62024CJ0509
TIESAS SPRIEDUMS (devītā palāta)
2025. gada 27. novembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos – Direktīva 93/13/EEK – 6. panta 1. punkts – 7. panta 1. punkts – Līgums par kontu bankā – Maksājuma rīkojuma procedūra – Pēc tiesas ierosmes veikta pārbaude par līguma noteikumu eventuālu negodīgumu – Tiesas ieteikums samazināt prasījumu par summu, kas izriet no tāda noteikuma piemērošanas, kurš uzskatāms par negodīgu – Pārdevēja vai piegādātāja piekrišana un iespējamība pēc tam šo summu prasīt citā tiesvedībā – Iedarbīguma princips – Patērētāja dalība pārbaudē par līguma noteikuma eventuālu negodīgumu
Lietā C‑509/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Arucas (Arukasas pirmās instances un izmeklēšanas tiesa Nr. 3, Spānija) iesniegusi ar 2024. gada 30. jūnija lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 22. jūlijā, tiesvedībā
Investcapital Ltd
pret
M.H.S.,
TIESA (devītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Kondinanci [M. Condinanzi] (referents), tiesneši N. Jēskinens [N. Jääskinen] un R. Frendo [R. Frendo],
ģenerāladvokāts: R. Norkus [R. Norkus],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Spānijas valdības vārdā – A. Torró Molés, pārstāvis,
–
Itālijas valdības vārdā – S. Fiorentino, pārstāvis, kuram palīdz M. Cherubini, avvocato dello Stato,
–
Eiropas Komisijas vārdā – I. Galindo Martín un P. Kienapfel, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.) 6. un 7. pantu.
2
Šis lūgums iesniegts saistībā ar Investcapital Ltd, kas ir ar līgumu par patērētāja M.H.S. vārdā bankā atvērtu norēķinu kontu saistīta prasījuma cesionāre, pieteikumu, ar kuru tā vēlas panākt, lai tiktu izdots rīkojums veikt maksājumu (maksājuma rīkojums) saistībā ar naudisku parādu, kas izriet no šā līguma.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
Direktīvas 93/13 divdesmit ceturtajā apsvērumā teikts:
“[..] dalībvalstu tiesām un administratīvām iestādēm jābūt to rīcībā adekvātiem un efektīviem līdzekļiem, lai novērstu tālāku negodīgu noteikumu piemērošanu patērētāju līgumos”.
4
Šīs direktīvas 6. panta 1. punktā paredzēts:
“Dalībvalstis nosaka, ka negodīgi noteikumi, kas izmantoti pārdevēja vai piegādātāja ar patērētāju noslēgtā līgumā, atbilstoši savas valsts tiesību aktiem nav saistoši patērētājam un ka līgums pie tādiem pašiem noteikumiem turpina pusēm būt saistošs, ja tas var pastāvēt bez negodīgajiem noteikumiem.”
5
Minētās direktīvas 7. panta 1. punkts formulēts šādi:
“Dalībvalstis nodrošina, ka patērētāju un konkurentu interesēs pastāv adekvāti un efektīvi līdzekļi, lai novērstu negodīgu noteikumu ilgstošu izmantošanu pārdevēju vai piegādātāju ar patērētājiem noslēgtos līgumos.”
Spānijas tiesību akti
LEC
6
2000. gada 7. janvāraLey 1/2000 de Enjuiciamiento Civil (Likums 1/2000 par civilprocesu; 2000. gada 8. janvāraBOE Nr. 7, 575. lpp.) – redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “LEC”), – 815. panta 3. punktā noteikts:
“Ja no dokumentiem, kas iesniegti kopā ar pieteikumu, izriet, ka prasītā summa nav pareiza, tiesas sekretārs lietu nodod tiesai, kura attiecīgā gadījumā ar rīkojumu uzdod pieteikuma iesniedzējam nolemt, vai tas piekrīt tiesas ieteikumam iesniegt pieteikumu par rīkojumu veikt maksājumu par summu, kas ir mazāka par sākotnēji prasīto summu.
Tāpat, ja ir uzskatāms, ka prasījuma pamats ir komercsabiedrības, pārdevēja vai piegādātāja līgums ar patērētāju vai lietotāju, tiesas sekretārs pirms rīkojuma veikt maksājumu par to informē tiesu, kura gadījumā, ja tā uzskata, ka kāds no noteikumiem, par kuriem iesniegts pieteikums vai kuros noteikta maksājamā summa, ir kvalificējams kā negodīgs, var ar atsevišķu rīkojumu ieteikt rīkojumu veikt maksājumu mainīt tādējādi, ka no pieteikumā par pēdējo minēto rīkojumu norādītās summas tiktu atņemta summa, kura izriet no šā noteikuma piemērošanas.
