62024CJ0431_RES
Zadeva C‑431/24, [Multan] (
i
)
W
proti
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo rechtbank Den Haag, zittingsplaats Amsterdam)
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 29. januarja 2026
„Predhodno odločanje – Azilna politika – Direktiva 2013/32/EU – Skupni postopki za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite – Člen 23(1) – Dostop do informacij iz spisa prosilca za mednarodno zaščito – Člen 46 – Pravica do učinkovitega pravnega sredstva – Listina Evropske unije o temeljnih pravicah – Člen 4, člen 18 in člen 19(2) – Načelo nevračanja – Člen 47, drugi odstavek – Pravica do poštenega sojenja – Preiskava v izvorni državi prosilca – Zavrnitev prošnje za mednarodno zaščito in sprejetje odločbe o vrnitvi – Dostop sodišča prve stopnje in prosilca do informacij o tem, kako je bila preiskava opravljena v izvorni državi prosilca – Obseg pravice do obrambe in pravice do učinkovitega pravnega sredstva – Razmerje z načelom nevračanja“
Mejni nadzor, azil in priseljevanje – Azilna politika – Postopki za priznanje in odvzem mednarodne zaščite – Direktiva 2013/32 – Pravno sredstvo zoper odločbo o zavrnitvi prošnje za mednarodno zaščito – Pravica do učinkovitega pravnega sredstva – Pravica do obrambe – Pravica do vpogleda v spis – Dostop do informacij iz prosilčevega spisa – Pojem – Informacije o poteku preiskave s strani organov države članice gostiteljice v izvorni državi prosilca – Vključitev – Obseg – Presoja spoštovanja načela nevračanja s strani sodišča
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2013/32, členi 23(1), 30 in 46)
(Glej točke od 31 do 46 in izrek.)
Mejni nadzor, azil in priseljevanje – Azilna politika – Postopki za priznanje in odvzem mednarodne zaščite – Direktiva 2013/32 – Pravno sredstvo zoper odločbo o zavrnitvi prošnje za mednarodno zaščito – Pravica do učinkovitega pravnega sredstva – Pravica do obrambe – Pravica do vpogleda v spis – Izjema – Legitimni cilji, ki upravičujejo nerazkritje nekaterih informacij prosilcu – Obveznost držav članice, da vzpostavijo postopke, ki zagotavljajo spoštovanje pravice do obrambe – Možnost odobritve dostopa do teh informacij pravnemu svetovalcu prosilca ali drugemu svetovalcu, ki je opravil varnostno preverjanje
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2013/32, člen 23(1), drugi pododstavek)
(Glej točke od 49 do 54.)
Povzetek
Sodišče, pri katerem je rechtbank Den Haag (sodišče v Haagu, Nizozemska) vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, je podalo pojasnila o informacijah, ki jih je treba dati na voljo prosilcu za mednarodno zaščito in ki jih mora upoštevati sodišče, ki odloča o pravnem sredstvu, ki ga je ta vložil zoper odločbo o zavrnitvi njegove prošnje in zoper odločbo o vrnitvi, sprejeto v zvezi z njim.
Tožeča stranka v postopku v glavni stvari, kristjan iz Pakistana, je leta 2014 vložila prošnjo za mednarodno zaščito na Nizozemskem, ki je bila zavrnjena.
Potem ko je bila v njeni izvorni državi zoper njo izdana fatva, je leta 2018 vložila novo prošnjo za mednarodno zaščito. Minister van Buitenlandse Zaken (minister za zunanje zadeve, Nizozemska) je nato v Pakistanu opravil preiskavo, da bi ugotovil, ali tožeča stranka v postopku v glavni stvari potrebuje mednarodno zaščito. Rezultati te preiskave so bili vključeni v posamično uradno poročilo, ki je bilo posredovano Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (državni sekretar za pravosodje in varnost, Nizozemska; v nadaljevanju: državni sekretar). To posamično uradno poročilo in redigirana različica dokumentov, na katerih to poročilo temelji, med njimi poročilo o preiskavi (v nadaljevanju: podporna dokumenta), sta bila posredovana tožeči stranki v postopku v glavni stvari.
Državni sekretar je leta 2022 zavrnil prošnjo tožeče stranke v postopku v glavni stvari za mednarodno zaščito in sprejel odločbo o njeni vrnitvi.
Tožeča stranka je v utemeljitev svoje tožbe zoper ti odločbi pred sodiščem v Haagu med drugim trdila, da je državni sekretar kršil načelo prava Unije glede spoštovanja pravice do obrambe, ker ji ni omogočil polnega dostopa do podpornih dokumentov.
