62023CJ0236_RES
Kohtuasi C‑236/23
Mutuelle assurance des travailleurs mutualistes (Matmut)
versus
TNjaMAAF assurances SAjaFonds de garantie des assurances obligatoires de dommages (FGAO)jaPQ
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Prantsusmaa))
Euroopa Kohtu (esimene koda) 19. septembri 2024. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Mootorsõidukite kasutamisega seotud tsiviilvastutuse kohustuslik kindlustus – Direktiiv 2009/103/EÜ – Artiklid 3 ja 13 – Kindlustusleping, mis on sõlmitud hariliku juhi kohta tahtlikult valeandmete esitamise alusel – Riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et „kannatanud kaassõitja“ vastu, kes on ühtlasi kindlustusvõtja, saab tugineda kindlustuslepingu tühisusele, mis tuleneb viimase poolt lepingu sõlmimise ajal tahtlikult valeandmete esitamisest – Õiguse kuritarvitamine – Nõue kindlustusvõtja vastu, et tuvastada tema vastutus tahtlikult valeandmete esitamise tõttu
Õigusaktide ühtlustamine – Mootorsõiduki valdaja vastutuskindlustus – Kohustuslikust kindlustusest kolmandatele isikutele tuleneva tagatise ulatus – Riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et kannatanud kaassõitja vastu saab tugineda niisuguste kindlustuslepingute tühisusele, mis sõlmiti kindlustusvõtja poolt lepingu sõlmimise ajal tahtlikult esitatud valeandmete alusel – Riigisisesed õigusnormid, mis näevad kindlustusandjale ette võimaluse esitada kindlustusvõtja vastu hagi, et saada kindlustuslepingu täitmiseks makstud summad terves ulatuses tagasi – Lubamatus – Tingimused – Erand – Õiguse kuritarvitamine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/103, artikli 3 esimene lõik ja artikli 13 lõige 1)
(vt punktid 32, 33, 35, 37–43, 46, 47, 50–66 ja resolutsioon)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus, kellele Cour de cassation (Prantsusmaa kassatsioonikohus) esitas eelotsusetaotluse, täpsustas õnnetuses kannatanud kolmandatele isikutele kohustusliku liikluskindlustusega antava tagatise ulatust. Kohus leidis, et direktiiviga 2009/103 (
1
) on vastuolus – välja arvatud juhul, kui tegemist on õiguse kuritarvitamisega – riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on liiklusõnnetuses kannatanud sõiduki kaassõitja suhtes, kes on ühtlasi kindlustusvõtja, võimalik tugineda kohustusliku liikluskindlustuse lepingu tühisusele, mis tuleneb kindlustusvõtja poolt lepingu sõlmimise ajal esitatud valeandmetest. Juhul kui niisugusele tühisusele ei saa sellise kannatanu vastu tugineda ja kui õigusi ei ole kuritarvitatud, on selle direktiiviga vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad kindlustusandjal esitada selle kaassõitja vastu hagi, et saada tagasi kindlustuslepingu täitmiseks makstud summad.
PQ sõlmis 2012. aasta oktoobris Matmutiga liikluskindlustuse lepingu, märkides, et ta on kindlustatud sõiduki ainus juht. Sama sõiduk, mida juhtis joobeseisundis TN, osales 2013. aasta septembris liiklusõnnetuses teise sõidukiga, mille oli kindlustanud teine ettevõtja. Esimeses sõidukis viibinud PQ sai selles õnnetuses vigastada.
TN mõisteti kriminaalkohtus (Prantsusmaa) süüdi muu hulgas PQ-le tahtmatu vigastuse tekitamises. Nimetatud kohus tunnistas kõnealuse kindlustuslepingu tühiseks seetõttu, et kindlustusvõtja oli tahtlikult esitanud valeandmeid asjaomase sõiduki alalise juhi isiku kohta. Cour d’appel de Lyon (Lyoni apellatsioonikohus, Prantsusmaa) jättis selle kohtuotsuse muutmata, leides siiski, et kõnealusele kindlustuslepingu tühisusele ei saa PQ vastu tugineda, kuna Euroopa Liidu õiguse kohaselt ei saa liiklusõnnetuses kannatanu või nende õigusjärglaste vastu tugineda kindlustuslepingu tühisusele tahtliku valeandmete esitamise tõttu.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus, kellele esitati selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebus, soovib teada, kas kannatanust kaassõitja vastu saab tugineda kindlustuslepingu tühisusele, kui ta on ka kindlustusvõtja ja tahtlik valeandmete esitaja, mis tõi kaasa selle lepingu tühisuse. Ta küsib ka, kas juhul, kui tühisusele ei saa kannatanu vastu tugineda, võib kindlustusandja esitada selle kannatanu vastu hagi, et nõuda tagasi kõik summad, mille kindlustusandja on talle lepingu täitmise alusel maksnud.
