RETTENS KENDELSE (Appelafdelingen)
18. december 2008
Sag T-223/07 P
Michel Thierry
mod
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
»Appel – personalesag – tjenestemænd – forfremmelse – forfremmelsesåret 2004 – afslag på en begæring om at afhøre et vidne – åbenbart afvisningsgrundlag«
Angående: Appel af kendelse afsagt af Personaleretten (Anden Afdeling) den 16. april 2007 i sag F-82/05, Thierry mod Kommissionen (endnu
ikke trykt i Samling af Afgørelser), med påstand om ophævelse af denne kendelse.
Udfald: Appellen forkastes. Michel Thierry bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger i appelsagen.
Sammendrag
1.      Appel – anbringender – urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder – afvisning – Rettens prøvelse af bedømmelsen af bevismaterialet
– udelukket, medmindre dette er gengivet urigtigt
(Art. 225 A EF; statutten for Domstolen, bilag I, art. 11, stk. 1)
2.      Retspleje – bevisoptagelse – vidneafhøring – Rettens skønsbeføjelse
(Personalerettens procesreglement, art. 59, stk. 1; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47)
3.      Appel – anbringender – anbringende fremført for første gang under appellen – afvisning
(Rettens procesreglement, art. 48, stk. 2, og art. 144)
1.      Det følger af artikel 225 A EF og artikel 11, stk. 1, i bilag I til statutten for Domstolen, at en appel af Personalerettens
afgørelser kun kan støttes på anbringender om overtrædelse af retsregler, og at enhver bedømmelse af de faktiske omstændigheder
er udelukket. Det er alene Retten, der er kompetent til dels at fastlægge de faktiske omstændigheder i sagen, når bortses
fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige urigtighed af dens konstateringer følger af akterne i den sag, den har behandlet, dels
at tage stilling til disse faktiske omstændigheder. Bedømmelsen af de faktiske omstændigheder udgør således ikke et retsspørgsmål,
der som sådan er undergivet appelrettens prøvelsesret, medmindre der er tale om en urigtig gengivelse af de for appelretten
fremlagte beviser.
(jf. præmis 20)
Henvisning til: Domstolen, 28. maj 1998, sag C-8/95 P, New Holland Ford mod Kommissionen, Sml. I, s. 3175, præmis 25 og 26;
Retten, 12. juli 2007, sag T-252/06 P, Beau mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 45 og 46.
2.      Det tilkommer alene Retten at bedømme, om det er nødvendigt at supplere bevismaterialet i de sager, der forelægges til afgørelse.
Selv om en begæring om at afhøre et vidne præcist angiver, hvilke faktiske omstændigheder vidnet eller vidnerne skal afhøres
om, og hvilke grunde der gør afhøringen berettiget, skal Retten således vurdere, om begæringen er berettiget i forhold til
sagens genstand og nødvendigheden af at afhøre det eller de pågældende vidner.
Det skøn, som på dette punkt tilkommer Retten, kan ikke anfægtes med henvisning til det generelle fællesskabsretlige princip,
hvorefter enhver er berettiget til en retfærdig rettergang som gentaget i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende
rettigheder. Dette generelle princip indebærer nemlig ikke en absolut ret til at opnå vidneførsel for en domstol. Tværtimod
tilkommer det principielt Retten at afgøre, om det er nødvendigt eller hensigtsmæssigt at indkalde et vidne, henset til, at
retssagen navnlig har til formål, under hensyntagen til parternes ligestilling, at give sagsøgeren en passende og tilstrækkelig
mulighed for at forsvare grundlaget for søgsmålet.
(jf. præmis 21 og 22)
Henvisning til: Domstolen, 28. juni 2005, forenede sager C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P – C-208/02 P og C-213/02 P, Dansk
Rørindustri m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 5425, præmis 67-71 og den deri nævnte retspraksis.
3.      Det følger af artikel 48 stk. 2, i procesreglementet for Retten i Første Instans, som i medfør af artikel 144 i nævnte procesreglement
finder anvendelse i proceduren for Retten i Første Instans, der vedrører en appel af en afgørelse truffet af Personaleretten,
at nye anbringender ikke må fremsættes under sagens behandling. Klagepunktet vedrørende en urigtig gengivelse af bevismaterialet,
som er blevet fremført for første gang under begæringen om at afhøre et vidne, må derfor afvises.
(jf. præmis 27)