62022CC0261
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
TAMARA ĆAPETA
esitatud 13. juulil 2023 (
1
)
Kohtuasi C‑261/22
GN
menetluses osales:
Procuratore generale presso la Corte di appello di Bologna
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di cassazione (Itaalia kõrgeim kassatsioonikohus))
Eelotsusetaotlus – Euroopa vahistamismäärus – Raamotsus 2002/584/JSK – Liikmesriikidevahelised üleandmismenetlused – Era- ja perekonnaelu austamine – Lapse õigused – Alaealiste lastega elavad emad – Üleandmata jätmise või üleandmise edasilükkamise põhjused
I. Sissejuhatus
1.
Ka emasid pannakse vangi.
2.
Süüdimõistetu võib mõnikord tõepoolest olla väikeste laste ema. Esimest korda on jõudnud Euroopa Kohtu ette olukord, kus on tehtud Euroopa vahistamismäärus ühele niisugusele emale mõistetud vanglakaristuse täitmiseks. Kas sellise Euroopa vahistamismääruse täitmisel puutuvad asjasse lapse huvid?
3.
Niisiis palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Corte suprema di cassazione (Itaalia kõrgeim kassatsioonikohus) tõlgendada Euroopa vahistamismääruse raamotsust: (
2
) kas on võimalik keelduda Euroopa vahistamismäärust täitmast või selle täitmist edasi lükata, kui tagaotsitav on ema, kes elab koos oma alaealiste lastega?
II. Juhtumi asjaolud, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
4.
Belgia õigusasutus tegi 26. juunil 2020 Euroopa vahistamismääruse GNi kohta eesmärgiga viia täide viieaastane vangistus inimkaubanduse ja ebaseaduslikule sisserändele kaasaaitamise eest. GN mõisteti süüdi tagaselja ja talle oli menetlusest Belgia õiguse nõuete kohaselt teatatud.
5.
GN vahistati 2. septembril 2021 Bolognas (Itaalia). Vahistamise ajal anti tema alaealine poeg, kes oli olnud seni koos temaga, sotsiaalteenistuste hoole alla. Kuna GN ei nõustunud enda üleandmisega, hoiti teda vahi all, mis hiljem asendati koduarestiga, mil ta taasühines oma pojaga.
6.
Corte d’appello di Bologna (Bologna apellatsioonikohus, Itaalia) esitas 17. septembri 2021. aasta kohtuistungil Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 15 lõike 2 alusel teabepäringu vahistamismääruse teinud õigusasutusele. Ta küsis Belgias alaealiste lastega koos elavatele emadele mõistetud karistuse täitmise korra kohta, vanglarežiimi kohta, mida GNi suhtes kohaldataks, meetmete kohta, mida võetaks tema poja suhtes, ja uue kohtumenetluse võimaluse kohta, kuna kohtumenetlus, milles GN süüdi mõisteti, viidi läbi tagaselja. Antwerpeni kuninglik prokuratuur vastas, et esitatud küsimustele saaks Belgias vastata föderaalne justiitsministeerium. Pärast seda vastust need kaks õigusasutust omavahel edasi ei suhelnud.
7.
Oma 15. oktoobri 2021. aasta kohtuotsusega keeldus Corte d’appello di Bologna (Bologna apellatsioonikohus, Itaalia) GNi vahistamismääruse teinud õigusasutusele üle andmast põhjendusel, et ta on alla kolmeaastase lapse ema, kelle laps on elanud kuni vahistamise ajani ainult koos temaga, ning andis korraldus GN viivitamatult vabastada. Nimetatud kohtu sõnul ei ole vahistamismääruse teinud õigusasutuse vastuse puududes kindlust, et Belgia õiguskorras tunnustatakse Itaalia kinnipidamistingimustega sarnaseid kinnipidamistingimusi, mis kaitsevad ema õigust mitte olla ilma jäetud suhtest oma lastega, ja tagatakse, et lapsed saavad vajalikku emalikku ja perekondlikku hoolitsust, mis on tagatud Itaalia põhiseadusega, lapse õiguste konventsiooni (
3
) artikliga 3 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikliga 24.
8.
Procuratore generale presso la Corte di appello di Bologna (riigiprokurör Bologna apellatsioonikohtu juures, Itaalia) ja GN esitasid eespool nimetatud kohtuotsuse peale kumbki eraldi apellatsioonkaebuse. Seda apellatsiooniasja menetlev Corte suprema di cassazione (kõrgeim kassatsioonikohus) otsustas taotleda Euroopa Kohtult eelotsust järgmistes küsimustes:
„1.
Kas [Euroopa vahistamismääruse raamotsuse] artikli 1 lõikeid 2 ja 3 ning artikleid 3 ja 4 tuleb tõlgendada nii, et need ei luba vahistamismäärust täitval õigusasutusel keelduda üle andmast alaealiste lastega koos elavat ema või tema üleandmist igal juhul edasi lükata?
2.
Kas juhul, kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt, on [Euroopa vahistamismääruse raamotsuse] artikli 1 lõiked 2 ja 3 ning artiklid 3 ja 4 kooskõlas [harta] artikliga 7 ning artikli 24 lõikega 3, arvestades ka Euroopa Inimõiguste Kohtu [4. novembril 1950 Roomas alla kirjutatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“)] artiklit 8 käsitlevat praktikat ja liikmesriikide ühiseid põhiseaduslikke tavasid, osas, millega nende sätetega nähakse ette ema üleandmine, katkestades lapse huve arvesse võtmata suhted temaga koos elavate alaealiste lastega?“
9.
GN, riigiprokurör Bologna apellatsioonikohtu juures, Itaalia, Ungari ja Madalmaade valitsus, Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Komisjon on esitanud kirjalikud seisukohad. Kohtuistungil, mis peeti 28. märtsil 2023, esitasid suulisi seisukohti Itaalia ja Madalmaade valitsus, nõukogu ja Euroopa Komisjon.
III. Analüüs
10.
Kohtule tarviliku vastuse andmiseks panen ette eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused ümber sõnastada. Esmajoones soovib nimetatud kohus teada, kas tal on õigus keelduda Euroopa vahistamismäärust täitmast, kui ta võib selle üleandmisega rikkuda ema põhiõigusi, kelle üleandmist taotletakse, ja temaga koos elavate alaealiste laste põhiõigusi. Samuti küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus teise võimalusena, kas ta võib seda üleandmist edasi lükata. Vaidluse all on harta artikliga 7 tagatud õigus perekonnaelule ja lapse huvid, mis on tagatud harta artikliga 24.
11.
Teise küsimusega seab eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimärgi alla Euroopa vahistamismääruse raamotsuse kooskõla kahe vaidlusaluse põhiõigusega, kui seda määrust tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus Euroopa vahistamismääruse täitmisest keeldumine või täitmise edasilükkamine põhikohtuasja asjaoludel. Seega muutub see küsimus oluliseks vaid juhul, kui Euroopa Kohus ei nõustu võimalusega keelduda Euroopa vahistamismäärust täitmast. Arvestades vastust esimese küsimusele, mille ma pakun Euroopa Kohtule välja, ei ole vaja teisele eelotsuse küsimusele vastata.
12.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu tõstatatud probleem on ühtaegu tavakohane ja uudne. Tavakohane on see põhjusel, et tegu on veel ühe küsimusega nende eelotsusetaotluste reas, milles soovitakse teada, kas põhiõiguse rikkumise ohuga võib põhjendada Euroopa vahistamismääruse täitmisest keeldumist väljaspool Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artiklites 3, 4 ja 4a sätestatud sõnaselgeid kohustuslikke ja vabatahtlikke täitmata jätmise aluseid. (
4
)
13.
Ent see on ka täiesti uudne, sest esimest korda võib vahistamismääruse täitmata jätmise alus seisneda mitte (üksnes) tagaotsitava, vaid (ka) kolmanda isiku – tagaotsitava ema alaealise lapse – põhiõiguste võimalikus rikkumises.
14.
Minu arvates tuleb neid kahte probleemi teineteisest eristada. Seepärast käsitlen kõigepealt asjaolusid, mille korral võib emale harta artikliga 7 tagatud õigus perekonnaelule õigustada keeldumist tema üleandmisest. Sellele küsimusele saab vastata väljakujunenud kohtupraktikasuuna põhjal, milles on tõlgendatud Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 1 lõiget 3. Seejärel analüüsin tagajärgi, mis tekivad vahistamismäärust täitvale asutusele kohustusest tegutseda lapse huvides, nagu nõuab harta artikkel 24. Väidan, et lapse õigused võivad põhjendada üleandmisest keeldumist. Lõpuks käsitlen eraldi võimalust üleandmist edasi lükata.
