61997CJ0200_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 10. februar 1997, indgaaet til Domstolen den 26. maj 1997, har Corte suprema di cassazione i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikel 92.
2 Spoergsmaalet er rejst under en sag mellem Ecotrade Srl (herefter »Ecotrade«), et kapitalselskab, der driver virksomhed med markedsfoering af jern- og staalprodukter, og Altiforni e Ferriere di Servola SpA (herefter »AFS«), der driver virksomhed med produktion inden for jern- og staalindustrien, vedroerende en gaeld paa 149 108 190 ITL, som sidstnaevnte skyldte Ecotrade for levering af slagger.
3 Da denne gaeld ikke er blevet betalt, har Pretura di Trieste den 30. juli 1992 besluttet, at AFS skal overdrage en udestaaende fordring paa en bank til Ecotrade til daekning af det skyldige beloeb.
4 Den 28. august 1992 meddelte AFS Ecotrade, at det var blevet sat under saerlig administration ved ministerielt dekret af 23. juli 1992 (herefter »ministerielt dekret«), jf. lov nr. 95 af 3. april 1979 (GURI nr. 94 af 4.4.1979, herefter »lov nr. 95/1979«), med tilladelse til fortsaettelse af virksomhedens drift, og anmodede om tilbagebetaling af det paagaeldende beloeb med henvisning til, at tvangsinddrivelse af fordringen var i strid med artikel 4 i lov nr. 544 af 2. oktober 1981 (GURI nr. 272 af 3.10.1981, herefter »lov nr. 544/1981«), som forbyder individuel kreditorforfoelgning, efter at der er indledt en procedure om saerlig administration.
5 Den 4. oktober 1992 har Ecotrade anlagt sag ved Tribunale di Trieste med paastand om, at AFS' krav om tilbagebetaling kendes uberettiget, da det stoettes paa et ministerielt dekret, der er strid med faellesskabsrettens bestemmelser om statsstoette.
6 Tribunale har ved dom af 23. oktober 1993 forkastet Ecotrade's paastand og har givet AFS medhold i dets paastand om tilbagebetaling.
7 Denne dom blev stadfaestet ved Corte d'appello di Trieste's dom af 27. januar 1996. Ecotrade har herefter anket denne dom til Corte suprema di cassazione.
8 Lov nr. 95/1979 indfoerer proceduren med saerlig administration for stoerre kriseramte virksomheder.
9 I medfoer af denne lovs artikel 1, stk. 1, finder proceduren anvendelse paa virksomheder, som i mindst et aar har haft over 300 beskaeftigede, og hvis gaeld til kreditinstitutter, socialforsikringsinstitutioner eller til selskaber, hvori staten er hovedaktionaer, er paa mindst 80,444 mia. ITL samt et beloeb paa fem gange den indbetalte kapital.
10 Ifoelge samme lovs artikel 1a finder proceduren ligeledes anvendelse, naar insolvens skyldes forpligtelsen til at tilbagebetale staten, offentlige organer eller selskaber, hvori staten er hovedaktionaer, beloeb paa mindst 50 mia. ITL og svarende til mindst 51% af den indbetalte kapital som tilbagebetaling af den ulovlige stoette eller stoette, der er uforenelig med faellesmarkedet, eller stoette til teknologisk udvikling og forskning.
11 Det bestemmes i artikel 2, stk. 1, i lov nr. 95/1979, at for at proceduren med saerlig administration kan anvendes, skal det forinden indenretligt vaere fastslaaet, at virksomheden er insolvent, enten ved anvendelse af konkursloven eller fordi den ikke har udbetalt loen i mindst tre maaneder. Industriministeren kan efter forhandling med finansministeren vedtage et dekret, hvorved virksomheden saettes under saerlig administration, og kan under hensyntagen til kreditorernes interesser tillade, at virksomheden fortsaetter driften i et tidsrum af hoejst to aar, der hoejst kan forlaenges med yderligere to aar efter indstilling fra det tvaerministerielle udvalg til samordning af industripolitikken (herefter »CIPI«).
