62024CJ0401
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
z dne 20. novembra 2025 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Državne pomoči – Sporazum, sklenjen pred pristopom Kraljevine Švedske k Evropski uniji – Nadomestilo za izpad prihodkov zaradi odprave pristojbin za prehod skozi zapornico – Pojem pomoči – Pojem podjetja – Gospodarska dejavnost – Obstoječa ali nova pomoč“
V zadevi C‑401/24,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Stockholms tingsrätt (okrožno sodišče v Stockholmu, Švedska) z odločbo z dne 29. maja 2024, ki je na Sodišče prispela 7. junija 2024, v postopku
Staten genom Sjöfartsverket
proti
Stockholms Hamn Aktiebolag,
SODIŠČE (prvi senat),
v sestavi F. Biltgen, predsednik senata, T. von Danwitz, podpredsednik Sodišča v funkciji sodnika prvega senata, I. Ziemele, sodnica, A. Kumin in S. Gervasoni (poročevalec), sodnika,
generalni pravobranilec: A. Biondi,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Staten genom Sjöfartsverket P. Jonsell in B. Thomaeus, advokater,
–
za Stockholms Hamn AB K. Stålnacke in G. Swedlund, stadsadvokater,
–
za Evropsko komisijo C. Faroghi, I. Georgiopoulos in A. Steiblytė, agenti,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 5. junija 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 107 PDEU, člena 1(b)(i) Uredbe Sveta (EU) 2015/1589 z dne 13. julija 2015 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 108 [PDEU] (UL 2015, L 248, str. 9) in člena 144 Akta o pogojih pristopa Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske in prilagoditvah Pogodb, na katerih temelji Evropska unija (UL 1994, C 241, str. 21, in UL 1995, L 1, str. 1, v nadaljevanju: Akt o pristopu).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Staten genom Sjöfartsverket (državna uprava za pomorsko plovbo, Švedska, v nadaljevanju: pomorska uprava) in družbo Stockholms Hamn AB glede vračila zneskov, ki jih je prva plačala za nadomestilo za odpravo pristojbin za prehod skozi zapornico, s strani druge.
Pravni okvir
Pravo Unije
Pogodba DEU
3
Člen 107(1) PDEU določa:
„Razen če Pogodbi ne določata drugače, je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami.“
Akt o pristopu
4
Člen 144 Akta o pristopu določa:
„Na področju pomoči iz členov [107 in 108 PDEU]:
(a)
med shemami pomoči, ki so v novih državah članicah veljale pred pristopom, za ‚obstoječe‘ pomoči v smislu člena [108](1) [PDEU] štejejo samo tiste, ki so bile Komisiji [Evropskih skupnosti] priglašene pred 30. aprilom 1995;
(b)
obstoječe pomoči in načrti za dodelitev ali spremembo pomoči, o katerih je Komisija obveščena pred pristopom, se štejejo za priglašene na dan pristopa.“
Uredba 2015/1589
5
V členu 1(b)(i) Uredbe 2015/1589 je „veljavna pomoč“ opredeljena tako:
„V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
[…]
(b)
‚veljavna [obstoječa] pomoč‘ pomeni:
(i)
brez poseganja v člena 144 in 172 [Akta o pristopu] vso pomoč, ki je obstajala pred začetkom veljavnosti [Pogodbe DEU] v zadevnih državah članicah, to je sheme pomoči in individualno pomoč, ki se je začela [so se začele] izvajati pred začetkom veljavnosti [Pogodbe DEU] in se še vedno uporablja [uporabljajo]“.
6
„Nova pomoč“ je v členu 1(c) Uredbe 2015/1589 opredeljena kot „vs[a] pomoč, to je sheme pomoči in individualn[a] pomoč, ki ni veljavna [obstoječa] pomoč, vključno s spremembami veljavne [obstoječe] pomoči“.
Uredba (ES) št. 794/2004
7
Člen 4 Uredbe Komisije (ES) št. 794/2004 z dne 21. aprila 2004 o izvajanju Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena [108 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 4, str. 3), katere naslov je bil z Uredbo Komisije (EU) 2015/2282 z dne 27. novembra 2015 (UL 2015, L 325, str. 1) spremenjen tako, da se zdaj nanaša na izvajanje Uredbe 2015/1589, določa:
„1.   Za namene člena 1(c) Uredbe (ES) št. 659/1999 sprememba obstoječe pomoči pomeni katero koli spremembo, razen preoblikovanja povsem formalne ali upravne narave, ki ne more vplivati na ocenjevanje združljivosti ukrepa pomoči s skupnim trgom. Vendar se povečanje začetnega proračuna obstoječe sheme pomoči do 20 % ne šteje kot sprememba obstoječe pomoči.
2.   Naslednje spremembe obstoječe pomoči se priglasijo na poenostavljenem obrazcu za priglasitev iz Priloge II:
(a)
povečanje proračuna potrjene sheme pomoči, ki je večje od 20 %;
(b)
podaljšanje obstoječe potrjene sheme pomoči za največ šest let, s povečanjem proračuna ali brez;
(c)
poostritev meril za uporabo potrjene sheme pomoči, zmanjšanje intenzivnosti ali zmanjšanje upravičenih stroškov.
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
8
Dve plovni poti, ena po kanalu Södertälje (Švedska) ter druga prek Stockholma (Švedska) in njegove zapornice Hammarby, povezujeta Baltsko morje z jezerom Mälar, tretjim največjim jezerom na Švedskem.
