62024TC0653
MAJA BRKAN
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. október 29. (
1
)
T‑653/24. sz. ügy
Accorinvest,
Société Générale SA
kontra
Ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique
(a Conseil d’État [államtanács, Franciaország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Az adójogszabályok harmonizálása – Jövedéki adók – 2008/118/EK irányelv – Villamos energia – Egyéb közvetett adók – Az adónak a fogyasztóra történő áthárítása”
Bevezetés
1.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezésekről és a 92/12/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. december 16‑i 2008/118/EK tanácsi irányelv (HL 2009. L 9., 12. o.) 1. cikke (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2.
E kérelmet az Accorinvest és a Société Générale SA társaságok mint végső villamosenergia‑fogyasztók és a francia állam között a francia szabályozás által előírt, a villamos energiát terhelő jövedéki adót kiegészítő adó visszatérítése tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
3.
Franciaországban ugyanis a loi du 9 août 2004 relative au service public de l’électricité et du gaz et aux entreprises électriques et gazières (a villamos energia és a gáz közszolgáltatásáról, valamint a villamosenergia‑ és gázipari vállalkozásokról szóló, 2004. augusztus 9‑i törvény) továbbítási díjhozzájárulást (contribution tarifaire d’acheminement, a továbbiakban: CTA) vezetett be. A jelen ügyben azt kell megvizsgálni, hogy a CTA a 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „közvetett adónak” minősülhet‑e, és e rendelkezés hatálya alá tartozik‑e.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2008/118 irányelv
4.
A 2008/118 irányelvet hatályon kívül helyezte az (EU) 2020/262 irányelv. (
2
) Mindazonáltal időbeli hatályára tekintettel a 2008/118 irányelvet kell alkalmazni az alapügy tényállására.
5.
A 2008/118 irányelv (2) preambulumbekezdése a következőket mondta ki:
„A belső piac megfelelő működésének biztosításához szükséges, hogy a [jövedékiadó‑köteles termékekre vonatkozó általános rendelkezésekről és e termékek tartásáról, szállításáról és ellenőrzéséről szóló, 1992. február 25‑i] 92/12/EGK [tanácsi] irányelv [(HL 1992. L 76., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 179. o.)] hatálya alá tartozó termékeket (a továbbiakban: a jövedéki termékek) terhelő jövedéki adó kivetésének feltételei összehangoltak maradjanak.”
6.
Ezen irányelv 1. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1)   Ezen irányelv általános rendelkezéseket állapít meg a jövedéki adóra vonatkozóan, amely közvetlen vagy közvetett módon az alábbi termékek (a továbbiakban: a jövedéki termékek) fogyasztását terheli:
a)
a[z energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló, 2003. október 27‑i] 2003/96/EK [tanácsi] irányelv [(HL 2003. L 283., 51. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 405. o.; helyesbítés: HL 2017. L 5., 23. o.)] hatálya alá tartozó energiatermékek és villamos energia;
[…]
„(2)   A jövedéki termékekre a tagállamok speciális célú egyéb közvetett adókat is kivethetnek, amennyiben azok megfelelnek a jövedéki adó és a hozzáadottérték‑adó esetében alkalmazandó, az adóalap meghatározására, az adó kiszámítására, kivetésére és ellenőrzésére vonatkozó közösségi adószabályoknak, nem értve ide a mentességekre vonatkozó rendelkezéseket.
„(3)   A tagállamok adót vethetnek ki:
a)
jövedéki terméknek nem minősülő termékekre;
b)
szolgáltatásnyújtásra, ideértve a jövedéki termékekkel kapcsolatos szolgáltatások nyújtását is, amelyek forgalmi adóként nem határozhatók meg.
[…]”.
A 2003/96 irányelv
7.
A 2003/96 irányelv 4. cikke kimondja:
„(1)   Azon adómértékek, amelyeket a tagállamoknak [helyesen: tagállamok] a 2. cikkben felsorolt energiatermékekre és villamos energiára alkalmaznak, nem lehetnek kisebbek, mint az ezen irányelvben előírt minimum [helyesen: minimális] adómértékek.
(2)   Ezen irányelv alkalmazásában »adómérték« a szabadforgalomba [helyesen: fogyasztásra vagy felhasználásra] bocsátás időpontjában az energiatermékek és a villamos energia mennyiségére közvetlenül vagy közvetetten számított összes közvetett adó (kivéve hozzáadottérték‑adó) tekintetében megállapított teljes teher.”
