62024CJ0168
DOMSTOLENS DOM (Tredje Afdeling)
18. december 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – varemærker – direktiv 2008/95/EF – artikel 12, stk. 2, litra b) – direktiv (EU) 2015/2436 – artikel 20, litra b) – grunde til et varemærkes fortabelse – varemærke, der vil kunne vildlede offentligheden som følge af den brug, der gøres heraf – varemærke, der er identisk med navnet på en modedesigner – overdragelse af varemærket – brug af varemærket på en måde, der effektivt kan forlede offentligheden til at tro, at designeren fortsat deltager i designet af de varer, der er forsynet med varemærket – fejlagtig opfattelse«
I sag C-168/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Cour de cassation (kassationsdomstol, Frankrig) ved afgørelse af 28. februar 2024, indgået til Domstolen samme dag, i sagen
PMJC SAS
mod
[W] [X],
[M] [X],
[X] Créative SAS,
har
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, C. Lycourgos, og dommerne O. Spineanu-Matei, S. Rodin (refererende dommer), N. Piçarra, og N. Fenger,
generaladvokat: N. Emiliou,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
PMJC SAS ved avocat M. Le Guerer,
–
[W] [X], [M] [X], [X] Créative SAS ved avocat E. Fortunet,
–
den franske regering ved R. Bénard og E. Timmermans, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved C. Auvret og P. Němečková, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 27. marts 2025,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 12, stk. 2, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF af 22. oktober 2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EUT 2008, L 299, s. 25) og artikel 20, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2436 af 16. december 2015 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EUT 2015, L 336, s. 1, berigtiget i EUT 2016, L 110, s. 5).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem på den ene side PMJC SAS og på den anden side [W] [X], [M] [X] og [X] Créative SAS vedrørende den delvise fortabelse af førstnævnte selskabs rettigheder til to varemærker, der er identiske med en modedesigners efternavn.
Retsforskrifter
EU-retten
Direktiv 2008/95
3
Artikel 12 i direktiv 2008/95 med overskriften »Fortabelsesgrunde« fastsatte følgende i stk. 2:
»[...] [I]ndehaveren af et varemærke [kan] fortabe sine rettigheder, når varemærket efter den dato, på hvilken det blev registreret:
[...]
b)
som følge af den brug, der af indehaveren eller med dennes samtykke gøres af varemærket for de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, vil kunne vildlede offentligheden, især med hensyn til varernes eller tjenesteydelsernes art, beskaffenhed eller geografiske oprindelse.«
Direktiv 2015/2436
4
Dette direktivs artikel 20 med overskriften »Det forhold, at et varemærke er blevet generisk, eller vildledende angivelse som fortabelsesgrunde« har følgende ordlyd:
»Indehaveren af et varemærke kan fortabe sine rettigheder, når varemærket efter den dato, på hvilken det blev registreret:
[...]
b)
som følge af den brug, der af indehaveren eller med indehaverens samtykke gøres af varemærket for de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, vil kunne vildlede offentligheden, navnlig med hensyn til varernes eller tjenesteydelsernes art, beskaffenhed eller geografiske oprindelse.«
5
Dette direktivs artikel 54 med overskriften »Gennemførelse« bestemmer følgende i stk. 1:
»Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme artikel 3-6, 8-14, 16, 17, 18, 22-39, 41, 43, 44 og 46-50 senest den 14. januar 2019. [...]
[...]«
6
Artikel 55 i direktiv 2015/2436 med overskriften »Ophævelse« fastsætter:
»Direktiv [2008/95] ophæves med virkning fra den 15. januar 2019 [...]