9
Švedska pomorska uprava je javni organ, ki je odgovoren za prehod ladij skozi kanal Södertälje in med drugim upravlja njegovo zapornico. Družba Stockholms Hamn je občinsko podjetje v 100‑odstotni lasti občine Stockholm, ki upravlja zapornico Hammarby. Višina pristojbin za upravljanje zapornice, ki so se pobirale ob prehodu skozi zapornici Södertälje in Hammarby, je bila usklajena, da bi se zagotovila uravnotežena porazdelitev prometa med obema povezavama med Baltskim morjem in jezerom Mälar.
10
Švedski organi so se s predpisi, sprejetimi 26. oktobra 1978, odločili, da bodo od leta 1979 odpravili nekatere pristojbine za prehod skozi zapornico kanala Södertälje in da bodo za nadaljnje usklajevanje pristojbin za upravljanje zapornice sprejeli ukrepe za odpravo tudi tistih pristojbin, ki se pobirajo pri prehodu skozi zapornico Hammarby. Zato sta pomorska uprava in občina Stockholm istega leta sklenili sporazum (v nadaljevanju: sporazum), v skladu s katerim se je zadnjenavedena odrekla zaračunavanju pristojbin za prehod plovil, ki niso plovila za rekreacijo, skozi zapornico Hammarby v zameno za letno nadomestilo, ki ga bo plačevala prvonavedena (v nadaljevanju: nadomestilo iz postopka v glavni stvari).
11
V skladu s pogoji sporazuma je bilo treba nadomestilo iz postopka v glavni stvari letno prilagajati na podlagi indeksa cen življenjskih potrebščin. Sporazum se je moral podaljševati vsakih pet let, razen če bi bil odpovedan najmanj šest mesecev pred prenehanjem njegove veljavnosti. Za vsako novo petletno obdobje je bil določen nov letni znesek nadomestila glede na razvoj obsega prometa skozi zapornico Hammarby v predhodnem pogodbenem obdobju.
12
Nadomestilo iz postopka v glavni stvari se je sprva plačevalo občini Stockholm, nato pa od začetka devetdesetih let prejšnjega stoletja družbi Stockholms Hamn. Od leta 2014 je njegov znesek nihal med 3 in 4 milijoni švedskih kron (SEK) (približno 260.000 EUR in 360.000 EUR) na leto.
13
Pomorska uprava je sporazum predčasno odpovedala konec leta 2021. Pred švedskimi sodišči poteka spor v zvezi s tem prenehanjem.
14
Pomorska uprava je 4. maja 2023 zoper družbo Stockholms Hamn vložila tožbo pri Stockholms tingsrätt (okrožno sodišče v Stockholmu, Švedska), ki je predložitveno sodišče. Od te družbe je zahtevala vračilo zneska 38.086.436 SEK (približno 3.378.242 EUR) z obrestmi, ki je ustrezal plačilom, izvedenim na podlagi sporazuma v desetletnem nacionalnem zastaralnem roku.
15
Pomorska uprava trdi, da nadomestilo iz postopka v glavni stvari izpolnjuje pogoje za to, da se opredeli kot državna pomoč. Po njenem mnenju to nadomestilo zlasti pomeni prednost za družbo Stockholms Hamn, ker ji zagotavlja reden dohodek, ki ni odvisen od nihanja prometa ali drugih operativnih tveganj. Opredelitev kot državna pomoč naj bi bila poleg tega potrjena z uporabo načela vlagatelja v tržnem gospodarstvu, ker noben zasebni vlagatelj družbi Stockholms Hamn ne bi plačal odškodnine za to, da ta ne bi zaračunavala pristojbin za upravljanje zapornice. Pomorska uprava poleg tega meni, da merila, ki jih je Sodišče določilo v sodbi z dne 24. julija 2003, Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415) (v nadaljevanju: merila Altmark), za ugotovitev, da nadomestilo za obveznosti javnih služb ni državna pomoč, niso izpolnjena. Nazadnje, s sklicevanjem na člen 144 Akta o pristopu trdi, da se izjema v zvezi z obstoječimi pomočmi ne uporablja za navedeno nadomestilo, ker ni bila priglašena Komisiji, in da tega nadomestila glede na pogajanja pred vsakim novim petletnim pogodbenim obdobjem nikakor ni mogoče opredeliti kot obstoječo pomoč.
16
Družba Stockholms Hamn odgovarja, da njena dejavnost upravljanja zapornice ni gospodarska dejavnost, za katero veljajo pravila prava Unije o državnih pomočeh. Vsekakor naj bi šlo za storitev splošnega gospodarskega pomena, pri kateri naj ne bi prihajalo do prekomernega nadomestila. Družba Stockholms Hamn dodaja, da tudi če bi bilo treba sprejeti opredelitev kot državna pomoč, bi bila ta državna pomoč potrjena kot obstoječa pomoč na podlagi Uredbe 2015/1589 in neodvisno od člena 144 Akta o pristopu, ki v obravnavanem primeru ni upošteven. Poleg tega naj pomoči iz postopka v glavni stvari ne bi bilo mogoče šteti za novo ali spremenjeno pomoč, ker se stranki ne pogajata ponovno o pogojih sporazuma in zlasti o znesku nadomestila iz postopka v glavni stvari.