A.
Oht, et rikutakse ema õigust perekonnaelule, ja „kaheastmeline kriteerium“
15.
Alles 2016. aasta kohtuotsusega Aranyosi ja Căldăraru tunnustas Euroopa Kohus võimalust keelduda Euroopa vahistamismääruse täitmisest põhjusel, mida ei ole Euroopa vahistamismääruse raamotsuses sõnaselgelt ette nähtud. (
5
)
16.
Selles kohtuasjas asus Euroopa Kohus seisukohale, et üleandmisest keeldumist võib põhjendada tõsise ohuga, et rikutakse ebainimliku ja alandava kohtlemise keeldu, mis on harta artikliga 4 tagatud absoluutne põhiõigus. Euroopa Kohus tugines Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 1 lõikele 3 ja märkis, et niisugune keeldumine peab olenema tingimusest, et esiteks kinnitab vahistamismäärust täitev asutus, et vahistamismääruse teinud liikmesriigi kinnipidamistingimustes on süstemaatilisi või üldisi puudusi harta artikli 4 järgimisel, ja teiseks on oht, et rikutakse asjaomase isiku õigust. (
6
)
17.
See on nn kaheastmeline kriteerium. (
7
) Mitmes järgnenud kohtuotsuses, milles peamiselt paluti Euroopa Kohtul selgitada, millises ulatuses tuleb vahistamismäärust täitval õigusasutusel tegelda seda kriteeriumi kohaldades uurimisega, kinnitas Euroopa Kohus oma seisukohta, mida ta oli väljendanud kohtuotsuses Aranyosi ja Căldăraru. (
8
)
18.
Teises kohtupraktika suunas, mis tugines samadele argumentidele nagu kohtuotsusega Aranyosi ja Căldăraru alustatu, asus Euroopa Kohus seisukohale, et isiku üleandmisest keeldumine „kaheastmelise kriteeriumi“ tingimustel on põhjendatud ka siis, kui küsimus selles, et võidakse rikkuda tagaotsitava õigust õiglasele kohtulikule arutamisele, mis on tagatud harta artikliga 47. Nii otsustati kohtuasjas LM (
9
) ja seda kinnitati mitmes hilisemas kohtuasjas. (
10
)
19.
Kõikides nendes kohtuasjades ilma ühegi erandita oli vaidluse all tagaotsitava põhiõigus. Käesolevas asjas tekiks samalaadne küsimus nagu eelmistes punktides nimetatud kohtuasjades, kui Euroopa kohtult küsitakse, kas GN võib enda üleandmise vastustamiseks tugineda oma õigusele perekonnaelule, mis on ette nähtud harta artikliga 7.
20.
Võimalust kalduda kõrvale Euroopa vahistamismääruse täitmise kohustusest on seni kinnitatud ainult seoses kahe põhiõigusega, nimelt nendega, mida tagavad harta artiklid 4 ja 47. (
11
) Ma ei näe siiski ühtegi põhimõttelist põhjust, miks seesama ei peaks kehtima siis, kui tekib kahtlus, et esineb süsteemseid või üldisi puudusi mõne teise põhiõiguse kaitses, (
12
) näiteks seoses õigusega perekonnaelule, nagu käesoleval juhul.
21.
Käesoleva eelotsusetaotluse lähtekoht on see, et vanglakaristuse kohaldamine, nagu komisjon kohtuistungil õigesti märkis, riivab igal juhul GNi õigust perekonnaelule. Siiski nähakse seda piirangut kui põhimõtteliselt vajalikku, et saavutada teatav teine ühiskondlik huvi: hoida ära kuritegude toimepanijate karistamatus. (
13
) Isikute suhtes sunnimeetmeid rakendades on liikmesriigid sellegipoolest kohustatud järgima proportsionaalsuse põhimõtet. Seetõttu on nad kohustatud võimalikult vähe piirama vanglakaristust kandvate emade perekonnaelu. Neil on siiski kaalutlusõigus valida, mil viisil nad seda õigust võimaldavad. (
14
)
22.
Seepärast arvan, et GN saab Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise põhjenduseks tugineda oma õigusele perekonnaelule vaid juhul, kui vahistamismäärust täitval asutusel on põhjust kahtlustada, et vahistamismääruse teinud riik ei austa tema õigust perekonnaelule.
23.
Nagu Euroopa Kohus on mitmel juhul korranud, (
15
) põhineb Euroopa vahistamismääruse mehhanism eeldusel, et liikmesriigid austavad põhiõigusi.
24.
Seega on Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 1 lõikega 3 kooskõlas olev lähtekoht niisugune, et vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigussüsteemis ja praktikas on paika pandud meetmed, mis ei sea ebaproportsionaalseid piiranguid vanglakaristust kandva isiku õigusele säilitada oma perekondlikke sidemeid. Selle eelduse saab kahtluse alla seada vaid juhul, kui vahistamismäärust täitev asutus on teadlik (
16
) süsteemsetest või üldistest puudustest seoses sellega, kuidas tagatakse vahistamismääruse teinud riigis vanglakaristust kandvate isikute õigus perekonnaelule.
25.
On väga oluline, et see järeldus ei saa põhineda asjaolul, et vahistamismääruse teinud liikmesriik on teinud seoses vanglakaristust kandvate isikute perekonnaelu kaitsega teistsuguse seadusandliku valiku kui vahistamismäärust täitev liikmesriik.
26.
Eranditult kõikides kohtuasjades, kus tõlgendati Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 1 lõiget 3 üleandmisest keeldumist lubavalt, kasutati „kaheastmelist kriteeriumi“ selle alusel, et vahistamismäärust täitev asutus teadis vahistamismääruse teinud riigis esineda võivatest süsteemsetest või üldistest puudustest asjasse puutuva põhiõiguse kaitsmisel. Ainult niisuguses olukorras lubati vahistamismäärust täitval asutusel kalduda kõrvale vastastikuse usalduse põhimõttest ja seada „kaheastmelise kriteeriumi“ rakendamise teel kahtluse alla põhiõiguste kaitse vahistamismääruse teinud riigis.
27.
Käesolevas asjas ei ole põhjust „kaheastmelist kriteeriumi“ rakendada. Vajalikku eeltingimust – kahtlust, et Belgia süsteemselt rikub vanglakaristust kandvate emade õigust perekonnaelule – ei ole.
28.
Niisugustel asjaoludel ei saa vahistamismäärust täitev asutus keelduda täitmast Euroopa vahistamismäärust põhjendusel, et võidakse rikkuda GNi õigust perekonnaelule.
29.
Siiski võib õigustatult küsida, kas GNi õigusi lõpuks üleliia ei piirata (näiteks hüpoteetilises olukorras, kus selle vangla reeglid, kus ta karistust kannab, lubavad perekondlikku külastust vaid kord nädalas). Mõistagi ei saa üheski olukorras välistada rikkumise üksikjuhtu.
30.
Vastastikuse tunnustamise süsteem, millel Euroopa vahistamismäärus ja muud sarnased liidu õigusaktid (
17
) põhinevad, ei tugine siiski (ebatõenäolisele) ootusele, et põhiõigusi kunagi ei rikuta. See põhineb hoopis eeldusel, et põhiõiguste rikkumise üksikjuhtumit käsitletakse. Vastutus selle eest aga lasub vahistamismääruse teinud riigil. (
18
) Põhiõiguste rikkumise üksikjuhud peab lahendama vahistamismääruse teinud, mitte seda täitev liikmesriik, muu hulgas tagades võimaluse pöörduda oma kohtutesse. (
19
)
31.
Isegi kui rikkumise üksikjuhte ei saa välistada, oleks vahistamismäärust täitval asutusel ikkagi võimatu selliseid rikkumisi prognoosida, kui ei ole märke sellest, et neid pannakse vahistamismääruse teinud liikmesriigis toime süsteemselt.
32.
Käesoleval juhul, kui puuduvad viited süsteemsete või üldiste puuduste kohta Belgias vanglakaristust kandvate isikute perekonnaelu tagamisel, olen seisukohal, et vahistamismäärust täitev asutus ei saa sellel põhjendusel isiku üleandmisest keelduda. (
20
)
33.