A francia jog
8.
A loi du 9 août 2004 relative au service public de l’électricité et du gaz et aux entreprises électriques et gazières (a villamos energia és a gáz közszolgáltatásáról, valamint a villamosenergia‑ és gázipari vállalkozásokról szóló, 2004. augusztus 9‑i törvény; a továbbiakban: 2004. augusztus 9‑i törvény) 18. cikke a következőképpen rendelkezik:
„I. A Caisse nationale des industries électriques et gazières (országos villamosenergia‑ és gázipari pénztár) javára a villamosenergia‑átviteli és ‑elosztási szolgáltatásokat terhelő díjhozzájárulás kerül bevezetésre […]
II. E díjhozzájárulást a következőknek kell megfizetniük:
1° A villamos energia esetében:
a)
a nyilvános átviteli vagy elosztó hálózatok üzemeltetői, amelyek azt a nyilvános átviteli és elosztó hálózatok […] használati díja mellett […] azon fogyasztóktól beszedik, akikkel ezen üzemeltetők a hálózathoz való hozzáférésről szóló szerződést kötöttek;
b)
a villamosenergia‑szolgáltatók, amelyek azt az eladási áraik mellett a […] fogyasztóktól beszedik[,] amennyiben e szolgáltatók a fogyasztók ellátása érdekében […] a hálózatokhoz való hozzáférésről szóló szerződést kötöttek;
c)
a villamosenergia‑szolgáltatók, amelyek azt […] az értékesítési díjak mellett beszedik[;]
III. A díjhozzájárulás alapja:
1° A villamos energia esetében:
–
a nyilvános villamosenergia‑átviteli és ‑elosztó hálózatok használati díjának adót nem tartalmazó állandó része, amennyiben a díjhozzájárulás a II. bekezdés 1°pontjának a) alpontja alapján fizetendő;
–
a hálózatok használatára vonatkozó rész adót nem tartalmazó, a villamos energia eladási árában benne foglalt állandó része, amennyiben a díjhozzájárulás a II. bekezdés 1°pontjának b) alpontja alapján fizetendő;
–
a hálózatok használatára vonatkozó rész adót nem tartalmazó, a szabályozott villamosenergia‑értékesítési díjakban benne foglalt állandó része, amennyiben a díjhozzájárulás a II. bekezdés 1°pontjának c) alpontja alapján fizetendő
[…]
IV. A díjhozzájárulást a II. bekezdésben említett személyek által az I. bekezdésben említett szolgáltatások teljesítésére vonatkozóan kötött szerződések alapján az előlegnek vagy az ellenértéknek az adóalany által történő átvételekor, vagy az adóalany választása szerint a terhelés időpontjában kell megfizetni, azonban mindenképpen az előleg vagy az ellenérték átvételekor, ha az megelőzi a terhelést.
[…]
VII. A jelen cikk alkalmazási feltételeit a Conseil d’État [államtanács] rendelete határozza meg.”
9.
A décret du 14 février 2005 relatif à la contribution tarifaire sur les prestations de transport et de distribution d’électricité et de gaz naturel (a villamosenergia‑ és földgáz‑átviteli és ‑elosztási szolgáltatásokat terhelő díjhozzájárulásról szóló 2005. február 14‑i rendelet) 1. cikkének a 2017. augusztus 1‑jéig alkalmazandó változata a következőképpen rendelkezik:
„I. A nyilvános villamosenergia‑átviteli és ‑elosztó hálózatok használati díjának a fent hivatkozott 2004. augusztus 9‑i törvény 18. cikke III. bekezdésének 1°pontjában említett, adót nem tartalmazó állandó része a következő elemek összegéből tevődik össze:
–
a nyilvános villamosenergia‑átviteli és ‑elosztó hálózatok használati díjait jóváhagyó hatályos határozatban meghatározott éves kezelési összetevő;
–
a nyilvános villamosenergia‑átviteli és ‑elosztó hálózatok használati díjait jóváhagyó hatályos határozatban meghatározott éves mérési összetevő;
–
az éves vételezési összetevő állandó része […];
–
az éves kiegészítő és biztonsági ellátási összetevő állandó része […]”
10.