17
Ker je Stockholms tingsrätt (okrožno sodišče v Stockholmu) menilo, da v sodni praksi Sodišča ni jasnih smernic o tem, kako je treba pravo Unije uporabiti v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, zlasti kar zadeva obstoj gospodarske koristi, možnost uporabe Akta o pristopu in opredelitev nove ali obstoječe pomoči, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba merilo [prednosti] iz člena 107(1) [PDEU] razlagati tako, da je treba letno nadomestilo, ki ga državni organ občinski delniški družbi v skladu s sporazumom plača iz državnih sredstev kot nadomestilo za zavezo družbe, da brezplačno opravlja določeno storitev (v tem primeru upravljanje zapornice), za katero se je do sklenitve sporazuma zaračunavala pristojbina,
(a)
v celoti šteti za pomoč, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti prejemniku?
(b)
šteti za pomoč, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti prejemniku, kolikor nadomestilo presega prejšnje prejemnikove letne prihodke iz pristojbin za storitev, ob na primer upoštevanju sprememb indeksa cen življenjskih potrebščin in obsega prometa pri upravljanju zapornice?
(c)
šteti za pomoč, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti prejemniku, kolikor nadomestilo presega prejemnikove letne stroške za opravljanje storitve?
(d)
šteti za pomoč, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti prejemniku na podlagi nekega drugega modela izračuna?
(e)
v nobenem primeru ni treba šteti za pomoč, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti prejemniku?
2.
Ali je treba sporazum o letnem nadomestilu, ki ga državni organ občinski delniški družbi plača iz državnih sredstev kot nadomestilo za zavezo družbe, da zunaj kmetijskega sektorja brezplačno opravlja določeno storitev (v tem primeru upravljanje zapornice), pri čemer je bil sporazum sklenjen pred pristopom Kraljevine Švedske k Evropski uniji in ni bil priglašen Evropski komisiji, šteti za [obstoječo] pomoč, ki jo je treba v skladu s členom 1(b)(i) Uredbe [2015/1589] šteti za zakonito, če Komisija ne ugotovi, da je pomoč nezdružljiva z notranjim trgom?
3.
Ali je treba, če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen, takšno letno nadomestilo kljub vsemu šteti za novo pomoč, če je bil sporazum po pristopu Kraljevine Švedske k Evropski uniji v skladu s prvotnimi določili ob neobstoju odpovedi večkrat podaljšan za pet let in je bilo letno nadomestilo za vsako novo petletno obdobje spremenjeno, deloma glede na indeks cen življenjskih potrebščin, deloma pa glede na obseg storitve, opravljene brezplačno v predhodnem obdobju veljavnosti sporazuma, v tem primeru obseg prometa pri upravljanju zapornice?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
18
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 107(1) PDEU razlagati tako, da nadomestilo, ki ga javni organ v skladu s sporazumom iz državnih sredstev plača občinski delniški družbi kot nadomestilo za zavezo te družbe, da bo brezplačno opravljala storitev upravljanja zapornice na plovni poti, za katero so se do sklenitve tega sporazuma zaračunavale pristojbine, pomeni državno pomoč.
19
V skladu z ustaljeno sodno prakso morajo biti za to, da se nacionalni ukrep opredeli kot „državna pomoč“ v smislu člena 107(1) PDEU, izpolnjeni vsi pogoji, navedeni v nadaljevanju. Prvič, iti mora za poseg države ali iz državnih sredstev. Drugič, ta poseg mora biti tak, da lahko prizadene trgovino med državami članicami. Tretjič, z njim mora biti prejemniku podeljena selektivna prednost. Četrtič, poseg mora biti tak, da izkrivlja ali bi lahko izkrivljal konkurenco (sodba z dne 8. novembra 2022, Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija, C‑885/19 P in C‑898/19 P, EU:C:2022:859, točka 66 in navedena sodna praksa).
20
V obravnavanem primeru predložitveno sodišče Sodišče sprašuje, ali je občinska delniška družba, ki je prejemala nadomestilo iz postopka v glavni stvari, „podjetje“ v smislu člena 107(1) PDEU, ali obstaja gospodarska korist ter ali obstaja vpliv na trgovino in konkurenco.
Obstoj podjetja
21
Da bi se predložitvenemu sodišču dal koristen odgovor, je treba opozoriti, da člen 107(1) PDEU za opredelitev državne pomoči med drugim predpostavlja obstoj prednosti, dodeljene podjetju. V zvezi s tem je treba poudariti, prvič, da je podjetje za namene uporabe določb prava Unije na področju konkurence vsak subjekt, ki opravlja gospodarsko dejavnost, ne glede na njegov pravni status in način financiranja. Gospodarska dejavnost pa je vsaka dejavnost ponujanja blaga ali storitev na nekem trgu (glej v tem smislu sodbo z dne 22. oktobra 2015, EasyPay in Finance Engineering, C‑185/14, EU:C:2015:716, točki 36 in 37 ter navedena sodna praksa).
22
Predložitveno sodišče bo torej moralo ugotoviti, ali v obravnavanem primeru občinska delniška družba Stockholms Hamn kot upravljavka zapornice Hammarby opravlja gospodarsko dejavnost in jo je zato treba opredeliti kot „podjetje“ v smislu člena 107(1) PDEU.
