61985CC0193_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . A - Samtidig med afskaffelsen af statsmonopolet paa soetransport af og industriel forarbejdning af bananer samt paa handelen med bananer indfoertes der i Italien ved lov nr . 986 af 9 . oktober 1964, med virkning fra den 1 . januar 1965, en afgift paa friske og toerrede bananer samt bananmel . Afgiften androg oprindelig 70 lire pr . kg . friske og toerrede bananer, og siden 1982 har den vaeret paa 525 lire pr . kg . ( og 1 500 lire pr . kg . bananmel ). Ved indfoersel af saadanne varer ( i 1985 blev der indfoert 357 500 tons ) opkraeves afgiften af toldmyndighederne; med hensyn til italiensk fremstillede bananer ( ifoelge oplysninger fra den italienske regering androg produktionen i 1985 100 tons, i de foregaaende aar endda 120 tons ) er det fastsat, at afgiften forfalder, naar producenten saelger bananerne, og at den opkraeves af de kommunale skattemyndigheder .
2 . Ordningen fandt anvendelse, da sagsoegeren i hovedsagen ( som har foert til det her forelagte spoergsmaal ) i perioden august-november 1982 indfoerte bananer til Italien fra Colombia ( bananerne var bragt i fri omsaetning i Benelux-landene ). Efter sagsoegerens opfattelse er afgiften opkraevet med urette, og sagsoegeren har derfor nedlagt paastand om tilbagebetaling af afgiften .
3 . Sagsoegeren har navnlig paaberaabt sig det i EOEF-traktatens artikler 9 og 12 indeholdte forbud mod opkraevning af afgifter med tilsvarende Forslag til afg . 193/85
- 2 -
virkning som told . Efter sagsoegerens opfattelse maa dette forbud finde anvendelse, idet der ifoelge sagsoegeren ikke findes indenlandsk fremstillede bananer ( hvilket dog, som vi netop har hoert, ikke er korrekt ), og da tilsvarende afgifter ikke rammer andre frugtsorter, der fremstilles i Italien . Hvis det imidlertid antages, at der er tale om en intern afgift i henhold til EOEF-traktatens artikel 95, er forholdet efter sagsoegerens opfattelse i det mindste det, at denne artikels stk . 2 er tilsidesat, da det maa antages, at afgiften paa bananer indirekte beskytter andre produkter, som delvis eller potentielt konkurrerer med bananer . Dette kan ifoelge sagsoegeren goeres gaeldende, idet artikel 95 ikke kun omfatter varer med oprindelse i andre EF-lande, men ogsaa produkter, der er i fri omsaetning i en anden medlemsstat .
4 . Endelig har sagsoegeren henvist til, at Colombia er kontraherende part i GATT-overenskomsten, og har gjort gaeldende, at den omtvistede afgift ikke er forenelig med GATT-overenskomstens artikel III, dvs . den bestemmelse, der vedroerer national behandling ved indenlandsk beskatning, og hvorefter afgifter til beskyttelse af lignende indenlandsk fremstillede varer ikke er tilladt .
5 . Heroverfor har afgiftsmyndighederne gjort gaeldende, at der ikke er tale om en afgift med tilsvarende virkning som told; da afgiften belaster forbruget og ikke importen, er der tvaertimod tale om en af varens oprindelse uafhaengigt fastsat forbrugsafgift, altsaa en intern afgift i henhold til EOEF-traktatens artikel 95 . Den naevnte bestemmelse er imidlertid ikke tilsidesat, da den kun omfatter varer med oprindelse i Faellesskabet ( mens hovedsagen drejer sig om produkter fra tredjelande ); desuden kan det fastslaas, at der faktisk ikke findes indenlandsk fremstillede produkter, som indirekte beskyttes gennem afgiften paa bananer .
6 . Da den nationale retsinstans saaledes stod over for en tvist, som Forslag til afg . 193/85
- 3 -
beroerer faellesskabsretlige spoergsmaal, paa hvilke retten ikke fandt at kunne udlede entydige svar af Domstolens praksis, udsatte den ved kendelse af 17 . januar 1985 ( som ganske vist foerst indgik til Domstolen den 21 . juni 1985 ) sagen og forelagde i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 foelgende spoergsmaal for Domstolen :
"1 ) Er en afgift, som har betegnelsen forbrugsafgift, og som formelt rammer baade indfoerte og indenlandske varer, men som reelt kun opkraeves af indfoerte varer, fordi der af klimatiske grunde ikke findes indenlandske ( konkret bananer ), en i medfoer af EOEF-traktatens artikler 9 og 12 forbudt afgift med tilsvarende virkning som told?
