62009CC0327_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Ievads
1. Bayerischer Verwaltungsgerichtshof
(Bavārijas Augstākā administratīvā tiesa) (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu būtībā ir par sistēmu, kura ir izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 27. janvāra Regulu (EK) Nr. 258/97, kas attiecas uz jauniem pārtikas produktiem un jaunām pārtikas produktu sastāvdaļām (2), kā arī Komisijas 2000. gada 22. februāra Lēmumu 2000/196/EK, ar kuru ir atteikta atļauja laist tirgū “ Stevia rebaudiana Bertoni : kaltēti augi un lapas” kā jaunu pārtikas produktu vai jaunu pārtikas produkta sastāvdaļu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 258/97 (3) .
2. Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Mensch und Natur AG
(turpmāk tekstā – “sabiedrība Mensch und Natur ”) un Freistaat Bayern
(Bavārijas Federālā zeme) par aizliegumu laist Vācijas tirgū noteiktus produktus, kurus tirgo minētā sabiedrība, jo šo produktu sastāvā ir “ Stevia rebaudiana Bertoni : kaltēti augi un lapas” (turpmāk tekstā – “ stevia ”), attiecībā uz kuru Eiropas Kopienu Komisija Lēmumā 2000/196, kura adresāts nebija sabiedrība Mensch und Natur, ir konstatējusi, ka tas ir jauns pārtikas produkts un ka to nevar laist Kopienas tirgū, jo tas neatbilst Regulā Nr. 258/97 paredzētajiem nosacījumiem.
3. Šajā lietā iesniegtajos apsvērumos neviens lietas dalībnieks neapstrīd, ka Komisijas lēmums nav vispārpiemērojams un principā ir saistošs tikai adresātiem. Jautājums, kurš ir uzdots Tiesai, ir par tiesiskajām sekām, kādas Regulai Nr. 258/97 un uz tās pamata pieņemtajiem Komisijas lēmumiem ir attiecībā uz dalībvalstu administratīvajām iestādēm un tiesām.
II – Atbilstošās tiesību normas
A – Savienības tiesības
1.	EK līgums
4. Atbilstoši EKL 249. panta pirmajai daļai, “lai veiktu savu uzdevumu, Eiropas Parlaments kopā ar Padomi, kā arī Padome un Komisija saskaņā ar šā Līguma noteikumiem pieņem [..] lēmumus [..]”. Saskaņā ar šī panta ceturto daļu “lēmumi uzliek saistības kopumā tiem, kam tie adresēti” (4) .
2.	Regula Nr. 258/97
5. Regulas Nr. 258/97 preambulas pirmais un otrais apsvērums ir izteikti šādā redakcijā:
“(1) tā kā atšķirības atsevišķu valstu tiesību aktos attiecībā uz jauniem pārtikas produktiem un jaunām pārtikas produktu sastāvdaļām var traucēt pārtikas produktu brīvu apriti; tā kā tas var radīt nevienlīdzīgus konkurences apstākļus, tādējādi tieši iespaidojot kopējā tirgus darbību;
(2) tā kā, lai aizsargātu sabiedrības veselību, ir jānodrošina, ka jaunus pārtikas produktus un jaunas pārtikas produktu sastāvdaļas pirms to izlaišanas Kopienas tirgū pakļauj vienotai drošuma novērtēšanas procedūrai.”
6. Regulas Nr. 258/97 1. pantā ir noteikts:
“1. Šī regula attiecas uz jaunu pārtikas produktu vai jaunu pārtikas sastāvdaļu laišanu tirgū Kopienā.
2. Šo regulu piemēro, laižot tirgū Kopienā pārtikas produktus un pārtikas produktu sastāvdaļas, kuras līdz šim Kopienā ievērojami nav izmantotas un kuras atbilst šādām kategorijām:
[..]
e) pārtikas produkti un pārtikas produktu sastāvdaļas, kuras sastāv vai ir izdalītas no augiem, un pārtikas produktu sastāvdaļas, kuras izdalītas no dzīvniekiem, izņemot pārtikas produktus un pārtikas produktu sastāvdaļas, kas iegūtas ar tradicionālo vairošanos vai pavairošanu un kam ir droša pārtikas produktu lietošanas vēsture;
[..]
3. Vajadzības gadījumā ar 13. pantā izklāstīto procedūru var noteikt, vai pārtikas produkts vai pārtikas produktu sastāvdaļa iekļaujas šā panta 2. punkta jomā.”