Teistsugune järeldus muudaks sisutühjaks vastastikuse usalduse põhimõtte, millel vastastikune tunnustamine põhineb.
B.
Lapse huvid
34.
Teine isik (või teised isikud, kuna on teatatud, et pärast Euroopa vahistamismääruse väljaandmist sünnitas GN teise lapse), kelle põhiõigused on käesolevas asjas vaidluse all, on GNi lapsed.
35.
Ka GNi lastel on õigus perekonnaelule. Pealegi tuleb laste õigust perekonnaelule alati tõlgendada koostoimes veel ühe harta sättega, nimelt artikliga 24. (
21
)
36.
Harta artikkel 24 kaitseb lapse õigusi. Käesolevas asjas on iseäranis oluline selle artikli lõige 2. Selles on sätestatud: „Kõikides lastega seotud toimingutes, mida teevad avalik-õiguslikud asutused või eraõiguslikud institutsioonid, tuleb esikohale seada lapse huvid.“ Samuti on selle artikli lõikes 3 sätestatud: „Igal lapsel on õigus säilitada regulaarsed isiklikud suhted ja otsene kontakt oma mõlema vanemaga, kui see ei ole lapse huvidega vastuolus.“ (
22
)
37.
Võimalik GNi laste põhiõiguste rikkumine on Euroopa vahistamismäärusega seotud vaid kaudselt: nad võivad olla kaasohvrid Euroopa vahistamismääruse täitmisel, mille tagajärjel nende ema üle antakse.
38.
Harta artikkel 24 on aga kohaldatav igasuguse tegevuse suhtes, mis tuleneb liidu õiguse rakendamisest, isegi kui see tegevus ei puuduta otseselt last, kuid sellel on tema jaoks olulisi tagajärgi. (
23
)
39.
Seepärast võivad otsust selle kohta, kas täita Euroopa vahistamismäärus, mõjutada kaalutlused seoses lapse huvidega.
40.
Ent kuna lapsi puudutab Euroopa vahistamismääruse täitmine kõigest kaudselt, (
24
) on nende õiguste kaitse küsimus teistsuguse kaaluga kui see, millele keskenduti varasemates Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 1 lõiget 3 käsitlenud kohtuasjades.
41.
Euroopa vahistamismääruse võimalik täitmata jätmine, et kaitsta lapse huve, ei kerki vastastikuse usalduse küsimusena. Lapse huvid nõuavad tähelepanu ka juhul, kui vahistamismääruse teinud liikmesriik kaitseb vanglakaristust kandvate emade lapsi kõrgel tasemel.
42.
Selle huvi kaitsmine eeldab olemuslikult teistsugust hindamist: analüüs algab asjaomase lapse konkreetsest olukorrast, mitte oludest vahistamismääruse teinud liikmesriigis. See, kuidas vahistamismääruse teinud liikmesriik kohtleb vange, kellel on väikesed lapsed, ei ole vahistamismäärust täitva asutuse otsuse tegemisel oluline mitte seetõttu, et puudub usaldus vahistamismääruse teinud liikmesriigi suhtes, vaid kui tegur asjaomase lapse jaoks parima otsuse kindlakstegemisel.
43.
Selles aspektis ei puutu „kaheastmeline kriteerium“ kui vastastikuse usalduse põhimõtet kaitsev vahend asjasse vastuse andmisel küsimusele, kas Euroopa vahistamismääruse täitmisest võib keelduda lapse huvide kaitseks. (
25
)
44.
Enne, kui asun käsitlema seda, kas isiku üleandmisest keeldumist saab põhjendada lapse huvidega ning milliseid samme peavad vahistamismäärust täitev asutus ja vahistamismääruse teinud asutus selles suhtes astuma, annan esmalt lühiülevaate selle põhiõiguse senisest käsitlusest Euroopa Kohtu praktikas.
1. Lapse huvid Euroopa Kohtu praktikas
45.
Lapse huve on kirjanduses kirjeldatud kui „üht kõige amorfsemat ja kõige vähem mõistetut õigusmõistete seas“. (
26
) Samamoodi on teised teadlased teinud tööd, et selgitada täpselt välja harta artiklist 24 tulenevate kohustuste laad, (
27
) ja toonitanud vajadust täpselt ette näha, kuidas seda tuleb liidu õiguses kasutada. (
28
) Mida teame lapse huvide kohta Euroopa Kohtu praktikast?
46.
Euroopa Kohtu otsus Piotrowski on ainus, mis konkreetselt puudutas Euroopa vahistamismääruse süsteemi. (
29
) Selles kohtuasjas käsitleti võimalust täita Euroopa vahistamismäärus juhul, kui tagaotsitav on alaealine. Euroopa Kohus toonitas, et direktiiv 2016/800 (
30
) võeti vastu eesmärgiga kaitsta sellistes olukordades lapse õigusi. Selles on sätestatud miinimumeeskirjad, mis käsitlevad konkreetselt nende laste menetlusõigusi, kelle kohta on tehtud Euroopa vahistamismäärus. (
31
) Tegelikult ei keelduta automaatselt Euroopa vahistamismääruse täitmisest, kui tagaotsitav on alaealine, välja arvatud juhul, kui see alaealine ei ole veel kriminaalvastutuse eas. (
32
)
47.
Minu arvates aga on sellest otsusest vähe abi niisugustes olukordades nagu käesolev, kus laps, kelle õigused on küsimärgi all, ei ole ise tagaotsitav isik.
48.
Sellegipoolest kajastab nimetatud kohtuotsus Euroopa Kohtu rõhuasetust vajadusele anda konkreetne hinnang asjaomase lapse olukorra kohta. Sama on rõhutatud muudeski liidu õiguse valdkondades. Näiteks leidis Euroopa Kohus varjupaiga valdkonnas seoses alaealise isiku tagasisaatmisega, et „ainult üldine ja põhjalik hinnang kõnealuse saatjata alaealise olukorrale [võimaldab] kindlaks teha, millised on „lapse parimad huvid““. (
33
)
49.
Samuti loetles Euroopa Kohus seoses alaealise tütre isa tagasisaatmise otsusega väga konkreetsed asjaolud, mida tuleb tagasisaatmise otsust tehes arvesse võtta. Need asjaolud on teiste hulgas lapse vanus, tema füüsiline ja emotsionaalne areng, lapse emotsionaalse suhte tugevus mõlema vanemaga ning vanemast lahutamise tõttu lapse heaolule tekkida võiv oht. (
34
)
50.
Samuti leidis Euroopa Kohus seoses kolmanda riigi kodanike perekonna taasühinemisega, et last mõjutada võiva individuaalse otsuse hindamisel tuleb võtta arvesse lapse vajadust säilitada regulaarne isiklik suhe oma vanematega. (
35
) Last mõjutavat otsust tegev asutus peab arvesse võtma ka seda, kui tugevaks on kujunenud lapse emotsionaalsed sidemed tema eestkostjatega ning mil määral sõltub laps oma eestkostjatest, kuna nad teostavad vanema hooldusõigust ning on lapse eest õiguslikult ja rahaliselt vastutavad. (
36
)
51.
Veel üks oluline kaalutlus on vanema võime lapse eest hoolitseda (
37
) ja lapse sõltuvus vanemast. (
38
)
52.
Nende kohtuotsuste ühisosa on seisukoht, et lapse huve hinnates on mis tahes otsuse tegemisel esimene samm tema olukorra kindlakstegemine, ja kindlaks on vaja teha lapse konkreetne olukord. (
39
)
53.
See ütleb meile mõndagi harta artikli 24 lõikes 2 sätestatud nõude kohta, mille kohaselt tuleb esikohale seada lapse huvid: alati, kui tegu on lastega, tuleb esmalt hinnata nende huve, ja seda alati lapse konkreetse olukorra seisukohast. (
40
)
54.
Alles pärast niisugust hindamist on pädeval asutusel piisavalt teavet, et asuda tegema asjakohast otsust – käesoleval juhul selle kohta, kas täita Euroopa vahistamismäärus.
55.
Kas lapse huvide esikohale seadmine tähendab ka seda, et ametiasutuse mis tahes otsus, mis neid riivab, on täiesti keelatud? Või on lapse huvides, et neid huve tuleb tasakaalustada konkreetsel juhul kaalul olevate muude avalike huvidega? (
41
)
56.