Abos gadījumos pieteikuma iesniedzējam 10 dienu laikā ir jāatbild, vai tas piekrīt šim ieteikumam. Ja, noteiktajam termiņam beidzoties, pieteikuma iesniedzējs vēl nav atbildējis, ir uzskatāms, ka tas šim ieteikumam piekrīt. Katrā ziņā pieteikuma iesniedzēja piekrišana nav uzskatāma par daļēju atteikšanos no viņa prasījuma. Nesamaksāto prasījuma daļu var prasīt vienīgi attiecīgā prasības tiesvedībā.
Ja pieteikuma iesniedzējs piekrīt minētajam ieteikumam, otrai pusei ir pienākums samaksāt attiecīgo summu.
Pretējā gadījumā ir uzskatāms, ka pieteikuma iesniedzējs šo pieteikumu ir atsaucis, un savu prasījumu tas var izvirzīt vienīgi attiecīgā prasības tiesvedībā.
Minētajos gadījumos procesa dalībnieks izdoto rīkojumu var tieši pārsūdzēt tiesā.”
7
LEC 818. panta 1. punkta pirmajā daļā noteikts:
“Ja parādnieks paredzētajā termiņā iesniedz iebildumu rakstu, par strīdu galīgi spriež attiecīgā tiesvedībā, un pasludinātajam spriedumam ir res judicata spēks.”
Vispārīgais patērētāju un lietotāju aizsardzības likums
8
Vispārīgā patērētāju un lietotāju aizsardzības likuma, kas apstiprināts ar 2007. gada 16. novembraReal Decreto Legislativo 1/2007 por el que se aprueba el texto refundido de Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias (Karaļa leģislatīvais dekrēts 1/2007, ar kuru pieņem Vispārīgā patērētāju un lietotāju aizsardzības likuma konsolidēto versiju un citus papildu likumus; 2007. gada 30. novembraBOE Nr. 287, 49181. lpp.) pārstrādātās versijas 83. pantā – redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, – paredzēts:
“Negodīgie noteikumi nav spēkā ex lege, un ir uzskatāms, ka tie līgumā nav bijuši iekļauti. Šajā nolūkā tiesa, uzklausījusi puses, atzīst, ka līgumā iekļautie negodīgie noteikumi nav spēkā; neatkarīgi no tā pārējie noteikumi joprojām ir saistoši līguma pusēm, ja vien līgums bez negodīgajiem noteikumiem var turpināt pastāvēt.
Līgumā nepārredzamā veidā iekļauti patērētājam nelabvēlīgi noteikumi nav spēkā ex lege.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
9
Investcapital2024. gada 16. aprīlī iesniedzējtiesai – Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Arucas (Arukasas pirmās instances un izmeklēšanas tiesa Nr. 3, Spānija) – iesniedza pieteikumu attiecībā pret M.H.S. izdot rīkojumu veikt maksājumu, prasot samaksāt 1234,01 EUR, tostarp pamatsummu 229,17 EUR apmērā, procentus 38,73 EUR apmērā, kavējuma procentus 39,68 EUR apmērā un komisijas un citas maksas 921,15 EUR apmērā atbilstoši prasījumam, ko tai bija cedējusi banka B.S.A. Šis prasījums ir saistīts ar 2018. gada 16. martā starp M.H.S. un banku B.S.A. noslēgtu līgumu par konta atvēršanu šajā bankā.
10
Tā kā aplūkojamais līgums bija noslēgts starp pārdevēju vai piegādātāju un patērētāju, tiesas sekretārs atbilstoši LEC 815. panta 3. punktam par to informēja iesniedzējtiesu, lai tā pārbaudītu, vai noteikumi, uz kuru pamata tika iesniegts pieteikums par rīkojumu veikt maksājumu, nav negodīgi.
11
Saistībā ar pārbaudi par šo noteikumu eventuālu negodīgumu iesniedzējtiesa jautāja, vai LEC 815. panta 3. punkts ir saderīgs ar Savienības tiesību aktiem, konkrētāk, ar Direktīvu 93/13 Tiesas judikatūras gaismā.
12
Minētā tiesa norādīja, ka gadījumā, ja tiktu konstatēts, ka konkrēts līguma noteikums ir negodīgs, tiesa, kas izskata pieteikumu par rīkojumu veikt maksājumu, var – saskaņā ar LEC 815. panta 3. punktu – ieteikt tikai prasījuma summas samazināšanu par summu, kas izrietētu no šāda noteikuma piemērošanas. Šajā normā ir noteikts: tas, ka persona, kas iesniegusi pieteikumu par rīkojumu veikt maksājumu, piekrīt šim ieteikumam, nav uzskatāms par atteikšanos no summas, ko noraidījusi tiesa, jo pieteikuma iesniedzējs prasījumu par šīs summas samaksu joprojām var izvirzīt prasības tiesvedībā.
