62024TJ0368
TRIBUNALENS DOM (femte avdelningen)
den 11 juni 2025 (
*1
)
”Personalmål – Tillfälligt anställda – Tillsvidareanställning – Artikel 2 c i anställningsvillkoren för övriga anställda – Uppsägning av avtalet – Artikel 47 c i) i anställningsvillkoren för övriga anställda – Bristande förtroende – Motiveringsskyldighet – Artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna – Maktmissbruk eller åsidosättande av handläggningsregler – Oskuldspresumtion – Rätten att yttra sig – Uppenbart oriktig bedömning – Proportionalitetsprincipen – Omsorgsplikt – Ansvar – Ekonomisk och ideell skada”
I mål T‑368/24,
EO, företrädd av advokaterna L. Levi och P. Baudoux,
sökande,
mot
Europaparlamentet, företrätt av S. Seyr, I. Lázaro Betancor och K. Zejdová, samtliga i egenskap av ombud,
svarande,
meddelar
TRIBUNALEN (femte avdelningen)
sammansatt av ordföranden J. Svenningsen (referent) samt domarna C. Mac Eochaidh och M. Stancu,
justitiesekreterare: handläggaren A. Marghelis,
efter den skriftliga delen av förfarandet,
efter förhandlingen den 4 mars 2025,
följande
Dom
1
Sökanden, EO, har genom sin talan, som väckts med stöd av artikel 270 FEUF, yrkat dels ogiltigförklaring av beslutet av den 15 september 2023 genom vilket Europaparlamentet sade upp hans avtal som tillfälligt anställd (nedan kallat det angripna beslutet), dels ersättning för den ekonomiska och ideella skada som han påstår sig ha lidit till följd av detta beslut.
Bakgrund till tvisten
2
EO var tidigare tillfälligt anställd, i den mening som avses i artikel 2 c i anställningsvillkoren för övriga anställda i Europeiska unionen (nedan kallade anställningsvillkoren), hos den politiska gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater och demokrater i Europaparlamentet (nedan kallad S&D-gruppen).
3
Vid utövande av sitt uppdrag som politisk rådgivare till S&D-gruppen medverkade han bland annat i utarbetandet av Europaparlamentets resolution av den 24 november 2022 om människorättssituationen i samband med fotbolls-VM i Qatar (EUT C 167, 2023, s. 99) (nedan kallad resolutionen av den 24 november 2022).
4
Några dagar efter det att resolutionen av den 24 november 2022 hade antagits erbjöd en ackrediterad parlamentsassistent till en ledamot av S&D-gruppen EO att se en match i fotbolls-VM i Qatar. Gåvan bestod av två biljetter för att se kvartsfinalmatchen mellan Argentina och Nederländerna samt rese- och logikostnader för två personer.
5
Mellan den 8 och den 11 december 2022 befann sig EO med sin partner i Qatar.
6
Den 9 december 2022 inledde de belgiska myndigheterna en utredning om eventuell olaglig lobbyverksamhet från Qatars sida. De genomförde bland annat en husrannsakan i parlamentets lokaler och grep flera personer, däribland den ackrediterade parlamentsassistent som avses i punkt 4 ovan.
7
Den 16 december 2022 informerade EO enhetschefen om sin resa till Qatar. Tillsammans informerade de generalsekreteraren för S&D-gruppen.
8
Den 20 december 2022, efter att ha hört EO, avstängde ordföranden för S&D-gruppen, i egenskap av anställningsmyndighet (nedan kallad anställningsmyndigheten), EO tills vidare från sin tjänst och hans lön hölls delvis inne i enlighet med artiklarna 23 och 24 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen (nedan kallade tjänsteföreskrifterna).
9
Samma dag publicerade S&D-gruppens presidium ett pressmeddelande med rubriken ”Nolltolerans mot korruption”, i vilket det angavs att presidiet ”fullt ut stöd[de] avstängningen av en medlem av [dess] personal till följd av ett allvarligt tjänstefel som ha[de] samband med den pågående brottsutredningen” (nedan kallat pressmeddelandet av den 20 december 2022).
10
Den 4 januari 2023 underrättade anställningsmyndigheten EO om att den hade inlett en administrativ utredning av EO:s eventuella underlåtenhet att uppfylla de skyldigheter som anges i artikel 11 i tjänsteföreskrifterna.
11
Den 30 januari 2023 översändes rapporten från den administrativa utredningen till anställningsmyndigheten och till generalsekreteraren för S&D-gruppen med rekommendationen att kalla EO till ett samtal i enlighet med artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna.
12
Den 6 mars 2023 hörde anställningsmyndigheten EO i enlighet med artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna, i närvaro av generalsekreteraren för S&D-gruppen, en tjänsteman vid parlamentets rättstjänst och de anställda som hade upprättat den administrativa utredningsrapporten.
13
Den 31 maj 2023 underrättade anställningsmyndigheten EO om dess avsikt att säga upp anställningsavtalet med stöd av artikel 47 c i) i anställningsvillkoren, samtidigt som han befriades från sin tjänstgöring under uppsägningstiden på tio månader, med hänvisning till att förtroendet mellan honom och S&D-gruppen hade brutits. Anställningsmyndigheten kallade honom till ett samtal den 7 juni för att höra honom innan ett beslut skulle fattas. Om EO inte ville delta i samtalet uppmanades han att lämna skriftliga synpunkter.