Nagu järgnevas jaos näitan, olen seisukohal, et lapse huvid ei ole a priori absoluutne takistus Euroopa vahistamismääruse täitmise suhtes. Siiski on tegu üsna kõrge takistusega: pakun välja, et see takistus on käesoleval juhul Euroopa vahistamismäärust täitva ja selle vahistamismääruse suhtes otsust tegeva õigusasutuse jaoks liiga kõrge ületada.
2. Mida peaks vahistamismäärust täitev õigusasutus lapse huvide üle otsustades arvesse võtma?
57.
Kõigepealt ei kohaldata Euroopa vahistamismääruse artikli 1 lõiget 3 mitte ainult tagaotsitavate, vaid ka kõikide teiste isikute suhtes, keda Euroopa vahistamismäärus võib mõjutada. (
42
) Miski ei viita, et see säte kaitseb üksnes tagaotsitavaid nende põhiõiguste rikkumise eest. Pealegi, isegi kui artikli 1 lõiget 3 Euroopa vahistamismääruse raamotsuses ei eksisteeriks, on liidu õiguse kohaldatavuse korral kohaldatavad ka hartas sätestatud õigused. (
43
)
58.
Seega on vahistamismäärust täitev õigusasutus kahtlemata kohustatud tegema otsuse, mis kaitseb GNi laste huve.
59.
Iga juhtumi puhul, mis puudutab lapse õigusi, tuleb esimese sammuna konkreetselt ja üksikasjalikult hinnata asjaomase lapse individuaalset olukorda. (
44
) Vahistamismäärust täitev õigusasutus peab selle hinnangu andmisel võtma arvesse kogu asjakohast teavet.
60.
Euroopa vahistamismääruse toimimise seisukohast on väga oluline, et sellise teabe kogumine hõlmaks (
45
) Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 15 lõike 2 kohast suhtlust vahistamismääruse teinud õigusasutusega. (
46
)
61.
Käesoleval juhul palus vahistamismäärust täitev õigusasutus vahistamismääruse teinud õigusasutuselt tõepoolest lisateavet Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 15 lõike 2 alusel. Ta küsis vanglaolude kohta selles osas, mis puudutab väikeste lastega emasid. Vahistamismääruse teinud õigusasutus ei vastanud sellele küsimusele, vaid selle asemel suunas vahistamismäärust täitva õigusasutuse nende küsimuste eest vastutava Belgia föderaalse justiitsministeeriumi poole. Vahistamismäärust täitev õigusasutus ei esitanud seejärel küsimusi.
62.
Kas see on Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 15 lõikes 2 ette nähtud suhtlusmehhanismi rahuldav kasutamine?
63.
Kindlasti mitte.
64.
Euroopa Kohus on mitmel korral rõhutanud, kui oluline on kahe õigusasutuse vahelise suhtluse mehhanism Euroopa vahistamismääruse täitmisel. Ta on märkinud, et selles väljendub lojaalse koostöö kohustus, millest tulenevalt „liikmesriigid abistavad täielikus vastastikuses austuses üksteist aluslepingutest tulenevate ülesannete täitmisel“. (
47
)
65.
See viis Euroopa Kohtu järeldusele, et need kaks õigusasutust peavad täielikult kasutama Euroopa vahistamismääruse raamotsuses ette nähtud meetmeid, (
48
) nagu selle raamotsuse artikli 15 lõikes 2 ette nähtud suhtlusmehhanism.
66.
See tähendab käesolevas asjas, et asjaomased õigusasutused peavad kasutama Euroopa vahistamismääruse artikli 15 lõiget 2, et vahistamismäärust täitev õigusasutus oleks piisavalt informeeritud olukorrast, mis ootaks GNi ja tema lapsi Belgias.
67.
Selle suhtluse käigus on mõeldav, et vahistamismääruse teinud õigusasutus annab teavet vanglaolude kohta selles osas, mis puudutab väikeste emadega lapsi, või võimalike alternatiivide kohta. Samuti on võimalik, et ta keeldub GNi lapsi vastu võtmast. Võimalusi on lõputult. Kogu see teave on oluline selle kindlakstegemisel, kas Euroopa vahistamismääruse täitmine GNi suhtes on tema laste huvides.
68.
Oluline küsimus vahistamismäärust täitva õigusasutuse seisukohast, eriti niisugusel juhul nagu käesolev, on see, milline on tagajärg, kui vahistamismäärust täitev õigusasutus jätab teabepäringu tähelepanuta. Kas see peaks viima automaatselt Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmiseni?
69.
Komisjon väitis kohtuistungil, et kui vastust mõistliku aja jooksul ei tule, peaks tagajärg tõepoolest olema niisugune. (
49
)
70.
Ma ei ole nõus, et juhul, kui vahistamismääruse teinud õigusasutuselt vastust ei saada, tuleneb Euroopa vahistamismääruse raamotsusest tagajärjena automaatne täitmata jätmine.
71.
Lapse huvid kui esmane kaalutlus võtab siin siiski konkreetse kuju. Kui vahistamismäärust täitev asutus ei saa piisavalt teavet, mis võimaldaks tal olla täiesti kindel, et Euroopa vahistamismääruse täitmine ei oleks vastuolus lapse huvidega, peaks ta üleandmisest keelduma.
72.
Sellises olukorras oleksid lapse huvid vahistamismäärust täitva õigusasutuse jaoks tõepoolest liiga kõrge takistus.
3. Euroopa vahistamismääruse raamotsuses sätestatud vahendid karistamatuse ärahoidmiseks
73.
Suur osa kohtupraktikast, milles on selgitatud lapse huvide tähendust ja tagajärgi, on kujundatud varjupaiga ja rände valdkonnas. Sellest on kasu lapse huvidega seotud kriteeriumide kindlaksmääramisel, kuid karistamatuse ohtu selles õigusvaldkonnas ei teki.
74.
Niisiis palutakse Euroopa Kohtul käesolevas asjas kooskõlastada eesmärk tagada lapse huvid, mis peaks olema esmane kaalutlus, eesmärgiga hoida ära karistamatus, s.o Euroopa vahistamismääruse süsteemi ühe peaeesmärgiga. (
50
)
75.
Käesoleva menetluse osalised arutasid oma kirjalikes seisukohtades ja kohtuistungil muid võimalusi lapse huvide käsitlemiseks. Nende arutelude eesmärk oli leida alternatiiv Euroopa vahistamismääruse täitmisest keeldumisele (ja seega hoida ära GNi karistamatus), tagades samal ajal, et lapse huvid on kaitstud.
76.
Võimaliku uue lahenduse sisseseadmine on liidu seadusandja, mitte Euroopa Kohtu ülesanne, kuid usun, et Euroopa vahistamismääruse raamotsuses on ette nähtud mõningad vahendid, millest on kasu niisuguste olukordade lahendamisel nagu käesolev. Minu arvates võivad need vähendada karistamatuse ohtu, kaitstes lapse huve. Nende sätete hulgas on konkreetselt Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 23 lõige 4, aga ka artikli 4 punkt 6 ja artikli 5 punkt 3.
a) Üleandmise edasilükkamine: Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 23 lõige 4
77.
Esimeses eelotsuse küsimuses soovis eelotsusetaotluse esitanud kohus teada nii seda, kas Euroopa vahistamismääruse täitmisest võib keelduda, kui teise võimalusena ka seda, kas selle võib edasi lükata.
78.
Euroopa Kohtus arutasid osalised võimalust kohaldada käesolevale juhtumile Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 23 lõiget 4. See säte on sõnastatud nii: „Üleandmise võib erandkorras ajutiselt edasi lükata humanitaarsetel põhjustel, näiteks kui on alust arvata, et see ilmselt ohustaks tagaotsitava elu või tervist. Euroopa vahistamismäärus täidetakse, kui nimetatud põhjuseid enam ei ole. Vahistamismäärust täitev õigusasutus teatab sellest viivitamata vahistamismääruse teinud õigusasutusele ja nad lepivad kokku uues üleandmiskuupäevas. Sellisel juhul toimub üleandmine 10 päeva jooksul alates uuest kokkulepitud kuupäevast.“
79.
