62023CJ0583
DOMSTOLENS DOM (Fjerde Afdeling)
9. januar 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde i straffesager – direktiv 2014/41/EU – den europæiske efterforskningskendelse i straffesager – materielt anvendelsesområde – begrebet »efterforskningsforanstaltning« – meddelelse om tiltalerejsning, der også omfatter en kendelse om varetægtsfængsling og kaution – afhøring af den tiltalte«
I sag C-583/23 [Delda] (
i
),
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Cour de cassation (kassationsdomstol) (Frankrig) ved afgørelse af 19. september 2023, indgået til Domstolen den 22. september 2023, i sagen om anerkendelse og fuldbyrdelse af en europæisk efterforskningskendelse vedrørende
AK,
procesdeltager:
Ministère public
har
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden for Tredje Afdeling, C. Lycourgos (refererende dommer), som fungerende formand for Fjerde Afdeling, og dommerne S. Rodin og O. Spineanu-Matei,
generaladvokat: A.M. Collins
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
AK ved avocate I. Zribi,
–
den franske regering ved R. Bénard, B. Dourthe og B. Fodda, som befuldmægtigede,
–
den nederlandske regering ved M.K. Bulterman og J.M. Hoogveld, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved F. Blanc, H. Leupold og J. Vondung, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 4. oktober 2024,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 1 og 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/41/EU af 3. april 2014 om den europæiske efterforskningskendelse i straffesager (EUT 2014, L 130, s. 1).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en anmodning om fuldbyrdelse i Frankrig af en europæisk efterforskningskendelse udstedt af de spanske judicielle myndigheder vedrørende AK.
Retsforskrifter
EU-retten
Konventionen af 29. maj 2000
3
Artikel 5 i konventionen udarbejdet af Rådet i henhold til artikel 34 i traktaten om Den Europæiske Union om gensidig retshjælp i straffesager mellem Den Europæiske Unions medlemsstater (EFT 2000, C 197, s. 3, herefter »konventionen af 29. maj 2000«), med overskriften »Fremsendelse og forkyndelse af retsdokumenter«, bestemmer i stk. 1:
»En medlemsstat fremsender retsdokumenter, som er bestemt for personer, der opholder sig på en anden medlemsstats område, direkte til disse med posten.«
Direktiv 2014/41
4
Følgende fremgår af 25. betragtning til direktiv 2014/41:
»Dette direktiv indeholder regler om udførelsen af en efterforskningsforanstaltning på alle trin i en straffesag, herunder selve retssagen, om nødvendigt med deltagelse af den pågældende med henblik på indsamling af bevismateriale. En europæisk efterforskningskendelse kan f.eks. udstedes med henblik på midlertidig overførsel af den pågældende til udstedelsesstaten eller på gennemførelse af en afhøring via videokonference. Hvis den pågældende imidlertid skal overføres til en anden medlemsstat til strafferetlig forfølgelse, herunder indbringelse for retten med henblik på en retssag, bør der udstedes en europæisk arrestordre i overensstemmelse med Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA [af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (EFT 2002, L 190, s. 1)].«
5
Dette direktivs artikel 1, stk. 1, bestemmer:
»En europæisk efterforskningskendelse er en retsafgørelse, som er udstedt eller godkendt af en judiciel myndighed i en medlemsstat (»udstedelsesstaten«) for at få en eller flere specifikke efterforskningsforanstaltninger udført i en anden medlemsstat (»fuldbyrdelsesstaten«) med henblik på at fremskaffe bevismateriale i overensstemmelse med dette direktiv.
