62024CJ0554
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
z dne 22. januarja 2026 (
*1
)
„Pritožba – Členi 259, 260 in 279 PDEU – Izvršitev sklepa podpredsednice Sodišča o začasnih odredbah s strani države članice – Naložitev plačila dnevne denarne kazni do izvršitve sklepa – Nesprejetje ukrepov, potrebnih za izvršitev sklepa, in neplačilo denarne kazni – Izbris zadeve v glavni stvari – Izterjava terjatev, ki izhajajo iz neplačila denarne kazni, s pobotom – Ničnostna tožba“
V zadevi C‑554/24 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 14. avgusta 2024,
Republika Poljska, ki jo zastopa B. Majczyna, agent,
pritožnica,
druga stranka v postopku je
Evropska komisija, ki jo zastopajo J. Estrada de Solà, K. Herrmann in O. Verheecke, agenti,
tožena stranka v postopku na prvi stopnji,
SODIŠČE (prvi senat),
v sestavi F. Biltgen (poročevalec), predsednik senata, I. Ziemele, sodnica, A. Kumin, S. Gervasoni in M. Bošnjak, sodniki,
generalna pravobranilka: J. Kokott,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 10. julija 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1
Republika Poljska s pritožbo predlaga, na eni strani, razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 29. maja 2024, Poljska/Komisija (T‑200/22 in T‑314/22, EU:T:2024:329; v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je Splošno sodišče zavrnilo njeni tožbi zoper odločbe Evropske komisije z dne 7. in 8. februarja 2022, 16. in 31. marca 2022 ter 16. maja 2022 (v nadaljevanju skupaj: sporne odločbe), s katerimi je Komisija s pobotom izterjala zneske, ki jih je Republika Poljska dolgovala iz naslova dnevne denarne kazni, ki jo je podpredsednica Sodišča naložila v sklepu z dne 20. septembra 2021, Češka republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:752; v nadaljevanju: sklep z dne 20. septembra 2021), in, na drugi strani, razglasitev ničnosti spornih odločb.
Pravni okvir
Pogodba DEU
2
Člen 259 PDEU določa:
„Država članica, ki meni, da druga država članica ni izpolnila neke obveznosti iz Pogodb, lahko zadevo predloži Sodišču Evropske unije.
Preden država članica vloži tožbo proti drugi državi članici zaradi domnevne kršitve obveznosti iz Pogodb, mora zadevo predložiti Komisiji.
Komisija poda obrazloženo mnenje, potem ko je bila obema državama dana možnost, da se v kontradiktornem postopku ustno in pisno izrečeta.
Če Komisija v treh mesecih po datumu vložitve zadeve ne da svojega mnenja, to ni ovira, da zadeva ne bi bila predložena Sodišču.“
3
Člen 260 PDEU določa:
„1.   Če Sodišče Evropske unije ugotovi, da katera od držav članic ni izpolnila neke obveznosti iz Pogodb, mora ta država sprejeti ukrepe, potrebne za izvršitev sodbe Sodišča.
2.   Če Komisija meni, da zadevna država članica ni sprejela potrebnih ukrepov za izvršitev sodbe Sodišča, lahko pred Sodiščem vloži tožbo, potem ko je tej državi omogočila, da predloži svoje pripombe. Pri tem določi višino pavšalnega zneska ali denarne kazni, ki naj jo plača zadevna država članica in ki je po njenem mnenju primerna glede na okoliščine zadeve.
Če Sodišče ugotovi, da zadevna država članica ni izvršila njegove sodbe, ji lahko naloži plačilo pavšalnega zneska ali denarne kazni.
Ta postopek ne posega v člen 259.
[…]“
4
Člen 279 PDEU določa:
„Sodišče Evropske unije lahko v vseh pri njem vloženih zadevah sprejme potrebne začasne odredbe.“
Statut Sodišča Evropske unije
5
Člen 36 Statuta Sodišča Evropske unije določa:
„Sodbe so obrazložene. […]“
6
Člen 39, četrti odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije določa:
„Odredba predsednika ali sodnika, ki ga nadomešča, je začasna in v nobenem primeru ne vpliva na odločitev Sodišča o vsebini zadeve.“
Poslovnik Sodišča
7
Člen 147 Poslovnika Sodišča, naslovljen „Sporazumna rešitev spora“, v odstavku 1 določa:
„Če se stranke pred odločitvijo Sodišča sporazumejo o rešitvi spora in Sodišče obvestijo, da se odpovedujejo vsem svojim zahtevkom, predsednik odredi izbris zadeve iz vpisnika in odloči o stroških v skladu s členom 141, po potrebi ob upoštevanju predlogov strank v zvezi s stroški.“
8
Člen 160 tega poslovnika, naslovljen „Predlog za odlog izvršitve ali izdajo drugih začasnih odredb“, določa:
„1.   Predlog za odlog izvršitve akta institucije v skladu s členom 278 PDEU in členom 157 PESAE je dopusten le, če predlagatelj ta akt s tožbo izpodbija pred Sodiščem.
2.   Predlog za izdajo drugih začasnih odredb iz člena 279 PDEU je dopusten le, če ga vloži stranka v zadevi, ki se obravnava pred Sodiščem, in če se nanaša na to zadevo.
3.   V predlogih iz prejšnjih odstavkov se navedejo predmet spora, okoliščine, iz katerih izhaja nujnost, ter dejanski in pravni razlogi, ki na prvi pogled izkazujejo utemeljenost predlagane začasne odredbe.
[…]“
9
Člen 162 navedenega poslovnika določa:
„1.   O predlogu se odloči z obrazloženim sklepom, zoper katerega ni pravnega sredstva. Ta sklep se nemudoma vroči strankam.
2.   Izvršitev sklepa je lahko pogojena s predlagateljevo položitvijo varščine, katere znesek in vrsta se določita glede na okoliščine.
3.   V sklepu se lahko določi dan, ko začasna odredba preneha veljati. Sicer preneha veljati z dnem razglasitve končne sodbe.
4.   Sklep ima samo začasni učinek in ne prejudicira odločbe Sodišča o glavni stvari.“
10
Člen 163 Poslovnika določa:
„Na predlog stranke se lahko sklep kadar koli spremeni ali razveljavi zaradi spremenjenih okoliščin.“
Dejansko stanje
11
Češka republika je 26. februarja 2021 vložila tožbo na podlagi člena 259 PDEU, s katero je predlagala, naj se ugotovi, da Republika Poljska ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi prava Unije, zaradi razširitve in podaljšanja dejavnosti pridobivanja lignita v odprtem kopu Turów (Poljska), ki je blizu meja Češke republike in Zvezne republike Nemčije (zadeva C‑121/21).
12
Hkrati je Češka republika na podlagi člena 279 PDEU vložila predlog za izdajo začasne odredbe, s katerim je predlagala, naj se Republiki Poljski do izdaje sodbe Sodišča, s katero bo vsebinsko odločeno o zadevi, odredi, naj takoj preneha dejavnosti pridobivanja lignita v rudniku Turów.
13
Podpredsednica Sodišča je s sklepom z dne 21. maja 2021, Češka republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:420; v nadaljevanju: sklep z dne 21. maja 2021), temu predlogu za izdajo začasne odredbe ugodila in Republiki Poljski odredila, naj takoj in do razglasitve končne sodbe v zadevi C‑121/21 preneha dejavnosti rudarjenja v navedenem rudniku.
14
Češka republika je 7. junija 2021, ker je menila, da Republika Poljska ni ravnala v skladu s sklepom z dne 21. maja 2021, vložila nov predlog za izdajo začasne odredbe na podlagi člena 279 PDEU, s katerim je predlagala, naj se tej državi članici naloži, naj v proračun Unije plača dnevno denarno kazen v višini 5 milijonov EUR, dokler ne bo spoštovala tega sklepa.
15
Republika Poljska je 29. junija 2021 vložila predlog na podlagi člena 163 Poslovnika, naj se sklep z dne 21. maja 2021 razveljavi.
16
Podpredsednica Sodišča je s sklepom z dne 20. septembra 2021 na eni strani predlog Republike Poljske, naj se sklep z dne 21. maja 2021 razveljavi, zavrnila in na drugi strani tej državi članici naložila, naj Komisiji plača dnevno denarno kazen v znesku 500.000 EUR od dneva vročitve sklepa z dne 20. septembra 2021 in dokler ta država članica ne bo spoštovala sklepa z dne 21. maja 2021.
17
Komisija je 19. oktobra 2021 od poljskih organov zahtevala, naj predložijo dokaze o prenehanju dejavnosti pridobivanja lignita v rudniku Turów. Ker Republika Poljska takih dokazov ni predložila, je Komisija med 5. novembrom 2021 in 8. marcem 2022 tej državi članici po izteku vsakega obdobja trideset koledarskih dni poslala zahtevke za plačilo zneskov, dolgovanih iz naslova dnevne denarne kazni.
18
Češka republika in Republika Poljska sta 3. februarja 2022 sklenili sporazum o rešitvi spora, ki je bil podlaga za zadevo C‑121/21 (v nadaljevanju: sporazum o rešitvi spora).
19
Obe državi članici sta 4. februarja 2022 Sodišče obvestili, da se po sporazumu o rešitvi spora odpovedujeta vsem zahtevkom v zadevi C‑121/21, poljski organi pa so Komisiji predlagali, naj ustavi postopek za izvršitev denarnih kazni, naloženih s sklepom z dne 20. septembra 2021.
20
S sklepom z dne 4. februarja 2022, Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21, EU:C:2022:82; v nadaljevanju: sklep z dne 4. februarja 2022), je bila zadeva C‑121/21 izbrisana iz vpisnika Sodišča.
21
Republika Poljska je istega dne vložila predlog na podlagi člena 163 Poslovnika, naj se sklep z dne 20. septembra 2021 razveljavi.
22
Poljski organi so 11. februarja 2022 Komisiji ponovno predlagali, naj ustavi postopek za izvršitev denarnih kazni, ki jih je Sodišče naložilo s tem sklepom.
23
Komisija je 22. februarja 2022 odgovorila na dopisa Republike Poljske z dne 4. in 11. februarja 2022 in navedla, da namerava, dokler sklep z dne 20. septembra 2021 ne bo „odpravljen“, nadaljevati izterjavo zneskov, dolgovanih na dan 3. februarja 2022.
24
Podpredsednik Sodišča je s sklepom z dne 19. maja 2022, Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21 R‑RAP, EU:C:2022:408; v nadaljevanju: sklep z dne 19. maja 2022), predlog Republike Poljske za razveljavitev sklepa z dne 20. septembra 2021 zavrgel. Točka 26 tega sklepa se glasi: „[z]ato v obravnavani zadevi od 4. februarja 2022, datuma sklepa predsednika Sodišča, Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21, […] EU:C:2022:82), o izbrisu zadeve C‑121/21 iz vpisnika Sodišča, Republiki Poljski ni več treba takoj prenehati dejavnosti pridobivanja lignita v rudniku Turów. Ravno tako je treba za naložitev tej državi članici, naj Komisiji plača denarno kazen v znesku 500.000 EUR dnevno do prenehanja teh dejavnosti, šteti, da je prenehala veljati s tem datumom.“
25
Komisija se je po tem, ko je Republiko Poljsko uradno pozvala k plačilu zneskov, dolgovanih na dan 3. februarja 2022, skupaj z zamudnimi obrestmi in ji sporočila, da bo navedene zneske v primeru neplačila izterjala s pobotom na podlagi člena 101(1) in člena 102 Uredbe (EU, Euratom) 2018/1046 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. julija 2018 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije, spremembi uredb (EU) št. 1296/2013, (EU) št. 1301/2013, (EU) št.o1303/2013, (EU) št.o1304/2013, (EU) št.o1309/2013, (EU) št.o1316/2013, (EU) št.o223/2014, (EU) št.o283/2014 in Sklepa št.o541/2014/EU ter razveljavitvi Uredbe (EU, Euratom) št.o966/2012 (UL 2018, L 193, str. 1; v nadaljevanju: finančna uredba), odločila, da dolgovane zneske denarne kazni, ki jo je Sodišče naložilo v sklepu z dne 20. septembra 2021, pobota. Z odločbami z dne 7. in 8. februarja 2022 ter 16. in 31. marca 2022 je Komisija pobotala zneske, dolgovane za obdobje od 20. septembra 2021 do 17. januarja 2022, z odločbo z dne 16. maja 2022 pa zneske, dolgovane za obdobje od 18. januarja 2022 do vključno 3. februarja 2022. Glavnica, ki je bila tako izterjana s pobotom, je znašala okoli 68.500.000 EUR.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
26
Republika Poljska je 19. aprila in 25. maja 2022 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbi na podlagi člena 263 PDEU za razglasitev ničnosti, na eni strani, odločb z dne 7. in 8. februarja 2022 ter 16. in 31. marca 2022, in na drugi strani, odločbe z dne 16. maja 2022.