Riigiprokurör Bologna apellatsioonikohtu juures on seisukohal, mida väljendas kohtuistungil ka Itaalia valitsus, et vahistamismääruse täitmisest ei tohi mingil juhul keelduda, vaid see tuleb Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 23 lõike 4 alusel edasi lükata, kuni laps saab vanemaks. Nõukogu pakkus välja, et tõsist ohtu lapse jaoks saaks mõnel juhul tõlgendada kui humanitaarset põhjust, mis tingiks Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 23 lõike 4 kohaldamise.
80.
Kohtuistungil komisjon sellega ei nõustunud ja lisas, et seda sätet saab kasutada ainult siis, kui otsus vahistamismääruse täitmise kohta on tegelikult tehtud.
81.
Kui jätta kõrvale, et Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 23 lõige 4 viitab konkreetselt tagaotsitavale, ei ole minu arvates võimalik seda lõiget niisuguses olukorras nagu käesolev kohaldada. Selle lõike tekst viitab humanitaarsetele põhjustele ja seal on toodud näiteks ilmne oht tagaotsitava (mitte kolmanda isiku) tervisele.
82.
Kohtuotsuses E.D.L. leidis Euroopa Kohus, et Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 23 lõiget 4 võib kasutada, kui vahistamismäärust täitval õigusasutusel on piisavalt alust arvata, et „raskelt haige tagaotsitava üleandmisega kaasneb reaalne oht oodatava eluea oluliseks lühenemiseks või terviseseisundi kiireks, tõsiseks ja pöördumatuks halvenemiseks“. (
51
)
83.
Minu arvates sobib see käsitusviis tõepoolest kohaldamiseks tagaotsitavale: kuigi ei ole põhjust keelduda Euroopa vahistamismääruse täitmisest, on vaja seda tagaotsitava terviseseisundi tõttu edasi lükata.
84.
Käesoleva juhtumi olukorras on lapse huvid vajalik kaalutlus niisuguse isiku seisukohast, kes ei ole tagaotsitav ise, s.o tema laste seisukohast. Kui nende ema üleandmine kujutaks endast tõsist ohtu lastele (näiteks nende tervisele või emotsionaalsele arengule), pidanuks see minu arvates olema oluline kaalutlus juba enne üleandmise üle otsustamist.
85.
Isegi kui vaadata kaugemale Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 23 lõike 4 tekstist ja kujutleda, et seda võib olla võimalik kohaldada tagaotsitava lastele, ei vastaks ootamine, kuni laps saab vanemaks, nagu Itaalia valitsus ette pani, humanitaarsete põhjuste standardile, nagu Euroopa Kohus on seda otsuses E.D.L. kirjeldanud.
86.
Minu arvates moonutaks see Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 23 lõike 4 eesmärki.
87.
Seega ei ole Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 23 lõike 4 kohaldamisest käesolevas asjas abi.
b) Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 4 punkt 6
88.
Euroopa vahistamismääruse artikli 4 punkt 6 on veel üks võimalus, mida vahistamismäärust täitvad õigusasutused võivad kasutada, kui nad määravad kindlaks, et nii ema kui ka lapse jätmine vahistamismäärust täitvasse liikmesriiki on lapse huvides.
89.
See annab vahistamismäärust täitvale õigusasutusele võimaluse jätta täitmata Euroopa vahistamismäärus, mis on tehtud vabadusekaotusliku karistuse või kinnipidamiskorralduse täitmiseks, kui tagaotsitav viibib vahistamismäärust täitvas liikmesriigis või on selle vahistamismäärust täitva liikmesriigi kodanik või elanik, kui see riik kohustub vabadusekaotuslikku karistust või kinnipidamiskorraldust täitma.
90.
Selle sätte peamine eesmärk on võimaldada vahistamismäärust täitval õigusasutusel omistada erilist kaalu sellele, et tagaotsitaval oleksid suuremad võimalused taasühiskonnastumisel pärast talle mõistetud karistuse lõppemist. (
52
)
91.
Siiski ei ole ühtki põhjust, miks seda sätet ei tohiks kasutada ka lapse huvide kaitseks, hoides samal ajal ära karistamatuse. Tuginemine Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 4 punktile 6 võiks olla parim võimalus, kui asjaomase lapsega seotud mis tahes põhjusel oleks tema huvides mitte lahkuda vahistamismäärust täitvast liikmesriigist, kuid samal ajal oleks oluline, et ta säilitaks tugeva ja tiheda suhte oma emaga (näiteks olukorras, kus teine vanem või laiem perekond elab vahistamismäärust täitvas liikmesriigis).
92.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul võttis Itaalia Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 4 punkti 6 oma õigusesse üle nii, et kehtestas tingimuse, mille kohaselt peab tagaotsitav isik sellele sättele tuginemiseks olema elanud Itaalias vähemalt viis aastat.
93.
Euroopa Kohus asus seisukohale, et Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 4 punktis 6 kasutatud mõisted „viibib“ ja „elab“ on liidu õiguse autonoomsed mõisted, mida liikmesriigid määratleda ei saa. (
53
) Euroopa Kohtu sõnul peetakse nende mõistetega „silmas olukordi, mille puhul isik, kelle suhtes on antud Euroopa vahistamismäärus, on asunud tegelikult elama vastuvõtvasse liikmesriiki või siis on tal mõnda aega püsivalt selles liikmesriigis viibimise tulemusena tekkinud selle riigiga side, mis vastab selles riigis elamisest tulenevale seotuse astmele“. (
54
)
94.
See kohustab eelotsusetaotluse esitanud kohut tõlgendama riigisisest õigust kooskõlas Euroopa Kohtu poolt nendele mõistetele antud autonoomse tõlgendusega, mis ei kehtesta viieaastast riigis viibimise nõuet.
95.
On tõsi, Euroopa vahistamismääruse artikli 4 punkt 6 annab vahistamismäärust täitvale õigusasutusele võimaluse, kuid ei loo kohustust viia vabadusekaotuslik karistus täide vahistamismäärust täitvas liikmesriigis. Ent kui küsimus on lapse huvide kaitsmises, võib see võimalus muutuda ka kohustuseks, kui vahistamismäärust täitev õigusasutus leiab, et lapse huvides on vahistamismäärust täitvast liikmesriigist mitte lahkuda. (
55
)
96.
Seepärast kujutab see säte endast minu arvates veel ühte menetlusvahendit, mille abil vahistamismäärust täitev õigusasutus võib leevendada karistamatuse ohtu ja kooskõlastada seda lapse huvidega.
c) Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 5 punkt 3
97.
Euroopa vahistamismääruse artikli 5 punktis 3 on sätestatud, et kui isik, kelle kohta on tehtud Euroopa vahistamismäärus kohtu alla andmiseks, on vahistamismäärust täitva liikmesriigi kodanik või elanik, (
56
) võib tema üleandmise suhtes kohaldada tingimust, et see isik tuuakse pärast ülekuulamist vahistamismäärust täitvasse liikmesriiki tagasi, et ta saaks talle vahistamismääruse teinud liikmesriigis mõistetud vabadusekaotuslikku karistust või vabadust piiravat julgeolekumeedet kanda seal.
98.
Võib väita, et see säte on Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 4 punkti 6 teine külg: olenemata sellest, kas Euroopa vahistamismäärus on tehtud kohtu alla andmiseks (nagu artikli 5 punktis 3 käsitletud juhul) või karistuse täitmiseks (artikli 4 punkt 6), võib vahistamismäärust täitva riigi elanikel olla võimalus kanda karistust oma elukohariigis.
99.
Artikli 5 punkt 3 puudutab olukordi, kus Euroopa vahistamismäärus on tehtud kohtu alla andmiseks, millega käesoleval juhul, nagu võib väita, tegu ei ole. GN mõisteti süüdi Belgias ja Euroopa vahistamismäärus tehti sõnaselgelt vabadusekaotusliku karistuse täitmise eesmärgil.
100.
Kohtuistungil aga selgitasid GN ja komisjon, et kuna GN mõisteti süüdi tagaselja, on olemas võimalus, et asi vaadatakse Belgias uuesti läbi, mistõttu on käesolev Euroopa vahistamismäärus nende arvates tehtud ka kohtu alla andmise eesmärgil.
101.
Sellises olukorras võimaldaks Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 5 punkt 3 vahistamismäärust täitval õigusasutusel seada vahistamismäärust täitva liikmesriigi kodanike või elanike üleandmise tingimuseks selle, et asjaomane isik saadetakse seejärel tagasi, kandma vabadusekaotuslikku karistust või vabadust piiravat julgeolekumeedet selles liikmesriigis.