Den europæiske efterforskningskendelse kan også udstedes for at fremskaffe bevismateriale, som de kompetente myndigheder i fuldbyrdelsesstaten allerede er i besiddelse af.«
6
Det nævnte direktivs artikel 3 bestemmer:
»Den europæiske efterforskningskendelse omfatter alle efterforskningsforanstaltninger med undtagelse af oprettelsen af et fælles efterforskningshold og indsamling af bevismateriale inden for et sådant efterforskningshold som omhandlet i artikel 13 i [konventionen af 29. maj 2000] og i Rådets rammeafgørelse 2002/465/RIA [af 13. juni 2002 om fælles efterforskningshold (EFT 2002, L 162, s. 1)], medmindre formålet er anvendelse af henholdsvis [denne konventions] artikel 13, stk. 8, og rammeafgørelsens artikel 1, stk. 8.«
7
Artikel 9 i direktiv 2014/41 bestemmer:
»1.   Fuldbyrdelsesmyndigheden skal anerkende en europæisk efterforskningskendelse, der er fremsendt i overensstemmelse med dette direktiv, uden yderligere formaliteter og sikre fuldbyrdelsen på samme måde og på de samme betingelser, som hvis en myndighed i fuldbyrdelsesstaten havde anmodet om den pågældende efterforskningsforanstaltning, medmindre myndigheden beslutter at påberåbe sig en af de i dette direktiv omhandlede grunde til at afslå anerkendelse eller fuldbyrdelse eller en af de i dette direktiv omhandlede grunde til udsættelse.
2.   Fuldbyrdelsesmyndigheden skal opfylde de formkrav og procedurer, som udstedelsesmyndigheden udtrykkeligt har angivet, medmindre andet er fastsat i dette direktiv, forudsat at sådanne formkrav og procedurer ikke er i modstrid med de grundlæggende retsprincipper i fuldbyrdelsesstaten.
[...]
6.   Udstedelsesmyndigheden og fuldbyrdelsesmyndigheden kan høre hinanden på en hvilken som helst relevant måde med henblik på at lette den effektive anvendelse af denne artikel.«
8
Dette direktivs artikel 10 bestemmer i stk. 1 og 2:
»1.   Fuldbyrdelsesmyndigheden skal så vidt muligt benytte en anden efterforskningsforanstaltning end den, der er omhandlet i den europæiske efterforskningskendelse, når:
a)
efterforskningsforanstaltningen anført i den europæiske efterforskningskendelse ikke findes i henhold til lovgivningen i fuldbyrdelsesstaten, eller
b)
efterforskningsforanstaltningen i den europæiske efterforskningskendelse ikke ville være tilgængelig i en lignende national sag.
2.   Med forbehold af artikel 11 finder stk. 1 ikke anvendelse på følgende efterforskningsforanstaltninger, som altid skal være til rådighed i henhold til fuldbyrdelsesstatens lovgivning:
[...]
c)
afhøring af vidner, eksperter, ofre, mistænkte eller tiltalte eller tredjemand på fuldbyrdelsesstatens område eller
[...]«
9
Nævnte direktivs artikel 13 har følgende ordlyd:
»1.   Fuldbyrdelsesmyndigheden overfører uden unødig forsinkelse det bevismateriale, der er fremskaffet, eller som de kompetente myndigheder i fuldbyrdelsesstaten allerede er i besiddelse af, som et resultat af fuldbyrdelsen af den europæiske efterforskningskendelse, til udstedelsesstaten.
Når det kræves i den europæiske efterforskningskendelse, og hvis det er muligt i henhold til fuldbyrdelsesstatens lovgivning, overføres bevismaterialet omgående til de kompetente myndigheder i udstedelsesstaten, der bistår ved fuldbyrdelsen af den europæiske efterforskningskendelse i henhold til artikel 9, stk. 4.
[...]
4.   Når de omhandlede genstande, dokumenter eller data også er relevante i andre sager, kan fuldbyrdelsesmyndigheden efter udtrykkelig anmodning af og efter høringer med udstedelsesmyndigheden midlertidigt overføre bevismaterialet på betingelse af, at det tilbageleveres til fuldbyrdelsesstaten, så snart udstedelsesstaten ikke længere har brug for det, eller på ethvert andet tidspunkt eller ved enhver anden lejlighed, der aftales mellem de kompetente myndigheder.«
10
Samme direktivs artikel 15, stk. 1, bestemmer:
»Anerkendelsen eller fuldbyrdelsen af en europæisk efterforskningskendelse kan udsættes i fuldbyrdelsesstaten, såfremt
[...]
