61993TO0468_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger
1 Ved staevning, indleveret til Domstolens Justitskontor den 15. marts 1993, har sagsoegeren i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173 og 174 anlagt sag til proevelse af Kommissionens beslutning om at nedsaette Den Europaeiske Socialfonds (herefter benaevnt "fonden") tilskud til en uddannelsesforanstaltning, som sagsoegeren har ivaerksat i Portugal.
2 Ifoelge artikel 1, stk. 2, litra a), i Raadets afgoerelse 83/516/EOEF af 17. oktober 1983 om Den Europaeiske Socialfonds opgaver (EFT L 289, s. 38) deltager fonden bl.a. i finansieringen af foranstaltninger vedroerende erhvervsuddannelse og erhvervsvejledning. I henhold til artikel 4 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2950/83 af 17. oktober 1983 om gennemfoerelse af afgoerelse 83/516 (EFT L 289, s. 1) skal ansoegninger om tilskud fra fonden indgives af medlemsstaterne. Ved indgivelsen af en anmodning skal medlemsstaten i henhold til artikel 5, stk. 5, i forordning nr. 2950/83 angive, hvem der skal modtage de udbetalte beloeb, samt det organ, til fordel for hvilket der er ansoegt om tilskud fra fonden, saafremt dette ikke er modtageren af de udbetalte beloeb.
3 Saafremt anmodningen imoedekommes, kan Kommissionen ifoelge forordningens artikel 6, stk. 1, hvis tilskuddet fra fonden ikke anvendes paa de i godkendelsesbeslutningen fastsatte betingelser, suspendere, nedsaette eller lade tilskuddet bortfalde efter at have givet den paagaeldende medlemsstat lejlighed til at fremkomme med sine bemaerkninger.
4 De portugisiske myndigheder havde anmodet om tilskud fra fonden til en af sagsoegeren ivaerksat erhvervsuddannelsesforanstaltning, der bestod i at forberede 250 unge til at soege deres foerste beskaeftigelse. Departamento para os Assuntos do Fundo Social Europeu (Departementet for Anliggender Vedroerende Den Europaeiske Socialfond, herefter benaevnt "DAFSE"), Lissabon, blev i anmodningen anfoert som modtager af de udbetalte beloeb.
5 Det uddannelsesprojekt, hvortil der var anmodet om tilskud, sag nr. 860288P1, blev godkendt ved Kommissionens beslutning K(86)736 af 7. maj 1986. Beslutningen blev meddelt DAFSE, der herefter meddelte den til sagsoegeren ved skrivelse af 17. juni 1986.
6 Kommissionens beslutning K(86)736 fastsatte stoerrelsen af fondens tilskud til 124 992 710 ESC. I henhold til DAFSE' s skrivelse, hvorved Kommissionens beslutning meddeltes sagsoegeren, ville de portugisiske myndigheder yderligere yde et tilskud paa 102 266 763 ESC til samme projekt.
7 Det fremgaar af sagen, at fonden udbetalte DAFSE et forskud svarende til 50% af sin deltagelse i finansieringen af foranstaltningen. I loebet af 1986 modtog sagsoegeren saaledes gennem DAFSE et forskud paa 62 496 355 ESC fra fonden. I samme periode modtog sagsoegeren et beloeb svarende til 50% af de portugisiske myndigheders tilskud til finansiering af projektet.
8 Da uddannelsesforanstaltningen efter sagsoegerens opfattelse var afsluttet, indgav denne en anmodning til DAFSE om udbetaling af saldobeloebet. I 1988 udbetalte de portugisiske myndigheder saldobeloebet af deres tilskud.
9 Ved skrivelse af 19. september 1989 anmodede sagsoegeren DAFSE om udbetaling af det saldobeloeb, fonden skulle betale.
10 Ved skrivelse af 21. januar 1991 (notat nr. 746) gav Kommissionens Generaldirektorat for Beskaeftigelse, Arbejdsmarkedsrelationer og Sociale Anliggender DAFSE foelgende oplysning vedroerende sag 860288P1:
"Med hensyn til ovennaevnte sag sender vi Dem en rapport om den af vores tjenestegrene foretagne kontrolundersoegelse.