2 ) Eller maa en saadan afgift antages at vaere en intern afgift i henhold til traktatens artikel 95, naar forholdet er det, at den efter sin betegnelse rammer forbruget af varen og ikke dens indfoersel, selv om afgiften faktisk opkraeves i forbindelse med toldbehandlingen og kun rammer bananer og ikke andre former for frugt?
3 ) Saafremt afgfiten maa antages at vaere en intern afgift, er den da i strid med artikel 95, stk . 2, og derfor forbudt, fordi den vil kunne beskytte andre former for frugt, navnlig al indenlandsk frugt?
4 ) Finder artikel 95 i givet fald kun anvendelse paa varer med oprindelse i EF-medlemsstaterne, eller omfatter den ogsaa varer i fri omsaetning?
5 ) Saafremt EOEF-traktatens artikel 95 ikke kan finde anvendelse paa varer med oprindelse i tredjelande, vil da en afgift i strid med artikel 95, for saa vidt angaar varer Forslag til afg . 193/85
- 4 -
fra medlemsstaterne, ogsaa vaere i strid med GATT-overenskomstens artikel III, for saa vidt den rammer varer fra stater, der er kontraherende parter i overenskomsten?"
B - Hertil maa man efter min opfattelse knytte foelgende bemaerkninger .
7 . 1 . Som spoergsmaalene 1 og 2 viser, oensker den forelaeggende ret navnlig en noejagtig definition af begrebet "afgifter med tilsvarende virkning som told" og en afgraensning af dette begreb i forhold til de "interne afgifter", der er omfattet af EOEF-traktatens artikel 95 .
8 . a ) Sagsoegeren i hovedsagen har som ovenfor naevnt gjort gaeldende, at der er tale om afgifter med tilsvarende virkning som told, og har i den sammenhaeng navnlig henvist til, at det i henhold til den i Domstolens praksis anvendte definition ikke kraeves, at der er tale om en forskelsbehandling af identiske varer, men at det er tilstraekkeligt, at de paagaeldende produkter er lignende . Efter sagsoegerens opfattelse bestyrkes dette ved bemaerkninger, som Italiens faste repraesentation fremkom med ved skrivelse af 11 . april 1972 vedroerende det tidligere bananmonopol ( der tales heri om beskyttelse af indenlandske frugter, som bananer kan paafoere en farlig konkurrence ), og ved den omstaendighed, at afgiften blev indfoert efter ophaevelse af bananmonopolet; den er fire gange saa hoej som tolden og andrager 80% af bananernes vaerdi ( ligesom der i oevrigt siden ogsaa blev fastsat importkontingenter for bananer, og EOEFtraktatens artikel 115 blev bragt i anvendelse ).
9 . Ifoelge sagsoegeren kan det i hvert fald ikke antages, at afgifterne er en del af en generel afgiftsordning i henhold til artikel 95 og den herom foreliggende retspraksis . Det taler herimod, at afgiften opkraeves Forslag til afg . 193/85
- 5 -
ved indfoerslen, altsaa helt uden hensyntagen til senere forbrug ( de kan saaledes ikke refunderes i tilfaelde af, at produkterne ikke bringes paa markedet paa grund af fordaervelse i modningsperioden ). Det taler ogsaa derimod, at de eksotiske frugter, der er angivet i kapitel 8 i den faelles toldtarif, kun omfatter bananer henhoerende under pos . 08.01 B, mens der med hensyn til mervaerdiafgiften ( som andrager 2 %) ikke sondres mellem frugter henhoerende under positionerne 08.01.-08.12 .
10 . Heroverfor har den italienske regering anfoert, at afgiften ikke falder ind under begrebet afgifter med tilsvarende virkning som told . Det er i den forbindelse afgoerende, at afgiften ogsaa opkraeves af den indenlandske bananproduktion, der faktisk er, og at afgiftsprovenuet ikke anvendes til konkrete formaal ( nemlig til fordel for den indenlandske produktion ), men indgaar i statens almindelige indtaegter .
11 . Ogsaa Kommissionen har tilsluttet sig denne opfattelse, selv om subsumptionen af afgiften ifoelge Kommissionen ikke var let i det foreliggende tilfaelde, da en saadan forbrugsafgift kun rammer ganske faa tropiske produkter . I sidste instans gik den dog ind for, at artikel 95 maa finde anvendelse, og for, at afgiften paa bananer er en del af det italienske forbrugsafgiftssystem . Den gav den yderligere oplysning, at der findes tilsvarende forbrugsafgifter for kaffe og kakao ( og i oevrigt ogsaa for alkohol, oel, sukker, soedemidler, olier og margarine ), samt at antallet af tropiske produkter, som i naevnevaerdigt omfang indfoeres til Italien, er beskedent .
12 . b ) Sammenholder man denne problemstilling med den relevante retspraksis, kan man efter min opfattelse konstatere en vis udvikling med hensyn til det her foreliggende afgraensningsspoergsmaal .
13 . Ifoelge de foerste domme var det med hensyn til afgifterne med tilsvarende virkning som told vigtigt, at de har samme diskriminerende Forslag til afg . 193/85
- 6 -
eller protektionistiske virkninger som told, og at de saerlig rammer indfoerte varer, men ikke lignende indenlandsk fremstillede varer ( forenede sager 2 og 3/62 ( 1 ) Sml . 1954-1964, paa s . 343 ). Ogsaa i dommen i sag 20/67 ( 2 ) ( Sml . 1965-1968, s . 505 ) tales der om "beskyttelsesvirkninger" ( der kan sammenlignes med virkningerne af importafgifter ), "beskyttelsesformaal" samt "saerlige afgifter paa indfoerte varer ".
14 . I senere domme har Domstolen klart forladt dette synspunkt . I dommen i sag 24/68 ( 3 ) ( Sml . 1969, s . 47 ) fastslog Domstolen, at det ikke er afgoerende, om en afgift har diskriminerende eller beskyttende virkning ( hvilket uden videre er indlysende, da en saadan virkning ogsaa er afgoerende inden for rammerne af artikel 95 ). Domstolen fremhaevede ogsaa, at det ikke alene drejer sig om, hvorvidt afgiften kun paalaegges indfoerte varer; tvaertimod er der ogsaa tale om afgifter med tilsvarende virkning som told, naar desuden indenlandsk fremstillede varer belastes, men afgiftsprovenuet har til formaal at finansiere "foranstaltninger, som kommer den afgiftsbelagte indenlandske produktion til gode, saaledes at den fiskale byrde, der paahviler disse sidste, helt eller delvis bliver udlignet" ( dom i sag 94/74 ( 4 ), Sml . 1975, paa s . 711, praemisserne 10-13, og tilsvarende dommen i sag 78/76 ( 5 ), Sml . 1977, paa s . 614 ).
15 . Med henblik paa afgraensningen mellem afgifter med tilsvarende virkning som told paa den ene side og interne afgifter paa den anden traadte det spoergsmaal saaledes i stadig hoejere grad i forgrunden, om der maa antages at foreligge en afgift, der rammer hele kategorier af indenlandske eller fremmede produkter, som befinder sig i en sammenlignelig situation ( saaledes allerede i dommen i sag 78/76, praemis 30 ); eller - som i sagerne 90/79 ( 6 ) ( Sml . 1981, paa s . 301 ) og 158/82 ( 7 ( Sml . 1983, paa s . 3586 ) - om en afgift opkraeves som led i en almindelig intern afgiftsordning, der systematisk og efter objektive kriterier anvendes paa kategorier af produkter, uanset disses oprindelse .
Forslag til afg . 193/85
- 7 -
16 . Dette antog Domstolen som bekendt - tillad mig tillige at naevne det - i sag 90/79 ( der drejede sig om en fransk afgift paa reprografiske apparater paa grund af muligheden for udnyttelsen af denne teknik ), og aabenbart ud fra en erkendelse af, at afgiften rammer en raekke apparater af vidt forskellig art, som tillige henhoerer under forskellige toldpositioner . Derimod afviste Domstolen i sag 158/82 at kvalificere en afgift som intern afgift ( her drejede det sig om betaling for en sundhedskontrol, der gennemfoeres i forbindelse med indfoersel af jordnoedder og jordnoeddeprodukter til Danmark ). Herom fremhaevedes det, at begrebet hele kategorier af produkter forudsaetter en mere omfattende maengde af produkter; Domstolen fastslog, at det ikke er tilfaeldet, naar en kategori af produkter kun omfatter jordnoedder og jordnoeddeprodukter samt paranoedder, det vil sige at afgiften kun rammer et meget begraenset antal produkter ( praemis 24 ).
17 . c ) I forbindelse med ovennaevnte retspraksis og de af den italienske regering fremfoerte argumenter rejstes under den mundtlige forhandling spoergsmaalet om, hvor stor den afgiftsmaessige belastning af italiensk fremstillede bananer faktisk er, det vil sige der oenskedes talmaessige oplysninger om afgiftsprovenuet, saaledes at man kunne danne sig et indtryk af, om den paastaaede afgiftsmaessige belastning af den indenlandske produktion faktisk foreligger, samt om dens betydning . Desvaerre var svaret ikke tilfredsstillende, idet den italienske regering kun gav oplysninger om den ret beskedne italienske produktion ( hvilket jeg allerede har naevnt ) og henviste til, at afgiftsprovenuets stoerrelse let ville kunne beregnes paa grundlag af artikel 3 i lovdekret nr . 688 af 30 . september 1982 .