Minister za zunanje zadeve je posredoval neredigirana podporna dokumenta sodišču v Haagu in vložil prošnjo na podlagi nacionalne ureditve (
1
), s katero je predlagal, naj ima dostop do nekaterih delov teh dokumentov le predložitveno sodišče, in ki ji je bilo ugodeno. Tožeča stranka v postopku v glavni stvari pa je nato zavrnila, da bi se predložitveno sodišče seznanilo z neredigiranima podpornima dokumentoma, da bi lahko odločilo o odločbi o zavrnitvi njene prošnje za mednarodno zaščito, ker naj bi bila navedena nacionalna ureditev po njenem mnenju v nasprotju s pravom Unije.
Ker je sodišče v Haagu podvomilo o združljivosti take ureditve, ki omejuje dostop do podpornih dokumentov, z Direktivo 2013/32 (
2
), se je odločilo, da pri Sodišču vloži predlog za sprejetje predhodne odločbe. Sprašuje ga, ali informacije o tem, kako je bila opravljena preiskava v okviru prošnje za mednarodno zaščito, spadajo pod pojem „informacije iz prosilčevega spisa, na kater[em] temelji ali bo temeljila odločba“ v smislu člena 23(1) Direktive 2013/32 (
3
), tako da morata imeti prosilec za mednarodno zaščito in pristojno sodišče možnost dostopa do teh informacij na način, določen v členu 23(1), drugi pododstavek, točki (a) in (b), te direktive.
Presoja Sodišča
Sodišče je najprej navedlo, da je glavni cilj Direktive 2013/32 nadaljnji razvoj standardov glede postopkov za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite ob upoštevanju zlasti načela nevračanja, ki je kot temeljna pravica zagotovljeno s členom 18 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) v povezavi s členom 33 Ženevske konvencije o statusu beguncev (
4
) in členom 19(2) Listine.
Kot potrjuje člen 30 Direktive 2013/32 (
5
), lahko tveganje kršitve tega načela vendarle izhaja iz načina, kako nacionalni organ opravi preiskavo v izvorni državi prosilca za mednarodno zaščito.
Vendar mora biti prosilcu za mednarodno zaščito omogočeno, da svojo pravico do varstva v zvezi z razkritjem – s strani držav članic – informacij v zvezi s svojo prošnjo domnevnemu preganjalcu ali povzročitelju resnih poškodb uveljavlja tako, da se opre na upoštevne elemente v zvezi z načinom, kako je bila preiskava opravljena v njegovi izvorni državi. Prav tako mora imeti nacionalno sodišče, ki odloča o pravnem sredstvu zoper odločbo o zavrnitvi prošnje za mednarodno zaščito, možnost preveriti, ali države članice spoštujejo svoje obveznosti iz člena 30(a) Direktive 2013/32.
Zato so informacije o načinu, kako so organi države članice gostiteljice opravili preiskavo v izvorni državi tega državljana, da bi preverili utemeljenost njegove prošnje, zajete s pojmom „informacije iz prosilčevega spisa, na kater[em] temelji ali bo temeljila odločba“, v smislu člena 23(1) Direktive 2013/32, če so lahko upoštevne za presojo spoštovanja načela nevračanja, ki jo opravi to sodišče.
Sodišče je dodalo, da to, da v obravnavanem primeru organ za presojo, ki je zadolžen za preučitev prošnje za mednarodno zaščito, ni imel popolnega in neposrednega dostopa do podpornih dokumentov, ne vpliva na upoštevnost teh informacij, da se zagotovi učinkovitost pravnega sredstva, vloženega zoper odločbo o zavrnitvi te prošnje, in da se predložitvenemu sodišču omogoči presoja spoštovanja načela nevračanja.
To razlago potrjuje, na eni strani, člen 46(3) Direktive 2013/32, ki določa, da sodišče, pri katerem se izpodbija odločba o prošnji za mednarodno zaščito, izvede podrobno in ex nunc presojo dejstev in pravnih vprašanj. Vendar v skladu z ustaljeno sodno prakso pridevnik „podrobno“ potrjuje, da mora sodišče preučiti med drugim elemente, ki jih je pristojni organ za presojo upošteval ali bi jih moral upoštevati.
Na drugi strani učinkovitemu izvajanju pravice do obrambe, ki je zagotovljena v členu 47, drugi odstavek, Listine, nujno ustreza pravica do dostopa do spisa. Vendar je Sodišče razsodilo, da ima oseba, na katero se nanaša akt, ki posega v njen položaj, pravico, da preuči vse dokumente v preiskovalnem spisu, ki bi lahko bili pomembni za njeno obrambo, in da organ, ki je ta akt sprejel, ni edini pristojen za določitev dokumentov, ki so za to koristni. (
6
)
Iz tega sledi, da morata imeti prosilec za mednarodno zaščito in pristojno sodišče dostop do teh informacij v skladu s podrobnimi pravili iz člena 23(1), drugi pododstavek, točki (a) in (b), Direktive 2013/32. Iz besedila tega člena je razvidno, da mora imeti sodišče dostop do vseh informacij, ki bi lahko bile upoštevne za njegovo odločitev, čeprav bi bilo razkritje nekaterih od teh informacij v primeru prosilca lahko omejeno.