Der er allerede inden for rammerne af den foerste rate udbetalt et beloeb paa 62 496 355 ESC (det samlede af fonden godkendte beloeb for denne sag). Under disse omstaendigheder afsluttes sagen."
11 Ifoelge den rapport, som Kommissionens notat nr. 746 af 21. januar 1991 henviser til, fastslog Kommissionens tjenestegrene, at sagsoegeren havde overdraget hele uddannelsesforanstaltningen til en anden, og at kun 10% af de unge, der fik adgang til uddannelsen, var beskaeftiget hos sagsoegeren. Kommissionens tjenestegrene anfoerte endvidere i rapporten, at de dokumenter, de havde modtaget fra sagsoegeren, gav anledning til at antage, at sagsoegeren ikke anvendte en sund oekonomisk forvaltning. Paa grundlag heraf konkluderede rapporten, at det fandtes "hensigtsmaessigt at lade saldobeloebet bortfalde".
12 Den 25. februar 1991 sendte DAFSE notat nr. 1900 til sagsoegeren. Foerste afsnit loed saaledes:
"Assunto: 'Dossier' 860288P1
(Restituição de verbas)
Para os efeitos convenientes, comunica-se que, de acordo com a decisão da CCE(1), foi fixada em 62 496 355 ESC a comparticipação/FSE relativa ao 'dossier' acima referido.
...
---------------
(1) V. fotocópia em anexo."
("Vedr.: Sag 860288P1
(Tilbagebetaling af beloeb)
For en god ordens skyld skal vi herved meddele Dem, at i henhold til Kommissionens beslutning (1) blev fondens tilskud vedroerende ovennaevnte sag fastsat til 62 496 355 ESC.
...
---------------
(1) Se vedlagte fotokopi").
13 Kopien af notat nr. 1900, saaledes som den var vedlagt staevningen, indeholdt ikke i foerste afsnit henvisningen til fodnote 1. Fodnoten "(1) Se vedlagte fotokopi" figurerede heller ikke paa kopien. Da den anfaegtede beslutning, der var vedlagt staevningen, imidlertid var ulaeselig, anmodede Domstolens justitssekretaer sagsoegeren om at fremlaegge en ny kopi af notatet. Det er indholdet af foerste afsnit i denne nye kopi, der er gengivet ovenfor i grund 12.
14 I andet afsnit af notat nr. 1900 af 25. februar 1991 meddelte DAFSE sagsoegeren, at de portugisiske myndigheders tilskud herefter var blevet fastsat til 51 133 382 ESC - dvs. 50% af det oprindeligt forudsete tilskud paa 102 266 763 ESC - og at sagsoegeren - som allerede havde modtaget hele det af de portugisiske myndigheder oprindeligt fastsatte beloeb - derfor skulle tilbagebetale et beloeb paa 51 133 381 ESC.
15 Det fremgaar af postvaesenets modtagelsesbevis, der er vedlagt sagen, at sagsoegeren modtog DAFSE' s notat nr. 1900 den 26. februar 1991.
16 Den 12. marts 1991 paaklagede sagsoegeren kravet om tilbagebetaling i DAFSE' s notat nr. 1900 til arbejds- og socialministeren. Sagsoegeren gjorde i klagen gaeldende, at beslutningen var vilkaarlig, idet "nem sequer (...) a decisão da CEE comunicada ao DAFSE e por este notificada à Recorrente, e não obstante se contestar e não aceitar, manda devolver/restituir o que quer que seja" ("EOEF' s beslutning, der var blevet meddelt DAFSE, som herefter meddelte den til klageren - uanset klagerens eventuelle indsigelse mod eller afvisning af kravet - end ikke indeholder et krav om tilbagebetaling af noget som helst").