13
Pēc tam iesniedzējtiesa norādīja, ka LEC 815. pants nav pietiekams pamats, lai lemtu par to, vai nav spēkā noteikumi, kas atzīti par negodīgiem, lai gan saskaņā ar Vispārīgā patērētāju un lietotāju aizsardzības likuma 83. pantu šādi noteikumi automātiski nav spēkā un ir uzskatāms, ka tie līgumā nav bijuši iekļauti. Tā pauda uzskatu, ka patērētājam joprojām ir saistoši līguma noteikumi, lai gan tiesas, kas izskata pieteikumu par rīkojumu veikt maksājumu, veiktajā pārbaudē tie tika kvalificēti kā negodīgi.
14
Šādos apstākļos Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Arucas (Arukasas pirmās instances un izmeklēšanas tiesa Nr. 3) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Direktīvas [93/13] 6. un 7. pants jāinterpretē tādējādi, ka tāds pārbaudes tiesā mehānisms – ar kuru vienīgi no uzņēmēja jeb pārdevēja vai piegādātāja prasījuma tiek izslēgtas tās summas, kuru pamatā ir negodīgi noteikumi un kuras uzņēmējs jeb pārdevējs vai piegādātājs var prasīt citā tiesvedībā, – var būt “adekvāts un efektīvs līdzeklis”, lai novērstu, ka patērētājam vai lietotājam joprojām ir saistoši šādi negodīgi noteikumi?
2)
Vai Direktīvas [93/13] 6. un 7. pants jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds noteikts [LEC] 815. panta 3. punktā, kas negodīguma pārbaudes sekas maksājuma rīkojuma procedūrā aprobežo ar to, ka no uzņēmēja jeb pārdevēja vai piegādātāja prasījuma tiek izslēgtas tās summas, kuru pamatā ir negodīgie noteikumi, taču no šīs pārbaudes neizsecinot visas sekas, kas valsts tiesībās izriet no šāda negodīguma konstatējuma, piemēram, šādu noteikumu atzīstamību par spēkā neesošiem?
3)
Vai Direktīvas [93/13] 6. un 7. pants jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds noteikts [LEC] 815. panta 3. punktā, kas neparedz patērētāja vai lietotāja piedalīšanos tiesas veiktajā negodīguma pārbaudē?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo un otro jautājumu
Par pieņemamību
15
Spānijas valdība pauž šaubas par pirmā un otrā jautājuma pieņemamību, jo tie esot hipotētiski, tāpēc ka tie attiecoties nevis uz maksājuma rīkojuma procedūru, bet gan uz citu procedūru, proti, eventuālu prasības tiesvedību, kurā saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem var izvērtēt prasījumus, kas nav izvirzīti maksājuma rīkojuma procedūrā.
16
Jāatgādina, ka valsts tiesa, kura izskata pamatlietu un kurai jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, ir vienīgā, kas novērtē gan to, vai sprieduma taisīšanai ir nepieciešams prejudiciāls nolēmums, gan to, vai Tiesai uzdotie jautājumi ir nozīmīgi. Līdz ar to, ciktāl uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību normas interpretāciju vai uz to, vai tā ir spēkā, Tiesai principā ir pienākums pieņemt nolēmumu. No tā ir izsecināms, ka uz valsts tiesas uzdotiem prejudiciāliem jautājumiem par Savienības tiesību normām ir attiecināma nozīmīguma prezumpcija. Atteikties lemt par šādu jautājumu Tiesa var vienīgi tad, ja ir acīmredzami, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar pamatlietas apstākļiem vai tās priekšmetu, vai ja problēma ir hipotētiska, vai ja Tiesai nav zināmi faktiskie un tiesiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu lietderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedums, 2023. gada 2. februāris, Towarzystwo Ubezpieczeń Ż (Maldinoši tipveida apdrošināšanas līgumi), C‑208/21, EU:C:2023:64, 42. un 43. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
17
Taču šajā lietā tas tā nav.
18
Proti, lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pietiekoši detalizēti aprakstīts pamatlietas tiesiskais pamats un faktiskie apstākļi attiecībā uz pieteikumu par rīkojumu veikt maksājumu saistībā ar naudisku prasījumu, kas izriet no līguma par norēķinu konta atvēršanu bankā. Iesniedzējtiesas sniegtā informācija dod iespēju konstatēt gan prejudiciālo jautājumu tvērumu, gan to saikni ar šīs procedūras priekšmetu. Ar pirmo un otro jautājumu iesniedzējtiesa citastarp vaicā, vai ar Direktīvas 93/13 6. un 7. pantu saderīgs ir tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru tiesa, kas izskata pieteikumu par rīkojumu veikt maksājumu, var ieteikt rīkojumu veikt maksājumu, kura apmērs būtu samazināts par summu, kas izriet no tāda līguma noteikuma piemērošanas, kuru tā atzinusi par negodīgu, tomēr nevar šo noteikumu atcelt, savukārt kreditors prasījumu par noraidīto prasījuma daļu pēc tam var izvirzīt attiecīgā prasības tiesvedībā.
19
Šādos apstākļos nav acīmredzami, ka ar pirmo un otro jautājumu lūgtajai Direktīvas 93/13 interpretācijai nebūtu nekādas saistības ar pamatlietas faktisko situāciju vai priekšmetu vai ka aplūkojamā problēma būtu hipotētiska.
20
Tātad šie jautājumi ir uzskatāmi par pieņemamiem.
Par lietas būtību
21
Ar pirmo un otro jautājumu, kuri jāizvērtē kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts, ka, pirmkārt, tiesa, kurai pārdevējs vai piegādātājs iesniedzis pieteikumu par rīkojumu veikt maksājumu, kas adresēts patērētājam, var ieteikt samazināt prasījumu par summām, kas izriet no tāda līguma noteikuma piemērošanas, kuru tā atzinusi par negodīgu, tomēr nevar uz šā pamata atzīt, ka tas nav spēkā, un, otrkārt, pārdevējs vai piegādātājs pēc piekrišanas šim ieteikumam var citā tiesvedībā prasīt no šā patērētāja minētās tiesas noraidīto prasījuma summu.
22
Vispirms ir jāatgādina, ka ar Direktīvu 93/13 ieviestā aizsardzības sistēma ir balstīta uz atziņu, ka patērētājs salīdzinājumā ar pārdevēju vai piegādātāju ir vājākā pozīcijā gan sarunu veikšanas iespēju, gan informētības ziņā (spriedums, 2022. gada 17. maijs, Ibercaja Banco, C‑600/19, EU:C:2022:394, 35. punkts un tajā minētā judikatūra).
23
Ar šīs direktīvas 6. panta 1. punktu dalībvalstīm ir uzlikts pienākums nodrošināt, lai negodīgi līguma noteikumi patērētājam nebūtu saistoši, un nav nepieciešams, ka patērētājs par šiem noteikumiem celtu prasību un ka ar spriedumu tiktu atzīts, ka tie ir negodīgi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 15. jūnijs, Getin Noble Bank (Aizdevuma līguma izpildes apturēšana), C‑287/22, EU:C:2023:491, 37. punkts).
24
Šī tiesību norma ir uzskatāma par līdzvērtīgu dalībvalsts normām, kurām valsts tiesību sistēmā ir imperatīvo normu statuss. Turklāt tā ir tāda imperatīva norma, kas vērsta uz to, lai formālo līdzsvaru, kas ar līgumu nodibināts starp līgumslēdzēju tiesībām un pienākumiem, aizstātu ar reālu līdzsvaru, kas var atjaunot minēto pušu vienlīdzību (spriedums, 2016. gada 21. decembris, Gutiérrez Naranjo u.c., C‑154/15, C‑307/15 un C‑308/15, EU:C:2016:980, 54. un 55. punkts).
25
Pirmām kārtām, no tā izriet, ka valsts tiesai, ievērojot šīs valsts tiesību aktos ietvertos nosacījumus, pēc savas ierosmes ir jānovērtē minētās direktīvas piemērošanas jomā ietilpstoša līguma noteikuma negodīgums un tā piemērošana ir jāizslēdz, lai šis noteikums attiecīgajam patērētājam neradītu saistošas sekas, ja vien šis patērētājs pret to neiebilst (spriedums, 2022. gada 30. jūnijs, Profi Credit Bulgaria (Ieskaita veikšana pēc savas ierosmes negodīga noteikuma gadījumā), C‑170/21, EU:C:2022:518, 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
26
Otrām kārtām, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Direktīvas 93/13 6. panta 1. punktā nav paredzēts, ka valsts tiesai papildus par negodīgu atzītajam noteikumam būtu jāatceļ arī noteikumi, kas par tādiem nav atzīti. Proti, šīs tiesību normas, it īpaši tās otrās teikuma daļas, mērķis ir nevis atcelt līgumu ar negodīgiem noteikumiem kopumā, bet gan atjaunot līdzsvaru starp pusēm, izslēdzot par negodīgiem atzīto noteikumu piemērošanu, bet principā atstājot spēkā pārējos attiecīgā līguma noteikumus. Šim līgumam principā ir jāturpina pastāvēt bez jebkādām izmaiņām, izņemot tās, kas izriet no negodīgo noteikumu atcelšanas. Tātad minētais līgums var palikt spēkā, ciktāl saskaņā ar valsts tiesību normām šāda līguma turpmāka pastāvēšana bez negodīgajiem noteikumiem ir juridiski iespējama (spriedums, 2022. gada 30. jūnijs, Profi Credit Bulgaria (Ieskaita veikšana pēc savas ierosmes negodīga noteikuma gadījumā), C‑170/21, EU:C:2022:518, 34. un 35. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
27