27
Republika Poljska je v utemeljitev ničnostnih tožb navedla enaka dva tožbena razloga, od katerih se je prvi nanašal na kršitev člena 101(1) in člena 102 finančne uredbe v povezavi s členom 98 te uredbe, drugi pa na kršitev člena 296 PDEU ter člena 41(2)(c) in člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.
28
Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi ta tožbena razloga zavrnilo kot neutemeljena in je zato tožbi v celoti zavrnilo.
29
Natančneje, v zvezi s posledicami izbrisa zadeve C‑121/21 za dnevno denarno kazen, naloženo Republiki Poljski, je Splošno sodišče v točki 40 izpodbijane sodbe v bistvu navedlo, najprej, da niso v sklepu z dne 4. februarja 2022 nikjer omenjene niti začasne odredbe, določene s sklepom z dne 21. maja 2021, niti ta denarna kazen, naložena na podlagi člena 279 PDEU, dalje, da je bil predlog Republike Poljske za razveljavitev sklepa z dne 20. septembra 2021 zavržen s sklepom z dne 19. maja 2022, in nazadnje, da iz točke 26 zadnjenavedenega sklepa izrecno izhaja, da je treba šteti, da je naložitev Republiki Poljski, naj Komisiji plača denarno kazen v višini 500.000 EUR dnevno do prenehanja dejavnosti pridobivanja lignita v rudniku Turów, prenehala veljati 4. februarja 2022, tako da je ta denarna kazen prenehala učinkovati od tega datuma naprej.
30
Splošno sodišče je v točki 41 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je navedena denarna kazen dejansko tekla v obdobju med datumom vročitve sklepa z dne 20. septembra 2021 in datumom izbrisa zadeve C‑121/21 iz vpisnika Sodišča, ter v točki 42 te sodbe v bistvu razsodilo, da je izbris te zadeve sicer vplival na tek denarne kazni, vendar ni povzročil prenehanja obveznosti Republike Poljske, da plača znesek, dolgovan iz naslova iste denarne kazni, saj bi se s kakršno koli drugačno ugotovitvijo poseglo v namen dnevne denarne kazni, in sicer zagotoviti učinkovito uporabo prava Unije, ki je neločljivo povezana z vrednoto pravne države, določeno v členu 2 PEU.
31
Splošno sodišče je menilo, da trditve Republike Poljske te ugotovitve ne morejo omajati.
32
Na prvem mestu je v točki 44 izpodbijane sodbe opozorilo, da zoper sklep z dne 20. septembra 2021 ni mogoče vložiti pritožbe in ga torej ni mogoče retroaktivno odpraviti.
33
Na drugem mestu, v odgovor na trditev Republike Poljske, da je v večini nacionalnih pravnih sistemov določeno, da izrečeni ukrepi zavarovanja prenehajo učinkovati retroaktivno, kadar postopek v glavni stvari postane brezpredmeten, je ugotovilo, da napotitev na nacionalna postopkovna pravila ni upoštevna, saj je treba v obravnavani zadevi zakonitost spornih odločb preizkusiti le glede na pravila prava Unije. V zvezi s tem je Splošno sodišče v točki 45 te sodbe pojasnilo, da je ta država članica priznala, da postopkovna pravila držav članic za sodišči Unije niso zavezujoča, v točki 46 navedene sodbe pa, da vsekakor tudi ob predpostavki, da v nekaterih nacionalnih pravnih sistemih ukrepi zavarovanja, ki se izrečejo v pričakovanju izdaje končne odločbe, prenehajo učinkovati retroaktivno, kadar postopek v glavni stvari postane brezpredmeten, ta ugotovitev ne more zadostovati za dokaz, da so ta postopkovna pravila del skupnih ustavnih tradicij držav članic in bi zato lahko bila del pravnega reda Unije kot pravni vir.
34
Na tretjem mestu, Splošno sodišče je v točki 47 izpodbijane sodbe zavrnilo argumentacijo, da nadaljevanje izvrševanja dnevne denarne kazni kljub izbrisu zadeve C‑121/21 presega edini cilj te denarne kazni, ki je zagotoviti učinkovitost sodbe v glavni stvari. V zvezi s tem je ugotovilo, da v obravnavani zadevi namen dnevne denarne kazni, naložene na podlagi člena 279 PDEU, ni bil le zagotoviti učinkovitost te sodbe v glavni stvari, ampak tudi zagotoviti spoštovanje začasnih odredb, določenih s sklepom z dne 21. maja 2021, in Republiko Poljsko odvrniti od tega, da bi odlagala uskladitev svojega ravnanja s tem sklepom. Splošno sodišče je v točki 48 izpodbijane sodbe v bistvu dodalo, da njene argumentacije ni mogoče sprejeti, ker bi se z njo izničilo bistvo mehanizma denarne kazni, ki se naloži na podlagi člena 279 PDEU, saj bi pripeljala do tega, da bi se dopustilo, da zavezana stranka namerno ne bi izpolnila obveznosti uskladitve z začasnimi odredbami, ki se izdajo v postopku za izdajo začasne odredbe, do konca postopka v glavni stvari, kar bi ogrozilo učinkovitost prava Unije.
35
Ker Splošno sodišče ni sprejelo niti drugih dveh trditev Republike Poljske v zvezi s posledicami izbrisa zadeve C‑121/21, je v točki 51 izpodbijane sodbe razsodilo, da Komisija ni kršila členov 101 in 102 finančne uredbe v povezavi s členom 98 te uredbe.
Predlogi strank v pritožbenem postopku
36
Republika Poljska s pritožbo Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano sodbo v celoti razveljavi;
–
sporne odločbe razglasi za nične;
–
Komisiji naloži plačilo stroškov na obeh stopnjah.
