 on kumottu ja korvattu asetuksella (EY) N:o 800/1999(8), johon ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ja asianosaiset viittaavat. Asetuksen N:o 800/1999
21 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tukea ei myönnetä tuotteille, jotka eivät ole vienti-ilmoituksen vastaanottamispäivänä laadultaan virheettömiä, kunnollisia ja myyntikelpoisia.
Tuotteet täyttävät ensimmäisen alakohdan vaatimukset, kun niitä voidaan pitää kaupan yhteisön alueella tavanomaisissa olosuhteissa sellaisina kun ne on kuvattu tukihakemuksessa, ja jos tuotteet on tarkoitettu ihmisravinnoksi, [kun] niiden ominaisuudet tai kunto eivät estä niiden käyttöä tai rajoita huomattavasti niiden käyttöä tähän tarkoitukseen.
Tuotteiden osalta ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen vaatimusten noudattaminen on tarkastettava yhteisössä voimassa olevien vaatimusten tai käytäntöjen mukaisesti – – ”
9. Asetuksen N:o 800/1999 21 artiklan 1 kohdassa toteutetaan tavoite, joka on ilmaistu asetuksen 28 perustelukappaleessa, jonka mukaan ”tuotteiden olisi oltava laadultaan sellaisia, että niitä voidaan pitää kaupan tavanomaisin edellytyksin yhteisön alueella”.
10. Yhteisön oikeusjärjestyksen muutoksista, jotka ovat tapahtuneet pääasian tosiseikkojen jälkeen mutta joilla voi olla merkitystä nyt käsiteltävänä olevan asian kannalta, mainittakoon myös asetus (EY) N:o 450/2000(9), joka koskee erityisesti naudanlihan vientitukia. Kyseisen asetuksen kolmannessa perustelukappaleessa todetaan, että ”on syytä rajoittaa vientituen myöntäminen tuotteisiin, jotka voivat liikkua yhteisössä vapaasti”, ja sen 1 artiklassa säädetään, että kyseiseen tukeen oikeuttavien tuotteiden on oltava varustettuja terveysmerkinnällä, josta säädetään direktiivin 64/433 liitteessä I olevassa XI luvussa.
3.
Naudanlihan yhteisön sisäiseen kauppaan sovellettavat terveystoimenpiteet
11. Yhteisö on tiettyjen eläinlajien – muun muassa nautojen – lihaa koskevien yhteisön yhtenäismarkkinoiden perustamiseksi yhdenmukaistanut terveyttä koskevat vaatimukset, joita on noudatettava teurastamoissa ja leikkaamoissa sekä varastoinnin ja kuljetuksen aikana.
12. Pääasian kannalta merkityksellisiä toimenpiteitä ovat ne, jotka sisältyvät direktiiviin 64/433. Käsite ”hätäteurastus” määritellään mainitun direktiivin 2 artiklan n alakohdassa, jonka mukaan sillä tarkoitetaan ”kaikkia teurastuksia, jotka eläinlääkäri määrää suoritettaviksi onnettomuuden tai vakavien fysiologisten tai toiminnallisten häiriöiden vuoksi”. Kyseisessä säännöksessä täsmennetään lisäksi, että hätäteurastus voidaan suorittaa teurastamon ulkopuolella, jos eläinlääkäri katsoo, että eläimen kuljetus on mahdotonta tai että se voisi aiheuttaa eläimelle tarpeettomia kärsimyksiä.
13. Direktiivin 64/433
6 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että hätäteurastettujen eläinten käyttö ihmisravinnoksi voidaan sallia vain ”paikallisesti” ja vain jos säännöksessä luetellut edellytykset täyttyvät. Siinä edellytetään muun muassa, että eläin – tainnutuspaikalla eläinlääkärin läsnä ollessa suoritetun teurastuksen, veren laskemisen ja sisäelinten mahdollisen poistamisen jälkeen – kuljetetaan hyvin lyhyessä ajassa hyväksyttyyn teurastamoon mukanaan teurastuksen määränneen eläinlääkärin todistus, joka on laadittu yhteisön tasolla vahvistettujen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti. Virkaeläinlääkärin on tämän jälkeen suoritettava eläimen ruholle direktiivissä 64/433 säädettyjen edellytysten mukainen post mortem -tarkastus, jota tarvittaessa täydennetään bakteriologisilla tutkimuksilla, sen arvioimiseksi, kelpaako ruho kokonaan tai osittain ihmisravinnoksi. Käsitettä ”paikallisesti” ei ole määritelty.
14. Direktiivin 64/433
6 artiklan 1 kohdan h alakohdassa säädetään, että liha on oltava merkitty kansallisella leimalla, jota ei voida sekoittaa yhteisön leimaan.
B Kansallinen lainsäädäntö
15. Fleischhygienegesetzin (lihahygieniaa koskeva Saksan laki)(10) 13 §:ssä säädetään, että eläimet, jotka on hätäteurastettava tai jotka erittävät taudinaiheuttajia, voidaan teurastaa ainoastaan ”eristetyiksi teurastamoiksi” kutsutuissa erityisissä teurastamoissa ja että näin teurastetusta eläimestä peräisin olevaa lihaa saa saattaa markkinoille elintarvikkeena käytettäväksi vain edellä mainittujen teurastamoiden myyntipaikoilla, jotka ovat toimivaltaisen viranomaisen tätä varten erityisesti hyväksymiä ja valvomia. Tämä liha on merkittävä selvästi.
16. Fleischhygieneverordnungissa (lihahygieniaa koskeva Saksan asetus)(11), jossa vahvistetaan edellä mainitun lain yksityiskohtaiset soveltamissäännöt, säädetään, että eristetyistä teurastamoista peräisin olevaa lihaa voidaan saattaa markkinoille ainoastaan silloin, kun se on peräisin eläimestä, jolle on tehty teuraseläintarkastus ja joka on todettu ihmisravinnoksi kelpaavaksi. Siinä säädetään myös, että kyseistä lihaa voidaan myydä vain lopullisille kuluttajille.