12 Virksomheder under saerlig administration er undergivet konkurslovens almindelige bestemmelser med de udtrykkelige undtagelser, der fremgaar af lov nr. 95/1979 eller senere love. I forbindelse med proceduren med saerlig administration kan ejeren af den insolvente virksomhed ligesom i forbindelse med den almindelige likvidationsprocedure ikke disponere over sine aktiver, som i princippet skal tjene til fyldestgoerelse af kreditorerne; renterne af den eksisterende gaeld suspenderes; ingen individuel kreditorforfoelgning kan ivaerksaettes eller fremmes i den paagaeldende virksomheds formue. I tilfaelde af saerlig administration omfatter suspensionen af kreditorforfoelgning, til forskel fra den almindelige konkursprocedure, skattegaeld samt boeder, renter og tillaeg som foelge af for sen betaling af selskabsskat, jf. artikel 4 i lov nr. 544/1981.
13 Herudover kan staten efter samstemmende udtalelse fra CIPI i medfoer af artikel 2a i lov nr. 95/1979, kautionere for hele eller en del af den gaeld, som virksomheder under saerlig administration maatte stifte til finansiering af den loebende drift og til genaktivering og faerdiggoerelse af installationer, bygninger og industriudstyr, paa de betingelser og vilkaar, der gaelder i henhold til dekret udstedt af ministeren for statens finanser.
14 I forbindelse med saneringen er det tilladt at saelge alle den insolvente virksomheds anlaeg paa de vilkaar, der er fastsat i lov nr. 95/1979. Ifoelge lovens artikel 5a er overdragelsen af ejendomsretten til hele eller en del af virksomheden paalagt en fast registreringsafgift paa 1 mio. ITL.
15 Desuden er virksomheder under saerlig administration fritaget for betaling af boeder paalagt som foelge af manglende betaling af obligatoriske socialbidrag, jf. artikel 3, stk. 2, i lov nr. 19 af 6. februar 1987 (GURI nr. 32 af 9.2.1987, herefter »lov nr. 19/1987«).
16 Naar en virksomhed under saerlig administration i medfoer af artikel 2, andet led, i lov nr. 95/1979 meddeles tilladelse til at viderefoere sine aktiviteter, skal den udpegede administrator udfaerdige den noedvendige handlingsplan, hvis forenelighed med hovedretningslinjerne i den nationale industripolitik undersoeges af CIPI, inden den godkendes af industriministeren. Beslutninger vedroerende spoergsmaal om omstrukturering, salg af aktiver, likvidation eller ophoer af perioden med saerlig administration skal godkendes af samme minister.
17 Kun ved slutningen af perioden med saerlig administration kan kreditorer med fordringer i virksomheden, som er undergivet denne ordning, blive fyldestgjort, helt eller delvist, gennem frasalg af virksomhedens aktiver eller gennem dennes nye indtjening. Ifoelge konkurslovens artikel 111 og 212 daekkes udgifter afholdt i forbindelse med den saerlige administration og viderefoerelsen af virksomhedens drift, herunder stiftet gaeld, ved fradrag i provenuet af bomassens salg, med fortrinsret for de fordringer, der bestod paa tidspunktet for den saerlige administrations paabegyndelse.
18 Proceduren med saerlig administration slutter efter indgaaelse af en akkord, en gennemfoert fordeling af aktiverne, en fuldstaendig afvikling af gaelden eller konstatering af insufficiens, eller efter at virksomheden har genvundet evnen til at opfylde sine forpligtelser og dermed at vende tilbage til oekonomisk stabilitet.
19 Det bemaerkes i oevrigt, at lov nr. 95/1979 har vaeret genstand for en raekke kommissionsbeslutninger.
20 Dels har Kommissionen, for saa vidt angaar lov nr. 95/1979 i sin helhed, tilsendt den italienske regering en skrivelse i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 1, hvori den efter at have anfoert, at den paagaeldende ordning i forskellige henseender syntes at falde inden for anvendelsesomraadet for traktatens artikel 92 ff., henstillede, at alle tilfaelde af anvendelse af denne lov forudgaaende blev meddelt Kommissionen, saaledes at den kunne undersoege disse inden for rammerne af den ordning, der finder anvendelse paa kriseramte virksomheder (skrivelse E 13/92 af 30.7.1992, EFT 1994 C 395, s. 4).
21 De italienske myndigheder har i besvarelse af Kommissionens anmodning anfoert, at de kun har i sinde at foretage en forudgaaende meddelelse i de tilfaelde, som angaar statslig kaution som omhandlet i lovens artikel 2a. Paa den baggrund har Kommissionen besluttet at indlede en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 2.
