62023CJ0063
SODBA SODIŠČA (peti senat)
z dne 12. septembra 2024 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Območje svobode, varnosti in pravice – Politika priseljevanja – Pravica do združitve družine – Direktiva 2003/86/ES – Člen 16(3) – Zavrnitev podaljšanja dovoljenja za prebivanje sponzorja – Posledice – Zavrnitev podaljšanja dovoljenja za prebivanje za njegove družinske člane – Razlog, ki je neodvisen od njihove volje – Prisotnost mladoletnih otrok – Člen 15(3) – Pogoji za izdajo nevezanega dovoljenja za prebivanje – Pojem ‚posebej težke okoliščine‘ – Obseg – Člen 17 – Posamična preučitev – Pravica do izjave“
V zadevi C‑63/23,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no. 5 de Barcelona (upravno sodišče št. 5 v Barceloni, Španija) z odločbo z dne 9. januarja 2023, ki je na Sodišče prispela 6. februarja 2023, v postopku
Sagrario,
Joaquín,
Prudencio
proti
Subdelegación del Gobierno en Barcelona,
SODIŠČE (peti senat),
v sestavi E. Regan (poročevalec), predsednik senata, I. Jarukaitis in D. Gratsias, sodnika,
generalni pravobranilec: J. Richard de la Tour,
sodna tajnica: L. Carrasco Marco, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 17. januarja 2024,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Sagrario in za njena dva mladoletna otroka E. Leiva Vojkovic, abogado,
–
za špansko vlado I. Herranz Elizalde, agent,
–
za Evropsko komisijo I. Galindo Martín in J. Hottiaux, agentki,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 7. marca 2024
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 15(3) in člena 17 Direktive Sveta 2003/86/ES z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 224) ter členov 7 in 24, člena 33(1) in člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med materjo in njenima mladoletnima otrokoma, ki so vsi državljani tretje države, ter Subdelegación del Gobierno en Barcelona (poddelegacija vlade v Barceloni, Španija) (v nadaljevanju: pristojni nacionalni organ) zaradi zavrnitve podaljšanja njihovega dovoljenja za prebivanje zaradi združitve družine.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2003/86
3
V uvodnih izjavah 2, 4, 6 in 15 Direktive 2003/86 je navedeno:
„(2)
Ukrepe, ki se nanašajo na združitev družine, je treba sprejeti v skladu z obvezo, da se družina varuje in družinsko življenje spoštuje, kar je poudarjeno v mnogih aktih mednarodnega prava. Ta direktiva spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, ki jih priznava zlasti člen 8 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, [podpisane 4. novembra 1950 v Rimu, v nadaljevanju: EKČP] in [Listina].
[…]
(4)
Združitev družine je potrebna, da se omogoči družinsko življenje. Pomaga ustvariti socialno in kulturno stabilnost, ki olajša vključevanje državljanov tretjih držav v državo članico, kar spodbuja tudi ekonomsko in socialno kohezijo, ki je temeljni cilj [Evropske unije], določen v Pogodbi.
[…]
(6)
Da se zavaruje družina in zagotovi ali ohrani družinsko življenje, je treba na podlagi skupnih meril določiti materialne pogoje za uresničevanje pravice do združitve družine.
[…]
(15)
Treba je spodbujati integracijo družinskih članov. V ta namen jim je treba odobriti status, ki ni odvisen od sponzorja, zlasti v primeru razdrtih zakonskih zvez in partnerstev, in dostop do izobraževanja, zaposlovanja in poklicnega usposabljanja pod enakimi pogoji, kot jih ima oseba, s katero so združeni, in sicer pod ustreznimi pogoji.“
4
Člen 1 te direktive, ki je v njenem poglavju I, naslovljenem „Splošne določbe“, določa:
„Namen te direktive je določiti pogoje za uveljavljanje pravice do združitve družin za državljane tretjih držav, ki zakonito prebivajo na ozemlju držav članic.“
5
V tem poglavju člen 2 te direktive določa:
„V tej direktivi:
[…]
c)
‚sponzor‘ pomeni državljana tretje države, ki zakonito biva v državi članici in prosi za združitev s svojimi družinskimi člani, ali čigar družinski člani prosijo za združitev z njim/njo;
(d)
‚združitev družine‘ pomeni vstop v državo članico in bivanje družinskih članov državljana tretje države, ki zakonito biva v navedeni državi članici, z namenom, da se ohrani družinska enota, ne glede na to, ali je družinsko razmerje nastalo pred ali po vstopu rezidenta;
[…].“
6
V poglavju VI navedene direktive, naslovljenem „Vstop in prebivanje družinskih članov“, člen 15 določa:
„1.   Najkasneje po petih letih bivanja in pod pogojem, da družinski član ni dobil dovoljenja za prebivanje iz drugih razlogov, kot je združitev družine, sta zakonec ali izvenzakonski partner in otrok, ki je dosegel polnoletnost, upravičena, na podlagi prošnje, če se ta pogojuje, do nevezanega dovoljenja za prebivanje, ki je neodvisno od dovoljenja za prebivanje sponzorja.
Države članice lahko omejijo odobritev dovoljenja za prebivanje, omenjenega v prvem pododstavku, na zakonca ali izvenzakonskega partnerja v primerih, če se družinsko razmerje razdre.
2.   Države članice lahko izdajo nevezano dovoljenja za prebivanje odraslim otrokom in sorodnikom v ravni črti, na katere se nanaša člen 4(2).
3.   V primeru vdovstva, razveze, ločitve ali smrti sorodnikov v prvem kolenu v ravni vrsti se lahko na podlagi prošnje, če se ta pogojuje, izda nevezano dovoljenje za prebivanje osebam, ki so vstopile zaradi združitve družine. Države članice določijo določbe, ki zagotavljajo odobritev nevezanega dovoljenja za prebivanje v posebej težkih okoliščinah.
4.   Pogoje v zvezi z odobritvijo in veljavnostjo nevezanega dovoljenja za prebivanje določa nacionalno pravo.“
7
V poglavju VII Direktive 2003/86, naslovljenem „Kazni in pritožbe“, člen 16(3) določa:
„Države članice lahko prekličejo ali ne podaljšajo dovoljenja za prebivanje za družinskega člana, če se bivanje sponzorja izteče in družinski član še nima nevezane pravice do prebivanja po členu 15.“
8
V tem poglavju člen 17 te direktive določa:
„Države članice ustrezno upoštevajo naravo in trdnost družinskih razmerij osebe in trajanje njegovega bivanja v državi članici ter obstoj družinskih, kulturnih in socialnih vezi z njegovo državo izvora, kadar zavrnejo prošnjo, prekličejo ali ne podaljšajo dovoljenja za prebivanje ali se odločijo, da bodo ukazale izgon sponzorja ali članov njegove družine.“
Direktiva 2004/38/ES
9
Člen 13 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 46), naslovljen „Ohranitev pravice do prebivanja družinskih članov v primeru razveze, razveljavitve zakonske zveze ali prenehanja registriranega partnerstva“, v odstavku 2 določa:
„Brez poseganja v drugi pododstavek razveza, razveljavitev zakonske zveze državljana Unije ali prenehanje njegovega/njenega registriranega partnerstva, navedenega v točki 2(b) člena 2, nima za posledico izgube pravice do prebivanja družinskih članov državljana Unije, ki niso državljani države članice,
[…]
c)
kadar to upravičujejo posebno težke okoliščine, kot na primer dejstvo, da je bila oseba žrtev družinskega nasilja v času, ko sta zakonska zveza ali registrirano partnerstvo še trajala […]
[…].“
Smernice za uporabo Direktive 2003/86
10
Točka 5.3 Sporočila Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu z dne 3. aprila 2014 o smernicah za uporabo Direktive 2003/86/ES o pravici do združitve družine [(COM(2014) 210 final)], naslovljena „Dostop do nevezanega dovoljenja za prebivanje“, določa:
„Države članice morajo v skladu s členom 15(1) najpozneje po petih letih prebivanja in če dovoljenje za prebivanje ni bilo izdano iz drugih razlogov, na prošnjo izdati nevezano dovoljenje za prebivanje, neodvisno od dovoljenja za prebivanje sponzorja, zakoncu ali zunajzakonskemu partnerju in otroku, ki je postal polnoleten. ‚Prebivanje‘je treba razumeti kot zakonito prebivanje, [Evropska k]omisija pa poudarja, da lahko države članice dovoljenje za prebivanje izdajo prej. V primeru razdrtja družinskega razmerja je treba pravico do nevezanega dovoljenja za prebivanje vsekakor vedno priznati zakoncu ali neporočenemu partnerju, vendar lahko države članice izključijo odrasle otroke. Čepravčlen 15(4) določa, da je treba pogoje v zvezi s tem opredeliti v nacionalnem pravu, člen 15(3) določa, da je treba razdrtje družinskega razmerja razumeti kot vdovstvo, prenehanje življenjske skupnosti, razvezo zakonske zveze, smrt itd.