Turklāt, ņemot vērā plašas sabiedrības vispārējo interešu, par kādām uzskatāma patērētāju tiesību aizsardzība, būtību un svarīgumu, Direktīvas 93/13 7. panta 1. punktā kopsakarā ar tās divdesmit ceturto apsvērumu dalībvalstīm ir uzlikts pienākums paredzēt atbilstīgus un iedarbīgus līdzekļus, lai novērstu negodīgu noteikumu turpinātu izmantošanu līgumos, kurus kāds pārdevējs vai piegādātājs noslēdzis ar patērētāju (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2012. gada 14. jūnijs, Banco Español de Crédito, C‑618/10, EU:C:2012:349, 68. punkts, un 2022. gada 17. maijs, Ibercaja Banco, C‑600/19, EU:C:2022:394, 38. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
28
Lai gan Tiesa jau vairākkārt ir norādījusi, kādā veidā dalībvalsts tiesām ir jānodrošina, ka tiek ievērotas patērētājiem ar šo direktīvu piešķirtās tiesības, tomēr principā – par ko liecina Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkta formulējums – Savienības tiesību aktos nav paredzēta saskaņota procedūra, kura būtu piemērojama, veicot pārbaudi par to, vai kāds līguma noteikums ir negodīgs, un līdz ar to atbilstoši dalībvalstu procesuālās autonomijas principam attiecīgā procedūra ietilpst dalībvalsts tiesību sistēmā – tomēr ar nosacījumu, ka tā nav mazāk labvēlīga kā procedūra, kas attiecas uz līdzīgām situācijām, kurās piemērojami dalībvalsts tiesību akti (līdzvērtības princips), un ka tās nepadara par neiespējamu vai pārmērīgi sarežģītu patērētājiem ar Savienības tiesību aktiem piešķirto tiesību izmantošanu (iedarbīguma princips) (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 29. februāris, Investcapital, C‑724/22, EU:C:2024:182, 30. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
29
Pirmkārt, attiecībā uz līdzvērtības principu ir jānorāda, ka Tiesai nav iesniegti nekādi pierādījumi, kas varētu izraisīt šaubas par pamatlietā aplūkojamā tiesiskā regulējuma saderību ar šo principu.
30
Otrkārt, attiecībā uz iedarbīguma principu ir jānorāda: ikviena situācija, kurā rodas jautājums, vai kāda dalībvalsts procesuālo tiesību norma padara praktiski neiespējamu vai pārmērīgi sarežģītu Savienības tiesību normu piemērošanu, ir jāizvērtē, ņemot vērā šīs tiesību normas lomu procesā kopumā, šā procesa norisi un īpatnības, kā arī – attiecīgā gadījumā – principus, uz kuriem balstīta dalībvalsts tiesu sistēma, piemēram, tiesību uz aizstāvību aizsardzību, tiesiskās drošības principu un pareizu tiesvedības norisi. Tomēr tiesvedības īpatnības nevar būt faktors, kas varētu ietekmēt atbilstoši Direktīvas 93/13 normām patērētājiem nodrošināmo juridisko aizsardzību (spriedums, 2022. gada 17. maijs, Impuls Leasing România, C‑725/19, EU:C:2022:396, 45. punkts un tajā minētā judikatūra).
31
Turklāt Tiesa ir precizējusi, ka no dalībvalstu pienākuma nodrošināt tiesību, kuras fiziskām personām izriet no Savienības tiesību aktiem, – tostarp Direktīvā 93/13 paredzēto tiesību – iedarbīgumu ir izsecināms pienākums nodrošināt šīs direktīvas 7. panta 1. punktā atzīto un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā nostiprināto tiesību iedarbīgu aizsardzību tiesā, kas citastarp piemērojama tādas procesuālās kārtības noteikšanai, kura attiecināma uz prasībām, kas pamatotas ar šādām tiesībām (spriedums, 2025. gada 24. jūnijs, GR REAL, C‑351/23, EU:C:2025:474, 53. punkts un tajā minētā judikatūra).
32
Šajā ziņā jāatgādina, ka no Direktīvas 93/13 izrietošo tiesību iedarbīgu aizsardzību ir iespējams nodrošināt vienīgi tad, ja valsts procesuālo tiesību sistēma ļauj tiesai maksājuma rīkojuma [izdošanas] procedūrā vai maksājuma rīkojuma izpildes procedūrā pēc savas ierosmes veikt pārbaudi par attiecīgā līguma noteikumu eventuālo negodīgumu (spriedums, 2018. gada 20. septembris, EOS KSI Slovensko, C‑448/17, EU:C:2018:745, 45. punkts un tajā minētā judikatūra).
33
Šajā gadījumā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka saskaņā ar Spānijas procesuālo tiesību aktiem maksājuma rīkojuma procedūra ir uzskatāma par procedūru, kas nav balstīta uz sacīkstes principu, un tā ir paredzēta tikai naudisku prasījumu summu atgūšanai, lai nodrošinātu tādu likvīdu un izvirzāmu prasījumu ātru un efektīvu atgūšanu, kuriem iestājies samaksas termiņš.