22 Dels har Kommissionen vedtaget flere beslutninger vedroerende enkeltsager:
- beslutning 96/434/EF af 20. marts 1996 (EFT L 180, s. 31), hvori Kommissionen har kvalificeret bestemmelserne i lov nr. 80/1993 som statsstoette. Disse bestemmelser foreskriver anvendelse af proceduren med saerlig administration paa virksomheder, hvis insolvens skyldes, at de ved beslutninger truffet af EF-institutioner i henhold til EF-traktatens artikel 92 og 93 har faaet paalagt en forpligtelse til at tilbagebetale et beloeb paa mindst 51% af den frigjorte kapital og mindst 50 mia. ITL til staten, offentlige organer eller selskaber, hvori staten er hovedaktionaer. Ved denne beslutning har Kommissionen erklaeret den omhandlede stoette for uforenelig med faellesmarkedet og med EOES-aftalen samt paabudt Italien at ophaeve de uforenelige bestemmelser
-
beslutning 96/515/EKSF af 27. marts 1996 (EFT L 216, s. 11), hvori Kommissionen har kvalificeret den stoette, der blev ydet AFS i henhold til artikel 2a i lov nr. 95/1979, i form af en statsgaranti paa 26,5 mia. ITL uden betaling af nogen godtgoerelse, som en stoette i henhold til EKSF-traktatens artikel 4, litra c). Ved denne beslutning har Kommissionen erklaeret den omhandlede stoette ulovlig og uforenelig med faellesmarkedet for kul og staal og har paabudt den italienske stat at tilbagesoege det paagaeldende stoettebeloeb
-
beslutning 97/754/EKSF af 30. april 1997 (EFT L 306, s. 25), hvori Kommissionen har kvalificeret en raekke foranstaltninger - saerlig udsaettelse af betalingen af en betydelig gaeld til offentlige organer - i lov nr. 95/79, som selskabet Ferdofin Siderurgica Srl har draget fordel af, som en stoette i henhold til EKSF-traktatens artikel 4, litra c). Ved denne beslutning har Kommissionen erklaeret den omhandlede stoette uforenelig med faellesmarkedet for kul og staal og har paabudt de italienske myndigheder at tilbagesoege den ydede stoette samt at indstille anvendelsen af bestemmelserne i lov nr. 95/1979 med hensyn til den gaeld til offentlige virksomheder og myndigheder, som Ferdofin Siderurgica Srl ikke har afviklet.
23 Under disse omstaendigheder har den forelaeggende ret udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»1)
Traktatens artikel 92: Naar det i denne bestemmelse fastlagte alternativ 'statsstoette' eller 'stoette, som ydes ved hjaelp af statsmidler' paaberaabes til stoette for det synspunkt, at ogsaa bestemmelser, der er udstedt af staten, og som, selv om de ikke omhandler udbetaling af statsmidler, dog ved fastlaeggelsen af saerlige procedurer goer det muligt at opnaa det samme resultat som det, der ville fremkomme ved udbetaling af statsmidler, skal anses for stoette.
2)
Den naevnte meddelelse [E 13/92]: Naar de slutninger, Kommissionen drager deri, bygger paa en forudsaetning om, at lov nr. 95/1979 '... i mange henseender synes at falde inden for anvendelsesomraadet for EF-traktatens artikel 92 ff.'
Det er derfor tvivlsomt, om en statslig foranstaltning kan anses for stoette efter traktatbestemmelsen og den naevnte kommissionsmeddelelse, naar den foelger af anvendelsen af lov nr. 95/1979, der indeholder bestemmelser om
a)
friholdelse uden videre af store virksomheder fra de almindelige konkursprocedurer
b)
viderefoerelse samtidig med denne friholdelse af deres virksomhed,
naar henses til, at det (i artikel 4) i lovdekret nr. 414 af 31. juli 1981 (konverteret til lov nr. 544/1981) er bestemt, at 'individuel kreditorforfoelgning ... kan ikke indledes eller fremmes, efter at der er truffet afgoerelse om, at en virksomhed saettes under saerlig administration'.«
Formaliteten med hensyn til den praejudicielle anmodning
24 AFS har under den mundtlige forhandling rejst tvivl om det praejudicielle spoergsmaals relevans med henvisning til, at saafremt AFS straks havde vaeret underlagt den almindelige konkursprocedure, ville Ecotrade heller ikke have haft mulighed for at faa gennemfoert inddrivelsen af sin fordring.