b)
de omhandlede genstande, dokumenter eller data allerede anvendes i forbindelse med andre sager, indtil de ikke længere er nødvendige til dette formål.«
11
Artikel 22, stk. 1, i direktiv 2014/41 bestemmer følgende:
»En europæisk efterforskningskendelse kan udstedes til midlertidig overførsel af en varetægtsfængslet i fuldbyrdelsesstaten med henblik på at indsamle bevismateriale, hvortil den pågældendes tilstedeværelse på udstedelsesstatens område er påkrævet, forudsat at han sendes tilbage inden for den periode, fuldbyrdelsesstaten fastsætter.«
12
Dette direktivs artikel 23, stk. 1, har følgende ordlyd:
»En europæisk efterforskningskendelse kan udstedes til midlertidig overførsel af en varetægtsfængslet i udstedelsesstaten med henblik på at udføre en efterforskningsforanstaltning for at indsamle bevismateriale, hvortil hans tilstedeværelse på fuldbyrdelsesstatens område er påkrævet.«
13
Nævnte direktivs artikel 24, stk. 1, lyder således:
»Hvis en person befinder sig på fuldbyrdelsesstatens område og skal afhøres som vidne eller sagkyndig af de kompetente myndigheder i udstedelsesstaten, kan udstedelsesmyndigheden udstede en europæisk efterforskningskendelse for at afhøre vidnet eller den sagkyndige ved hjælp af videokonference eller anden audiovisuel transmission i overensstemmelse med stk. 5-7.
Udstedelsesmyndigheden kan også udstede en europæisk efterforskningskendelse med henblik på at afhøre en mistænkt eller tiltalt via videokonference eller anden audiovisuel transmission.«
14
Formularen til europæisk efterforskningskendelse, der findes i bilag A til samme direktiv, indeholder bl.a. en rubrik med overskriften »Den eller de efterforskningsforanstaltninger, der skal udføres«, som indeholder flere felter, der skal afkrydses, heriblandt feltet »afhøring af en mistænkt eller tiltalt«, samt en rubrik med overskriften »Begrundelse for udstedelse af den europæiske efterforskningskendelse«, hvori den judicielle myndighed i udstedelsesstaten opfordres til at angive grundene til, at en sådan kendelse er udstedt.
Fransk ret
15
Artikel 694-16 i code de procédure pénale (straffeproceslov) bestemmer:
»En europæisk efterforskningskendelse er en retsafgørelse udstedt af en medlemsstat, udstedelsesstaten, hvorved en anden medlemsstat, fuldbyrdelsesstaten, ved anvendelse af formularer, der er fælles for alle medlemsstater, anmodes om inden for en vis frist på sit område at gennemføre efterforskning med henblik på at fremskaffe bevismateriale vedrørende en strafbar handling eller at videregive bevismateriale, som fuldbyrdelsesstaten allerede er i besiddelse af.
Efterforskningskendelsen kan også have til formål foreløbigt at forhindre, at en genstand, der kan anvendes som bevismateriale, destrueres, omdannes, fjernes, overføres eller bortskaffes på fuldbyrdelsesstatens område.
Den kan også tage sigte på midlertidig overførsel til udstedelsesstaten af en varetægtsfængslet i fuldbyrdelsesstaten med henblik på at muliggøre udstedelse af procesdokumenter i udstedelsesstaten, som kræver denne persons tilstedeværelse, eller midlertidig overførsel til fuldbyrdelsesstaten af en varetægtsfængslet i udstedelsesstaten med henblik på deltagelse i påkrævet efterforskning på dette område.
De beviser, der er omhandlet i de to første afsnit, kan også vedrøre en persons tilsidesættelse af forpligtelser, der følger af en straffedom, selv hvis denne tilsidesættelse ikke udgør en strafbar handling.«
16
Denne lovs artikel 696-44 bestemmer:
»Når en udenlandsk regering i tilfælde af strafferetlig forfølgning i udlandet finder det nødvendigt, at en person med bopæl på Frankrigs område gøres bekendt med en processuel handling eller en retsafgørelse, fremsendes dokumentet ved anvendelse af de formularer, der er omhandlet i artikel 696-8 og 696-9, om fornødent ledsaget af en oversættelse til fransk. Forkyndelsen sker personligt på anmodning fra anklagemyndigheden. Originalen af forkyndelsen sendes tilbage til den anmodende regering på tilsvarende måde.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
17
Den 1. marts 2021 udstedte de spanske judicielle myndigheder en efterforskningskendelse til de franske judicielle myndigheder med henblik på, at AK, som var frihedsberøvet i Frankrig, blev gjort bekendt med en tiltalerejsning afsagt den 30. september 2009 af Juzgado Central de Instrucción no 4 de la Audiencia Nacional (central forundersøgelsesdommer nr. 4 ved domstol i visse straffe-, forvaltnings- og arbejdsretlige sager) og med henblik på, at denne person, sammen med sin advokat, kunne »gøre indsigelser«. Denne tiltale omfattede også en kendelse om varetægtsfængsling og om kaution på 30000 EUR.