14
Den 2 juni 2023 begärde EO:s advokat att samtalet skulle skjutas upp med motiveringen att hon inte var tillgänglig vid den föreslagna tidpunkten. Hon begärde även att anställningsmyndigheten skulle översända samtliga de handlingar som låg till grund för avsikten att säga upp EO:s avtal.
15
Den 15 juni 2023 kallades EO till ett samtal den 29 juni 2023. Dagen därpå svarade EO:s advokat att hon inte var tillgänglig den dagen. Hon begärde att samtalet skulle skjutas upp samt, återigen, att anställningsmyndigheten skulle översända samtliga de handlingar som låg till grund för avsikten att säga upp EO:s avtal.
16
Den 10 juli 2023 angav anställningsmyndigheten skälen för dess avsikt att säga upp EO:s avtal och kallade honom till ett samtal den 18 juli 2023. För det fall att EO inte skulle vara tillgänglig vid den föreslagna tidpunkten, ombads han att lämna skriftliga synpunkter senast den 24 juli 2023.
17
Den 13 juli 2023 svarade EO:s advokat att hon inte var tillgänglig den 18 juli 2023. EO:s advokat angav att EO skulle lämna sina skriftliga synpunkter senast den 24 juli 2023 och föreslog att samtalet skulle skjutas upp till efter hennes semester och upprepade sin begäran om att få tillgång till de handlingar som låg till grund för anställningsmyndighetens avsikt att säga upp EO:s avtal.
18
Den 20 juli 2023 lämnade EO sina skriftliga synpunkter på anställningsmyndighetens avsikt att säga upp anställningsavtalet.
19
Den 7 september 2023 hävde anställningsmyndigheten EO:s avstängning och underrättade honom om att ett beslut enligt artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna ännu inte hade fattats på grund av en pågående brottsutredning, situationens övergripande komplexitet och skyldigheten att beakta alla relevanta omständigheter i ärendet.
20
Den 15 september 2023 antog anställningsmyndigheten det angripna beslutet med stöd av artikel 47 c i) i anställningsvillkoren, med motiveringen att förtroendet mellan S&D-gruppen och EO hade brutits.
21
Den 8 december 2023 anförde EO klagomål mot det angripna beslutet i enlighet med artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna.
22
I en skrivelse av den 15 mars 2024 som avsåg ”[f]öljden av den administrativa utredningen och av samtalet i mars 2023” samt ”[a]vsikten att utfärda en varning med stöd av artikel 3.1 b i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna” underrättade anställningsmyndigheten EO om att den hade beslutat att skjuta upp antagandet av ett beslut enligt artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna och att ett slutligt beslut skulle fattas först efter det att det avgörande som meddelats av den nationella domstol vid vilken talan väckts hade vunnit laga kraft, för att kunna beakta de faktiska omständigheter som de belgiska myndigheterna skulle fastställa.
23
Eftersom klagomålet av den 8 december 2023 inte besvarades inom den fyramånadersfrist som föreskrivs i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna, avslogs klagomålet inledningsvis tyst den 8 april 2024. Genom beslut av den 17 april avslog emellertid S&D-gruppens byrå klagomålet uttryckligen inom den tidsfrist på tre månader som föreskrivs i artikel 91.3 andra strecksatsen i tjänsteföreskrifterna.
Parternas yrkanden
24
Sökanden har yrkat att tribunalen ska
–
ogiltigförklara det angripna beslutet och, i den mån det är nödvändigt, det uttryckliga beslutet att avslå klagomålet,
–
förplikta parlamentet att ersätta den ekonomiska och ideella skada han har lidit, och
–
förplikta parlamentet att ersätta rättegångskostnaderna, även om talan ogillas.
25
Parlamentet har yrkat att tribunalen ska
–
ogilla yrkandet om ogiltigförklaring,
–
ogilla skadeståndsyrkandet, eftersom det delvis inte kan tas upp till prövning och i vart fall är ogrundat, och
–
förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
Yrkandet om ogiltigförklaring
26
Eftersom det uttryckliga beslutet att avslå klagomålet inte har något självständigt innehåll, på grund av att det endast fastställer det angripna beslutet, bör det anses att det aktuella yrkandet om ogiltigförklaring enbart avser ogiltigförklaringen av det angripna beslutet, vars lagenlighet kommer att bedömas med beaktande av motiveringen i beslutet att avslå klagomålet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 17 januari 1989, Vainker/parlementet, 293/87, EU:C:1989:8, punkt 8, och dom av den 6 juli 2022, MZ/kommissionen, T‑631/20, EU:T:2022:426, punkt 21).
Den femte grunden: Åsidosättande av motiveringsskyldigheten
27
EO har gjort gällande att det angripna beslutet saknar motivering, eftersom anställningsmyndigheten inte förklarade varför den beslutade att säga upp anställningsavtalet vid denna tidpunkt och inte heller varför den inte vidtog någon mindre sträng disciplinåtgärd. Anställningsmyndigheten har inte heller motiverat sin vägran att ge tillgång till samtliga de handlingar som låg till grund för att anta det angripna beslutet.