34
Turklāt par pieteikumu izdot rīkojumu veikt maksājumu saistībā ar prasījumu uz tāda līguma pamata, kurš noslēgts starp pārdevēju vai piegādātāju un patērētāju, tiesas sekretārs atbilstoši LEC 815. panta 3. punktam informē tiesu, lai tā pēc savas ierosmes pārbaudītu, vai negodīgs nav kāds no līguma noteikumiem, ar kuru pamatots šis pieteikums vai kurā izklāstīta maksājamās summas aprēķināšanas metode. Ja tiesa uzskata, ka attiecīgie noteikumi varētu būt kvalificējami kā negodīgi, tā ar rīkojumu var ieteikt prasījumu samazināt par summām, kas izriet no šā noteikuma piemērošanas.
35
Kā liecina Tiesai pieejamā informācija, negodīgie līguma noteikumi, ar kuriem pamatots pieteikums par rīkojumu veikt maksājumu vai kuros izklāstīta summas, kas maksājama uz izvirzītā prasījuma pamata, aprēķināšanas metode, maksājuma rīkojuma procedūras kontekstā neradīs nekādas sekas, jo tiesa tos atcels vēl pirms tam, kad patērētājam attiecīgā gadījumā būs jādzēš savs parāds. Pārdevēja vai piegādātāja ziņā ir nepieciešamības gadījumā pēc tam attiecīgā prasības tiesvedībā panākt sava prasījuma summas atgūšanu pilnā apmērā.
36
Neskarot pārbaudes, kas iesniedzējtiesai vēl būs jāveic, šajā ziņā ir jānorāda: kā Spānijas valdība uzsvērusi rakstveida apsvērumos, saistībā ar pēdējo minēto procedūru tiesa, kas izskata pieteikumu, var pēc savas ierosmes pārbaudīt, vai negodīgi ir tāda līguma noteikumi, kuru pārdevējs vai piegādātājs noslēdzis ar patērētāju, kā arī attiecīgā gadījumā atzīt, ka negodīgie līguma noteikumi nav spēkā.
37
Turklāt pilnīguma labad ir jāpiebilst: Eiropas Komisija Tiesai iesniegtajos rakstveida apsvērumos ir norādījusi, ka saskaņā ar LEC 818. pantu, ja patērētājs paredzētajā termiņā iebilst pret rīkojumu veikt maksājumu, tiesas sekretārs maksājuma rīkojuma procedūru izbeidz un aizstāj ar procedūru, kurā gan patērētājs, gan pārdevējs vai piegādātājs var izmantot tiesības tikt uzklausītam un tiesa, kas izskata pieteikumu, pēc savas ierosmes vai pēc patērētāja lūguma var pārbaudīt, vai līguma noteikumi nav negodīgi, un līdz ar to ne tikai prasījumu var samazināt par summu, kas pamatota ar līguma noteikumu, kurš uzskatāms par negodīgu, bet arī atzīt, ka šis noteikums nav spēkā. Tomēr iesniedzējtiesai būs jāpārliecinās par minētās dalībvalsts tiesību normas konkrēto saturu.
38
Tātad šķiet, ka, pirmkārt, LEC 815. panta 3. punktā ir paredzēts, ka tiesa pēc savas ierosmes veic pārbaudi par līguma noteikumu negodīgumu un šī pārbaude atbilstoši šīs procedūras būtībai un nolūkam ietekmē tikai pieteikuma par rīkojumu veikt maksājumu konkrēto priekšmetu, jo tā eventuāli izraisa izvirzītā prasījuma summas samazinājumu, tomēr netiek atzīts, ka noteikumi, kas atzīti par negodīgiem, nebūtu spēkā. Otrkārt, procedūra, kas uzsākta pēc iebildumiem pret rīkojumu veikt maksājumu, kurus patērētājs izvirzījis, pamatojoties uz LEC 818. pantu, kā arī prasības tiesvedība, ko pieteikumu iesniegušais pārdevējs vai piegādātājs eventuāli ierosinātu uz LEC 815. panta 3. punkta pamata, varētu novest pie tā, ka saistībā ar pušu debatēm tiesvedībā tiktu pārbaudīts, vai aplūkojamais noteikums nav negodīgs, un attiecīgā gadījumā tiesa, kas izskata lietu, atzītu, ka šis noteikums vai pat līgums kopumā nav spēkā.
39
Ņemot vērā izklāstīto apsvērumu kopumu, atbilde uz pirmo un otro jautājumu ir šāda: Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts iedarbīguma principa gaismā jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts, ka, pirmkārt, tiesa, kurai pārdevējs vai piegādātājs iesniedzis pieteikumu par rīkojumu veikt maksājumu, kas adresēts patērētājam, var ieteikt samazināt prasījumu par summu, kas izriet no tāda līguma noteikuma piemērošanas, kuru tā atzinusi par negodīgu, tomēr nevar uz šā pamata atzīt, ka tas nebūtu spēkā, un, otrkārt, pārdevējs vai piegādātājs pēc piekrišanas šim ieteikumam var citā tiesvedībā prasīt no šā patērētāja minētās tiesas noraidīto prasījuma summu, ja vien patērētājs citā tiesvedībā var panākt, ka tiek atzīts, ka līguma noteikums, kas atzīts par negodīgu, nav spēkā.