37
Komisija Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo zavrne kot očitno neutemeljeno in
–
Republiki Poljski naloži plačilo stroškov.
Pritožba
38
Republika Poljska v utemeljitev pritožbe navaja dva pritožbena razloga, od katerih se prvi nanaša na kršitev člena 279 PDEU, drugi pa na kršitev člena 36 Statuta Sodišča Evropske unije.
Prvi pritožbeni razlog: kršitev člena 279 PDEU
39
Prvi pritožbeni razlog Republike Poljske je razdeljen na štiri dele. Ker se trditve, navedene v utemeljitev prvega, drugega in tretjega dela, prekrivajo, je treba te dele preučiti skupaj.
Prvi, drugi in tretji del prvega pritožbenega razloga
– Trditve strank
40
Republika Poljska s prvim delom prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je napačno razlagalo načelo akcesornosti in začasnosti postopka za izdajo začasne odredbe glede na postopek v glavni stvari in da je načelu učinkovitosti prava Unije dalo prednost pred načelom varstva interesov stranke, ki je predlagala izdajo začasnih odredb. Pristop, uporabljen v točkah 42 in 47 izpodbijane sodbe, naj bi namreč pomenil, da se začasnim odredbam, s katerimi se naloži plačilo dnevne denarne kazni, pripiše samostojna narava, ker naj bi te odredbe služile drugačnim interesom od tistih, zaradi katerih se sprejmejo „običajne“ začasne odredbe. Člen 279 PDEU pa naj ne bi omogočal sprejetja začasnih odredb, ki bi imele samostojno naravo te vrste. Cilj začasne odredbe, ki sestoji iz naložitve dnevne denarne kazni, naj bi bil glede na njeno naravo lahko le cilj, ki izhaja iz člena 279 PDEU, in sicer zagotoviti učinkovitost prihodnje sodbe v glavni stvari. Začasna odredba, ki sestoji iz naložitve take denarne kazni, naj bi bila prav tako odvisna od cilja varstva interesov stranke, ki je to začasno odredbo predlagala.
41
Splošno sodišče naj bi v točki 47 izpodbijane sodbe sicer razsodilo, da je treba cilj denarne kazni, katere namen je zagotoviti spoštovanje začasnih odredb, izenačiti s ciljem zagotovitve učinkovitosti sodbe v glavni stvari. Vendar naj bi imela ugotovitev, do katere je Splošno sodišče prišlo na podlagi svojega razlogovanja, drugačen učinek, saj je prvemu od teh ciljev dalo prednost pred drugim. Republika Poljska meni, da če postane sklep o „glavnih“ začasnih odredbah zaradi izbrisa zadeve, s katero je povezan postopek za izdajo začasne odredbe, brezpredmeten, naj bi bila „akcesorna“ začasna odredba, v obravnavanem primeru naložitev dnevne denarne kazni, prav tako brezpredmetna. Tako naj bi z odpravo razloga, zaradi katerega so bile začasne odredbe odrejene, izginila vsakršna utemeljitev za nadaljevanje njihovega izvrševanja.
42
Načelo učinkovitosti prava Unije, ki naj bi se glede na izpodbijano sodbo nanašalo na sklep z dne 20. septembra 2021, to je drugoten element glede na sklep z dne 21. maja 2021, s katerim so bile izdane glavne začasne odredbe, ki sestojijo iz takojšnjega prenehanja dejavnosti pridobivanja lignita v rudniku Turów, naj ne bi moglo imeti prednosti pred splošnim načelom, na katerem temeljijo odredbe, ki se sprejmejo na podlagi člena 279 PDEU, in sicer načelom njihove začasnosti in akcesornosti glede na rešitev zadeve v glavni stvari. Splošno sodišče naj v točki 42 izpodbijane sodbe ne bi upoštevalo primarne funkcije začasnih odredb, ki temelji na načelu akcesornosti in začasnosti postopka za izdajo začasne odredbe v primerjavi s postopkom v glavni stvari.
43
Republika Poljska z drugim delom prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je kršilo načelo začasnosti in akcesornosti odredb, izdanih na podlagi člena 279 PDEU, ker naj bi sprejelo razlago, ki stranki v postopku preprečuje, da bi bilo ob koncu postopka v glavni stvari v zvezi z njenimi premoženjskimi pravicami vzpostavljeno prejšnje stanje.
44
Republika Poljska v zvezi s tem na eni strani trdi, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da finančne škode, razen v izjemnih okoliščinah, ni mogoče šteti za nepopravljivo ali celo težko popravljivo, ker je običajno lahko predmet poznejšega finančnega nadomestila. Sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, naj bi moral ugotoviti, ali je po koncu postopka v glavni stvari mogoče vzpostaviti prejšnje stanje, kar zadeva premoženjske pravice stranke, in v skladu s členom 162(2) Poslovnika naj bi bilo mogoče izvršitev sklepa, s katerim so naložene začasne odredbe, pogojiti s predlagateljevo položitvijo varščine. Namen te možnosti naj bi bil zagotoviti, da je mogoče v zvezi s premoženjskimi pravicami tožene stranke vzpostaviti prejšnje stanje, če je v postopku v glavni stvari uspela. S pristopom, ki ga je Splošno sodišče uporabilo v izpodbijani sodbi, pa naj bi bila naložena dnevna denarna kazen nepovrnljiva.
45
Republika Poljska na drugi strani trdi, da ugotovitev iz točke 42 izpodbijane sodbe, da izbris zadeve iz postopka v glavni stvari ne povzroči odprave začasnih odredb, ki sestojijo iz obveznosti plačila denarne kazni z učinkom ex tunc, nima nobene podlage v členu 279 PDEU. Nadaljevanje izvrševanja te obveznosti naj bi nevtraliziralo učinke končanja postopka po izbrisu zadeve v glavni stvari iz vpisnika Sodišča. Razlaga, ki jo je Splošno sodišče uporabilo v izpodbijani sodbi, pa naj ne bi omogočala odprave učinkov začasnih odredb in naj bi ohranjala njihove negativne učinke za zavezano stranko, ne glede na izid zadeve v glavni stvari. Posledica take razlage naj bi bila, da terjatve, ki izhajajo iz obveznosti plačila dnevne denarne kazni, ki je sporna v obravnavani zadevi, ne morejo biti predmet nobenega ukrepa vračila, zlasti pa nobene odškodninske tožbe.