28
Parlamentet har bestritt dessa argument.
29
När bristande förtroende ligger till grund för uppsägningen av en tillfälligt anställds anställningsavtal, ankommer det på anställningsmyndigheten att närmare ange de faktiska omständigheter som visar eller motiverar detta avbrott, så att den berörda personen kan bedöma huruvida uppsägningen av avtalet är välgrundad och så att tribunalen ska kunna utföra sin lagenlighetsprövning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 november 2019, WN/parlementet, T‑431/18, ej publicerad, EU:T:2019:781, punkt 31 och där angiven rättspraxis).
30
I förevarande fall framgår det av det angripna beslutet att anställningsmyndigheten sade upp EO:s avtal med uppsägningstid efter att ha konstaterat att förtroendet mellan EO och S&D-gruppen i dess helhet på ett oåterkalleligt sätt hade brutits. Anställningsmyndigheten anser att detta bristande förtroende berodde på EO:s beteende. EO tog emot den gåva som avses i punkt 4 ovan och åkte till Qatar. Beteendet skadade denna politiska grupps anseende, med tanke på de belgiska myndigheternas utredning om eventuell olaglig lobbyverksamhet från Qatars sida.
31
I det uttryckliga beslutet att avslå klagomålet tillade S&D-gruppens presidium att förtroendet hade brutits på grund av att EO hade dröjt med att informera sina överordnade om sin resa till Qatar, vilket han gjorde först en vecka efter publiceringen av tidningsartiklar om de belgiska myndigheternas utredning och gripandet av den ackrediterade parlamentsassistent som hade gett honom biljetterna till den aktuella fotbollsmatchen och betalat hans rese- och logikostnader.
32
Härigenom har anställningsmyndigheten i tillräcklig utsträckning klargjort de faktiska omständigheter som motiverat det bristande förtroende som ligger till grund för uppsägningen av EO:s avtal. Motiveringen i det angripna beslutet är således tillräcklig för att EO ska kunna känna till varför anställningsmyndigheten sade upp hans anställningsavtal vid den tidpunkten och inte vidtog någon mindre ingripande disciplinåtgärd.
33
Denna slutsats påverkas inte av påståendet att anställningsmyndigheten inte motiverade sitt beslut att vägra att ge tillgång till de handlingar som den har grundat sig på vid antagandet av det angripna beslutet.
34
Skyldigheten att motivera ett beslut att säga upp ett avtal om tillsvidareanställning innebär nämligen enbart att anställningsmyndigheten ska ange de skäl som ligger till grund för beslutet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 september 2009, ETF/Landgren, T‑404/06 P, EU:T:2009:313, punkt 156), vilket anställningsmyndigheten har gjort i förevarande fall. Den omständigheten, om den antas vara styrkt, att anställningsmyndigheten inte motiverade sin vägran att ge tillgång till samtliga relevanta handlingar saknar således betydelse för frågan huruvida motiveringen av det angripna beslutet är tillräcklig.
35
Talan kan således inte vinna bifall, såvitt avser den femte grunden om åsidosättande av motiveringsskyldigheten.
Den första grunden: Åsidosättande av artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna samt maktmissbruk eller åsidosättande av handläggningsregler
36
EO har gjort gällande att anställningsmyndigheten åsidosatte artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna och följaktligen gjorde sig skyldig till maktmissbruk eller åsidosättande av handläggningsregler när den antog det angripna beslutet. I detta hänseende har EO gjort gällande att artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna skulle förlora sin ändamålsenliga verkan om myndigheten hade befogenhet att säga upp anställningsavtalet utan att vidta några åtgärder till följd av den administrativa utredning som inletts mot EO och det samtal med anställningsmyndigheten som föreskrivs i denna bestämmelse. Eftersom anställningsmyndigheten inte har fattat något beslut enligt denna bestämmelse, liknar det angripna beslutet en förtäckt disciplinåtgärd.
37
Parlamentet har bestritt dessa argument.
38
I förevarande fall valde anställningsmyndigheten att säga upp EO:s avtal med uppsägningstid i enlighet med artikel 47 c i) i anställningsvillkoren i stället för att tillämpa artikel 49 i anställningsvillkoren, i vilken det anges att anställningen, efter det att det disciplinära förfarande som föreskrivs i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna har följts, kan sägas upp utan uppsägningstid av disciplinära skäl, om den tillfälligt anställde grovt åsidosätter sina plikter. I det angripna beslutet anklagade anställningsmyndigheten inte EO för att ha åsidosatt sina skyldigheter enligt artikel 11 i tjänsteföreskrifterna.
39
I detta sammanhang skulle EO:s argument till stöd för den första grunden endast kunna godtas för det fall att anställningsmyndigheten hade varit skyldig att anta ett beslut med stöd av artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna innan den undersökte möjligheten att säga upp anställningsavtalet enligt villkoren i artikel 47 i anställningsvillkoren.
