62024CJ0085
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
z dne 27. februarja 2025 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Potrošniške kreditne pogodbe za stanovanjske nepremičnine – Direktiva 2014/17/EU – Člen 13(1)(g) – Splošne informacije o produktih stanovanjskih kreditov – Obveznost predložitve ‚reprezentativnega primera‘ – Direktiva 2005/29/ES – Člen 7 – Bančna institucija, ki ponuja različne oblike kreditov – Informativni list, ki vsebuje le primere v zvezi s kreditnimi pogodbami s spremenljivo obrestno mero“
V zadevi C‑85/24,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija) z odločbo z dne 23. januarja 2024, ki je na Sodišče prispela 2. februarja 2024, v postopku
Verein für Konsumenteninformation
proti
BAWAG P.S.K. Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG,
SODIŠČE (prvi senat),
v sestavi F. Biltgen, predsednik senata, T. von Danwitz, podpredsednik Sodišča v funkciji sodnika prvega senata, A. Kumin, sodnik, I. Ziemele, sodnica, in S. Gervasoni (poročevalec), sodnik,
generalni pravobranilec: D. Spielmann,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Verein für Konsumenteninformation S. Langer, Rechtsanwalt,
–
za BAWAG P.S.K. Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG M. Kellner in F. Liebel, Rechtsanwälte,
–
za Evropsko komisijo B.-R. Killmann in P. Vanden Heede, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 13(1)(g) Direktive 2014/17/ЕU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. februarja 2014 o potrošniških kreditnih pogodbah za stanovanjske nepremičnine in spremembi direktiv 2008/48/ES in 2013/36/EU ter Uredbe (EU) št. 1093/2010 (UL 2014, L 60, str. 34).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Verein für Konsumenteninformation, avstrijskim združenjem za varstvo potrošnikov (v nadaljevanju: VKI), in družbo BAWAG P.S.K. Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG (v nadaljevanju: BAWAG), avstrijsko banko, glede nenavedbe reprezentativnih primerov kreditne pogodbe s fiksno obrestno mero in kreditne pogodbe, ki bi izmenjevala fiksno in spremenljivo obrestno mero, v splošnih informacijah, ki jih je zadnjenavedena predložila potrošnikom.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2014/17
3
V uvodnih izjavah 15, 20, 38 in 53 Direktive 2014/17 je navedeno:
„(15)
Cilj te direktive je zagotoviti, da se zagotovi visoka raven varstva potrošnikov, ki sklepajo kreditne pogodbe za nepremičnine. […]
[…]
(20)
Da bi za potrošnike zagotovili skladen okvir na področju kreditov in da bi čim bolj zmanjšali upravno breme za dajalce kreditov in kreditne posrednike, bi moral temeljni okvir te direktive po možnosti slediti strukturi Direktive 2008/48/ES [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS (UL 2008, L 133, str. 66)], zlasti v smislu, da bi morale biti informacije, vključene v oglaševanje kreditnih pogodb za stanovanjske nepremičnine, potrošniku zagotovljene s pomočjo reprezentativnega primera, da bi moral potrošnik podrobne predpogodbene informacije prejeti prek standardnega informativnega lista in da bi moral pred sklenitvijo kreditne pogodbe prejeti ustrezne razlage, da bi bilo treba določiti skupno podlago za izračun efektivne obrestne mere [v nadaljevanju: EOM] brez notarskih pristojbin in da bi morali dajalci kreditov kreditno sposobnost potrošnika oceniti pred odobritvijo kredita. […]
[…]
(38)
Oglaševanje se navadno osredotoča na enega ali več produktov, medtem ko bi morali imeti potrošniki možnost odločanja ob celovitem poznavanju nabora kreditnih produktov v ponudbi. V zvezi s tem so pri seznanjanju potrošnikov s širokim naborom produktov in storitev, ki so na voljo, ter z njihovimi temeljnimi značilnostmi pomembne splošne informacije. Potrošniki bi zato vedno morali imeti možnost dostopa do splošnih informacij o kreditnih produktih, ki so na voljo. Kadar se ta zahteva ne uporablja za nepovezane kreditne posrednike, to ne bi smelo vplivati na dejstvo, da morajo ti potrošnikom še vedno zagotoviti njim prilagojene predpogodbene informacije.