17 Den 7. januar 1993 modtog sagsoegeren DAFSE' s beslutning nr. 121/92 af 4. december 1992, som var vedlagt notat nr. 44 fra DAFSE' s generaldirektoer. DAFSE' s beslutning stoettes paa Kommissionens beslutning om at nedsaette fondens tilskud til det omhandlede projekt til 62 496 355 ESC som begrundelse for de portugisiske myndigheders krav om tilbagebetaling.
18 Herefter har sagsoegeren anlagt denne sag.
19 Ved saerskilt dokument, der blev indleveret til Domstolens Justitskontor den 25. maj 1993, har Kommissionen rejst en formalitetsindsigelse. Sagsoegeren har den 6. juli 1993 fremsat sine bemaerkninger hertil.
20 Domstolen har ved kendelse af 27. september 1993 henvist sagen til Retten, jf. artikel 4 i Raadets afgoerelse 93/350/Euratom, EKSF, EOEF af 8. juni 1993 om aendring af afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (EFT L 144, s. 21).
21 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
- Kommissionens beslutning om at nedsaette Den Europaeiske Socialfonds tilskud til den omhandlede uddannelsesforanstaltning fra 124 992 710 ESC til 62 496 355 ESC annulleres.
- Det fastslaas, at sagsoegeren har krav paa udbetaling af saldobeloebet.
- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
22 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
- Det paalaegges sagsoegeren at fremlaegge originalen af foelgende dokumenter, som sagsoegeren har modtaget den 26. februar 1991: i) DAFSE' s notat nr. 1900 af 25. februar 1991, hvoraf sagsoegeren har fremlagt en fotokopi paa anmodning af Domstolens Justitskontor, ii) kopi af notat nr. 746 af 21. januar 1991 fra Generaldirektoratet for Beskaeftigelse, Arbejdsmarkedsrelationer og Sociale Anliggender og iii) kopi af rapporten om kontrolundersoegelsen vedroerende sagsoegeren.
- Det paalaegges sagsoegeren at fremlaegge originalen af DAFSE' s notat nr. 1900 af 25. februar 1991, hvoraf en kopi er vedlagt staevningen som bilag nr. 22, og forklare, hvorledes sagsoegeren er kommet i besiddelse af dette dokument.
- Sagen afvises, fordi staevningen er uforstaaelig.
- Subsidiaert afvises sagen, fordi den er anlagt laenge efter udloebet af fristen paa to maaneder i EOEF-traktatens artikel 173, stk. 3.
- Mere subsidiaert afvises paastanden om, at Kommissionen tilpligtes at betale saldobeloebet vedroerende den foreliggende sag, fordi denne paastand ikke kan fremsaettes under et annullationssoegsmaal.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
23 Ifoelge artikel 114, stk. 3, i Rettens procesreglement forhandles der mundtligt om begaeringen vedroerende formalitetsindsigelse, medmindre Retten bestemmer andet. Retten (Anden Afdeling) finder, at sagen er tilstraekkeligt oplyst, og at der ikke er anledning til at indlede mundtlig forhandling.
Formaliteten
Parternes argumenter
24 Kommissionen har principalt gjort gaeldende, at den beslutning, som sagsoegeren paastaar annulleret, i de i staevningen nedlagte paastande betegnes som "Kommissionens beslutning af ? om at nedsaette tilskuddet fra 124 992 710 ESC til 62 496 355 ESC". Da sagens genstand ikke praeciseres naermere, har Kommissionen paastaaet sagen afvist med den begrundelse, at staevningen er uforstaaelig.
25 Subsidiaert har Kommissionen gjort gaeldende, at staevningen blev for sent indgivet den 15. marts 1993, idet sagsoegeren den 26. februar 1991 ved DAFSE' s notat nr. 1900 af 25. februar 1991 fik kendskab til den anfaegtede beslutning. Ifoelge Kommissionen var notatet nemlig - ud over en kvittering for tilbagebetaling - vedlagt to bilag: dels en kopi af notat nr. 746 af 21. januar 1991 fra Kommissionens Generaldirektorat for Beskaeftigelse, Arbejdsmarkedsrelationer og Sociale Anliggender, dels en kopi af undersoegelsesrapporten vedroerende sagsoegeren udarbejdet af Kommissionens tjenestegrene. Kommissionen har anfoert, at den for annullationssoegsmaal fastsatte soegsmaalsfrist paa to maaneder, jf. traktatens artikel 173, saaledes klart er overskredet.