Par trešo jautājumu
40
Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā nav paredzēts, ka patērētājs piedalītos tās tiesas veiktajā pārbaudē, kas izskata pieteikumu par rīkojumu veikt maksājumu, kuru pārdevējs vai piegādātājs iesniedzis attiecībā pret šo patērētāju, par to līguma noteikumu eventuālu negodīgumu, ar kuriem pamatots šis pieteikums vai kuros izklāstīta izvirzītā prasījuma summas aprēķināšanas metode.
41
Šajā ziņā jāatgādina, ka Tiesa ir nospriedusi: parasti uz sacīkstes principu balstīta tiesvedība nozīmē ne tikai to, ka katrs procesa dalībnieks ir tiesīgs iepazīties ar dokumentiem un apsvērumiem, kurus tiesai iesniegusi vai sniegusi otra puse, un tos apspriest, bet arī to, ka šīs puses ir tiesīgas iepazīties ar pamatiem, kurus tiesa norādījusi pēc savas ierosmes un uz kuriem tā plāno balstīt savu nolēmumu, un tos apspriest. Proti, Tiesa ir uzsvērusi – lai ievērotu prasības saistībā ar tiesībām uz taisnīgu lietas izskatīšanu, ir svarīgi, lai šīs puses būtu iepazinušās ar un tiesvedībā varētu diskutēt par faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, kuri izšķirs tiesvedības iznākumu (spriedums, 2013. gada 21. februāris, Banif Plus Bank, C‑472/11, EU:C:2013:88, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
42
No tā izriet, ka gadījumā, ja dalībvalsts tiesa, balstoties uz informāciju par faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, kura ir tai pieejama vai tai sniegta pēc pierādījumu iegūšanas pasākumiem, ko tā pēc savas ierosmes veikusi šajā nolūkā, konstatējusi, ka līguma noteikums ietilpst direktīvas piemērošanas jomā, pēc savas ierosmes veiktas novērtēšanas atzīst, ka šis noteikums ir negodīgs, tai parasti par to ir jāinformē procesa dalībnieki un jādod tiem iespēja iebilst pret otras puses viedokli, ievērojot attiecīgās valsts procesuālajos noteikumos paredzētās formalitātes (spriedums, 2013. gada 21. februāris, Banif Plus Bank, C‑472/11, EU:C:2013:88, 31. un 36. punkts).
43
Turklāt Tiesa ir nospriedusi, ka Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts tiesai, kurai iesniegts pieteikums par rīkojuma veikt maksājumu izdošanu, kad parādnieks–patērētājs nepiedalās procedūrā, līdz tiek izdots rīkojums veikt maksājumu, pēc savas ierosmes ir jāatceļ starp šo patērētāju un attiecīgo pārdevēju vai piegādātāju noslēgtajā līgumā iekļauts negodīgs noteikums, ar kuru pamatota daļa no izvirzītā prasījuma. Šādā gadījumā minētā tiesa var izvēlēties atcelt daļu līguma noteikumu, ja vien šis līgums var turpināt pastāvēt bez citām izmaiņām, pārskatīšanas vai papildinājumiem, bet par to ir jāpārliecinās minētajai tiesai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 30. jūnijs, Profi Credit Bulgaria (Ieskaita veikšana pēc savas ierosmes negodīga noteikuma gadījumā), C‑170/21, EU:C:2022:518, 38. punkts).
44
Šajā gadījumā, ņemot vērā dalībvalsts procesuālo tiesību normas, kurās reglamentēta šā sprieduma 34.–38. punktā aprakstītās maksājuma rīkojuma procedūras norise, apstāklis, ka LEC 815. panta 3. punktā nav paredzēts, ka patērētājs piedalītos pārbaudē par to, vai negodīgs nav līguma noteikums, ar kuru pamatots pieteikums par rīkojumu veikt maksājumu, tomēr tas pilnvaro tiesu, kura izskata pieteikumu, ieteikt rīkojumu veikt maksājumu grozīt tādējādi, ka izvirzītais prasījums tiktu samazināts par summu, kura izriet no negodīga noteikuma piemērošanas, neskar patērētāja tiesības uz aizstāvību, un konkrētāk – sacīkstes principu tiesvedībā.