7. Šīs pašas regulas 3. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Pārtikas produkti un pārtikas produktu sastāvdaļas, uz ko attiecas šī regula, nedrīkst:
– apdraudēt lietotāja veselību,
– maldināt lietotāju,
– atšķirties no pārtikas produktiem un pārtikas produktu sastāvdaļām, ko paredz ar tiem aizstāt, tiktāl, ka uzturvielu ziņā to normāls patēriņš būtu neizdevīgs lietotājam.”
8. Atļaujas laist tirgū produktus procedūrai, kura izriet no regulas piemērošanas jomas, citu starpā ir šādas stadijas, kas ir paredzētas Regulas Nr. 258/97 4., 6. un 7. pantā:
“ 4. pants
1. Persona, kas atbild par produkta laišanu tirgū (turpmāk – “iesniedzējs”), iesniedz lūgumu attiecīgai dalībvalstij, kurā vēlas produktu pirmoreiz izlaist tirgū. Iesniedzējs reizē iesniedz lūguma kopiju Komisijā.
2. Izdara 6. pantā paredzēto sākotnējo novērtējumu.
Saskaņā ar 6. panta 4. punktā paredzēto procedūru 1. punktā minētā dalībvalsts nekavējoties informē iesniedzēju:
– ka tas drīkst izlaist tirgū pārtikas produktu vai pārtikas produktu sastāvdaļu, ja nav pieprasīts 6. panta 3. punktā minētais papildu novērtējums un nav sniegti nekādi pamatoti iebildumi saskaņā ar 6. panta 4. punktu, vai
– ka saskaņā ar 7. pantu ir vajadzīga atļauja.
[..]
6. pants
1. 4. panta 1. punktā minētais lūgums satur vajadzīgo informāciju, tostarp kopiju par veiktajiem pētījumiem, un jebkurus citus materiālus, kas ir pieejami, lai parādītu, ka pārtikas produkti vai pārtikas produktu sastāvdaļas atbilst 3. panta 1. punktā izklāstītajiem kritērijiem, tāpat kā attiecīgus ierosinājumus par noformējumu un marķējumu, saskaņā ar 8. panta prasībām pārtikas produktiem un pārtikas produktu sastāvdaļām. Lūgumu papildus pavada šo materiālu kopsavilkums.
2. Pēc lūguma saņemšanas 4. panta 1. punktā minētā dalībvalsts nodrošina, ka izdara sākotnējo novērtējumu. [..]
Komisija nekavējoties pārsūta dalībvalstīm iesniedzēja iesniegto kopsavilkumu un tās kompetentās pārtikas produktu novērtēšanas iestādes nosaukumu, kas atbild par sākotnējo novērtēšanu.
3. Sākotnējā novērtējuma ziņojumu [..] izlemj, vai pārtikas produktiem vai pārtikas produktu sastāvdaļām jāizdara papildu novērtēšana saskaņā ar 7. pantu.
4. [..] 60 dienu laikā no Komisijas sāktās ziņojuma cirkulācijas dalībvalsts vai Komisija var sniegt komentārus vai pamatotus iebildumus par attiecīgo pārtikas produktu vai pārtikas produktu sastāvdaļas tirdzniecību. [..]
7. pants
1. Ja saskaņā ar 6. panta 3. punktu vajadzīgs papildu novērtējums vai ir radušies iebildumi saskaņā ar 6. panta 4. punktu, lēmumu atļauts pieņemt saskaņā ar 13. pantā izklāstīto procedūru.
2. Lēmums nosaka atļaujas apjomu un, ja nepieciešams, konkretizē:
– pārtikas produkta vai pārtikas produktu sastāvdaļas izmantošanas apstākļus,
– pārtikas produkta vai pārtikas produktu sastāvdaļas apzīmējumu un tā specifikāciju,
– īpašas prasības marķēšanai, kas minētas 8. pantā.
3. Komisija nekavējoties informē iesniedzēju par pieņemto lēmumu. Lēmumus publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī .”
9. Regulas Nr. 258/97 13. pantā ir paredzēts:
“1. Ja jānotiek šajā pantā formulētajai procedūrai, Komisijai jāsadarbojas ar Pastāvīgo pārtikas produktu komiteju, turpmāk sauktu “Komiteja”.