18 . aa ) Man kunne derfor med en vis foeje drage den slutning ( navnlig fordi den italienske regering endnu ikke har gjort brug af det forbehold, den tog i sin besvarelse, og hvorefter den ville indhente og fremkomme med yderligere oplysninger ), at det ikke er godtgjort, at Forslag til afg . 193/85
- 8 -
ogsaa den italienske bananproduktion faktisk paalaegges en forbrugsafgift, hvorfor denne del af afgiftsordningen er uden praktisk betydning . Egentlig kan det ikke vaere saerlig vanskeligt at give omtrentlige oplysninger om afgiftsbelastningen af italiensk fremstillede bananer og - i det mindste set over en periode paa et aar - give Domstolen et billede heraf inden for en ikke alt for kort frist .
19 . I saa fald ville det imidlertid vaere ganske aabenbart, at den her omtvistede afgift ikke kan betegnes som en intern afgift i den i Domstolens retspraksis forudsatte betydning . Forholdet er givetvis det, at der ikke er tale om en ordning, "som konsekvent efter ensartede kriterier omfatter samtlige indenlandske og indfoerte varer" ( dommen i sag 314/82 ( 8 ), Sml . 1984, paa s . 1555, praemis 11 ). Da der ikke findes et modstykke til lignende indenlandske varer ( jfr . ovennaevnte dom, praemis 16 ), ville der tvaertimod blot vaere tale om en afgift med tilsvarende virkning som told .
20 . bb ) Hvis man imidlertid ikke er enig i udgangspunktet for den naevnte konklusion, men kun tager udgangspunkt i den retstilstand, hvorefter ogsaa italiensk producerede bananer er paalagt afgift, goer der sig selv her alvorlige betaenkeligheder gaeldende, hvis man skal tilslutte sig den vurdering, den italienske regering og Kommissionen finder rigtig, mens der omvendt er tungtvejende argumenter for det synspunkt, sagsoegeren i hovedsagen har fremfoert, og hvorefter der er tale om en afgift med tilsvarende virkning som told .
21 . Af saerlig betydning er den allerede naevnte dom i sag 90/79 vedroerende den franske afgift paa reprografiske apparater, fordi det paa grundlag heraf maa antages, at baggrunden for en ordnings indfoerelse og det formaal, der forfoelges med ordningen, har betydning ved vurderingen ( i den sag fastslog Domstolen, at der var tale om en afgiftsordning, der skyldes den breche, som med den stigende anvendelse af reprografi Forslag til afg . 193/85
- 9 -
er slaaet i den legale ordning til beskyttelse af forfatteres og forlaeggeres rettigheder, hvilken ordning - om end indirekte - skal paalaegge brugerne af disse fremgangsmaader en afgift, der erstatter den, de normalt skulle have baaret ) ( Sml . 1981, paa s . 302, praemis 16 ).
22 . Hvis man i den her foreliggende sag tager det samme udgangspunkt, maa man vaere ganske enig med sagsoegeren i, at der ikke er tale om en afgift af "overvejende fiskal karakter" ( jfr . dommen i sag 20/67, Sml . 1965-1968, s . 505 ), som i foerste raekke skal tilfoere staten indtaegter, men snarere om en handelspolitisk foranstaltning . Dette underbygges af, hvad Italiens faste repraesentation anfoerte i den allerede naevnte skrivelse vedroerende det tidligere bananmonopols funktion, og indses, naar man holder sig for oeje, at ophaevelsen af monopolet blev gennemfoert samtidig med indfoerelsen af den her omtvistede afgift, som ganske vist betegnes som en forbrugsafgift, men foerst og fremmest ( som det ogsaa kan udledes af den naevnte skrivelse ) har en beskyttende funktion, det vil sige en funktion, som, jfr . endnu engang sag 94/74, er karakteristisk for afgifter med tilsvarende virkning som told .
23 . - At formaalet med afgiften er handelspolitisk, beroeres ikke af, at afgiften - selv om det som ovenfor naevnt er yderst tvivlsomt - faktisk rammer en indenlandsk produktion, idet forholdet mellem den beroerte indenlandske produktion og importen er som 1 til 3 600 . Desuden rammer afgiften ikke produktionen, men forfalder foerst, naar producenten saelger varen, det vil saaledes sige, at afgiften ikke rammer den produktion, som slet ikke kommer ud paa markedet . Herved bliver betydningen af den afgiftspligtige indenlandske produktion formentlig endnu mindre . Selv om afgiften faktisk opkraeves for indenlandske varer, aendrer denne omstaendighed intet ved det her anfoerte oekonomiske synspunkt, hvorefter afgiften, der betegnes som en intern forbrugsafgift, maa betragtes som handelspolitisk og altsaa have tilsvarende virkning som told .