18
Den 19. juli 2021 gjorde en forundersøgelsesdommer ved tribunal judiciaire de Paris (retten i første instans i Paris) (Frankrig) ved protokollat AK og dennes advokat bekendt med tiltalerejsningen og gav den pågældende og dennes advokat en kopi af denne tiltalerejsning på spansk og indhentede udtalelser fra AK. Den 20. juli 2021 anlagde AK et annullationssøgsmål mod denne afhøring ved cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris) med den begrundelse, at de spanske myndigheders anmodning ikke udgjorde en europæisk efterforskningskendelse, således som fastsat i straffeproceslovens artikel 694/16.
19
Den 20. april 2022 forkastede cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris) dette søgsmål, idet den bl.a. fastslog, at de spanske judicielle myndigheder ikke kun havde anmodet om, at AK blev gjort bekendt med tiltalerejsningen, men også om, at AK kunne »gøre indsigelser«. Denne retsinstans anførte ligeledes for det første, at afgørelsen fra de spanske judicielle myndigheder i rubrikken »Begrundelse for udstedelse af den europæiske efterforskningskendelse« præciserede, at de ønskede akter var en del af »efterprøvelsen af de begåede forhold med alle de omstændigheder, der kan påvirke kvalifikationen heraf og lovovertrædernes skyld«, og for det andet, at disse myndigheder, selv om de ikke havde afkrydset feltet »afhøring af en mistænkt eller en tiltalt« i rubrikken »Den eller de efterforskningsforanstaltninger, der skal udføres«, klart havde anmodet om, at AK’s udtalelser om de handlinger, den pågældende var mistænkt for at have begået, blev indhentet ved protokollat. Cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris) konkluderede heraf, at de spanske judicielle myndigheder ved at anmode om, at den pågældende sammen med sin advokat og under overholdelse af retten til forsvar præciserer sin holdning til de faktiske omstændigheder, havde søgt at gennemføre efterforskning med henblik på at fremskaffe beviser vedrørende en strafbar handling.
20
AK indgav en appel til prøvelse af denne dom til Cour de cassation (kassationsdomstol) (Frankrig), som er den forelæggende ret. AK har gjort gældende, at udstedelsen af en europæisk efterforskningskendelse ikke kan have til formål at give meddelelse om anklagerne mod en person og forkynde, at der er indledt en sag ved en påkendende ret, idet en sådan meddelelse skal ske ved hjælp af andre judicielle samarbejdsværktøjer, navnlig straffeproceslovens artikel 696-44.
21
I forbindelse med sagen for Cour de cassation (kassationsdomstol) er generaladvokaten ved denne retsinstans derimod af den opfattelse, at den afgørelse, der var vedtaget af de spanske judicielle myndigheder, indeholdt efterforskningsforanstaltninger, der hænger uløseligt sammen med meddelelsen om tiltalerejsningen mod AK og med indhentning af dennes bemærkninger af en dommer under tilstedeværelse af vedkommendes advokat, med henblik på at respektere AK’s ret til forsvar, og at denne afgørelse følgelig udgjorde en gennemførelse af en efterforskning med henblik på at fremskaffe bevismateriale vedrørende en strafbar handling.
22
Den forelæggende ret, der har fremhævet, at direktiv 2014/41 blev gennemført i den franske retsorden ved straffeprocesloven artikel 694-15 ff., har anført, at Domstolen aldrig har taget stilling til det materielle anvendelsesområde for en europæisk efterforskningskendelse og mere specifikt til spørgsmålet om, hvorvidt dette omfatter meddelelse af en tiltalerejsning, herunder en kendelse om varetægtsfængsling og om kaution.