26 Det sagsoegende selskab har heroverfor anfoert, at det ikke havde kendskab til datoen for Kommissionens beslutning, og at det som foelge deraf satte et spoergsmaalstegn i staevningen.
27 Selskabet har anfoert, at det foerst den 7. januar 1993 ved DAFSE' s beslutning nr. 121/92, der var vedlagt notat nr. 44 fra generaldirektoeren for DAFSE, fik kendskab til Kommissionens beslutning om at nedsaette det tilskud, som fonden oprindelig havde tildelt selskabet. Ifoelge sagsoegeren var DAFSE' s notat nr. 1900 af 25. februar 1991 kun vedlagt en kvittering for tilbagebetaling. Selskabet har yderligere anfoert, at det opfattede dette notat som en beslutning fra DAFSE, som det - som saadan - anfaegtede for de portugisiske administrative myndigheder og retsinstanser. Endelig har selskabet anfoert, at selv om det havde modtaget en kopi af Kommissionens notat nr. 746 af 21. januar 1991 og af undersoegelsesrapporten, ville det ikke af den grund have haft kendskab til den anfaegtede beslutning paa det tidspunkt, naar henses til, at dokumenterne var uklart formuleret og ikke rettet til selskabet.
Rettens bemaerkninger
Paastanden om annullation af Kommissionens beslutning om at nedsaette tilskuddet fra fonden
28 Det bemaerkes indledningsvis, dels at den anfaegtede beslutning er notat nr. 746 af 21. januar 1991 fra Kommissionens Generaldirektorat for Beskaeftigelse, Arbejdsmarkedsrelationer og Sociale Anliggender, dels at beslutningens begrundelse er indeholdt i den undersoegelsesrapport, som den henviser til.
29 Sagsoegeren har imidlertid i staevningen uden at angive datoen for den anfaegtede beslutning anfoert, at denne nedsatte fondens tilskud til den foranstaltning, selskabet havde ivaerksat, fra 124 992 710 ESC til 62 496 355 ESC. Sagsoegeren har vedlagt staevningen en kopi af Kommissionens beslutning K(86)736 af 7. maj 1986, hvorefter fondens tilskud oprindelig var fastsat til 124 992 710 ESC. Selskabet har ligeledes vedlagt en kopi af DAFSE' s beslutning nr. 121/92 af 4. december 1992.
30 Retten finder under disse omstaendigheder, at sagens genstand er angivet tilstraekkelig klart i staevningen, og at denne derfor opfylder mindstekravene i artikel 19, stk. 1, i EOEF-statutten for Domstolen og artikel 38, stk. 1, litra c), i Domstolens procesreglement, der fandt anvendelse paa tidspunktet for indleveringen af staevningen.
31 For at tage stilling til, om paastanden om annullation af den anfaegtede beslutning kan antages til realitetsbehandling, skal det afgoeres, om soegsmaalsfristen er overholdt. Det bemaerkes i denne forbindelse, at EOEF-traktatens artikel 173, stk. 3, som fandt anvendelse paa tidspunktet for indleveringen af staevningen, og som svarer til EF-traktatens artikel 173, stk. 5, fastsaetter soegsmaalsfristen for annullationssoegsmaal til to maaneder, efter at retsakten, alt efter sin art, er offentliggjort eller meddelt sagsoegeren, eller, i mangel heraf, senest to maaneder efter, at sagsoegeren har faaet kendskab til den. Ifoelge artikel 42 i EOEF-statutten for Domstolen forlaenges denne frist med den i procesreglementet fastsatte frist, der tager hensyn til afstandene.