102.
Esiteks heidavad juhtumi faktilised asjaolud kahtlust sellele, et GN on Itaalia elanik. Hinnangu selle kohta annab siiski eelotsusetaotluse esitanud kohus.
103.
Teiseks on Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 5 esimeses lauses sätestatud, et vahistamismäärust täitev asutus võib seda võimalust kasutada. Seega on Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 5 punkt 3 veel üks võimalus, mida vahistamismäärust täitvad õigusasutused saavad kasutada selle kindlaksmääramisel, et lapse huvides on jätta nii ema kui ka laps vahistamismäärust täitvasse liikmesriiki.
104.
Ent kuna Euroopa vahistamismäärus GNi kohta on tehtud sõnaselgelt vabadusekaotusliku karistuse täitmise eesmärgil, olen seisukohal, et seda sätet ei saa käesolevas asjas kasutada.
IV. Ettepanek
105.
Nendel kaalutlustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Corte suprema di cassazione (Itaalia kõrgeim kassatsioonikohus) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.
Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta artikli 1 lõikega 3 ei ole põhimõtteliselt vastuolus keelduda täitmast lastega ema kohta tehtud Euroopa vahistamismäärust, kui see on lapse huvides.
2.
Niisugune keeldumine on võimalik üksnes juhul, kui vahistamismäärust täitval asutusel ei ole pärast lapse konkreetse olukorra kindlakstegemist ja Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 15 lõikes 2 ette nähtud suhtlusmehhanismi kasutamist piisavalt teavet, mis võimaldaks olla täiesti kindel, et Euroopa vahistamismääruse täitmine ei oleks vastuolus lapse huvidega.
3.
Isiku üleandmise edasilükkamine Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 23 lõike 4 alusel ei ole võimalik muude isikute puhul kui tagaotsitav ega väljaspool olulisi humanitaarseid põhjusi ehk näiteks juhul, kui tagaotsitava elu või tervis on ilmselgelt ohus.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsus 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (EÜT 2002, L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34), muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK, millega muudetakse raamotsuseid 2002/584/JSK, 2005/214/JSK, 2006/783/JSK, 2008/909/JSK ning 2008/947/JSK, edendades seeläbi isikute menetlusõigusi ja tõhustades selliste otsuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamist, mis tehakse, kui asjaomane isik ei viibi isiklikult kohtulikul arutelul (ELT 2009, L 81, lk 24) (edaspidi „Euroopa vahistamismääruse raamotsus“).
(
3
)	Vastu võetud ÜRO Peaassamblee poolt 20. novembril 1989 (United Nations Treaty Series, 1577. kd, lk 3).
(
4
)	Euroopa Kohus seadis sisse võimaluse keelduda Euroopa vahistamismäärust täitmast väljaspool Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artiklites 3, 4 ja 4a ette nähtud olukordi 5. aprilli 2016. aasta kohtuotsusega Aranyosi ja Căldăraru (C‑404/15 ja C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198).
(
5
)	Ka enne kohtuotsust Aranyosi ja Căldăraru väljendasid liikmesriikide kohtud muret, et Euroopa vahistamismäärusi täites riskiksid nad rikkuda tagaotsitava isiku põhiõigusi, mida kaitseb Euroopa inimõiguste konventsioon, ning on seetõttu korduvalt esitanud Euroopa Kohtule eelotsuse küsimusi. Nendes varasemates asjades ei pidanud Euroopa Kohus siiski vajalikuks luua lisavõimalusi üleandmisest keeldumiseks. Vt nt 3. mai 2007. aasta kohtuotsus Advocaten voor de Wereld (C‑303/05, EU:C:2007:261); 26. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107) ja 30. mai 2013. aasta kohtuotsus F. (C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358).
(
6
)	5. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Aranyosi ja Căldăraru (C‑404/15 ja C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, punktid 93 ja 94).
(
7
)	Asjakohane on märkus nomenklatuuri kohta: terminit „kaheastmeline kriteerium“ on kasutanud kohtujurist Bobek oma ettepanekus kohtuasjas Gavanozov (C‑852/19, EU:C:2021:346, 42. joonealune märkus). Samuti on Euroopa Kohus nimetanud seda „kaheetapiliseks kontrolliks“ oma 17. detsembri 2020. aasta otsuses Openbaar Ministerie (vahistamismääruse teinud õigusasutuse sõltumatus) (C‑354/20 PPU ja C‑412/20 PPU, EU:C:2020:1033, punkt 53); 22. veebruari 2022. aasta otsuses Openbaar Ministerie (vahistamismääruse teinud liikmesriigis seaduse alusel moodustatud kohus) (C‑562/21 PPU ja C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, punktid 52, 54, 55, 62 ja 66) ning 31. jaanuari 2023. aasta otsuses Puig Gordi jt (C‑158/21, EU:C:2023:57, punktid 98 ja 101). Sama terminit kasutasid ka kohtujurist Rantos oma ettepanekus liidetud kohtuasjades Openbaar Ministerie (vahistamismääruse teinud liikmesriigis seaduse alusel moodustatud kohus) (C‑562/21 PPU ja C‑563/21 PPU, EU:C:2021:1019, punktid 37, 38, 42, ning 41. joonealune märkus); kohtujurist Richard de la Tour oma ettepanekus kohtuasjas Puig Gordi jt (C‑158/21, EU:C:2022:573, punktid 7, 88, 90, 92, 93, 97, 106, 108, ning 57. joonealune märkus) ning kohtujurist Emiliou oma ettepanekus kohtuasjas M.D. (C‑819/21, EU:C:2023:386, ingliskeelse versiooni punktid 3, 23, 26, 32, 33, 51, 67, 70 ja 88 ning ettepaneku osa; eestikeelses versioonis „kaheetapiline analüüs“). Lõpuks on seda nimetatud „kaheetapiliseks kontrolliks“ ka kohtujurist Campos Sánchez-Bordona ettepanekus kohtuasjas E.D.L. (keeldumine haiguse tõttu) (C‑699/21, EU:C:2022:955, punktid 35 ja 39).
(
8
)	Vt sellega seoses 25. juuli 2018. aasta kohtuotsused Generalstaatsanwaltschaft (kinnipidamistingimused Ungaris) (C‑220/18 PPU, EU:C:2018:589, punkt 62); 19. septembri 2018. aasta kohtuotsus RO (C‑327/18 PPU, EU:C:2018:733, punkt 42) ja 15. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Dorobantu (C‑128/18, EU:C:2019:857, punktid 52 ja 55).
(
9
)	25. juuli 2018. aasta kohtuotsus Minister for Justice and Equality (kohtusüsteemi puudused) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, punktid 61 ja 68).
(
10
)	17. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Openbaar Ministerie (vahistamismääruse teinud õigusasutuse sõltumatus) (C‑354/20 PPU ja C‑412/20 PPU, EU:C:2020:1033, punkt 52); 22. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Openbaar Ministerie (vahistamismääruse teinud liikmesriigis seaduse alusel moodustatud kohus) (C‑562/21 PPU ja C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, punktid 50–53) ja 31. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Puig Gordi jt (C‑158/21, EU:C:2023:57, punktid 97–98).
(
11
)	Ühes hiljutises kohtuasjas küsiti Euroopa Kohtult võimaluse kohta keelduda isiku üleandmisest seetõttu, et võidakse rikkuda isikupuutumatust ja õigust tervishoiule (harta artiklid 3 ja 35). Nimetatud kohtuasi puudutas siiski teistsugust olukorda, milles seda õigust ei ohustanud süsteemsed ega üldised puudused vahistamismääruse teinud riigis seoses kinnipeetavate isikute õigusega tervishoiule, vaid hoopis võimalus, et üleandmine ise võib tõsiselt halvendada tagaotsitava tervist. Sellises kontekstis ei pidanud Euroopa Kohus vajalikuks tõlgendada Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 1 lõiget 3 harta artikleid 3 ja 35 arvesse võttes. Vt 18. aprilli 2023. aasta kohtuotsus E.D.L. (keeldumine haiguse tõttu) (C‑699/21, EU:C:2023:295, punkt 54).