40
Unionsdomstolen har emellertid vid upprepade tillfällen slagit fast att det, även vid fel som kan motivera uppsägning av disciplinära skäl av en tillfälligt anställd, inte finns något som tvingar anställningsmyndigheten att inleda ett disciplinärt förfarande mot den berörda personen i stället för att använda sig av den möjlighet att ensidigt säga upp avtalet som föreskrivs i artikel 47 c i) i anställningsvillkoren (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 juli 2011, Longinidis/Cedefop, T‑283/08 P, EU:T:2011:338, punkt 100, och dom av den 8 maj 2024, UF/kommissionen, T‑24/23, EU:T:2024:293, punkt 54 och där angiven rättspraxis).
41
Efter att ha mottagit den rapport som upprättats efter en utredning inledd med stöd av artikel 2 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna, ska anställningsmyndigheten vidta en av de tre åtgärder som beskrivs i artikel 3 i denna bilaga (se, för ett liknande resonemang, dom av den 12 december 2024, DD/FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, punkt 40). I förevarande fall framgår det av anställningsmyndighetens skrivelser av den 7 september 2023 och den 15 mars 2024, som avses i punkterna 19 och 22 ovan, att anställningsmyndigheten, i enlighet med artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna, avser att vidta åtgärder med anledning av utredningsrapporten, så snart de belgiska myndigheterna definitivt har fastställt de faktiska omständigheterna.
42
Det faktum att ett beslut ska fattas med stöd av artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna hindrar emellertid inte anställningsmyndigheten från att i enlighet med artikel 47 c i) i anställningsvillkoren med uppsägningstid säga upp den berörda personens avtal om tillsvidareanställning, när den konstaterar att de uppgifter som den har fått kännedom om visar på ett bristande förtroende som gör det omöjligt att fortsätta anställningsförhållandet, och detta oberoende av huruvida dessa omständigheter även kan tyda på att den berörda personen har åsidosatt sina skyldigheter enligt tjänsteföreskrifterna.
43
Den omständigheten att EO:s avtal sades upp med stöd av artikel 47 c i) i anställningsvillkoren utgör således inte något åsidosättande av artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna.
44
I övrigt medgav EO under förhandlingen att de handlingar som tribunalen förfogar över inte innehåller några objektiva, relevanta och samstämmiga uppgifter som visar att det angripna beslutet har antagits uteslutande, eller åtminstone huvudsakligen, för att uppnå andra mål än dem som angetts, varför det inte kan konstateras att det förekommit maktmissbruk eller åsidosättande av handläggningsregler (se, för ett liknande resonemang, dom av den 25 januari 2023, NS/parlementet, T‑805/21, ej publicerad, EU:T:2023:22, punkt 119 och där angiven rättspraxis).
45
I motsats till vad EO har hävdat innebär denna slutsats inte att artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna förlorar sin ändamålsenliga verkan.
46
Uppsägningen av EO:s avtal hindrar nämligen inte anställningsmyndigheten från att välja mellan de tre alternativ som föreskrivs i artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna. Anställningsmyndigheten är skyldig att göra ett val senast när de belgiska myndigheterna definitivt har fastställt de faktiska omständigheterna.
47
Om anställningsmyndigheten anser att anklagelserna mot EO är tillräckligt allvarliga för att, med eller utan samråd med disciplinnämnden, motivera att ett disciplinärt förfarande inleds med stöd av artikel 3.1 c i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna, innebär uppsägningen av anställningsavtalet innan ett disciplinärt förfarande eventuellt inleds på sin höjd endast att den begränsar valet av den disciplinåtgärd som anställningsmyndigheten i förekommande fall får vidta gentemot honom (se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 april 2017, OU/kommissionen, T‑569/16, EU:T:2017:285, punkt 35).
48
Mot bakgrund av det ovan anförda kan talan inte vinna bifall såvitt avser den första grunden om åsidosättande av artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna och om maktmissbruk eller åsidosättande av handläggningsregler.
Den fjärde grunden: Åsidosättande av rätten till försvar
49
EO:s argument består i huvudsak av två delar, i vilka han kritiserar parlamentet dels för att ha åsidosatt hans rätt att betraktas som oskyldig, dels för att inte ha hört honom innan det angripna beslutet antogs.
– Den fjärde grundens första del: Åsidosättande av oskuldspresumtionen
50
EO har gjort gällande att uppsägningen av avtalet, pressmeddelandet av den 20 december 2022 och borttagandet av hans profil från S&D-gruppens organisationsschema som finns publicerad online innebär att hans rätt att betraktas som oskyldig har åsidosatts.
51
Parlamentet har bestritt dessa argument.
52
Vad beträffar frågan huruvida publiceringen av pressmeddelandet av den 20 december 2022 och borttagandet av EO:s profil från organisationsschemat på S&D-gruppens webbplats är rättsstridiga, räcker det att påpeka att dessa åtgärder inte syftade till att förbereda uppsägningen av EO:s avtal och att de därför i sig saknar samband med föremålet för förevarande talan. Även om det antas att dessa åtgärder är rättsstridiga, kan de därför inte medföra att det angripna beslutet ogiltigförklaras.