V skladu s členom 15(2) in (3), prvi stavek, lahko države članice kadar koli izdajo nevezano dovoljenje za prebivanje polnoletnim otrokom in prednikom v prvem kolenu iz člena 4(2) ter na zahtevo vsaki osebi, ki vstopi na podlagi združitve družine, v primeru vdovstva, razveze, ločitve ali smrti prednikov ali potomcev v prvem kolenu.
V skladu s členom 15(3), [drugi] stavek, morajo države članice v posebej težkih okoliščinah vsakemu družinskemu članu, ki vstopi na podlagi združitve družine, izdati nevezano dovoljenje za prebivanje. Države članice morajo v ta namen sprejeti določbe v svoji nacionalni zakonodaji. Posebej težke okoliščine morajo biti posledica družinskih razmer ali razdrtja družinskega razmerja, ne pa težav, povezanih z drugimi razlogi. Kot primeri posebej težkih okoliščin so primeri nasilja v družini nad ženskami in otroki, nekateri primeri prisilnih porok, tveganje za pohabljanje ženskih spolnih organov ali primeri, ko bi se oseba znašla v posebej težkih družinskih razmerah, če bi se bila prisiljena vrniti v državo izvora.“
Špansko pravo
11
Člen 19 Ley Orgánica 4/2000 sobre derechos y libertades de los extranjeros en España y su integración social (sistemski zakon št. 4/2000 o pravicah in svoboščinah tujcev v Španiji in njihovem vključevanju v družbo) z dne 11. januarja 2000 (BOE no 10, z dne 12. januarja 2000, str. 1139), v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari, določa:
„1.   Dovoljenje za prebivanje zaradi združitve družine, do katerega so upravičeni združeni zakonec in otroci, ko dopolnijo starost za delo, jim daje pravico delati, ne da bi bili potrebni drugi upravni postopki.
2.   Zakonec, ki mu je odobrena združitev družine, lahko dobi neodvisno dovoljenje za prebivanje, če ima zadostna finančna sredstva za preživljanje.
Če je žena, ki ji je odobrena združitev družine, žrtev nasilja na podlagi spola, lahko dobi neodvisno dovoljenje za prebivanje in delovno dovoljenje, ne da bi moral biti izpolnjen prejšnji pogoj, če je bil v njeno korist izdan sklep o varstvu, ali če tega sklepa ni, poročilo Ministerio Fiscal (državno tožilstvo, Španija) o obstoju indicev o nasilju na podlagi spola.
3.   Otroci, ki jim je odobrena združitev družine, lahko dobijo neodvisno dovoljenje za prebivanje, ko postanejo polnoletni in imajo zadostna finančna sredstva za preživljanje.
4.   Oblika in znesek finančnih sredstev, ki se štejejo za zadostna, da združenim družinskim članom omogočijo pridobitev neodvisnega dovoljenja, se določita z uredbo.
5.   Če sponzor umre, lahko združeni družinski člani dobijo neodvisno dovoljenje za prebivanje pod pogoji, ki se določijo.“
12
Člen 59 Real Decreto 557/2011 por el que se aprueba el Reglamento de la Ley Orgánica 4/2000, tras su reforma por Ley Orgánica 2/2009 (kraljeva uredba 557/2011 o potrditvi uredbe za izvajanje sistemskega zakona 4/2000 po njegovi spremembi s sistemskim zakonom 2/2009) z dne20. aprila 2011 (BOE št. 103 z dne 30. aprila 2011, str. 43821) (v nadaljevanju: kraljeva uredba 557/2011), naslovljen „Prebivanje združenih družinskih članov, ki ni odvisno od sponzorja“, določa:
„(1)   Zakonec ali partner, ki se pridruži družini, lahko dobi neodvisno dovoljenje za prebivanje in delovno dovoljenje, če izpolnjuje enega od naslednjih pogojev in nima dolgov do davčnih organov ali organov socialne varnosti:
a)
ima zadostna finančna sredstva, da se mu izda dovoljenje za začasno prebivanje, ne da bi opravljal gospodarsko dejavnost;
b)
ima od dneva vložitve prošnje eno ali več pogodb o zaposlitvi, v katerih je določeno plačilo, ki ni nižje od mesečne medpanožne minimalne plače za zakonski delovni dan ali od plače, ki izhaja iz kolektivne pogodbe, ki se uporablja;
c)
izpolnjuje pogoje za izdajo neodvisnega dovoljenja za začasno prebivanje in delovnega dovoljenja.
[…]
2.   Poleg tega lahko zakonec ali partner dobi neodvisno dovoljenje za prebivanje in delovno dovoljenje v naslednjih primerih:
a)
kadar se zakonska zveza, ki je bila vzrok za prebivanje, razdre zaradi pravne ločitve, razveze zakonske zveze ali razveljavitve registracije ali prenehanja življenja v paru, pod pogojem, da se dokažeta vsaj dve leti skupnega življenja z zakoncem ali partnerjem, ki je sponzor, v Španiji;
b)
kadar je ženska žrtev nasilja na podlagi spola, od trenutka, ko je v njeno korist izdan sklep o sodnem varstvu, ali če takega sklepa ni, ko obstaja poročilo državnega tožilstva o obstoju znakov nasilja na podlagi spola. Ta primer se uporablja tudi, ko je zakonec ali partner žrtev kaznivega dejanja zaradi nasilnega ravnanja v družinskem okolju, če obstaja sklep o sodnem varstvu v korist žrtve, ali če takega sklepa ni, poročilo državnega tožilstva o obstoju nasilnega ravnanja v družinskem okolju.
Prošnje, vložene na podlagi tega odstavka, se obravnavajo prednostno, neodvisno dovoljenje za prebivanje in delovno dovoljenje pa veljata pet let;
c)
v primeru smrti sponzorja.
3.   V primerih iz prejšnjega odstavka, ko je bila združitev družine odobrena še drugim družinskim članom poleg zakonca ali partnerja, ti obdržijo izdano dovoljenje za prebivanje in so za podaljšanje dovoljenja za prebivanje zaradi združitve družine odvisni od družinskega člana, s katerim živijo.
4.   Otroci in mladoletniki, katerih zakoniti zastopnik je sponzor, pridobijo neodvisno dovoljenje za prebivanje, ko postanejo polnoletni in lahko dokažejo, da so v enem od položajev, opisanih v odstavku 1 tega člena, ali ko postanejo polnoletni in so v Španiji prebivali pet let.
[…]“
13
Člen 61 kraljeve uredbe 557/2011, naslovljen „Podaljšanje dovoljenja za prebivanje zaradi združitve družine“, v odstavku 3 določa:
„Za podaljšanje dovoljenja za prebivanje zaradi združitve družine morajo biti izpolnjeni ti pogoji:
a)
Upravičenec do združitve družine:
1.
mora imeti veljavno dovoljenje za prebivanje zaradi združitve družine ali biti znotraj roka 90 koledarskih dni po izteku tega dovoljenja;
2.
mora ohraniti družinsko ali sorodstveno razmerje ali zunajzakonsko skupnost, na podlagi katerih je bilo izdano dovoljenje za podaljšanje.