17. Nämä säännökset on annettu direktiivin 64/433 täytäntöönpanoa varten.
II Pääasian tosiseikat
18. Société d’Exportation des Produits Agricoles(12) teki marraskuussa 1997 Saksan toimivaltaiselle hallintoviranomaiselle vienti-ilmoituksen 222 kartongista jäädytettyä naudanlihaa, joka oli peräisin ”eristetystä teurastamosta”. Toimivaltainen eläinlääkäri oli todennut SEPA:n näin viemän lihan ihmisravinnoksi kelpaavaksi.
19. Toimivaltainen hallintoviranomainen ja sen jälkeen kanteen perusteella Finanzgericht (Saksa) päättivät, ettei SEPA voinut saada vientitukea tälle lihalle, koska liha ei ollut asetuksen N:o 3665/87 13 artiklassa tarkoitetulla tavalla laadultaan kunnollista ja myyntikelpoista. Nämä viranomaiset ovat perustaneet tämän arvioinnin siihen, että kyseessä olevaa lihaa ei Saksan lainsäädännön mukaan voida pitää kaupan koko yhteisössä vaan ainoastaan Saksassa useita rajoituksia noudattaen.
20. Kantaja valitti Finanzgerichtin päätöksestä Bundesfinanzhofiin (Saksa).
III Ennakkoratkaisukysymykset
21. Bundesfinanzhof huomauttaa ennakkoratkaisupyynnössään ensinnäkin, että ihmisravinnoksi tarkoitettujen tuotteiden ei pidä olla laadultaan pelkästään virheettömiä vaan myös kunnollisia ja myyntikelpoisia. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tämä kunnollisen ja myyntikelpoisen laadun käsite merkitsee yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön(13) ja asetuksen N:o 3665/87 yhdeksännen perustelukappaleen ja asetuksen N:o 800/99 21 artiklan sanamuodon mukaan sitä, että kyseessä olevaa tuotetta voidaan pitää kaupan yhteisön alueella tavanomaisissa olosuhteissa sellaisena kuin se on kuvattu tukihakemuksessa. Tämän jälkeen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että sen on otettava kantaa seuraaviin kahteen kysymykseen.
22. Ensinnäkin ennakkoratkaisua pyytäneestä tuomioistuimesta näyttää epävarmalta, että kunnollisen ja myyntikelpoisen laadun käsitteen soveltamisalan ulkopuolelle jäisivät tuotteet, joihin kohdistuu erityisiä rajoituksia, kuten valvontatoimenpiteet tai myynnin rajoittaminen tiettyihin jakelukanaviin.
23. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan yhteisön oikeuden ja Saksan lainsäädännön säännöksillä, jotka liittyvät erityisistä syistä suoritetuista teurastuksista peräisin olevaan lihaan, ei ole tarkoitus kieltää mainitun lihan kaupan pitämistä, joten niistä ei voida johtaa kieltoa lihan vientiin silloin kuin se on todettu ihmisravinnoksi kelpaavaksi. Tällainen kielto ei ole seurauksena myöskään direktiivin 64/433
6 artiklasta, jossa säädetään, että hätäteurastettujen eläinten lihan käyttö ihmisravinnoksi voidaan sallia vain ”paikallisesti” siinä luetelluilla edellytyksillä. Mainitulla direktiivillä ei nimittäin ole tarkoitus säännellä yhteisön ulkomaankauppaa eikä siinä esitetä mitään syytä laajentaa yhteisössä säädettyä kaupanpitorajoitusta kolmansiin maihin.
24. Kyseessä olevan ihmisravinnoksi kelpaavan lihan jättäminen niiden tuotteiden ulkopuolelle, jotka voivat olla perusteena vientituen myöntämiselle, ei sovi yhteen myöskään sen yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa, jonka mukaan kunnollisen ja myyntikelpoisen laadun käsite riippuu mahdollisuudesta myydä kyseessä olevat tavarat. Tällainen ulkopuolelle jättäminen ei ole myöskään yhteisön edun mukaista, koska tämä liha voitaisiin myydä osassa yhteisön markkinoita.
25. Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin epäilee sitä, että kunnollisen ja myyntikelpoisen laadun käsite edellyttäisi tiettyä keskivertolaatua ja sulkisi pois huonompilaatuiset tuotteet, joita voidaan kuitenkin myydä tukihakemukseen kirjatulla nimikkeellä. Se huomauttaa tältä osin, että vientitukia koskevassa lainsäädännössä periaatteessa vahvistetaan yhtenäiset vientituen määrät, jotka eivät ota tavaran laatua huomioon. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa kuitenkin, että yhteisöjen tuomioistuin on edellä mainitussa asiassa Ranska vastaan komissio antamassaan tuomiossa katsonut, ettei tavara, jossa oli piilevä virhe, ollut laadultaan kunnollinen ja myyntikelpoinen, ilman, että olisi näytetty toteen, ettei kyseistä tuotetta voitu tämän virheen johdosta pitää kaupan.
26. Nämä seikat huomioon ottaen Bundesfinanzhof päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Edellytetäänkö – – asetuksen N:o 3665/87 13 artiklassa tarkoitetulla kunnollisen ja myyntikelpoisen laadun käsitteellä, että kyseessä olevien tuotteiden tuotantoon ja myyntiin sovelletaan yksinomaan yleisiä säännöksiä, sellaisina kuin ne ovat voimassa kaikille tällaisille tuotteille, ja eikö vientitukea siten myönnetä sellaisille tuotteille, joita koskevat erityiset rajoitukset – erityisesti mitä tulee niiden tuotantoon, käsittelyyn tai myyntiin – kuten esimerkiksi määräys erityisestä tutkimuksesta selvitettäessä, onko tuote nautittavaksi kelpaava, tai rajoitus tiettyihin jakelukanaviin?
2) Edellytetäänkö – – asetuksen N:o 3665/87
13 artiklassa tarkoitetulla kunnollisen ja myyntikelpoisen laadun käsitteellä vientituotteelta tiettyä keskivertolaatua ja eikö vientitukea siten myönnetä huonompaa laatua oleville tuotteille, jotka kuitenkin voivat olla tukihakemuksen kuvauksen mukaisesti kaupan kohteena? Onko näin myös silloin, kun huonommalla laadulla ei ole vaikutusta liiketoimen toteuttamiseen?”