46
Republika Poljska s tretjim delom prvega pritožbenega razloga, ki se nanaša na točki 47 in 48 izpodbijane sodbe, meni, da je Splošno sodišče sprejelo razlago člena 279 PDEU, s katero se začasna odredba, ki sestoji iz obveznosti plačila dnevne denarne kazni, spremeni v samostojen ukrep, ki ima naravo sankcije. Člen 279 PDEU pa naj sodniku, pristojnemu za izdajo začasne odredbe, ne bi dajal pristojnosti za naložitev sankcij. Ker naj izvršitev obveznosti, ki izhaja iz začasne odredbe, ki je postala brezpredmetna, očitno ne bi mogla več uresničevati preventivnega cilja, naj bi imela taka izvršitev očitno represivni cilj sankcionirati zavezano stranko za izognitev tej obveznosti.
47
Poleg tega naj cilj zagotavljanja učinkovite uporabe prava Unije, ki je neločljivo povezan z načelom pravne države iz člena 2 PEU in je naveden v točkah 32 in 42 izpodbijane sodbe, ne bi mogel upravičiti razlage člena 279 PDEU, ki jo je podalo Splošno sodišče, saj naj bi bilo ta cilj mogoče učinkovito doseči v okviru postopka zaradi neizpolnitve obveznosti, ki se začne na podlagi člena 258 PDEU in izvrši s sankcijami iz člena 260(2) PDEU.
48
Komisija meni, da ti trije deli prvega pritožbenega razloga niso utemeljeni in jih je zato treba zavrniti.
– Presoja Sodišča
49
Opozoriti je treba, da je namen tega, da je država članica prisiljena k spoštovanju začasnih odredb, ki jih je izdal sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, z naložitvijo denarne kazni v primeru njihovega nespoštovanja, da se zagotovi učinkovita uporaba prava Unije, ki je neločljivo povezana z vrednoto pravne države, določeno v členu 2 PEU, na kateri temelji Unija (sklep z dne 20. novembra 2017, Komisija/Poljska (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, točka 102).
50
Čeprav je obseg postopka za izdajo začasne odredbe na podlagi člena 279 PDEU omejen s svojo akcesornostjo glede na postopek v glavni stvari in začasnostjo odredb, ki so lahko sprejete ob koncu tega postopka, je zanj kljub temu značilen obseg prerogativ, ki so priznane sodniku, pristojnemu za izdajo začasne odredbe, da se mu omogoči, da zagotovi polno učinkovitost končne odločbe (sklep z dne 20. novembra 2017, Komisija/Poljska (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, točka 103).
51
Tako je sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, če meni, da okoliščine zadeve terjajo sprejetje dodatnih odredb za zagotovitev učinkovitosti predlaganih začasnih odredb, na podlagi člena 279 PDEU med drugim pristojen, da določi naložitev denarne kazni državi članici, če ta ne bi spoštovala izdanih začasnih odredb (sklep z dne 20. novembra 2017, Komisija/Poljska (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, točka 104).
52
Ker namreč možnost, da se v takem primeru naloži denarna kazen, prispeva k odvrnitvi zadevne države članice od tega, da ne bi upoštevala izdanih začasnih odredb, ta možnost krepi njihovo učinkovitost in s tem zagotavlja polno učinkovitost končne odločbe, zaradi česar spada v celoti v okvir cilja člena 279 PDEU (sklep z dne 20. novembra 2017, Komisija/Poljska (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, točka 105).
53
Iz sodne prakse, navedene v točkah od 49 do 52 te sodbe, je razvidno, da je treba to, da sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, naloži dnevno denarno kazen, če država članica ne spoštuje glavne začasne odredbe, odrejene zoper to državo, šteti za akcesorno začasno odredbo, katere namen je zagotoviti polno učinkovitost, na eni strani, sklepa, s katerim je bila naložena ta glavna začasna odredba, ter, na drugi strani, končne odločbe, ki bo izdana, in torej učinkovite uporabe prava Unije.
54
V zvezi s trditvijo Republike Poljske, da je treba na področju začasnih odredb pripisati enako težo načelu učinkovitosti prava Unije in načelu varstva interesov stranke, ki je predlagala izdajo začasnih odredb, je treba navesti, da mora tožeča stranka v skladu s členom 160(3) Poslovnika sicer predlagati izdajo začasnih odredb, za katere meni, da so potrebne, in dokazati, da so pogoji za njihovo izdajo izpolnjeni. Vendar se v zadevi, kot je ta v obravnavnem sporu, dnevna denarna kazen ne plača stranki, ki je predlagala njeno naložitev, in njen namen ni povrniti škodo tej stranki, ker nasprotna stranka ni spoštovala glavnih začasnih odredb, ki jih je sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, naložil na podlagi člena 279 PDEU. Ta denarna kazen se plača v proračun Unije, kar dokazuje, da je njen namen zagotoviti učinkovito uporabo prava Unije v splošnem interesu.
55
Poleg tega se mora sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, ko mu je zadeva predložena, prepričati, da so odredbe, ki jih namerava odrediti, dovolj učinkovite za dosego njihovega cilja, in v okviru širokega polja proste presoje, ki mu ga daje člen 279 PDEU, po potrebi po uradni dolžnosti sprejeti vsako akcesorno odredbo za zagotovitev učinkovitosti začasnih odredb, ki jih odredi (glej v tem smislu sklep z dne 20. novembra 2017, Komisija/Poljska, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, točki 98 in 99). Zato po tem, ko sodnik za začasne odredbe sprejme sklep, s katerim je naložena začasna odredba, ne glede na to, ali je ta glavna ali akcesorna, stranka, ki je predlagala to začasno odredbo, ne more več spremeniti svojega predloga za nazaj, ampak le za naprej.
56
Razlago, v skladu s katero lahko stranke v sporu glede začasne odredbe, predlagane in odrejene na podlagi člena 279 PDEU, ukrepajo le za naprej, in ne za nazaj, potrjujeta tako člen 163 kot člen 162 Poslovnika.