[…]
(53)
Ker se v fazi oglaševanja [EOM] lahko navede samo s primerom, bi moral biti ta primer reprezentativen. Torej bi moral ustrezati na primer povprečnemu trajanju in povprečnemu skupnemu znesku kredita, odobrenega za zadevno vrsto kreditne pogodbe. Pri določitvi reprezentativnega primera bi bilo treba upoštevati razširjenost določenih vrst kreditnih pogodb na danem trgu. Morda je bolj ustrezno, da dajalec kredita reprezentativni primer določi na podlagi zneska kredita, ki je reprezentativen za njegov nabor produktov in pričakovani krog potrošnikov, saj se lahko ta dva od dajalca kredita do dajalca kredita znatno razlikujeta. V zvezi z [EOM], navedeno v [evropskem standardnem informativnem listu (v nadaljevanju: ESIS)], bi bilo treba po možnosti upoštevati želje in informacije, ki jih navede potrošnik, dajalec kredita ali kreditni posrednik pa bi moral pojasniti, ali so te želje in informacije tudi ponazorjene oziroma upoštevane. Reprezentativni primeri pa nikakor ne bi smeli biti v nasprotju z zahtevami iz [Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) (UL 2005, L 149, str. 22)]. […]“
4
Člen 13 te direktive, naslovljen „Splošne informacije“, v odstavku 1 določa:
„Države članice zagotovijo, da dajalci kreditov ali, kjer je primerno, povezani kreditni posredniki ali njihovi imenovani predstavniki vedno zagotovijo jasne in razumljive splošne informacije o kreditnih pogodbah na papirju ali drugem trajnem nosilcu podatkov ali v elektronski obliki. Države članice lahko poleg tega določijo, da splošne informacije zagotavljajo tudi nepovezani kreditni posredniki.
Takšne splošne informacije vključujejo vsaj naslednje podatke:
[…]
(e)
vrste razpoložljivih posojilnih obrestnih mer z navedbo, ali je fiksna ali spremenljiva ali kombinirana, s krajšim opisom značilnosti fiksne in spremenljive obrestne mere, tudi s tem povezanih posledic za potrošnika;
[…]
(g)
reprezentativni primer skupnega zneska kredita, skupnih stroškov kredita za potrošnika, skupnega zneska, ki ga mora plačati potrošnik, in [EOM];
[…].“
5
Člen 14(1) navedene direktive, naslovljen „Predpogodbene informacije“, določa:
„Države članice zagotovijo, da dajalec kredita in, kadar je primerno, kreditni posrednik ali imenovani predstavnik potrošniku zagotovi njemu prilagojene informacije, ki jih potrebuje za primerjavo kreditnih produktov, ki so na voljo na trgu, oceno njihovih posledic in sprejetje utemeljene odločitve o sklenitvi kreditne pogodbe:
(a)
brez nepotrebnega odlašanja, potem ko je potrošnik v skladu s členom 20 posredoval informacije o svojih potrebah, finančnem položaju in željah, ter
(b)
pravočasno, preden kreditna pogodba ali ponudba postane zavezujoča za potrošnika.“
Direktiva 2005/29
6
Člen 7 Direktive 2005/29, naslovljen „Zavajajoče opustitve“, v odstavku 1 določa:
„Poslovna praksa se šteje za zavajajočo, če v konkretnem primeru ob upoštevanju vseh značilnosti in okoliščin ter omejitev sredstva komunikacije izpusti bistvene informacije, ki jih glede na kontekst povprečni potrošnik potrebuje za sprejetje odločitve ob poznavanju vseh pomembnih dejstev, in s tem povzroči ali bi utegnila povzročiti, da povprečni potrošnik sprejme odločitev o poslu, ki je drugače ne bi sprejel.“
Avstrijsko pravo
7
Člen 7, točka 7, Bundesgesetz über Hypothekar- und Immobilienkreditverträge und sonstige Kreditierungen zu Gunsten von Verbrauchern (Hypothekar- und Immobilienkreditgesetz) (zvezni zakon o hipotekarnih in nepremičninskih kreditnih pogodbah ter drugih potrošniških kreditiranjih (zakon o hipotekarnih in nepremičninskih kreditih)) z dne 26. novembra 2015 (BGBl. I, 135/2015) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: zakon o hipotekarnih in nepremičninskih kreditih), dobesedno prenaša člen 13(1)(g) Direktive 2014/17.