23
V zvezi s tem je treba, na prvem mestu, poudariti, da v skladu s sodno prakso Sodišča javna ali zasebna narava subjekta, ki opravlja zadevno dejavnost, ne vpliva na vprašanje, ali je ta subjekt „podjetje“. Država ali državni subjekt lahko namreč deluje kot podjetje. Poleg tega je mogoče pravni subjekt, zlasti pa javni subjekt, šteti za podjetje le glede dela njegovih dejavnosti, če je treba dejavnosti, ki ustrezajo temu delu, opredeliti kot gospodarske dejavnosti (glej v tem smislu sodbi z dne 12. julija 2012, Compass-Datenbank, C‑138/11, EU:C:2012:449, točki 35 in 37, in z dne 27. junija 2017, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, točka 42). Zato status subjekta po nacionalnem pravu ni odločujoč.
24
Iz tega izhaja, da okoliščina, da storitev upravljanja zapornice iz postopka v glavni stvari zagotavlja družba Stockholms Hamn, ki je v stoodstotni lasti občine Stockholm, ne preprečuje ugotovitve, da obstaja podjetje, ki opravlja gospodarsko dejavnost.
25
Na drugem mestu, treba je pojasniti, da dejavnosti, ki so povezane z izvajanjem prerogativ javne oblasti, niso gospodarske dejavnosti, ki bi utemeljevale uporabo pravil o konkurenci iz Pogodbe DEU (sodba z dne 12. julija 2012, Compass‑Datenbank, C‑138/11, EU:C:2012:449, točka 36 in navedena sodna praksa), zlasti če je upravljanje infrastrukture neločljivo povezano z izvajanjem javnih nalog, naloženih subjektu, ki to infrastrukturo upravlja, in če ta subjekt deluje v okviru izvajanja javnih pooblastil (glej v tem smislu sodbi z dne 19. decembra 2012, Mitteldeutsche Flughafen in Flughafen Leipzig-Halle/Komisija, C‑288/11 P, EU:C:2012:821, točka 44, in z dne 22. oktobra 2015, EasyPay in Finance Engineering, C‑185/14, EU:C:2015:716, točka 40).
26
Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 18 sklepnih predlogov, se zdi, da ni mogoče izključiti, da je storitev upravljanja zapornice iz postopka v glavni stvari gospodarska dejavnost, ker naj bi ta storitev vključevala izvajanje prerogativ javne oblasti. Niti iz predloga za sprejetje predhodne odločbe niti iz spisa, s katerim razpolaga Sodišče, namreč ni razvidno, da bi storitev upravljanja zapornice iz postopka v glavni stvari pomenila to oziroma bi bila neločljivo povezana s tem, da družba Stockholms Hamn izvaja take prerogative, kot sta nadzor in varnost rečnega prometa, naloge policije za nadzor plovnih poti ali nadzor nad onesnaževanjem.
27
Na tretjem mestu, v skladu s sodno prakso Sodišča je opredelitev kot gospodarska dejavnost vedno vezana na natančno določeno dejavnost (glej v tem smislu sodbo z dne 27. junija 2017, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, točka 44 in navedena sodna praksa).
28
V obravnavanem primeru storitev upravljanja iz postopka v glavni stvari, na katero se nanaša sporazum in na podlagi katere je bilo družbi Stockholms Hamn plačano nadomestilo iz postopka v glavni stvari, obsega izvajanje vseh manevrov, potrebnih za zagotovitev prehoda plovil, ki niso plovila za rekreacijo, skozi zapornico Hammarby. Razen če se šteje, da te storitve, ob upoštevanju zlasti pogojev njenega opravljanja, ni mogoče ločiti od zagotavljanja storitve upravljanja zapornice za plovila za rekreacijo, kar bo moralo preučiti predložitveno sodišče, se mora preverjanje obstoja gospodarske dejavnosti nanašati le na plovila, ki niso plovila za rekreacijo.
29
Na četrtem mestu, treba je opozoriti, da mora v skladu s sodno prakso Sodišča, navedeno v točki 21 te sodbe, zadevna storitev upravljanja zapornice, da bi jo bilo mogoče opredeliti kot gospodarsko dejavnost, pomeniti ponujanje blaga ali storitev na nekem trgu.
30
V zvezi s tem v skladu z ustaljeno sodno prakso okoliščina, da je ponujanje blaga in storitev nepridobitno, ni ovira za to, da se subjekt, ki opravlja te dejavnosti na trgu, obravnava kot podjetje, če je ta ponudba konkurenčna ponudbi drugih gospodarskih subjektov, katerih cilj je dobiček. Poleg tega so storitve, ki jih je mogoče opredeliti kot „gospodarske dejavnosti“, storitve, ki se običajno opravljajo proti plačilu. Bistvena značilnost plačila je v tem, da to pomeni ekonomsko protidajatev za zadevne storitve (sodba z dne 27. junija 2017, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, točki 46 in 47 ter navedena sodna praksa).
31
V obravnavanem primeru je mogoče poudariti, da se v skladu s švedsko ureditvijo storitev upravljanja zapornice iz postopka v glavni stvari za uporabnike te storitve opravlja brezplačno.
32
Kot pa je generalni pravobranilec poudaril v točki 16 sklepnih predlogov, dejavnosti načeloma ni mogoče šteti za „gospodarsko“, če vsaj dolgoročno ne predvideva donosa, ki omogoča ustvarjanje dobička ali vsaj kritje stroškov.
33
Iz tega sledi, da je okoliščina, da se storitev upravljanja zapornice iz postopka v glavni stvari opravlja brezplačno, lahko indic za neobstoj gospodarske dejavnosti.
34
Vendar mora predložitveno sodišče preveriti, ali se storitev upravljanja zapornice iz postopka v glavni stvari opravlja na trgu, to je v konkurenci z drugimi gospodarskimi subjekti.