IV Arviointi
A Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
27. Ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee pääasiallisesti sitä, onko asetuksen N:o 3665/87 13 artiklaa tulkittava niin, ettei ihmisravinnoksi kelpaavan lihan voida katsoa olevan laadultaan kunnollista ja myyntikelpoista ja oikeuttavan vientitukeen silloin, kun sitä voidaan yhteisössä pitää kaupan ihmisravinnoksi ainoastaan paikallisesti siitä syystä, että se on peräisin direktiivissä 64/433 tarkoitetulla tavalla hätäteurastetusta eläimestä.
28. Komissio arvioi, ettei tällaista lihaa voida pitää laadultaan virheettömänä, kunnollisena ja myyntikelpoisena, koska se voidaan hyväksyä ihmisravinnoksi yhteisössä ainoastaan paikallisesti ja sen alkuperän osoittavan merkinnän kanssa. Komissio esittää, ettei tämän rajoituksen perustana ole alhaisempi terveellisyyden taso. Komission mukaan kyseinen rajoitus on asetettu sen mahdollisen herkkyyden johdosta, joka koskee tätä lihaa, joka saantiolosuhteidensa takia saattaa olla helpommin pilaantuvaa. Yhteisön lainsäätäjä on rajoittanut tämän lihan jakelun paikallisiin markkinoihin varotoimenpiteenä sen estämiseksi, että tätä lihaa kuljetetaan pitkiä matkoja ja kulutetaan liian pitkän ajan jälkeen. Komissio katsoo, että vaikka direktiivin 64/433 6 artiklassa, joka koskee ainoastaan yhteisön sisäistä kauppaa, ei kielletä tällaisen lihan vientiä, olisi kuitenkin paradoksaalista edistää vientitukien avulla sen myyntiä kolmansiin maihin.
29. Komissio siis väittää, että tällaista lihaa ei voida katsoa pidettävän kaupan ”tavanomaisin edellytyksin” siten kuin asetuksen N:o 3665/87 yhdeksännessä perustelukappaleessa, jossa toistetaan edellä mainitussa asiassa Muras annetun tuomion perustelut, tarkoitetaan. Komissio toteaa tältä osin, että asetuksen N:o 800/1999
21 artiklassa ainoastaan toistetaan tämä oikeuskäytäntö ilman, että vientituen myöntämiselle asetettuja edellytyksiä muutettaisiin.
30. Vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole esittänyt tätä koskevaa kysymystä, komissio on lisäksi katsonut, ettei hätäteurastetusta eläimestä peräisin oleva liha täytä myöskään toista asetuksen N:o 3665/87
13 artiklassa säädettyä vaatimusta, jonka mukaan siinä tapauksessa, että kyseessä oleva tuote on tarkoitettu ihmisravinnoksi, sen käyttö tähän tarkoitukseen ei saa estyä tai huomattavasti rajoittua sen ominaisuuksien tai kunnon takia. Komissio esittää, että mainitun lihan myynnin rajoittaminen paikallisiin markkinoihin ja sen erityinen merkitseminen muodostavat merkittävän rajoituksen sen käyttämiselle ihmisravinnoksi.
31. Hauptzollamt Hamburg-Jonas kannattaa samaa näkemystä kuin komissio ja väittää lisäksi, että asetuksen N:o 3665/87
13 artiklan tarkoituksena on myös yhteisön markkinoilla olevan naudanlihan ylijäämän poistaminen. Näin ollen sen mukaan vientitukia ei ole syytä myöntää lihalle, jota voidaan myydä ainoastaan paikallisesti.
32. Vaikka komission ja Hauptzollamt Hamburg-Jonasin kannattama näkemys voi vaikuttaa houkuttelevalta, en kuitenkaan voi harkinnan jälkeen ehdottaa yhteisöjen tuomioistuimelle sen hyväksymistä. Katson Kreikan hallituksen ja SEPA:n tavoin, että asetuksen N:o 3665/87
13 artiklassa, sellaisena kuin se on kirjoitettu, ei mahdollisteta sen poissulkemista, että lihan, jonka myynti ihmisravinnoksi on rajoitettu ainoastaan paikallisille markkinoille, voidaan katsoa olevan mainitussa artiklassa tarkoitetulla tavalla ”laadultaan kunnollista ja myyntikelpoista” ja oikeuttavan vientitukeen. Ennen niiden perustelujen esittämistä, joihin arviointini suoraan nojautuu, on mielestäni tarpeen muistuttaa siitä oletuksesta, johon yhteisöjen tuomioistuimelle esitetty kysymys perustuu.
33. On ensinnäkin selvää, että asetuksen N:o 3665/87
13 artiklan sanamuodon mukaan tuote voi oikeuttaa vientitukeen ainoastaan, jos se on laadultaan virheetöntä eli jos se kelpaa ihmisravinnoksi. Mitä tulee käsiteltävänä olevassa asiassa lihaan, jota koskevan vienti-ilmoituksen SEPA on esittänyt, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista käy selvästi ilmi, että toimivaltainen eläinlääkäri on todennut sen ihmisravinnoksi kelpaavaksi. Kyseinen oletus saa vahvistuksen tutkittavana olevan ennakkoratkaisukysymyksen sisällöstä, sillä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ainoastaan, voidaanko tällaisen lihan katsoa olevan ”laadultaan kunnollista ja myyntikelpoista” eli se siis pitää selvänä, että liha on ”virheetöntä” niin, että se oikeuttaa vientitukiin asetuksen N:o 3665/87 nojalla.