Forslag til afg . 193/85
- 10 -
24 . - Af betydning er for det andet endnu et argument, der blev tillagt vaegt i dommen i sag 90/79, ( som bekendt drejede den sag sig om en afgift paa en raekke apparater af vidt forskellig karakter - se dommens praemis 17 ), navnlig naar man ogsaa tager de saerlige omstaendigheder i betragtning, der forelaa i den danske sag 158/82, hvor Domstolen paa grund af det begraensede antal varer, der var omfattet af afgiften, afviste, at der var tale om en intern afgiftsordning, som konsekvent omfattede varegrupper . I den forbindelse maa man i den her foreliggende sag ikke lade sig vildlede af, at bananafgiften i den italienske ordning blev henfoert under gruppen af forbrugsafgifter, som rammer de mest forskelligartede varer, uden at det som et gennemgaaende synspunkt kan siges, at der - som Kommissionen har anfoert - er tale om varer, der ikke er noedvendige som en del af dagliglivets behov .
25 . Helt bortset fra, at afgifterne paa kaffe og kakao klart er traditionelle forbrugsafgifter, maa det ogsaa tillaegges betydning, at bananer som den eneste vare fra gruppen eksotiske frugter omfattes af afgiften . Herefter kan man vanskeligt sige, at der er tale om afgifter, der rammer hele varegrupper eller kategorier af varer og saaledes naa frem til, at bananafgiften er et led i en generel intern afgiftsordning .
26 . d ) Paa grundlag af ovennaevnte bemaerkninger maa man derfor med hensyn til spoergsmaalene 1 og 2 efter min opfattelse fastholde, at meget taler for, at den omtvistede afgift paa bananer i Italien ( selv om den ogsaa omfatter indenlandske bananer ) ikke skal vurderes ud fra traktatens artikel 95, men maa henfoeres til kategorien afgifter med tilsvarende virkning som told, hvorfor den skal bedoemmes i lyset af EOEF-traktatens artikler 9 og 12 .
27 . 2 . De to naeste spoergsmaal, Tribunale di Milano har forelagt, vedroerer kun EOEF-traktatens artikel 95, som Tribunale har oensket Forslag til afg . 193/85
- 11 -
fortolket paa to punkter : for det foerste oenskes en fastlaeggelse af artiklens anvendelsesomraade ( idet det oenskes oplyst, om den kun vedroerer varer med oprindelse i andre medlemsstater ), og for det andet en definition af raekkevidden af artikel 95, stk . 2 ( som den forelaeggende ret aabenbart alene har taenkt paa ).
28 . Da artikel 95 efter min opfattelse ikke er relevant ved afgoerelsen af problemerne i hovedsagen, er en naermere undersoegelse af begge de to naevnte spoergsmaal for mig at se egentlig ufornoeden . Saafremt Domstolen imidlertid ikke maatte vaere enig i min vurdering af de to foerste spoergsmaal, vil jeg derfor subsidiaert og ganske kort behandle spoergsmaalet om artikel 95 .
29 . a ) Med hensyn til det foerste punkt er den italienske regering som bekendt af den opfattelse, at artikel 95 kun omfatter varer med oprindelse i en anden medlemsstat, men ikke varer, som kun er bragt i fri omsaetning dér . Samme opfattelse har Kommissionen, som har understeget, at artikel 95 ikke omfatter bananer fra tredjelande, men kun bananer fra medlemsstater, hvor der er en tilsvarende produktion .
30 . Sagsoegeren i hovedsagen har derimod anfoert, at artikel 95 ogsaa omfatter varer, der kun er bragt i fri omsaetning i andre medlemsstater . Baggrunden for sagsoegerens synspunkt er den efter sagsoegerens opfattelse bestaaende sammenhaeng mellem artiklerne 9 ff ., 30 og 95, samt, at Domstolen i sin praksis har understreget, at artikel 95 supplerer de to foerstnaevnte bestemmelser .