57
V zvezi s členom 163 Poslovnika je treba namreč opozoriti, da v skladu s sodno prakso Sodišča namen predloga, vloženega na podlagi te določbe, ni doseči, da sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, sklep, s katerim je bila izdana začasna odredba, odpravi retroaktivno, ampak le, da ta sklep spremeni ali razveljavi, saj lahko sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, tak sklep ponovno preuči le za naprej, po potrebi tudi tako, da glede na okoliščine, ki obstajajo na dan njegove odločitve, ponovno presodi dejanske in pravne razloge, na podlagi katerih je bila izdaja zadevne začasne odredbe na prvi pogled upravičena (sklep z dne 19. maja 2022, točka 22 in navedena sodna praksa). Čeprav lahko sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, ponovno preuči tak sklep le za naprej, je očitno, da dejanja strank v sporu, vključno s sporazumom o rešitvi spora, prav tako ne morejo povzročiti spremembe, razveljavitve ali retroaktivne odprave sklepa, s katerim so bile naložene take začasne odredbe, ali njegovih učinkov.
58
V zvezi s členom 162 Poslovnika je treba ugotoviti, da ta določba, ker določa, da zoper sklepe o začasnih odredbah „ni pravnega sredstva“, prav tako ne dopušča morebitne spremembe, razveljavitve ali retroaktivne odprave začasnih odredb, ki jih odredi sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe.
59
Zgoraj navedeno razlago poleg tega potrjuje sodna praksa Sodišča, iz katere je razvidno, da naložitev dnevne denarne kazni – ne glede na to, da je taka denarna kazen, naložena kot akcesorna začasna odredba zgolj zaradi zagotovitve spoštovanja glavnih začasnih odredb, nepovrnljiva – ne prejudicira odločbe o glavni stvari in torej spada na področje uporabe člena 279 PDEU (glej v tem smislu sklep z dne 20. novembra 2017, Komisija/Poljska, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, točke od 106 do 108).
60
Razlog za to, da je mogoče šteti, da naložitev take denarne kazni sodnika, pristojnega za izdajo začasne odredbe, ne prejudicira odločbe o glavni stvari, je to, da je ta akcesorna začasna odredba, in sicer zadevna dnevna denarna kazen, naložena, na eni strani, da se zagotovi spoštovanje zadevnih začasnih odredb in, na drugi strani, da se ohrani polna učinkovitost končne odločbe, ki bo izdana, in tako zagotovi učinkovita uporaba prava Unije, ki je neločljivo povezana z vrednoto pravne države, določeno v členu 2 PEU, na kateri temelji Unija.
61
Razlage iz točke 54 te sodbe poleg tega ne omaje trditev, da so začasne odredbe le akcesorne glede na postopek v glavni stvari. Kot je namreč razvidno iz točk 51 in 52 te sodbe, je Sodišče, čeprav je priznalo, da je obseg postopka za izdajo začasne odredbe na podlagi člena 279 PDEU omejen z njegovo akcesornostjo glede na postopek v glavni stvari in z začasnostjo odredb, ki se lahko sprejmejo ob koncu postopka za izdajo začasne odredbe, vseeno ugotovilo, da je sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, na podlagi člena 279 PDEU med drugim pristojen, da določi naložitev denarne kazni državi članici, če ta ne bi spoštovala izdanih začasnih odredb. To, da so začasne odredbe akcesorne glede na postopek v glavni stvari, ne preprečuje, da imajo nekatere od teh odredb kljub njihovi uporabi v določenem obdobju v tem obdobju nepovrnljive učinke, saj imajo v skladu s členom 162 Poslovnika in brez poseganja v člen 163 tega poslovnika te učinke do datuma, določenega v sklepu, s katerim so bile izdane, ali do razglasitve končne odločbe.
62
V zvezi s trditvijo Republike Poljske, da je po sporazumu o rešitvi spora, sklenjenem s Češko republiko, sklep z dne 21. maja 2021, s katerim so bile naložene glavne začasne odredbe, postal brezpredmeten, tako da naj ne bi bilo več nobene potrebe po zagotovitvi njegove učinkovitosti z dnevno denarno kaznijo in da naj bi torej sklep z dne 20. septembra 2021, s katerim je bila ta naložena, prav tako postal brezpredmeten, zadostuje ugotovitev, da je mogoče, kot izhaja iz zgornjih preudarkov, učinke akcesorne začasne odredbe odpraviti le za naprej in jih ni mogoče odpraviti ali spremeniti retroaktivno.
63
Dodati je treba, da je Sodišče prav tako razsodilo, da to, da sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, naloži denarno kazen, da bi zagotovil spoštovanje začasnih odredb, v ničemer ne prejudicira prihodnje odločbe o glavni stvari, tako da akcesorna odredba, s katero je določena naložitev dnevne denarne kazni za primer, da država članica ne bi spoštovala začasnih odredb, izdanih zoper njo, spada na področje uporabe člena 279 PDEU (glej v tem smislu sklep z dne 20. novembra 2017, Komisija/Poljska, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, točki 107 in 108).
64
V nasprotju s tem, kar trdi Republika Poljska, ohranitev obveznosti plačila zneska, dolgovanega iz naslova dnevne denarne kazni, naložene s sklepom z dne 20. septembra 2021, kljub sporazumu o rešitvi spora ni v nasprotju s ciljem te denarne kazni, ki je zagotoviti učinkovito uporabo prava Unije. V obravnavani zadevi namreč ni sporno, da Republika Poljska do sklenitve sporazuma o rešitvi spora ni spoštovala niti glavnih začasnih odredb, naloženih s sklepom z dne 21. maja 2021, niti akcesorne začasne odredbe, naložene v sklepu z dne 20. septembra 2021, tako da ta cilj ni bil dosežen.
65
V zvezi s trditvijo Republike Poljske, da pristop, ki ga je Splošno sodišče uporabilo v točkah 47 in 48 izpodbijane sodbe, pomeni, da ima dnevna denarna kazen naravo sankcije, sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, pa v skladu s členom 279 PDEU ni pristojen za naložitev sankcij, je treba opozoriti, da je Sodišče že razsodilo, da dnevne denarne kazni, naložene za zagotovitev učinkovitosti odredbe, naslovljene na stranko na podlagi člena 279 PDEU, ni mogoče šteti za sankcijo (sklep z dne 20. novembra 2017, Komisija/Poljska (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, točka 102).
