61996CC0207_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
A - Bakgrund
1 I förevarande mål har kommissionen yrkat att domstolen skall fastställa att Republiken Italien har åsidosatt sina skyldigheter enligt rådets direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor.(1)
2 Principen om likabehandling av kvinnor, såsom den anges i ovannämnda direktiv, innebär enligt artikel 2.1 att det inte får förekomma någon som helst diskriminering på grund av kön, vare sig direkt eller indirekt. Medlemsstaterna skall för att genomföra likabehandlingsprincipen i fråga om arbetsvillkor vidta erforderliga åtgärder för att säkerställa att alla lagar och andra författningar som strider mot likabehandlingsprincipen avskaffas (artikel 5.2 a) och att de bestämmelser som strider mot principen omarbetas, när det behov av skydd som ursprungligen gav upphov till dem inte längre är välgrundat (artikel 5.2 c). Enligt artikel 9.1 löpte fristen för medlemsstaterna att vidta erforderliga åtgärder ut 30 månader efter den tidpunkt då direktivet anmäldes. De nationella myndigheterna skulle enligt artikel 9.1 emellertid inom fyra år efter dagen för anmälan av direktivet utföra en första utvärdering av de aktuella bestämmelserna i den mening som avses i artikel 5.2 c.
3 Artikel 5.1 i den italienska lagen nr 903 av den 9 december 1977 (nedan kallad den italienska lagen) innehåller följande bestämmelse: "Det är förbjudet att låta kvinnor arbeta i fabriker och verkstäder mellan 24.00 och 06.00. Detta förbud skall inte tillämpas på kvinnor i företagsledande ställning eller kvinnor som arbetar inom företagshälsovården." Enligt artikel 5.2 i den italienska lagen kan nämnda förbud mildras eller begränsas genom kollektivavtal eller arbetsplatsavtal på grund av särskilda produktionskrav och med beaktande av arbetsmiljön samt av hur arbetet är organiserat. Enligt artikel 5.3 i den italienska lagen tillåts emellertid inga undantag från förbudet i artikel 5.1 för tiden från graviditetens början till den tidpunkt då barnet är sju månader gammalt.
4 De italienska bestämmelserna antogs för att genomföra konvention nr 89 av den 9 juli 1948 (nedan kallad ILO), enligt vilken nattarbete för kvinnor med vissa undantag är förbjudet, och som rafiticerats av Italien genom lag nr 1305 av den 22 december 1952. Den italienska regeringen frånträdde konventionen med verkan från och med februari 1993.
5 Kommissionen har anfört att de italienska bestämmelserna inte är förenliga med gemenskapsrätten och inledde genom en formell underrättelse av den 2 mars 1994 ett förfarande om fördragsbrott. Republiken Italien yttrade sig inte om den formella underrättelsen inom den föreskrivna fristen av två månader, varför kommissionen den 19 juni 1995 avgav ett motiverat yttrande, där den angav att Republiken Italien, med hänsyn till att staten frånträtt ILO-konventionen nr 89, var skyldig att vidta erforderliga anpassningsåtgärder. Då Republiken Italien inte efterkom denna uppmaning inom den föreskrivna fristen av två månader, väckte kommissionen den 19 juni 1996 denna talan.
6 Sökanden har yrkat att domstolen skall:
fastställa att Republiken Italien har åsidosatt sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten genom att inte inom den föreskrivna tidsfristen sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa rådets direktiv 76/207/EEG och genom att i strid med artikel 5 i detta direktiv bibehålla bestämmelser om förbud för kvinnor att inneha nattarbete såsom gällande nationell rätt.
7 Svaranden har yrkat att domstolen skall:
avvisa talan.
B - Bedömning
8 Med anledning av att den italienska regeringen har gjort gällande att kommissionen har framfört sitt påstående om att Italien inte har vidtagit de åtgärder som är nödvändiga för att följa det ifrågavarande direktivet först i samband med att talan väcktes vid domstolen och att detta påstående inte förekommit i kommissionens föregående skrifter, är det nödvändigt att inledningsvis definiera tvisteföremålet. Detta avgränsas genom de anmärkningar som framställts i den formella underrättelsen.(2)
9 Såväl den formella underrättelsen som det motiverade yttrandet är otydligt formulerade, eftersom de endast åsyftar underlåtenheten att vidta nödvändiga åtgärder beträffande artikel 5 i den italienska lagen och inte på ett allmänt sätt underlåtenheten att sätta i kraft nödvändiga lagar och andra författningar. Det är emellertid inte fråga om att i efterhand på ett otillåtet sätt utvidga tvisteföremålet. De båda anmärkningar som inryms i kommissionens yrkanden rör däremot samma tvisteföremål, eftersom det slutligen har gjorts gällande att Republiken Italien har gjort sig skyldig till samma fördragsbrott. Detta påstås ha skett genom att artikel 5 bibehållits i italiensk rätt och vidare genom underlåtenhet att sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att upphäva denna bestämmelse. Eftersom anmärkningen om att artikel 5 i den italienska lagen har bibehållits är mer preciserad, kan prövningen inriktas på denna enda anmärkning utan att talan i övrigt måste avvisas.
10 Denna anmärkning är innehållsmässigt identisk med den som framfördes i ett mål som domstolen nyligen avgjorde(3), där talan avsåg fastställelse av att Republiken Frankrike gjort sig skyldig till fördragsbrott genom att, efter att ha frånträtt ILO-konventionen nr 89, i strid med artikel 5 i direktiv 76/207 bibehålla ett förbud mot nattarbete.
11 Republiken Italiens argument är missvisande eftersom staten, å ena sidan, har medgivit att de ifrågavarande italienska bestämmelserna möjligen strider mot gemenskapsrätten men, å andra sidan, har anfört att, även om bestämmelserna innehåller ett allmänt förbud mot nattarbete för kvinnor, förbudet i praktiken ändå har avskaffats genom att det är förenat med undantag. I stället för att i fråga om fastställelse av arbetstider upprätta likabehandling i formell mening mellan könen, har den italienska lagstiftaren infört en sorts substantiell likabehandling av könen genom att bibehålla ett särskilt flexibelt förbudssystem. Detta har ansetts nödvändigt för att säkerställa iakttagandet av de krav av personlig och familjemässig karaktär vars betydelse framgår av och betonas i artikel 2.3 i direktiv 76/207(4) och genom artikel 37.1 i den italienska konstitutionen.(5)
12 Såvitt denna argumentation skall förstås så, att den syftar till att bestrida att det föreligger en rättslig bestämmelse som strider mot likabehandlingsprincipen i den mening som avses i artikel 5 i direktiv 76/207, skall det erinras om domen i målet Stoeckel, som kommissionen med rätta har hänvisat till. I den domen fastslog domstolen att enligt artikel 5 i direktiv 76/207 fick medlemsstaterna inte utforma förbudet för nattarbete för kvinnor som en rättsprincip - inte ens om det var förbundet med undantag - då det inte finns något förbud för nattarbete för män.(6)
13 Republiken Italien har vidare gjort gällande att den italienska lagstiftningen trots lagstiftarens underlåtenhet är förenlig med gemenskapsrätten. Med stöd av att direktiv vars innehåll är ovillkorligt och tillräckligt precist är direkt tillämpliga, underlåter de italienska domstolarna att tillämpa artikel 5 i lag nr 903/77, då denna bestämmelse är obsolet och har ersatts med en bestämmelse i artikel 5 i direktiv 76/207, som är av högre rang och direkt tillämplig.
14 Även på denna punkt är det lämpligt att instämma i kommissionens påpekanden om domstolens fasta praxis, enligt vilken införandet eller bibehållandet av en bestämmelse, i en medlemsstats lagstiftning, som strider mot gemenskapsrätten, då den gemenskapsrättsliga bestämmelsen är direkt tillämplig i medlemsstatens rättsordning, ger upphov till en oklar situation och försätter rättssubjekten i ett tillstånd av osäkerhet beträffande deras möjligheter att åberopa gemenskapsrätten.(7) Den omständigheten att de nationella bestämmelserna är oförenliga med gemenskapsrätten, oavsett om denna är direkt tillämplig, kan endast undanröjas slutgiltigt genom nationella bestämmelser av tvingande karaktär som har samma rättsliga rang som de bestämmelser de är avsedda att ändra.(8) Att ett direktiv är direkt tillämpligt fråntar emellertid inte en medlemsstat skyldigheten att anta nödvändiga bestämmelser för att säkerställa att direktivet genomförs på rätt sätt.
15 Avslutningsvis har även den italienska regeringen instämt i detta, då den har anfört att den förbereder de formella åtgärderna för att fullständigt anpassa de italienska bestämmelserna till gemenskapsrätten.