2. Priekšsēdētājs pēc paša iniciatīvas vai dalībvalsts pārstāvja lūguma nosūta materiālu Komitejai.
3. Komisijas pārstāvis ziņo Komitejai par veicamo pasākumu projektiem. Komiteja sniedz savu viedokli par projektu saskaņā ar laika ierobežojumu, ko nosaka tās priekšsēdētājs atkarībā no problēmas aktualitātes. Slēdzienu pieņem ar balsu vairākumu saskaņā ar līguma [205.] panta 2. punktu gadījumos, kad Padome ir prasījusi pieņemt to pēc Komisijas priekšlikuma. Dalībvalstu pārstāvju balsis šajā Komitejā vērtē saskaņā ar minēto pantu. Priekšsēdētājs nebalso.
4. a)	Komisijai jāpieņem paredzētie pasākumi, ja tie saskan ar Komitejas slēdzienu;
[..].”
3.	Lēmums 2000/196
10. Lēmuma 2000/196 trešajā ievilkumā ir noteikts:
“ņemot vērā lūgumu, kuru 1997. gada 5. novembrī Beļģijas kompetentajām iestādēm ir iesniedzis KUL [Lēvenes Katoļu universitātes] Augu fizioloģijas laboratorijas profesors J. Heunss [ J. Geuns ], lai laistu tirgū “ Stevia rebaudiana Bertoni : kaltēti augi un lapas” kā jaunu pārtikas produktu vai jaunu pārtikas produkta sastāvdaļu.”
11. Lēmuma 2000/196 preambulas apsvērumi ir izteikti šādā redakcijā:
“(1) Pirmajā Beļģijas kompetento iestāžu novērtējuma ziņojumā bija secināts, ka, pamatojoties uz iesniegto informāciju, produktam, lai to laistu tirgū, nebija jāsaņem atļauja.
(2) Atbildot uz pirmo novērtējuma ziņojumu, iesniedzējs iesniedza Komisijai papildu informāciju, kura šo informāciju darīja zināmu dalībvalstīm un Pārtikas zinātniskajai komitejai.
(3) Saskaņā ar regulas 7. pantu tika veikts papildu novērtējums. Pārtikas zinātniskā komiteja 1999. gada 17. jūnijā sniedza viedokli, kurš būtībā apstiprina pirmo novērtējuma ziņojumu.
(4) “ Stevia rebaudiana Bertoni, kaltēti augi un lapas” ir jauns pārtikas produkts Regulas (EK) Nr. 258/97 izpratnē, un, tā kā nav pierādīts, ka šis produkts atbilst regulas 3. panta 1. punktā noteiktajiem kritērijiem, to nevar laist Kopienas tirgū.
(5) Šajā lēmumā paredzētie pasākumi atbilst Pārtikas pastāvīgās komitejas viedoklim.”
12. Lēmuma 2000/196 1. un 2. pantā ir paredzēts:
“ 1. pants
“ Stevia rebaudiana Bertoni : kaltētus augus un lapas” nevar laist Kopienas tirgū kā pārtikas produktu vai pārtikas produkta sastāvdaļu.
2. pants
Šī lēmuma adresāts ir profesors J. Heunss, KUL
Augu fizioloģijas laboratorija, Kardinal Mercierlaan  92, 3001 Heverlee, Beļģija.”
13. Pēc Lēmuma 2000/196 nosaukuma ir norāde “Autentisks it tikai teksts holandiešu valodā”.
B – Valsts tiesības
14. Saskaņā ar 1997. gada 11. novembra Bavārijas Likuma par pārtikas produktu uzraudzību ( Bayerisches Lebensmittelüberwachungsgesetz ) (5) 2. panta 1. punkta 1) apakšpunktu iestādes, veicot savus uzdevumus, var pieņemt individuāla rakstura lēmumus, lai novērstu vai atturētu no tiesiskā regu lējuma attiecībā uz pārtikas produktiem noteikumu pārkāpumiem.
15. Noteikumu par jauniem pārtikas produktiem un jaunām pārtikas produktu sastāvdaļām ( Neuartige Lebensmittel- und Lebensmittelzutaten‑Verordnung ) (6) 3. panta 1. punktā ir paredzēts, ka pārtikas produktus un pārtikas produktu sastāvdaļas Regulas Nr. 258/97 1. panta 2. punkta izpratnē par tirdzniecību atbildīgā persona nevar laist tirgū, ja nav atļaujas, kura izdota saskaņā ar minētās regulas 3. panta 2. punktā noteikto procedūru.