34. Seuraavaksi on mielestäni tärkeää korostaa, että hätäteurastetuista eläimistä peräisin oleva liha voidaan todeta ihmisravinnoksi kelpaavaksi vain niitä edellytyksiä noudattaen, joista säädetään direktiivin 64/433 – jolla on yhdenmukaistettu edellytykset, joilla liha voidaan todeta ihmisravinnoksi kelpaavaksi kaikissa jäsenvaltioissa – 6 artiklan e alakohdassa. Yhteisön lainsäätäjä ei ole asettanut alhaisempaa vaatimustasoa sen takaamiselle, ettei liha aiheuta mitään vaaraa kuluttajien terveydelle, kun liha on tarkoitettu paikallisille kuluttajille eikä kaikille yhteisön kuluttajille. Direktiivin 64/433 6 artiklan 1 kohdan e alakohdassa täsmennetään siten, että terveystarkastus, jonka päätteeksi hätäteurastetusta eläimestä peräisin oleva liha voidaan todeta ihmisravinnoksi kelpaavaksi, on suoritettava mainitun direktiivin 3 artiklan 1 kohdan A alakohdan d alakohdan mukaisesti, eli noudattaen samoja edellytyksiä kuin sellaisen hyväksytyssä teurastamossa tavanomaisissa olosuhteissa teurastetun eläimen osalta, jonka lihaa voidaan pitää kaupan koko yhteisössä.
35. Kuten komissio on todennut huomautuksissaan, kyseessä olevan lihan – vaikka se voidaan hyväksyä ihmisravinnoksi yhteisössä ainoastaan paikallisilla markkinoilla – terveellisyyden taso ei näin ollen ole alhaisempi kuin lihalla, joka on peräisin tavanomaisissa olosuhteissa hyväksytyissä teurastamoissa teurastetuista eläimistä ja joka on myös todettu ihmisravinnoksi kelpaavaksi direktiivin 64/433 3 artiklan 1 kohdan A alakohdan d alakohdassa säädetyn tarkastuksen mukaisesti kaikissa jäsenvaltiossa kaupanpitämistä varten.
36. Lopuksi – vaikka käsite laadultaan virheetön on oikeudellinen käsite – ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittama arviointi, jonka mukaan kyseessä olevan lihan on katsottava olevan laadultaan virheetöntä, on seuraus pääasian tosiseikkojen arvioinnista, joka kuuluu sen omaan toimivaltaan. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä on nimittäin katsottu, että EY 234 artiklassa tarkoitetussa menettelyssä, joka perustuu kansallisten tuomioistuimien ja yhteisöjen tuomioistuimen tehtävien selkeään jakoon, oikeusriidan tosiseikkojen, joiden suhteen yhteisön oikeutta on tulkittava, arvioiminen kuuluu yksinomaan kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan.(14) Samoin kysymys siitä, onko SEPA:n Gaboniin ja Komoreille viemän riidanalaisen lihan jäädytysmenetelmä omiaan ehkäisemään kaikki riskit lihan terveellisyyden heikkenemisestä – sen herkkyyden takia, joka mahdollisesti koskee tätä lihaa sen hankkimisolosuhteiden johdosta – siihen asti kunnes se saapuu määränpäämaan markkinoille, kuuluu myös yksinomaan toimivaltaisten kansallisten viranomaisten ja ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen arvioitavaksi.
37. Tästä syystä katson, että ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys on tutkittava nojautuen oletukseen, jonka mukaan on selvää, että kyseessä oleva liha on todettu ihmisravinnoksi kelpaavaksi, että se voidaan hyväksyä ihmisravinnoksi paikallisilla markkinoilla jäsenvaltiossa ja että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on myös arvioinut sen olleen laadultaan virheetöntä siten, että se voitiin viedä kolmanteen maahan ja että se oikeutti asetuksen N:o 3665/87 mukaisesti vientitukiin.
38. Näin ollen nyt käsiteltävänä oleva asia tiivistyy kysymykseen siitä, voidaanko tällainen liha katsoa laadultaan kunnolliseksi ja myyntikelpoiseksi asetuksen N:o 3665/87
13 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Toisin sanoen on kyse sen selvittämisestä, riittävätkö – siten kuin komissio ja Hauptzollamt Hamburg-Jonas väittävät – mainitun lihan ihmisravinnoksi kaupan pitämisen rajoittaminen yhteisön osalta paikalliselle markkinoille ja vaatimus kyseisen lihan varustamisesta sen alkuperän osoittavalla merkinnällä sulkemaan pois sen, että liha voisi olla kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla laadultaan kunnollista ja myyntikelpoista.
39. Voi olla tarpeellista aluksi täsmentää, että kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ja kaikki väliintulijat toteavat, tällainen poissulkeminen ei voi olla seurauksena niiden direktiivin 64/433
6 artiklan 1 kohdan e alakohdan säännösten soveltamisesta, joiden mukaan hätäteurastuksesta peräisin oleva liha voidaan hyväksyä ihmisravinnoksi ainoastaan paikallisilla markkinoilla, sillä mainitun direktiivin tarkoituksena ei ole yhteisön ja kolmansien maiden välisen tuoreen lihan kaupan yhdenmukaistaminen. Tällainen poissulkeminen voisi perustua ainoastaan asetuksen N:o 3665/87
13 artiklan säännöksiin. Katson kuitenkin Kreikan hallituksen ja SEPA:n tavoin, että kyseinen artikla, sellaisena kuin se on kirjoitettu, ei mahdollista komission ja Hauptzollamt Hamburg-Jonasin kannattaman tulkinnan hyväksymistä ilman, että oikeusvarmuuden periaatetta loukataan.