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
8
Družba BAWAG je bančna ustanova in svoje storitve ponuja na celotnem avstrijskem ozemlju. Ta banka v „informativnem listu o kreditih za stanovanjske kredite“ potrošnikom zagotavlja splošne informacije o hipotekarnih in nepremičninskih kreditnih pogodbah, ki jih ponuja.
9
Na drugi, tretji in četrti strani informativnega lista so obravnavani stanovanjski krediti, ki niso zavarovani s hipoteko in se končajo z „reprezentativnim primerom“. Na peti, šesti in sedmi strani tega lista so obravnavani stanovanjski krediti, ki so zavarovani s hipoteko in se prav tako končajo z reprezentativnim primerom. Kot reprezentativni primer pogodbe o stanovanjskem kreditu, ki ni zavarovan s hipoteko, je naveden kredit v višini 35.000 EUR s 180-mesečno dobo in spremenljivo nominalno letno obrestno mero 4,58 %. Kot reprezentativni primer pogodbe o stanovanjskem kreditu, zavarovanem s hipoteko, je naveden kredit v višini 200.000 EUR z 240-mesečno dobo in spremenljivo nominalno letno obrestno mero 0,5 %. V obeh primerih so navedeni znesek obresti, ki jih je treba plačati, efektivna obrestna mera in skupni stroški kredita.
10
Družba BAWAG med svojimi produkti poleg kreditnih pogodb izključno s spremenljivo obrestno mero ponuja kreditne pogodbe izključno s fiksno obrestno mero ter kreditne pogodbe z izmenično spremenljivo obrestno mero in fiksno obrestno mero.
11
Združenje VKI je vložilo tožbo, s katero je predlagalo, naj se družbi BAWAG prepove, da na informativnem listu, navedenem v točki 8 te sodbe, navaja le primer kreditne pogodbe s spremenljivo obrestno mero, ne da bi navedla tudi primer kreditne pogodbe s fiksno obrestno mero in primer kreditne pogodbe z mešano obrestno mero, ker za te kreditne pogodbe ponuja te tri vrste obrestnih mer.
12
Družba BAWAG je v obrambo navedla, da namen tega informativnega lista ni potrošnikom zagotoviti podrobne predpogodbene informacije, prilagojene posebnim položajem in konkretnim strankam. Po njenem mnenju ni mogoče zahtevati, da se vsaka možna oblika obrestovanja v navedenem informacijskem listu ponazori s primerom.
13
Prvostopenjsko sodišče je menilo, da bi moral biti na tem istem informacijskem listu naveden primer kredita s fiksno obrestno mero, in je delno ugodilo zahtevkom združenja VKI.
14
Nasprotno pa je pritožbeno sodišče razsodilo, da člen 7, točka 7, zakona o hipotekarnih in nepremičninskih kreditih zahteva le en reprezentativni primer v podporo informacijam, navedenim v informativnem listu, in da družbi BAWAG zato v njenem informativnem listu ni bilo treba navesti tudi primera kreditne pogodbe s fiksno obrestno mero.
15
Združenje VKI je pri Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija), ki je predložitveno sodišče, vložilo revizijo zoper sodbo pritožbenega sodišča.
16
Predložitveno sodišče meni, da bi zahteva po predložitvi reprezentativnih primerov za vsako od treh vrst predlaganih kreditnih pogodb presegala to, kar morajo vsebovati splošne informacije, vendar priznava, da razlaga člena 13(1)(g) Direktive 2014/17 ni nujno taka.