III – Pamata lietas fakti un prejudiciālie jautājumi
16. No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka sabiedrība Mensch und Natur ražo un tirgo dažāda veida tējas. Dažos tējas veidos kā saldinātājs ir izmantoti stevia
lapu, kuru izcelsme ir Dienvidamerika, ekstrakti.
17. Savā Lēmumā 2000/196 Komisija nolēma, ka stevia
nevar laist Kopienas tirgū kā pārtikas produktu vai pārtikas produkta sastāvdaļu. Šis lēmums tika pieņemts pēc profesora J. Heunsa, kurš bija šī lēmuma adresāts, lūguma.
18. Ar 2003. gada 8. aprīļa lēmumu, kas bija adresēts sabiedrībai Mensch und Natur, Landratsamt Bad Tölz‑Wolfratshausen
(Bādtelcas‑Volfratshauzenes apgabala administratīvais dienests) aizliedza vairāku tējas veidu tirdzniecību, paredzot administratīvo naudas sodu EUR 500.
19. Šis Landratsamt 2003. gada 8. aprīļa lēmumā konstatēja, ka stevia kā jauna pārtikas produkta atļauja ir noraidīta ar Lēmumu 2000/196 un ka šis lēmums nosakot visām dalībvalstīm pienākumu aizliegt stevia tirdzniecību. Lēmumā tika norādīts, ka sabiedrība Mensch und Natur nav pierādījusi, ka pirms Regulas Nr. 258/97 stāšanās spēkā, kas notika 1997. gada 15. maijā, ievērojams daudzums attiecīgo veidu tējas jau ticis laists Kopienas tirgū cilvēku patēriņam.
20. Sabiedrība Mensch und Natur par 2003. gada 8. aprīļa lēmumu iesniedza prasību Bayerisches Verwaltungsgericht München
(Bavārijas Administratīvā tiesa, Minhene), apgalvojot, ka tās priekšteči stevia saturošus produktus esot izstrādājuši jau 90. gadu sākumā un ka pirms 1997. gada 15. maija simtiem tūkstoši šo produktu esot laisti tirgū Kopienā, izmantojot pārdošanu pa pastu un dabīgo produktu veikalus. Turklāt sabiedrība Mensch und Natur secināja, ka Lēmums 2000/196 to nekādā veidā nesaista.
21. Bayerisches Verwaltungsgericht München apmierināja šo prasību ar 2004. gada 13. maija spriedumu.
22. Freistaat Bayern par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību Bayerischer Verwaltungsgerichtshof .
23. Uzskatot, ka, lai taisītu spriedumu, ir nepieciešami daži skaidrojumi par Savienības tiesību interpretāciju, šī pēdējā minētā tiesa nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1) Vai saskaņā ar EKL 249. panta ceturto daļu tiek izslēgta tāda interpretācija, saskaņā ar kuru Komisijas lēmums, kas, ievērojot tajā minēto, ir adresēts tikai noteiktai personai, ir saistošs arī citiem uzņēmumiem, pret kuriem saskaņā ar lēmuma jēgu un mērķi ir jāattiecas tieši tāpat?
2) Vai Lēmums [2000/196], kurā saskaņā ar tā 1. pantu [ stevia ] kā jauna pārtikas produkta vai jaunas pārtikas produkta sastāvdaļas laišana apgrozībā Kopienā ir aizliegta, ir saistošs arī [sabiedrībai Mensch und Natur ], kura pašlaik nodarbojas ar [tā] laišanu apgrozībā Kopienā?”
IV – Analīze
A – Ievada piezīmes
24. Jāatgādina, ka Regulai Nr. 258/97 ir dubults nolūks – nodrošināt jauno pārtikas produktu iekšējā tirgus darbību un aizsargāt sabiedrības veselību no riskiem, ko tie var radīt (7) .
25. Minētās regulas mērķis ir ieviest Kopienā kopējus standartus jaunu pārtikas produktu un jaunu pārtikas produktu sastāvdaļu jomā, ko tostarp dara, kā tas izriet no tās preambulas otrā apsvēruma, ieviešot vienotu drošuma novērtēšanas procedūru pēc Kopienas procedūras pirms to laišanas Kopienas tirgū (8) .
