61984C0054
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
MARCO DARMON
fremsat den 31. januar 1985 (
*1
)
Høje Domstol.
1.
Den foreliggende sag angår spørgsmålet om det stedlige anvendelsesområde for reglerne om afgiftsfrie indførsler foretaget af indbyggere i grænseområder.
Sagsøgeren i hovedsagen, der havde indkøbt 250 stk. cigaretter i en nederlandsk kommune, der ligger i nærheden af grænsen og ca. 80 km fra hans bopæl i Forbundsrepublikken Tyskland, blev ved det tyske grænseovergangssted nægtet afgiftsfri indførsel af mere end 40 stk. cigaretter.
Det tyske toldvæsens beslutning havde hjemmel i de nationale regler om fritagelse for importafgifter for varer i rejsendes personlige bagage. Bestemmelserne giver særlige regler om afgiftsfritagelser for indførsler foretaget af indbyggere i grænseområder: for så vidt angår cigaretter, kan der kun afgiftsfrit indføres 40 stk. — medens der efter den almindelige regel kan indføres 300 stk. — når indførslen foretages af indbyggere i kommuner nær grænsen, hvis rejserute »ikke er gået ud over 15 km's dybde i det overfor liggende toldudland« (
1
)
Den nævnte bestemmelse er det centrale i den sag, der verserer mellem sagsøgeren og det tyske toldvæsen: efter sagsøgerens opfattelse sigtes der herved til et område med en radius på 15 km, hvis centrum er det grænseovergangssted, der ligger nærmest bopælskommunen, medens der efter toldvæsenets opfattelse skal forstås et område på 15 km's bredde langs grænsen.
Finanzgericht Düsseldorf fandt, at der var tvivl om foreneligheden mellem denne sidste fortolkning og Rådets forordning (EØF) nr. 1544/69 af 23. juni 1969 om toldbehandlingen af varer, der indføres af rejsende i deres personlige bagage, og har forelagt Domstolen følgende spørgsmål:
»Skal begrebet »indførsel i forbindelse med grænsetrafikken« i artikel 4 i Rådets forordning (EØF) nr. 1544/69 af 23. juli 1969 (EFT 1969, s. 334) fortolkes således, at der herved skal forstås indførsler foretaget af indbyggere i en kommune nær grænsen, hvis rejserute inde i det overfor liggende toldudland beviseligt ikke er gået ud over et 15 km bredt område langs grænsen, uanset om indrejserne skete i den pågældende grænsenære kommunes område eller et andet — langt fjernere — sted?«
2.
Forinden spørgsmålet søges besvaret, er følgende indledende bemærkninger nødvendige.
Som anført af Kommissionen angår den rådsforordning, den tyske ret henviser til, fritagelse »for told efter den fælles toldtarif« for »varer, som rejsende, der kommer fra tredjelande, medfører i deres personlige bagage...« (
2
). Af forelæggelseskendelsen fremgår det imidlertid, at den omtvistede indførsel angår varer, indkøbt i Nederlandene, hvortil sagsøgeren var rejst.
I dette tilfælde findes de relevante fællesskabsretlige bestemmelser ikke i den nævnte forordning, men i Rådets direktiv 69/169 af 28. maj 1969 (
3
) om »fritagelse for omsætningsafgifter og punktafgifter ved indførsel i den internationale rejsetrafik«, hvis artikel 2, stk. 1, bestemmer: »Varer, som rejsende, der kommer fra Fællesskabets medlemsstater, medfører i deres personlige bagage, fritages for omsætningsafgifter og punktafgifter ved indførslen...« (
4
).
Herefter er den bestemmelse, hvis fortolkning, i overensstemmelse med Domstolens praksis, skulle muliggøre et hensigtsmæssigt svar til den forelæggende ret, artikel 5 i direktiv 69/169, hvorefter:
»1)
Medlemsstaterne kan nedsætte værdien og/eller mængden af de varer, der kan indføres afgiftsfrit..., når varerne indføres fra en anden medlemsstat af personer, som har deres bopæl i indførselsmedlemsstatens grænseområde eller den tilstødende medlemsstats grænseområde, eller af grænsearbejdere eller af personale på transportmidler, der er indsat i den internationale trafik.«
...
5)
Med henblik på anvendelsen af stk. 1, 2 og 4 forstås ved
—
»grænseområde: en i luftlinje højst 15 km bred zone regnet fra en medlemsstats grænse. Hver medlemsstat må dog til grænseområdet henregne kommuner, hvis områder delvis falder ind under grænseområdet... (
5
).
