62022CJ0088
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)
19 päivänä lokakuuta 2023 (
*1
)
Muutoksenhaku – Henkilöstö – Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen liite VII – 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toinen luetelmakohta – Väliaikaiset toimihenkilöt – Palkkaus – Ulkomaankorvaus – Myöntämisedellytykset – Pääasiallinen ammattitoiminta – Toiselle valtiolle suoritetut palvelukset
Asiassa C‑88/22 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 8.2.2022,
QB, edustajanaan aluksi R. Wardyn, radca prawny, sittemmin K. Staszkiewicz, avocate,
valittajana,
ja jossa muuna osapuolena on
Euroopan komissio, asiamiehinään T. S. Bohr ja A.-C. Simon,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: J.-C. Bonichot, joka hoitaa jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä tuomarit S. Rodin ja L. S. Rossi (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
kuultuaan julkisasiamiehen 4.5.2023 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
QB, joka on Euroopan komission väliaikainen toimihenkilö, vaatii valituksessaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 8.12.2021 antaman tuomion QB v. komissio (T‑71/21, EU:T:2021:868) (jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi hänen kanteensa, jossa vaadittiin kumoamaan komission henkilökohtaisten etuuksien hallinto- ja maksutoimiston (PMO) 6.4.2020 tekemä päätös, jolla tämä epäsi häneltä oikeuden ulkomaankorvaukseen (jäljempänä riidanalainen päätös).
Asiaa koskevat oikeussäännöt
2
Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen, sellaisina kuin niitä sovelletaan kanteen taustalla olevassa asiassa (jäljempänä henkilöstösäännöt), liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Ulkomaankorvaus, joka on 16 prosenttia virkamiehelle maksettavan peruspalkan, kotitalouslisän ja huollettavana olevasta lapsesta maksettavan lisän kokonaismäärästä, myönnetään:
a)
virkamiehelle,
–
joka ei ole eikä ole koskaan ollut sen valtion kansalainen, jonka alueella hänen asemapaikkansa sijaitsee,
–
joka ei ole kuusi kuukautta ennen tehtäviensä aloittamista päättyvän viiden vuoden jakson aikana asunut vakituisesti tai harjoittanut pääasiallista ansiotoimintaansa kyseisen valtion eurooppalaisella alueella. Tätä säännöstä sovellettaessa ei oteta huomioon olosuhteita, jotka aiheutuvat toiselle valtiolle tai kansainväliselle organisaatiolle suoritetuista palveluksista.
– –”
Asian tausta
3
Unionin yleinen tuomioistuin esitti asian käsittelyn aiemmat vaiheet valituksenalaisen tuomion 3–13 kohdassa seuraavasti:
”3
Euroopan juridinen koulutusverkosto (European Judicial Training Network, jäljempänä EJTN) on Belgian oikeuden mukaan perustettu voittoa tavoittelematon kansainvälinen yhdistys, jolla ei ole oikeushenkilöllisyyttä ja jonka kotipaikka on Brysselissä (Belgia). Se pyrkii kehittämään Euroopan laajuisia täydennyskoulutusohjelmia jäsenille ja tuomioistuinten henkilöstölle. EJTN:n jäseninä voivat olla jäsenvaltioiden elimet, jotka vastaavat tuomareiden ja syyttäjien koulutuksesta tai osallistuvat juridiseen koulutukseen [Euroopan] unionin tasolla.
4
Kantajana oleva QB, joka on Puolan kansalainen, toimi vuodesta 2005 lähtien piirioikeuden tuomarina Puolassa.
5
Hänet lähetettiin Puolan oikeusministeriön päätöksellä maaliskuusta 2009 alkaen työhön Krajowa Szkola Sadownictwa i Prokuraturyyn (kansallinen tuomari- ja syyttäjäkoulu, jäljempänä KSSiP). KSSiP on Puolan valtion keskusorganisaatio, joka on perustettu lailla, jolla pyritään varmistamaan yleisten tuomioistuinten jäsenten ja syyttäjien koulutus Puolassa.
6
Puolan oikeusministeriö ja EJTN tekivät joulukuussa 2013 sopimuksen, jolla kantajalle, joka oli siirretty tehtäviin KSSiP:stä, annettiin hoidettavaksi EJTN:n pääsihteerin tehtävät. Toiminnan harjoittamispaikasta sopimuksessa määrättiin, että kantajan läsnäoloa ei edellytetty vain KSSiP:n päätoimipaikassa Puolassa vaan myös EJTN:n toimitiloissa Brysselissä ja jokaisella muulla paikkakunnalla, jolla EJTN toimii tai jolla kantajan läsnäolon katsotaan olevan EJTN:n etujen mukaista.
7
Kantaja toimi lisäksi 1.1.2014–31.12.2019 johtavana asiantuntijana KSSiP:n kansainvälisen yhteistyön keskuksessa. Hänen tehtävänään oli varmistaa asianmukainen yhteistyö ja KSSiP:n liittymisestä EJTN:ään seuraavien toimintojen toteuttaminen.
8
Kantaja asui 1.1.2014–30.6.2019 perheensä kanssa Brysselissä. Hän palasi perheineen Puolaan sen jälkeen, kun hänen toimikautensa EJTN:ssä päättyi kesäkuussa 2019.