26. Lai laistu tirgū tādu jaunu pārtikas produktu vai pārtikas produkta sastāvdaļu, kas definēta Regulas Nr. 258/97 1. panta 2. punktā, ir nepieciešama atļauja vai, ja atļauja nav vajadzīga, iesniedzējam adresēts lēmums. Šajā nolūkā persona, kas atbild par produkta laišanu Kopienas tirgū, iesniedz lūgumu dalībvalstij, kurā vēlas produktu pirmoreiz laist tirgū. Vienlaikus iesniedzējs iesniedz lūguma kopiju Komisijā.
27. Sākotnējais novērtējums tiek veikts saskaņā ar Regulas Nr. 258/97 6. pantu. Saskaņā ar 6. panta 4. punktā paredzēto procedūru dalībvalsts nekavējoties informē iesniedzēju:
– ka tas drīkst izlaist tirgū pārtikas produktu vai pārtikas produktu sastāvdaļu, ja nav pieprasīts 6. panta 3. punktā minētais papildu novērtējums un nav sniegti nekādi pamatoti iebildumi saskaņā ar 6. panta 4. punktu, vai
– ka saskaņā ar 7. pantu ir vajadzīga atļauja.
28. Ziņojuma sekas attiecīgajā gadījumā var būt valsts lēmums vai Komisijas lēmums.
29. Šībrīža sistēmā ikviens lēmums, ar kuru ir atļauts vai aizliegts jauns pārtikas produkts vai jauna pārtikas produkta sastāvdaļa, ir individuāla rakstura lēmums, ko attiecīgajā gadījumā ir pieņēmusi dalībvalsts vai Komisija. Turklāt man šķiet, ka šis lēmums tiek pieņemts, pamatojoties uz informāciju lietā, kuru ir iesniedzis iesniedzējs, nelūdzot iesniegt apsvērumus trešām ieinteresētajām personām.
B – Par prejudiciālajiem jautājumiem
30. Pēc lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu un iesniegto apsvērumu pārbaudes es uzskatu, ka, lai sniegtu lietderīgu atbildi uz prejudiciālajiem jautājumiem, nav padziļināti jāanalizē jēdziena “lēmums” EKL 249. panta ceturtās daļas izpratnē piemērojamība. Atbildēs iekļautie fakti izriet no Regulā Nr. 258/97 paredzētās laišanas tirgū kontroles sistēmas analīzes.
31. Abus prejudiciālos jautājumus var apvienot. Iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai tāds Komisijas lēmums kā 2000. gada 22. februāra lēmums, kurš ir pieņemts Regulas Nr. 258/97 ietvaros un ir par atļaujas laist tirgū atteikumu, ir šķērslis, lai dalībvalsts iestāde administratīvajā procesā vai pēc tam procesā tiesā, lai noteiktu, vai pārtikas produkts vai pārtikas produkta sastāvdaļa ietilpst vai neietilpst minētās regulas piemērošanas jomā, pārbaudītu, vai pārtikas produktu vai pārtikas produkta sastāvdaļu, par kuru ir minētais individuāla rakstura lēmums, ir ievērojamā apjomā laidusi tirgū cita persona pirms šīs regulas spēkā stāšanās.
1.	Ar Regulu Nr. 258/97 izveidotā sistēma
32. Saskaņā ar režīmu, kas izveidots ar Regulu Nr. 258/97, 1. panta 2. punktā definēto pārtikas produktu laišanai tirgū ir nepieciešama iepriekšēja atļauja atbilstoši 4. panta 1. punktam. Patiesībā šis pienākums paziņot un lūgt atļauju atbilst netiešam aizliegumam bez atļaujas laist tirgū jaunu pārtikas produktu vai jaunu pārtikas produkta sastāvdaļu.
33. Pašreiz tiešs aizliegums bez atļaujas laist tirgū jaunus pārtikas produktus vai jaunas pārtikas produkta sastāvdaļas nav paredzēts pašā Regulā Nr. 258/97, bet drīzāk valsts tiesiskajā regulējumā, kurā noteikti tās piemērošanas noteikumi (9) . Norādīšu, ka Komisijas piedāvātajā sistēmā nākotnē būs noteikts šāds aizliegums (10) .
34. Ir jāizdara divi konstatējumi. Pirmkārt, ja pārtikas produkts vai pārtikas produkta sastāvdaļa neietilpst Regulas Nr. 258/97 piemērošanas jomā (jo, piemēram, pirms minētās regulas spēkā stāšanās tās patēriņš ir bijis niecīgs) (11), atbilstoši šai regulai nav nepieciešams ne ziņojums, ne atļauja. Otrkārt, ja pārtikas produkts vai pārtikas produkta sastāvdaļa neatbilst definīcijai Regulā Nr. 258/97, to nevar laist tirgū bez atļaujas vai lēmuma, ar kuru konstatēts, ka atļauja nav nepieciešama (12) .