Der kan i øvrigt, som anført af Kommissionen, henvises til Rådets forordning nr. 918/83 af 28. marts 1983, der trådte i kraft den 1. juli 1984, »om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import og eksportafgifter (
6
), der ophævede forordning nr. 1544/69 (
7
), og som i artikel 49, stk. 2, i det væsentlige gentager bestemmelsen i artikel 5, stk. 5 i direktiv 69/169. Domstolens fortolkning vil således for samtlige bestemmelser have en rækkevidde ud over det foreliggende tilfælde, da det jo drejer sig om at definere begrebet grænseområde.
Jeg skal således foreslå, at det forelagte spørgsmål omformuleres på følgende måde:
»Skal begrebet »grænseområde: en i luftlinje højst 15 km bred zone regnet fra en medlemsstats grænse» i artikel 5, stk. 5, i direktiv 69/169, som ændret med direktiv 72/230 af 12. juni 1972 (EFT 1972, s. 544) fortolkes således, at det omfatter indførsler foretaget af indbyggere i en kommune nær en grænse, hvis rejserute inde i det overfor liggende toldudland beviseligt ikke er gået ud over et 15 km bredt område lang grænsen, uanset om indrejsen skete i den pågældende grænsenære kommunes område eller et andet — langt fjernere — sted?«
3.
Således stillet angår det fortolkningsspørgsmål, sagen rejser, den nøjagtige stedlige udstrækning af grænseområdet i den stat, der støder op til den medlemsstat, i hvilken den, som foretager indførslen, har bopæl.
Svaret skal sætte den forelæggende ret i stand til at sondre mellem indførsler, for hvilke de almindelige fritagelser gælder, og indførsler, for hvilke der kun gælder en begrænset fritagelse i overensstemmelse med det af indførselsstaten med hjemmel i artikel 5, stk. 1, i direktiv 69/169 fastsatte. I øvrigt er bevisbyrden lettet for personer, der har bopæl i nærheden af grænsen, og som ønsker at opnå den almindelige fritagelse: artikel 5, stk. 5 i direktiv 69/169 bestemmer nemlig, at begrænsningen i afgiftsfritagelsen ikke gælder, såfremt de, der foretager indførslen, »godtgør, at de udrejser fra grænseområdet, eller at de ikke vender tilbage fra en tilstødende medlemsstats... grænseområde« (
8
).
Efter forhandlingerne herom i sagen er spørgsmålet følgende: Skal grænseområdet efter artikel 5, stk. 5, i direktiv 69/169 anses at være :
—
et 15 km bredt område langs med grænsen (det tyske toldvæsens opfattelse)
eller
—
et cirkulært område med en radius på 15 km og med toldovergangsstedet som centrum (sagsøgerens opfattelse).
4.
Løsningen bør søges i det pågældende direktivs ordlyd, sammenhæng og målsætninger. I så henseende kan følgende betragtninger gøres gældende.
a)
Det drejer sig her om at bestemme den rækkevidde, der skal tillægges en bestemmelse, der fra de almindelige fritagelser udelukker personer, der er rejst til det grænseområde, der ligger over for det grænseområde, i hvilket de har bopæl.
En sammenholdelse af betragtningerne til de fire direktiver, der er relevante i sagen (
9
), viser, at fællesskabslovgiverens målsætning er, at der træffes »foranstaltninger til en yderligere liberalisering af bestemmelserne vedrørende indførselsbeskatningen i rejsetrafikken mellem medlemsstaterne«. Således er lettelserne med hensyn til afgiftsfritagelser gradvist blevet øget med de vedtagne direktiver; fællesskabslovgiveren har herved ønsket, at »befolkningen i medlemsstaterne i højere grad bliver sig fællesmarkedets eksistens bevidst« (
10
).
Således gav direktiv 69/169, før de senere ændringer, medlemsstaterne mulighed for, at
»fastsætte en lavere værdi og/eller mængde for varer, der kan indføres afgiftsfrit, når varerne indføres:
—
i forbindelse med grænsetrafikken...« (
11
),
uden nogen nærmere præcisering. Men direktiv 72/230 indførte en række begrænsninger i denne mulighed. For det første kan medlemsstaterne ikke længere begrænse afgiftsfritagelsen mere end til en vis mængde (artikel 5, stk. 1, litra a) og b)), og for det andet er det alene varer, der er indkøbt i et afgrænset grænseområde, der kan udelukkes fra den almindelige afgiftsfritagelse, medmindre andet godtgøres.