40. On muistettava, että kyseinen periaate on yhteisön oikeuden perusperiaate.(15) Se edellyttää, että yhteisön lainsäädännön on oltava yksiselitteistä ja yksityisten on voitava ennakoida sen soveltaminen. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaista on myös se, että yhteisön lainsäädännön täsmällisyys ja ennakoitavuus on vaatimus, jota on noudatettava erityisen tiukasti silloin kun on kysymys – kuten nyt käsiteltävänä olevassa asiassa – sellaisesta sääntelystä, joka saattaa saada aikaan taloudellisia seurauksia.(16)
41. Yhteisöjen tuomioistuin on usein soveltanut tätä periaatetta yhteisen maatalouspolitiikan alalla sellaisia komission päätöksiä vastaan nostettujen kanteiden yhteydessä, joissa EMOTR:n tilejä tarkastettaessa ja hyväksyttäessä kieltäydytään jäsenvaltion suorittamien menojen vastattavaksi ottamisesta. Yhteisöjen tuomioistuin on pitänyt tämän periaatteen vastaisena komission päätöstä, joka perustui säännökseen, josta asianosaiset eivät olleet hyvissä ajoin tietoisia. Siten on todettu, että kun jäsenvaltio ei kalastusalan vientitukien myöntämishetkellä voinut tuntea eikä varmuudella ennustaa lainsäädäntöä, joka annettiin vasta varainhoitovuoden päättymisen jälkeen ja jossa vahvistettiin taannehtivasti kalastuskiintiöt, komissio ei voinut nojautua niiden noudattamatta jättämiseen kieltäytyäkseen ottamasta EMOTR:n vastattavaksi kyseessä olevia tukia.(17) Vastaavasti vasikoiden syntymiseen liittyvän palkkiojärjestelmän täytäntöönpanon yhteydessä on todettu, että jos komissio päättää määrätä taloudellisia seurauksia sen takia, etteivät kansalliset viranomaiset ole noudattaneet kohtuullista määräaikaa taloudellisten toimijoiden näiden palkkioiden saamiseksi esittämien hakemusten käsittelyssä, kyseinen määräaika on ilmoitettava ajoissa kaikille jäsenvaltioille.(18)
42. Yhteisöjen tuomioistuin on myös todennut, että tämä periaate oli ristiriidassa sen kanssa, että sovellettavaan yhteisön oikeuden säädökseen sisältyvää käsitettä tulkitaan käytettyjen sanojen tavanomaisesta merkityksestä poiketen, kun tämä ei ole välttämätöntä. Asiassa Tanska vastaan komissio(19) oli siten kysymys siitä, miten oli tulkittava lainsäädäntöä, jossa vahvistettiin vientituet naudanlihasäilykkeille lihan – ilman sisäelimiä ja rasvaa – prosenttiosuuden perusteella. Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että koska yhteisön oikeudessa ei ollut määritelty käsitteitä ”liha” ja ”rasva” ja koska sovellettavasta säädöksestä ei selvästi ilmennyt päinvastaista mainintaa, käsitteellä ”liha” oli katsottava olevan merkitys, joka sille annetaan yleisessä kielenkäytössä.(20) Se päätteli tämän perusteella, ettei kyseisellä käsitteellä voitu tulkita suljettavan pois kaikkea rasvaa, jota saattaa esiintyä lihaskudoksessa mutta jota ei voitu fyysisesti irrottaa käytetystä palasta ja jota ei voinut nähdä pelkällä silmällä.(21) Yhteisöjen tuomioistuin on täsmentänyt, ettei se, että myöhemmällä säädöksellä on annettu tosiseikkojen tapahtumisaikana voimassa olleelle säännökselle erilainen merkitys, voinut vaikuttaa mainitun säännöksen tulkintaan.(22)
43. Oikeusvarmuuden periaatetta on sovellettu näin myös muun muassa tarjouskilpailuun perustuvaan naudanlihan ostojärjestelmään liittyvään asetuksen (ETY) N:o 859/89(23) 9 artiklaan, jonka 1 kohdassa säädettiin, että tarjouksentekijän on sitouduttava noudattamaan kaikkia kyseisiä ostoja koskevia säännöksiä ja jonka 2 kohdassa säädettiin, että kukin ”asianomainen” saa esittää ainoastaan yhden tarjouksen laatuluokkaa ja tarjouskilpailua kohti. Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että oikeusvarmuuden periaatteen nojalla kyseisen artiklan sanamuoto ei ole käytettävissä tukena tulkinnalle, jonka mukaan ilmausten ”asianomainen” ja ”tarjouksentekijä” erilaisen merkityssisällön johdosta näistä jälkimmäiset saisivat esittää ainoastaan yhden tarjouksen jossakin tarjouskilpailussa silloin, kun ne kuuluvat samaan yritysryhmään.(24) Se täsmensi, että tällainen tulkinta merkitsisi sellaisen myöhemmän säädöksen taannehtivaa soveltamista, jolla yhteisön lainsäädäntöön sisällytettiin säännökset tarjouksen tekijöiden välisistä suhteista.(25)
44. Tätä oikeuskäytäntöä voidaan mielestäni soveltaa nyt käsiteltävänä olevaan asiaan seuraavista syistä.
45. Jos palataan asetuksen N:o 3665/87
13 artiklan sanamuotoon, olen todennut, että siinä ainoastaan säädetään, että tukea ei myönnetä tuotteille, jotka eivät ole laadultaan virheettömiä, aitoja ja myyntikelpoisia ja, jos tuotteet on tarkoitettu ihmisravinnoksi, kun niiden ominaisuudet tai kunto estävät niiden käytön tai rajoittavat huomattavasti niiden käyttöä tähän tarkoitukseen.
46. Asetuksen N:o 3665/87
13 artiklassa ei siis säädetä, että vientitukien myöntämiselle on asetettu myös edellytys, että kyseessä olevaa tuotetta – sen lisäksi, että sen on oltava laadultaan virheetöntä, kunnollista ja myyntikelpoista – on voitava pitää kaupan ihmisravinnoksi koko yhteisössä.(26)
47. Tällaista vaatimusta on mielestäni vaikea johtaa myöskään ilmaisusta ”kunnollinen ja myyntikelpoinen”. Adjektiivit kunnollinen ja myyntikelpoinen merkitsevät ranskaksi ”lainmukaista” ja ”kaupan kohteeksi sopivaa”. Kauppasuhteissa vakiintunut ilmaisu ”laadultaan kunnollinen ja myyntikelpoinen” merkitsee, että myydyllä tavaralla on ominaisuudet, joita edellytetään laissa tai kauppatavoissa.(27) Kuten SEPA väittää, nämä adjektiivit liittyvät näin ollen kyseessä olevan tuotteen ominaispiirteisiin eikä niihin sisälly erityistä vaatimusta sen maantieteellisen alueen osalta, jolla tuotetta voidaan pitää kaupan. Tämän asetuksen N:o 3665/87 ilmaisun useimpien muiden kieliversioiden tutkiminen ei mielestäni johda erilaiseen arviointiin sen merkityksestä.(28)
48. Vastoin komissiota en myöskään usko, että asetuksen N:o 3665/87
13 artiklassa tarkoitettu toinen edellytys, jonka mukaan tukea ei myönnetä kyseessä oleville tuotteille, jos ne on tarkoitettu ihmisravinnoksi, ”kun niiden ominaisuudet tai kunto estävät niiden käytön tai rajoittavat huomattavasti niiden käyttöä tähän tarkoitukseen”, on välttämättä ymmärrettävä siten, että näiden tuotteiden kaupanpitämisen rajoittaminen yhteisössä paikallisille markkinoille ja niiden alkuperän merkitseminen muodostavat huomattavan rajoituksen niiden käytölle. Tämän edellytyksen voidaan aivan yhtä hyvin ymmärtää tarkoittavan ainoastaan yksityiskohtaisia sääntöjä, joiden mukaisesti tuotteita voidaan kuluttaa tai käyttää ihmisravintona, ilman viittausta maantieteelliseen alueeseen, jolla niitä pidetään kaupan.