31 . Med hensyn til det andet af ovennaevnte punkter har den italienske regering anfoert, at naar henses til den afgift, der opkraeves af bananer, finder stk . 1 i artikel 95 ikke anvendelse, idet bananer og indenlandske, afgiftsfri frugter ikke for forbrugerne er helt substituerbare, hvorfor der ikke er tale om lignende varer i den i Forslag til afg . 193/85
- 12 -
ovennaevnte bestemmelse forudsatte betydning . Den italienske regering har i den forbindelse henvist til den faelles markedsordning for frugt og groensager i henhold til forordning nr . 1035/72 ( EFT 1972 II, s . 423 ) og til, at bananer i kapitel 8 i den faelles toldtarif har egen toldposition .
32 . Efter den italienske regerings opfattelse har heller ikke stk . 2 i artikel 95 betydning, idet afgiften paa bananer ikke alene begunstiger italiensk frugt, men ogsaa frugt fra andre medlemsstater . - Derimod har Kommissionen - paa linje med sagsoegeren i hovedsagen - anfoert, at bananer fuldt ud kan daekke de samme behov som indenlandsk frugt ( aebler, paerer, ferskener, blommer, abrikoser, kirsebaer, appelsiner, mandariner ), og at der derfor maa vaere tale om lignende varer . Efter artikel 95, stk . 2, er det derfor udelukket alene at paalaegge bananer afgift og saaledes beskytte andre frugter mod en ubehagelig konkurrence .
33 . b ) Efter min vurdering kan det fjerde spoergsmaal, som nu logisk set maa besvares foerst, kun besvares paa den maade, som den italienske regering og Kommissionen gaar ind for .
34 . Dette haenger ikke alene sammen med, at det i de domme, Domstolen har afsagt om artikel 95, allerede udtrykkeligt er understreget, at artikel 95 kun omfatter produkter med oprindelse i medlemsstaterne ( jfr . dommen i sag 106/84 ( 9 )).
35 . I den forbindelse er det navnlig vigtigt - ogsaa den omstaendighed er allerede fremhaevet i Domstolens praksis - at artikel 95 ikke finder anvendelse paa indfoersler fra tredjelande ( jfr . dommen i sag 20/67 og dommen i sag 148/77 ( 10 ), hvori det hedder, at der vedroerende handelen med tredjelande ikke findes nogen regel om interne afgifter svarende til artikel 95, og at det paa dette omraade er konventioner og overenskomster, der er af betydning ). Man kan paa en maade sige, at Forslag til afg . 193/85
- 13 -
artikel 95 kun medfoerer en vis begraensning i medlemsstaternes suveraenitet paa det fiskale omraade, en begraensning, som er indfoert med henblik paa at begunstige samhandelen inden for Faellesskabet ( som naevnt af generaladvokat Capotorti i hans forslag til afgoerelse i sag 148/77 ). En saadan begraensning ville imidlertid kunne omgaas, og den i forhold til tredjelande efter traktaten bestaaende frihed kunne blive reduceret til nul, hvis man skulle anvende artikel 95 paa varer, som er indfoert til andre medlemsstater, og som er bragt i fri omsaetning dér .
36 . Til stoette for dette synspunkt kan man ogsaa henvise til ordlyden af artikel 95, stk . 1 (" varer fra andre Medlemsstater "), og paa den anden side til artikel 9, stk . 2, som betegnende nok kun for naermere angivne dele af traktaten bestemmer, at de finder anvendelse paa varer, som er bragt i fri omsaetning . Hertil svarer ogsaa, at formaalet med artikel 95 ud fra dens placering i traktaten er at tilvejebringe en sund konkurrence paa det faelles marked ( at sikre varernes frie bevaegelighed mellem medlemsstaterne paa normale konkurrencevilkaar, som det hedder i praemis 10 i dommen i sag 106/84 ), hvorimod beskyttelsen mod konkurrence fra tredjelande sker ved hjaelp af den faelles toldtarif og saerlige overenskomster .
37 . Man kan saaledes blot fastslaa, at artikel 95 ikke finder anvendelse ved indfoersel af varer, som stammer fra tredjelande, og som blot var i fri omsaetning i en anden medlemsstat, og at den naevnte bestemmelse saaledes ogsaa af denne grund er uden betydning ved vurderingen af omstaendighederne i hovedsagen .
38 . c ) Herefter behoever jeg heller ikke fordybe mig naermere i de oevrige problemer, der er forbundet med artikel 95, navnlig en klarlaeggelse af raekkevidden af artiklens stk . 2, som det tredje spoergsmaal vedroerer . Det skyldes ikke mindst, at der snart vil vaere lejlighed til at fremkomme med bemaerkninger til dette spoergsmaal, nemlig i den traktatbrudssag, Forslag til afg . 193/85
- 14 -
Kommissionen har anlagt mod Italien ( sag 184/85 ).