9
Kantaja aloitti 1.1.2020 väliaikaisena toimihenkilönä – – komission palveluksessa.
10
Henkilökohtaisten etuuksien hallinto- ja maksutoimisto (PMO) myönsi [riidanalaisella päätöksellä] kantajalle maastamuuttokorvauksen muttei ulkomaankorvausta.
– –
13
Komission – – työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen hylkäsi [kantajan riidanalaisesta päätöksestä tekemän] valituksen 3.11.2020 tekemällään päätöksellä (jäljempänä valituksen hylkäämisestä tehty päätös). Se täsmensi, että viiden vuoden viitejakso, joka edelsi kantajan aloittamista komission palveluksessa [(jäljempänä viitejakso)] oli 1.7.2014–30.6.2019. Se katsoi, että kantaja oli hoitanut koko kyseisen jakson ajan EJTN:n pääsihteerin tehtäviä Brysselissä. Kyseinen viranomainen totesi, ettei kantaja riitauttanut PMO:n päätelmää, jonka mukaan EJTN:n ei voitu katsoa olevan henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettu kansainvälinen järjestö. Se katsoi, että vaikka kantaja oli viitejakson ajan pysynyt KSSiP:n esihenkilöidensä ohjauksen alaisena, hänen ja EJTN:n välillä oli kuitenkin itsenäinen oikeussuhde. Se korosti, että koska kantaja ei ollut kuulunut Puolan valtion pysyvään edustustoon Belgiassa, EJTN:n pääsihteerin tehtävien hoitamista ei voitu pitää Puolan valtiolle suoritettuina palveluksina henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa merkityksessä, joten hän oli harjoittanut viitejakson aikana pääasiallista ansiotoimintaansa Belgiassa. Mainittu viranomainen katsoi, että koska ulkomaankorvaus voitiin evätä pelkästään pääasiallisen toiminnan harjoittamispaikkaa koskevan kriteerin perusteella, vakituista asuinpaikkaa koskevaa kriteeriä ei ollut tarpeen tutkia.”
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
4
QB nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 2.2.2021 jättämällään kannekirjelmällä kanteen, jossa hän vaati riidanalaisen päätöksen kumoamista.
5
QB vetosi kanteensa tueksi kolmeen kanneperusteeseen. Ensimmäinen kanneperuste koski perusteluvelvollisuuden rikkomista. Toisessa kanneperusteessa hän arvosteli komissiota henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan rikkomisesta ensinnäkin siltä osin kuin oli kyse QB:n vakinaisen asuinpaikan vahvistamisesta viitejakson aikana, toiseksi hänen pääasiallisen ansiotoimintansa ja sen harjoittamispaikan määrittämisestä tämän jakson aikana ja kolmanneksi kyseisessä säännöksessä säädetyn poikkeuksen sovellettavuudesta ”toiselle valtiolle suoritettuihin palveluksiin”. Kolmas kanneperuste koski ilmeistä arviointivirhettä ulkomaankorvauksen myöntämisedellytysten soveltamisessa.
6
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisella tuomiolla kanteen kokonaisuudessaan.
Valitusasian asianosaisten vaatimukset
7
QB vaatii valituksessaan, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen ja valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen
–
toissijaisesti palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut molemmissa oikeusasteissa.
8
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin hylkää valituksen ja velvoittaa QB:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Valitus
9
Valittaja esittää valituksensa tueksi kaksi valitusperustetta, jotka koskevat oikeudellisia virheitä, jotka unionin yleinen tuomioistuin väitetysti teki henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa säädettyjen ulkomaankorvauksen myöntämisedellytysten tulkinnassa ja soveltamisessa.
Ensimmäinen valitusperuste
Asianosaisten lausumat
10
Ensimmäisessä valitusperusteessaan valittaja arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen tulkitessaan ja soveltaessaan henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toista luetelmakohtaa, kun se katsoi valituksenalaisen tuomion 63–74 kohdassa, että valittajan pääasiallinen ansiotoiminta viitejakson aikana muodostui EJTN:n pääsihteerin tehtävien hoitamisesta ja että tämän toiminnan harjoittamispaikka sijaitsi Brysselissä.
11
Tältä osin valittaja ei kiistä sitä, että hän toimi viitejakson aikana EJTN:n pääsihteerin tehtävissä, että hän hoiti tässä ominaisuudessa lukuisia huomattavan vastuullisia hallinnollisia ja edustuksellisia tehtäviä ja että hänen läsnäoloaan edellytettiin paitsi KSSiP:n myös EJTN:n toimitiloissa Brysselissä.
12
Valittaja kuitenkin katsoo, että koko tämän jakson ajan hänen pääasiallinen ansiotoimintansa muodostui yhä tuomarin työstä Puolassa, jota hän hoiti KSSiP:hen lähetettynä.
13
Täsmällisemmin hän väittää ensinnäkin, että hän suoritti EJTN:lle hoitamansa tehtävät KSSiP:n lukuun, koska tämän viimeksi mainitun tehtävä on kouluttaa Puolan oikeuslaitoksen jäsenet ja koska se on yksi EJTN:n koulutustarjonnan pääasiallisista vastaanottajista.
14
Toiseksi valittaja väittää, että kaikki EJTN:n toiminta suuntautuu jäsenvaltioiden lainkäyttöelinten hyväksi ja että EJTN:n on katsottava olevan näiden kansallisten elinten ryhmittymä, minkä hänen mukaansa vahvistaa se, ettei EJTN:llä ole oikeushenkilöllisyyttä.
15
Kolmanneksi valittaja korostaa, että EJTN:n perussäännössä ja työjärjestyksessä ei määrätä EJTN:n ja pääsihteerin tehtäviä hoitavan kansallisen tuomarin välisestä työsuhteesta tai muusta oikeudellisesta suhteesta. Tämä ilmenee valittajan mukaan myös EJTN:n ja Puolan oikeusministeriön välisestä yhteisymmärryspöytäkirjasta, jossa hänen mukaansa mainitaan, ettei valittajan ja EJTN:n välillä ole mitään oikeudellista sidettä.
16
Neljänneksi valittaja toteaa, että 21.6.2007 annettuun tuomioon komissio v. Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 42 kohta) perustuvasta oikeuskäytännöstä ilmenee, että alaisuuteen kuuluminen on merkityksellinen seikka määritettäessä, kenelle henkilö on suorittanut palveluksia henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetussa merkityksessä. Hän katsoo tältä osin, että hän säilytti tuomarin asemansa koko viitejakson ajan ja pysyi näin ollen KSSiP:n alaisuudessa toimivana Puolan valtion työntekijänä. Hän hoiti näin ollen EJTN:n pääsihteerin tehtäviä KSSiP:hen lähetettynä tuomarina niiden riippumattomuuden ja puolueettomuuden periaatteiden mukaisesti, jotka estävät tuomareita hoitamasta sivutyötä tai solmimasta luonteeltaan samankaltaista oikeudellista suhdetta.
17
Valittaja kiistää vastauskirjelmässään myös sen, että EJTN olisi maksanut hänelle korvausta tehtävistä, jotka hän suoritti pääsihteerin ominaisuudessaan, ja väittää, että koko viitejakson ajan hänelle maksoi palkkaa yksinomaan Puolan valtio, joka on juridisesti hänen ainoa työnantajansa.
18
Valittaja väittää tältä osin erityisesti yhtäältä, että EJTN:n pääsihteerit säilyttävät kukin oman kansallisen palkkansa, jonka EJTN korvaa vastaaville kansallisille viranomaisille sellaisen vuotuisen enimmäismäärän rajoissa, joka ei välttämättä vastaa kyseisen palkan kokonaismäärää. Hän korostaa toisaalta, että EJTN vastaa vain pääsihteerien asumiskustannuksista Brysselissä, muttei EJTN:n henkilöstölle myönnettävistä muista luontoisetuuksista, mikä hänen mukaansa osoittaa, etteivät pääsihteerit ole EJTN:n palveluksessa.
19
Komissio kiistää kyseiset perustelut.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
20
Ensimmäinen valitusperuste koskee oikeudellista virhettä, jonka unionin yleisen tuomioistuimen väitetään tehneen niiden kriteerien tulkitsemisessa ja soveltamisessa, joiden avulla voidaan määrittää asianomaisen henkilön pääasiallinen ansiotoiminta ja tämän toiminnan harjoittamispaikka henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetussa merkityksessä, kun se katsoi valituksenalaisen tuomion 63–74 kohdassa, että valittajan pääasiallinen ansiotoiminta viitejakson aikana muodostui EJTN:n pääsihteerin tehtävistä ja että tämän toiminnan harjoittamispaikka sijaitsi Brysselissä.
21
Kyseisen säännöksen mukaan ulkomaankorvaus myönnetään virkamiehelle, joka täyttää tässä säännöksessä säädetyt kaksi kumulatiivista edellytystä eli ensinnäkin, ettei hän ole eikä ole koskaan ollut sen valtion kansalainen, jonka alueella hänen asemapaikkansa sijaitsee (jäljempänä asemapaikan valtio), ja toiseksi, ettei hän ole kuusi kuukautta ennen tehtäviensä aloittamista päättyvän viiden vuoden viitejakson aikana vakituisesti asunut tai harjoittanut pääasiallista ansiotoimintaansa tämän valtion eurooppalaisella alueella (ks. vastaavasti tuomio 15.9.2022, Brown v. komissio ja neuvosto, C‑675/20 P, EU:C:2022:686, 37 ja 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Mainitussa säännöksessä täsmennetään kuitenkin, että jälkimmäistä edellytystä sovellettaessa ei oteta huomioon olosuhteita, jotka aiheutuvat toiselle valtiolle tai kansainväliselle organisaatiolle suoritetuista palveluksista.
22
Koska henkilöstösäännöissä ei määritellä pääasiallisen ansiotoiminnan käsitettä, sen merkitys ja ulottuvuus on määriteltävä sen tavanomaisen merkityksen mukaan, joka sillä on yleiskielessä, ottaen samalla huomioon se asiayhteys, jossa sitä käytetään, ja sen säännöstön tavoitteet, johon se kuuluu (ks. vastaavasti tuomio 8.6.2023, komissio v. Slovakia (Peruuttamisoikeus ilman kuluja), C‑540/21, EU:C:2023:450, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
23
Tältä osin on todettava, että pääasiallisen ansiotoiminnan käsitteellä tarkoitetaan sen yleiskielen mukaisessa tavanomaisessa merkityksessä kaikkea palkattua ja säännöllistä työtä – riippumatta siitä, onko se luonteeltaan yksityistä vai julkista, työsuhteeseen perustuvaa vai itsenäistä ammatinharjoittamista –, jota harjoitetaan ensisijaisesti suhteessa asianomaisen henkilön mahdollisesti harjoittamaan muuhun toimintaan.