25 Det bemaerkes for det foerste, at det udelukkende tilkommer den nationale ret, for hvem en tvist er indbragt, og som har ansvaret for den retlige afgoerelse, som skal traeffes, paa grundlag af omstaendighederne i den konkrete sag at vurdere, saavel om en praejudiciel afgoerelse er noedvendig for, at den kan afsige dom, som relevansen af de spoergsmaal, den forelaegger Domstolen (jf. dom af 15.12.1995, sag C-415/93, Bosman, Sml. I, s. 4921, praemis 59).
26 Det bemaerkes herefter, at det ikke fremgaar af forelaeggelseskendelsen, om Ecotrade ville have kunnet undgaa forbuddet mod individuel kreditorforfoelgning, som ligeledes gaelder i den almindelige konkursprocedure, hvis anvendelsen af de omtvistede nationale foranstaltninger var blevet tilsidesat med den begrundelse, at de udgoer en ulovlig statsstoette.
27 Det er dog ikke uden videre muligt at fastslaa, at Ecotrade's stilling ville have vaeret fuldstaendig identisk, hvis AFS havde vaeret underlagt den almindelige konkursprocedure, saerlig med hensyn til mulighederne for i det mindste delvist at faa daekket sine fordringer.
28 Det praejudicielle spoergsmaal boer derfor besvares.
Det praejudicielle spoergsmaal
29 Indledningsvis bemaerkes, at AFS driver virksomhed med produktion inden for jern- og staalindustrien og er en virksomhed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i EKSF-traktatens artikel 80. Foelgelig henhoerer det af den forelaeggende ret stillede spoergsmaal under EKSF-traktaten.
30 Den forelaeggende ret spoerger med sit spoergsmaal naermere bestemt, om anvendelsen paa en virksomhed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i EKSF-traktatens artikel 80, af en ordning som den, der er indfoert ved lov nr. 95/1979, og som fraviger den almindelige konkursret, skal anses for at give anledning til tildeling af en statsstoette, der er forbudt i henhold til EKSF-traktatens artikel 4, litra c).
31 Kommissionens skrivelse E 13/92, som den forelaeggende ret henviser til, indeholder, som det fremgaar af denne doms praemis 20, en henstilling til den italienske regering i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 1, om at give meddelelse om alle tilfaelde af anvendelse af lov nr. 95/1979, hvilken henstilling har foert til indledning af proceduren i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 2. Sidstnaevnte procedure havde paa tidspunktet for indgivelsen af den praejudicielle anmodning endnu ikke givet anledning til en endelig beslutning fra Kommissionens side.
32 Ifoelge EKSF-traktatens artikel 4, litra c), ophaeves og forbydes inden for Faellesskabet - som uforeneligt med faellesmarkedet for kul og staal - tilskud eller anden stoette ydet af staterne, i hvilken som helst form dette sker.
33 Kommissionens beslutning nr. 3855/91/EKSF af 27. november 1991 om faellesskabsregler for stoette til jern- og staalindustrien (EFT L 362, s. 57), der traadte i kraft den 1. januar 1992 og anvendtes indtil den 31. december 1996, tillod dog ydelse af stoette til jern- og staalindustrien i udtoemmende opregnede tilfaelde, navnlig stoette til lukning, for saa vidt som det forudgaaende var blevet meddelt Kommissionen i medfoer af beslutningens artikel 6, stk. 2.
34 Som Domstolen allerede har fastslaaet, er stoettebegrebet mere generelt end tilskudsbegrebet, fordi det ikke blot omfatter positive ydelser saasom selve tilskuddene, men ligeledes de indgreb, der under forskellige former letter de byrder, som normalt belaster en virksomheds budget, og derved, uden at vaere tilskud i ordets egentlige forstand, er af samme art og har tilsvarende virkninger (dom af 23.2.1961, sag 30/59, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 211, navnlig s. 217, org. ref.: Rec. s. 1, navnlig s. 39, og af 15.3.1994, sag C-387/92, Banco Exterior de España, Sml. I, s. 877, praemis 13).