53
Dessa argument är således verkningslösa.
54
Vad gäller frågan huruvida det angripna beslutet innebär ett åsidosättande av EO:s rätt att betraktas som oskyldig, ska det erinras om att ett åsidosättande av oskuldspresumtionen kan följa av uttalanden eller beslut av offentliga myndigheter som återspeglar uppfattningen att personen är skyldig, vilket får allmänheten att tro att vederbörande är skyldig eller som föregriper prövningen av de faktiska omständigheterna i straffrättsligt hänseende (se, för ett liknande resonemang, dom av den 9 juni 2021, DI/ECB, T‑514/19, EU:T:2021:332, punkt 117 och där angiven rättspraxis). Såsom EO har erinrat om i sin ansökan, har rättspraxis i detta avseende betonat vikten av myndigheternas ordval. Det ska i det avseendet tas hänsyn till den faktiska innebörden av uttalandena i fråga, inte deras bokstavliga lydelse, samt de särskilda omständigheter under vilka nämnda uttalanden har gjorts (se dom av den 30 november 2022, KN/parlementet, T‑401/21, EU:T:2022:736, punkt 73 och där angiven rättspraxis).
55
I förevarande fall följde uppsägningen av EO:s avtal av ostridiga omständigheter som han själv underrättade anställningsmyndigheten om. I det angripna beslutet konstateras vidare enbart att det förtroende som krävs för att anställningsförhållandet ska kunna fortsätta har gått förlorat, utan att det tas ställning till den separata frågan huruvida EO har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 11 i tjänsteföreskrifterna. Detta beslut påverkar således inte utgången av ett eventuellt disciplinärt förfarande och innebär inte i sig ett åsidosättande av hans rätt att betraktas som oskyldig.
56
Det bör även kontrolleras att de formuleringar som anställningsmyndigheten använde för att motivera uppsägningen av EO:s avtal inte återspeglar uppfattningen att han är skyldig, inte ger allmänheten anledning att tro att han är skyldig och inte heller påverkar bedömningen av de faktiska omständigheterna i straffrättsligt hänseende.
57
När EO vid förhandlingen tillfrågades om vilka formuleringar i det angripna beslutet som, enligt honom, innebar ett åsidosättande av oskuldspresumtionen, begränsade han sig till att hänvisa till ett stycke i det angripna beslutet i vilket pressmeddelandet av den 20 december 2022 nämns och till ordalydelsen i detta pressmeddelande, enligt vilken en anställd i denna grupp avstängdes ”till följd av ett allvarligt fel med koppling till en pågående brottsutredning”.
58
I detta avsnitt i det angripna beslutet hänvisar anställningsmyndigheten emellertid endast till pressmeddelandet av den 20 december 2022 för att sammanfatta de argument som EO hade framfört i sina skriftliga synpunkter av den 20 juli 2023, som avses i punkt 18 ovan. Dessutom använde sig anställningsmyndigheten inte av samma formuleringar som S&D-gruppens presidium i pressmeddelandet.
59
Av detta avsnitt i det angripna beslutet kan därför inte utläsas att EO:s rätt att betraktas som oskyldig har åsidosatts.
60
Talan kan följaktligen inte vinna bifall såvitt avser den fjärde grundens första del avseende åsidosättande av oskuldspresumtionen.
– Den fjärde grundens andra del: Åsidosättande av rätten att yttra sig
61
För det första har EO gjort gällande att anställningsmyndigheten åsidosatte hans rätt att yttra sig genom att, trots hans upprepade begäranden, vägra att lämna ut de relevanta handlingar som ligger till grund för det angripna beslutet. För det andra nekade anställningsmyndigheten honom rätten att yttra sig under ett samtal. För det tredje hade han inte tillräckligt med tid för att förbereda sina skriftliga synpunkter, eftersom han endast hade tillgång till sin e‑posttjänst mellan den 11 och den 17 juli 2023 och hade problem med att komma åt den under hela dagen den 14 juli 2023.
62
Parlamentet har bestritt dessa argument.
63
För det första kan EO:s argument som bygger på anställningsmyndighetens påstådda vägran att lämna ut samtliga handlingar till stöd för det angripna beslutet inte godtas.
64
I skrivelsen av den 31 maj 2023 meddelade anställningsmyndigheten nämligen EO att dess avsikt att säga upp avtalet grundade sig på de uppgifter som EO själv hade lämnat till S&D-gruppen den 16 december 2022. I skrivelsen av den 10 juli 2023 besvarade anställningsmyndigheten EO:s begäran om att få tillgång till samtliga relevanta handlingar och bekräftade därvid att dess avsikt att säga upp honom grundade sig på de omständigheter som hade meddelats generalsekreteraren för S&D-gruppen den 16 december 2022. Som bevisning på att S&D-gruppens anseende hade skadats, bifogade anställningsmyndigheten till denna skrivelse artiklar som publicerats i italiensk press, i vilka EO namngavs som en av de personer som var inblandade i den verksamhet som var föremål för de belgiska myndigheternas utredning.
