62014CJ0274_RES
Predmet C-274/14
Postupak koji je pokrenuo Banco de Santander SA
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Económico-Administrativo Central)
Presuda Suda (veliko vijeće) od 21. siječnja 2020.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 267. UFEU-a – Pojam ‚nacionalni sud' – Kriteriji – Neovisnost predmetnog nacionalnog tijela – Nesmjenjivost članova – Nedopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku”
Prethodna pitanja – Pokretanje postupka pred Sudom – Nacionalni sud u smislu članka 267. UFEU-a – Pojam – Tribunal Económico-Administrativo Central (Španjolska) – Isključenost
(čl. 267. UFEU-a)
(t. 51.-77.)
Prethodna pitanja – Pokretanje postupka pred Sudom – Nacionalni sud u smislu članka 267. UFEU-a – Pojam – Kriterij neovisnosti – Status članova predmetnog nacionalnog tijela – Zahtjev nesmjenjivosti – Doseg
(čl. 267. UFEU-a)
(t. 58.-60., 64.-71.)
Prethodna pitanja – Pokretanje postupka pred Sudom – Nacionalni sud u smislu članka 267. UFEU-a – Pojam – Kriterij neovisnosti – Nepristranost – Pojam
(čl. 267. UFEU-a)
(t. 61.-63., 72.-77.)
Pravo Unije – Nadređenost – Protivno nacionalno pravo – Potpore koje dodjeljuju države – Nacionalno tijelo osnovano na temelju zakona kako bi odlučivalo o prigovorima u području poreza – Obveza izuzimanja od primjene nacionalnog propisa koji se protivi odredbama prava Unije s izravnim učinkom
(čl. 108. st. 3. UFEU-a)
(t. 78.)
Države članice – Obveze – Uspostava pravnih lijekova potrebnih za osiguranje djelotvorne sudske zaštite – Potreba osiguranja učinkovitosti mehanizma zahtjeva za prethodnu odluku i ujednačenog tumačenja prava Unije – Nacionalni propis kojim se tijelu koje ne ispunjava zahtjeve neovisnosti i nepristranosti dodjeljuje isključiva nadležnost za odlučivanje – Pretpostavke za dopuštenost – Postojanje sudskih pravnih sredstava protiv odluka takvog tijela
(čl. 267. UFEU-a)
(t. 79.)
Kratki prikaz
U presudi Banco de Santander (C-274/14), objavljenoj 21. siječnja 2020. Sud je, zasjedajući u velikom vijeću, proglasio nedopuštenim zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Económico-Administrativo Central (Središnji porezni sud, Španjolska; u daljnjem tekstu: tijelo koje je uputilo zahtjev) zbog toga što to tijelo ne ispunjava uvjet neovisnosti koji se zahtijeva kako bi ga se moglo okvalificirati kao „sud” u smislu članka 267. UFEU-a.
Zahtjev za prethodnu odluku koji je Sudu uputilo to tijelo odnosio se u biti na tumačenje i valjanost odluka koje je Komisijinih uzastopnih odluka (
1
) u području državnih potpora u pogledu španjolskog sustava porezne amortizacije financijskog goodwilla pri stjecanju udjela u inozemnim trgovačkim društvima. Sudu je taj zahtjev upućen u okviru spora između Banco de Santander SA i Inspección Financiera (Financijska inspekcija, Španjolska) povodom odbitka financijskog goodwilla proizašlog iz toga što je ta banka stekla sve udjele u holding društvu njemačkog prava. Prema relevantnom nacionalnom propisu, na tijelu koje je uputilo zahtjev je da odlučuje o prigovorima protiv odluka određenih središnjih poreznih tijela, među kojima se nalazi i ono iz predmetnog slučaja, kao i, u svojstvu žalbenog tijela, o određenim odlukama koje donose drugi Tribunales Económico-Administrativos (porezni sudovi), čija je teritorijalna nadležnost ograničena. Posebno vijeće tijela koje je uputilo zahtjev odlučuje o izvanrednim žalbama za ujednačavanje presedana koje može uložiti samo glavni upravitelj za poreze ministarstva gospodarstva i financija, u slučaju potrebe.
Sud je smatrao da je najprije potrebno razmotriti, s obzirom na njegovu noviju sudsku praksu (
2
), je li tijelo koje je uputilo zahtjev obuhvaćeno pojmom „sud” u smislu članka 267. UFEU-a.