[…]
b)
Sponzor:
1.
mora imeti veljavno dovoljenje za prebivanje ali biti znotraj obdobja 90 koledarskih dni po izteku dovoljenja;
[…].“
14
Odstavek 4 prve dodatne določbe kraljeve uredbe 557/2011 določa:
„Na predlog vodje Secretaría de Estado de Inmigración y Emigración (državni sekretariat za priseljevanje in izseljevanje, Španija) ob upoštevanju poročila vodje Secretaría de Estado de Seguridad (državni sekretariat za varnost, Španija) in po potrebi vodij Subsecretarías de Asuntos Exteriores y de Cooperación y de Política Territorial y Administración Pública (podsekretariati za zunanje zadeve, sodelovanje in teritorialno politiko ter javno upravo, Španija) lahko Consejo de Ministros (svet ministrov, Španija), kadar to utemeljujejo gospodarske, družbene ali zaposlitvene okoliščine in v primerih, ki niso zakonsko urejeni, vendar pomenijo poseben interes, potem ko obvesti Comisión Laboral Tripartita de Inmigración (tripartitna delovna komisija za priseljevanje, Španija) in se z njo posvetuje, izda navodila za izdajo dovoljenja za začasno prebivanje in/ali delovnega dovoljenja, ki je lahko vezano na obdobje, zaposlitev ali kraj glede na besedilo navedenih navodil, ali dovoljenj za prebivanje […] Poleg tega lahko vodja državnega sekretariata za priseljevanje in izseljevanje na podlagi poročila vodje državnega sekretariata za varnost izda posamična dovoljenja za začasno prebivanje, če obstajajo izjemne okoliščine, ki niso določene v tej uredbi.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
15
Tri tožeče stranke v postopku v glavni stvari, in sicer mati ter njena mladoletna otroka, imajo dovoljenje za prebivanje zaradi združitve družine, za katero je sponzor mož te matere in oče obeh njenih otrok.
16
Štirje družinski člani so 22. aprila 2021 vložili prošnjo za izdajo dovoljenja za prebivanje za daljši čas.
17
Pristojni nacionalni organ je z odločbo z dne 27. maja 2021 prošnjo sponzorja zavrnil zaradi obstoja kazenske evidence.
18
Ta nacionalni organ je z odločbo z dne 22. junija 2021 zavrnil tudi prošnje, ki so jih tožeče stranke iz postopka v glavni stvari vložile zaradi združitve družine, z obrazložitvijo, da sponzor nima delovnega dovoljenja in/ali dovoljenja za prebivanje, s čimer niso izpolnjene zahteve iz člena 61(3)(b), točka 1, kraljeve uredbe 557/2011.
19
Juzgado de lo Contencioso Administrativo n. 5 de Barcelona (upravno sodišče št. 5 v Barceloni, Španija), ki je predložitveno sodišče, pri katerem so tožeče stranke v postopku v glavni stvari vložile tožbo, s katero predlagajo razglasitev ničnosti te odločbe, poudarja, da je bila navedena odločba sprejeta, ne da bi pristojni nacionalni organ v skladu s členom 17 Direktive 2003/86 ocenil naravo in trdnost družinskih vezi zadevnih oseb, trajanje njihovega bivanja ter obstoj družinskih, kulturnih in socialnih vezi z državo, v kateri prebivajo, in njihovo izvorno državo.
20
Vendar to sodišče meni, da člen 15(3) Direktive 2003/86 ne določa primerov „posebej težkih okoliščin“, ki utemeljujejo izdajo nevezanega dovoljenja za prebivanje za družinske člane sponzorja, zato ni mogoče izključiti, da tak pojem zajema položaj, ki je posledica izgube dovoljenja za prebivanje teh družinskih članov, ki jim je bila odobrena združitev družine, iz razlogov, ki so neodvisni od njihove volje, zlasti v primeru mladoletnih otrok in oseb, ki so strukturno diskriminirane v svoji izvorni državi, kot naj bi veljalo za ženske iz nekaterih tretjih držav, v katerih so osebe ženskega spola brez vsakršne zaščite.
21
Vendar, na eni strani, to sodišče navaja, da španska zakonodaja ne določa ne postopka, v katerem bi lahko zadevne osebe uveljavljale osebne okoliščine, ne izvedbe predhodnega zaslišanja mladoletnikov, tako da naj bi pristojni nacionalni organi odločali brez upoštevanja osebnega položaja družinskih članov, ki jim je bila odobrena združitev družine. Ti naj bi se zato takoj znašli v položaju, ko je njihovo prebivanje nezakonito. Iz sodne prakse Sodišča, kot izhaja iz sodb z dne 27. junija 2006, Parlament/Svet (C‑540/03, EU:C:2006:429, točke od 62 do 64), in z dne 14. marca 2019, Y. Z. in drugi (Goljufija pri združitvi družine) (C‑557/17, EU:C:2019:203, točke od 51 do 55), pa naj bi izhajalo, da morajo ti nacionalni organi pred sprejetjem odločbe na področju združitve družine presoditi vse posebne okoliščine obravnavanega primera, pri čemer je vsakršno samodejno odločanje izključeno.
22
Predložitveno sodišče na drugi strani opozarja, prvič, da v členu 59 kraljeve uredbe 557/2011 kljub zavezujoči naravi besedila člena 15(3) Direktive 2003/86 niso navedeni primeri „posebej težkih okoliščin“, ki so omenjene v zadnjenavedeni določbi. Poleg tega, po mnenju tega sodišča, čeprav odstavek 4 prve dodatne določbe te kraljeve uredbe določa, da se dovoljenje za prebivanje izda v izjemnih primerih, ki niso zakonsko določeni, se zdi, da ta določba ni v skladu z Direktivo 2003/86. To sodišče navaja, da pristojnost za izdajo takega dovoljenja za prebivanje ni podeljena lokalnim organom državne uprave, ki so pristojni za izdajo dovoljenj za prebivanje, ampak osrednji javni upravi, in da taka izdaja spada v njeno diskrecijsko pravico, kar naj ne bi preprečevalo samodejnega sprejemanja odločitev o dovoljenjih za prebivanje.
23
V teh okoliščinah je Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 5 de Barcelona (upravno sodišče št. 5 v Barceloni) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 15(3) [drugi stavek] in člen 17 Direktive [2003/86] razumeti tako, da pojem ‚posebej težke okoliščine‘ samodejno zajema vse okoliščine, ki se nanašajo na mladoletnika, in/ali le tiste, ki so podobne navedenim v samem členu 15?
2.
Ali je nacionalna ureditev, ki ne določa izdaje nevezanega dovoljenja za prebivanje, ki bi zagotavljalo, da se združeni družinski člani ne bi znašli v položaju upravne nepravilnosti, če pride do teh še posebej težkih okoliščin, v skladu s členom 15(3) [drugi stavek] in členom 17 Direktive [2003/86]?
3.
Ali člen 15(3) [drugi stavek] in člen 17 Direktive [2003/86] dovoljujeta razlago, da obstaja pravica do nevezanega dovoljenja, kadar združena družina brez dovoljenja za prebivanje ostane iz razlogov, ki so neodvisni od njene volje?
4.
Ali je nacionalna ureditev, ki pred zavrnitvijo podaljšanja dovoljenja za prebivanje združenih družinskih članov ne določa potrebne in obvezne presoje okoliščin iz člena 17 Direktive [2003/86], v skladu s členoma 15(3) in 17 Direktive [2003/86]?
5.