66
Ker dnevna denarna kazen, ki jo sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, naloži za zagotovitev učinkovite uporabe sklepa, s katerim so naložene glavne začasne odredbe, povečuje njihovo učinkovitost s tem, da zadevno državo članico spodbuja, da preneha neizpolnjevati obveznosti, ki jih ima na podlagi tega sklepa, ta denarna kazen od trenutka, ko je izdana, zagotavlja polno učinkovitost končne odločbe, ki bo izdana, in učinkovito uporabo prava Unije, ki je neločljivo povezana z vrednoto pravne države, določeno v členu 2 PEU, na kateri temelji Unija, in torej nedvomno spada v okvir cilja člena 279 PDEU (glej v tem smislu sklep z dne 20. novembra 2017_Komisija/Poljska, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, točka 105, in sodbo z dne 18. decembra 2025, C‑448/23, Komisija/Poljska (Ultra vires nadzor sodne prakse Sodišča – primarnost prava Unije), C‑448/23, EU:C:2025:975, točka 130). Taka dnevna denarna kazen je torej preventivna, in ne represivna.
67
Zgolj to, da zadevna država članica, kot v obravnavani zadevi, ni spoštovala niti sklepa o naložitvi glavnih začasnih odredb niti sklepa o naložitvi akcesorne začasne odredbe, in sicer plačila dnevne denarne kazni, pred koncem postopka v glavni stvari, ne more spremeniti preventivne narave dnevne denarne kazni, ki jo je sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, naložil na podlagi člena 279 PDEU. Vsaka drugačna razlaga bi namreč ogrozila polni učinek take akcesorne začasne odredbe s tem, da bi zavezani stranki omogočila, da se sklicuje na lastno nedelovanje, da bi izpodbijala zakonitost sprejete odredbe.
68
Glede na navedeno je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče s tem, da je v točki 47 izpodbijane sodbe razsodilo, da v obravnavanem primeru namen dnevne denarne kazni, naložene na podlagi člena 279 PDEU, ni bil le zagotoviti učinkovitost sodbe v glavni stvari, ampak tudi zagotoviti spoštovanje začasnih odredb, izdanih s sklepom z dne 21. maja 2021, in Republiko Poljsko odvrniti od tega, da bi odlagala uskladitev svojega ravnanja s tem sklepom, ter v točki 48 te sodbe, da argumentacije Republike Poljske ni mogoče sprejeti, ker bi se z njo izničilo bistvo mehanizma denarne kazni, naložene na podlagi člena 279 PDEU, sprejelo razlago tega člena, ki je v skladu s sodno prakso Sodišča in ne vsebuje nobene napačne uporabe prava.
69
V zvezi s trditvijo Republike Poljske, da je Splošno sodišče sprejelo razlago člena 279 PDEU, ki naj bi toženi stranki preprečevala, da se ob koncu postopka v glavni stvari v zvezi z njenim premoženjskimi pravicami vzpostavi prejšnje stanje, ni sporno, da Republika Poljska po izbrisu zadeve v glavni stvari na podlagi sporazuma o rešitvi spora, sklenjenega med Češko republiko in Republiko Poljsko, v okviru tega postopka ni mogla uspeti.
70
Nazadnje, v zvezi s trditvijo Republike Poljske, da bi bilo cilj zagotavljanja učinkovite uporabe prava Unije mogoče učinkovito doseči v okviru postopka zaradi neizpolnitve obveznosti, ki se začne na podlagi člena 258 PDEU in izvrši s sankcijami iz člena 260(2) PDEU, je treba opozoriti, da je Sodišče razsodilo, da bi taka razlaga sistema pravnih sredstev v pravu Unije na splošno in zlasti postopka za izdajo začasne odredbe škodila cilju tega postopka, ki je zagotoviti, da zadevna država članica spoštuje začasne odredbe, odrejene zoper njo, in zagotoviti učinkovito uporabo prava Unije, ki je neločljivo povezana z vrednoto pravne države, določeno v členu 2 PEU, na kateri temelji pravo Unije (glej v tem smislu sklep z dne 20. novembra 2017, Komisija/Poljska, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, točka 102).
71
Iz tega sledi, da je Splošno sodišče s tem, da je v točkah 32, 42 in 48 izpodbijane sodbe razsodilo, da bi pristop, ki ga zagovarja Republika Poljska in v skladu s katerim naj bi v obravnavani zadevi izbris zadeve v glavni stvari povzročil prenehanje obveznosti te države članice, da plača znesek, dolgovan iz naslova dnevne denarne kazni, naložene v sklepu z dne 20. septembra 2021, vodil do oddaljitve od cilja te denarne kazni, ki je zagotoviti učinkovito uporabo prava Unije, ki je neločljivo povezana z vrednoto pravne države, določeno v členu 2 PEU, sprejelo razlago člena 279 PDEU, ki je v skladu s sodno prakso Sodišča in ni napačno uporabilo prava.
72
Prvi, drugi in tretji del prvega pritožbenega razloga je torej treba zavrniti kot neutemeljene.
Četrti del prvega pritožbenega razloga
– Trditve strank
73
Republika Poljska s četrtim delom prvega pritožbenega razloga, ki se nanaša na točki 40 in 42 izpodbijane sodbe, Splošnemu sodišču očita, da je napačno razlagalo sklep z dne 19. maja 2022, ker je na podlagi tega sklepa ugotovilo, da z izbrisom zadeve v glavni stvari njena obveznost plačila zneska, dolgovanega iz naslova denarne kazni, ni prenehala. Sklep z dne 19. maja 2022 naj se namreč ne bi nanašal na retroaktivne učinke prenehanja začasnih odredb in naj ne bi bil upošteven za odgovor na vprašanje, kakšne učinke je imel izbris zadeve v glavni stvari v postopku C‑121/21 na obveznost Republike Poljske, da plača znesek, dolgovan iz naslova dnevne denarne kazni za obdobje pred izbrisom te zadeve iz vpisnika Sodišča. Ta država članica zato meni, da Splošno sodišče ni imelo podlage, da iz sklepa z dne 19. maja 2022 izpelje kakršno koli ugotovitev, na podlagi katere bi lahko presodilo to vprašanje.
74
Komisija ugotavlja, da je treba ta del prvega pritožbenega razloga zavrniti.
