62008CJ0077
DOMSTOLENS DOM (Fjerde Afdeling)
19. marts 2009 (
*1
)
»Eksportrestitution — differentieret restitution — tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen — udførselsangivelse — manglende bevis for afslutning af formaliteterne for overgang til frit forbrug i destinationslandet — sanktion«
I sag C-77/08,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz (Østrig), ved afgørelse af 4. februar 2008, indgået til Domstolen den, i sagen:
Dachsberger & Söhne GmbH
mod
Zollamt Salzburg, Erstattungen,
har
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts (refererende dommer), og dommerne T. von Danwitz, E. Juhász, G. Arestis og J. Malenovský,
generaladvokat: J. Mazák
justitssekretær: fuldmægtig B. Fülöp,
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 22. januar 2009,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
efter at der er afgivet indlæg af:
—
Dachsberger & Söhne GmbH ved Rechtsanwalt O. Wenzlaff
—
den østrigske regering ved C. Pesendorfer, som befuldmægtiget
—
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved M. Vollkommer og F. Erlbacher, som befuldmægtigede,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 11, stk. 1, andet afsnit, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 351, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2945/94 af (EFT L 310, s. 57).
2
Anmodningen er indgivet under en sag mellem det østrigske selskab Dachsberger & Söhne GmbH og Zollamt Salzburg, Erstattungen (toldkontor Salzburg, restitutioner) vedrørende eksport af svinekød uden for Det Europæiske Fællesskab.
Retsforskrifter
Fællesskabsbestemmelser
3
Det skal indledningsvis bemærkes, at tvisten i hovedsagen vedrører udbetaling af eksportrestitutioner for eksport af svinekød uden for Fællesskabet, som har været genstand for en udførselsangivelse i januar 1999, hvorfor anmodningen om præjudiciel afgørelse skal behandles under hensyn til forordning nr. 3665/87, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 495/97 af 18. marts 1997 (EFT L 77, s. 12, herefter »forordning nr. 3665/87«).
4
Artikel 3 i forordning nr. 3665/87 har følgende ordlyd:
»1.   Ved udførselsdagen forstås den dato, på hvilken toldmyndighederne antager den udførselsangivelse, hvori det angives, at der vil blive ansøgt om restitution.
2.   Datoen for antagelse af udførselsangivelsen lægges til grund ved bestemmelse af:
a)
restitutionssatsen, hvis restitutionen ikke er forudfastsat
b)
de justeringer, der i givet fald skal foretages af restitutionssatsen, hvis denne er forudfastsat.
3.   Med antagelsen af udførselsangivelsen sidestilles enhver anden handling, der har samme retsvirkning som antagelsen.
4.   Datoen for antagelsen lægges til grund ved bestemmelsen af mængden af det udførte produkt, dets art og egenskaber.
5.   For at der kan ydes en restitution, skal det dokument, der anvendes ved udførslen, indeholde alle de oplysninger, der er nødvendige for beregningen af restitutionen, herunder:
a)
en varebeskrivelse i overensstemmelse med restitutionsnomenklaturen
b)
produkternes nettovægt eller i givet fald mængden udtrykt i den måleenhed, der anvendes ved beregningen af restitutionen
[…]
6.   Når denne antagelse eller denne handling foreligger, anbringes produkterne under toldkontrol, indtil de forlader Fællesskabets toldområde.«
5
Artikel 11, stk. 1, i forordning nr. 3665/87 vedrører tilbagesøgning af uberettiget udbetalt eksportrestitution og sanktioner. Artikel 11, stk. 1, første til tredje og syvende afsnit, har følgende ordlyd:
»1.   Hvis det konstateres, at en eksportør med henblik på at opnå en eksportrestitution har ansøgt om en restitution, der er større end den, vedkommende har ret til, er restitutionen for den pågældende udførsel den restitution, der gælder for den faktiske udførsel, nedsat med et beløb svarende til
a)
halvdelen af forskellen mellem den restitution, der er ansøgt om, og den restitution, der gælder for den faktiske udførsel
b)
to gange forskellen mellem den restitution, der er ansøgt om, og den gældende restitution, hvis eksportøren forsætlig har afgivet urigtige oplysninger.
Den restitution, der er ansøgt om, anses for at være det beløb, der fremkommer ved en beregning på grundlag af de oplysninger, der er givet i henhold til artikel 3 eller artikel 25, stk. 2. Varierer restitutionssatsen efter destination, beregnes den differentierede del af restitutionen på grundlag af de oplysninger om mængde, vægt og destination, der er givet i henhold til artikel 47.
