62022CJ0633_RES
Zadeva C‑633/22
Real Madrid Club de FútbolinAE
proti
EE in Société Éditrice du Monde SA
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Francija))
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 4. oktobra 2024
„Predhodno odločanje – Območje svobode, varnosti in pravice – Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba (ES) št. 44/2001 – Člena 34 in 45 – Priznavanje in izvrševanje sodnih odločb – Preklic razglasitve izvršljivosti sodnih odločb – Razlogi za zavrnitev – Javni red zaprošene države članice – Naložitev plačila odškodnine časopisu in enemu od njegovih novinarjev zaradi posega v ugled športnega kluba – Odškodnina – Člen 11 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Svoboda tiska“
Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba št. 44/2001 – Priznavanje in izvrševanje sodnih odločb – Razlogi za zavrnitev – Kršitev javnega reda zaprošene države – Obseg – Naložitev plačila odškodnine časopisu in enemu od njegovih novinarjev zaradi posega v ugled športnega kluba – Svoboda izražanja – Svoboda tiska – Očitna kršitev – Vključitev
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člena 11 in 51(1); Uredba Sveta št. 44/2001, členi 34, točka 1, in od 43 do 45)
(Glej točke od 41 do 44, 49, 50, od 53 do 61, 66, 67, 70, 73 in 74 ter izrek.)
Povzetek
Sodišče, ki mu je Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Francija) predložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, se je v sestavi velikega senata izreklo o uporabi določbe o javnem redu za zavrnitev izvršitve sodne odločbe, ki jo je izdalo sodišče države članice in ki je v nasprotju s svobodo tiska.
Časopis Le Monde je decembra 2006 objavil članek, ki ga je napisal novinar EE, zaposlen pri tem časopisu, in v katerem je trdil, da sta nogometna kluba Real Madrid Club de Fútbol (v nadaljevanju: Real Madrid) in Fútbol Club Barcelona uporabljala storitve pobudnika dopinške mreže v kolesarstvu. To objavo so povzeli številni mediji, med drugim španski. Časopis Le Monde je istega meseca brez vsakršnega komentarja objavil dopis z demantijem, ki ga je prejel od kluba Real Madrid.
Real Madrid in AE, član njegove zdravniške ekipe, sta maja 2007 pri španskem sodišču prve stopnje zoper družbo Société éditrice du Monde SA in EE vložila tožbo za ugotovitev odgovornosti, ki je temeljila na posegu v njuno čast. To sodišče je, prvič, zadnjenavedenima naložilo, da iz naslova odškodnine za utrpelo nepremoženjsko škodo klubu Real Madrid plačata znesek v višini 300.000 EUR in AE znesek v višini 30.000 EUR, in drugič, odredilo objavo te sodbe v časopisu Le Monde in v španskem časopisu. Ta sodba je bila potrjena na drugi stopnji, pritožbo zoper njo pa je zavrnilo Tribunal Supremo (vrhovno sodišče, Španija).
Špansko sodišče prve stopnje je leta 2014 z dvema sklepoma odredilo izvršitev te sodbe vrhovnega sodišča ter plačilo – poleg navedenih zneskov glavnice – zneska v višini 90.000 EUR v korist kluba Real Madrid in zneska v višini 3000 EUR v korist AE iz naslova obresti in stroškov.
Tribunal de grande instance de Paris (okrožno sodišče v Parizu, Francija) je to sodbo in ta sklepa razglasilo za izvršljive v Franciji. Vendar je cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu, Francija) ti razglasitvi izvršljivosti razveljavilo z obrazložitvijo, da bi izvršitev obsodb pomenila nesprejemljivo kršitev francoskega mednarodnega javnega reda, ker bi posegla v svobodo izražanja.
Cour de cassation (kasacijsko sodišče), pri katerem sta Real Madrid in AE vložila pritožbo, se sprašuje o pogojih, pod katerimi je treba na podlagi Uredbe Bruselj I (
1
) zavrniti izvršitev sodbe, s katero je tako kot v obravnavani zadevi družbi izdajateljici časopisa in enemu od njenih novinarjev naloženo plačilo odškodnine za nepremoženjsko škodo, ker pomeni očitno kršitev svobode tiska, določene v členu 11 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
Presoja Sodišča
Sodišče je najprej opozorilo na izjemnost uporabe določbe o javnem redu iz člena 34, točka 1, Uredbe Bruselj I, ki je upravičena le takrat, ko bi bil s priznanjem ali izvršitvijo tuje sodne odločbe nesprejemljivo kršen pravni red zaprošene države članice, ker bi ta odločba posegala v eno od temeljnih načel, notranje pravo te države članice ali pravo Unije. V zvezi s tem mora nacionalno sodišče enako učinkovito zagotoviti varstvo pravic, ki so določene v nacionalnem pravnem redu, in pravic, ki jih daje pravni red Unije.
To velja zlasti za temeljne pravice, določene z Listino, ki jih mora nacionalno sodišče spoštovati, ko uporablja Uredbo Bruselj I in torej izvaja pravo Unije. (
2
) Vendar se lahko glede na temeljni pomen načela medsebojnega zaupanja pri tem izvajanju od držav članic zahteva, da domnevajo, da druge države članice spoštujejo temeljne pravice, razen v izjemnih primerih. Zato se lahko izvršitev sodne odločbe zavrne le, če bi izvršitev te sodne odločbe v zaprošeni državi članici povzročila očitno kršitev temeljne pravice, kot je določena v Listini, oziroma, odvisno od primera, prekliče razglasitev njene izvršljivosti.