35 Som Domstolen allerede har fastslaaet i forbindelse med EF-traktatens artikel 92, stk. 1, maa begrebet »stoette« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i EKSF-traktatens artikel 4, litra c), noedvendigvis indebaere fordele, der direkte eller indirekte ydes ved hjaelp af statsmidler, eller som udgoer en supplerende byrde for staten eller organer, der er udpeget eller oprettet til dette formaal (jf. dom af 24.1.1978, sag 82/77, Van Tiggele, Sml. s. 25, praemis 24 og 25, af 13.10.1982, forenede sager 213/81, 214/81 og 215/81, Norddeutsches Vieh- und Fleischkontor Will m.fl., Sml. s. 3583, praemis 22, af 17.3.1993, forenede sager C-72/91 og C-73/91, Sloman Neptun, Sml. I, s. 887, praemis 19 og 21, af 30.11.1993, sag C-189/91, Kirsammer-Hack, Sml. I, s. 6185, praemis 16, og af 7.5.1998, forenede sager C-52/97, C-53/97 og C-54/97, Viscido m.fl., Sml. I, s. 2629, praemis 13).
36 I modsaetning til det af Kommissionen anfoerte kan det eventuelle tab af skatteindtaegter, som anvendelsen af ordningen med saerlig administration ville medfoere for staten som foelge af det absolutte forbud mod individuel kreditorforfoelgning og suspensionen af renter af hele den beroerte virksomheds gaeld, samt den tilsvarende formindskelse af kreditorernes tilgodehavender, ikke i sig selv begrunde, at den naevnte ordning kvalificeres som stoette. En saadan konsekvens er uadskilleligt forbundet med enhver retlig ordning, der fastsaetter rammerne for forholdet mellem en insolvent virksomhed og alle dennes kreditorer, uden at man heraf automatisk kan udlede, at der bestaar en supplerende oekonomisk byrde, der direkte eller indirekte baeres af de offentlige myndigheder, og som giver de beroerte virksomheder en bestemt fordel (jf. i denne retning Sloman Neptun-dommen, a.st., praemis 21).
37 Derimod vil flere kendetegn ved den ordning, der er indfoert ved lov nr. 95/1979, saerlig med hensyn til omstaendighederne i hovedsagen, kunne goere det muligt at fastslaa eksistensen af en stoette, der er forbudt i henhold til EKSF-traktatens artikel 4, litra c), hvis deres raekkevidde blev bekraeftet af den forelaeggende ret.
38 For det foerste fremgaar det af sagen, at lov nr. 95/1979 kan finde anvendelse paa en selektiv maade til fordel for store, kriseramte industrivirksomheder, hvis gaeld til visse kategorier af kreditorer, hovedsagelig offentlige, er saerlig stor. Som generaladvokaten har anfoert i punkt 26 i forslaget til afgoerelse, er det hoejst sandsynligt, at staten eller offentlige organer hoerer til blandt den beroerte virksomheds hovedkreditorer.
39 Det skal ligeledes understreges, at selv om industriministerens beslutninger om at stille en kriseramt virksomhed under saerlig administration og at tillade den at viderefoere sin aktivitet tillige traeffes af hensyn til kreditorernes interesser, og saerlig til mulighederne for en nyttiggoerelse af virksomhedens aktiver, paavirkes disse - saaledes som den italienske regering selv har erkendt i sine skriftlige indlaeg og under retsmoedet - af oensket om, ud fra nationale industripolitiske hensyn, at bevare virksomhedens oekonomiske aktivitet.
40 Under disse omstaendigheder, og under hensyntagen til den type virksomheder, der er omfattet af den omtvistede ordning, samt til udstraekningen af den skoensbefoejelse, som ministeren raader over, navnlig naar han tillader, at en insolvent virksomhed under saerlig administration viderefoerer sine aktiviteter, opfylder den omhandlede ordning betingelsen om specificitet, der er en af begrebet statsstoettes kendetegn (jf. i denne retning dom af 26.9.1996, sag C-241/94, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 4551, praemis 23 og 24).
41 Uanset hvilket formaal, den nationale lovgiver forfoelger, fremgaar det, at den omhandlede lovgivning kan stille de virksomheder, som den finder anvendelse paa, i en bedre situation end andre, idet lovgivningen goer det muligt at fortsaette virksomhedernes oekonomiske aktivitet under omstaendigheder, hvor en saadan mulighed ville vaere udelukket ved anvendelse af de almindelige konkursregler, da disse sidstnaevnte tager afgoerende hensyn til beskyttelsen af kreditorernes interesser. Imidlertid vil en tilladelse til at viderefoere de oekonomiske aktiviteter under saadanne omstaendigheder - naar henses til fordringernes prioritet i forbindelse med aktiviteternes viderefoerelse - kunne medfoere en supplerende byrde for de offentlige myndigheder, hvis det faktisk blev konstateret, at staten eller offentlige organer figurerede blandt den kriseramte virksomheds hovedkreditorer, i det omfang denne skylder betydelige summer.