23
På denne baggrund har Cour de cassation (kassationsdomstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 1 og 3 i direktiv 2014/41 fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstats judicielle myndighed udsteder eller godkender en europæisk efterforskningskendelse med henblik på dels at orientere den tiltalte om tiltalerejsningen, herunder en kendelse om fængsling og kaution, dels at afhøre den tiltalte, således at den pågældende sammen med sin advokat kan fremsætte sine bemærkninger til omstændighederne oplistet i den nævne tiltalerejsning?«
Retsforhandlingerne for Domstolen
24
Som svar på en anmodning om oplysninger fremsendt af Domstolen den 27. oktober 2023 har den forelæggende ret den 23. november 2023 oplyst dels, at AK blev udleveret til de spanske judicielle myndigheder den 9. september 2022, til opfyldelse af tre domme afsagt af cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris) den 26. september 2018 og den 9. oktober 2019, dels at protokollatet fra afhøringen den 19. juli 2021 er blevet fremsendt til de spanske judicielle myndigheder.
Det præjudicielle spørgsmål
25
Med det præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 1 og 3 i direktiv 2014/41 skal fortolkes således, at en afgørelse, hvorved en medlemsstats judicielle myndighed anmoder en anden medlemsstats judicielle myndighed dels om at meddele den pågældende person en tiltalerejsning, der omfatter en kendelse om varetægtsfængsling og kaution, dels om at gøre det muligt for denne person at fremsætte sine bemærkninger vedrørende de faktiske omstændigheder, der er omhandlet i denne tiltalerejsning, udgør en efterforskningsforanstaltning, der kan være genstand for en europæisk efterforskningskendelse som omhandlet i dette direktiv.
26
I henhold til artikel 1 i direktiv 2014/41 er en europæisk efterforskningskendelse en retsafgørelse, som er udstedt eller godkendt af en judiciel myndighed i udstedelsesstaten for at få en eller flere specifikke efterforskningsforanstaltninger udført i fuldbyrdelsesstaten med henblik på at opnå bevismateriale. Hvad angår dette direktivs artikel 3 præciseres det heri, at den europæiske efterforskningskendelse omfatter alle efterforskningsforanstaltninger med undtagelse af oprettelsen af et fælles efterforskningshold og indsamling af bevismateriale inden for et sådant efterforskningshold.
27
I denne henseende bemærkes for det første, at direktiv 2014/41 ikke nærmere definerer, hvad der skal forstås ved »efterforskningsforanstaltning« som omhandlet i artikel 1 og 3, og at direktivet heller ikke henviser til medlemsstaternes ret med henblik på at definere et sådant begreb. Sidstnævnte skal derfor undergives en selvstændig fortolkning i EU-retten, under hensyntagen til ikke alene disse bestemmelsers ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori de indgår, og de mål, der forfølges med den ordning, som de udgør en del af (jf. i denne retning dom af 30.4.2024, M.N. (EncroChat), C-670/22, EU:C:2024:372, præmis 109).
28
Hvad for det første angår ordlyden af artikel 1 og 3 i direktiv 2014/41 henviser begrebet »efterforskningsforanstaltning« med henblik på retshåndhævelse i dets sædvanlige betydning til ethvert efterforskningstiltag, der har til formål bevise eksistensen af et strafbart forhold, de omstændigheder, hvorunder dette er blevet begået, samt ophavsmandens identitet. En sådan fortolkning bekræftes ved den erklæring, der bl.a. er indeholdt i denne artikel 1, hvorefter efterforskningsforanstaltningen skal tilsigte, at udstedelsesstaten opnår »bevismateriale«.
29
Som generaladvokaten bl.a. har anført i punkt 28-30 i forslaget til afgørelse, understøtter den sammenhæng, hvori artikel 1 og 3 i direktiv 2014/41 indgår, for det andet denne fortolkning.
30
Således opregner artikel 10, stk. 2, ligesom artikel 24-31 i direktiv 2014/41 indledningsvis en række efterforskningsforanstaltninger, der alle tilsigter at opnå oplysninger, der har til formål at fastslå de faktiske omstændigheder eller identiteten af ophavsmanden til disse.
31
Selv om det dernæst følger af dette direktivs artikel 22 og 23, at en europæisk efterforskningskendelse også kan vedrøre overførsel af en varetægtsfængslet, præciseres det imidlertid i disse artikler, at en sådan overførsel kun kan finde sted med henblik på at udføre en efterforskningsforanstaltning for at indsamle bevismateriale, der kræver denne persons tilstedeværelse på den medlemsstats område, hvortil den pågældende kræves overført. Derimod fremgår det af 25. betragtning til nævnte direktiv, at når den pågældende person skal overføres til en anden medlemsstat til strafferetlig forfølgelse, herunder indbringelse for retten med henblik på en retssag, bør der udstedes en europæisk arrestordre, uden at en europæisk efterforskningskendelse kan træde i stedet for denne.
32
Endelig fremgår det af artikel 13 og 15 i direktiv 2014/41, at formålet med udstedelse af en europæisk efterforskningskendelse er, at det bevismateriale, der er fremskaffet, eller som de kompetente myndigheder i fuldbyrdelsesstaten allerede er i besiddelse af, fremsendes til udstedelsesstaten (jf. i denne retning dom af 2.9.2021, Finanzamt für Steuerstrafsachen und Steuerfahndung Münster, C-66/20, EU:C:2021:670, præmis 41). Efterforskningsforanstaltningen skal derfor i sidste ende tilsigte, at fuldbyrdelsesstaten fremsender visse beviser til udstedelsesstaten, idet disse beviser i denne artikel 13, stk. 4, og i denne artikel 15, stk. 1, litra b), identificeres som genstande, dokumenter eller data.
33
For det tredje bekræfter det formål, der forfølges med direktiv 2014/41, ligeledes en sådan fortolkning af begrebet »efterforskningsforanstaltninger«.
34
Dette direktiv har nemlig for det første til formål at erstatte den eksisterende fragmentariske og komplekse ramme for indsamling af bevismateriale i straffesager med en grænseoverskridende dimension og med indførelsen af en forenklet og mere effektiv ordning, der bygger på et enkelt instrument kaldet »den europæiske efterforskningskendelse«, at lette og fremskynde det retlige samarbejde (dom af 30.4.2024, M.N. (EncroChat), C-670/22, EU:C:2024:372, præmis 86). Det følger heraf, at EU-lovgiver med vedtagelsen af det nævnte direktiv har tilsigtet at forbedre det retslige samarbejde på området for fremskaffelse af beviser i grænseoverskridende straffesager.
35
For det andet kræver det formål om et forenklet og mere effektivt retsligt samarbejde, der forfølges med direktiv 2014/41, en simpel og utvetydig udpegelse af nøgleelementerne i mekanismen i den europæiske efterforskningskendelse (jf. i denne retning dom af 2.3.2023, Staatsanwaltschaft Graz (Myndigheden for retsforfølgning og efterforskning af skattesager i Düsseldorf), C-16/22, EU:C:2023:148, præmis 43). Selve begrebet »efterforskningsforanstaltning« findes blandt sådanne nøgleelementer, således at dette formål ligeledes taler for en forenklet og sædvanlig definition af dette begreb, således som den definition, der er anført i nærværende doms præmis 28.
36
For det andet må det undersøges, om de foranstaltninger, hvorom der er fremsat begæring i en afgørelse som den i hovedsagen foreliggende, udgør efterforskningsforanstaltninger som omhandlet i direktiv 2014/41.
37
Hvad for det første angår anmodningen fra en medlemsstats judicielle myndigheder til en anden medlemsstats judicielle myndigheder om at gøre den pågældende person bekendt med en tiltalerejsning bemærkes, at en sådan meddelelse ikke i sig selv kan udgøre en efterforskningsforanstaltning som omhandlet i dette direktiv. En sådan meddelelse har nemlig ikke til formål at opnå bevismateriale, men udgør en processuel forpligtelse, der har til formål at fremme den retsforfølgning, der er indledt mod den person, der er genstand herfor. Som generaladvokaten har anført i punkt 34 i forslaget til afgørelse, er meddelelsen af en sådan retsakt i en anden medlemsstat herefter principielt ikke reguleret af nævnte direktiv, men af artikel 5 i konventionen af 29. maj 2000.
38
For det andet ændrer den omstændighed, at tiltalerejsningen, som i det foreliggende tilfælde, er ledsaget af en kendelse om betaling af en kaution, intet ved denne konstatering, idet forpligtelsen til at betale en sådan kaution heller ikke udgør en efterforskningsforanstaltning som omhandlet i direktiv 2014/41, således som det fremgår af nærværende doms præmis 27-35.
39
Hvad for det tredje angår kendelsen om varetægtsfængsling, som ligeledes kan ledsage tiltalerejsningen, fremgår det af Domstolens praksis, at den europæiske efterforskningskendelse, bortset fra tilfælde med overførelse af personer, der allerede er frihedsberøvet med henblik på gennemførelse af en efterforskningsforanstaltning, jf. dette direktivs artikel 22 og 23, ikke kan gøre indgreb i den berørte persons ret til frihed, som er knæsat i chartrets artikel 6 (dom af 8.12.2020, Staatsanwaltschaft Wien (Forfalskede overførselsordrer), C-584/19, EU:C:2020:1002, præmis 73).
40
Det følger heraf, at en europæisk efterforskningskendelse bortset fra de tilfælde, der er anført i disse artikler 22 og 23, og som ikke synes relevante i det foreliggende tilfælde, ikke kan indeholde en anmodning om, at den person, der er genstand for denne anmodning, varetægtsfængsles eller forbliver varetægtsfængslet.
41
Hvad for det fjerde angår anmodningen om afhøring af den person, der er genstand for tiltalerejsningen, er det korrekt, at artikel 10, stk. 2, litra c), og artikel 24, stk. 1, andet afsnit, i direktiv 2014/41 udtrykkeligt nævner afhøring af en mistænkt eller tiltalt blandt de foranstaltninger, der kan være genstand for en europæisk efterforskningskendelse som omhandlet i dette direktiv.
42
Når dette er sagt, skal en sådan anmodning om afhøring, således som generaladvokaten nærmere bestemt har anført i punkt 41 i forslaget til afgørelse, for at den kan henhøre under anvendelsesområdet for direktiv 2014/41 have til formål at indsamle bevismateriale som omhandlet i dette direktiv. Omvendt kan en afhøring, der kun tilsigter at gøre det muligt for tiltalte at fremkomme med sine bemærkninger til den tiltale, der er rejst mod vedkommende, ikke anses for at være en efterforskningsforanstaltning som omhandlet i det nævnte direktiv. I det foreliggende tilfælde tilkommer det den forelæggende ret at afgøre den nøjagtige genstand for den anmodning om afhøring af AK, der er fremsat af de spanske judicielle myndigheder.
43
Med henblik på at give den forelæggende ret et fyldestgørende svar skal det endvidere indledningsvis præciseres, at hvis denne anmodning om afhøring ikke havde til formål at indsamle bevismateriale, kunne de franske myndigheder ikke lovligt, på grundlag af direktiv 2014/41, have efterkommet den afgørelse, der blev vedtaget af de spanske judicielle myndigheder.
44
Hvis den nævnte anmodning om afhøring derimod havde til formål at indsamle bevismateriale, og hvis de spanske judicielle myndigheder i den i hovedsagen omhandlede afgørelse havde nævnt, at afhøringen af AK i henhold til deres nationale ret først kunne finde sted efter meddelelsen af tiltalerejsningen, må det antages, at der, som en undtagelse til det i nærværende doms præmis 37 anførte, kunne anmodes om en sådan meddelelse ved en europæisk efterforskningskendelse. Det følger nemlig af artikel 9, stk. 2, i direktiv 2014/41, at fuldbyrdelsesmyndigheden principielt skal opfylde de formkrav og procedurer, som udstedelsesmyndigheden udtrykkeligt har angivet.
45
I dette sidste tilfælde ville de franske judicielle myndigheder således principielt have været forpligtede til, med forbehold af de grunde til manglende anerkendelse, afslag og udsættelse, der er fastsat i direktiv 2014/41, at fuldbyrde den i hovedsagen omhandlede afgørelse, for så vidt som den vedrørte såvel meddelelsen af tiltalerejsningen mod AK som afhøringen af sidstnævnte, med undtagelse af den kendelse om varetægtsfængsling og betaling af en kaution, som ledsagede denne kendelse.