35
V zvezi s tem je iz predložitvene odločbe razvidno, da ta storitev omogoča povezavo med Baltskim morjem in jezerom Mälar ter da je edina druga plovna pot, ki omogoča to povezavo, kanal Södertälje, katerega prehod upravlja švedska država, pri čemer je bil ta prehod med trajanjem sporazuma prav tako zagotovljen brezplačno. Tako se zdi, da ne obstajata zamenljivost z drugim gospodarskim subjektom, katerega cilj je dobiček, v smislu sodne prakse, navedene v točki 30 te sodbe, in s tem konkurenčni odnos med storitvami upravljanja zapornice na obeh zadevnih plovnih poteh, kar bo moralo preveriti predložitveno sodišče.
36
Predložitveno sodišče bo moralo zato preveriti, ali se kljub brezplačnosti storitve upravljanja zapornice, ki jo zagotavlja družba Stockholms Hamn, ta storitev opravlja na trgu v konkurenci z drugimi gospodarskimi subjekti in ali je mogoče glede na okoliščine opravljanja navedene storitve družbo Stockholms Hamn opredeliti kot podjetje v smislu člena 107(1) PDEU.
Obstoj prednosti
37
Opozoriti je treba, da mora v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 19 te sodbe, nacionalni ukrep, da bi ga bilo mogoče opredeliti kot državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, dajati selektivno prednost podjetju ali podjetjem, ki so do njega upravičena.
38
Šteti je treba, da ta pogoj izpolnjuje vsak državni ukrep, ki lahko, ne glede na svojo obliko in cilje, neposredno ali posredno daje prednost enemu ali več podjetjem ali s katerim je tem podjetjem podeljena prednost, ki je ta pod običajnimi tržnimi pogoji ne bi mogla pridobiti (sodba z dne 17. novembra 2022, Volotea in easyJet/Komisija, C‑331/20 P in C‑343/20 P, EU:C:2022:886, točka 107 in navedena sodna praksa).
39
Presoja pogojev, v katerih je bila taka prednost dodeljena, se načeloma opravi z uporabo načela zasebnega udeleženca, razen če ni nobene možnosti za primerjavo ravnanja države, ki se obravnava v tej zadevi, z ravnanjem zasebnega udeleženca, zlasti ker je država ravnala kot javna oblast (sodba z dne 17. novembra 2022, Volotea in easyJet/Komisija, C‑331/20 P in C‑343/20 P, EU:C:2022:886, točka 108 in navedena sodna praksa). Uporaba merila zasebnega udeleženca je torej odvisna od tega, ali zadevna država članica kot zasebni udeleženec, in ne kot javna oblast, dodeli gospodarsko korist podjetju. Za to presojo so zlasti upoštevni narava in predmet zadevnega ukrepa, okvir, v katerega se uvršča, želeni cilj ter pravila, ki veljajo za ta ukrep (glej v tem smislu sodbi z dne 5. junija 2012, Komisija/EDF, C‑124/10 P, EU:C:2012:318, točki 81 in 86, in z dne 13. marca 2025, Cividale in drugi, C‑746/23 in C‑747/23, EU:C:2025:171, točka 42).
40
V obravnavanem primeru je iz predložitvene odločbe razvidno, da je bil sporazum sklenjen po odločitvi švedskih organov, da na regionalni ravni odpravijo nekatere pristojbine za prehod na nekaterih celinskih plovnih poteh, da bi se ohranila uravnotežena porazdelitev prometa med zadevnima plovnima potema. Iz tega izhaja, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 21 sklepnih predlogov, da je treba elemente, ki so na voljo Sodišču v zvezi z razlogi za plačilo nadomestila iz postopka v glavni stvari družbi Stockholms Hamn, razlagati tako, da gre za poseg švedske države kot javne oblasti, in ne kot zasebnega udeleženca.
41
Kar zadeva merila, ki jih je Sodišče določilo v sodbi z dne 24. julija 2003, Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415), na katera se je družba Stockholms Hamn sklicevala pred predložitvenim sodiščem, je treba opozoriti, da je Sodišče v točki 87 navedene sodbe pojasnilo, da se za državno intervencijo, če jo je treba šteti za nadomestilo, ki pomeni plačilo za storitve, ki so jih opravila podjetja, ki prejemajo nadomestilo za izpolnjevanje obveznosti javnih služb, ne uporablja člen 107(1) PDEU.
42
Sodišče je določilo štiri kumulativne pogoje, ki morajo biti izpolnjeni, da se izključi obstoj prednosti. Prvič, podjetju, ki prejema nadomestilo, mora biti dejansko naloženo izpolnjevanje obveznosti javne službe, te obveznosti pa morajo biti jasno opredeljene. Drugič, merila, na podlagi katerih se izračuna nadomestilo, morajo biti določena vnaprej, objektivno in pregledno, da se prepreči nastanek gospodarske koristi, ki bi dajala upravičenemu podjetju prednost v primerjavi s konkurenčnimi podjetji. Tretjič, nadomestilo ne sme preseči tega, kar je potrebno za kritje vseh ali dela stroškov, ki nastanejo z izvajanjem obveznosti javnih služb, ob upoštevanju s tem povezanih prihodkov in primernega dobička za izvajanje teh obveznosti. Četrtič, če podjetje, ki se mu naloži izpolnjevanje obveznosti javne službe, v konkretnem primeru ni izbrano s postopkom oddaje javnega naročila, ki omogoča, da se izbere tisti ponudnik, ki lahko te storitve opravlja z najnižjimi stroški za skupnost, je treba raven potrebnega nadomestila določiti na podlagi primerjalne analize stroškov, ki bi jih povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno, zato da lahko zadosti zahtevam javne službe, imelo pri izpolnjevanju teh obveznosti (sodba z dne 24. julija 2003, Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00, EU:C:2003:415, točke od 89 do 93).