Ali je nacionalna ureditev, ki v postopku pred zavrnitvijo dovoljenja ali podaljšanja dovoljenja za prebivanje za združenega družinskega člana ne določa posebnega postopka z zaslišanjem mladoletnikov, kadar je bilo sponzorju zavrnjeno dovoljenje za prebivanje ali podaljšanje, v skladu s členoma 15(3) in 17 Direktive [2003/86] ter členoma 6(1) in 8(1) in (2) [EKČP] ter členi 7, 24, 47 in 33(1) [Listine]?
6.
Ali je nacionalna ureditev, ki v postopku pred zavrnitvijo dovoljenja ali podaljšanja dovoljenja za prebivanje za združenega zakonca ne določa postopka, v katerem bi lahko s sklicevanjem na okoliščine, navedene v členu 17 Direktive [2003/86], zaprosil, da bi mu bila dopuščena možnost, da lahko glede na njegov predhodni položaj v zvezi s prebivanjem brez prekinitve ostane rezident, v skladu s členoma 15(3) in 17 Direktive [2003/86] ter členoma 6(1) in 8(1) in (2) [EKČP] ter členi 7, 24, 47 in 33(1) [Listine]?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prva tri vprašanja
24
Predložitveno sodišče s prvim, drugim in tretjim vprašanjem, ki jih je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 15(3), drugi stavek, Direktive 2003/86 razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, ki ne določa, da mora pristojni nacionalni organ na podlagi obstoja „posebej težkih okoliščin“ v smislu te določbe družinskim članom sponzorja izdati nevezano dovoljenje za prebivanje, če so ti družinski člani dovoljenje za prebivanje izgubili iz razlogov, neodvisnih od njihove volje, ali če so med njimi mladoletni otroci.
25
Za preučitev teh vprašanj je treba najprej opozoriti, da lahko države članice v skladu s členom 16(3) te direktive prekličejo dovoljenje za prebivanje za družinskega člana sponzorja oziroma ga ne podaljšajo, če se bivanje slednjega izteče in zadevni družinski član še nima pravice do nevezanega dovoljenja za prebivanje po členu 15 navedene direktive.
26
V zvezi s tem je najprej iz člena 15(1), prvi pododstavek, Direktive 2003/86 razvidno, da sta zakonec ali izvenzakonski partner in otrok, ki je postal polnoleten, sponzorja upravičena do nevezanega dovoljenja za prebivanje, ki je neodvisno od dovoljenja za prebivanje sponzorja, najkasneje po petih letih prebivanja, če nista dobila dovoljenja za prebivanje iz drugih razlogov, kot je združitev družine, pri čemer pa imajo države članice v skladu z drugim pododstavkom te določbe možnost, da v primeru razdrtja družinskega razmerja odobritev takega nevezanega dovoljenja za prebivanje omejijo na zakonca in neporočenega partnerja. V skladu z odstavkom 2 tega člena 15 lahko države članice izdajo nevezano dovoljenje za prebivanje tudi odraslim otrokom in sorodnikom sponzorja v ravni črti.
27
Dalje, v skladu s členom 15(3), prvi stavek, te direktive se nevezano dovoljenje za prebivanje – v primeru vdovstva, razveze, ločitve ali smrti prednikov ali potomcev v prvem kolenu v ravni vrsti – lahko izda tudi pred iztekom petletnega obdobja prebivanja, določenega v odstavku 1 tega člena 15, osebam, ki so vstopile na podlagi združitve družine. Drugi stavek navedenega člena 15(3) pa določa, da države članice sprejmejo določbe, ki zagotavljajo dodelitev nevezanega dovoljenja za prebivanje v primeru „posebej težkih okoliščinah“.
28
Nazadnje, v skladu s členom 15(4) navedene direktive pogoje v zvezi z odobritvijo in veljavnostjo nevezanega dovoljenja za prebivanje določa nacionalno pravo.
29
Ob upoštevanju teh uvodnih preudarkov je treba pojasniti obseg člena 15(3), drugi stavek, Direktive 2003/86, ki je predmet prvih treh vprašanj.
30
Najprej je treba ugotoviti, da niti ta določba niti nobena druga določba te direktive ne opredeljuje pojma „posebej težke okoliščine“ oziroma ne ponazarja takega položaja.
31
Vendar iz tega, v nasprotju s tem, kar je na obravnavi trdila španska vlada, ne izhaja, da bi države članice lahko enostransko določile obseg tega pojma, tako da bi imele neomejen manevrski prostor za njegovo opredelitev v svojem notranjem pravu.
32
Ugotoviti je namreč treba, kot je to storil generalni pravobranilec v točki 40 sklepnih predlogov, da člen 15(3), drugi stavek, Direktive 2003/86 družinskim članom, na katere se ta določba nanaša, priznava pravico s tem, da od držav članic zahteva, da sprejmejo določbe, ki zagotavljajo izdajo nevezanega dovoljenja za prebivanje v primeru „posebej težkih okoliščin“, in v zvezi s tem določa bistveni vsebinski pogoj za izdajo takega dovoljenja za prebivanje, ne da bi se kakor koli skliceval na pravo držav članic.
33
Glede na to, da člen 15(4) te direktive določa, da so pogoji v zvezi z odobritvijo in veljavnostjo tega nevezanega dovoljenja za prebivanje opredeljeni v nacionalnem pravu, je Sodišče razsodilo, da je treba polje proste presoje, ki je državam članicam priznano v okviru navedene direktive, šteti za široko glede pogojev, pod katerimi se na podlagi člena 15(3), drugi stavek, te direktive, odobri nevezano dovoljenje za prebivanje državljanu tretje države, ki je na ozemlje zadevne države članice vstopil na podlagi združitve družine, če se nahaja v „posebej težkih okoliščinah“ v smislu zadnjenavedene določbe (glej v tem smislu sodbo z dne 2. septembra 2021, État belge (Pravica do prebivanja v primeru nasilja v družini), C‑930/19, EU:C:2021:657, točki 85 in 86).
34
Tako je zakonodajalec Unije z napotitvijo v členu 15(4) Direktive 2003/86 na nacionalno pravo izrazil željo, da vsaki državi članici pusti diskrecijo pri opredelitvi pogojev, pod katerimi je treba državljanu tretje države, ki je vstopil na njeno ozemlje zaradi združitve družine, izdati nevezano dovoljenje za prebivanje, če je v takem položaju (glej v tem smislu sodbo z dne 2. septembra 2021, État belge (Pravica do prebivanja v primeru nasilja v družini), C‑930/19, EU:C:2021:657, točka 87 in navedena sodna praksa).
35
Vendar države članice v skladu z ustaljeno sodno prakso polja proste presoje, ki jim je priznano, ne smejo uporabiti tako, da bi posegale v cilj te direktive in v njen polni učinek, ali na način, ki bi bil v nasprotju z načelom sorazmernosti (glej v tem smislu sodbo z dne 2. septembra 2021, État belge (Pravica do prebivanja v primeru nasilja v družini), C‑930/19, EU:C:2021:657, točka 88 in navedena sodna praksa). Tako država članica ne sme določiti tako strogih pogojev, da bi pomenili težko premostljivo oviro, ki bi v praksi preprečevala izdajo nevezanega dovoljenja za prebivanje (glej v tem smislu sodbo z dne 7. novembra 2018, C in A, C‑257/17, EU:C:2018:876, točka 52 in navedena sodna praksa).
36
Iz tega sledi, da države članice ne smejo imeti neomejene diskrecijske pravice za opredelitev okoliščin v takem položaju, sicer bi bil ogrožen polni učinek ali cilj obveznosti, ki jih imajo na podlagi člena 15(3), drugi stavek, Direktive 2003/86, da sprejmejo določbe, ki zadevnemu družinskemu članu zagotavljajo pravico do pridobitve nevezanega dovoljenja za prebivanje v primeru „posebej težkih okoliščin“.