Euroopa Kohtu hinnang
Esimesena tuletas Euroopa Kohus meelde, et sõidukitega põhjustatud õnnetustes kannatanute kaitse eesmärki on liidu seadusandja pidevalt taotlenud ja tugevdanud. Ta rõhutas, et direktiivi 2009/103 (
2
) kohaselt ei saa mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustuse andja keelduda maksmast hüvitist kolmandatele isikutele, kes on kindlustatud sõiduki põhjustatud õnnetuses kannatanud, tuginedes õigusnormidele või lepingutingimustele, mis sisalduvad kindlustuspoliisis, mis välistavad kindlustuskaitse kolmandatele isikutele tekitatud kahju eest eelkõige seetõttu, et kindlustatud sõidukit kasutavad või juhivad isikud, kellel ei ole õigust seda sõidukit juhtida.
Mis puudutab liiklusõnnetuses kannatanu staatust, siis tuletas Euroopa Kohus meelde, et kannatanute kaitse eesmärk nõuab, et selle isiku õiguslik olukord, kes oli sõiduki juhtimiseks kindlustatud, kuid kes oli õnnetuse ajal sõidukis kaassõitja, oleks samasugune kõigi teiste õnnetuses kannatanute olukorraga. Seega ei võimalda asjaolu, et liiklusõnnetuses osalenud kaassõitja oli kindlustusvõtja, jätta seda isikut välja mõistest „kahjustatud kolmas isik“ (
3
). Sama kehtib ka siis, kui kindlustusvõtja ei ole liiklusõnnetuses osalenud sõiduki harilik juht. Seega ei mõjuta asjaolu, et liiklusõnnetuse toimumise ajal oli PQ kindlustusvõtja ja asjaomase sõiduki kaassõitja, tema staatust „kahjustatud kolmanda isikuna“.
Teisena, mis puudutab seda, et PQ vastu saab tugineda kõnealuse kindlustuslepingu tühisusele tulenevalt sellest, et ta esitas valeandmeid kindlustuslepingu sõlmimise ajal asjaomase sõiduki alalise juhi kohta, siis märkis Euroopa Kohus, et asjaolu, et kindlustusselts sõlmis kindlustuslepingu kindlustusvõtja tegevusetuse või valeandmete esitamise alusel, ei võimalda kindlustusseltsil tugineda kolmanda isiku vastu tühisusele, et vabaneda oma kohustusest hüvitada kindlustatud sõiduki põhjustatud õnnetusega tekitatud kahju. Nimelt ei kuulu selline olukord ainsa erandi alla, mis käsitleb kindlustusseltside kohustust maksta liiklusõnnetuses kannatanud kolmandatele isikutele hüvitist, mis on ette nähtud direktiivis 2009/103 (
4
).