Sud je na početku podsjetio da ta kvalifikacija osobito podrazumijeva da tijelo koje je podnijelo zahtjev ispunjava kriterij neovisnosti. Naime, neovisnost nacionalnih sudova koji su dužni primjenjivati pravo Unije osobito je bitna za dobro funkcioniranje sustava pravosudne suradnje utjelovljenog u mehanizmu zahtjeva za prethodnu odluku propisanom člankom 267. UFEU-a, a taj mehanizam može pokrenuti samo tijelo čija je zadaća primjena prava Unije te koje ispunjava, među ostalim, taj kriterij neovisnosti.
Kad je riječ, kao prvo, o vanjskom aspektu pojma „neovisnost”, Sud je istaknuo da se njime zahtijeva da predmetno tijelo svoje funkcije izvršava posve samostalno a da se pritom ni u kojem pogledu ne nalazi u hijerarhijskom ili podređenom odnosu i da ne prima naloge ili upute, što osobito znači utvrđivanje slučajeva opoziva članova tog tijela na temelju izričitih zakonskih odredaba u kojima su sadržana jamstva koja ispunjavaju zahtjeve načela nesmjenjivosti svojstvenog neovisnosti sudaca. Međutim, Sud je utvrdio da članovi tijela koje je uputilo zahtjev mogu biti opozvani na temelju Kraljevskog dekreta koji na prijedlog ministra gospodarstva i financija donosi Vijeće ministara, pri čemu taj sustav opoziva nije utvrđen posebnim propisom tako da ti članovi uživaju samo ona jamstva koja su predviđena općim pravilima upravnog prava.
Kad je riječ, kao drugo, o unutarnjem aspektu pojma „neovisnost”, Sud je podsjetio da se on dovodi u vezu s pojmom „nepristranost” kojim se zahtijeva poštovanje objektivnosti i nepostojanje svakog interesa u rješavanju spora osim isključivo primjene pravnih pravila. Tako tumačen, pojam „neovisnost” implicira prije svega da je predmetno tijelo, u odnosu na ono koje je donijelo odluku koja je predmet postupka, treća strana. Međutim, obilježja izvanredne žalbe koja se može podnijeti posebnom vijeću tijela koje je uputilo zahtjev protiv odluka tog tijela protive se zaključku da je potonje tijelo „treća strana” u odnosu na suprotstavljene interese. Sud je osobito naveo da isključivo glavni ravnatelj za poreze ministarstva gospodarstva i financija može podnijeti takvu izvanrednu žalbu, a on će biti i član vijeća koje ispituje tu žalbu, upravo kao i glavni ravnatelj ili ravnatelj službe porezne uprave kojoj pripada i tijelo koje je donijelo akt naveden u odluci protiv koje je podnesena ta izvanredna žalba.
Sud je dodao da činjenica da tijelo koje je uputilo zahtjev nije „sud” u smislu članka 267. UFEU-a ta tijela ne oslobađa obveze osiguranja primjene prava Unije prilikom donošenja njihovih odluka tako da izuzmu od primjene, u slučaju potrebe, nacionalne odredbe koje se protive odredbama prava Unije s izravnim učinkom. Nadalje, postojanje pravnih sredstava protiv odluka tijela koje je uputilo zahtjev jamči učinkovitost mehanizma zahtjeva za prethodnu odluku jer nacionalni sudovi mogu ili, u nekim slučajevima, moraju Sudu podnijeti zahtjev za prethodnu odluku kad je odluka o tumačenju ili valjanosti prava Unije nužna za donošenje njihove presude.
(
1
)	Odluka Komisije 2011/5/EZ od 28. listopada 2009. o poreznoj amortizaciji financijskog goodwilla pri stjecanju udjela u inozemnim trgovačkim društvima C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), koju provodi Španjolska (SL 2011., L 7, str. 48.); Odluka Komisije 2011/282/EU od 12. siječnja 2011. o poreznoj amortizaciji financijskog goodwilla pri stjecanju inozemnih udjela C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) koju provodi Španjolska (SL 2011., L 135, str. 1.), i Odluka Komisije (EU) 2015/314 od 15. listopada 2014., o državnoj potpori SA.35550 (13/C) (ex 13/NN) (ex 12/CP) koju je provela Španjolska – Program porezne amortizacije financijskog goodwilla pri stjecanju vlasničkih udjela u inozemnim trgovačkim društvima (SL 2015., L 56, str. 38.).
(
2
)	Sud je u svojoj ocjeni osobito uputio na presude od 16. veljače 2017., Margarit Panicello (C-503/15, EU:C:2017:126), od 27. veljače 2018., Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C-64/16, EU:C:2018:117), i od 24. lipnja 2019., Komisija/Poljska (Neovisnost Vrhovnog suda) (C-619/18, EU:C:2019:531).