Sodišče je zlasti v zvezi s svobodo izražanja pojasnilo, da je ta eden od bistvenih temeljev demokratične in pluralistične družbe, ki je ena od vrednot, na katerih v skladu s členom 2 PEU temelji Unija. Posegi v svobodo izražanja, kot so posegi v zvezi z novinarji ter časopisnimi založbami in hišami, morajo torej biti omejeni na to, kar je nujno potrebno.
Prav tako iz ustaljene sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice izhaja, da EKČP (
3
) ne pušča veliko prostora za omejitve svobode izražanja, med drugim na področju vprašanj v splošnem interesu, (
4
) kamor spadajo tudi vprašanja v zvezi s profesionalnim športom. V tem okviru je treba pri ugotavljanju, ali je zadevni poseg sorazmeren z zastavljenim legitimnim ciljem, velik pomen pripisati interesu demokratične družbe za zagotavljanje in ohranjanje svobode tiska. Tako mora pri vsaki sodni odločbi, s katero se prisodi odškodnina za škodo, povzročeno ugledu, obstajati razumno razmerje sorazmernosti med prisojenim zneskom in zadevno škodo.
V zvezi s tem je treba razlikovati med obsodbo v korist pravne osebe in obsodbo v korist fizične osebe, saj ima lahko okrnitev ugleda fizične osebe posledice za dostojanstvo zadnjenavedene, medtem ko ugled pravne osebe nima te moralne razsežnosti. Kar zadeva sorazmernost sankcije, vsaka neupravičena omejitev svobode izražanja vključuje tveganje, da bo medijsko poročanje o podobnih vprašanjih v prihodnosti ovirano ali ohromljeno. Natančneje, v skladu s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice je potrebna največja previdnost, kadar lahko sprejeti ukrepi ali sankcije tisk odvrnejo od sodelovanja pri razpravi o vprašanjih, ki so v legitimnem splošnem interesu, in imajo torej odvračilni učinek na uresničevanje svobode tiska v zvezi s takimi vprašanji.
Sodišče je na podlagi teh preudarkov ugotovilo, da je treba izvršitev sodbe, s katero je bilo časopisu in enemu od njegovih novinarjev naloženo plačilo odškodnine za nepremoženjsko škodo, ki sta jo utrpela športni klub in eden od članov njegove zdravniške ekipe zaradi posega v njun ugled, zavrniti, če bi povzročila očitno kršitev člena 11 Listine. Taka očitna kršitev namreč spada v okvir javnega reda zaprošene države članice in zato pomeni razlog za zavrnitev izvršitve iz člena 34, točka 1, Uredbe Bruselj I v povezavi s členom 45 te uredbe. (
5
)
Predložitveno sodišče mora ob upoštevanju vseh okoliščin zadeve, med katerimi niso le sredstva obsojenih oseb, temveč tudi resnost njune kršitve in obseg škode, kot sta bila ugotovljena v sodnih odločbah iz postopka v glavni stvari, presoditi, ali bi izvršitev teh sodnih odločb povzročila tako očitno kršitev. Za to mora preveriti, ali je odškodnina, prisojena v navedenih sodnih odločbah, očitno nesorazmerna glede na zadevno okrnitev ugleda in bi zato lahko v zaprošeni državi članici imela odvračilni učinek na medijsko poročanje o podobnih vprašanjih v prihodnosti ali, splošneje, na uresničevanje svobode tiska, kot je določena v členu 11 Listine.
V okviru tega preverjanja lahko upošteva zneske, ki so bili v zaprošeni državi članici prisojeni za primerljivo škodo. Vendar morebitna razlika med temi zneski in zneskom odškodnine, prisojene v sodnih odločbah iz postopka v glavni stvari, sama po sebi ne zadostuje za ugotovitev, da je ta odškodnina očitno nesorazmerna glede na zadevno okrnitev ugleda. Poleg tega navedeno preverjanje ne more vključevati nadzora vsebinskih presoj, ki so jih opravila sodišča države članice izvora, saj je to izrecno prepovedano s členom 36 in členom 45(2) Uredbe Bruselj I. Nazadnje, če bi to sodišče ugotovilo obstoj očitne kršitve svobode tiska, bi moralo zavrnitev izvršitve navedenih sodnih odločb omejiti na očitno nesorazmeren del prisojene odškodnine v zaprošeni državi članici.
(
1
)	Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42, v nadaljevanju: Uredba Bruselj I).
(
2
)	V smislu člena 51(1) Listine.
(
3
)	Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisana 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP).
(
4
)	Glej člen 10(2) EKČP.
(
5
)	V zvezi s pravnim sredstvom, kot je to v obravnavani zadevi, katerega predmet je sodna odločba o pravnem sredstvu zoper razglasitev izvršljivosti, člen 45 Uredbe Bruselj I napotuje na razloge za zavrnitev priznanja, ki so med drugim navedeni v členu 34 te uredbe.