62022CO0795_INF
Tiesas (sestā palāta) 2023. gada 10. oktobra rīkojums –
Direccion000 u.c.
(lieta C‑795/22)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 53. un 99. pants – Sociālā politika – Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība – Darba laika organizēšana – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punkts – Direktīva 2003/88/EK – 7. pants – Tiesības uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu – Finansiāla kompensācija par neizmantoto atvaļinājumu pēc darba attiecību beigām – Viena gada noilguma termiņš – Darba ņēmēja pienācīga informēšana
Sociālā politika – Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība – Darba laika organizēšana – Tiesības uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu – Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts viena gada noilguma termiņš, skaitot no ikgadējā bāzes laikposma beigām – Iepriekšējas pārbaudes neesamība attiecībā uz iespēju darba ņēmējam faktiski izmantot šīs tiesības – Nepieļaujamība – Tiesvedības neuzsākšana, ar mērķi pārtraukt noilguma termiņu, no darba ņēmēja puses – Ietekmes neesamība
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88 7. pants)
(skat. 45. un 47. punktu un rezolutīvo daļu)
Rezolutīvā daļa
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 7. pants, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punkts
ir jāinterpretē tādējādi, ka
tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru darba ņēmēja tiesības uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu noilgst viena gada termiņa beigās, skaitot no ikgadējā bāzes laikposma beigām, uz kuru attiecas atvaļinājums, ja darba devējs faktiski nav sniedzis darba ņēmējam iespēju izmantot šīs tiesības, tostarp gadījumā, kad minētais darbinieks pirms darba tiesisko attiecību izbeigšanās nav uzsācis tiesvedību par noilguma termiņa pārtraukšanu.