Võttes aga arvesse asjaolu, et PQ ei ole mitte ainult kõnealuses liiklusõnnetuses kannatanud kaassõitja, kes taotleb hüvitist, vaid ka kindlustusvõtja, kes esitas tahtlikult valeandmeid, mis tõi kaasa kindlustuslepingu tühisuse, rõhutas Euroopa Kohus, et direktiiv 2009/103 ei sisalda sätteid, mis reguleeriksid võimalikku õiguse kuritarvitamist kindlustusvõtja poolt. Siiski on õigussubjektid kohustatud järgima õiguse üldpõhimõtet, mille kohaselt ei või nad liidu õigusnorme ära kasutada pettuse või kuritarvituse eesmärgil. Selle põhimõtte kohaselt peab liikmesriik keelduma liidu õiguse sätete kohaldamisest, kui isik ei tugine neile normidele mitte nende sätete eesmärkide saavutamiseks, vaid selleks, et saada kasu liidu õigusest tulenevast eelisest, samas kui selle eelise saamiseks nõutavad objektiivsed tingimused on täidetud vaid formaalselt. Mis puudutab käesolevas asjas esiteks küsimust, kas direktiiviga 2009/103 taotletav eesmärk on saavutatud, siis märkis Euroopa Kohus, et kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, näib liiklusõnnetuses kannatanute kaitse eesmärk olevat saavutatud, kuna PQ on kõnealuses õnnetuses kannatanu, kes soovib hüvitist saada. Teiseks, mis puudutab subjektiivset elementi, mis seisneb tahtes saada liidu õigusnormidest tulenev eelis, luues kunstlikult selle saamiseks nõutavad tingimused, siis ei ilmne – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et PQ esitas valeandmeid peamiselt eesmärgiga tugineda ise direktiivi 2009/103 (
5
) sätetele ja hiilida kõrvale kindlustuslepingu tühisuse õiguslikke tingimusi käsitlevast riigisisesest õigusnormist. Nimelt esitas PQ valeandmeid selleks, et TNi sõiduk oleks kindlustatud soodsamatel tingimustel kui siis, kui kindlustusandjale oleks teada, kes on selle sõiduki harilik juht. Eeltoodut arvestades ei ilmne – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et PQ oleks rikkunud õiguse kuritarvitamise keelu põhimõtet. Järelikult ei saa tema vastu tugineda põhikohtuasjas kõne all oleva mootorsõidukite tsiviilvastutuskindlustuse lepingu tühisusele, mis tuleneb PQ poolt selle lepingu sõlmimise ajal esitatud valeandmetest.
Kolmandana, mis puudutab kindlustusandja võimalust saada PQ-lt tagasi kõik talle kindlustuslepingu täitmisel makstud summad, esitades hagi tahtliku rikkumise alusel, mille PQ pani toime selle lepingu sõlmimise ajal, tuletas Euroopa Kohus meelde, et kindlustuslepingu kehtivuse õiguslikud tingimused ja kindlustusvõtja vastutuse tekkimise tingimused kindlustuslepingu sõlmimise ajal valeandmete esitamise tõttu on reguleeritud liikmesriikide õigusega. Neid tingimusi reguleerivad riigisisesed õigusnormid ei saa siiski võtta direktiivilt 2009/103 selle soovitavat toimet. Liikmesriigi õigusnormid, mis võimaldavad kindlustusandjal niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas ja nõude alusel, mis on esitatud kannatanud kaassõitja vastu, kes on ühtlasi kindlustusvõtja ja kes esitas kindlustuslepingu sõlmimisel valeandmeid, saada tagasi kõik summad, mis on kannatanud kaassõitjale selle lepingu alusel makstud, võivad aga jätta selle isiku lõplikult ja ebaproportsionaalselt ilma kaitsest, mille direktiiv 2009/103 niisugustes õnnetustes kahjustatud isikutele annab. Sellised õigusnormid võivad nimelt ebaproportsionaalselt piirata selle isiku õigust saada hüvitist kohustusliku mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustuse alusel.
(
1
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta direktiivi 2009/103/EÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustuse ja sellise vastutuse kindlustamise kohustuse täitmise kohta (ELT 2009, L 263, lk 11) artikli 3 esimene lõik ja artikli 13 lõige 1.
(
2
)	Ja eelkõige direktiivi 2009/103 artikli 13 lõike 1 esimese lõigu alusel.
(
3
)	Nagu on ette nähtud direktiivi 2009/103 artikli 13 lõike 1 esimeses lõigus.
(
4
)	Artikli 13 lõike 1 esimese ja teise lõigu kohaselt võib kindlustusselts keelduda liiklusõnnetuses kannatanud kolmandatele isikutele hüvitise maksmisest üksnes juhul, kui kahju põhjustanud sõidukit kasutasid või juhtisid isikud, kellel ei olnud selleks otsest ega kaudset volitust, ning kui kannatanud sisenesid vabatahtlikult sellesse sõidukisse, teades, et see on varastatud.
(
5
)	Täpsemalt direktiivi 2009/103 artiklid 3 ja 13.