65
I det angripna beslutet bekräftade anställningsmyndigheten att uppsägningen av EO:s avtal endast berodde på att det var omöjligt att upprätthålla ett ömsesidigt förtroende, med hänsyn till de omständigheter som EO inte hade bestritt och den skada som S&D-gruppens anseende hade orsakats.
66
Under dessa omständigheter ska det anses att EO förfogade över samtliga relevanta uppgifter för att på ett ändamålsenligt sätt kunna yttra sig över anställningsmyndighetens avsikt att säga upp avtalet.
67
För det andra kan den omständigheten att EO inte hördes muntligen innan det angripna beslutet antogs inte innebära att hans rätt att yttra sig har åsidosatts.
68
Det framgår nämligen av rättspraxis att rätten att yttra sig kan utövas i samband med en muntlig och/eller skriftlig ordväxling som initierats av anställningsmyndigheten, vilken också har bevisbördan för att så har skett (se, för ett liknande resonemang, dom av den 30 november 2023, MG/EIB, C‑173/22 P, EU:C:2023:932, punkt 32, och dom av den 3 juni 2015, BP/FRA, T‑658/13 P, EU:T:2015:356, punkt 54).
69
I förevarande fall uppmanade anställningsmyndigheten EO att lämna skriftliga punkter för det fall han inte kunde delta i något samtal. Den 20 juli 2023 lämnade EO sina skriftliga synpunkter på utkastet till det angripna beslutet. EO kan följaktligen inte kritisera anställningsmyndigheten för att ha antagit beslutet utan att först höra honom.
70
Denna slutsats påverkas inte av artikel 19.2 i de allmänna genomförandebestämmelserna för uttagningsprov och urvalsförfaranden för rekrytering och klassificering av tjänstemän och övriga anställda vid Europaparlamentet, enligt vilken anställningsmyndigheten ska kalla den berörda personen till ett samtal innan anställningsavtalet sägs upp.
71
Anställningsmyndigheten kallade nämligen EO till samtal före uppsägningen. Han kallades vid tre tillfällen, nämligen den 31 maj, den 15 juni och den 10 juli 2023. EO tackade nej till dessa kallelser, eftersom hans advokat inte var tillgänglig.
72
Det faktum att någon muntlig ordväxling inte ägde rum, av skäl som inte kan tillskrivas myndigheten, kan följaktligen inte medföra att det angripna beslutet ogiltigförklaras.
73
För det tredje har EO, i motsats till vad han har hävdat, haft tillräckligt med tid för att på ett ändamålsenligt sätt lämna sina synpunkter innan det angripna beslutet antogs.
74
Mellan den 31 maj 2023, det vill säga den dag då anställningsmyndigheten underrättade EO om sin avsikt att säga upp avtalet, och den 15 september 2023, det vill säga den dag då det angripna beslutet antogs, yttrade sig EO i samband med en skriftväxling som inletts av anställningsmyndigheten. Under denna period hade EO tillräckligt med tid för att lämna sina synpunkter på utkastet till uppsägningsbeslutet och förbereda sitt försvar. Denna tidsfrist framstår desto mer som tillräcklig, eftersom de faktiska omständigheter som låg till grund för uppsägningen av avtalet utgörs av omständigheter som EO hade exakt vetskap om, eftersom han själv hade underrättat sina överordnade om dessa.
75
Den omständigheten att han endast hade tillgång till sin e‑posttjänst mellan den 11 och den 17 juli 2023 samt att han stötte på anslutningsproblem under hela dagen den 14 juli 2023 föranleder inte någon annan bedömning.
76
Den sexdagarsperiod under vilken EO kunde få tillgång till sin e‑posttjänst kan nämligen inte anses vara kort. Han har dessutom inte gjort gällande att han hade begärt att hans tillgång till tjänsten skulle förlängas för en längre period och att parlamentet hade avslagit denna begäran.
77
Under alla omständigheter ankom det på EO att förklara vilka argument och omständigheter han hade kunnat göra gällande om han hade haft en längre tidsfrist och, i förekommande fall, visa att dessa argument och omständigheter i hans fall hade kunnat leda till ett annat resultat (se, för ett liknande resonemang, dom av den 3 juli 2019, PT/EIB, T‑573/16, EU:T:2019:481, punkt 269 (ej publicerad) och där angiven rättspraxis), vilket han inte gjorde.
78
Talan kan således inte vinna bifall såvitt avser den fjärde grundens andra del avseende åsidosättande av rätten att yttra sig. Härav följer att den fjärde grunden avseende åsidosättande av rätten till försvar ska underkännas i sin helhet.
Den andra grunden: Uppenbart oriktiga bedömningar
79
EO har gjort gällande att det angripna beslutet bygger på uppenbart felaktiga grunder. För det första gjorde anställningsmyndigheten en felaktig bedömning när den fann att EO hade tagit emot en gåva från en källa utanför parlamentet, eftersom gåvan kom från hans kollega och han inte rimligen kunde känna till att kollegan påstods ha mutats. Den omständigheten att han fick två biljetter till en fotbollsmatch kan således inte uppfattas av allmänheten som någon intressekonflikt eller brist på oberoende. Vidare tyder ingenting på att den Qatarresa som hans kollega bjöd på var avsedd att belöna hans arbete på parlamentet, särskilt med hänsyn till att han inte kunde påverka beslutsprocessen. Vid utarbetandet av förslaget till resolution om människorättssituationen i samband med fotbolls-VM i Qatar framförde EO tvärtom flera kritiska synpunkter mot förslaget. Slutligen finns det en motsägelse mellan det angripna beslutet, som enligt anställningsmyndigheten grundar sig på styrkta omständigheter som visar att förtroendet har brutits, och beslutet att skjuta upp antagandet av ett beslut enligt artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna på grund av att de faktiska omständigheterna ännu inte är tillräckligt styrkta.
80
Parlamentet har bestritt dessa argument.
81
Enligt rättspraxis grundar sig ett förtroendeförhållande inte på objektiva omständigheter och är av sådan art att de inte kan bli föremål för domstolsprövning, eftersom tribunalen inte kan ersätta administrationens bedömning med sin egen. För det fall att en institution ska ange skälen till varför förtroendet har gått förlorat genom att hänvisa till exakt angivna materiella omständigheter måste unionsdomstolen emellertid särskilt kontrollera att dessa skäl är baserade på uppgifter som är materiellt riktiga (se, för ett liknande resonemang, dom av den 27 oktober 2022, CE/Regionkommittén, C‑539/21 P, ej publicerad, EU:C:2022:840, punkt 110, och dom av den 8 maj 2024, UF/kommissionen, T‑24/23, EU:T:2024:293, punkt 58).
82
I förevarande fall har EO inte bestritt att de faktiska omständigheter som ligger till grund för det angripna beslutet är materiellt riktiga.
83
Det är utrett att EO, några dagar efter antagandet av resolutionen av den 24 november 2022, tog emot en gåva från en kollega som bestod av två biljetter för att se en match i fotbolls-VM och att han med sin partner befann sig i Qatar mellan den 8 och den 11 december 2022 för att se denna fotbollsmatch. Dessutom betalades rese- och logikostnaderna av denna kollega. Det är även utrett att EO informerade sina överordnade om denna resa först den 16 december 2022, det vill säga en vecka efter det att det offentliggjorts att de belgiska myndigheterna bedrev en utredning.
84
Med hänsyn till de arbetsuppgifter som EO utfört för S&D-gruppen gjorde anställningsmyndigheten inte någon uppenbart oriktig bedömning när den ansåg att hans uppträdande kunde ge allmänheten uppfattningen att han inte var oberoende i förhållande till påverkan från källor utanför S&D-gruppen och därmed kunde skada denna politiska grupps anseende. I en sådan politisk miljö kan förlusten av förtroende nämligen mycket väl följa av att den politiska grupp hos vilken den berörda personen är anställd har fått sitt anseende skadat.
85
Det bör vidare understrykas att vissa tidningsartiklar i vilka EO nämns i samband med Qatargate-skandalen publicerades före den 16 december 2022, det vill säga innan han informerade sina överordnade om sin resa till Qatar och de förhållanden under vilka han hade rest till detta land. S&D-gruppens presidium gjorde således inte heller någon uppenbart oriktig bedömning när den fann att förtroendet hade påverkats av den omständigheten att EO hade dröjt med att informera sina överordnade om de aktuella omständigheterna.
86
Mot bakgrund av dessa omständigheter finner tribunalen att EO inte har visat att anställningsmyndigheten gjorde en uppenbart oriktig bedömning när den fastställde att förtroendet oåterkalleligen hade brutits.
87
De argument som EO har framfört föranleder inte någon annan bedömning.
88
För det första saknar den omständigheten att den gåva som EO tog emot inte kommer från en ”person utanför” parlamentet betydelse för lagenligheten av det angripna beslutet, i vilket EO inte anklagas för att ha åsidosatt artikel 11 första stycket i tjänsteföreskrifterna. Även om den ackrediterade parlamentsassistent som gav EO den omtvistade gåvan var anställd på parlamentet, kunde EO inte rimligen anse att den gåva som han erhöll kom från själva institutionen i egenskap av arbetsgivare.
89
För det andra saknar det även betydelse att den gåva som han tog emot inte var avsedd att belöna hans arbete. Anställningsmyndigheten grundade sig nämligen inte heller på denna omständighet för att komma fram till slutsatsen att förtroendet hade brutits.
90
För det tredje är det inte motsägelsefullt att dra slutsatsen att de omständigheter som ligger till grund för det angripna beslutet är tillräckligt styrkta för att kunna konstatera att förtroendet har brutits, samtidigt som det anses att antagandet av ett beslut enligt artikel 3 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna bör skjutas upp för att kunna beakta de faktiska omständigheter som de belgiska myndigheterna har fastställt, innan beslut kan fattas om de åtgärder som ska vidtas med anledning av den administrativa utredning som inletts med stöd av artikel 2 i denna bilaga, eftersom förfarandet för att säga upp en tillfälligt anställds anställningsavtal med uppsägningstid inte avser samma sak som ett disciplinärt förfarande.
91
Mot bakgrund av det ovan anförda kan talan inte vinna bifall såvitt avser den andra grunden avseende uppenbart oriktiga bedömningar.
