61983CJ0250_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 10 . november 1983, har Società finanziaria siderurgica per azioni ( Finsider ), Rom, i medfoer af EKSF-traktatens artikel 33, stk . 2, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens generelle beslutning nr . 2748/83 af 30 . september 1983 om anden aendring af beslutning nr . 2177/83 om forlaengelse af overvaagningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern- og staalindustrien ( EFT L 269, s . 55 ).
2 Under retsforhandlingerne har sagsoegeren naermere redegjort for sagens genstand . Sagsoegeren oensker den omtvistede beslutning annulleret, for saa vidt den indebaerer, at en virksomhed, for hvem kvoteordningen har medfoert usaedvanlige vanskeligheder, ikke kan opnaa en tilpasning af sine kvoter i medfoer af artikel 14 i den foernaevnte generelle beslutning nr . 2177/83, saafremt den i de tolv maaneder, der gaar forud for det paagaeldende kvartal, har modtaget en af Kommissionen godkendt national stoette til daekning af driftstab . Det anfoeres, at den naevnte aendring af artikel 14 udelukker, at der tildeles supplerende kvoter, selv om de paagaeldende tab skyldes, at virksomheden har forsoegt at handle i overensstemmelse med Kommissionens industripolitik .
3 Sagsoegeren har fremsat en raekke soegsmaalsgrunde . I det vaesentlige har sagsoegeren gjort gaeldende, at beslutning nr . 2748/83 er ulovlig, idet det til stoette herfor anfoeres,
, at beslutningen er udtryk for magtfordrejning i forhold til sagsoegeren, derved at der sker en forskelsbehandling mellem jern- og staalvirksomheder, der opererer inden for samme markedsomraade, hvilket tillige er i strid med EKSF-traktatens artikel 4, litra b ),
, at der er sket en tilsidesaettelse af artikel 18 i beslutning nr . 2177/83, i henhold til hvilken Kommissionen har truffet den omtvistede beslutning,
, at den omtvistede beslutning er udtryk for magtfordrejning i forhold til sagsoegeren derved, at det virkelige formaal med beslutningen er at aendre beslutning nr . 2320/81 om stoette til jern- og staalindustrien,
, at der er sket en tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter, navnlig reglen om begrundelsespligt i EKSF-traktatens artikel 15 .
4 Om disse anbringender bemaerkes indledningsvis, at sagen er anlagt til efterproevelse af en generel beslutning i medfoer af EKSF-trakatens artikel 33, stk . 2, hvorefter virksomheder kan anlaegge sag om generelle beslutninger, som de finder indebaerer magtfordrejning i forhold til dem . Det kan derfor straks fastslaas, at anbringendet om, at der er sket en tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter, ikke vil kunne tages i betragtning, da et saadant anbringende klart falder uden for begrebet magtfordrejning . Hvad angaar de oevrige anbringender, er det noedvendigt at undersoege disses naermere indhold for at afgoere, om de er omfattet af begrebet magtfordrejning .
Forskelsbehandling over for sagsoegeren
5 Sagsoegeren har anfoert, at den oprindelige affattelse af artikel 14 i beslutning nr . 2177/83 fastsatte et objektivt kriterium for, hvornaar en virksomhed kunne faa adgang til supplerende kvoter, idet dette var begraenset til virksomheder, der ikke allerede havde modtaget national stoette, bortset fra, og kun bortset fra, stoette til lukning, et kriterium, der ikke medfoerte en usaglig forskelsbehandling mellem selve virksomhederne . Ved at aabne mulighed for en tildeling af supplerende kvoter til virksomheder, der har modtaget andre former for national stoette, undtagen netop stoette til daekning af driftstab, er der ved beslutning nr . 2748/83 indfoert en forskelsbehandling over for virksomheder, der har modtaget den sidstnaevnte form for stoette, hvorved saadanne virksomheders styrke og produktionsmuligheder begraenses i forhold til alle de andre virksomheder, de skal konkurrere med . Denne forskelsbehandling hviler paa et vilkaarligt, formelt og indholdsloest grundlag, der paa forhaand udelukker en undersoegelse af de virkelige aarsager til den paagaeldende stoette .
6 Endvidere bevirker beslutning nr . 2748/83 ifoelge sagsoegeren, at der ikke gives adgang til supplerende kvoter for de virksomheder, der har de daarligste driftsresultater, og hvis behov derfor er mest paatraengende . Beslutningen har derfor en virkning, der ganske er i modstrid med det formaal, man soegte gennemfoert, da man gav Kommissionen befoejelser til at regulere ordningen vedroerende supplerende kvoter for virksomheder, som kvoteordningen har skabt usaedvanlige vanskeligheder for . Sagsoegeren anfoerer paa denne baggrund, at den paagaeldende forskelsbehandling ikke alene er i strid med traktatens artikel 4, litra b ), men at den ogsaa er udtryk for magtfordrejning i forhold til sagsoegeren .