37
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je treba v skladu s sodno prakso Sodišča pri razlagi določbe prava Unije upoštevati besedilo te določbe, kontekst, v katerega je umeščena, in cilje, ki se uresničujejo z ureditvijo, katere del je (sodba z dne 18. aprila 2024, Girelli Alcool, C‑509/22, EU:C:2024:341, točka 77). Zgodovina nastanka te določbe lahko prav tako razkrije elemente, ki so upoštevni za njeno razlago (glej v tem smislu sodbo z dne 7. septembra 2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Narava pravice do prebivanja na podlagi člena 20 PDEU), C‑624/20, EU:C:2022:639, točka 28 in navedena sodna praksa).
38
Na prvem mestu, v zvezi z besedilom člena 15(3), drugi stavek, Direktive 2003/86 je treba ugotoviti, da izraz „posebej težke okoliščine“ glede na svoj pomen v vsakdanjem jeziku predpostavlja – kot je generalni pravobranilec navedel v točki 49 sklepnih predlogov – obstoj okoliščin, ki so po svoji naravi za zadevnega družinskega člana zelo resne ali težavne ali ki ga izpostavljajo veliki negotovosti ali ranljivosti, ki presega običajna tveganja običajnega družinskega življenja.
39
Na drugem mestu, ta razlaga je v skladu s ciljem te določbe in z ureditvijo Unije, katere del je.
40
Spomniti je namreč treba, da je namen Direktive 2003/86, kot je razvidno iz njenih uvodnih izjav 2, 4 in 6, na splošno zagotoviti varstvo družine in olajšati vključevanje državljanov tretjih držav v države članice z omogočanjem družinskega življenja in prispevanjem k ustvarjanju socialne in kulturne stabilnosti z združitvijo družine (glej v tem smislu zlasti sodbe z dne 21. aprila 2016, Khachab, C‑558/14, EU:C:2016:285, točka 26; z dne 2. septembra 2021, État belge (Pravica do prebivanja v primeru nasilja v družini), C‑930/19, EU:C:2021:657, točka 83, in z dne 1. avgusta 2022, Bundesrepublik Deutschland (Združitev družine z mladoletnim beguncem), C‑273/20 in C‑355/20, EU:C:2022:617, točka 58).
41
Poleg tega morajo v skladu z ustaljeno sodno prakso ukrepi, ki se nanašajo na združitev družine, spoštovati temeljne pravice, zlasti pravico do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja, zagotovljeno s členom 7 ter členom 24(2) in (3) Listine, ki državam članicam nalagajo, da prošnje za združitev družine preizkusijo v korist zadevnih otrok in ob skrbi za spodbujanje družinskega življenja (glej v tem smislu zlasti sodbi z dne 13. marca 2019, E., C‑635/17, EU:C:2019:192, točka 56 in navedena sodna praksa, in z dne 1. avgusta 2022, Bundesrepublik Deutschland (Združitev družine z mladoletnim beguncem), C‑273/20 in C‑355/20, EU:C:2022:617, točka 59).
42
Člen 15 Direktive 2003/86, kot je razvidno iz njene uvodne izjave 15, v celoti spada v okvir tega cilja varstva družine, tako da se družinskim članom sponzorja, ki jim je bilo izdano dovoljenje za prebivanje zaradi združitve družine, omogoči dostop do statusa, ki ni odvisen od sponzorja, da bi se spodbudilo njihovo vključevanje, in sicer z olajšanjem njihovega dostopa do izobraževanja, zaposlovanja in poklicnega usposabljanja.
43
V tem okviru člen 15(3), drugi stavek, te direktive uresničuje poseben cilj varstva družinskih članov sponzorja, s tem da jim podeli status, ki je od sponzorja neodvisen, še pred iztekom obdobja petih letih bivanja, ki na podlagi tega člena 15(1), prvi pododstavek, po samem zakonu omogoča dostop do tega statusa, tako da se tem družinskim članom zagotovi pravica do prebivanja v državi članici gostiteljici, ki ne izhaja iz njihove odvisnosti od te države, kadar je ta odvisnost razlog za posebne težave, ki izhajajo iz družinskih razmer, kar za njih ustvarja, kot je navedel generalni pravobranilec v točki 46 sklepnih predlogov, resnično potrebo po varstvu z izdajo nevezanega dovoljenja za prebivanje.
44
S tega vidika je treba ugotoviti, da v nasprotju s tem, kar trdi španska vlada, ni pomembno, da bi lahko izdaja nevezanega dovoljenja za prebivanje zadevnim družinskim članom na podlagi člena 15(3), drugi stavek, navedene direktive povzročila ločitev te družine, ker bi se od sponzorja – zaradi izgube njegovega dovoljenja za prebivanje v državi članici gostiteljici – zahtevalo, da se vrne v svojo tretjo državo izvora, medtem ko bi ti družinski člani lahko še naprej prebivali v tej državi članici.
45
Kot je namreč razvidno iz točk od 40 do 42 te sodbe, se cilj, ki se uresničuje s členom 15(3), drugi stavek, Direktive 2003/86, ne prekriva nujno s širšim ciljem, ki mu sledi ta direktiva. Medtem ko je cilj te direktive – kot celota – varstvo družine z združitvijo, pa je cilj člena 15(3), drugi stavek, te direktive varstvo družine s tem, da se zadevnim članom te družine – v okviru že obstoječe združitve družine – prizna neodvisen status, ki lahko v nekaterih primerih olajša oddaljitev teh družinskih članov od sponzorja in s tem povzroči ločitev nekaterih družinskih članov.
46
Tako je Sodišče poudarilo, da je cilj člena 15(3), drugi stavek, Direktive 2003/86 – zlasti z izdajo nevezanega dovoljenja za prebivanje – zaščititi državljana tretje države, ki je vstopil na ozemlje države članice gostiteljice zaradi združitve družine in ki je bil žrtev družinskega nasilja, ki ga je med zakonsko zvezo izvajal sponzor (glej v tem smislu sodbo z dne 2. septembra 2021, État belge (Pravica do prebivanja v primeru nasilja v družini), C‑930/19, EU:C:2021:657, točke 69, 70, 85 in 89).
47
Ta razlaga pojma „posebej težke okoliščine“ v smislu člena 15(3), drugi stavek, Direktive 2003/86 je utemeljena z obrazložitvenim memorandumom k predlogu direktive Sveta o pravici do združitve družine, ki ga je Komisija predložila 1. decembra 1999 (COM(1999) 638 final, str. 22), v skladu s katerim je cilj te določbe med drugim zaščititi ženske, ki so žrtve nasilja v njihovih družinah, in ki ne morejo biti kaznovane z odvzemom njihovega dovoljenja za prebivanje, če se odločijo zapustiti svoj dom, ter položaj žensk, vdov, razvezanih ali izključenih žensk, ki bi se znašle v posebej težkih položajih, če bi se morale vrniti v svojo državo izvora.
48
Ti primeri se poleg tega prekrivajo s primeri, navedenimi v točki 5.3 Smernic za uporabo Direktive 2003/86, v katerih so kot primeri „posebej težkih okoliščin“ v smislu člena 15(3), drugi stavek, Direktive 2003/86 navedeni ne le primeri družinskega nasilja nad ženskami in otroki ter primeri, v katerih bi bila zadevna oseba v posebej težkem družinskem položaju, če bi se morala vrniti v svojo državo izvora, ampak tudi nekateri primeri prisilnih porok ali tveganja za pohabljanje ženskih spolnih organov (glej v tem smislu sodbo z dne 2. septembra 2021, État belge (Pravica do prebivanja v primeru nasilja v družini), C‑930/19, EU:C:2021:657, točka 64).
49
Na tretjem mestu, zgornjo razlago potrjuje kontekst, v katerega je umeščen člen 15(3) Direktive 2003/86, kot izhaja, prvič, iz razlage obeh stavkov, ki sestavljata to določbo.