35. Atļaujas lūguma sekas var būt administratīvs lēmums, ar kuru lūgtā atļauja ir piešķirta vai noraidīta. Ja atļauja nav piešķirta, ir piemērojams Regulas Nr. 258/97 vispārīgais noteikums, proti, aizliegums laist tirgū produktu, uz kuru attiecas minētā regula. Turklāt nav svarīgi, vai Komisija ir pieņēmusi pozitīvu vai negatīvu lēmumu par atļaujas lūgumu attiecībā uz to pašu pārtikas produktu vai pārtikas produkta sastāvdaļu, kuru iesniedzis cits iesniedzējs, sabiedrībai Mensch und Natur atbilstoši Regulai Nr. 258/97 joprojām ir jāvēršas iestādēs ar savu atļaujas lūgumu.
36. No tā izriet, ka sabiedrības Mensch und Natur
tiesiskais stāvoklis nemainās atkarībā no pozitīva vai negatīva secinājuma Komisijas lēmumā, kas ir adresēts citai personai. Savukārt, ja pēc Regulā Nr. 258/97 paredzētās procedūras valsts iestāde vai Komisija būtu konstatējusi, ka stevia
nav jauns pārtikas produkts, sabiedrība Mensch und Natur būtu varējusi atsaukties uz šo faktu visās valsts iestādēs.
37. Pēc tam ir jāpārbauda, kuri jautājumi ir atrisināti ar Komisijas lēmumu. Kā tas bieži ir administratīva lēmuma gadījumā, tajā ir ietverts faktu izklāsts un noteiktas sekas, kuras, ņemot vērā piemērojamos reglamentējošos noteikumus, pēc [Komisijas] domām, no tā izriet.
38. Stevia kā jauna pārtikas produkta Regulas Nr. 258/97 izpratnē kvalifikācija tika noteikta Lēmuma 2000/196 preambulas ceturtajā apsvērumā.
39. Uz šī pamata Komisija pārbaudīja lūgumu par attiecīgā produkta laišanu tirgū un konstatēja, ka, tā kā trūkst pietiekamas informācijas attiecībā uz drošību, atļauja saskaņā ar šo regulu nevar tikt piešķirta (13) .
2.	Lēmuma 2000/196 tiesiskās sekas
40. Lēmuma 2000/196 galvenās tiesiskās sekas ir tādas, ka nav pozitīva lēmuma, ar kuru būtu atļauts laist tirgū attiecīgo produktu. Tātad minētā lēmuma adresāts nevar laist tirgū minēto produktu kā jaunu pārtikas produktu. Šāda pozitīva lēmuma neesamības tiešās sekas ir tādas, ka Regulā Nr. 258/97 noteiktais aizliegums ir pilnībā saglabāts attiecībā uz aplūkoto produktu .
41. Tomēr tas, ka Komisija personas lūgumu noraida, neliedz šai pašai personai iesniegt jaunu lūgumu. Tas pats attiecas uz lūgumu, kuru ir iesniegusi cita persona: ar negatīvu Komisijas lēmumu jautājums netiek izlemts galīgi.
42. Visi lietas dalībnieki piekrīt, ka Komisijas lēmums ir individuāla rakstura lēmums. Ir skaidrs, ka atbilstoši EKL 249. panta ceturtajai daļai, kā arī paša Lēmuma 2000/196 saturam tas ir saistošs tikai tā adresātam. Ar šo lēmumu iesniedzējam tiek atteikta atļauja, kas ir izņēmums no aizlieguma laist tirgū jaunu pārtikas produktu vai jaunu pārtikas produkta sastāvdaļu. Tomēr jautājums šajā gadījumā ir par to, vai šim lēmumam tomēr var būt sekas uz citu personu un uz dalībvalsts iestādēm, kuras novērtē šīs citas personas darbību.
