Talan väckt den 22 mars 2019 – Vincenti mot EUIPO
(Mål T-174/19)
Rättegångsspråk: tyska
Parter
Sökande: Guillaume Vincenti (Alicante, Spanien) (ombud: advokaten H. Tettenborn)
Svarande: Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO)
Yrkanden
Sökanden yrkar att tribunalen ska
ogiltigförklara besluten från tillsättningsmyndigheten för EUIPO, som skickades genom en skrivelse av den 6 juni 2018, att inte befordra sökanden till närmaste högre lönegrad (AST 8) under befordringsförfarandena för år 2014, år 2015, år 2016 eller år 2017, och
förplikta EUIPO att ersätta rättegångskostnader.
Grunder och huvudargument
Till stöd för sin talan åberopar sökanden följande grunder.
Åsidosättande av artikel 45 i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen, uppenbart oriktig bedömning och felaktigt genomförande av eller underlåtenhet att följa domen av den 14 november 2017, Vincenti/EUIPO (T-586/16, EU: T: 2017: 803).
I den första grunden har sökanden gjort gällande att tillsättningsmyndigheten för EUIPO har åsidosatt artikel 45 i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen (nedan kallade tjänsteföreskrifterna), gjort uppenbart oriktiga bedömningar och inte genomfört, eller felaktigt genomfört, domen av den 14 november 2017, Vincenti/EUIPO (T-586/16, EU:T:2017:803), genom att denna myndighet inte behandlade sökanden vid de aktuella tidpunkterna på ett sätt som tillät honom att delta i de individuella befordringsförfarandena, utan i stället gjorde en övergripande bedömning när de angripna besluten antogs den 6 juni 2018. Besluten att inte befordra sökanden grundades på omständigheter som, vid tidpunkten då tillsättningsmyndigheten var skyldig att fatta beslut, inte var kända för myndigheten.
Sökanden har vidare gjort gällande att den övergripande vägran att befordra honom under fyra på varandra följande år med hänvisning till samma beteende är rättsstridig, eftersom den utgör en lika allvarlig påföljd som den som anges i artikel 9.1 e och f i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna och därmed slutligen utgör en bestående och bestraffande vägran att befordra honom som kringgår den rätt till försvar som han har rätt till i disciplinära förfaranden och utgör en ”dubbelbestraffning”.
Sökanden har även hävdat att de angripna besluten från myndigheten på ett rättsstridigt sätt var diskriminerande mot honom på grund av hans långvariga sjukdom, eftersom svaranden inte räknade hans sjukdomstid i positiv bemärkelse som en tid då han förbättrat det beteende som han anklagades för, vilket utgör en uppenbart oriktig bedömning och en felaktig tillämpning av artikel 45 i tjänsteföreskrifterna samt domen av den 14 november 2017, Vincenti/EUIPO (T-586/16, EU:T:2017:803).
Åsidosättande av sökandens rätt att bli hörd enligt artikel 41.2 a i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och av sökandens processuella rättigheter enligt artikel 5 i kommissionens beslut C(2013) 8968 final av den 16 december 2013 om allmänna genomförandebestämmelser för artikel 45 i tjänsteföreskrifterna, särskilt enligt artikel 5.5 och 5.7 i det beslutet
I den andra grunden har sökanden gjort gällande att svaranden har åsidosatt sökandens grundläggande rätt att bli hörd innan beslut fattades som gick honom emot, eftersom sökanden inte på förhand hade fått möjlighet att framföra sina synpunkter. Detta motsägs inte av svaranden.
Svaranden har således också direkt åsidosatt sökandens processuella rättigheter enligt artikel 5 i kommissionens beslut C(2013) 8968 final av den 16 december 2013 om allmänna genomförandebestämmelser för artikel 45 i tjänsteföreskrifterna, särskilt enligt artikel 5.5 och 5.7 i det beslutet, vilket dessutom återspeglar den betydelsefulla karaktären av den grundläggande rätten att bli hörd som har åsidosatts och bekräftar att sökanden även hade rätt att bli hörd i förevarande fall innan de angripna besluten antogs.
____________