39 . 3 . Derfor vil jeg nu blot komme naermere ind paa det femte spoergsmaal, som vedroerer artikel III i GATT-overenskomsten . Med spoergsmaalet har retten oensket oplyst, om en afgift, som er i strid med artikel 95, for saa vidt angaar varer fra medlemsstaterne, ogsaa vil vaere i strid med den naevnte GATT-artikel, for saa vidt den rammer varer fra stater, der er kontraherende parter i overenskomsten .
40 . a ) Hertil har den italienske regering foerst og fremmest anfoert, at GATT-overenskomsten ikke kan bidrage til loesningen af det i hovedsagen omtvistede tilfaelde, for det foerste fordi private ikke kan paaberaabe sig GATT-overenskomsten ( en opfattelse, som Kommissionen har tilsluttet sig for saa vidt angaar overenskomstens artikel III ), og for det andet fordi artikel III kun vedroerer de kontraherende parter; den kan derfor ikke gaelde for oprindelseslandet i den foreliggende sag, Columbia, idet Colombia kun har tiltraadt GATT-overenskomsten ved en midlertid protokol og derfor ikke kan betragtes som kontraherende part . Den italienske regering har desuden henvist til, at EOEF-traktatens artikel 95 og GATT-overenskomstens artikel III ikke har samme raekkevidde; ifoelge regeringen er det her navnlig af betydning, at GATT-overenskomstens artikel III kun omfatter lignende produkter ( det vil, som det kan udledes af en supplerende note - sige varer, som staar i direkte konkurrence med hinanden, og som er umiddelbart substituerbare ), og at GATT-overenskomsten saaledes ikke indeholder en til artikel 95, stk . 2, svarende bestemmelse .
41 . Sagsoegeren i hovedsagen har derimod under den mundtlige forhandling navnlig lagt vaegt paa, at for den forelaeggende ret er spoergsmaalet om GATT-overenskomstens umiddelbare anvendelighed aabenbart uden interesse . Domstolen maa saaledes ifoelge sagsoegeren under alle omstaendigheder give en materiel fortolkning af GATT-overenskomstens Forslag til afg . 193/85
- 15 -
artikel III, og paa det punkt maa der ifoelge sagsoegeren antages at vaere fuld overensstemmelse med EOEF-traktatens artikel 95 .
42 . b ) I forbindelse med den problemstilling maa man foerst erindre sig, at Faellesskabet er indtraadt i medlemsstaternes forpligtelser over for GATT, nemlig - paa grund af den faelles toldtarifs ikrafttraeden - med virkning fra den 1 . juli 1968 ( jfr . dommen i de forenede sager 267-269/81 ( 11 )). GATT-forpligtelser er siden det naevnte tidspunkt altsaa ogsaa forpligtelser for Faellesskabet . Det indebaerer, at de noedvendigvis maa anvendes ens inden for hele Faellesskabet . Med hensyn til GATT-overenskomstens raekkevidde og retsvirkninger paahviler det derfor Domstolen at sikre, at de fastlaegges ensartet inden for Faellesskabet ( saaledes som det ligeledes blev fastslaaet i ovennaevnte dom ); de retligt forbindende virkninger af GATT-forpligtelserne skal - som det hedder i dommen i sag 38/75 ( 12 ) ( Sml . 1975, paa s . 1449 ) - vurderes i forhold til de relevante bestemmelser i faellesskabsretten, ogsaa naar det drejer sig om at tage stilling til, om nationale bestemmelser er forenelige med forpligtelser for Faellesskabet .
43 . I de hidtidige domme har Domstolen desuden understreget, at det ved afgoerelsen af, om nationale bestemmelser er forenelige med GATT-overenskomsten, for det foerste er af betydning, om den paagaeldende GATT-bestemmelse skaber rettigheder for private . Heller ikke i den foreliggende sag kan man derfor komme uden om det spoergsmaal og uden videre fortolke GATT-bestemmelserne ( konkret : artikel III ). Som bekendt er spoergsmaalet allerede opstaaet i forbindelse med forskellige GATT-bestemmelser, og i alle tilfaelde har Domstolen besvaret spoergsmaalet benaegtende . Domstolen har navnlig begrundet sine afgoerelser ( jfr . praemis 23 i dommen i de forenede sager 267-269/81, Sml . 1983, paa s . 830 ) i overvejelser vedroerende systemet i GATT-overenskomsten ( der hviler paa princippet om forhandlinger paa basis af gensidighed og karakteriseres af stor smidighed i bestemmelserne, saerlig i Forslag til afg . 193/85
- 16 -
bestemmelserne om mulighederne for afvigelser fra de almindelige regler, om foranstaltninger, der kan traeffes i ekstraordinaert vanskelige situationer, og om bilaeggelsen af uoverensstemmelser mellem de kontraherende parter ).
