FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA HR. LENZ — SAG 21/84 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT 
CARL OTTO LENZ 
fremsat den 14. marts 1985 * 
Høje Domstol. 
A. I den foreliggende traktatbrudssag har 
Kommissionen nedlagt følgende påstande: 
1) Det statueres, at Den franske Republik 
har tilsidesat de forpligtelser, der 
påhviler den i medfør af EØF-traktaten, 
navnlig dennes artikel 30, idet den uden 
at give en passende begrundelse har 
afvist at godkende frankeringsmaskiner 
fra en anden medlemsstat og således 
hindret deres indførsel. 
2) Den franske Republik tilpligtes at 
afholde sagens omkostninger. 
Baggrunden for dette søgsmål er følgende 
faktiske omstændigheder: 
Brugerne af medlemsstaternes postvæsener 
har i almindelighed mulighed for at benytte 
frankeringsmaskiner til frankering af deres 
korrespondance. Da disse maskiner tjener til 
at betale de forfaldne gebyrer til postvæ­
senet, bliver deres benyttelse som regel gjort 
betinget af en generel typegodkendelse. 
Også i Frankrig kræves der i henhold til 
artikel 2 i arrêté ministeriel af 22. februar 
1980 ' en sådan typegodkendelse. Artikel 3 i 
den nævnte bekendtgørelse indeholdt dog 
herudover en bestemmelse om frankerings-
maskinernes oprindelse: 
»Medmindre andet følger af internationale 
konventioner, skal disse maskiner samt 
deres tilbehør og reservedele udelukkende 
være af fransk fabrikat«. 
Betingelserne om, at maskinerne skulle være 
af fransk produktion, var efter Kommissio­
nens opfattelse i strid med EØF-traktatens 
artikel 30; det forbehold, som angik forplig­
telser i henhold til internationale konventi­
oner, forekom ikke Kommissionen tilstræk­
keligt til at ligestille maskiner fra andre af 
Fællesskabets medlemsstater med fransk 
fremstillede maskiner. Kommissionens 
opfattelse støttedes navnlig på den franske 
postforvaltnings praksis. En virksomhed 
med hjemsted i Storbritannien, hvis franke­
ringsmaskiner benyttes i 120 lande samt af 
De europæiske Fællesskabers tjenestegrene, 
har siden 1971 forgæves bestræbt sig på 
også i Frankrig at opnå typegodkendelse til 
sine apparater. 
Kommissionen har beskrevet den indtil nu 
forløbne procedure i Frankrig således : 
— fra 12. december 1972 til juli 1975: 
forhalinger i korrespondancen og resul­
tatløse kontakter; 
— fra juli 1975 til december 1976: brev­
veksling, hvorunder Centre national 
d'études techniques (CNET — den for 
den tekniske kontrol kompetente 
myndighed) til sidst forlangte, at der 
' Oversat tra tysk 
! — JORF 198:, s. 199C NC 
1356
KOMMISSIONEN / FRANKRIG 
blev foretaget tekniske ændringer i de 
apparater, der var indgivet til kontrol; 
— den 12. februar 1977: endeligt afslag på 
typegodkendelse på grund af »mangler 
ved konstruktionen, der ikke kan 
afhjælpes (vices rédhibitoires de concep­
tion)«; dette afslag skete på et tidspunkt, 
da den pågældende virksomhed netop 
gennemførte de af C NET forlangte 
ændringer; 
— oktober 1977: afslag på en ny ansøgning 
med den begrundelse, at det franske 
marked allerede var tilstrækkeligt 
forsynet med frankeringsmaskiner; 
— 10. oktober 1980: afslag på en ny ansøg­
ning med henvisning til, at den franske 
regerings holdning ikke havde ændret 
sig; ansøgningen kunne dog behandles, 
hvis der blev udviklet elektroniske appa­
rater. 
Under sagens administrative fase har Den 
franske Republik henvist til, at den kun i 
1971, altså før Storbritanniens tiltrædelse af 
EØF, begrundede afslaget på de nævnte 
ansøgninger med oprindelsesklausulen i 
artikel 3 i den nævnte bekendtgørelse. De 
øvrige afslag har været rent teknisk 
begrundet. I øvrigt er to apparater fra Tysk­
land blevet godkendt i samme periode. 
Under sagens behandling for Domstolen er 
Den franske Republik ikke gået yderligere 
ind på forvaltningspraksis. Den har blot 
anført, at bekendtgørelsen af 28. januar 
1980 fuldt ud giver mulighed for typegod­
kendelse af frankeringsmaskiner fra Fælles­
skabets medlemsstater. Alligevel har man for 
at imødekomme Kommissionen ændret den, 
således at artikel 3 fra nu af lyder: 
»Maskinerne, herunder tilbehør og reserve­
dele, skal være fremstillet i Frankrig eller 
indført fra andre af Det europæiske økono­
miske Fællesskabs medlemsstater ...«2. 
Efter at ændringsbestemmelsen var blevet 
udstedt, indgav den pågældende britiske 
virksomhed den 25. maj 1984 — på engelsk 
— på ny to ansøgninger om typegodken­
delse. Virksomheden sendte endnu tre skri­
velser om samme sag til den franske post­
forvaltning, indtil den den 26. september 
1984 fik et svar fra postministeriet. Heri 
blev der henvist til, at betingelserne og 
proceduren for typegodkendelse var for­
blevet uændrede, og at ansøgningerne om 
afprøvning derfor kunne imødekommes. Til 
gennemførelse af prøven skulle der stilles et 
eksemplar af hver frankeringsmaskine til 
rådighed for service de recherche technique 
des postes. 