Den i første afsnit, litra a), omhandlede sanktion anvendes ikke:
a)
i tilfælde af force majeure
b)
i undtagelsestilfælde, hvor eksportøren straks efter, at han er blevet klar over, at der er ansøgt om en for stor restitution, på eget initiativ skriftligt underretter myndighederne herom, medmindre myndighederne allerede har meddelt eksportøren, at de påtænker at undersøge ansøgningen, eller at eksportøren på anden måde er blevet klar over myndighedernes hensigt, eller at myndighederne allerede har konstateret, at den restitution, der blev ansøgt om, var ukorrekt
c)
i tilfælde af en af myndighederne anerkendt indlysende fejl vedrørende den ansøgte restitution
d)
i tilfælde, hvor restitutionsansøgningen er i overensstemmelse med Kommissionens forordning (EF) nr. 1222/94, særlig artikel 3, stk. 2, i nævnte forordning, og er blevet beregnet på grundlag af de gennemsnitlige mængder, der er blevet anvendt
e)
i tilfælde, hvor vægten justeres, når forskellen i vægten skyldes den vejemetode, der er blevet anvendt.
[…]
Sanktioner finder ikke anvendelse, blot fordi den ansøgte restitution er højere end den restitution, der gælder ifølge artikel 2a, stk. 2, artikel 20, stk. 3, artikel 33, stk. 2, og/eller artikel 48.«
6
Artikel 16 i forordning nr. 3665/87, som findes i andet afsnit, anden afdeling, med overskriften »Differentieret restitution«, bestemmer i stk. 1, at når restitutionssatsen varierer efter destinationen, underkastes betalingen af restitutionen de supplerende betingelser, der er fastlagt i forordningens artikel 17 og 18, som er indeholdt i samme afdeling.
7
I henhold til artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 3665/87 skal produktet i princippet være blevet indført i uforandret stand til det tredjeland eller til et af de tredjelande, for hvilke der er fastsat restitution, senest 12 måneder efter antagelsen af udførselsangivelsen. I henhold til forordningens artikel 17, stk. 3, skal produktet betragtes som værende indført, når toldformaliteterne for overgang til frit forbrug i tredjelandet er afsluttet.
8
Den pågældende forordnings artikel 18, stk. 1, opregner de dokumenter, der kan godkendes som bevis for afslutning af toldformaliteterne for overgang til frit forbrug i et tredjeland.
9
Artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 3665/87 fastsætter en fravigelse af forordningens artikel 16, hvorefter en del af restitutionen kan udbetales, når der er ført bevis for, at produktet har forladt Fællesskabets toldområde.
10
I overensstemmelse med forordningens artikel 20, stk. 2, er denne del af restitutionen lig med det restitutionsbeløb, som eksportøren vil modtage, hvis produktet når til en destination, for hvilken den laveste restitutionssats er fastsat, idet ikke-fastsættelse af en sats betragtes som den laveste sats.
11
Samme forordnings artikel 20, stk. 3, har følgende ordlyd:
»Hvis produktet ikke når den destination, der er anført i rubrik 7 i en udstedt licens med forudfastsættelse af restitutionen, gælder følgende:
a)
hvis restitutionssatsen for den faktiske destination er lig med eller større end restitutionssatsen for den i rubrik 7 anførte destination, anvendes restitutionssatsen for den i rubrik 7 anførte destination
b)
hvis restitutionssatsen for den faktiske destination er mindre end restitutionssatsen for den i rubrik 7 anførte destination, udbetales der en restitution:
—
svarende til satsen for den faktiske destination
—
nedsat med 20% af forskellen mellem restitutionen for den i rubrik 7 angivne destination og restitutionen for den faktiske destination, medmindre der foreligger force majeure.
I forbindelse med første afsnit anvendes de restitutionssatser, der er gældende på dagen for indgivelsen af licensansøgningen.
Anvendes bestemmelserne i første og andet afsnit og i artikel 11 for den samme udførsel, nedsættes det beløb, der følger af første afsnit, med den i artikel 11 omhandlede sanktion.«
12
Afsnit 4 i forordning nr. 3665/87, som har overskriften »Fremgangsmåde ved restitutionens udbetaling«, indeholder en artikel 47, som har følgende ordlyd:
»1.   Restitutionen udbetales kun på eksportørens udtrykkelige anmodning af den medlemsstat, på hvis område udførselsangivelsen er antaget.