Države članice lahko namreč predvidijo izjemo od pravice prosilca do dostopa do svojega spisa, kadar bi razkritje informacij ali virov lahko ogrozilo predvsem nacionalno varnost ali varnost virov. Kadar eden ali več legitimnih ciljev upravičuje nerazkritje informacij prosilcu, kar mora preveriti predložitveno sodišče, države članice sodiščem, ki odločajo o takem pravnem sredstvu, omogočijo dostop do teh informacij ali virov in zagotovijo spoštovanje pravice zadevne osebe do obrambe.
Ker Direktiva 2013/32 ne določa, kako morajo države članice zagotoviti spoštovanje te pravice, morajo same določiti konkretna pravila za postopke, ki so za to potrebni, vendar le, če ta pravila med drugim zagotavljajo spoštovanje pravice do učinkovitega pravnega sredstva, ki je določena v členu 47 Listine. V skladu s členom 23(1) Direktive 2013/32 lahko države članice med drugim odobrijo dostop do ustreznih informacij pravnemu ali drugemu svetovalcu prosilca, ki je opravil varnostno preverjanje.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.
(
1
)	Člen 8:29(1) Algemene wet bestuursrecht (zakonik o upravnem pravu, Nizozemska), v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari, določa, da „[s]tranke, ki morajo predložiti podatke ali dokazila, lahko, če za to obstajajo resni razlogi, zavrnejo predložitev podatkov ali dokumentov oziroma lahko upravno sodišče obvestijo, da se lahko samo to sodišče seznani s temi podatki ali dokumenti. […]“
(
2
)	Direktiva 2013/32/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite (UL 2013, L 180, str. 60).
(
3
)	Člen 23(1) Direktive 2013/32 določa: „Države članice zagotovijo, da ima pravni ali drugi svetovalec, ki ga kot takšnega priznava ali dopušča nacionalno pravo in ki v skladu z nacionalnim pravom pomaga prosilcu ali ga zastopa, dostop do informacij iz prosilčevega spisa, na kater[em] temelji ali bo temeljila odločba. Države članice lahko predvidijo izjemo, kadar bi razkritje informacij ali virov lahko ogrozilo nacionalno varnost, varnost organizacij ali oseb, ki informacije posredujejo, ali varnost oseb, ki jih te informacije zadevajo, kadar bi bili ogroženi interesi preiskave v zvezi z obravnavanjem prošenj za mednarodno zaščito s strani pristojnih organov držav članic ali bi to poslabšalo mednarodne odnose držav članic. V takem primeru države članice: (a) omogočijo dostop do takih informacij ali virov, ki so na voljo organom iz poglavja V; in (b) v nacionalnem pravu določijo postopke, s katerimi se zagotovi spoštovanje pravic prosilca do obrambe. V zvezi s točko (b) lahko države članice zlasti omogočijo dostop do takih informacij ali virov pravnemu ali drugemu svetovalcu, ki je opravil varnostno preverjanje, če so informacije pomembne za obravnavanje prošnje ali za odločitev o odvzemu mednarodne zaščite.“
(
4
)	Konvencija o statusu beguncev, podpisana v Ženevi 28. julija 1951, Recueil des traités des Nations unies, zvezek 189, str. 150, št. 2545 (1954), ki je bila spremenjena s Protokolom o statusu beguncev, podpisanim v New Yorku 31. januarja 1967.
(
5
)	Člen 30 Direktive 2013/32 v točki (b) določa, da države članice za namene zbiranja informacij o posameznih primerih „ne pridobivajo nikakršnih informacij od domnevnih preganjalcev ali povzročiteljev resnih poškodb tako, da bi bili ti subjekti neposredno obveščeni, da je zadevni prosilec podal prošnjo, kar bi ogrozilo telesno integriteto prosilca ali oseb, ki jih vzdržuje, ali svobodo in varnost njegovih družinskih članov, ki še vedno živijo v izvorni državi“. S tega vidika isti člen v točki (a) določa, da države članice za zbiranje informacij o posameznih primerih „domnevnim preganjalcem ali povzročiteljem resnih poškodb ne razkrijejo informacij o posameznih prošnjah za mednarodno zaščito ali dejstva, da je bila prošnja podana“.
(
6
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 1. decembra 2022, Bundesrepublik Deutschland (Dostop do spisa v azilnih zadevah) (C-564/21, EU:C:2022:951, točki 38 in 39).