7 Kommissionen har heroverfor anfoert, at det efter en ny forvaerring af krisen paa jern- og staalmarkedet, navnlig paa grund af uforudsete vanskeligheder med hensyn til anvendelsen af beslutning nr . 2177/83, var noedvendigt i medfoer af dennes artikel 18 at aendre artikel 14, saaledes at der blev aabnet mulighed for at tildele supplerende kvoter til virksomheder, der havde modtaget andre former for stoette end stoette til lukning, samtidig med at det fortsat var noedvendigt at udelukke virksomheder, der havde modtaget stoette til daekning af driftstab . Sidstnaevnte form for stoette har de mest skadelige virkninger paa konkurrenceforholdene og er den form, der er mest i modstrid med det egentlige maal, Kommissionen har sat sig, nemlig at virksomhederne gennemfoerer strukturomlaegninger . Ved at indfoere et nyt kriterium, der er objektivt og generelt, og som derfor ikke indebaerer nogen forskelsbehandling over for sagsoegeren, har Kommissionen blot benyttet sine skoensmaessige befoejelser paa en maade, der er udtryk for en afbalanceret forvaltning af kvoteordningen .
8 Som Domstolen allerede har fastslaaet, blandt andet i dommen af 13 . juli 1962 ( Kloeckner Werke mod Den Hoeje Myndighed, de forenede sager 17 og 20/61, Sml . 1954-1964, s . 331 ), kan Kommissionen kun antages at have gjort sig skyldig i en forskelsbehandling, saafremt den har behandlet sammenlignelige tilfaelde forskelligt og dermed stillet visse erhvervsdrivende daarligere i forhold til andre, uden at denne forskellige behandling er tilstraekkeligt begrundet i objektive forskelle af en vis vaegt . For at afgoere, om den forskel med hensyn til behandlingen, som sagsoegeren haevder, Kommissionen har gjort sig skyldig i, er udtryk for magtfordrejning i forhold til sagsoegeren, maa det derfor foerst undersoeges, om denne behandling er begrundet i objektive og vaegtige forskelle i forhold til de formaal, som Kommissionen lovligt kan fremme i forbindelse med sin industripolitik inden for den europaeiske jern- og staalindustri .
9 Det fremgaar af betragtningerne til saavel Kommissionens beslutning nr . 2320/81 af 7 . august 1981 om faellesskabsregler for stoette til jern- og staalindustrien ( EFT L 228, s . 14 ) som den foernaevnte beslutning nr . 2177/83 om forlaengelse af kvoteordningen, at formaalet med disse to regelsaet er det samme, nemlig at fremme den strukturomlaegning, der er noedvendig for at tilpasse produktionen og produktionskapaciteten til den forventede efterspoergsel, og at genoprette den europaeiske jern- og staalindustris konkurrencedygtighed . Det maa anses for at vaere i overensstemmelse med dette formaal, naar virksomheder, der har modtaget en form for stoette, der kan forsinke den oenskede strukturomlaegning, nemlig stoette til daekning af driftstab, er udelukket fra at opnaa supplerende kvoter, som ligeledes kan bevirke en mindre tilboejelighed til at medvirke til en strukturomlaegning . Det kan heller ikke bebrejdes Kommissionen, at den har opstillet et klart og objektivt kriterium, saaledes at der ikke i hvert tilfaelde skal ske en undersoegelse af de omstaendigheder, der har foert til de driftstab, som den paagaeldende nationale stoette har haft til formaal at daekke .
10 Den omstaendighed, at der derimod er blevet aabnet mulighed for at opnaa supplerende kvoter for virksomheder, der i de sidste tolv maaneder har modtaget andre former for national stoette, der er godkendt af Kommissionen, kan ikke anses for at vaere udtryk for magtfordrejning i forhold til sagsoegeren . Disse andre former for stoette ( investeringsstoette, stoette til lukning og stoette til forskning og udvikling ) maa anses for fremmende for den oenskede strukturomlaegning og forbedring af konkurrencedygtigheden . Den i den omtvistede beslutning opstillede sondring mellem disse former for stoette og stoette til daekning af driftstab maa saaledes anses for at vaere udtryk for et objektivt og vaegtigt kriterium i forhold til de maal, som Kommissionen lovligt kan fremme i forbindelse med sin industripolitik .