17
V teh okoliščinah je Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 13(1)(g) Direktive [2014/17] razlagati tako, da ne gre za kršitev te določbe, če dajalec kredita, ki ponuja stanovanjske kredite, ki niso zavarovani s hipoteko, in stanovanjske kredite, zavarovane s hipoteko, vsakega v več različicah (a. kredite z izključno fiksno obrestno mero, b. kredite z izmenično spremenljivo in fiksno obrestno mero ter c. kredite z izključno spremenljivo obrestno mero), zagotovi en reprezentativni primer stanovanjskega kredita, ki ni zavarovan s hipoteko, in en reprezentativni primer stanovanjskega kredita, zavarovanega s hipoteko, ali pa ta določba zahteva, da mora biti za vsako vrsto obrestovanja naveden po en reprezentativni primer?“
Vprašanje za predhodno odločanje
18
Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 13(1)(g) Direktive 2014/17 razlagati tako, da mora dajalec kredita, ki za financiranje gradnje stanovanja ponuja kreditne pogodbe, ki so ali niso zavarovane s hipoteko, s fiksno obrestno mero, s spremenljivo obrestno mero ali z izmenično fiksno in spremenljivo obrestno mero, zagotoviti en reprezentativni primer za vsako od treh vrst ponujenih kreditnih pogodb.
19
Najprej, opozoriti je treba, da je predmet urejanja Direktive 2014/17, kot je razvidno iz njenega člena 1, določiti skupni okvir za potrošniške kreditne pogodbe za stanovanjske nepremičnine.
20
V členu 13(1) te direktive, naslovljenem „Splošne informacije“, so naštete splošne informacije v zvezi s kreditnimi pogodbami za stanovanjske nepremičnine, za katere morajo države članice zagotoviti, da dajalci kreditov potrošnikom vedno zagotovijo jasne in razumljive splošne informacije.
21
Iz naslova teh splošnih informacij ta člen 13(1) v točki (g) določa, da mora dajalec kredita med drugim zagotoviti „reprezentativni primer skupnega zneska kredita, skupnih stroškov kredita za potrošnika, skupnega zneska, ki ga mora plačati potrošnik, in efektivne obrestne mere“.
22
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le izraze iz te določbe, ampak tudi njen kontekst in cilje, ki jim sledi ureditev, katere del je (sodba z dne 14. marca 2024, VR Bank Ravensburg‑Weingarten, C‑536/22, EU:C:2024:234, točka 35 in navedena sodna praksa).
23
Na prvem mestu, iz besedila člena 13(1)(g) Direktive 2014/17 z uporabo nedoločnega zaimka „[en]“ izhaja, da se od dajalcev kreditov pričakuje le, da v svojih splošnih informacijah potrošnikom zagotovijo en sam primer. Poleg tega je v tem členu natančneje določeno, da mora biti ta primer „reprezentativni“, vendar ne reprezentativni primer različnih vrst kreditnih pogodb, ki jih ponuja dajalec kredita, temveč „skupnega zneska kredita, skupnih stroškov kredita za potrošnika, skupnega zneska, ki ga mora plačati potrošnik, in efektivne obrestne mere“.
24
Iz tega izhaja, da funkcija reprezentativnega primera, ki ga je treba zagotoviti, tako očitno ni ponazoritev raznolikosti kreditnih pogodb, ki jih ponuja dajalec kredita, temveč to, da se potrošnikom za splošno informacijo omogoči razumevanje pomena in povezave različnih pojmov v zvezi s kreditom.
25
Na drugem mestu, kontekst, v katerega je umeščen člen 13(1)(g) Direktive 2014/17, potrjuje to jezikovno razlago.
26
Prvič, čeprav člen 13(1)(e) te direktive zahteva, da „splošne informacije“ vključujejo navedbo „vrste razpoložljivih posojilnih obrestnih mer z navedbo, ali je fiksna ali spremenljiva ali kombinirana“, točka (g) tega člena 13(1) ne vsebuje nobene navedbe, da je treba reprezentativni primer zagotoviti za vsako vrsto ponujene kreditne pogodbe. Ugotoviti pa je treba, da če bi zakonodajalec Unije želel dajalcem kreditov naložiti, naj zagotovijo reprezentativni primer za vsako predlagano vrsto obrestovanja, bi to izrecno navedel.
27
Drugič, iz branja Direktive 2014/17 kot celote je razvidno, da v korist potrošnikov vzpostavlja dvostopenjski sistem obveznih informacij.