32 Det bemaerkes, at notat nr. 1900 af 25. februar 1991, som henviser til den anfaegtede beslutning, selv gengiver det vaesentlige af beslutningens indhold, nemlig nedsaettelsen af fondens tilskud til den omhandlede foranstaltning til 62 496 355 ESC. Retten finder derfor, at sagsoegeren noedvendigvis senest den 26. februar 1991 maa have faaet kendskab ikke blot til selve eksistensen af den anfaegtede beslutning, men ogsaa til dens vaesentligste indhold.
33 Sagsoegeren har ganske vist anfoert, at selv om notat nr. 1900 af 25. februar 1991 for saa vidt angaar den anfaegtede beslutning indeholder fodnoten "Se vedlagte fotokopi", var fotokopien ikke vedlagt notatet. Dette argument kan ikke laegges til grund. Det er nemlig godtgjort, at sagsoegeren i sin administrative klage over DAFSE' s notat nr. 1900, der den 12. marts 1991 blev indgivet til vedkommende portugisiske ministerium, selv omtalte "EOEF' s beslutning, der var blevet meddelt DAFSE, som herefter meddelte den til klageren". Retten finder, at saafremt notat nr. 1900 ikke i sig selv var tilstraekkeligt til at informere sagsoegeren om begrundelsen for den anfaegtede beslutning, tilkom det selskabet inden for en rimelig frist at anmode Kommissionen eller i givet fald DAFSE om at meddele det den fulde ordlyd af den paagaeldende beslutning, idet det ikke er bestridt, at selskabet var blevet oplyst om, at der forelaa en saadan beslutning (jf. bl.a. Domstolens dom af 5.3.1986, sag 59/84, Tezi Textiel mod Kommissionen, Sml. s. 887, s. 919, praemis 11, og Rettens dom af 28.10.1993, sag T-83/92, Zunis Holding m.fl. mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser, praemis 38 og 39).
34 Sagsoegeren, som ikke har oplyst, at selskabet i denne forbindelse har henvendt sig til Kommissionen, har imidlertid blot anfoert, at selskabet den 27. januar 1993 henvendte sig til DAFSE med henblik paa at faa bekraeftet den anfaegtede beslutning "for at kunne anfaegte den for De Europaeiske Faellesskabers Domstol", og at DAFSE samme dag imoedekom denne anmodning. Herefter finder Retten, at sagsoegeren foerst med en urimelig forsinkelse fremsatte en anmodning om at faa meddelt den anfaegtede beslutning.
35 Det maa herefter fastslaas, at annullationssoegsmaalet under alle omstaendigheder blev anlagt laenge efter, at den i EOEF-traktatens artikel 173 fastsatte frist paa to maaneder - forlaenget med ti dage paa grund af afstanden - var udloebet.
Sagsoegerens paastand om, at det fastslaas, at selskabet har ret til udbetaling af saldoen af fondens tilskud
36 Det bemaerkes, at Faellesskabets retsinstanser inden for rammerne af et annullationssoegsmaal i henhold til traktatens artikel 173 kun har kompetence til at proeve lovligheden af den anfaegtede retsakt. Saafremt soegsmaalet findes berettiget, erklaeres den anfaegtede retsakt ugyldig i henhold til traktatens artikel 174. I henhold til traktatens artikel 176 paahviler det den institution, som har udstedt den annullerede retsakt - og ikke Faellesskabets retsinstanser - at gennemfoere de til dommens opfyldelse noedvendige foranstaltninger.
37 Foelgelig kan paastanden om, at Retten fastslaar, at sagsoegeren har krav paa udbetaling af saldobeloebet af fondens tilskud, ikke antages til realitetsbehandling, da paastanden ligger uden for den kompetence, som i henhold til EF-traktaten er tillagt Faellesskabets retsinstanser inden for rammerne af et annullationssoegsmaal.
38 Sagen boer herefter afvises i overensstemmelse med Kommissionens afvisningspaastand, uden at Retten finder anledning til at imoedekomme Kommissionens paastand om fremlaeggelse af dokumenter.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
39 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da sagsoegeren ikke har faaet medhold i sine paastande, paalaegges det denne at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTEN (Anden Afdeling)
1) Sagen afvises.
2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 10. februar 1994.