11 Det foerste anbringende kan herefter ikke tages til foelge .
Tilsidesaettelse af artikel 18 i beslutning nr . 2177/83
12 Sagsoegeren har anfoert, at beslutning nr . 2748/83 er truffet i henhold til artikel 18 i beslutning nr . 2177/83, hvorefter Kommissionen, dersom anvendelsen af sidstnaevnte beslutning stoeder paa uforudsete vanskeligheder, ved en generel beslutning kan foretage de noedvendige tilpasninger . Allerede den 29 . juni 1983 havde Kommissionen dog truffet individuelle beslutninger vedroerende medlemsstaternes stoetteforanstaltninger til deres jern- og staalvirksomheder . Den maa derfor allerede foer vedtagelsen af beslutning nr . 2177/83 have vaeret fuldt ud bekendt med de forskellige former for stoette, som staterne agtede at yde, og dermed have kunnet forudse, hvor mange virksomheder der ikke ville kunne opnaa tilpasninger i medfoer af artikel 14 i bestemmelsens oprindelige affattelse . De vanskeligheder, som Kommissionen har paaberaabt sig som begrundelse for at vedtage beslutning nr . 2748/83, kan herefter ikke betragtes som uforudsete, hvorfor beslutningen maa anses for ulovlig paa grund af en tilsidesaettelse af artikel 18 i beslutning nr . 2177/83 .
13 Kommissionen har anfoert, at den straks efter vedtagelsen af beslutning nr . 2177/83 modtog mange anmodninger om kvotetilpasninger fra smaa og mellemstore virksomheder, der henviste til usaedvanlige oekonomiske vanskeligheder paa grund af kvoteordningen og forvaerringen af krisen . Ved undersoegelsen af disse virksomheders forhold konstaterede Kommissionen, at de paa grund af modtagelsen af en, ofte beskeden, stoette til andre formaal end daekning af driftstab ikke laengere kunne opnaa en tilpasning af deres kvoter . Det var foerst paa dette tidspunkt, at Kommissionen blev klar over, at artikel 14 i beslutning nr . 2177/83 indebar, at virksomheder, hvis forhold kunne begrunde en tilpasning, var udelukket herfra . Kommissionen anfoerer paa denne baggrund, at anvendelsen af den naevnte bestemmelse under disse omstaendigheder maa anses for at vaere stoedt paa uforudsete vanskelig heder, hvorfor Kommissionen fuldt ud var befoejet til i medfoer af artikel 18 i beslutning nr . 2177/83 at afhjaelpe dette problem gennem vedtagelsen af beslutning nr . 2748/83 .
14 Om dette spoergsmaal bemaerkes indledningsvis, at aendringen af artikel 14 i beslutning nr . 2177/83 efter sit indhold ikke gaar ud over saadanne rene tilpasninger, som er hjemlet i beslutningens artikel 18 . Det af sagsoegeren fremsatte anbringende vedroerer kun spoergsmaalet om de betingelser med hensyn til de faktiske omstaendigheder, der skal vaere opfyldt for at bringe hjemlen i anvendelse, nemlig at de opstaaede vanskeligheder virkelig er af en saadan art, at de ikke kunne forudses . Det bemaerkes endvidere, at selv om det antages, at Kommissionen burde have forudset de paagaeldende vanskeligheder allerede paa tidspunktet for vedtagelsen af beslutning nr . 2177/83, kan en saadan mangel paa agtpaagivenhed ikke falde ind under begrebet magtfordrejning . Naervaerende anbringende kan herefter ikke tages til foelge .
Tilsidesaettelse af beslutning nr . 2320/81
15 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at selv om beslutning nr . 2748/83 tilsyneladende har til formaal at regulere spoergsmaalet om produktionskvoter, medfoerer den i virkeligheden, at der opstilles en sondring mellem de forskellige former for stoette, hvorefter der anlaegges en strengere vurdering af én form end af de andre, hvilket paa ingen maade er hjemlet i beslutning nr . 2320/81 . Det virkelige formaal med beslutning nr . 2748/83 er saaledes at aendre reglerne om stoette, hvilket er udtryk for magtfordrejning i forhold til sagsoegeren .
16 Domstolen finder det aabenbart, at det af sagsoegeren anfoerte savner grundlag . Allerede i afsnit II, foerste led, i betragtningerne til beslutning nr . 2320/81 angav Kommissionen, at der boer skelnes mellem de forskellige former for stoette med henblik paa at opstille strammere frister for de stoetteformer, som kan skade konkurrencen mest eller vaere mindre effektive med hensyn til at fremme strukturomlaegningen . Paa denne baggrund er godkendelse af driftsstoette ifoelge naevnte beslutnings artikel 5 underlagt saerligt strenge betingelser i forhold til de betingelser, der gaelder for de andre former for stoette, bortset fra ekstraordinaer stoette, der ikke har kunnet godkendes efter den 31 . december 1981 . Det findes fuldt ud foreneligt med denne vurdering, som Kommissionen har anlagt af de forskellige former for stoette, at den ved den omtvistede beslutning i forbindelse med kvoteordningen har opstillet en sondring mellem stoette til daekning af driftstab og andre former for stoette, der er godkendt af Kommissionen .
17 Det findes herefter ikke godtgjort, at beslutning nr . 2748/83 er udtryk for magtfordrejning i forhold til sagsoegeren . Foelgelig vil sagsoegte i det hele vaere at frifinde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
18 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . Sagsoegte har tabt sagen og boer derfor tilpligtes at afholde sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( femte afdeling )
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger .