Predmet C-174/21
Europska komisija
protiv
Republike Bugarske
Presuda Suda (treće vijeće) od 16. ožujka 2023.
„Povreda obveze države članice – Direktiva 2008/50/EZ – Kvaliteta zraka – Presuda Suda kojom se utvrđuje povreda obveze – Članak 260. stavak 2. UFEU-a – Obveza poduzimanja mjera za postupanje u skladu s takvom presudom – Povreda te obveze koju ističe Europska komisija – Nedovoljna jasnoća pisma opomene kad je riječ o tomu je li presuda na referentni datum još uvijek neizvršena – Načelo pravne sigurnosti – Nedopuštenost”
Tužba zbog povrede obveze – Presuda Suda kojom se utvrđuje povreda obveze – Obveza poduzimanja mjera potrebnih za postupanje u skladu s takvom presudom – Povreda te obveze koju ističe Europska komisija – Slanje pisma opomene u kojem se utvrđuje referentni datum za ocjenu postojanja navodne povrede – Nedovoljna jasnoća u pismu opomene kad je riječ o tomu je li presuda Suda na utvrđeni referentni datum još uvijek neizvršena – Načelo pravne sigurnosti – Nedopuštenost
(čl. 260. st. 1. i 2. UFEU-a)
(t. 23.-32.)
Kratak prikaz
Prva Komisijina tužba zbog dvostruke povrede obveze u području onečišćenja zraka nije dopuštena
Komisija u pismu opomene koje je potkraj 2018. uputila Bugarskoj nije dovoljno jasno navela i utvrdila da presuda Suda iz 2017., u kojoj je utvrđena prva povreda, u međuvremenu ni dalje nije bila izvršena
Direktivom o kvaliteti zraka(1) obvezuju se države članice da poštuju granične vrijednosti koncentracija određenih onečišćivača okolnog zraka i zahtijeva se da, u slučaju prekoračenja, države članice donesu planove za kvalitetu zraka kako bi razdoblje prekoračenja bilo što kraće.
U presudi Komisija/Bugarska(2), objavljenoj 5. travnja 2017., Sud je utvrdio da je Bugarska povrijedila te obveze(3).
Nakon objave presude Komisija/Bugarska, Komisija je 9. studenoga 2018. Bugarskoj uputila pismo opomene na temelju postupka iz članka 260. stavaka 1. i 2. UFEU-a(4). U tom je pismu Komisija ustvrdila da Bugarska još uvijek nije poduzela potrebne mjere za okončanje povreda koje je Sud utvrdio u svojoj presudi iz 2017. Zatim je pozvala tu državu članicu da podnese svoja očitovanja u roku određenom u tom pismu (u daljnjem tekstu: referentni datum), odnosno do 9. veljače 2019., i da je obavijesti o napretku koji je u međuvremenu eventualno postignut.
Budući da nije bila zadovoljna odgovorima Bugarske, Komisija je podnijela Sudu tužbu zbog povrede na temelju članka 260. stavka 2. UFEU-a (u daljnjem tekstu: tužba zbog dvostruke povrede) kako bi se utvrdilo da ta država članica nije postupila u skladu s tom presudom i kako bi joj se naložilo da plati paušalni iznos i dnevnu novčanu kaznu do potpunog postupanja u skladu s presudom Suda.
Ocjena Suda
U svojoj današnjoj presudi, Sud smatra da slanje pisma opomene u okviru predsudskog postupka na temelju članka 260. stavka 2. UFEU-a pretpostavlja da Komisija može valjano istaknuti povredu obveze poduzimanja mjera za postupanje u skladu s presudom Suda jer bi u protivnom došlo do povrede zahtjevâ pravne sigurnosti. S obzirom na to da je cilj tužbe zbog dvostruke povrede obveze potaknuti državu članicu koja je povrijedila obvezu da izvrši presudu zbog povrede obveze, Sud ističe da Komisija ne samo da je tijekom cijelog predsudskog postupka i prije slanja pisma opomene dužna provjeriti je li predmetna presuda u međuvremenu izvršena nego i u tom pismu opomene navesti te na prvi pogled jasno utvrditi da presuda na referentni datum još uvijek neće biti izvršena. Naime, državi članici ne može se valjano prigovoriti da je povrijedila obvezu poduzimanja mjera potrebnih za postupanje u skladu s presudom Suda ako iz pisma opomene nije jasno vidljivo da na referentni datum obveza postupanja u skladu s tom presudom i dalje postoji od njezine objave.
U ovom slučaju Sud ističe da Komisija u pismu opomene od 9. studenoga 2018. nije dovoljno jasno ni navela niti je na prvi pogled utvrdila da presuda od 5. travnja 2017., Komisija/Bugarska, na referentni datum, odnosno 9. veljače 2019., još uvijek nije bila izvršena.
Naime, u tom pismu Komisija navodi da su povrede koje su u toj presudi utvrđene sve do 2014., za zone i aglomeracije na koje se odnosi navedeno pismo, trajale tijekom 2015. i 2016. godine. Međutim, ne pruža detaljna objašnjenja ni činjeničnu analizu u kojoj se navodi da se situacija koja je tijekom te dvije godine utvrđena nastavila bez jasnog poboljšanja u razdoblju između objave presude 5. travnja 2017. i referentnog datuma, 9. veljače 2019., zbog čega je bilo nužno poduzeti mjere za izvršenje navedene presude.
Međutim, Sud smatra da ni činjenica da su te povrede trajale od kraja razdoblja na koje se odnosi presuda Suda, odnosno od 2014., do razdoblja koje je tomu slijedilo, ali prethodilo datumu objave presude, odnosno do 2015. i 2016. godine, ni sustavna i trajna priroda navedenih povreda koju je Sud istaknuo u toj presudi ne podrazumijevaju automatski da, kako na dan objave navedene presude tako i na referentni datum, ta presuda još uvijek nije bila izvršena te da se stoga moglo prigovoriti Republici Bugarskoj da nije poduzela sve mjere za njezino izvršenje.
Stoga, time što u pismu opomene nije dovoljno jasno navela i na prvi pogled utvrdila nužan preduvjet da presuda od 5. travnja 2017., Komisija/Bugarska – kad je riječ o zonama i aglomeracijama na koje se to pismo odnosi – na referentni datum i dalje nije bila izvršena, Komisija nije valjano tvrdila da je Republika Bugarska povrijedila obvezu poduzimanja mjera za postupanje u skladu s tom presudom. Sud iz toga zaključuje da je Komisijina tužba zbog dvostruke povrede obveze nedopuštena.
1      Direktiva 2008/50/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2008. o kvaliteti zraka i čišćem zraku za Europu (SL 2008., L 152, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 29., str. 169.)
2      Presuda od 5. travnja 2017., Komisija/Bugarska (C‑488/15, EU:C:2017:267)
3      Konkretnije, obveze koje proizlaze iz članka 13. stavka 1., članka 23. stavka 1. drugog podstavka te Priloga XI. Direktivi 2008/50.
4      Na temelju članka 260. stavaka 1. i 2. UFEU-a, država članica u odnosu na koju je Sud ustanovio da nije ispunila obvezu temeljem Ugovorâ dužna je poduzeti potrebne mjere kako bi postupila sukladno presudi Suda, pri čemu Komisija može predmet uputiti Sudu ako smatra, nakon što državi članici o kojoj je riječ pruži priliku za očitovanje, da takve mjere nisu poduzete.