Anmodningen om restitution fremsættes:
a)
skriftligt, eventuelt under anvendelse af en formular, som medlemsstaterne har fastsat til dette formål
b)
eller ved anvendelse af edb-systemer, for hvilke de nærmere bestemmelser fastsættes af de ansvarlige myndigheder efter godkendelse fra Kommissionen.
[…]
2.   Dokumenterne vedrørende udbetaling af restitutionen eller frigivelse af sikkerhedsstillelsen skal, undtagen i tilfælde af force majeure, indgives senest 12 måneder efter antagelsen af udførselsangivelsen.
[…]«
Nationale bestemmelser
13
Siden den 1. april 1998 har den østrigske lovgivning indeholdt bestemmelser om, at de oplysninger, der svarer til betalingsanmodningen i artikel 47, stk. 1, i forordning nr. 3665/87, kan fremgå direkte af udførselsangivelsen.
Hovedsagens faktiske omstændigheder og de præjudicielle spørgsmål
14
Den 18. januar 1999 angav sagsøgeren i hovedsagen kød af tamsvin, i form af hele og halve kroppe i frossen stand under KN-kode 020321109000 i den kombinerede nomenklatur med angivelse af »Rusland« som bestemmelsesland, til udførsel fra Fællesskabet og ansøgte i udførselsangivelsen samtidig hermed om tildeling af eksportrestitution.
15
I eksportlicensen med forudfastsættelse af restitutionen, som blev fremlagt i forbindelse med opfyldelsen af toldformaliteterne ved udførslen af det pågældende parti kød, er anført den 14. januar 1999 som gyldighedsdatoen for den forudfastsatte restitution. I overensstemmelse med Kommissionens forordning (EF) nr. 2634/98 af om fastsættelse af eksportrestitutioner inden for svinekødssektoren (EFT L 333, s. 24) var der på dette tidspunkt for den i hovedsagen omhandlede toldposition fastsat restitutionssatser afhængig af destination på 20 ECU/100 kg netto for Republikken Bulgarien, Den Tjekkiske Republik, Republikken Estland, Republikken Letland, Republikken Litauen, Republikken Ungarn, Republikken Polen, Rumænien, Republikken Slovenien og Den Slovakiske Republik, 70 ECU/100 kg netto for Den Russiske Føderation og 40 ECU/100 kg netto for alle andre destinationer.
16
Den 18. februar 1999 blev det østrigske udbetalende organ, Zollamt Salzburg, Erstattungen forelagt et fortoldningsdokument, udfærdiget af de russiske myndigheder, og en kopi af et fragtbrev. Det udbetalende organ tildelte ved afgørelse af den ansøgte eksportrestitution.
17
Efter at have fastslået, at fortoldningsdokumentet, der var fremlagt som bevis for afslutning af toldformaliteterne for overgang til frit forbrug i Rusland, ikke var ægte, fremsatte Zollamt Salzburg, Erstattungen ved afgørelse af 14. februar 2002 krav om tilbagebetaling af den differentierede del af den tildelte eksportrestitution og pålagde endvidere sagsøgeren i hovedsagen en sanktion i henhold til artikel 11, stk. 1, første afsnit, litra a), i forordning nr. 3665/87. For så vidt som det var bevist, at det pågældende produkt havde forladt Fællesskabets toldområde, var det alene grundrestitutionen, der var ydet retmæssigt.
18
Efter forgæves administrativ klage indbragte sagsøgeren i hovedsagen den 27. februar 2006 afgørelsen for Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz, der har kompetence til at træffe afgørelse herom.
19
Ved den forelæggende ret har sagsøgeren i hovedsagen anfægtet forholdsmæssigheden af den sanktion, selskabet er blevet pålagt. Retten har i denne forbindelse nævnt, at Domstolen i dom af 11. juli 2002, Käserei Champignon Hofmeister (sag C-210/00, Sml. I, s. 6453), har bekræftet, at sanktionsordningen i artikel 11, stk. 1, første afsnit, litra a), i forordning nr. 3665/87 er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. Den forelæggende ret er imidlertid i tvivl om, hvorvidt den pålagte sanktion er retmæssig, og har rejst spørgsmålet om, hvilket tidspunkt der skal lægges til grund i sager, hvor restitutionssatsen er differentieret, med henblik på fastsættelse af den ansøgte restitution i henhold til artikel 11, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 3665/87.
20
Under disse omstændigheder har Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz, besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal artikel 11, stk. 1, andet afsnit, andet punktum, i […] forordning [nr. 3665/87] — hvorefter »den differentierede del af restitutionen [beregnes] på grundlag af de oplysninger om mængde, vægt og destination, der er givet i henhold til artikel 47« — fortolkes således, at der med udtrykket »oplysninger om mængde, vægt og destination, der er givet i henhold til artikel 47«, henvises til oplysningerne i den udtrykkelige anmodning, som er nævnt i artikel 47, stk. 1, således at anmodningen om den differentierede del af restitutionen først fremsættes på tidspunktet for indgivelsen af den i artikel 47, stk. 1, omhandlede anmodning?
2)
Hvis det første spørgsmål besvares bekræftende, skal den nævnte bestemmelse da fortolkes således, at hvis betalingsanmodningen efter artikel 47, stk. 1, i forordning [nr. 3665/87] allerede skal fremsættes »i dokumentet, der skal anvendes for at for at opnå restitutionen« (her udførselsangivelsen), skal den differentierede del af restitutionen, der ansøges om, beregnes på grundlag af de oplysninger, der fremgår af udførselsangivelsen, således at der også ansøges om den differentierede del af restitutionen i udførelsesangivelsen?
3)
Hvis det første spørgsmål besvares benægtende, skal den nævnte bestemmelse da fortolkes således, at den differentierede del af restitutionen, der ansøges om, skal beregnes på grundlag af de dokumenter, der skal fremlægges i henhold til artikel 47 i forordning [nr. 3665/87], således at der først fremsættes anmodning om den differentierede del af restitutionen på tidspunktet for fremlæggelsen af de i artikel 47, stk. 2, i forordning [nr. 3665/87] omhandlede »dokumenter […] vedrørende udbetaling«?
4)
Hvis det tredje spørgsmål besvares bekræftende, skal den nævnte bestemmelse da fortolkes således, at det med henblik på anmodningen om den differentierede del af restitutionen er tilstrækkeligt at fremlægge mangelfulde udgaver af de i artikel 47, stk. 2, i forordning [nr. 3665/87] omhandlede dokumenter med den retsvirkning, at sanktionsreglen i artikel 11 i forordning [nr. 3665/87] også finder anvendelse med hensyn til den differentierede del af restitutionen?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Første og tredje spørgsmål
21
Med første og tredje spørgsmål, som behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, hvorvidt henvisningen i artikel 11, stk. 1, andet afsnit, andet punktum, i forordning nr. 3665/87, hvorefter »den differentierede del af restitutionen [beregnes] på grundlag af de oplysninger om mængde, vægt og destination, der er givet i henhold til artikel 47«, skal fortolkes således, at der i tilfælde af differentieret restitution først fremsættes anmodning om den differentierede del af restitutionen på tidspunktet for fremlæggelsen af anmodningen efter artikel 47, stk. 1, i forordning nr. 3665/87 eller af de dokumenter vedrørende udbetaling af restitution, som er omhandlet i forordningens artikel 47, stk. 2.
22
Indledningsvis skal fremgangsmåden for udbetaling af eksportrestitution efter forordning nr. 3665/87 gennemgås.
23
Eksportøren skal for det første fremlægge det i artikel 3, stk. 5, i forordning nr. 3665/87 omhandlede dokument, hvorved han tilkendegiver, at han har til hensigt at udføre landbrugsprodukter, for hvilke han kan opnå restitution.
24
Domstolen har i denne forbindelse fastslået, at de i artikel 3 i forordning nr. 3665/87 omhandlede oplysninger ikke alene bruges med henblik på den matematiske beregning af restitutionens nøjagtige størrelse, men i højere grad som grundlag for afgørelsen af, om ansøgeren har ret til restitution, og til at udløse proceduren for efterprøvelse af restitutionsansøgningen, som kan føre til pålæggelse af sanktioner i henhold til forordningens artikel 11, stk. 1 (jf. i denne retning dom af 14.4.2005, sag C-385/03, Käserei Champignon Hofmeister, Sml. I, s. 2997, præmis 22, 29 og 36, af, sag C-309/04, Fleisch-Winter, Sml. I, s. 10349, præmis 41, og analogt dom af, sag C-27/05, Elfering Export, Sml. I, s. 3681, præmis 25 og 27).