28
Prva stopnja zajema „splošne informacije“, navedene v členu 13 te direktive. V skladu z njeno uvodno izjavo 38 bi morale te informacije potrošniku omogočiti, da se odloči ob celovitem poznavanju dejstev, pri čemer so navedene informacije pomembne „pri [njihovem] seznanjanju […] s širokim naborom produktov in storitev, ki so na voljo, ter z njihovimi temeljnimi značilnostmi […]. Potrošniki bi zato vedno morali imeti možnost dostopa do splošnih informacij o kreditnih produktih, ki so na voljo.“
29
Druga stopnja informacij, ki morajo biti zagotovljene potrošnikom, zajema „predpogodbene informacije“ iz člena 14 navedene direktive. V tem členu 14 je v odstavku 1 pojasnjeno, da gre za „prilagojene informacije, ki jih [potrošnik] potrebuje za primerjavo kreditnih produktov, ki so na voljo na trgu, oceno njihovih posledic in sprejetje utemeljene odločitve o sklenitvi kreditne pogodbe“.
30
Tako, kot poudarjata družba BAWAG in Evropska komisija v stališčih, predloženih Sodišču, namen „splošnih informacij“ ni potrošnikom zagotoviti podrobna pojasnila, prilagojena vsaki vrsti kreditne pogodbe, ki jo ponuja dajalec kredita, in vsakemu posameznemu primeru, saj jim je treba taka pojasnila posredovati iz naslova „predpogodbenih informacij“. Njihov namen je samo potrošniku zagotoviti pojasnila pri iskanju kredita v predhodni fazi njegovega razmisleka. Zato ne bi bilo primerno sprejeti razlage člena 13(1)(g) Direktive 2014/17, ki bi zahtevala, da so te informacije izčrpne. Taka razlaga bi posegla tudi v razlikovanje med splošnimi in predpogodbenimi informacijami, ki ga je vzpostavil zakonodajalec Unije.
31
Na tretjem mestu, v zvezi s cilji, ki jim sledi Direktiva 2014/17, je treba opozoriti, da je namen te direktive, kot je razvidno iz njene uvodne izjave 15, zagotoviti visoko raven varstva potrošnikov, ki so zainteresirani za sklepanje kreditnih pogodb za nepremičnine.
32
V zvezi s tem je v uvodni izjavi 53 Direktive 2014/17 zlasti poudarjeno, da reprezentativni primeri ne bi smeli biti v nasprotju z zahtevami Direktive 2005/29.
33
Zadnjenavedena direktiva, katere cilj je boj proti nepoštenim poslovnim praksam v razmerju do potrošnikov, v členu 7(1) določa, da se „poslovna praksa […] šteje za zavajajočo, če v konkretnem primeru ob upoštevanju vseh značilnosti in okoliščin ter omejitev sredstva komunikacije izpusti bistvene informacije, ki jih glede na kontekst povprečni potrošnik potrebuje za sprejetje odločitve ob poznavanju vseh pomembnih dejstev, in s tem povzroči ali bi utegnila povzročiti, da povprečni potrošnik sprejme odločitev o poslu, ki je drugače ne bi sprejel“.
34
V obravnavanem primeru to, da se za kreditne pogodbe, zavarovane s hipoteko, zagotovi reprezentativni primer, ki se nanaša na kredit s spremenljivo obrestno mero, in za pogodbe, ki niso zavarovane s hipoteko, reprezentativni primer, ki se nanaša tudi na kredit s spremenljivo obrestno mero, potrošnika očitno ne more prikrajšati za bistvene informacije v smislu člena 7(1) Direktive 2005/29.
35
V zvezi s tem je treba poudariti, da splošne informacije, ki jih potrošnik potrebuje za informirano izbiro kredita s fiksno obrestno mero, kredita s spremenljivo obrestno mero ali kredita z mešano obrestno mero, niso informacije, ki jih mora vsebovati reprezentativni primer, in sicer skupni znesek kredita, skupni stroški kredita za potrošnika, skupni znesek, ki ga mora plačati potrošnik, in EOM, ampak dejstvo, da so te informacije gotove pri prvi vrsti kredita in negotove pri drugih dveh.
36
Te bistvene značilnosti kreditnih pogodb s fiksnimi in/ali spremenljivimi obrestnimi merami morajo biti navedene v splošnih informacijah v skladu s členom 13(1)(e) in ne v reprezentativnem primeru v skladu s členom 13(1)(g).