45
Šajā ziņā, pirmkārt, neskarot to, par ko vēl būs jāpārliecinās iesniedzējtiesai, šķiet, ka rīkojumā, ko tiesa, kura izskata lietu, izdevusi pēc tam, kad pārdevējs vai piegādātājs, kas iesniedzis pieteikumu, ir paudis piekrišanu šim ieteikumam, tā informē abas puses, kā arī dod iespēju iebilst pret otras puses viedokli un tikt uzklausītai saistībā ar faktiskajiem un tiesiskajiem aspektiem, kas izšķiroši ietekmē šā rīkojuma formulējumu, tomēr tas nerada nedz juridiski saistošas sekas ar res judicata spēku, nedz citādas prekluzīvas sekas. Otrkārt, atsauces uz LEC 815. panta 3. punktu tiek izmantotas saīsinātā maksājuma rīkojuma procedūrā, kas ir paredzēta kā procesa paātrināšanas instruments, ar kuru tiek nodrošināta likvīdu un maksājamu prasījumu, kuriem iestājies samaksas termiņš, summu ātra atgūšana. Patērētāja dalība pārbaudē par līguma noteikumu negodīgumu joprojām tiek nodrošināta, jo, kā šķiet, Spānijas procesuālo tiesību aktos ir paredzēts, ka pēc tam notiekošā tiesvedībā, kas balstīta uz sacīkstes principu, patērētājam ir iespējams pilnā apmērā norādīt uz savām tiesībām un aizstāvības pamatiem.
46
Proti, Tiesai iesniegtie lietas materiāli liecina, ka, pirmkārt, minēto rīkojumu var pārskatīt parastā tiesvedībā par lietas būtību, kurā pilnīgi tiek ievērots pušu sacīkstes princips, jo patērētājam ir iespējams iebilst pret šo rīkojumu LEC 818. pantā paredzētajā kārtībā. Otrkārt, tā kā saskaņā ar LEC 815. panta 3. punktu tas, ka pieteikumu iesniegušais pārdevējs vai piegādātājs pauž piekrišanu, nekādā ziņā nav uzskatāms par daļēju atteikšanos no tā tiesībām, pārdevējs vai piegādātājs prasījumu par nesamaksāto summu var izvirzīt prasības tiesvedībā, kurā piedalītos patērētājs un kurā pilnīgi tiktu ievērots sacīkstes princips.
47
Līdz ar to atbilde uz trešo jautājumu ir šāda: Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā nav paredzēts, ka patērētājs piedalītos tiesas, kas izskata pieteikumu par rīkojumu veikt maksājumu, kuru pārdevējs vai piegādātājs iesniedzis attiecībā pret šo patērētāju, veiktā pārbaudē par to līguma noteikumu eventuālu negodīgumu, ar kuriem pamatots šis pieteikums vai kuros izklāstīta izvirzītā prasījuma summas aprēķināšanas metode, ja vien, pirmkārt, maksājuma rīkojuma procedūra nenoslēdzas ar aktu, kuram būtu res judicata spēks, un, otrkārt, pēc tam jebkurā eventuālā procedūrā starp šo patērētāju un pārdevēju vai piegādātāju par tiem pašiem pēdējā minētā izvirzītajiem prasījumiem tiek nodrošināta sacīkstes principa ievērošana.
Par tiesāšanās izdevumiem
48
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (devītā palāta) nospriež:
1)
Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts iedarbīguma principa gaismā
jāinterpretē tādējādi, ka
tie pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts, ka, pirmkārt, tiesa, kurai pārdevējs vai piegādātājs iesniedzis pieteikumu par rīkojumu veikt maksājumu, kas adresēts patērētājam, var ieteikt samazināt prasījumu par summu, kas izriet no tāda līguma noteikuma piemērošanas, kuru tā atzinusi par negodīgu, tomēr nevar uz šā pamata atzīt, ka tas nebūtu spēkā, un, otrkārt, pārdevējs vai piegādātājs pēc piekrišanas šim ieteikumam var citā tiesvedībā prasīt no šā patērētāja minētās tiesas noraidīto prasījuma summu, ja vien patērētājs citā tiesvedībā var panākt, ka tiek atzīts, ka līguma noteikums, kas atzīts par negodīgu, nav spēkā.
2)
Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tie pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā nav paredzēts, ka patērētājs piedalītos tiesas, kas izskata pieteikumu par rīkojumu veikt maksājumu, kuru pārdevējs vai piegādātājs iesniedzis attiecībā pret šo patērētāju, veiktā pārbaudē par to līguma noteikumu eventuālu negodīgumu, ar kuriem pamatots šis pieteikums vai kuros izklāstīta izvirzītā prasījuma summas aprēķināšanas metode, ja vien, pirmkārt, maksājuma rīkojuma procedūra nenoslēdzas ar aktu, kuram būtu res judicata spēks, un, otrkārt, pēc tam jebkurā eventuālā procedūrā starp šo patērētāju un pārdevēju vai piegādātāju par tiem pašiem pēdējā minētā izvirzītajiem prasījumiem tiek nodrošināta sacīkstes principa ievērošana.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – spāņu.