25
Eksportøren skal i overensstemmelse med artikel 47, stk. 1, i forordning nr. 3665/87 for det andet indgive en anmodning om udbetaling, hvorved han udtrykkeligt oplyser toldmyndighederne om, at han ansøger om udbetaling af restitution.
26
Domstolen har i denne forbindelse fastslået, at denne betalingsanmodning er et dokument af teknisk og processuel karakter, som eksportøren skal fremlægge for at opnå udbetaling af restitution. Denne anmodning udgør ikke, selv om den er en forudsætning for udbetaling af restitutionen, det juridiske grundlag for retten til en sådan udbetaling (jf. i denne retning dommen af 14.4.2005 i Käserei Champignon Hofmeister-sagen, præmis 26 og 27, og Fleisch-Winter-dommen, præmis 40).
27
I lyset af disse betragtninger har Domstolen fastslået, at inden for rammerne af en ikke-differentieret restitution beregnes størrelsen af den restitution, der anmodes om i henhold til artikel 11, stk. 1, første og andet afsnit, i forordning nr. 3665/87, alene på grundlag af det dokument, der er omhandlet i forordningens artikel 3, stk. 5, nemlig udførselsangivelsen eller ethvert andet dokument anvendt ved udførslen (jf. i denne retning dommen af 14.4.2005 i Käserei Champignon Hofmeister-sagen, præmis 22 og 23). Fejlagtige oplysninger indeholdt i dette dokument, som kan føre til en højere restitution end den gældende restitution, medfører anvendelsen af den sanktion, der er fastsat i artikel 11, stk. 1, første og andet afsnit, i forordning nr. 3665/87 (jf. i denne retning dommen af i Käserei Champignon Hofmeister-sagen, præmis 36 og domskonklusionen).
28
Hvad angår en differentieret restitution fastsætter artikel 20, stk. 1 og 2, i forordning nr. 3665/87 bestemmelser om udbetaling af grundrestitution beregnet efter den laveste restitutionssats på udførselsdagen fra det tidspunkt, hvor eksportøren har ført bevis for, at produktet har forladt Fællesskabets toldområde. Udbetaling af den differentierede del af restitutionen er underlagt yderligere betingelser i forordningens artikel 17 og 18. Eksportøren skal således inden for 12 måneder fra tidspunktet for antagelsen af udførselsangivelsen bevise, at produktet er blevet indført i det tredjeland eller et af de tredjelande, for hvilke der er fastsat restitution, ved at føre bevis for, at toldformaliteterne for overgang til frit forbrug i tredjelandet er afsluttet.
29
Det skal således undersøges, om henvisningen i artikel 11, stk. 1, andet afsnit, andet punktum, i forordning nr. 3665/87 til de oplysninger, der fremlægges i henhold til forordningens artikel 47 i tilfælde af differentieret restitution, betyder, at der ikke anmodes om den differentierede del af restitutionen på tidspunktet for fremlæggelsen af det i artikel 3, stk. 5, i forordning nr. 3665/87 omhandlede dokument, men på tidspunktet for fremlæggelsen af betalingsanmodningen eller dokumenterne vedrørende udbetaling af restitution, som er omhandlet i artikel 47 i forordning nr. 3665/87.
30
Det skal bemærkes, at den funktionelle sondring mellem artikel 3 og 47 i forordning nr. 3665/87, således som der er redegjort for i denne doms præmis 23-27, ikke afhænger af, om restitutionen er differentieret eller ej.
31
Det fremgår således af artikel 3, stk. 5, i forordning nr. 3665/87, at det heri omhandlede dokument, uanset dets titel, skal »indeholde alle de oplysninger, der er nødvendige for beregningen af restitutionen«, »herunder« oplysninger vedrørende for det første en varebeskrivelse i overensstemmelse med restitutionsnomenklaturen, for det andet produkternes nettovægt eller mængde og for det tredje, dersom dette er nødvendigt for beregningen af restitutionen, produkternes sammensætning. Domstolen har tidligere fastslået, at de oplysninger, der er nævnt i denne bestemmelses stk. 5, ikke er udtømmende opregnet (Fleisch-Winter-dommen, præmis 29, og Elfering Export-dommen, præmis 25). Udtrykket »herunder« viser således, at fællesskabslovgiver alene udtrykkeligt har angivet nogle af disse oplysninger. Begrebet »alle de oplysninger« skal omfatte alle de oplysninger, som vedrører betingelserne for tildeling af eksportrestitution [jf. for så vidt angår artikel 5, stk. 4, litra a), i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/1999 af 15.4.1999 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 102, s. 11), som har erstattet forordning nr. 3665/87, Elfering Export-dommen, præmis 26].