37
Namen reprezentativnega primera je namreč zagotoviti visoko raven varstva potrošnikov v povezavi z drugimi splošnimi informacijami, navedenimi v členu 13(1) Direktive 2014/17, na eni strani in predpogodbenimi informacijami, prilagojenimi osebnemu položaju vsakega posameznega potrošnika, na drugi strani.
38
V teh okoliščinah dejstvo, da dajalec kredita, ki ponuja kreditne pogodbe s fiksno, spremenljivo in mešano obrestno mero, v svojih splošnih informacijah navede le reprezentativni primer kreditne pogodbe s spremenljivo obrestno mero, ki je zavarovana s hipoteko, in reprezentativni primer kreditne pogodbe s spremenljivo obrestno mero, ki ni zavarovana s hipoteko, potrošnika ne prikrajša za bistvene informacije in ga torej ni mogoče šteti za pokazatelja zavajajoče poslovne prakse dajalca kredita v smislu člena 7(1) Direktive 2005/29. Zato je prikaz enega reprezentativnega primera v splošnih informacijah v skladu s ciljem Direktive 2014/17.
39
Nazadnje, poudariti je treba, da mora biti primer iz člena 13(1)(g) Direktive 2014/17, kot je navedeno v točki 23 te sodbe, „reprezentativni“.
40
V zvezi s tem je v uvodni izjavi 53 Direktive 2014/17 navedeno, da bi bilo treba „[p]ri določitvi reprezentativnega primera […] upoštevati razširjenost določenih vrst kreditnih pogodb na danem trgu. Morda je bolj ustrezno, da dajalec kredita reprezentativni primer določi na podlagi zneska kredita, ki je reprezentativen za njegov nabor produktov in pričakovani krog potrošnikov, saj se lahko ta dva od dajalca kredita do dajalca kredita znatno razlikujeta“.
41
Tako je iz te uvodne izjave razvidno, da se pri presoji reprezentativnosti primera, ki ga je treba zagotoviti, lahko upoštevajo na primer povprečno trajanje in povprečni skupni znesek kredita, odobrenega za predvideno vrsto kreditne pogodbe, ter pogostost nekaterih vrst kreditnih pogodb na danem trgu. V zvezi z EOM, navedeno v standardnem informativnem listu, bi bilo treba po možnosti upoštevati želje in informacije, ki jih navede potrošnik, dajalec kredita ali kreditni posrednik pa bi moral pojasniti, ali so te želje in informacije tudi ponazorjene oziroma upoštevane. Vsekakor, kot je bilo navedeno v točki 32 te sodbe, reprezentativni primeri ne bi smeli biti v nasprotju z zahtevami iz Direktive 2005/29.
42
Predložitveno sodišče mora zlasti glede na te navedbe presoditi, ali je primer, ki ga je družba BAWAG navedla v svojih splošnih informacijah na podlagi člena 13(1)(g) Direktive 2014/17, reprezentativen.
43
Glede na navedeno je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 13(1)(g) Direktive 2014/17 razlagati tako, da mora dajalec kredita, ki za financiranje gradnje stanovanja ponuja kreditne pogodbe, ki so ali niso zavarovane s hipoteko, s fiksno obrestno mero, s spremenljivo obrestno mero ali z izmenično fiksno in spremenljivo obrestno mero, v splošnih informacijah zagotoviti le en primer izmed kreditov, ki jih ponuja, če je ta primer reprezentativen.
Stroški
44
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
Člen 13(1)(g) Direktive 2014/17/ЕU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. februarja 2014 o potrošniških kreditnih pogodbah za stanovanjske nepremičnine in spremembi direktiv 2008/48/ES in 2013/36/EU ter Uredbe (EU) št. 1093/2010
je treba razlagati tako, da
mora dajalec kredita, ki za financiranje gradnje stanovanja ponuja kreditne pogodbe, ki so ali niso zavarovane s hipoteko, s fiksno obrestno mero, s spremenljivo obrestno mero ali z izmenično fiksno in spremenljivo obrestno mero, v splošnih informacijah zagotoviti le en primer izmed kreditov, ki jih ponuja, če je ta primer reprezentativen.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.