50
V skladu s členom 15(3), prvi stavek, Direktive 2003/86 imajo namreč pristojni nacionalni organi v primeru vdovstva, razveze, ločitve ali smrti prednikov ali potomcev v prvem kolenu v ravni vrsti, kot je razvidno iz izraza „lahko“, zgolj možnost, da osebam, ki so vstopile na podlagi združitve družine, izdajo nevezano dovoljenje za prebivanje, tako da v zvezi s tem uporabijo svojo diskrecijsko pravico, čeprav se taki položaji že sami po sebi lahko štejejo za položaje, ki zadevnim osebam povzročajo težave, ki niso nezanemarljive.
51
Nasprotno pa, kot je navedeno v točkah 32 in 36 te sodbe, drugi stavek člena 15(3) te direktive od držav članic zahteva, da sprejmejo določbe, ki zagotavljajo izdajo nevezanega dovoljenja za prebivanje v primeru „posebej težkih okoliščin“, v smislu te določbe.
52
Iz takega stopnjevanja v sistematiki tega člena 15(3) izhaja, da se drugi stavek tega člena nanaša na družinske položaje, ki so še resnejši kot tisti, ki so že zajeti v njegovem prvem stavku, kar zadeva negotovost ali ranljivost zadevnega družinskega člana, tako da morajo ti položaji presegati običajna tveganja običajnega družinskega življenja.
53
Kljub temu, v nasprotju s tem, kar trdi španska vlada, iz tega ni mogoče sklepati, da obstaja povezava med obema stavkoma člena 15(3) Direktive 2003/86 v tem smislu, da morajo „posebej težke okoliščine“ iz drugega stavka te določbe nujno izhajati iz prenehanja zakonske zveze, kot je to v primeru smrti, razveze zakonske zveze ali prenehanja življenjske skupnosti, na katere se nanaša prvi stavek navedene določbe.
54
Namreč, položajev, ki spadajo na področje uporabe te določbe – saj bi bil sicer členu 15(3), drugi stavek, Direktive 2003/86 odvzet polni učinek in bi bil ogrožen cilj te določbe, ki je zadevnim družinskim članom podeliti status, ki ni odvisen od sponzorja – ni mogoče omejiti le na težave, ki izhajajo iz prenehanja zakonske zveze, ker je mogoče, da resnost težav, s katerimi se lahko sooči družinski član sponzorja, ni v povezavi s takšnim prenehanjem zakonske zveze in lahko – ravno nasprotno – izhaja iz ohranitve zakonske zveze, zlasti v primeru nasilja v družini, prisilnih porok ali tveganja za pohabljanje ženskih spolnih organov, zlasti če bi se od sponzorja v primeru izgube pravice do prebivanja lahko zahtevalo, da se vrne v svojo državo izvora.
55
Iz tega izhaja, kot pravilno trdi Komisija, da morajo „posebej težke okoliščine“, kot je navedeno v členu 15(3), drugi stavek, Direktive 2003/86, izhajati iz družinskega položaja zadevnih državljanov tretjih držav v širšem smislu, ne glede na to, ali je ta položaj povezan s prenehanjem zakonske zveze ali ne.
56
Drugič, to razlago potrjuje člen 13(2), prvi pododstavek, točka (c), Direktive 2004/38, ki ima v zvezi z družinskimi člani državljanov Unije isti cilj – to je zagotoviti zaščito družinskih članov, ki so žrtve družinskega nasilja – kot člen 15(3), drugi stavek, Direktive 2003/86 (glej v tem smislu sodbo z dne 2. septembra 2021, État belge (Pravica do prebivanja v primeru nasilja v družini), C‑930/19, EU:C:2021:657, točki 70 in 89).
57
V členu 13(2), prvi pododstavek, točka (c), Direktive 2004/38 je namreč določeno tudi, da razveza, razveljavitev zakonske zveze ali prenehanje registriranega partnerstva ne povzroči izgube pravice do prebivanja družinskih članov državljanov Unije, kadar to upravičujejo posebno težke okoliščine, pri čemer je kot primer takih položajev izrecno navedeno dejstvo, da je bila oseba žrtev družinskega nasilja „v času, ko sta zakonska zveza ali registrirano partnerstvo še trajala“, iz česar je tako izrecno razvidno, da lahko taki položaji nastanejo, če ne pride do prenehanja zakonske vezi.
58
Iz vseh teh preudarkov izhaja, da obstoj „posebej težkih okoliščin“ v smislu člena 15(3), drugi stavek, Direktive 2003/86 zahteva, da se dokaže, da se državljan tretje države, ki na ozemlju države članice gostiteljice prebiva zaradi združitve družine, zaradi družinskih dejavnikov spopada z okoliščinami, ki so po svoji naravi zelo resne ali težavne ali zaradi katerih je izpostavljen veliki negotovosti ali ranljivosti, kar pri njem ustvarja resnično potrebo po varstvu, ki ga zagotavlja izdaja nevezanega dovoljenja za prebivanje, pri čemer ni pomembno, ali je zakonska vez prenehala ali ne.
59
Iz tega sledi, da zgolj prisotnost mladoletnih otrok med družinskimi člani sponzorja oziroma dejstvo, da je izguba dovoljenja za prebivanje slednjih posledica specifičnih okoliščin sponzorja, kot je to, da je ta storil kaznivo dejanje, ne moreta zadostovati za utemeljitev izdaje nevezanega dovoljenja za prebivanje zaradi obstoja „posebej težkih okoliščin“ v smislu člena 15(3), drugi stavek, Direktive 2003/86.
60
Natančneje, v zvezi s to drugo okoliščino je treba poudariti, da izguba dovoljenja za prebivanje družinskih članov zaradi okoliščin, ki niso odvisne od njihove volje, odraža načelo, na podlagi katerega v skladu s cilji Direktive 2003/86, kot so navedeni v točkah 40 in 41 te sodbe, izhaja, da dokler zadevni družinski člani ne pridobijo nevezane pravice do prebivanja na podlagi člena 15 te direktive, je njihova pravica do prebivanja pravica, izvedena iz pravice zadevnega sponzorja, katere namen je spodbujanje vključevanja tega sponzorja (glej v tem smislu sodbo z dne 14. marca 2019, Y. Z. in drugi (Goljufija pri združitvi družine), C‑557/17, EU:C:2019:203, točka 47).
61
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je ob upoštevanju osrednjega pomena sponzorja v sistemu, uvedenem z Direktivo 2003/86, okoliščina, da bi izguba dovoljenja za prebivanje ali nepodaljšanje tega dovoljenja sponzorja iz razlogov, ki se nanašajo nanj, načeloma lahko imela posledice za proces združevanja družine, zlasti pa bi vplivala na dovoljenja za prebivanje, izdana družinskim članom tega sponzorja, v skladu s cilji te direktive in logiko, na kateri ta temelji (glej v tem smislu sodbo z dne 14. marca 2019, Y. Z. in drugi (Goljufija pri združitvi družine), C‑557/17, EU:C:2019:203, točka 46).
62
Enako, ker je namen Direktive 2003/86 v skladu z njenim členom 1 določiti pogoje za uveljavljanje pravice do združitve družin za državljane tretjih držav, ki zakonito prebivajo na ozemlju držav članic, je ta pravica pridržana tem državljanom, kar potrjuje opredelitev pojmov „sponzor“ in „združitev družine“ iz člena 2(c) in (d) te direktive. Za sponzorja, ki mu je bilo odvzeto dovoljenje za prebivanje, pa ni več mogoče šteti, da zakonito prebiva na ozemlju države članice. Torej je a priori utemeljeno, da se lahko dovoljenja za prebivanje, izdana njegovim družinskim članom na podlagi Direktive 2003/86, tudi prekličejo oziroma se ne podaljšajo, ne da bi se ti lahko sklicevali na „posebej težke okoliščine“ v smislu člena 15(3), drugi stavek, te direktive zgolj zato, ker razlog za odvzem ni odvisen od njihove volje (glej v tem smislu sodbo z dne 14. marca 2019, Y. Z. in drugi (Goljufija pri združitvi družine), C‑557/17, EU:C:2019:203, točka 48).
63
Zato je treba na prvo, drugo in tretje vprašanje odgovoriti tako, da je treba člen 15(3), drugi stavek, Direktive 2003/86 razlagati tako, da ne nasprotuje ureditvi države članice, ki ne določa, da mora pristojni nacionalni organ na podlagi obstoja „posebej težkih okoliščin“ v smislu te določbe družinskim članom sponzorja izdati nevezano dovoljenje za prebivanje, če so ti družinski člani svoje dovoljenje za prebivanje izgubili iz razlogov, neodvisnih od njihove volje, ali če so med njimi mladoletni otroci.
Četrto, peto in šesto vprašanje
Dopustnost
64
Španska vlada trdi, da peto vprašanje ni dopustno, ker se ne nanaša na razlago prava Unije. Niti člen 15(3) niti člen 17 Direktive 2003/86 naj namreč ne bi določala pravil v zvezi z zaslišanjem oseb, ki niso prosilec za združitev družine, pravo Unije pa naj ne bi vsebovalo nobene določbe glede procesnega upravičenja mladoletnih otrok v upravnem postopku.
65
Poleg tega naj bi bilo to vprašanje hipotetično, ker naj predložitvena odločba na eni strani ne bi vsebovala nobene navedbe glede starosti mladoletnih otrok iz postopka v glavni stvari, na drugi strani pa naj bi bilo v njej navedeno, da so vsi zadevni družinski člani vložili prošnjo za izdajo dovoljenja za prebivanje za daljši čas zaradi združitve družine, iz česar naj bi izhajalo, da so vsi ti družinski člani skupaj sodelovali v upravnem postopku. Poleg tega naj bi navedeno vprašanje temeljilo na „nerealni premisi“, v skladu s katero bi se lahko mladoletni otroci sklicevali na pravico do prebivanja zunaj družinske celice. Vsekakor naj iz predložitvene odločbe ne bi bilo razvidno, da je mati teh otrok predlagala njihovo zaslišanje, in nič ne kaže, da bi med njimi obstajalo navzkrižje interesov.
66
Opozoriti je treba, da v skladu z ustaljeno sodno prakso za vprašanja v zvezi z razlago prava Unije, ki jih nacionalna sodišča zastavijo v pravnem in dejanskem okviru, za opredelitev katerega so odgovorna sama in katerega pravilnosti Sodišče ne preverja, velja domneva upoštevnosti. Sodišče lahko zavrne odločanje o predlogu nacionalnega sodišča samo, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo dejanskih in pravnih elementov, ki so potrebni, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo koristne odgovore (sodba z dne 11. aprila 2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, točka 29 in navedena sodna praksa).
67
V obravnavanem primeru pa je treba na prvem mestu ugotoviti, da se vprašanje, ali imajo mladoletni otroci na podlagi prava Unije pravico do izjave pred sprejetjem odločbe o zavrnitvi podaljšanja njihovega dovoljenja za prebivanje zaradi združitve družine, nanaša na vsebino postavljenega vprašanja, ne pa na njegovo dopustnost.
68
Na drugem mestu, tega vprašanja ni mogoče šteti za hipotetično, ker se postopek v glavni stvari – v skladu z izrecnim besedilom predložitvene odločbe – nanaša na zakonitost odločbe, s katero je pristojni nacionalni organ mladoletnima otrokoma iz postopka v glavni stvari, ki sta imela dovoljenje za prebivanje zaradi združitve družine, zavrnil podaljšanje tega dovoljenja, potem ko je sponzor izgubil svoje dovoljenje za prebivanje.
69
V zvezi s tem ni pomembno, da v predložitveni odločbi ni navedena natančna starost teh dveh mladoletnih otrok. Neobstoj take navedbe glede dejanskega stanja v postopku v glavni stvari, za ugotovitev katerega je izključno pristojno predložitveno sodišče, namreč nikakor ne vpliva na dopustnost postavljenega vprašanja, ker Sodišču ne preprečuje, da bi predložitvenemu sodišču koristno odgovorilo na to vprašanje, s tem da poda zahtevano razlago prava Unije.
70
Prav tako je treba v zvezi z okoliščinami, ki jih navaja španska vlada, da sta v obravnavani zadevi navedena mladoletna otroka vložila prošnjo skupaj z drugimi družinskimi člani, da njuna mati ni zahtevala zaslišanja in da ni bil podan noben znak navzkrižja interesov, ugotoviti, da se te okoliščine nanašajo tudi na dejansko stanje, katerega presoja je za odločanje v postopku v glavni stvari v izključni pristojnosti nacionalnega sodišča. Te okoliščine zato ne vplivajo na dopustnost petega vprašanja.
71
Zato je treba šteti, da je to vprašanje dopustno.
Vsebinska presoja
72
Predložitveno sodišče s četrtim, petim in šestim vprašanjem, ki jih je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 17 Direktive 2003/86 razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, ki pristojnemu nacionalnemu organu dopušča, da sprejme odločbo o zavrnitvi podaljšanja dovoljenja za prebivanje, ki je bilo izdano družinskim članom sponzorja, ne da bi najprej opravil posamično preučitev njihovega položaja in ne da bi jih zaslišal, in če je odgovor pritrdilen, ali je treba, če se ta odločba nanaša na mladoletnega otroka, zaslišati tudi njega.
73
Na prvem mestu, v zvezi z obsegom preučitve, ki jo mora opraviti pristojni nacionalni organ, je treba opozoriti, da morajo države članice v skladu z izrecnim besedilom člena 17 Direktive 2003/86 v primeru zavrnitve prošnje, preklica ali nepodaljšanja dovoljenja za prebivanje ustrezno upoštevati naravo in trdnost družinskih razmerij zadevne osebe in trajanje njenega bivanja v državi članici gostiteljici ter obstoj družinskih, kulturnih ali socialnih vezi z njeno državo izvora.
74
Zato mora pristojni nacionalni organ pri izvajanju Direktive 2003/86 opraviti zlasti posamično presojo položaja zadevnega družinskega člana, pri kateri se upoštevajo vsi upoštevni elementi obravnavanega primera in pri kateri se po potrebi posebna pozornost nameni koristim zadevnih otrok ter skrbi za spodbujanje družinskega življenja. Zlasti okoliščine, kot so starost zadevnih otrok, njihov položaj v državi izvora in stopnja njihove odvisnosti od staršev, lahko vplivajo na obseg in intenzivnost zahtevanega preizkusa (glej v tem smislu sodbo z dne 13. marca 2019, E., C‑635/17, EU:C:2019:192, točki 58 in 59 ter navedena sodna praksa).
75
To presojo je treba opraviti glede na cilje, ki se uresničujejo z navedeno direktivo (sodba z dne 1. avgusta 2022, Bundesrepublik Deutschland (Združitev družine z mladoletnim beguncem), C‑273/20 in C‑355/20, EU:C:2022:617, točka 61), pri čemer je treba uravnoteženo in razumno presoditi vse upoštevne interese (sodba z dne 21. aprila 2016, Khachab, C‑558/14, EU:C:2016:285, točka 43 in navedena sodna praksa).
76
Zato dovoljenja za prebivanje ni mogoče zavrniti samodejno (glej v tem smislu zlasti sodbi z dne 14. marca 2019, Y. Z. in drugi (Goljufija pri združitvi družine), C‑557/17, EU:C:2019:203, točka 51, ter z dne 12. decembra 2019, G. S. in V. G. (Grožnja javnemu redu), C‑381/18 in C‑382/18, EU:C:2019:1072, točka 65).