32
Artikel 3, stk. 5, i forordning nr. 3665/87 omfatter således alle de oplysninger, som anvendes til at godtgøre, hvorvidt der foreligger en ret til at modtage restitution eller ej, herunder den differentierede del heraf. I tilfælde af differentieret restitution omfatter disse oplysninger angivelsen af det eller de tredjelande, for hvilke der er fastsat restitution.
33
Derimod er der i forordningens artikel 47 alene fastsat de administrative bestemmelser, som eksportøren skal opfylde for at få udbetalt restitution.
34
Henvisningen i artikel 11, stk. 1, andet afsnit, andet punktum, i forordning nr. 3665/87 til de oplysninger, der fremlægges i henhold til forordningens artikel 47, har hverken til formål eller følge at ændre på den begrænsede og rent processuelle funktion, som i henhold til forordningen er tillagt den betalingsanmodning, som er omhandlet i forordningens artikel 47, stk. 1, og de dokumenter vedrørende udbetaling af restitution, der er omhandlet i forordningens artikel 47, stk. 2.
35
Den pågældende henvisning gør det alene muligt i tilfælde af differentieret restitution at tage hensyn til eventuelle forskelle i produkternes mængde, vægt og/eller destination, som indtræder under udførslen, efter antagelsen af udførselsangivelsen. Disse forskelle bør således tages i betragtning ved afgørelsen af, om eksportøren skal pålægges en sanktion, og i givet fald ved beregningen af denne sanktion.
36
Artikel 11, stk. 1, i forordning nr. 3665/87 fastsætter bestemmelser om pålæggelsen af en sanktion over for en erhvervsdrivende, som — forsætligt eller ej — har ansøgt om en eksportrestitution, der er større end den, vedkommende har ret til for den faktisk gennemførte udførsel.
37
Når restitutionssatsen varierer afhængigt af destinationen, skal de kompetente myndigheder undersøge, om de pågældende produkter er blevet indført i det tredjeland eller et af de tredjelande, for hvilke der er fastsat restitution. De kan i denne forbindelse lægge de dokumenter, der er fremlagt i forbindelse med udbetaling af restitutionen, og nærmere bestemt beviserne for afslutningen af toldformaliteterne for overgangen til frit forbrug, til grund. Disse dokumenter giver de kompetente myndigheder mulighed for at fastlægge størrelsen af den restitution, der skal anvendes på den faktisk gennemførte udførsel.
38
Selv hvis udførselsangivelsen og anmodningen om betaling af praktiske grunde, som det er tilfældet i hovedsagen, kan forenes, skal den differentierede restitution, og herunder den differentierede del heraf, betragtes som værende »ansøgt« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 11, stk. 1, i forordning nr. 3665/87 på tidspunktet for fremlæggelsen af det i forordningens artikel 3, stk. 5, omhandlede dokument.
39
Denne fortolkning af artikel 11, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 3665/87 er i øvrigt i overensstemmelse med forordningens ordning med efterprøvelse af restitutionsansøgninger og sanktioner.
40
Den modsatte fortolkning ville have den virkning, at det var muligt gyldigt at indgive en anmodning om restitution for produkter, der allerede var blevet udført og eventuelt kontrolleret, ved at fremlægge en betalingsanmodning eller dokumenter vedrørende udbetaling af restitution.
41
En sådan mulighed ville medføre, at ikke alene artikel 3 i forordning nr. 3665/87, men ligeledes proceduren med efterprøvelse af restitutionsansøgninger ville miste deres effektive virkning. Den fysiske kontrol af de produkter, hvorom der er indgivet ansøgning om restitution, udgør imidlertid et vigtigt middel til bekæmpelse af uregelmæssigheder og svig i forbindelse med eksportrestitutioner. For at sikre, at undersøgelsernes formål fuldt ud tilgodeses, er det således uomgængeligt, at kontrollen finder sted efter eksportørens indgivelse af en bindende anmodning om restitution (jf. i denne retning dommen af 14.4.2005 i Käserei Champignon Hofmeister-sagen, præmis 27 og 28).