Henvisninger til det ophævede direktiv gælder som henvisninger til nærværende direktiv [...]«
7
Artikel 56 i direktiv 2015/2436 med overskriften »Ikrafttræden« har følgende ordlyd:
»Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 1, 7, 15, 19, 20 og 21 anvendes fra den 15. januar 2019.«
Fransk ret
8
Artikel L. 714-6 i code de la propriété intellectuelle (lov om intellektuel ejendomsret) i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, bestemmer følgende:
»Indehaveren af et varemærke kan fortabe sine rettigheder, hvis varemærket som følge af dennes adfærd
[...]
b)
vil kunne vildlede, især med hensyn til varens eller tjenesteydelsens art, beskaffenhed eller geografiske oprindelse.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
9
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at selskabet [W] [X], der blev grundlagt i 1978 af [W] [X] med det formål at sælge modetøj og accessoires, har været genstand for en insolvensbehandling, og at selskabet PMJC i forlængelse af denne fremsatte et tilbud om overtagelse af samtlige aktiver i dette selskab, hvilket blev godkendt ved en dom af 13. september 2011, der blev fulgt op af en aftale om overdragelse af materielle og immaterielle aktiver af 3. februar 2012 vedrørende navnlig de franske ordmærker »[W] [X]«, hvoraf det ene var registreret af [W] [X] og efterfølgende i 1999 overdraget til selskabet [W] [X], og det andet var registreret af selskabet [W] [X] i 2002.
10
På grundlag af en aftale om levering af tjenesteydelser indgået den 21. juli 2011 fortsatte [W] [X] sit samarbejde med PMJC frem til den aftalte slutdato, dvs., den 31. december 2015.
11
Den 21. juni 2018 anlagde PMJC sag mod [W] [X] med påstand om krænkelse af de varemærker, der er nævnt i denne doms præmis 9, og om illoyal konkurrence og snylteri, idet PMJC gjorde gældende, at [W] [X] havde udøvet illoyal konkurrence og krænket selskabets varemærkerettigheder ved at udøve erhvervsmæssig og kunstnerisk virksomhed gennem selskabet [X] Créative.
12
[W] [X] nedlagde som modkrav påstand om, at PMJC’s rettigheder til disse varemærker skulle erklæres fortabt, eftersom PMJC’s brug af varemærkerne i perioden mellem udgangen af 2017 og starten af 2019 var vildledende. Navnlig skulle PMJC angiveligt have anvendt de nævnte varemærker på en sådan måde, at offentligheden fik det indtryk, at [W] [X] er ophavsmand til de design, hvorpå disse varemærker er anbragt.
13
Ved dom af 12. oktober 2022 fastslog cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris, Frankrig), at PMJC delvist havde fortabt sine rettigheder til de varemærker, der var genstand for den aftale om overdragelse af 3. februar 2012, der er nævnt i nærværende doms præmis 9.
14
Cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris) fandt navnlig, at EU-retten ikke er til hinder for, at et varemærke, der er identisk med efternavnet på en designer, erklæres fortabt, når erhververen af det omhandlede varemærke gennem sin adfærd effektivt forleder offentligheden til at tro, at designeren fortsat deltager i designet af varerne eller skaber en tilstrækkelig alvorlig risiko for en sådan vildledning.
15
Dette var tilfældet i hovedsagen, for så vidt som PMJC to gange var blevet dømt for at have krænket [W] [X]’s ophavsret til sine seneste værker, som ikke var blevet overdraget til PMJC. Henset til at disse to afgørelser var blevet endelige, udledte cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris) heraf, at de omhandlede varemærker var blevet vildledende, eftersom de var anbragt på varer med udsmykninger, der udgjorde krænkelser af [W] [X]’s ophavsret, og som blev præsenteret som sidstnævntes originale kreationer.
16
PMJC har iværksat appel til prøvelse af denne dom ved Cour de cassation (kassationsdomstol, Frankrig), som er den forelæggende ret.