Den tredje grunden: Åsidosättande av proportionalitetsprincipen
92
EO har gjort gällande att uppsägningen av anställningsavtalet utgör en oproportionerlig åtgärd med hänsyn till att han handlade i god tro och därmed snabbt informerade sina överordnade om händelserna och fullt ut samarbetade med de belgiska myndigheterna.
93
Parlamentet har bestritt dessa argument.
94
Det räcker i detta hänseende att erinra om att anställningsmyndigheten, när en bedömning av en tillfälligt anställds beteende leder till att denna myndighet anser att det förtroendeförhållande som är oundgängligt för att anställningen ska kunna fortsätta har brutits, har rätt att säga upp anställningsavtalet i enlighet med artikel 47 c i) i anställningsvillkoren (se, för ett liknande resonemang, dom av den 29 april 2004, parlamentet/Reynolds, C‑111/02 P, EU:C:2004:265, punkt 56, och dom av den 21 juni 2023, UG/kommissionen, T‑571/17 RENV, EU:T:2023:351, punkt 384 (ej publicerad)).
95
Eftersom anställningsmyndigheten inte gjorde sig skyldig till någon uppenbart oriktig bedömning eller maktmissbruk när den ansåg att förtroendeförhållandet definitivt hade brutits, kunde den säga upp EO:s avtal utan att åsidosätta proportionalitetsprincipen.
96
Talan kan således inte vinna bifall på den tredje grunden avseende åsidosättande av proportionalitetsprincipen.
Den sjätte grunden: Åsidosättande av omsorgsplikten
97
EO har gjort gällande att anställningsmyndigheten inte beaktade den inverkan som det angripna beslutet skulle få på hans utsikter till anställning, hälsotillstånd, anseende samt yrkesmässiga och ekonomiska situation.
98
Parlamentet har bestritt dessa argument.
99
Även om en anställds intresse av att kvarstå i sin anställning i förevarande fall inte i sig kan hindra att vederbörandes avtal sägs upp, innebär anställningsmyndighetens omsorgsplikt gentemot sina anställda att den är skyldig att beakta den berörda personens personliga intressen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 oktober 2014, EMA/BU, T‑444/13 P, EU:T:2014:865, punkterna 35 och 36).
100
Det framgår av det angripna beslutet att anställningsmyndigheten till och med gick utöver sin omsorgsplikt, eftersom den prövade det förslag som EO hade lämnat i sina skriftliga synpunkter för att hitta en alternativ lösning till att säga upp hans avtal genom att bedöma huruvida en omplacering till en annan tjänst inom S&D-gruppen kunde återställa förtroendeförhållandet.
101
En sådan prövning är tillräcklig för att visa att anställningsmyndigheten beaktade EO:s personliga intresse av att kvarstå i sin anställning. Anställningsmyndigheten gjorde därvid en sådan avvägning mellan de föreliggande intressena som följer av dess omsorgsplikt gentemot EO.
102
Talan kan således inte vinna bifall såvitt avser den sjätte grunden om åsidosättande av omsorgsplikten. Yrkandet om ogiltigförklaring ska följaktligen ogillas i sin helhet.
Skadeståndsyrkandet
103
EO har yrkat ersättning för den ekonomiska och ideella skada han lidit till följd av det angripna beslutet.
104
Parlamentet har bestritt dessa yrkande.
105
Eftersom det vid prövningen av yrkandet om ogiltigförklaring inte har framkommit att anställningsmyndigheten gjorde sig skyldig till någon rättsstridighet när den antog det angripna beslutet, är det första villkoret för att parlamentet ska kunna åläggas ansvar, nämligen att det agerande som läggs parlamentet till last är rättsstridigt, inte uppfyllt. Skadeståndsyrkandet ska följaktligen ogillas, utan att det är nödvändigt att bedöma huruvida det kan tas upp till prövning (se punkt 25 ovan) eller huruvida de övriga villkoren för att parlamentet ska kunna åläggas ansvar – avseende förekomsten av en skada och ett orsakssamband mellan skadan och den påstådda rättsstridigheten – är uppfyllda.
106
Mot bakgrund av ovanstående ska talan ogillas i sin helhet.
Rättegångskostnader
107
Enligt artikel 134.1 i tribunalens rättegångsregler ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Enligt artikel 135.2 i rättegångsreglerna får tribunalen besluta att en rättegångsdeltagare, även om denne vunnit målet, helt eller delvis ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta framstår som befogat på grund av deltagarens uppträdande, inbegripet vid tiden före det att talan väcktes, i synnerhet om tribunalen finner att denne i onödan eller mot bättre vetande har vållat en annan rättegångsdeltagare kostnader.
108
I förevarande fall har EO tappat målet och inte närmare angett vilket ”uppträdande” av parlamentet som tvingat honom att väcka förevarande talan. Eftersom EO har tappat målet, ska parlamentets yrkande bifallas.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (femte avdelningen)
följande:
1)
Talan ogillas.
2)
EO ska ersätta rättegångskostnaderna.
Svenningsen
Mac Eochaidh
Stancu
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 11 juni 2025.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.