44 . Ovennaevnte synspunkter maa utvivlsomt ogsaa finde anvendelse med hensyn til GATT-overenskomstens artikel III . Som anfoert af den italienske regering og Kommissionen maa det derfor ogsaa med hensyn til artikel III fastslaas, at den lige saa lidt som de i retspraksis behandlede artikler II og XI skaber rettigheder for private . Det staar herefter fast, at ovennaevnte artikel ikke kommer i betragtning ved afgoerelsen af, om den italienske bananafgift er lovlig, hvorfor det heller ikke er fornoedent at komme naermere ind paa spoergsmaalet om dens raekkevidde, herunder at undersoege, om artiklen kun finder anvendelse paa saadanne varer, som direkte konkurrerer med hinanden, og om dens retsvirkninger ikke er saa omfattende som efter EOEF-traktatens artikel 95, stk . 2 .
C - Paa grundlag af ovennaevnte bemaerkninger skal jeg foreslaa, at de spoergsmaal, Tribunale di Milano har forelagt, besvares som foelger :
Spoergsmaalene 1-3
45 . En afgift er ikke - selv om den uden forskel opkraeves af indenlandske og indfoerte varer - et led i en intern afgiftsordning i artikel 95' s forstand, men maa betegnes som en afgift med tilsvarende virkning som told, naar den i det vaesentlige er indfoert af handelspolitiske og ikke af fiskale hensyn, og naar den kun omfatter naermere angivne enkelte varer, men ikke varegrupper og kategorier af varer efter de samme kriterier .
Forslag til afg . 193/85
- 17 -
Spoergsmaal 4
46 . Artikel 95 omfatter kun varer fra andre medlemsstater, men ikke varer fra tredjelande, som er i fri omsaetning inden for Faellesskabet .
Spoergsmaal 5
47 . Artikel III i GATT-overenskomsten skaber ikke rettigheder, som private kan paaberaabe i sager for nationale domstole, hvorunder det skal afgoeres, om nationale bestemmelser er forenelige med ovennaevnte bestemmelse . En materiel fortolkning af artiklen og en fastlaeggelse af dens noejagtige raekkevidde ( med hensyn til, hvilke produkter den omfatter ) er derfor ufornoeden .
Forslag til afg . 193/85
- 18 -
(*) Oversat fra tysk .
( 1 ) Dom af 14 . december 1962 i de forenede sager 2 og 3/62, Kommissionen mod storhertugdoemmet Luxembourg og kongeriget Belgien, Sml . 1954-1964, s . 339 .
( 2 ) Dom af 4 . april 1968 i sag 20/67, Firma Kunstmuehle Tivoli mod Hauptzollamt Wuerzburg, Sml . 1965-1968, s . 505 .
( 3 ) Dom af 1 . juli 1969 i sag 24/68, Kommissionen mod Den italienske Republik, Sml . 1969, s . 47 .
( 4 ) Dom af 18 . juni 1975 i sag 94/74, Industria Gomma Articoli Vari, IGAV, mod Ente nazionale per la cellulosa e per la carta, ENCC, Sml . s . 699 .
( 5 ) Dom af 22 . marts 1977 i sag 78/76, Firma Steinike & Weinlig mod Forbundsrepublikken Tyskland, Sml . s . 595 .
( 6 ) Dom af 3 . februar 1981 i sag 90/79, Kommissionen mod Den franske Republik, Sml . s . 283 .
( 7 ) Dom af 9 . november 1983 i sag 158/82, Kommissionen mod kongeriget Danmark, Sml . s . 3573 .
( 8 ) Dom af 20 . marts 1984 i sag 314/82, Kommissionen mod kongeriget Belgien, Sml . s . 1543 .
Forslag til afg . 193/85
- 19 -
( 9 ) Dom af 4 . marts 1986 i sag 106/84, Kommissionen mod kongeriget Danmark, Sml . s . 833 .
( 10 ) Dom af 10 . oktober 1978 i sag 148/77, H . Hansen jun . & O . C . Balle GmbH og Co . mod Hauptzollamt Flensburg, Sml . s . 1787 .
( 11 ) Dom af 16 . marts 1983 i de forenede sager 267-269/81, Amministrazione delle finanze dello Stato mod Società petrolifera italiana SpA ( SPI ) og SpA Michelin italiana ( SAMI ), Sml . s . 8091 .
( 12 ) Dom af 19 . november 1975 i sag 38/75, NV Nederlandse Spoorwegens toldkontor mod Inspecteur der invoerrechten en accijnzen, Sml . s . 1439 .
Forslag til afg . 193/85