17
PMJC har for denne domstol gjort gældende bl.a., at cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris) ved at fastslå, at dom af 30. marts 2006, Emanuel (C-259/04, EU:C:2006:215), dels på ingen måde udelukker, at et varemærke, der er identisk med en designers navn, kan erklæres fortabt, såfremt indehaveren anvender det på en vildledende måde, dels giver designeren mulighed for at godtgøre, at indehaverens anvendelse af varemærket er svigagtig, har tilsidesat artikel L. 714-6, litra b), i lov om intellektuel ejendomsret, i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, således som denne skal fortolkes i lyset af artikel 12, stk. 2, litra b), i direktiv 2008/95.
18
PMJC er nemlig af den opfattelse, at den adfærd, som selskabet måtte have udvist med det formål at få forbrugeren til at tro, at [W] [X] fortsat deltager i frembringelsen af de varer, der er påført selskabets navn, i lyset af denne dom ikke kan påvirke selve varemærket, selv om en sådan adfærd anses for vildledende.
19
Den forelæggende ret har i denne henseende indledningsvis anført, at Domstolen i præmis 47-49 i dom af 30. marts 2006, Emanuel (C-259/04, EU:C:2006:215), der vedrørte et varemærke bestående af et efternavn, efter at have bemærket, at afslag på registrering på grund af et varemærkes vildledende karakter forudsætter, at det kan lægges til grund, at der foreligger en faktisk vildledning eller en tilstrækkelig alvorlig risiko for vildledning af forbrugeren, fastslog, at den omstændighed, at en gennemsnitsforbruger kan påvirkes i sit køb ved at forestille sig, at den designer, hvis navn er identisk med det pågældende varemærke, har deltaget i skabelsen af den vare, der er forsynet med dette varemærke, ikke i sig selv kan vildlede offentligheden med hensyn til varens art, beskaffenhed eller oprindelse.
20
Cour de cassation (kassationsdomstol) har dernæst bemærket, at Domstolen i denne doms præmis 50 anførte, at hvis virksomheden ved udformningen af varemærket ønsker at få forbrugeren til at tro, at den pågældende designer stadig designer varer, der er forsynet med varemærket, eller at vedkommende medvirker heri, er der tale om en adfærd, der vil kunne betegnes som svigagtig, og ikke om vildledning, og at en sådan adfærd ikke påvirker selve varemærket og følgelig muligheden for at registrere det.
21
Den forelæggende ret har endelig bemærket, at Domstolen – efter at have fastslået, at betingelserne for fortabelse som følge af et varemærkes vildledende karakter er identiske med registreringshindringerne – i denne doms præmis 53 fastslog, at indehaveren af et varemærke, der er identisk med navnet på designeren og den første producent af varerne, der er forsynet med dette mærke, ikke alene på grund af denne særlige omstændighed kan fortabe sine rettigheder med den begrundelse, at mærket er egnet til at vildlede offentligheden, bl.a. når den goodwill, der er knyttet til det nævnte varemærke, er blevet overdraget sammen med den virksomhed, der fremstiller de varer, som er forsynet med varemærket.
22
Cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris) har imidlertid i sin dom af 12. oktober 2022 påpeget, at konstateringen i præmis 50 i dom af 30. marts 2006, Emanuel (C-259/04, EU:C:2006:215), hvorefter et varemærke, der er identisk med en designers efternavn, ikke kan anses for at være vildledende alene med den begrundelse, at den omhandlede designer ikke længere deltager i designet af varer forsynet med varemærker, der består af den pågældendes efternavn, ikke udtrykkeligt omfatter en fortolkning af artikel 12, stk. 2, litra b), i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT 1989, L 40, s. 1). Cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris) konkluderede derfor, at denne bestemmelse ikke er til hinder for, at et varemærke erklæres fortabt på grund af dets brug under omstændigheder, der effektivt kan forlede offentligheden til at tro, at designeren fortsat deltager i frembringelsen af varer, der er forsynet med varemærker, som er identiske med vedkommendes efternavn, selv om dette ikke længere er tilfældet.
23
Cour de cassation (kassationsdomstol) har endvidere bemærket, at Den Europæiske Unions Ret i sin dom af 14. maj 2009, Fiorucci mod KHIM – Edwin (ELIO FIORUCCI) (T-165/06, EU:T:2009:157, præmis 37), forkastede en begæring om fortabelse på grund af vildledende brug af et varemærke, der bestod i en designers efternavn, efter at varemærket var blevet registreret, ikke med den begrundelse, at en sådan brug ikke kunne medføre fortabelse af varemærket som følge af dets vildledende karakter, men med den begrundelse, at der ikke var fremlagt bevis for, at varemærket havde været brugt efter dets registrering.
24
På denne baggrund har Cour de cassation (kassationsdomstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 12, stk. 2, litra b), i direktiv [2008/95] og artikel 20, litra b), i direktiv [2015/2436] fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for, [at] et [vare]mærke, som består af efternavnet på en designer, [erklæres fortabt] med den begrundelse, at det efter overdragelsen er blevet anvendt på en måde, der effektivt kan forlede offentligheden til at tro, at den designer, hvis efternavn udgør mærket, fortsat deltager i designet af de varer, der er forsynet med dette mærke, selv om dette ikke længere er tilfældet?«
Om det præjudicielle spørgsmål
Indledende bemærkninger
25
Med spørgsmålet ønsker den forelæggende ret en fortolkning af artikel 12, stk. 2, litra b), i direktiv 2008/95 og artikel 20, litra b), i direktiv 2015/2436.
26
Spørgsmålet om, hvilket af disse to direktiver der finder tidsmæssig anvendelse på tvisten i hovedsagen, er uden betydning, eftersom bestemmelserne i artikel 12, stk. 2, litra b), i direktiv 2008/95 og i artikel 20, litra b), i direktiv 2015/2436 i det væsentlige er identiske.
27
I denne henseende er det uden betydning, at den franske sprogversion af artikel 12, stk. 2, litra b), i direktiv 2008/95 bestemte, at indehaveren af et varemærke kan fortabe sine rettigheder, når varemærket »est propre [...] à induire le public en erreur« (er egnet til at vildlede offentligheden), mens den franske sprogversion af artikel 20, litra b), i direktiv 2015/2436 fastsætter, at rettighederne til et varemærke kan fortabes, hvis varemærket »risque [...] d’induire le public en erreur« (risikerer at vildlede offentligheden).
28
For det første og som anført af generaladvokaten i punkt 62 i forslaget til afgørelse fremgår det nemlig af Domstolens praksis, at udtrykket »est propre à« (er egnet til at) forudsætter »effektiv vildledning eller en tilstrækkeligt alvorlig risiko for vildledning af forbrugerne« (dom af 30.3.2006, Emanuel, C-259/04, EU:C:2006:215, præmis 47 og den deri nævnte retspraksis).
29
For det andet og som anført af generaladvokaten i punkt 64 i forslaget til afgørelse er ordlyden af artikel 20, litra b), i direktiv 2015/2436 hvad angår sandsynligheden for, at offentligheden vil blive vildledt, i det væsentlige uændret i forhold til ordlyden af artikel 12, stk. 2, litra b), i direktiv 2008/95 i alle de andre sprogversioner heraf, idet disse sprogversioner med undtagelse af den ungarske og den finske allerede var affattet således, at de omfattede en sådan risiko, uanset om den måtte indtræde eller ej.
30
I overensstemmelse med fast retspraksis, hvorefter EU-bestemmelserne skal fortolkes og anvendes ensartet i lyset af de versioner, der er udfærdiget på alle Den Europæiske Unions sprog (dom af 13.2.2025, Verbraucherzentrale Berlin (Begrebet binding i den første periode), C-612/23, EU:C:2025:82, præmis 31 og den deri nævnte retspraksis), kan det følgelig ikke antages, at den ændring, der er indført i den franske version af artikel 20, litra b), i direktiv 2015/2436, og som er gengivet i nærværende doms præmis 27, kan anses for udtryk for, at EU-lovgiver har haft til hensigt at ændre kriteriet vedrørende sandsynligheden for, at offentligheden vildledes.
31
Inden for rammerne af denne præjudicielle forelæggelse skal artikel 12, stk. 2, litra b), i direktiv 2008/95 og artikel 20, litra b), i direktiv 2015/2436 således fortolkes samlet og på samme måde.
Det præjudicielle spørgsmål
32
Med spørgsmålet ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 12, stk. 2, litra b), i direktiv 2008/95 og artikel 20, litra b), i direktiv 2015/2436 skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for, at et varemærke, der består af efternavnet på en designer, erklæres fortabt med den begrundelse, at den brug, der af indehaveren eller med dennes samtykke gøres af varemærket, effektivt kan forlede offentligheden til at tro, at denne designer fortsat deltager i designet af de varer, der er forsynet med dette mærke, selv om dette ikke længere er tilfældet.
33
I henhold til disse bestemmelser kan indehaveren af et varemærke fortabe sine rettigheder, når varemærket efter datoen for dets registrering »som følge af den brug«, der af indehaveren eller med indehaverens samtykke gøres af varemærket for de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, vil kunne vildlede offentligheden »især« [i artikel 12, stk. 2, litra b), i direktiv 2008/95] og »navnlig« [i artikel 20, litra b), i direktiv 2015/2436] med hensyn til disse varers eller tjenesteydelsers »art, beskaffenhed eller geografiske oprindelse«.
34
Det skal indledningsvis bemærkes, at det fremgår af ordlyden af de nævnte bestemmelser, navnlig af anvendelsen af adverbiet »især« [i artikel 12, stk. 2, litra b), i direktiv 2008/95] og »navnlig« [i artikel 20, litra b), i direktiv 2015/2436], at opremsningen af egenskaberne ved de varer eller tjenesteydelser, som vildledningen kan vedrøre, ikke er udtømmende, således at det ikke kan udelukkes, at varemærket kan fortabes som følge af, at der foreligger en risiko for vildledning med hensyn spørgsmålet om, hvem der har designet de varer, der er forsynet med varemærket, eller som har bidraget til udviklingen af varerne.
35
I lighed med den geografiske oprindelse, der udtrykkeligt fremgår af de bestemmelser, der er nævnt i denne doms præmis 32, kan spørgsmålet om, hvem der har designet en vare, i givet fald udgøre et kendetegn ved denne vare, som skaber særlige forventninger hos offentligheden. Dette er derfor et af de elementer, hvorom offentligheden kan blive »vildledt« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 12, stk. 2, litra b), i direktiv 2008/95 og artikel 20, litra b), i direktiv 2015/2436.
36
Som generaladvokaten i det væsentlige har anført i punkt 35 i forslaget til afgørelse, er det forhold, at et varemærke, der består af efternavnet på en modedesigner, udnyttes af en virksomhed, som designeren ikke længere er tilknyttet, ikke i sig selv tilstrækkeligt til at begrunde fortabelsen af dette varemærke (jf. i denne retning dom af 30.3.2006, Emanuel, C-259/04, EU:C:2006:215, præmis 53). En almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger er nemlig bevidst om, at ikke alle de varer, der er forsynet med et varemærke, der svarer til en designers navn, nødvendigvis er blevet designet af den pågældende designer.
37
Følgelig forudsætter fortabelse i henhold til de bestemmelser, der ønskes en fortolkning af, at det på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag konstateres, at der foreligger en faktisk vildledning eller en tilstrækkeligt alvorlig risiko for vildledning af offentligheden (jf. analogt dom af 8.6.2017, W.F. Gözze Frottierweberei og Gözze, C-689/15, EU:C:2017:434, præmis 54 og den deri nævnte retspraksis).
38
Endelig fremgår det af ordlyden af artikel 12, stk. 2, litra b), i direktiv 2008/95 og af artikel 20, litra b), i direktiv 2015/2436, at vurderingen af, om varemærket er vildledende inden for rammerne af en fortabelsessag, indebærer, at der skal tages hensyn til den brug, der af indehaveren eller med indehaverens samtykke gøres af varemærket.
39
Det følger af ovenstående betragtninger, at når der er tale om et varemærke, der består af efternavnet på en modedesigner, kan en faktisk vildledning eller en tilstrækkeligt alvorlig risiko for vildledning som omhandlet i artikel 12, stk. 2, litra b), i direktiv 2008/95 og artikel 20, litra b), i direktiv 2015/2436, som fortolket i den retspraksis, der er nævnt i denne doms præmis 37, i givet fald skyldes, at offentligheden som følge af den brug, der af indehaveren eller med indehaverens samtykke gøres af varemærket, vildledes med hensyn til spørgsmålet om, hvem der har designet en vare, som er forsynet med varemærket.
40
Spørgsmålet om, hvorvidt brugen af varemærket vil kunne vildlede offentligheden, skal undersøges på grundlag af samtlige relevante omstændigheder i sagen. Den omstændighed, der er nævnt i denne doms præmis 15, nemlig at der på varer, der er omfattet af varemærker, som består af en modedesigners efternavn, findes dekorative bestanddele, der er karakteristiske for designerens specifikke kreative univers, og som krænker dennes ophavsret, kan, således som generaladvokaten har anført i punkt 95 i forslaget til afgørelse, udgøre en sådan relevant omstændighed, eftersom den øger risikoen for, at offentligheden får en fejlagtig opfattelse af, hvem der har designet de varer, der er omfattet af disse varemærker.
41
Denne fortolkning er i overensstemmelse med det forbrugerbeskyttelsesformål, der ligger til grund for artikel 12, stk. 2, litra b), i direktiv 2008/95 og artikel 20, litra b), i direktiv 2015/2436 (jf. i denne retning dom af 30.3.2006, Emanuel, C-259/04, EU:C:2006:215, præmis 46). I lyset af dette mål skal forbrugeren være i stand til at træffe et informeret valg mellem flere konkurrerende varer eller tjenesteydelser.
42
Denne fortolkning understøttes ligeledes af det generelle formål, der forfølges med EU-reglerne om varemærker, nemlig at bevare en loyal konkurrence inden for Unionen (jf. i denne retning dom af 12.9.2019, Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret mod EUIPO, C-104/18 P, EU:C:2019:724, præmis 45 og den deri nævnte retspraksis). Henset til dette formål kan det ikke antages, at et varemærke som følge af den brug, der gøres deraf, bliver et illoyalt middel til at tiltrække kunder.
43
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 12, stk. 2, litra b), i direktiv 2008/95 og artikel 20, litra b), i direktiv 2015/2436 skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for, at et varemærke, der består af en modedesigners efternavn, erklæres fortabt med den begrundelse, og henset til alle relevante omstændigheder, at den brug, der af indehaveren eller med indehaverens samtykke gøres af varemærket, har en sådan karakter, at varemærket får en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger til med urette at tro, at den pågældende designer har deltaget i udformningen af de varer, der er forsynet med det nævnte varemærke.
Sagsomkostninger
44
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tredje Afdeling) for ret:
Artikel 12, stk. 2, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF af 22. oktober 2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker og artikel 20, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2436 af 16. december 2015 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker
skal fortolkes således, at
disse bestemmelser ikke er til hinder for, at et varemærke, der består af en modedesigners efternavn, erklæres fortabt med den begrundelse, og henset til alle relevante omstændigheder, at den brug, der af indehaveren eller med indehaverens samtykke gøres af varemærket, har en sådan karakter, at varemærket får en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger til med urette at tro, at den pågældende designer har deltaget i udformningen af de varer, der er forsynet med det nævnte varemærke.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: fransk.