46
En sådan delvis fuldbyrdelse af den i hovedsagen omhandlede afgørelse kunne imidlertid først finde sted efter at de franske myndigheder i henhold til artikel 9, stk. 6, i direktiv 2014/41 hos de spanske myndigheder havde kontrolleret, at sidstnævnte ikke modsatte sig, at den nævnte afgørelse kun blev fuldbyrdet delvist.
47
Det fremgår nemlig af den pligt til loyalt samarbejde, som er fastsat i artikel 4, stk. 3, første afsnit, TEU, at udstedelsesmyndighederne og fuldbyrdelsesmyndighederne af en europæisk efterforskningskendelse med henblik på at sikre et effektivt samarbejde i straffesager skal gøre fuld brug af de instrumenter, der er fastsat i direktiv 2014/41, således at den gensidige tillid, der ligger til grund for dette samarbejde, fremmes (jf. analogt dom af 18.4.2023, E.D.L. (Grund til afslag baseret på sygdom), C-699/21, EU:C:2023:295, præmis 45 og 46).
48
Hvis anmodningen om afhøring af AK endelig havde til formål at indsamle bevismateriale, og hvis der ikke figurerede nogen anmærkning såsom den, der er omhandlet i nærværende doms præmis 44, i den i hovedsagen omhandlede anmodning fra de spanske myndigheder, må det antages, at de franske myndigheder, med forbehold af de grunde til manglende anerkendelse, afslag og udsættelse, der er fastsat i direktiv 2014/41, principielt havde været forpligtede til at imødekomme denne ene anmodning om afhøring, efter hos de spanske judicielle myndigheder at have kontrolleret, at sidstnævnte ikke modsatte sig, at denne anmodning kun blev fuldbyrdet delvist.
49
Det følger af samtlige ovenstående betragtninger, at artikel 1 og 3 i direktiv 2014/41 skal fortolkes således, at
–
en afgørelse, hvorved en judiciel myndighed i en medlemsstat anmoder en judiciel myndighed i en anden medlemsstat om at give en person underretning om en tiltalerejsning mod den pågældende, ikke i sig selv udgør en europæisk efterforskningskendelse som omhandlet i dette direktiv
–
en afgørelse, hvorved en judiciel myndighed i en medlemsstat anmoder en judiciel myndighed i en anden medlemsstat om at varetægtsfængsle en person af andre grunde end dem, der er omhandlet i det nævnte direktivs artikel 22 og 23, eller at pålægge denne at betale en kaution, ikke udgør en europæisk efterforskningskendelse som omhandlet i samme direktiv
–
en afgørelse, hvorved en judiciel myndighed i en medlemsstat anmoder en judiciel myndighed i en anden medlemsstat om at gøre det muligt for en person at fremkomme med sine bemærkninger til de forhold, der er anført i tiltalerejsningen mod vedkommende, udgør en europæisk efterforskningskendelse som omhandlet i direktiv 2014/41, for så vidt som denne anmodning om afhøring tilsigter at indsamle bevismateriale.
Sagsomkostninger
50
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Fjerde Afdeling) for ret:
Artikel 1 og 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/41/EU af 3. april 2014 om den europæiske efterforskningskendelse i straffesager
skal fortolkes således, at
–
en afgørelse, hvorved en judiciel myndighed i en medlemsstat anmoder en judiciel myndighed i en anden medlemsstat om at give en person underretning om en tiltalerejsning mod den pågældende, ikke i sig selv udgør en europæisk efterforskningskendelse som omhandlet i dette direktiv
–
en afgørelse, hvorved en judiciel myndighed i en medlemsstat anmoder en judiciel myndighed i en anden medlemsstat om at varetægtsfængsle en person af andre grunde end dem, der er omhandlet i det nævnte direktivs artikel 22 og 23, eller at pålægge denne at betale en kaution, ikke udgør en europæisk efterforskningskendelse som omhandlet i samme direktiv
–
en afgørelse, hvorved en judiciel myndighed i en medlemsstat anmoder en judiciel myndighed i en anden medlemsstat om at gøre det muligt for en person at fremkomme med sine bemærkninger til de forhold, der er anført i tiltalerejsningen mod vedkommende, udgør en europæisk efterforskningskendelse som omhandlet i direktiv 2014/41, for så vidt som denne anmodning om afhøring tilsigter at indsamle bevismateriale.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: fransk.
(
i
) – Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.