Ifølge ubestridte oplysninger fra Kommissi­
onen varer typegodkendelsesproceduren i 
Frankrig som regel ca. 18 måneder. På fore­
spørgsel har Den franske Republiks repræ­
sentant fremført den opfattelse, at da der i 
det konkrete tilfælde allerede er gået tre 
måneder med tekniske prøver, kan godken­
delsesproceduren begrænses til et tidsrum på 
mindre end et år. 
B. Min stillingtagen til denne sag er 
følgende: 
EØF-traktatens artikel 30 forbyder kvantita­
tive indførselsrestriktioner samt alle foran­
staltninger med tilsvarende virkning. Ved en 
foranstaltning med tilsvarende virkning 
forstår Domstolen i en nu fast retspraksis 
enhver foranstaltning, »som direkte eller 
2 — Arrêté ministériel af 7. marts 1984, JORF af 31. marts 
1984, s. 3092 N. C. 
1357
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA HR. LENZ — SAG 21/84 
indirekte, øjeblikkeligt eller potentielt kan 
hindre samhandelen i Fællesskabet« \ 
Allerede kravet om en typegodkendelse kan 
således udgøre en foranstaltning med tilsva­
rende virkning som en kvantitativ indførsels-
restriktion, da sådanne apparater i mangel 
af en typegodkendelse ikke kan afsættes på 
det pågældende nationale marked. Under 
henvisning til Domstolens dom af 20. 
februar 1979 4 anser jeg dog den generelle 
typegodkendelse for berettiget. Den kan 
nemlig begrundes med kravet om at sikre 
den korrekte opkrævning af postgebyrerne. 
Sådanne hindringer for samhandelen inden 
for Fællesskabet må accepteres i det 
omfang, de er uomgængeligt nødvendige for 
at opfylde ufravigelige hensyn; hensynet til 
gebyropkrævning ville jeg sidestille med 
hensynet til en effektiv skattekontrol, som 
Domstolen allerede har anerkendt5. 
Når bestemmelserne om den generelle type­
godkendelse inklusive oprindelsesklausulen i 
artikel 3 i bekendtgørelsen af 28. januar 
1980 således kunne fortolkes og anvendes i 
overensstemmelse med fællesskabsretten — 
typegodkendelsen af to frankeringsmaskiner 
fra Tyskland beviser dette — så er der 
dermed endnu intet sagt om, hvorvidt de 
franske myndigheder har forholdt sig i over­
ensstemmelse med fællesskabsretten over for 
den britiske virksomhed. 
Under retsforhandlingerne for Domstolen 
har den franske regering ikke udtalt sig om 
den måde, man har forholdt sig på over for 
den britiske virksomhed. Navnlig har den 
intet godtgjort, som kunne have berettiget 
den langsommelige administrative sagsbe­
handling. Den har intet fremført om, 
hvorfor de ansøgte typegodkendelser blev 
afslået i februar 1977, skønt den britiske 
virksomhed på dette tidspunkt netop var i 
færd med at foretage de af de franske 
myndigheder forlangte ændringer i dens 
apparat. Den har intet fremført, der kan 
berettige, at nye ansøgninger i oktober 1977 
og i oktober 1980 blev afslået uden teknisk 
undersøgelse. 
Den franske postforvaltning derimod har 
efter ændringen af den omtvistede bekendt­
gørelse i marts 1984 fremført den opfattelse, 
at undersøgelsesproceduren med henblik på 
den generelle typegodkendelse nu kunne 
indledes på ny. På grund af denne holdning 
fra postforvaltningens side er jeg overbevist 
om, at det i det væsentlige ikke var tekniske 
grunde, men en restriktiv fortolkning af 
oprindelsesklausulen, som har foranlediget 
postforvaltningen til den beskrevne hold­
ning. 
Selv om det i den foreliggende sag kun 
drejer sig om de franske myndigheders 
adfærd over for en enkelt virksomhed, og 
selv om denne virksomhed har undladt at 
indbringe sagen for de franske forvaltnings­
domstole, er de franske myndigheders 
praksis efter min mening i strid med princip­
perne i EØF-traktatens artikel 30. Hvad den 
franske regering har anført om den mulige 
fortolkning af bekendtgørelsen af 28. januar 
1980, kan intet ændre i dette resultat, da i 
hvert fald den franske postforvaltning også 
senere må have lagt en anden, nemlig en 
snævrere fortolkning af denne bestemmelse 
til grund. Den franske postforvaltning har 
administreret en i sig selv lovlig undersøgel-
sesprocedure på en måde, som ikke er i 
3 — Dom af U. juli 1974 i sag 8/74, Procureur du Roi mod 
Benoît og Gustave Dassonville, Sml. 1974, s. 837. 
4 — Dom af 20. februar 1979 i sag 120/78, Rewe-Zentral AG 
mod Bundesmonopolverwaltung für Branntwein, Sml. 
1979, s. 649. 
5 — Jfr. note 4, s. 662, præmis 8. 
1358
KOMMISSIONEN / FRANKRIG 
overensstemmelse med princippet om frie 
varebevægelser. Den har afslået typegod­
kendelse af en maskine fra en medlemsstat 
uden afsluttende teknisk undersøgelse og 
dermed spærret adgangen til det franske 
marked for dette produkt. 
Afsluttende vil jeg desuden henvise til, at 
ifølge de foreliggende oplysninger er den 
konkrete typegodkendelsesprocedure endnu 
ikke afsluttet, selv om der nu er gået et helt 
år siden udstedelsen af bekendtgørelsen af 
7. marts 1984. 
C. Sammenfattende foreslår jeg Domstolen at give Kommissionen medhold og at 
pålægge Den franske Republik at betale sagens omkostninger. 
1359