43
V obravnavanem primeru je treba poudariti, da se je zdelo, da je bila brezplačnost upravljanja zapornice za komercialna plovila s strani družbe Stockholms Hamn v upoštevnem obdobju obveznost, naložena z zakonom in nato formalizirana v sporazumu, sklenjenem z upravnim organom, pooblaščenim za ta namen, s katero so švedski organi zagotovili optimalno porazdelitev komercialnega pomorskega prometa v splošnem interesu. Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 25 sklepnih predlogov, zato ni mogoče izključiti, da je bila v tem obdobju družbi Stockholms Hamn naložena obveznost javne službe v smislu meril Altmark, kar pa bo moralo presoditi predložitveno sodišče ob upoštevanju vseh upoštevnih elementov.
44
V zvezi s preostalimi tremi merili Altmark je treba poudariti, kot je to storil generalni pravobranilec v točkah 26 in 27 sklepnih predlogov, da na podlagi navedb predložitvenega sodišča ni mogoče ugotoviti, v kolikšnem obsegu so ta druga tri merila, katerih namen je zagotoviti neobstoj čezmernega nadomestila, v obravnavanem primeru izpolnjena. Čeprav namreč znesek nadomestila iz postopka v glavni stvari temelji predvsem na znesku pristojbin, ki so bile pobrane pred njihovo ukinitvijo, iz spisa, s katerim razpolaga Sodišče, ni razvidno, da bi bile te pristojbine povezane s stroški zadevne storitve upravljanja zapornice.
45
Zato bo moralo predložitveno sodišče ob upoštevanju vseh upoštevnih elementov in zlasti zgornjih preudarkov presoditi, ali je mogoče na podlagi merila zasebnega udeleženca v tržnem gospodarstvu ali na podlagi meril Altmark ugotoviti, da je bila družbi Stockholms Hamn podeljena prednost, ki izhaja iz plačila nadomestila iz postopka v glavni stvari.
Vpliv na trgovino med državami članicami in izkrivljanje konkurence
46
V skladu z ustaljeno sodno prakso za opredelitev nacionalnega ukrepa kot državne pomoči ni treba dokazati dejanskega vpliva zadevne pomoči na trgovino med državami članicami niti dejanskega izkrivljanja konkurence, ampak le preučiti, ali ta pomoč lahko prizadene to trgovino in izkrivlja konkurenco. Zlasti kadar pomoč države članice okrepi položaj nekaterih podjetij v primerjavi z drugimi konkurenčnimi podjetji v trgovini znotraj Skupnosti, se šteje, da ta pomoč vpliva na zadnjenavedena podjetja (sodba z dne 14. januarja 2015, Eventech, C‑518/13, EU:C:2015:9, točki 65 in 66 ter navedena sodna praksa).
47
V zvezi s tem ni potrebno, da podjetje, ki je prejemnik pomoči, samo sodeluje v trgovini znotraj Skupnosti. Kadar namreč država članica dodeli pomoč podjetjem, lahko s tem ohrani ali poveča njihovo notranjo dejavnost, tako da se zmanjšajo možnosti podjetij s sedeži v drugih državah članicah, da vstopijo na trg te države članice. Poleg tega ne obstaja prag ali odstotek, do katerega bi se lahko štelo, da trgovina med državami članicami ni prizadeta. Sorazmerno majhen obseg pomoči ali sorazmerna majhnost podjetja prejemnika namreč a priori ne izključujeta možnosti, da bi bila trgovina med državami članicami prizadeta. Zato pogoj, v skladu s katerim mora biti pomoč taka, da lahko vpliva na trgovino med državami članicami, ni odvisen od lokalne ali regionalne narave opravljenih prevoznih storitev ali pomena zadevnega področja dejavnosti (sodba z dne 14. januarja 2015, Eventech, C‑518/13, EU:C:2015:9, točke od 67 do 69 in navedena sodna praksa).
48
Iz tega sledi, da je vpliv ukrepa iz postopka v glavni stvari na trgovino med državami članicami in na konkurenco odvisen od obstoja trga, na katerem bi se ponujala storitev upravljanja zapornice iz postopka v glavni stvari. V zvezi s tem bo treba zlasti upoštevati brezplačnost, ki so jo naložili švedski organi in ki lahko pomeni oviro za to, da bi podjetja s sedežem v drugih državah članicah nameravala opravljati storitev iz postopka v glavni stvari.
49
Ob upoštevanju vsega navedenega je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 107(1) PDEU razlagati tako, da letno nadomestilo, ki ga javni organ v skladu s sporazumom iz državnih sredstev plača občinski delniški družbi kot nadomestilo za zavezo te družbe, da bo brezplačno opravljala storitev upravljanja zapornice na plovni poti, za katero so se do sklenitve tega sporazuma zaračunavale pristojbine, pomeni državno pomoč, če je navedeno družbo mogoče šteti za podjetje in če ji to nadomestilo daje prednost, ki je v običajnih tržnih razmerah ne bi pridobila.