– Presoja Sodišča
75
V zvezi s četrtim delom prvega pritožbenega razloga je treba poudariti, da se je Splošno sodišče, kot je Republika Poljska pravilno navedla, v točki 40 izpodbijane sodbe izrecno sklicevalo na točko 26 sklepa z dne 19. maja 2022 in iz tega sklepalo, da je dnevna denarna kazen, naložena v sklepu z dne 20. septembra 2021, „prenehala učinkovati 4. februarja 2022“. Vendar je Splošno sodišče v isti točki 40 te sodbe ugotovilo tudi, prvič, da v sklepu z dne 4. februarja 2022 niso omenjene niti začasne odredbe, določene s sklepom z dne 21. maja 2021, niti dnevna denarna kazen, naložena na podlagi člena 279 PDEU, in drugič, da je bil predlog Republike Poljske za razveljavitev sklepa z dne 20. septembra 2021 s sklepom z dne 19. maja 2022 zavržen.
76
Kot je razvidno iz uporabe izraza „zato“ na začetku točke 41 izpodbijane sodbe, je Splošno sodišče na podlagi treh ugotovitev iz točke 40 navedene sodbe, na katere je bilo opozorjeno v prejšnji točki te sodbe, razsodilo, da „je dnevna denarna kazen dejansko tekla v obdobju med datumom vročitve sklepa z dne 20. septembra 2021[…] in datumom izbrisa zadeve C‑121/21 iz vpisnika“.
77
Ker pa Republika Poljska ne izpodbija točke 41 izpodbijane sodbe in torej vmesne presoje, ki je v njej, je treba ugotoviti, da ugotovitve iz točk 40 in 41 te sodbe zadostujejo za obrazložitev presoje Splošnega sodišča v točki 42 navedene sodbe, v skladu s katero izbris zadeve v glavni stvari ni povzročil prenehanja obveznosti te države članice, da plača znesek, dolgovan iz naslova zadevne denarne kazni, saj ta presoja le delno temelji na točki 26 sklepa z dne 19. maja 2022, ki jo je Splošno sodišče poleg tega samo povzelo v točki 40 izpodbijane sodbe.
78
Glede na navedeno je treba razsoditi, da argumentacija, ki jo je Republika Poljska navedla v utemeljitev četrtega dela prvega pritožbenega razloga, temelji na napačnem razumevanju točk 40 in 42 izpodbijane sodbe.
79
Zato je treba četrti del prvega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
80
Glede na zgoraj navedeno je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Drugi pritožbeni razlog: kršitev člena 36 Statuta Sodišča Evropske unije
Trditve strank
81
Republika Poljska z drugim pritožbenim razlogom, ki se v bistvu nanaša na točko 46 izpodbijane sodbe, Splošnemu sodišču očita, da je kršilo obveznost obrazložitve, ker ni ustrezno navedlo razlogov, iz katerih je zavrnilo trditev, da so nacionalna postopkovna pravila, ki določajo, da ukrepi zavarovanja, izrečeni v pričakovanju izdaje končne odločbe, retroaktivno prenehajo učinkovati, ko postopek v glavni stvari postane brezpredmeten, del skupnih ustavnih tradicij držav članic in so lahko kot taka del pravnega reda Unije kot pravni vir.
82
Splošno sodišče naj bi namreč, potem ko je v točki 45 izpodbijane sodbe zavrnilo argumentacijo Republike Poljske z obrazložitvijo, da je treba zakonitost spornih odločb preizkusiti le glede na pravila prava Unije, v točki 46 te sodbe za zavrnitev trditve, da je mogoče nacionalne določbe, na katere se je sklicevala ta država članica, šteti za del pravnega reda Unije kot pravni vir v smislu člena 6(3) PEU, zgolj navedlo trditev, ne da bi opredelilo določbo Pogodb ali splošno načelo prava Unije, ki bi nasprotovala taki opredelitvi. Tako naj ta trditev Republiki Poljski ne bi omogočala, da se seznani z razlogi za odločitev Splošnega sodišča.
83
Komisija meni, da je treba ta pritožbeni razlog zavrniti.
Presoja Sodišča
84
Drugi navedeni pritožbeni razlog se nanaša na neobstoj obrazložitve točke 46 izpodbijane sodbe.
85
V zvezi s tem je treba opozoriti, da mora biti v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča iz obrazložitve sodbe jasno in nedvoumno razvidno razlogovanje Splošnega sodišča, tako da se lahko zadevne osebe seznanijo z utemeljitvijo sprejete odločitve in da lahko Sodišče opravi sodni nadzor (sodba z dne 23. januarja 2025, Parlament/Axa Assurances Luxembourg in drugi, C‑766/21 P, EU:C:2025:31, točka 80 in navedena sodna praksa).
86
Splošno sodišče je v točki 46 izpodbijane sodbe razsodilo, da „[v]sekakor tudi ob predpostavki, da v nekaterih nacionalnih pravnih sistemih ukrepi zavarovanja, ki se izrečejo v pričakovanju izdaje končne odločbe, retroaktivno prenehajo učinkovati, ko postopek v glavni stvari postane brezpredmeten, ta ugotovitev ne more zadostovati za dokaz, da so ta postopkovna pravila del skupnih ustavnih tradicij držav članic in bi zato lahko bila del pravnega reda Evropske unije kot pravni vir“.
87
Iz te obrazložitve tako nedvoumno izhaja, da je Splošno sodišče ugotovilo, da v skladu z dokaznimi standardi ni mogoče šteti, da so postopkovna pravila, na katera se je sklicevala Republika Poljska v utemeljitev svoje argumentacije, del skupnih ustavnih tradicij držav članic. Iz tega sledi, da izpodbijana sodba, kar zadeva njeno točko 46, nikakor ni neobrazložena ali nezadostno obrazložena.
88
Iz tega sledi, da je treba drugi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
89
Zato je treba pritožbo v celoti zavrniti.
Stroški
90
Člen 184(2) Poslovnika določa, da če pritožba ni utemeljena, o stroških odloči Sodišče.
91
V skladu s členom 138(1) Poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
92
Ker je Komisija predlagala, naj se Republiki Poljski naloži plačilo stroškov, in ker ta s pritožbenimi razlogi ni uspela, se ji naloži, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške Komisije.
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
1.
Pritožba se zavrne.
2.
Republika Poljska poleg svojih stroškov nosi tudi stroške Evropske komisije.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: poljščina.