77
Iz tega sledi, da je odločbo o zavrnitvi podaljšanja dovoljenja za prebivanje, izdanega družinskim članom sponzorja, mogoče sprejeti šele po posamični preučitvi, pri kateri se upoštevajo vsi upoštevni elementi v zvezi s položajem teh družinskih članov in zlasti okoliščine, ki pristojnemu nacionalnemu organu omogočajo, da presodi, ali v zvezi z njimi obstajajo razlogi, ki upravičujejo izdajo nevezanega dovoljenja za prebivanje na podlagi člena 15(3), drugi stavek, Direktive 2003/86, zaradi obstoja „posebej težkih okoliščin“ v smislu te določbe.
78
V zvezi s tem seveda izguba dovoljenja za prebivanje zadevnih družinskih članov iz razlogov, ki niso odvisni od njihove volje, oziroma prisotnost mladoletnih otrok med njimi, sama po sebi ne zadostujeta za ugotovitev, kot je razvidno iz točk od 59 do 63 te sodbe, da gre za „posebej težke okoliščine“. Vendar ni mogoče izključiti, da bi lahko ti elementi v povezavi z drugimi okoliščinami družinskega življenja zadevnih oseb, za katere pa se zdi, da niso bile navedene v postopku v glavni stvari, pripomogli k utemeljitvi izdaje nevezanega dovoljenja za prebivanje na podlagi tega člena 15(3), drugi stavek (glej po analogiji sodbo z dne 14. marca 2019, Y. Z. in drugi (Goljufija pri združitvi družine), C‑557/17, EU:C:2019:203, točki 54 in 55).
79
Na drugem mestu, v zvezi s pravico do izjave je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso ta temeljna pravica, ki jo je treba spoštovati, tudi če je veljavna ureditev izrecno ne določa (glej zlasti sodbo z dne 11. decembra 2014, Boudjlida, C‑249/13, EU:C:2014:2431, točka 39 in navedena sodna praksa), zagotavlja, da ima vsaka oseba možnost, da koristno in učinkovito poda svoje stališče v upravnem postopku, in to pred sprejetjem vsake odločbe, ki bi lahko negativno vplivala na njene interese (glej v tem smislu zlasti sodbi z dne 12. maja 2022, Boshab/Svet, C‑242/21 P, EU:C:2022:375, točki 57 in 58, in z dne 29. septembra 2022, HIM/Komisija, C‑500/21 P, EU:C:2022:741, točki 42 in 43), pri čemer je treba pojasniti, da ta pravica ne vključuje nujno obveznosti, da se zadevni osebi omogoči, da poda ustno izjavo (sklep z dne 21. maja 2019, Le Pen/Parlament, C‑525/18 P, EU:C:2019:435, točka 66 in navedena sodna praksa).
80
Poleg tega iz sodne prakse Sodišča izhaja, da pravica do izjave pomeni tudi, da mora pristojni nacionalni organ ustrezno upoštevati pripombe, ki jih je podala zadevna oseba, pri tem pa skrbno in nepristransko preučiti vse upoštevne elemente obravnavane zadeve in svojo odločbo podrobno obrazložiti, pri čemer je obveznost dovolj specifične in natančne obrazložitve odločbe, ki zadevni osebi omogoča razumeti razloge za zavrnitev njene prošnje, tako korelat načela spoštovanja pravice do obrambe (sodba z dne 11. decembra 2014, Boudjlida, C‑249/13, EU:C:2014:2431, točka 38 in navedena sodna praksa).
81
V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, kot je navedla Komisija, da odločba o zavrnitvi podaljšanja dovoljenja za prebivanje, izdanega družinskim članom sponzorja, očitno lahko neugodno vpliva na njihove interese, zato jih mora pristojni nacionalni organ zaslišati pred sprejetjem take odločbe.
82
V zvezi z vprašanjem, ali bi morali biti zaslišani tudi mladoletni otroci, je treba opozoriti, da člen 24(1) Listine zahteva, da lahko otroci svobodno izražajo svoje mnenje in da se tako izraženo mnenje upošteva v stvareh, ki jih zadevajo, v skladu z njihovo starostjo in zrelostjo.
83
Poleg tega člen 24(2) Listine pristojnemu nacionalnemu organu nalaga, da mora pri vseh ukrepih, ki se nanašajo na otroke, upoštevati predvsem korist otroka.
84
V skladu z ustaljeno sodno prakso ta zadnjenavedena določba pomeni, da se pri vseh ukrepih, ki jih države članice sprejmejo pri uporabi Direktive 2003/86 in ki se nanašajo na otroke, upoštevajo predvsem koristi otroka (glej v tem smislu sodbo z dne 1. avgusta 2022, Bundesrepublik Deutschland (Združitev družine z mladoletnim beguncem), C‑273/20 in C‑355/20, EU:C:2022:617, točka 42 in navedena sodna praksa).
85
Tako je treba primernost zaslišanja, ki se ne zahteva nujno zaradi koristi otroka, presojati glede na zahteve v zvezi s koristmi otroka, v vsakem posameznem primeru (glej v tem smislu sodbo z dne 22. decembra 2010, Aguirre Zarraga, C‑491/10 PPU, EU:C:2010:828, točki 63 in 64).
86
Iz tega izhaja, da se določbe člena 24 Listine ne nanašajo na zaslišanje otroka kot tako, temveč na možnost zaslišanja otroka (glej v tem smislu sodbo z dne 22. decembra 2010, Aguirre Zarraga, C‑491/10 PPU, EU:C:2010:828, točka 62).
87
Iz tega sledi, da pravica otroka do izjave torej ne zahteva, da je treba nujno opraviti zaslišanje, temveč določa, da mora imeti ta otrok na voljo zakonite postopke in pogoje, ki mu omogočajo, da svobodno izraža svoje mnenje, in da se to mnenje upošteva.
88
Zato morajo države članice, kadar se odločba o zavrnitvi podaljšanja dovoljenja za prebivanje nanaša na mladoletnega otroka, sprejeti vse ustrezne ukrepe, da temu otroku glede na njegovo starost ali stopnjo zrelosti ponudijo dejansko in učinkovito možnost, da se izjavi.
89
Zato je treba na četrto, peto in šesto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 17 Direktive 2003/86 razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, ki pristojnemu nacionalnemu organu dopušča, da sprejme odločbo o zavrnitvi podaljšanja dovoljenja za prebivanje, ki je bilo izdano družinskim članom sponzorja, ne da bi najprej opravil posamično preučitev njihovega položaja in ne da bi jih zaslišal. Kadar se ta odločba nanaša na mladoletnega otroka, morajo države članice sprejeti vse ustrezne ukrepe, da temu otroku glede na njegovo starost ali stopnjo zrelosti ponudijo dejansko in učinkovito možnost, da se izjavi.
Stroški
90
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
1.
Člen 15(3), drugi stavek, Direktive Sveta 2003/86/ES z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine
je treba razlagati tako, da
ne nasprotuje ureditvi države članice, ki ne določa, da mora pristojni nacionalni organ na podlagi obstoja „posebej težkih okoliščin“ v smislu te določbe, družinskim članom sponzorja izdati nevezano dovoljenje za prebivanje, če so ti družinski člani svoje dovoljenje za prebivanje izgubili iz razlogov, neodvisnih od njihove volje, ali če so med njimi mladoletni otroci.
2.
Člen 17 Direktive 2003/86
je treba razlagati tako, da
nasprotuje ureditvi države članice, ki pristojnemu nacionalnemu organu dopušča, da sprejme odločbo o zavrnitvi podaljšanja dovoljenja za prebivanje, ki je bilo izdano družinskim članom sponzorja, ne da bi najprej opravil posamično preučitev njihovega položaja in ne da bi jih zaslišal. Kadar se ta odločba nanaša na mladoletnega otroka, morajo države članice sprejeti vse ustrezne ukrepe, da temu otroku glede na njegovo starost ali stopnjo zrelosti ponudijo dejansko in učinkovito možnost, da se izjavi.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: španščina.