43. Ja Komisija pieņem negatīvu lēmumu, dalībvalstīm, pamatojoties uz lojalitātes principu, ir jāraugās, lai iesniedzējs, proti, lēmuma adresāts, nelaistu tirgū produktu, par kuru ir pieņemts šis negatīvais lēmums. Turklāt tām jāraugās, lai attiecīgais pārtikas produkts, veicot pārtikas produktu tirgus kontroli, kā arī laikā, kad valsts iestāde pārbauda iespējamu jaunu ziņojumu attiecībā uz to pašu produktu, ko iesniedzis cits iesniedzējs, tiktu uzskatīts par neatļautu. Valsts iestādēm pienācīgi ir jāņem vērā Komisijas lēmums, kurā ir ietverts šāds konstatējums.
44. Savukārt, ja Komisija pieņemtu lēmumu piešķirt kādai personai atļauju, tad jaunas atļaujas uz būtībā līdzvērtīgu jaunu pārtikas produktu vai jaunu pārtikas produkta sastāvdaļu citām personām varētu piešķirt atbilstoši vienkāršotajai procedūrai.
3.	Konstatēto faktu nesaistošais raksturs
45. Tomēr sabiedrība Mensch und Natur apgalvo, ka stevia
neesot jauns pārtikas produkts vai jauna pārtikas produkta sastāvdaļa.
46. Administratīvajā procesā, kas noteikts Regulā Nr. 258/97, ir iesaistīts prasītājs, dalībvalstis un Komisija. Ja es nekļūdos, trešām personām procesuālo tiesību nav. Ļaut trešai personai formāli iesniegt apsvērumus nav ne nepieciešams, ne iespējams, un trešai personai, kura nav skarta tieši, nav tiesību iesniegt prasību par tādu Komisijas lēmumu, kurš nav tai adresēts.
47. Tā kā Komisijas pieņemtais instruments ir lēmums, nevis regula, no tā izriet, ka valsts iestādēm ir tiesības pārbaudīt, vai pārtikas produkts vai pārtikas produkta sastāvdaļa, par kuru ir iesniegts vēlāks lūgums, patiesi ir jauna. Tas pats attiecas uz administratīvo un kriminālprocesu, kuru mērķis ir kontrolēt tāda pārtikas produkta laišanu tirgū, kura kvalificēšana par jaunu pārtikas produktu ir apšaubīta. Tas tā ir tāpēc, ka administratīvas iestādes konstatēto faktu saistošais raksturs attiecas vienīgi uz jautājumu, ko tā ir pārbaudījusi individuāla rakstura lēmuma pieņemšanas procesā, kurš ir uzsākts pēc lūguma saņemšanas.
48. Saskaņā ar Regulas Nr. 258/97 1. panta 3. punktu ar 13. pantā paredzēto procedūru var noteikt, vai pārtikas produkta vai sastāvdaļas veids ietilpst regulas piemērošanas jomā, kas noteikta Regulas Nr. 258/97 1. panta 2. punktā. Taču šo procedūru nevar uzsākt privātpersona.
49. Tiesiskais stāvoklis, kas izriet no šī procesa, ir sarežģīts attiecībā uz iekšējo tirgu, jo atļauja tiek piešķirta atsevišķi katram jaunam pārtikas produktam vai jaunai pārtikas produkta sastāvdaļai un katram iesniedzējam. Man šķiet, ka Komisija ir pamanījusi šīs problēmas un tās iepriekš minētais priekšlikums varētu padarīt šo sistēmu skaidrāku. Attiecībā uz pašreizējo režīmu Komisija it īpaši ir piedāvājusi, lai ikviena atļauja būtu noteikta ar regulu un atļauja būtu personiska tikai izņēmuma gadījumos. Turklāt šī sistēma līdzinātos vienotai atļaujas izsniegšanas procedūrai, kura jau i r piemērojama attiecībā uz dažām citām vielām.
50. No iepriekš minētā es secinu, ka Komisijas Lēmums 2000/196 nav šķērslis tam, ka dalībvalsts iestāde administratīva vai tiesu procesa ietvaros, lai noteiktu, vai šāda veida produkts ietilpst vai neietilpst Regulas Nr. 258/97 piemērošanas jomā, pārbauda, vai pārtikas produkts vai pārtikas produkta sastāvdaļa pirms 1997. gada 15. maija ir laista tirgū ievērojamā apmērā.