16 Den i artikel 9.1 i direktivet föreskrivna genomförandefristen löpte ut, för åtgärder enligt artikel 5.2 a år 1978 och för åtgärder enligt artikel 5.2 c år 1980. Det kunde inte förväntas att Republien Italien skulle upphäva artikel 5 i den italienska lagen innan frånträdet av ILO-konventionen nr 89 började verka, eftersom det var nödvändigt att bibehålla bestämmelsen för att säkerställa iakttagandet av de skyldigheter gentemot tredje länder som följde av konventionen, vilken ratificerades innan EEG-fördraget trädde i kraft. I detta sammanhang fastslog domstolen likaså i målet Levy att artikel 234 i EG-fördraget(9) gör det möjligt för den nationella domstolen att bortse från de skyldigheter som följer av artikel 5 i direktivet till dess att den fastslagna oförenligheten har undanröjts.(10) Frågan uppstår då om införlivandefristen, till följd av att frånträdet börjat verka i februari 1993, återigen har börjat löpa vid den tidpunkten, varvid kommissionens förevarande talan skulle ha väckts för tidigt.
17 Så är enligt min mening inte fallet. Även i fall som det förevarande, då en medlemsstat är förhindrad att omedelbart genomföra ett direktiv på grund av internationella förpliktelser som staten ålagts innan EEG-fördraget trädde i kraft, ger den införlivandefrist som löper från det att direktivet anmäldes tillräckligt utrymme för medlemsstaten att förbereda nödvändiga anpassningsåtgärder. Den ifrågavarande medlemsstaten skall följaktligen vidta dessa anpassningsåtgärder omedelbart efter det att den vidtagit just de åtgärder som fordras för att uppfylla den gemenskapsrättsliga genomförandeskyldigheten enligt artikel 234 andra stycket i EG-fördraget. För övrigt hade Republiken Italien från den tidpunkt då anmälan i februari 1993 började verka till dess att den frist löpt ut som fastställdes i det motiverade yttrandet tillräckligt med tid för att formellt upphäva artikel 5 i den italienska lagen.
18 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part ersätta rättegångskostnaderna.
C - Förslag till avgörande
19 På grund av det ovan anförda föreslår jag domstolen att avgöra målet på följande sätt:
Republiken Italien har åsidosatt sina skyldigheter enligt artikel 5 i rådets direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor genom att bibehålla bestämmelser om förbud för kvinnor att inneha nattarbete såsom gällande nationell rätt.
Svaranden skall ersätta rättegångskostnaderna.
(1) - EGT L 39, s. 40.
(2) - Dom av den 15 december 1982 i mål 211/81, kommissionen mot Danmark (Rec. 1982, s. 4547), punkt 8.
(3) - Dom av den 13 mars 1997 i mål C-197/96, kommissionen mot Frankrike (REG 1997, s. I-1489).
(4) - Artikel 2.3 har följande lydelse: "Detta direktiv skall inte påverka bestämmelser om skydd för kvinnor, särskilt vid graviditet och moderskap."
(5) - I artikel 37.1 fastslås följande: "Arbetande kvinnor har samma rättigheter och, vid lika arbete, samma lön som män som arbetar. Arbetsvillkoren skall göra det möjligt för henne att uppfylla sin viktiga roll i hushållet och skall tillförsäkra mödrar och barn ett särskilt, lämpligt skydd."
(6) - Dom av den 25 juli 1991 i mål C-345/89, Stoeckel (Rec. 1991, s. I-4047), punkt 20.
(7) - Dom av den 26 april 1988 i mål 74/86, kommissionen mot Tyskland (Rec. 1988, s. 2139), punkt 10, av den 15 oktober 1986 i mål 168/85, kommissionen mot Italien (Rec. 1986, s. 2945), punkt 11, och av den 4 april 1974 i mål 167/73, kommissionen mot Frankrike (Rec. 1974, s. 359), punkt 22.
(8) - Se ovan fotnot 7, mål 168/85, punkt 13.
(9) - Artikel 234 första stycket har följande lydelse: "De rättigheter och förpliktelser som följer av avtal som ingåtts innan detta fördrag träder i kraft mellan å ena sidan en eller flera medlemsstater och å andra sidan ett eller flera tredje länder skall inte påverkas av bestämmelserna i detta fördrag." Vidare föreskrivs i andra stycket bland annat följande: "I den mån dessa avtal inte är förenliga med detta fördrag, skall den eller de berörda medlemsstaterna vidta alla lämpliga åtgärder för att undanröja det som är oförenligt med fördraget."
(10) - Dom av den 2 augusti 1993 i mål C-158/91, Levy (Rec. 1993, s. I-4287), punkt 22.