49. Asetuksen N:o 3665/87 yhdeksäs perustelukappale, jolla sellaisenaan ei ole normatiivista merkitystä mutta johon sisältyy aikomus, jonka lainsäätäjä on halunnut toteuttaa asetuksen 13 artiklassa ja joka voidaan näin ollen ottaa huomioon mainitun artiklan tulkintaa varten, ei myöskään sisällä merkityksellisiä seikkoja kysymyksen ratkaisemista varten. Siinä pelkästään todetaan, että ”tuotteiden [on] oltava laadultaan sellaisia, että niitä voidaan pitää kaupan tavanomaisin edellytyksin”, täsmentämättä sitä, miten on ymmärrettävä käsite ”tavanomaiset edellytykset”.
50. Asetuksen N:o 3665/87 yleisestä rakenteesta ja päämääristä ei myöskään käy ilmi sellaisia seikkoja, joiden perusteella voitaisiin katsoa, että komission ja Hauptzollamt Hamburg-Jonasin kannattama tulkinta on perusteltu. Mitä tulee erityisesti mainitun asetuksen tavoitteisiin, voitaisiin tosin väliintulijoiden tavoin väittää, että koska vientituet rahoitetaan yhteisön talousarviosta, niiden myöntämisen tulisi olla varattu tuotteille, jotka ”sen eniten ansaitsevat” ja joiden on todettu kelpaavan pidettäviksi kaupan koko yhteisössä. Tätä väitettä vastaan voidaan kuitenkin Bundesfinanzhofin tavoin esittää se seikka, että hätäteurastetusta eläimestä peräisin oleva liha kilpailee paikallisilla markkinoilla myös sellaisen lihan kanssa, jota voidaan pitää kaupan koko yhteisössä, joten ensin mainitun lihan kolmansiin maihin suuntautuvan viennin rahoittaminen voi myötävaikuttaa vientitukijärjestelmällä tavoitellun, yhteisön markkinoiden vakauttamista koskevan päämäärän saavuttamiseen.
51. Näin ollen katson nämä seikat huomioon ottaen, että taloudellisten toimijoiden ei ollut asetuksen N:o 3665/87
13 artiklan, sellaisena kuin se on kirjoitettu, perusteella mahdollista ymmärtää, että lihan vientitukien myöntämisen edellytyksenä oli, että kyseistä lihaa voidaan pitää kaupan ihmisravinnoksi koko yhteisössä.
52. Juuri näiden seikkojen perusteella en myöskään usko, että asetuksen N:o 800/1999 21 artiklaa, siltä osin kuin siinä nimenomaisesti säädetään, että laadultaan virheettömiä, kunnollisia ja myyntikelpoisia ovat tuotteet, joita ”voidaan pitää kaupan yhteisön alueella tavanomaisissa olosuhteissa”, olisi tältä osin pidettävä pelkkänä asetuksen N:o 3665/87 13 artiklan selvennyksenä. Mikäli mainittua 21 artiklaa on – siten kuin väliintulijat ovat väittäneet ja siten kuin myös itse olen taipuvainen ajattelemaan – luettava niin, että siinä nimenomaisesti säädetään, että vientitukiin oikeuttavia tuotteita on voitava pitää kaupan koko yhteisössä, sillä mielestäni lisätään edellytys, jota asetukseen N:o 3665/87 ei sisältynyt. Tätä lisäedellytystä ei näin ollen voida soveltaa taannehtivasti tosiseikkoihin, jotka ovat tapahtuneet ennen asetuksen N:o 800/1999 voimaantuloa.
53. Asetuksen N:o 3665/87 13 artiklaa koskeva arviointini saa mieles täni vielä vahvistuksen naudanliha-alan vientitukiin liittyvästä asetuksesta N:o 450/2000, jonka kolmannessa perustelukappaleessa todetaan, että ”on syytä rajoittaa vientituen myöntäminen tuotteisiin, jotka voivat liikkua yhteisössä vapaasti” ja jonka 1 artiklalla on siten muutettu asetusta (EY) N:o 2698/1999.(29) Se, että asetuksen N:o 450/2000 antaminen on komission suullisessa käsittelyssä selittämällä tavalla osoittautunut tarpeelliseksi niiden tulkintaerojen johdosta, joita aikaisempi lainsäädäntö ja erityisesti asetuksen N:o 800/1999
21 artikla on aiheuttanut, osoittaa sitäkin suuremmalla syyllä, ettei asetuksen N:o 3665/87
13 artikla ollut riittävän selvä ja täsmällinen, jotta kyseessä olevat yksityiset oikeussubjektit olisivat voineet ymmärtää, että siinä asetetaan vientitukien myöntämisen edellytykseksi se, että kyseessä olevia tuotteita voidaan pitää kaupan koko yhteisössä.
54. Tästä syystä katson, että asetuksen N:o 3665/87 13 artiklan osalta on hyväksyttävä tulkinta, joka on eniten oikeusvarmuuden periaatteen mukainen.
55. Nämä seikat huomioon ottaen ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen, että asetuksen N:o 3665/87
13 artiklaa on tulkittava niin, ettei siinä suljeta pois sitä, että ihmisravinnoksi kelpaavan lihan voidaan katsoa olevan laadultaan kunnollista ja myyntikelpoista ja oikeuttavan vientitukiin silloin kun sen kaupan pitäminen ihmisravinnoksi yhteisössä on rajoitettu paikallisille markkinoille, koska se on peräisin direktiivissä 64/433 tarkoitetulla tavalla hätäteurastetusta eläimestä.
B Toinen ennakkoratkaisukysymys
56. Toisella ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään, asetetaanko asetuksessa N:o 3665/87 vientitukien myöntämiselle ainoastaan edellytys, että kyseessä oleva liha vastaa vientitukihakemuksesta ilmenevää kuvausta, vai onko myös tarpeellista, että mainittu liha on keskivertolaatua termin subjektiivisessa tai kaupallisessa merkityksessä.
57. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee näin ollen pääasiallisesti sitä, onko asetuksen N:o 3665/87 13 artiklassa tarkoitettua kunnollisen ja myyntikelpoisen laadun käsitettä tulkittava niin, että viety tavara on keskivertolaatua siten, ettei vientitukia voida myöntää tavaran ollessa huonompilaatuista, vaikka se voitaisiin myydä sellaisena kuin se on kuvattu tukihakemuksessa.
58. Olen kaikkien väliintulijoiden tavoin sitä mieltä, ettei asetuksen N:o 3665/87 13 artiklassa tarkoitettu kunnollisen ja myyntikelpoisen laadun käsite edellytä, että kyseessä oleva tuote on keskivertolaatua termin kaupallisessa merkityksessä. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut edellä mainitussa asiassa Muras antamassaan tuomiossa, ilmaisu ”laadultaan virheetön, kunnollinen ja myyntikelpoinen” on vientitukien myöntämisen yleinen ja objektiivinen edellytys riippumatta luokka- ja laatuvaatimuksista, joista säädetään asetuksissa, joissa vahvistetaan vientituen määrä kullekin tuotteelle.(30)
59. Asetuksen N:o 3665/87 13 artiklassa tarkoitetulla samalla käsitteellä ei ole tässä kohdin erilaista sisältöä. Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut, käsitteellä edellytetään, että tavara voidaan myydä tavanomaisin kaupallisin edellytyksin sellaisena kuin se on kuvattu vientitukihakemuksessa. Sillä ei edellytetä, että kyseessä oleva tavara on laadultaan tietyn tasoista termien subjektiivisessa tai kaupallisessa merkityksessä. Tämä arviointi on myös vientitukijärjestelmän mukainen, sillä siinä vahvistettiin naudanlihankin osalta yhtenäinen vientituen määrä tavaroille, jotka on kuvattu sen nimikkeen tai alanimikkeen perusteella, johon ne kuuluvat nimikkeistössä, jota kutsutaan ”yhdistetyksi nimikkeistöksi” ja jota käytetään tavaroiden luokittelussa yhteistä tullitariffia varten.(31)
60. Vastoin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ilmaisemia epäilyksiä, yhteisöjen tuomioistuin ei mielestäni ole ottanut tämän arvioinnin vastaista kantaa edellä mainitussa asiassa Ranska vastaan komissio antamassaan tuomiossa. Kyseisessä asiassa Ranskan hallitus riitautti komission tekemän päätöksen jättää EMOTR:n rahoituksen ulkopuolelle viennin, jossa juustonvalmistajayhtiö Bel oli vienyt Saudi-Arabiaan 76 500 kilogrammaa sulatejuustoa. Kyseinen hallitus korosti, että kyseessä oleva juusto oli saapunut määränpäämaahan ja että tuoja oli vasta sen kaupanpitämisen aikana päättänyt poistaa sen myynnistä arvioituaan, että juuston koostumus oli liian pehmeä tuotteen tavanomaisiin laatuvaatimuksiin nähden.
61. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että komission päätös oli perusteltu, koska kyseessä olevassa tuotteessa oli sen vientiajankohtana piilevä virhe, joten se ei ole ollut laadultaan virheetön, aito ja myyntikelpoinen asetuksen N:o 3665/87 13 artiklassa tarkoitetulla tavalla.(32) Se lisäsi, että päinvastainen ratkaisu merkitsisi yhteisön asettamista vastuuseen tuottajan sopimuksenmukaisen tuotteen toimittamista koskevien sopimusvelvoitteiden laiminlyönnin seurauksista.
62. Kyseisessä asiassa vientitukien myöntämisestä kieltäytymistä ei näin ollen ole perusteltu sillä, että kyseessä oleva tuote olisi yksinkertaisesti ollut laadultaan tavanomaista kauppalaatua huonompaa, vaan sillä, että tuotteessa oli sen vientiajankohtana piilevä virhe, jonka takia sitä ei voitu käyttää tarkoituksensa mukaisesti.
63. Nämä seikat huomioon ottaen ehdotan vastaukseksi toiseen ennakkoratkaisukysymykseen, että asetuksen N:o 3665/87
13 artiklassa tarkoitettua kunnollisen ja myyntikelpoisen laadun käsitettä on tulkittava niin, ettei se edellytä, että viety tavara on keskivertolaatuista, jolloin vientitukia ei voitaisi myöntää tavaran ollessa huonompilaatuista, vaikka se voitaisiin myydä sellaisena kuin se on kuvattu tukihakemuksessa.
V Ratkaisuehdotus
64. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Bundesfinanzhofin esittämiin kysymyksiin seuraavasti:
1) Maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27 päivänä marraskuuta 1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87
13 artiklaa on tulkittava niin, ettei siinä suljeta pois sitä, että ihmisravinnoksi kelpaavan lihan voidaan katsoa olevan laadultaan kunnollista ja myyntikelpoista ja oikeuttavan vientitukiin silloin kun sen kaupan pitäminen ihmisravinnoksi yhteisössä on rajoitettu paikallisille markkinoille, koska se on peräisin terveyttä koskevista ongelmista yhteisön sisäisessä tuoreen lihan kaupassa 26 päivänä kesäkuuta 1964 annetussa neuvoston direktiivissä 64/433/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 22.6.1995 annetulla neuvoston direktiivillä 95/23/EY, tarkoitetulla tavalla hätäteurastetusta eläimestä.
2) Asetuksen N:o 3665/87
13 artiklassa tarkoitettua käsitettä ”laadultaan kunnollinen ja myyntikelpoinen” on tulkittava niin, ettei se edellytä, että viety tavara on keskivertolaatuista, jolloin vientitukia ei voitaisi myöntää tavaran ollessa huonompilaatuista, vaikka se voitaisiin myydä sellaisena kuin se on kuvattu tukihakemuksessa.
(1) .
(2)
–	EYVL L 351, s. 1.
(3)
–	Terveyttä koskevista ongelmista yhteisön sisäisessä tuoreen lihan kaupassa 26.6.1964 annettu neuvoston direktiivi (EYVL 1964, 121, s. 2012), sellaisena kuin se on muutettuna ja kodifioituna direktiivin 64/433/ETY muuttamisesta ja ajan tasalle saattamisesta direktiivin ulottamiseksi koskemaan tuoreen lihan tuotantoa ja saattamista markkinoille 29 päivänä heinäkuuta 1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/497/ETY (EYVL L 268, s. 69) ja sellaisena kuin se on muutettuna 22.6.1995 annetulla neuvoston direktiivillä 95/23/EY (EYVL L 243, s. 7; jäljempänä direktiivi 64/433).
(4)
–	Naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 27 päivänä kesäkuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 805/68 (EYVL L 148, s. 24) 18 artikla.
(5)
–	Idem.
(6)
–	Asetuksen N:o 805/68 kymmenes perustelukappale.
(7) ? Lainausta on korjattu yhteisöjen tuomioistuimessa, koska asetuksen suomenkielinen versio on epätarkka.
(8)
–	Maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 15.4.1999 annettu komission asetus (EYVL L 102, s. 11).
(9)
–	Naudanliha-alan vientitukien vahvistamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 2698/1999 muuttamisesta 28.2.2000 annettu komission asetus (EYVL L 55, s. 24).
(10)
–	19.1.1996 annettu laki (BGBl. 1996  I, s. 59).
(11)
–	BGBl. 1997 I, s. 1138.
(12)
–	Jäljempänä SEPA.
(13)
–	Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa asiassa 12/73, Muras, 9.10.1973 annettuun tuomioon (Kok. 1973, s. 963) ja asiassa C-235/97, Ranska v. komissio, 19.11.1998 annettuun tuomioon (Kok. 1998, s. I-7555).
(14)
– 	Ks. mm. asia 36/79, Denkavit Futtermittel, tuomio 15.11.1979 (Kok. 1979, s. 3439, 12 kohta) ja asia C-326/00, IKA, tuomio 25.2.2003, Kok. 2003, s. I-1703, 27 kohta).
(15)
–	Ks. mm. asia C-354/95, National Farmers’ Union ym., tuomio 17.7.1997 (Kok. 1997, s. I-4559, 57 kohta) ja asia C-177/96, Banque Indosuez ym., tuomio 16.10.1997 (Kok. 1997, s. I-5659, 27 kohta).
(16)
–	Asia 326/85, Alankomaat v. komissio, tuomio 15.12.1987 (Kok. 1987, s. 5091, 24 kohta) ja asia C-30/89, komissio v. Ranska, tuomio 13.3.1990 (Kok. 1990, s. I-691, 23 kohta). Ks. viimeaikaisen soveltamisen osalta asia C-236/02, Slob, tuomio 12.2.2004 (37 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(17)
–	Asia 237/86, Alankomaat v. komissio, tuomio 15.12.1987 (Kok. 1987, s. 5251, 19 ja 20 kohta).
(18)
–	Asia C-10/88, Italia v. komissio, tuomio 27.3.1990 (Kok. 1990, s. I-1229).
(19)
–	Asia 349/85, tuomio 27.1.1988 (Kok. 1988, s. 169).
(20)
–	9–13 kohta.
(21)
–	14 kohta.
(22)
–	15 kohta.
(23)
–	Naudanliha-alan interventiotoimenpiteiden soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 29.3.1989 annettu komission asetus (EYVL L 91, p. 5).
(24)
–	Ks. asia C-209/96, Yhdistynyt kuningaskunta v. komissio, tuomio 1.10.1998 (Kok. 1998, s. I‑5655, 35 ja 36 kohta).
(25)
–	Ibidem, 37 kohta.
(26)
–	Asetuksen N:o 3665/87
13 artiklan sanamuoto eroaa näin ollen vientitukien soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä yhtenäishintajärjestelmään kuuluvien tuotteiden alalla 21.12.1967 annetun asetuksen N:o 1041/67/ETY (EYVL 1967, 314, s. 9) 6 artiklasta, jossa säädetään, että ”vientituki myönnetään ainoastaan tuotteille, jotka ovat vapaassa vaihdannassa yhteisön sisällä
ja jotka ovat laadultaan virheettömiä, kunnollisia ja myyntikelpoisia – – ” (kursivointi tässä). Näin ollen kyseisen 6 artiklan tulkintaa edellä mainitussa asiassa Muras annetussa tuomiossa, jossa on todettu, että tuote, ”jota ei voida pitää kaupan yhteisön alueella” tavanomaisissa olosuhteissa, ei täytä laatuvaatimuksia vientitukiin oikeuttamista varten (12 kohta), ei mielestäni voida juuri tältä osin soveltaa asetuksen N:o 3665/87
13 artiklaan.
(27)
–	Cornu, G., Vocabulaire juridique,
Presses universitaires de France, Pariisi, heinäkuu 1998, s. 508.
(28)
–	Kyseinen ilmaisu on esitetty seuraavasti: englanniksi ”fair marketable quality”, saksaksi ”handelsüblisher Qualität”, italiaksi ”leale e mercantile”, espanjaksi ”cabal y comercial” ja hollanniksi ”handelskwaliteit”.
(29)
–	Naudanliha-alan vientitukien vahvistamisesta 17.12.1999 annettu komission asetus (EYVL L 326, s. 49).
(30)
–	12 kohta.
(31)
–	Ks. naudanlihan osalta asetuksen N:o 805/68 muuttamisesta 22.12.1987 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 3905/87 (EYVL L 370, s. 7).
(32)
–	Em. asia Ranska v. komissio, tuomion 79 kohta.