Drugo in tretje vprašanje
50
Predložitveno sodišče z drugim in tretjim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali bi bilo, če bi nadomestilo, določeno v sporazumu, sklenjenem pred pristopom države k Uniji, pomenilo pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, to nadomestilo treba opredeliti kot „veljavno [obstoječo] pomoč“ v smislu člena 1(b)(i) Uredbe 2015/1589, in če je odgovor pritrdilen, ali bi ga bilo treba šteti za „novo pomoč“ po tem pristopu, ker je bila uporaba tega nadomestila večkrat podaljšana, njegov znesek pa je bil prilagojen v skladu s prvotnimi pogoji sporazuma, s katerim je bilo uvedeno.
51
Opozoriti je treba, da ima opredelitev državne pomoči kot obstoječe ali nove pomoči različne postopkovne posledice. Obstoječe pomoči se namreč v skladu s členom 108(1) PDEU lahko zakonito izvajajo, dokler Komisija ne ugotovi njihove nezdružljivosti z notranjim trgom (sodbi z dne 15. marca 1994, Banco Exterior de España, C‑387/92, EU:C:1994:100, točki 19 in 20, in z dne 18. julija 2013, P, C‑6/12, EU:C:2013:525, točka 36 in navedena sodna praksa). Nasprotno pa člen 108(3) PDEU nalaga, da se načrti za dodelitev novih pomoči ali spremembo obstoječih pomoči pravočasno priglasijo Komisiji in jih ni mogoče izvajati, dokler postopek preiskave ni končan z dokončnim sklepom (sodba z dne 20. maja 2021, Azienda Sanitaria Provinciale di Catania, C‑128/19, EU:C:2021:401, točka 30 in navedena sodna praksa).
52
V skladu s členom 1(b)(i) Uredbe 2015/1589 pojem „veljavna [obstoječa] pomoč“ zajema „brez poseganja v člena 144 in 172 Akta o pristopu […] vso pomoč, ki je obstajala pred začetkom veljavnosti [Pogodbe DEU] v zadevnih državah članicah, to je sheme pomoči in individualno pomoč, ki se je začela [so se začele] izvajati pred začetkom veljavnosti [Pogodbe DEU] in se še vedno uporablja [uporabljajo]“.
53
V obravnavanem primeru ni sporno, da se je nadomestilo iz postopka v glavni stvari začelo plačevati in je tako obstajalo pred začetkom veljavnosti Pogodbe DEU na Švedskem v smislu člena 1(b)(i) Uredbe 2015/1589.
54
Iz predložitvene odločbe je razvidno, da nadomestilo iz postopka v glavni stvari ni bilo priglašeno Komisiji in da se predložitveno sodišče zato sprašuje, ali se člen 144 Akta o pristopu, ki v točki (a) določa, da se „na področju pomoči iz členov [107 in 108 PDEU]“„med shemami pomoči, ki so v novih državah članicah veljale pred pristopom, za ‚veljavno [obstoječo]‘ pomoč za namene člena [108(1) PDEU] štejejo samo tiste, ki so bile Komisiji priglašene pred 30. aprilom 1995“, uporablja v obravnavani zadevi.
55
Iz Akta o pristopu in zlasti iz njegovega člena 137(1) izhaja, da se naslov VI tega sporazuma, ki vsebuje njegov člen 144, uporablja za kmetijske proizvode (glej v tem smislu sodbo z dne 18. julija 2013, P, C‑6/12, EU:C:2013:525, točka 44). Zato se člen 144 Akta o pristopu ne uporablja za nadomestilo iz postopka v glavni stvari, ki se nanaša na storitve upravljanja zapornice.
56
Iz tega izhaja, da čeprav nadomestilo iz postopka v glavni stvari ni bilo priglašeno Komisiji, ga je treba opredeliti kot obstoječo pomoč, ker izpolnjuje pogoje, ki jih člen 1(b)(i) Uredbe 2015/1589 določa za tako opredelitev.
57
Vendar je treba ugotoviti, ali je mogoče to opredelitev izpodbijati s podaljšanji in prilagoditvami nadomestila iz postopka v glavni stvari. Iz predložitvene odločbe je namreč razvidno, da se predložitveno sodišče sprašuje, ali je mogoče spremembe v zvezi s trajanjem in zneskom nadomestila iz postopka v glavni stvari, do katerih je prišlo po izteku sporazuma, ki je bil leta 1979 prvotno sklenjen za obdobje petih let, obravnavati kot „spremembe obstoječe pomoči“, tako da je treba to nadomestilo nazadnje opredeliti kot „novo pomoč“ v smislu člena 1(c) Uredbe 2015/1589.
58
V skladu s členom 4(1), prvi stavek, Uredbe št. 794/2004 „kater[a] koli sprememb[a], razen preoblikovanja povsem formalne ali upravne narave, ki ne more vplivati na ocenjevanje združljivosti ukrepa pomoči [z notranjim] trgom“, pomeni spremembo obstoječe pomoči. Poleg tega v skladu z ustaljeno sodno prakso le bistvena sprememba obstoječe pomoči, to je sprememba – subjektivna, objektivna ali časovna – ki vpliva na njene sestavne elemente in bi lahko spremenila oceno njene združljivosti z notranjim trgom, pomeni novo pomoč (glej v tem smislu sodbi z dne 20. septembra 2018, Carrefour Hypermarchés in drugi, C‑510/16, EU:C:2018:751, točka 41, in z dne 13. decembra 2018, Rittinger in drugi, C‑492/17, EU:C:2018:1019, točka 57).