42
Hvis der kunne anmodes om restitution, og herunder den differentierede del heraf, inden for 12 måneder fra antagelsen af udførselsangivelsen, kunne eksportøren — endog efter udførslen — tilpasse sin restitutionsansøgning efter forgodtbefindende eller i henhold til resultatet af en eventuel kontrol og således undgå enhver sanktion. Den afskrækkende virkning af de i artikel 11, stk. 1, i forordning nr. 3665/87 fastsatte sanktioner ville således stort set være ophævet.
43
Det er korrekt, at de sanktioner, der er fastsat i artikel 11, stk. 1, syvende afsnit, i forordning nr. 3665/87, i overensstemmelse med denne bestemmelse ikke finder anvendelse, når den ansøgte restitution er højere end den restitution, der gælder ifølge forordningens artikel 20, stk. 3. Sidstnævnte bestemmelse fastsætter i stk. 1, litra b), at hvis produktet ikke når den destination, der er anført i eksportlicensen med forudfastsættelse af restitutionen, og hvis restitutionssatsen for den faktiske destination er mindre end restitutionssatsen for den i licensen anførte destination, udbetales der en restitution svarende til satsen for den faktiske destination nedsat med 20% af forskellen mellem restitutionen for den i licensen angivne destination og restitutionen for den faktiske destination, medmindre der foreligger force majeure.
44
Som Kommissionen imidlertid har anført, fastsætter forordning nr. 3665/87 ikke særlige bestemmelser for situationer som den i hovedsagen omhandlede, hvor eksportøren har bevist, at produkterne er blevet udført fra Fællesskabets toldområde, men ikke har godtgjort, at de er overgået til frit forbrug i tredjelandet eller i et af de tredjelande, for hvilke der er fastsat restitution. I en sådan situation kan forordningens artikel 20, stk. 3, ikke finde anvendelse på grund af det manglende bevis for de omhandlede produkters »faktiske destination«. Da eksportøren således i et sådant tilfælde skal betragtes som havende ansøgt om en restitution, der er højere end den gældende, skal der pålægges en sanktion efter artikel 11, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 3665/87, medmindre en af betingelserne for fritagelse, som er udtømmende opregnet i artikel 11, stk. 1, tredje og syvende afsnit, er opfyldt.
45
Herefter skal første og tredje spørgsmål besvares med, at artikel 11, stk. 1, i forordning nr. 3665/87 skal fortolkes således, at der i tilfælde af differentieret restitution ikke fremsættes anmodning om den differentierede del af restitutionen på tidspunktet for fremlæggelsen af den anmodning, der er omhandlet i artikel 47, stk. 1, i forordning nr. 3665/87, eller af de dokumenter vedrørende udbetaling af restitution, der er omhandlet i forordningens artikel 47, stk. 2, men på tidspunktet for fremlæggelsen af det i forordningens artikel 3, stk. 5, omhandlede dokument. Den omstændighed, at dette dokument indeholder oplysninger, som kan føre til en højere restitution end den gældende, og som viser sig at være fejlagtige, medfører følgelig anvendelsen af den sanktion, der er fastsat i forordningens artikel 11, stk. 1, første og andet afsnit, bortset fra de i samme forordnings artikel 11, stk. 1, tredje og syvende afsnit, fastsatte tilfælde.
46
Henset til besvarelsen af første og tredje spørgsmål er det ufornødent at besvare den forelæggende rets andet og fjerde spørgsmål.
Sagens omkostninger
47
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Fjerde Afdeling) for ret:
Artikel 11, stk. 1, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 495/97 af, skal fortolkes således, at der i tilfælde af differentieret restitution ikke fremsættes anmodning om den differentierede del af restitutionen på tidspunktet for fremlæggelsen af den anmodning, der er omhandlet i artikel 47, stk. 1, i forordning nr. 3665/87, eller af de dokumenter vedrørende udbetaling af restitution, der er omhandlet i forordningens artikel 47, stk. 2, men på tidspunktet for fremlæggelsen af det i forordningens artikel 3, stk. 5, omhandlede dokument. Den omstændighed, at dette dokument indeholder oplysninger, som kan føre til en højere restitution end den gældende, og som viser sig at være fejlagtige, medfører følgelig anvendelsen af den sanktion, der er fastsat i forordningens artikel 11, stk. 1, første og andet afsnit, bortset fra de i samme forordnings artikel 11, stk. 1, tredje og syvende afsnit, fastsatte tilfælde.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.