24
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 46 kohdassa lähinnä katsonut, jotta toiminta kuuluu tämän käsitteen piiriin, on välttämätöntä, että kyseinen henkilö käyttää tähän toimintaan suurimman osan työajastaan ja saa siitä suurimman osan ansiotuloistaan. Sitä vastoin ei ole välttämätöntä, että sitä hoidetaan sellaisen henkilöstösääntöihin tai työsopimukseen perustuvan työsuhteen perusteella, joka sitoo erityisesti asianomaista henkilöä ja yksikköä, jonka palveluksessa kyseistä toimintaa harjoitetaan.
25
Pääasiallisen ansiotoiminnan käsitteen asiayhteydestä ja erityisesti henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisesta luetelmakohdasta, johon tämä käsite kuuluu, on todettava yhtäältä, että pääasiallisella ansiotoiminnalla on merkitystä tämän säännöksen kannalta vain siltä osin kuin sitä on harjoitettu ”vakituisesti” asemapaikan valtion ”eurooppalaisella alueella”. Tästä seuraa, että tosiasiallisilla olosuhteilla, joiden perusteella tällainen toiminta voidaan todeta pysyväksi ja jatkuvaksi ja määrittää, missä sitä harjoitetaan, kuten olosuhteilla, jotka liittyvät asianomaisen henkilön työajan jakautumiseen viitejakson aikana ja paikkaan, jossa kyseisen henkilön oli tosiasiallisesti käytettävä tämä työaika, on erityistä merkitystä määrätyn työn luonnehtimiseksi pääasialliseksi ansiotoiminnaksi mainitussa säännöksellä tarkoitetussa merkityksessä.
26
Toisaalta vasta sen jälkeen, kun on määritelty asianomaisen henkilön pääasiallinen ansiotoiminta, voidaan pohtia kysymystä siitä, voidaanko kyseistä toimintaa pitää samassa säännöksessä tarkoitettuna ”toiselle valtiolle tai kansainväliselle organisaatiolle suoritettuna palveluksena” ja vasta sen jälkeen tulee merkitykselliseksi sen yksikön mahdollinen yksilöinti, jonka palveluksessa kyseistä toimintaa harjoitetaan. Tästä seuraa, että sillä, minkä tahon eduksi kyseinen toiminta loppujen lopuksi suuntautuu ja mille yksiköille se on mahdollisesti suoritettu, ei ole merkitystä asianomaisen henkilön pääasiallisen ansiotoiminnan tai sen harjoittamispaikan yksilöimiseksi.
27
Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan tavoitteet tukevat tällaista pääasiallisen ansiotoiminnan käsitteen sanamuodon mukaista ja systemaattista tulkintaa. Unionin tuomioistuin on nimittäin toistuvasti todennut, että ulkomaankorvauksen tarkoituksena on hyvittää erityisiä kustannuksia ja haittoja, jotka aiheutuvat tehtävien aloittamisesta unionin toimielimessä virkamiehille, joiden on tästä syystä vaihdettava asuinpaikkaa kotivaltiostaan asemapaikan valtioon ja sopeuduttava uuteen ympäristöön. Ulkomaillaolon käsite riippuu myös virkamiehen henkilökohtaisesta tilanteesta, nimittäin siitä, missä määrin hän on kotoutunut uuteen elinympäristöön, mitä kuvastavat hänen tavanomainen asuinpaikkansa tai harjoitetun pääasiallisen ansiotoiminnan ominaisuudet. Ulkomaankorvauksen myöntämisellä pyritään näin ollen lieventämään niitä tosiasiallisia eroja, joita esiintyy asemapaikkansa valtion yhteiskuntaan kotoutuneiden virkamiesten ja niiden virkamiesten tilanteiden välillä, jotka eivät sitä ole (ks. vastaavasti tuomio 25.3.2021, Alvarez y Bejarano ym. v. komissio, C‑517/19 P ja C‑518/19 P, EU:C:2021:240, 69 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28
Tästä seuraa, että – kuten julkisasiamies on lähinnä todennut ratkaisuehdotuksensa 49 ja 50 kohdassa – sen määrittämiseksi, onko asianomainen henkilö harjoittanut viitejakson aikana pääasiallista ansiotoimintaansa asemapaikan valtiossa, jolloin hänen on lähtökohtaisesti katsottava olevan kotoutunut tämän valtion yhteiskuntaan ja jolloin hän ei siis voi saada ulkomaankorvausta, on otettava huomioon tosiseikat, jotka voivat vaikuttaa hänen kotoutumiseensa tähän yhteiskuntaan, eikä muodollisia seikkoja, jotka liittyvät asianomaisen henkilön oikeudelliseen tai sopimusperusteiseen asemaan. Näitä tosiseikkoja ovat erityisesti tällaisen ansiotoiminnan edellyttämien tehtävien tosiasiallinen suorittamispaikka, tähän toimintaan käytetty työaika ja siitä saatu korvaus, joka voi sisältää myös mahdollisia luontoisetuja, jotka vastaavat vaatimusta läsnäolosta työpaikalla.