(
12
)	Samale järeldusele võib jõuda ka siis, kui järgida kohtujurist Campos Sánchez-Bordona lähenemisviisi, kes leidis, et kuigi tagaotsitava suhtes võib kohalduda harta artikkel 3 (õigus isikupuutumatusele), oleks tema üleandmisest keeldumine põhjendatud ainult „kaheastmelise kriteeriumi“ alusel. Vt kohtujurist Campos Sánchez-Bordona ettepanek kohtuasjas E.D.L. (keeldumine haiguse tõttu) (C‑699/21, EU:C:2022:955, punktid 58 ja 59).
(
13
)	Selle põhimõtte kinnituseks vt kohtujurist Campos Sánchez-Bordona ettepanek kohtuasjas Presidente del Consiglio dei Ministri jt (kolmanda riigi kodaniku suhtes tehtud Euroopa vahistamismäärus) (C‑700/21, EU:C:2022:995, punktid 55 ja 56) (kus ta leiab, et õigusel perekonnaelule puudub mõju, mis kaaluks üles vabadusekaotusliku karistuse täideviimise). Samuti on korratuse või kuriteo ärahoidmine loetletud kui üks võimalik avalik huvi, millega võib põhjendada sekkumist õigusesse perekonnaelule, nagu on sätestatud Euroopa inimõiguste konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) artikli 8 lõikes 2. Euroopa Inimõiguste Kohus (edaspidi „EIK“) märkis näiteks 23. oktoobri 2014. aasta otsuses Vintman vs. Ukraina (CE:ECHR:2014:1023JUD002840305, punkt 78), et vangi eraldamine tema perekonnast on vangistamise paratamatu tagajärg. Samas tuvastati EIÕK artikli 8 rikkumine olukorras, kus vangid saadeti perekonnast tuhandete kilomeetrite kaugusele karistuskolooniasse. Vt EIK 25. juuli 2013. aasta otsus Khodorkovskiy ja Lebedev vs. Venemaa (CE:ECHR:2013:0725JUD001108206, punkt 850).
(
14
)	Vt harta artikli 52 lõige 1. Vt samuti nt EIK 27. septembri 2022. aasta otsus Otite vs. Ühendkuningriik (CE:ECHR:2022:0927JUD001833919, punkt 39) (milles EIK leidis, et hinnates, kas artikliga 8 kaitstud õiguse riive on demokraatlikus ühiskonnas vajalik ja taotletava õiguspärase eesmärgiga proportsionaalne, on osalisriikidel teatav kaalutlusruum).
(
15
)	Standardsõnastus, mida Euroopa Kohus kasutab kõikides oma otsustes, milles ta tõlgendab Euroopa vahistamismääruse mehhanismi, on järgmine: „[v]astastikuse usalduse põhimõtte kohaselt on iga liikmesriik kohustatud vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala osas eeldama – välja arvatud juhul, kui esineb erandlikke asjaolusid –, et kõik ülejäänud liikmesriigid järgivad liidu õigust ja eriti liidu õiguses tunnustatud põhiõigusi“. Vt nt 25. juuli 2018. aasta kohtuotsus Generalstaatsanwaltschaft (kinnipidamistingimused Ungaris) (C‑220/18 PPU, EU:C:2018:589, punkt 49); 25. juuli 2018. aasta kohtuotsus Minister for Justice and Equality (kohtusüsteemi puudused) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, punkt 36); 15. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Dorobantu (C‑128/18, EU:C:2019:857, punkt 46); 22. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Openbaar Ministerie (vahistamismääruse teinud liikmesriigis seaduse alusel moodustatud kohus) (C‑562/21 PPU ja C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, punkt 40); 31. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Puig Gordi jt (C‑158/21, EU:C:2023:57, punkt 93) ning 18. aprilli 2023. aasta kohtuotsus E.D.L. (keeldumine haiguse tõttu) (C‑699/21, EU:C:2023:295, punkt 30).
(
16
)	Selle teabe võib kohtule teatavaks teha isik, kes vaidleb üleandmisele vastu, või tegu võib olla teabega, mis on kohtule juba teada, näiteks kui selle on tuvastanud teised asutused. Näiteks kohtuasjas Aranyosi ja Căldăraru oli vahistamismäärust täitval asutusel Ungari ja Rumeenia vanglaolude suhtes kahtlusi, mis tulenesid EIK varasematest järeldustest ja Euroopa Nõukogu piinamise ja ebainimliku või alandava kohtlemise ja karistamise tõkestamise Euroopa komitee aruandest. Vt 5. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Aranyosi ja Căldăraru (C‑404/15 ja C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, punktid 43, 44 ja 59–61).
(
17
)	Vt nt nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsus 2008/947/JSK vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kohtuotsuste ja vangistuse tingimisi kohaldamata jätmist käsitlevate otsuste suhtes, et teostada tingimuslike meetmete ja alternatiivsete mõjutusvahendite järelevalvet (ELT 2008, L 337, lk 102); Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. aprilli 2014. aasta direktiiv 2014/41/EL, mis käsitleb Euroopa uurimismäärust kriminaalasjades (ELT 2014, L 130, lk 1).
(
18
)	13. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus MM (C‑414/20 PPU, EU:C:2021:4, punkt 61).
(
19
)	Vt nt 17. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Generalstaatsanwaltschaft Hamburg (C‑416/20 PPU, EU:C:2020:1042, punkt 55) (milles Euroopa Kohus märkis, et pärast üleandmist võib asjaomane isik tugineda vahistamismääruse teinud liikmesriigi kohtutes võimalikele liidu õiguse rikkumistele, kõnealuses kohtuasjas isiku menetlusõigustele kriminaalmenetluses). Olen väljendanud sedasama mõtet varem oma ettepanekus liidetud kohtuasjades Minister for Justice and Equality (katseaja tühistamine) (C‑514/21 ja C‑515/21, EU:C:2022:848, punktid 117 ja 135).
(
20
)	On huvitav täheldada, et nagu nõukogu kohtuistungil Euroopa Kohtule meelde tuletas, oli ka P. Aranyosi alaealise lapse isa. Tema üleandmisele aga ei vaieldud kunagi vastu selle põhjal, et võidakse rikkuda tema õigust perekonnaelule, vaid ainult selle põhjal, et võidakse rikkuda ebainimliku ja alandava kohtlemise keeldu.
(
21
)	26. märtsi 2019. aasta kohtuotsus SM (Alžeeria kafalah’ režiimi all kasuperekonda paigutatud laps) (C‑129/18, EU:C:2019:248, punkt 67).
(
22
)	Vastavalt selgitustele Euroopa Liidu põhiõiguste harta kohta (ELT 2007, C 303, lk 17) põhineb harta artikkel 24 lapse õiguste konventsioonil, mis kirjutati alla 20. novembril 1989 New Yorgis ja ratifitseeriti kõikide liikmesriikide poolt, eelkõige selle artiklitel 3, 9, 12 ja 13. Seega on nimetatud konventsioon asjakohane harta artikli 24 tõlgendamisel. Vt sellega seoses 14. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Stolichna obshtina, rayon Pancharevo (C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkt 63). Lapse õigusi on mainitud ka ELL artikli 3 lõikes 3 kui ühte eesmärki, mida Euroopa Liit edendab.
(
23
)	11. märtsi 2021. aasta kohtuotsus État belge (alaealise lapse vanema tagasisaatmine) (C‑112/20, EU:C:2021:197, punktid 36 ja 38).
(
24
)	Välja arvatud siis kui nad ise kuuluvad üleandmisele, mis on võimalik, kui nad on jõudnud kriminaalvastutuse ikka. Niisugust olukorda käsitles 23. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27).
(
25
)	Kõik käesoleva menetluse osalised, välja arvatud Ungari valitsus ja nõukogu, asusid ka seisukohale, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimesele küsimusele tuleb vastata viisil, mis kaldub mõnevõrra kõrvale „kaheastmelisest kriteeriumist“.
(
26
)	Smyth, C., „The best interests of the child in the expulsion and first-entry jurisprudence of the European Court of Human Rights: How principled is the Court’s use of the principle?“, European Journal of Migration and Law, vol. 17(1), 2015, lk 70, täpsemalt lk 71.
(
27
)	Goldner-Lang, I., „Chapter 31: The child’s best interests as a gap filler and expander of EU law in internal situations“ – Ziegler, K.S., Neuvonen, P.J., Moreno-Lax, V., Research Handbook on General Principles in EU Law. Constructing Legal Orders in Europe, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2022.
(
28
)	Klaassen M. ja Rodrigues, P., „The best interests of the child in EU family reunification law: A plea for more guidance on the role of Article 24(2) of the Charter“, European Journal of Migration and Law, vol. 19(2), 2017, lk 191.