42 Ud over en statslig kaution i medfoer af artikel 2a i lov nr. 95/1979, som de italienske myndigheder har accepteret forudgaaende at meddele Kommissionen, indebaerer den saerlige administration en udvidelse af forbuddet mod og suspensionen af enhver individuel kreditorforfoelgning til inddrivelse af skattegaeld samt boeder, renter og tillaeg som foelge af for sen betaling af selskabsskat, fritagelse for forpligtelsen til betaling af boeder paalagt som foelge af manglende betaling af socialbidrag, samt anvendelsen af en praeferencesats ved overdragelse af hele eller en del af virksomheden, idet overdragelsen er paalagt en fast registreringsafgift paa 1 mio. ITL, hvorimod den almindelige registreringsafgift udgoer 3% af vaerdien af de overdragne genstande.
43 Saadanne fordele, der er indroemmet af den nationale lovgiver, vil ligeledes kunne indebaere en supplerende byrde for de offentlige myndigheder i form af en statslig kaution, et afkald paa offentlige fordringer, en fritagelse for forpligtelsen til betaling af boeder samt en nedsat skattesats. Det kan kun forholde sig anderledes, hvis det godtgoeres, at den saerlige administration og viderefoerelsen af virksomhedens oekonomiske aktivitet ikke vil medfoere en supplerende byrde for staten i forhold til det, der ville foelge af anvendelsen af de almindelige bestemmelser om konkurs.
44 Den italienske regering har anfoert dels, at den saerlige administration ikke indebaerer et stoerre tab for staten, som indehaver af skattekrav, end den faellesskabsretlige ordning, i henhold til hvilken staten nyder visse proceduremaessige privilegier, dels at de bestemmelser, der giver mulighed for en fritagelse for forpligtelsen til at betale boeder som foelge af for sen betaling af socialbidrag, ikke laengere er gaeldende. Det tilkommer den forelaeggende ret at undersoege disse anbringender.
45 Under hensyntagen til det ovenfor anfoerte skal det praejudicielle spoergsmaal besvares med, at anvendelsen paa en virksomhed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i EKSF-traktatens artikel 80, af en ordning som den, der er indfoert ved lov nr. 95/1979, og som fraviger den almindelige konkursret, skal anses for at give anledning til tildeling af en statsstoette, der er forbudt i henhold til EKSF-traktatens artikel 4, litra c), naar det er fastslaaet, at denne virksomhed
- har haft tilladelse til at viderefoere sin oekonomiske aktivitet under omstaendigheder, hvor en saadan mulighed ville have vaeret udelukket i forbindelse med anvendelsen af den almindelige konkursret, eller
- har haft en eller flere fordele, saasom en statslig kaution, en nedsat skattesats, en fritagelse fra forpligtelsen til at betale boeder eller et reelt afkald, helt eller delvist, paa det offentliges fordringer, som en anden insolvent virksomhed ikke ville have haft krav paa ved anvendelsen af den almindelige konkursret.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
46 De udgifter, der er afholdt af den italienske regering og af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Femte Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Corte suprema di cassazione ved kendelse af 10. februar 1997, for ret:
Anvendelsen paa en virksomhed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i EKSF-traktatens artikel 80, af en ordning som den, der er indfoert ved lov nr. 95/1979, og som fraviger den almindelige konkursret, skal anses for at give anledning til tildeling af en statsstoette, der er forbudt i henhold til EKSF-traktatens artikel 4, litra c), naar det er fastslaaet, at denne virksomhed
- har haft tilladelse til at viderefoere sin oekonomiske aktivitet under omstaendigheder, hvor en saadan mulighed ville have vaeret udelukket i forbindelse med anvendelsen af den almindelige konkursret, eller
- har haft en eller flere fordele, saasom en statslig kaution, en nedsat skattesats, en fritagelse fra forpligtelsen til at betale boeder eller et reelt afkald, helt eller delvist, paa det offentliges fordringer, som en anden insolvent virksomhed ikke ville have haft krav paa ved anvendelsen af den almindelige konkursret.