59
V obravnavanem primeru je iz predložitvene odločbe razvidno, da je bila veljavnost sporazuma samodejno podaljšana vsakih pet let do njegove odpovedi leta 2021. To samodejno petletno podaljšanje sporazuma, razen v primeru odpovedi, in prilagoditev zneskov nadomestila iz postopka v glavni stvari, ki je bila hkrati letna, in sicer na podlagi indeksa cen življenjskih potrebščin, in petletna, in sicer na podlagi razvoja prometa, sta bila določena v navedenem sporazumu in sta se zato lahko upoštevala že od sklenitve sporazuma za namene ocene združljivosti.
60
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča pa le podaljšanja, uvedena z akti, ki so bili sprejeti po aktu, s katerim je bila določena zadevna pomoč, po potrebi po odobritvi te pomoči s strani Komisije (glej v tem smislu sodbi z dne 11. septembra 2003, Belgija/Komisija, C‑197/99 P, EU:C:2003:444, točka 109, in z dne 20. maja 2010, Todaro Nunziatina & C., C‑138/09, EU:C:2010:291, točka 47), ali podaljšanja prek časovnih okvirov, določenih v pogodbi, s katero je bila uvedena ta pomoč, razen običajnega izvajanja te pogodbe (glej v tem smislu sodbo z dne 26. oktobra 2016, DEI in Komisija/Alouminion tis Ellados, C‑590/14 P, EU:C:2016:797, točka 59), povzročijo spremembe obstoječe pomoči.
61
Kar zadeva prilagoditev zneskov nadomestila iz postopka v glavni stvari, kot je generalni pravobranilec ugotovil v točki 37 sklepnih predlogov, na eni strani letna prilagoditev zneska nadomestila iz postopka v glavni stvari na podlagi indeksa cen življenjskih potrebščin spada med samodejne spremembe zneskov denarne pomoči v položaju inflacije, in ne med bistvene spremembe zneska tega nadomestila. Na drugi strani, kar zadeva ponovno opredelitev osnovnega zneska nadomestila iz postopka v glavni stvari ob vsaki petletni zapadlosti, bo moralo predložitveno sodišče preučiti, ali je ta ponovna opredelitev, čeprav je bila opravljena na podlagi formule, ki je vseskozi ostala nespremenjena, dejansko pomenila vrsto novih pogajanj, ki jih je mogoče opredeliti kot „spremembe“. Tako bi lahko bilo zlasti, če bi se z navedeno ponovno opredelitvijo od strank zahtevalo, da se sporazumeta o obsegu prometa, ki ga je treba upoštevati.
62
Če je dejansko tako, bo moralo predložitveno sodišče preučiti, ali je te spremembe mogoče opredeliti kot „bistvene“, pri čemer se 20‑odstotni prag, nad katerim se sprememba začetnega proračuna šteje za spremembo obstoječe pomoči, v skladu s členom 4(1) Uredbe št. 794/2004 uporablja le za sheme pomoči, in ne za individualne pomoči, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari.
63
Ob upoštevanju vsega navedenega je treba na drugo in tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 1(b)(i) in (c) Uredbe 2015/1589 razlagati tako, da nadomestilo, katerega plačilo se je v skladu s prvotnimi pogoji sporazuma, s katerim je bilo uvedeno, podaljševalo za pet let, ne da bi bil ta sporazum odpovedan, ter katerega znesek je bil spremenjen na eni strani letno na podlagi indeksa cen življenjskih potrebščin in na drugi strani ob izteku vsakega petletnega obdobja glede na obseg zadevnega prometa na podlagi formule, ki je bila določena v prvotnem sporazumu in ki je vseskozi ostala nespremenjena – ob predpostavki, da to nadomestilo pomeni pomoč v smislu člena 107(1) PDEU – pomeni obstoječo pomoč.
Stroški
64
Ker je ta postopek za stranke iz postopkov v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
1.
Člen 107(1) PDEU
je treba razlagati tako, da
letno nadomestilo, ki ga javni organ v skladu s sporazumom iz državnih sredstev plača občinski delniški družbi kot nadomestilo za zavezo te družbe, da bo brezplačno opravljala storitev upravljanja zapornice na plovni poti, za katero so se do sklenitve tega sporazuma zaračunavale pristojbine, pomeni državno pomoč, če je navedeno družbo mogoče šteti za podjetje in če ji to nadomestilo daje prednost, ki je v običajnih tržnih razmerah ne bi pridobila.
2.
Člen 1(b)(i) in (c) Uredbe Sveta (EU) 2015/1589 z dne 13. julija 2015 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 108 [PDEU]
je treba razlagati tako, da
nadomestilo, katerega plačilo se je v skladu s prvotnimi pogoji sporazuma, s katerim je bilo uvedeno, podaljševalo za pet let, ne da bi bil ta sporazum odpovedan, ter katerega znesek je bil spremenjen na eni strani letno na podlagi indeksa cen življenjskih potrebščin in na drugi strani ob izteku vsakega petletnega obdobja glede na obseg zadevnega prometa na podlagi formule, ki je bila določena v prvotnem sporazumu in ki je vseskozi ostala nespremenjena – ob predpostavki, da to nadomestilo pomeni pomoč v smislu člena 107(1) PDEU – pomeni obstoječo pomoč.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: švedščina.