(
29
)	23. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27).
(
30
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/800, mis käsitleb kriminaalmenetluses kahtlustatavate või süüdistatavate laste menetluslikke tagatisi (ELT 2016, L 132, lk 1).
(
31
)	Täpsemalt on selle direktiivi artiklis 17 ette nähtud, et riigisiseses kriminaalmenetluses kahtlustatavatele või süüdistatavatele lastele antud õigused peavad olema mutatis mutandis kohaldatavad ka lastele, kelle kohta on tehtud Euroopa vahistamismäärus, alates sellest, kui nad vahistamismäärust täitvas liikmesriigis vahi alla võetakse. 23. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27, punkt 36).
(
32
)	23. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27, punkt 38). Tuleb lisada, et kriminaalvastutuse künnis on Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 3 punkti 3 kohaselt igal juhul kohustuslik alus Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmiseks.
(
33
)	14. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (saatjata alaealise tagasisaatmine) (C‑441/19, EU:C:2021:9, punkt 46).
(
34
)	11. märtsi 2021. aasta kohtuotsus État belge (alaealise lapse vanema tagasisaatmine) (C‑112/20, EU:C:2021:197, punkt 27); 10. mai 2017. aasta kohtuotsus Chavez-Vilchez jt (C‑133/15, EU:C:2017:354, punktid 70 ja 71).
(
35
)	16. juuli 2020. aasta kohtuotsus État belge (perekonna taasühinemine – alaealine) (C‑133/19, C‑136/19 ja C‑137/19, EU:C:2020:577, punkt 34). Vt samuti 6. detsembri 2012. aasta kohtuotsus O jt (C‑356/11 ja C‑357/11, EU:C:2012:776, punkt 76).
(
36
)	26. märtsi 2019. aasta kohtuotsus SM (Alžeeria kafalah’ režiimi all kasuperekonda paigutatud laps) (C‑129/18, EU:C:2019:248, punkt 69).
(
37
)	Kohtujurist Szpunari ettepanek kohtuasjas Chavez-Vilchez jt (C‑133/15, EU:C:2016:659, punkt 101).
(
38
)	10. mai 2017. aasta kohtuotsus Chavez-Vilchez jt (C‑133/15, EU:C:2017:354, punkt 70).
(
39
)	See on veel üks argument, miks „kaheastmelist kriteeriumi“ ei saa rakendada. Sellest ei piisa, kuna esimeses astmes jääks kõrvale konkreetse hinnangu andmine lapse huvide kohta ning keskendutaks hoopis süsteemsetele või üldistele puudustele vahistamismääruse teinud liikmesriigis. Kui järeldatakse, et selliseid puudusi ei esine, nagu käesoleval juhul ilmselt ongi, ei oleks vahistamismäärust täitev õigusasutus sugugi niisugusel positsioonil, et hinnata lapse konkreetset olukorda. Just selle hinnangu andmine on lapse huvide kindlakstegemisel keskse tähtsusega.
(
40
)	Nagu on märkinud Cardona Llorens, on „lapse huvid“ täpselt määratlemata, kuid mitte suvaliselt sisustatav mõiste: „Ühe ja sama otsuse korral peaks viie eri lapse huvide hindamine ja kindlakstegemine ajendama meid tegema viis erinevat määrangut (kuna üks laps ei ole teisega ka samadel asjaoludel ega samas olukorraski sarnane). Ent lapse huvide hindamine ja kindlakstegemine individuaalselt viie täiskasvanu poolt otsuse tegemisel peaks andma ühe ja sama tulemuse.“ Vt Cardona Llorens, J., „Presentation of General Comment No. 14: strengths and limitations, points of consensus and dissent emerging in the drafting“ – The best interests of the child – A dialogue between theory and practice (Euroopa Nõukogu, 2016), lk 12. Saadaval veebis aadressil < https://rm.coe.int/1680657e56>.
(
41
)	Selle küsimuse käsitelu kohta vt Lonardo, L., „The best interests of the child in the case-law of the Court of Justice of the European Union“, Maastricht Journal of European and Comparative Law, vol. 29(5), 2022, lk 596, täpsemalt lk 598. Lapse huvide kui „kaitsepõhimõtte“ kohta, millega koostoimes tuleb teisi liidu õigusakte tõlgendada, vt Frasca, E., ja Carlier, J.Y., „The best interests of the child in ECJ asylum and migration case-law: Towards a safeguard principle for the genuine enjoyment of the substance of children’s rights?“, Common Market Law Review, vol. 60., 2023, lk 345.
(
42
)	Sellele seisukohale asus kohtuistungil ka komisjon.
(
43
)	26. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Åkerberg Fransson (C‑617/10, EU:C:2013:105, punkt 21). Harta artikli 24 kontekstis vt 6. juuni 2013. aasta kohtuotsus MA jt (C‑648/11, EU:C:2013:367, punkt 59).
(
44
)	Nii Itaalia valitsus kui ka komisjon toonitasid kohtuistungil, et see võib hõlmata ka sotsiaalteenistuste kaasamist vahistamismäärust täitvas liikmesriigis või suhtlust vahistamismääruse teinud liikmesriigi sotsiaalteenistustega.
(
45
)	Vahistamismäärust täitval õigusasutusel on vaja koguda võimalikku asjakohast lisateavet, nagu lapse muud peresuhted, eriti suhted teise vanemaga, ja selle käigus võib olla vaja kaasata sotsiaalteenistusi või muid asjaomaseid institutsioone, kellel on teavet konkreetse lapse kohta.
(
46
)	Õigupoolest näib juhtumi faktiliste asjaolude põhjal, et vahistamismääruse teinud õigusasutus ei olnud Euroopa vahistamismääruse tegemisel isegi teadlik sellest, et GNil on laps.
(
47
)	Näiteks 22. veebruari 2022. aasta kohtuotsuses Openbaar Ministerie (vahistamismääruse teinud liikmesriigis seaduse alusel moodustatud kohus) (C‑562/21 PPU ja C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, punkt 48); 31. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Puig Gordi jt (C‑158/21, EU:C:2023:57, punkt 131) ja 18. aprilli 2023. aasta kohtuotsus E.D.L. (keeldumine haiguse tõttu) (C‑699/21, EU:C:2023:295, punkt 46).
(
48
)	18. aprilli 2023. aasta kohtuotsus E.D.L. (keeldumine haiguse tõttu) (C‑699/21, EU:C:2023:295, punkt 46).
(
49
)	Sama tegid riigiprokurör Bologna apellatsioonikohtu juures, Itaalia ja Madalmaade valitsus.
(
50
)	Vt iseäranis nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsuse 2008/909/JSK vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kriminaalasjades tehtud otsuste suhtes, millega määratakse vabadusekaotuslikud karistused või vabadust piiravad meetmed, nende Euroopa Liidus täideviimise eesmärgil (ELT 2008, L 327, lk 27), artikkel 25 (edaspidi „raamotsus 2008/909/JSK“). Vt samuti 31. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Puig Gordi jt (C‑158/21, EU:C:2023:57, punkt 141).
(
51
)	18. aprilli 2023. aasta kohtuotsus E.D.L. (keeldumine haiguse tõttu) (C‑699/21, EU:C:2023:295, punkt 42).
(
52
)	29. juuni 2017. aasta kohtuotsus Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, punkt 21) ja 5. septembri 2012. aasta kohtuotsus Lopes Da Silva Jorge (C‑42/11, EU:C:2012:517, punkt 32).
(
53
)	17. juuli 2008. aasta kohtuotsus Kozlowski (C‑66/08, EU:C:2008:437, punktid 41 ja 43). Selles kohtuotsuses keelas Euroopa Kohus liikmesriike andmast sellele sõnastusele liidu õiguses ettenähtust laiemat tähendust.
(
54
)	17. juuli 2008. aasta kohtuotsus Kozlowski (C‑66/08, EU:C:2008:437, punkt 46).
(
55
)	Tuleb lisada, et liikmesriigid saavad seda võimalust kasutada ka raamotsuse 2008/909/JSK puhul.
(
56
)	Tasub tähele panna, et erinevalt Euroopa vahistamismääruse raamotsuse artikli 4 punktist 6 ei hõlma see säte isikuid, kes viibivad vahistamismäärust täitvas liikmesriigis.