V – Secinājumi
51. Ņemot vērā iepriekš minēto, es piedāvāju Tiesai uz Bayerischer Verwaltungsgerichtshof uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
Tāds Komisijas lēmums kā 2000. gada 22. februāra lēmums, ar kuru ir atteikta atļauja laist tirgū “ Stevia rebaudiana Bertoni : kaltēti augi un lapas” kā jaunu pārtikas produktu vai jaunu pārtikas produkta sastāvdaļu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 27. janvāra Regulu (EK) Nr. 258/97, kas attiecas uz jauniem pārtikas produktiem un jaunām pārtikas produktu sastāvdaļām, kurš tajā norādītajam adresātam ir kopumā saistošs, nav šķērslis tam, ka dalībvalsts iestāde administratīvajā procesā vai pēc tam tiesvedībā, lai noteiktu, vai pārtikas produkts vai pārtikas produkta sastāvdaļa ietilpst vai neietilpst minētās regulas piemērošanas jomā, pārbauda, vai pārtikas produktu vai pārtikas produkta sastāvdaļu, par kuru ir minētais individuāla rakstura lēmums, pirms šīs regulas spēkā stāšanās ir ievērojamā apjomā laidusi tirgū cita persona.
(1) .
(2)  –	OV L 43, 1. lpp.
(3)  –	OV L 61, 14. lpp.
(4)  –	Ciktāl pamata tiesvedība ir par valsts lēmumu, kurš ir pieņemts 2003. gada 8. aprīlī, atsauces uz EK līguma noteikumiem ir atbilstoši numerācijai, kas piemērojama pirms Līguma par Eiropas Savienības darbību stāšanās spēkā.
(5)  –	GVBl ., 738. lpp., redakcijā, kura piemērojama līdz 2002. gada 31. decembrim (skat. 2002. gada 24. decembra likuma 2. pantu ( GVBl ., 981. lpp.)).
(6)  –	Redakcijā, kāda publicēta 2000. gada 14. februārī (2000. gada BGBl . I, 123. lpp.) un pēdējo reizi grozīta ar 2002. gada 6. augusta likumu (2002. gada BGBl. I, 3082. un 3099. lpp.).
(7)  –	Šajā zinā skat. 2003. gada 9. septembra spriedumu lietā C‑236/01 Monsanto Agricoltura Italia  u.c. ( Recueil, I‑8105. lpp., 74. punkts).
(8)  –	2009. gada 15. janvāra spriedums lietā C‑383/07 M‑K Europa
(Krājums, I‑115. lpp., 23. punkts).
(9)  –	Skat. Gerstberger, I., “The Proposal for a revised Novel Food Regulation – An Improvement for the Worse?”, no: European Food and Feed Law Review, 2008, Nr. 4, 215. lpp.
(10)  –	Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, kas attiecas uz jauniem pārtikas produktiem un groza Regulu (EK) Nr. [1331/2008] (COM(2007) 872, galīgā redakcija).
(11)  –	Skat. 2005. gada 9. jūnija spriedumu apvienotajās lietās C‑211/03, C‑299/03 un no C‑316/03 līdz C‑318/03 HLH Warenvertrieb
un Orthica
(Krājums, I‑5141. lpp., 88. punkts).
(12)  –	Regulas Nr. 258/97 1. panta 3. punktā ir paredzēts mehānisms, kas ļauj noskaidrot individuālo piemērošanas jomu. Taču saskaņā ar Tiesas judikatūru privātpersona nevar ierosināt šo procedūru (šajā ziņā skat. spriedumu lietā M‑K Europa, minēts iepriekš, 43. punkts).
(13)  –	Šķiet, ir bijuši tikai trīs gadījumi, kad procedūra Kopienas līmenī ir beigusies ar Komisijas lēmumu, aizliedzot produktu laist tirgū kā jaunu pārtikas produktu vai jaunu pārtikas produkta sastāvdaļu, tostarp stevia
gadījums, par kuru tika pieņemts Lēmums 2000/196. Attiecībā uz abiem pārējiem gadījumiem skat. Komisijas 2000. gada 19. decembra Lēmumu 2001/17/EK attiecībā uz atteikumu atļaut laist tirgū “nangajas riekstus” ( Canarium indicum L. ) kā jaunu pārtikas produktu vai jaunu pārtikas produkta sastāvdaļu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 258/97 (OV 2001, L 4, 35. lpp.) un Komisijas 2005. gada 25. jūlija Lēmumu 2005/580/EK attiecībā uz atteikumu atļaut laist tirgū betaīnu kā jaunu pārtikas produktu vai jaunu pārtikas produkta sastāvdaļu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 258/97 (OV L 199, 89. lpp.).