Alene bestemmelsernes ordlyd indebærer efter min opfattelse, at sådanne »begrænsninger«, således som de udtrykkeligt betegnes i artikel 5, stk. 4, i direktiv 69/169, som ændret, bør fortolkes snævert: de er kun berettiget i det omfang, de er nødvendige for gennemførelsen af det formål, de har for øje.
b)
Fritagelserne er imidlertid uanset deres art kun berettiget, når det drejer sig om indførsler »af ikke ehvervsmæssig karakter«. Herved forstås indførsler,
»a)
der finder sted lejlighedsvis, og
b)
som udelukkende vedrører varer, der er bestemt til brug eller forbrug for den rejsende personligt eller dennes husstand eller beregnet til gaver; disse varer må hverken efter deres art eller mængde give anledning til nogen formodning om, at indførslen sker af erhvervsmæssige grunde« (
12
).
Det kunne nemlig frygtes, at indbyggerne i et grænseområde på grund af den nemme rejseadgang og fristelsen ved et nærliggende indkøbssted i grænsekommunen i en anden medlemsstat kunne misbruge den almindelige afgiftsfritagelse ved at foretage hyppige indførsler af erhvervsmæssige grunde.
Det kan nemlig, som anført af Kommissionen, ikke bestrides, at den mulighed, der gives medlemsstaterne for at begrænse de almindelige fritagelser i forbindelse med grænsetrafik, navnlig har til formål at beskytte detailhandelen i grænsekommunerne, som de pågældende indførsler i første række ville ramme.
Den adgang indbyggere i grænseområder altid har til at foretage indkøb i nabolandet, kan imidlertid kun begrunde en undtagelse i den almindelige afgiftsfritagelse, for så vidt der er tale om indkøb, der er foretaget i umiddelbar nærhed af det toldovergangssted, som er nær bopælskommunen: det er nemlig kun i så tilfælde, at indførslen ikke alene kan formodes at have en erhvervsmæssig karakter, men også kan fordreje handelsmønstret i grænsekommunen i den anden medlemsstat. Derimod er en sådan formodning udelukket, når toldovergangsstedet ligger mere end 15 km fra bopælen og/eller indkøbsstedet.
Med andre ord er det alene indførsler, der er foretaget i en grænsekommune beliggende mindre end 15 km fra det toldovergangssted, der er benyttet af en person, som selv har bopæl mindre end 15 km fra dette toldovergangssted, som efter min opfattelse kan være omfattet af de begrænsede fritagelser. En sådan fortolkning er i øvrigt i overensstemmelse med den praksis medlemsstaterne følger, idet disse enten ikke anvender begrænsede fritagelser i grænsetrafikken mellem medlemsstaterne, eller, når dette er tilfældet, lægger det anførte kriterium til grund.
5.
Sammenfattende foreslår jeg, at det kendes for ret:
Udtrykket »grænseområde«, som angivet i artikel 5, stk. 5, 1. led, i direktiv 69/169, som ændret med direktiv 72/230, skal fortolkes som sigtende til et cirkulært område med en radius på 15 km regnet fra toldovergangsstedet.
(
*1
) – Oversat fra fransk.
(
1
) – Anordning af 3. december 1974 (BGBl. I 1974, s. 3377) som affattet med anordning af 12. december 1979 (BGBl. 1 1979, s. 2150).
(
2
) – Førnævnte artikel 1, stk. 1.
(
3
) – EFT 1969, s. 218.
(
4
) – Direktiv 69/169 som ændret med direktiv 78/1032 af 19. december 1978 (EFT L 366, s. 28).
(
5
) – Artikel 5, stk. 1 og 5, i direktiv 69/169, som ændret med direktiv 72/230 af 12. juni 1972 (EFT 1972, s. 544).
(
6
) – EFT L 105 af 23. april 1983, s. 1.
(
7
) – Artikel 140, stk. 1, litra a), i forordning nr. 918/83.
(
8
) – Direktiv 69/169, som ændret med førnævnte direktiv 72/230.
(
9
) – Se -2. og 3. betragtning til direktiv 69/169, 2. betragtning til direktiv 72/230, 1. betragtning til direktiv 78/1032, alle førnævnte.
(
10
) – Direktiv 78/1032, førnævnt, 1. betragtning.
(
11
) – Artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/169 før ændringen.
(
12
) – Artikel 3, stk. 2, i direktiv 69/169 og 3. betragtning.