29
Tämän lisäksi on vielä muistutettava, että SEUT 256 artiklan 1 kohdan ja Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan muutosta voidaan hakea vain oikeuskysymysten osalta. Ainoastaan unionin yleinen tuomioistuin on toimivaltainen määrittämään merkityksellisen tosiseikaston ja arvioimaan sitä sekä esitettyä näyttöä. Lukuun ottamatta sitä tapausta, että tosiseikasto ja näyttö on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, niiden arviointi ei näin ollen sinänsä kuulu unionin tuomioistuimen muutoksenhaun yhteydessä harjoittaman valvonnan piiriin (ks. vastaavasti tuomio 12.1.2023, Lietuvos geležinkeliai v. komissio, C‑42/21 P, EU:C:2023:12, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
30
Käsiteltävässä asiassa valittaja ei ole vedonnut valituksenalaisen tuomion 63–66 kohtaan sisältyvien niiden perustelujen vääristämiseen, joissa unionin yleinen tuomioistuin lähinnä totesi, että Puolan oikeusministeriön ja EJTN:n välillä tehdystä sopimuksesta seurasi, että valittajan oli suoritettava hallinnollisia ja ulkoisen edustuksen tehtäviä, joiden vuoksi hänen oli vietettävä suuri osa työajastaan EJTN:n sihteeristön tiloissa Brysselissä, ja joissa unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että pääsihteerin tehtäviensä vuoksi valittaja sai yhtäältä huomattavan korvauksen, joka oli suuruudeltaan sellainen, että se sulki pois sen, että valittaja olisi kyennyt hoitamaan tätä tehtävää sivutoimisesti Puolassa hoitamansa tuomarin tehtävän lisäksi, ja toisaalta luontoisetuuksia, jotka liittyivät vaatimukseen Brysselissä oleskelusta ja joihin kuului muun muassa virka-asunto, jossa valittaja perheineen asui koko viitejakson ajan. Lisäksi asianosaiset ovat yhtä mieltä siitä, että EJTN:n pääsihteerin toimeen kuuluu huomattavan tärkeitä tehtäviä ja huomattavasti vastuuta.
31
Valittaja vetoaa ensimmäisen valitusperusteensa tueksi ensinnäkin siihen, että tehtävät, jotka hän suoritti EJTN:lle sen pääsihteerin ominaisuudessaan, suoritettiin KSSiP:n lukuun EJTN:n koulutustarjonnan vastaanottajana ja että kaikki EJTN:n toiminta toteutettiin jäsenvaltioiden juridisesta koulutuksesta vastaavien elinten hyväksi.
32
Tämä väite ei voi menestyä, koska – kuten tämän tuomion 26 kohdassa todetaan – niiden lopullisten tahojen yksilöimisellä, joiden hyväksi asianomaisen henkilön ansiotoimintaa on harjoitettu, samoin kuin paikalla, jossa sitä on harjoitettu, ei ole merkitystä määritettäessä, muodostaako kyseinen toiminta hänen pääasiallinen ansiotoimintansa.
33
Toiseksi valittaja vetoaa siihen, ettei hänen ja EJTN:n välillä ole työsuhdetta tai muuta oikeudellista suhdetta. Kuten tämän tuomion 23, 24 ja 28 kohdassa todetaan, jotta toiminnan voidaan katsoa olevan henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettua ”pääasiallista ansiotoimintaa”, ei kuitenkaan ole tarpeen, että toiminta on asianomaisen henkilön ja yksikön, jolle tätä toimintaa harjoitetaan, välisen työsuhteen kohteena, edellyttäen yhtäältä, että kyseinen henkilö harjoittaa tätä toimintaa säännöllisesti ja korvausta vastaan, ja toisaalta, että kyseinen henkilö käyttää siihen suurimman osan työajastaan ja saa siitä suurimman osan työtuloistaan.
34
Käsiteltävässä asiassa unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa esittämistä toteamuksista, jotka on palautettu mieliin tämän tuomion 30 kohdassa, ilmenee yhtäältä, että EJTN:n pääsihteerin tehtävä oli työtehtävä, jota valittaja harjoitti säännöllisesti ja korvausta vastaan työnantajansa, nimittäin Puolan oikeusministeriön ja EJTN:n välisen sopimuksen mukaisesti, ja toisaalta, että valittaja käytti tähän toimintaan suuren osan työajastaan saaden siitä korvauksen, jonka tasosta seurasi, ettei kyseistä toimintaa voitu pitää sivutoimena.
35
Kolmanneksi valittaja arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se ottanut hänen pääasiallisen ansiotoimintansa määrittämisessä huomioon alaisuuteen kuulumisen kriteeriä, joka hänen mukaansa ilmenee 21.6.2007 annetusta tuomiosta komissio v. Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 42 kohta), eikä hänen asemaansa kansallisena tuomarina.
36
Tämä väite perustuu kuitenkin kyseisestä oikeuskäytännöstä tehtyyn virheelliseen tulkintaan. Unionin tuomioistuin otti nimittäin huomioon hierarkkisen suhteen asianomaisen henkilön ja sen yksikön välillä, jolle kyseistä toimintaa oli harjoitettu, ainoastaan siinä yhteydessä, kun se arvioi sitä, voitiinko kyseiseen tuomioon johtaneessa asiassa kyseessä ollutta ansiotoimintaa pitää toiselle valtiolle suoritettuna palveluksena. Kuten tämän tuomion 26 kohdassa korostetaan, tämä arviointi on tehtävä kuitenkin vasta sen jälkeen, kun tällainen ansiotoiminta on määritetty olevan luonteeltaan pääasiallista.
37
Samalla tavoin siitä seikasta, että valittaja väitetysti säilytti kansallisen tuomarin asemansa ja näin ollen hoiti EJTN:n pääsihteerin tehtäviään KSSiP:hen lähetettynä tuomarina, on todettava, että – kuten julkisasiamies lähinnä totesi ratkaisuehdotuksensa 59 kohdassa – tällä seikalla voi olla merkitystä korkeintaan sen määrittämisessä, harjoitettiinko tällaista ansiotoimintaa Puolan valtion lukuun. Samoista syistä kuin mitä tämän tuomion edellisessä kohdassa on esitetty, mainitulla seikalla ei siis ole lainkaan vaikutusta sen määrittämiseen, oliko tämä toiminta luonteeltaan pääasiallista, tai sen harjoittamispaikan määrittämiseen.
38
Neljänneksi ja viimeiseksi on todettava, että väite, jolla valittaja pyrkii riitauttamaan toteamuksen, jonka mukaan EJTN maksoi valittajalle palkkaa hänen pääsihteerin ominaisuudessaan suorittamistaan palveluista, perustuu joka tapauksessa myös valituksenalaisesta tuomiosta tehtyyn virheelliseen tulkintaan. Unionin yleinen tuomioistuin ei nimittäin katsonut kyseisen tuomion 66 kohdassa, että EJTN maksoi valittajalle palkkaa, vaan, että EJTN vastasi viime kädessä hänen palkkauksestaan huomattavan korkeaan enimmäismäärään asti.
39
Edellä esitettyjen seikkojen perusteella ensimmäinen valitusperuste on hylättävä perusteettomana.
Toinen valitusperuste
Asianosaisten lausumat
40
Toisessa valitusperusteessaan valittaja arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki valituksenalaisen tuomion 79–82 kohdassa oikeudellisen virheen tulkitessaan henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa olevaa käsitettä ”toiselle valtiolle suoritetut palvelukset”.
41
Yhtäältä valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että tämä käsite kattaa ainoastaan jonkin valtion pysyvässä edustustossa suoritetut palvelukset. Hän väittää tältä osin ensinnäkin, että tällainen mainitun käsitteen suppea tulkinta poikkeaa unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, jonka mukaan on niin, että jos asianomaisella henkilöllä on ollut välittömiä oikeudellisia siteitä kyseessä olevaan valtioon tai kansainväliseen järjestöön, kyseisessä säännöksessä säädetty poikkeus koskee kaikkia tilanteita, jotka johtuvat kyseiselle valtiolle tai kansainväliselle organisaatiolle suoritetuista palveluksista.
42
Seuraavaksi valittaja katsoo, että oikeuskäytäntöä, josta unionin yleinen tuomioistuin muistutti valituksenalaisessa tuomiossa kyseisen suppean tulkinnan tueksi, ei voida soveltaa käsiteltävään asiaan. Mainittu oikeuskäytäntö koskee nimittäin joko henkilöitä, joilla on diplomaattinen asema yksinomaan sellaisten puolisoidensa vuoksi, jotka ovat jäsenvaltioiden diplomaatteja, ja joilla ei ole välitöntä sidettä alkuperävaltioonsa, koska heidän ja belgialaisten yksiköiden välillä on oikeudellinen side, tai henkilöitä, jotka työskentelivät jonkin valtion poliittiselle alayksikölle eivätkä sen keskushallinnolle.
43
Lopuksi valittaja väittää, että kun otetaan huomioon muun muassa jäsenvaltioille yhteisistä valtiosääntöperinteistä johtuva vallanjakoperiaate, yksikään oikeuslaitoksen jäsen ei voi kuulua jäsenvaltion pysyvään edustustoon, koska tämä on osa toimeenpanovaltaa. Hän katsoo, että tulkitessaan henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettua käsitettä ”toiselle valtiolle suoritetut palvelukset” siten, että se kattaa ainoastaan jonkin valtion pysyvässä edustustossa suoritetut palvelukset, unionin yleinen tuomioistuin sulki näin ollen kaikki oikeuslaitoksen jäsenet perusteettomasti tämän poikkeuksen ulkopuolelle.
44
Toisaalta valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi mainittua säännöstä, koska se jätti ottamatta huomioon hänen asemansa kansallisena tuomarina ja hänen KSSiP:lle tekemänsä työn. Hän viittaa tältä osin ensimmäisessä valitusperusteessa esitettyihin perusteluihin ja katsoo, että EJTN:n pääsihteerin tehtäviä hoitaessaan hän oli suorittanut KSSiP:n hänelle antamat tehtävät.
45
Komissio kiistää nämä väitteet.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
46
Valittaja riitauttaa toisessa valitusperusteessaan henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa olevan toiselle valtiolle suoritettujen palvelusten käsitteen tulkinnan väittäen, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi yhtäältä virheellisesti, että tämä käsite kattaa vain jonkin valtion pysyvässä edustustossa suoritetut palvelukset, ja toisaalta jätti ottamatta huomioon hänen asemansa kansallisena tuomarina ja hänen KSSiP:lle suorittamaansa työtä.
47
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toiselle valtiolle suoritettujen palvelusten käsitteen ulottuvuutta on arvioitava kokonaisuutena ja tulkittava sen lainsäädännön rakenteen ja tavoitteiden mukaan, jonka osa se on (tuomio 29.11.2007, Salvador García v. komissio, C‑7/06 P, EU:C:2007:724, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
48
Tältä osin oikeuskäytännössä on katsottu, että – kuten tämän tuomion 27 kohdassa on muistutettu – ulkomaankorvauksen tarkoituksena on lieventää tosiasiallisia eroja, joita esiintyy kyseiseen yhteiskuntaan kotoutuneiden virkamiesten ja niiden virkamiesten tilanteiden välillä, jotka eivät sitä ole. Palvelusten suorittamisesta toiselle valtiolle tai kansainväliselle organisaatiolle seuraa nimittäin, että asianomaisella henkilöllä on säilynyt kyseiseen toiseen valtioon tai kansainväliseen organisaatioon sellainen erityinen suhde, joka estää kestävän siteen luomisen asemapaikan valtioon ja estää siten asianomaisen henkilön riittävän kotoutumisen viimeksi mainitun valtion yhteiskuntaan. Tässä yhteydessä ulkomaillaolon tilanteessa on myös sellainen virkamies, joka on viitejakson aikana asunut tai harjoittanut ansiotoimintaa sen valtion eurooppalaisella alueella, jossa hänen asemapaikkansa sijaitsee, suorittaakseen palveluksia toiselle valtiolle tai kansainväliselle organisaatiolle (ks. vastaavasti tuomio 29.11.2007, Salvador García v. komissio, C‑7/06 P, EU:C:2007:724, 43–46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
49
Oikeuskäytännössä on siten katsottu, että henkilö, jonka on sen vuoksi, että hän on viitejakson aikana kuulunut toisen valtion tai kansainvälisen järjestön rakenteisiin asemapaikan valtiossa, katsottava olleen tämän toisen valtion tai kansainvälisen järjestön palveluksessa, on henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetussa ulkomaillaolon tilanteessa riippumatta hoidetuista tehtävistä ja välittömästä oikeudellisesta siteestä kyseiseen toiseen valtioon tai kansainväliseen järjestöön (ks. vastaavasti tuomio 15.1.1981, Vutera v. komissio, 1322/79, EU:C:1981:6, 8 kohta ja tuomio 21.6.2007, komissio v. Hosman-Chevalier, C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 41, 44 ja 45 kohta).
50
Oikeuskäytännössä on lisäksi täsmennetty, että koska kyseisessä säännöksessä tarkoitettujen toiselle valtiolle suoritettujen palvelusten käsite kattaa myös kolmannelle valtiolle suoritetut palvelukset, sen tulkintaa varten on syytä viitata kansainväliseen julkisoikeuteen, jossa säännellään jäsenvaltioiden ja kolmansien valtioiden välisiä suhteita. Vaikka toimivaltuuksien jakaminen valtion sisäisesti vaihtelee kunkin valtion institutionaalisen rakenteen mukaan, valtiota on kansainvälisessä julkisoikeudessa pidettävä luonteeltaan yhtenäisenä oikeussubjektina (ks. vastaavasti tuomio 29.11.2007, Salvador García v. komissio, C‑7/06 P, EU:C:2007:724, 47–49 kohta).
51
Tämän käsityksen mukaisesti asianomaisen henkilön asemapaikan valtiossa muita valtioita edustaa yksi ainoa diplomaattinen edustusjärjestelmä, joka kansainvälisellä tasolla heijastaa näiden muiden valtioiden yhtenäisyyttä ja johon kuuluvat suurlähetystöt, diplomaattiset edustustot sekä pysyvät edustustot kansainvälisissä järjestöissä (ks. vastaavasti tuomio 21.6.2007, komissio v. Hosman-Chevalier, C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 39 kohta ja tuomio 29.11.2007, Salvador García v. komissio, C‑7/06 P, EU:C:2007:724, 49 kohta).
52
Oikeuskäytännössä on tässä asiayhteydessä katsottu, että vaikka olennaista sen kannalta, että henkilön, joka on harjoittanut viitejakson aikana pääasiallista ansiotoimintaansa jonkin jäsenvaltion poliittisen alayksikön unionin toimielinten luona olevassa edustustossa Brysselissä, voidaan katsoa suorittaneen palveluksia toiselle valtiolle, ei ole se, että hän on kyseisen toisen valtion keskushallinnon palveluksessa, siinä, että hän kuuluu toiminnallisesti kyseisen toisen valtion pysyvään edustustoon, on kyse ratkaisevasta seikasta (ks. vastaavasti tuomio 29.11.2007, Salvador García v. komissio, C‑7/06 P, EU:C:2007:724, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
53
Oikeuskäytännössä on nimittäin katsottu, että pysyvän edustuston henkilökunnan jäsenen erityinen asema, joka muun muassa oikeuttaa erilaisiin erioikeuksiin ja vapauksiin diplomaattisista suhteista 18.4.1961 tehdyn Wienin yleissopimuksen nojalla, luo erityisen suhteen asianomaiseen jäsenvaltioon ja muodostaa itsessään esteen sille, että asianomainen henkilö voisi solmia kestävän siteen asemapaikkansa valtioon ja näin ollen sille, että hän kotoutuisi riittävästi kyseisen valtion yhteiskuntaan (tuomio 29.11.2007, Salvador García v. komissio, C‑7/06 P, EU:C:2007:724, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
54
Muistutettuaan valituksenalaisen tuomion 78–80 kohdassa sen oikeuskäytännön pääsisällöstä, johon tämän tuomion 50–52 kohdassa viitataan, unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 82 kohdassa, että valittajan EJTN:lle pääsihteerin ominaisuudessaan suorittamat palvelukset eivät kuuluneet toiselle valtiolle suoritettujen palvelusten käsitteeseen, muun muassa siksi, että EJTN oli Belgian oikeuden mukaan perustettu voittoa tavoittelematon kansainvälinen yhdistys, ”joka ei kuulu jäsenvaltion pysyvään edustustoon”.
55
Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se ratkaisi asian näin ja jätti tutkimatta, oliko valittaja itse harjoittanut pääasiallista ansiotoimintaansa EJTN:n pääsihteerinä asemapaikan valtiossa toisen valtion diplomaattisessa edustustossa ja näin ollen tämän toisen valtion palveluksessa tämän tuomion 48–51 kohdassa muistutetussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla.
56
On kuitenkin niin, että unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun perustelujen mahdollinen unionin oikeuden vastaisuus ei johda kyseisen tuomion kumoamiseen, jos sen tuomiolauselmaa voidaan muiden oikeudellisten perustelujen vuoksi pitää perusteltuna, jolloin riittää perustelujen korvaaminen uusilla perusteluilla (tuomio 17.1.2023, Espanja v. komissio, C‑632/20 P, EU:C:2023:28, 48 kohta).
57
Näin ollen on tutkittava, saattoiko unionin yleinen tuomioistuin perustellusti todeta valituksenalaisen tuomion 83 kohdassa, että henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa säädettyä poikkeusta, joka koskee toiselle valtiolle suoritettuja palveluksia, ei sovelleta valittajan EJTN:ssä tekemään työhön.
58
Tältä osin valituksenalaisen tuomion 3, 64–66 ja 73 kohdassa olevista toteamuksista, joita valittaja ei ole tehokkaasti riitauttanut, ilmenee, että EJTN on Belgian oikeuden mukaan perustettu voittoa tavoittelematon kansainvälinen yhdistys, jonka jäseniä ovat unionin jäsenvaltioiden elimet, jotka vastaavat juridisesta koulutuksesta, ja jonka tarkoituksena on kehittää koulutusohjelmia kansallisille tuomioistuimille; että valittaja hoiti EJTN:n pääsihteerinä toimiessaan tämän yhdistyksen hallinnollisia ja ulkoisen edustuksen tehtäviä; että valittaja sai EJTN:n pääsihteerinä käyttöönsä virka-asunnon Brysselistä, muttei muita etuuksia, erioikeuksia tai vapauksia, kuten hän itsekin on myöntänyt; että lopuksi valittaja kuului pääsihteerin ominaisuudessaan EJTN:n ohjauskomitean määräysvallan alaisuuteen, ja tällä ohjauskomitealla oli valta pidättää hänet toimen hoitamisesta ja ehdottaa tämän yhdistyksen yleiskokoukselle sen päättämistä.
59
Edellä esitetystä seuraa, että valittaja ei ole harjoittanut pääasiallista ansiotoimintaansa EJTN:n pääsihteerinä asemapaikan valtiossa toisen valtion diplomaattisessa edustustossa ja näin ollen tämän toisen valtion palveluksessa tämän tuomion 48–51 kohdassa muistutetussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla eikä myöskään muussa elimessä, joka edustaa kyseisen toisen valtion etuja asemapaikan valtiossa.
60
Tätä päätelmää ei kyseenalaista se seikka, että valittaja oli viitejakson aikana ENMP:hen lähetetty kansallinen tuomari. Kuten tämän tuomion 49 kohdassa todetaan, välitön oikeudellinen side muuhun valtioon kuin asemapaikan valtioon tämän tuomion edellisessä kohdassa tarkoitettuja tilanteita lukuun ottamatta ei sellaisenaan ole omiaan osoittamaan, että asianomainen henkilö harjoitti viitejakson aikana pääasiallista ansiotoimintaansa tämän toisen valtion palveluksessa.
61
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 83 kohdassa perustellusti, että henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa säädettyä poikkeusta, joka koskee toiselle valtiolle suoritettuja palveluksia, ei sovelleta valittajan viitejakson aikana harjoittamaan pääasialliseen ansiotoimintaan.
62
Näin ollen toinen valitusperuste on hylättävä.
63
Kaiken edellä esitetyn perusteella valitus on hylättävä perusteettomana.
Oikeudenkäyntikulut
64
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista.
65
Kyseisen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota sovelletaan kyseisen työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
66
Koska QB on hävinnyt asian, hänet on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut tämän vaatimusten mukaisesti.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Valitus hylätään.
2)
QB velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.