Ugyanezen rendelet 1. cikkének a 2017. július 28‑i 2005–123. sz. rendeletből eredő, 2017. augusztus 1‑jétől alkalmazandó szövege értelmében:
„[…] a nyilvános villamosenergia‑átviteli és ‑elosztó hálózatok használati díjának adót nem tartalmazó állandó része a díj 1–4°pontban felsorolt, a nyilvános villamosenergia‑átviteli és ‑elosztó hálózatok használati díjairól szóló hatályos határozatokban meghatározott elemeinek összegéből tevődik össze:
1°
az éves kezelési összetevő;
2°
az éves mérési összetevő;
3°
az éves vételezési összetevő állandó része. Ez az állandó rész az ezen összetevőre vonatkozó díjszabási képletekben szereplő elemekből áll, amelyek a szerződött teljesítménytől függnek, kivéve a szerződött teljesítmény túllépésére vonatkozó havi összetevőket;
4°
az éves kiegészítő és biztonsági ellátási összetevő állandó része. Ez az állandó rész az éves kiegészítő és biztonsági ellátási összetevőből áll, kivéve az energiára vonatkozó részt és a szerződött teljesítmény túllépésére vonatkozó havi összetevőket, ha a biztonsági ellátás más feszültségtartományba esik, mint az elsődleges ellátás”.
11.
A 2005–123. sz. rendelet 2. cikke értelmében: „[a] villamosenergia‑szolgáltató, amely a díjhozzájárulást a fent hivatkozott 2004. augusztus 9‑i törvény 18. cikke II. bekezdése 1°pontjának b) vagy c) alpontja alapján beszedi, a hálózatok használatára vonatkozó rész adókat nem tartalmazó, az eladási árban vagy az értékesítési díjban foglalt állandó részét az 1. cikknek megfelelően számítja ki”
Az alapügy tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
12.
Az Accorinvest és a Société Générale SA két francia jog szerinti társaság, amelyek mint végső villamosenergia‑fogyasztók viselték a CTA‑t.
13.
Ez a két társaság két külön eljárás keretében azt kérte a tribunal administratif de Paris‑tól (párizsi közigazgatási bíróság, Franciaország), hogy kötelezze a francia államot arra, hogy fizessen számukra olyan összegű kártérítést, amely az általuk a 2016–2018 közötti évek, illetve a 2017. és 2018. év tekintetében, CTA címén megfizetett összegnek felel meg. Álláspontjuk szerint a CTA nem felel meg a 2008/118/EK irányelv 1. cikke (2) bekezdésének. 2021. április 26‑i két végzésével a tribunal administratif de Paris (párizsi közigazgatási bíróság) elutasította a kereseteket, mivel azokat az azok elbírálására hatáskörrel nem rendelkező bírósághoz nyújtották be.
14.
A cour administrative d’appel de Paris (párizsi közigazgatási fellebbviteli bíróság, Franciaország) 2023. május 17‑i két ítéletével hatályon kívül helyezte ezeket a végzéseket, majd elutasította a kereseteket azzal az indokkal, hogy az a CTA és a villamosenergia‑fogyasztás közötti közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolat hiányában a hozzájárulás nem minősül a villamosenergia‑fogyasztást közvetlenül vagy közvetetten terhelő közvetett adónak, következésképpen nem tartozik a 2008/118 irányelv 1. cikke (2) bekezdésének hatálya alá.
15.
Az Accorinvest társaság és a Société générale társaság is felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a cour administrative d’appel de Paris (párizsi közigazgatási fellebbviteli bíróság) ezen ítéleteivel szemben a kérdést előterjesztő bírósághoz azzal érvelve, hogy a szóban forgó hozzájárulás a villamosenergia‑fogyasztást közvetlenül vagy közvetetten terhelő közvetett adónak minősül pusztán amiatt, hogy ezen adónak a végső fogyasztóra történő áthárítására vonatkozó jogi mechanizmus áll fenn. Azt is állították, hogy a szóban forgó hozzájárulás a 2008/118 irányelv 1. cikke (2) bekezdésének hatálya alá tartozik, mivel közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolat áll fenn a továbbítási díjhozzájárulás és a villamosenergia‑fogyasztás között. Többek között arra is hivatkoztak, hogy a hozzáférésről szóló szerződés, amelynek alapján ezen adót meg kell fizetni, szükségszerűen a végső fogyasztó villamosenergia‑ellátására vonatkozó szerződéshez kapcsolódik, másrészt pedig a nyilvános villamosenergia‑hálózatok használati díjának állandó része, amelyen ezen adó alapul, többek között azon teljesítménytől függ, amelyre a végső fogyasztó szerződést kötött, és amely általában összefügg a fogyasztó fogyasztási profiljával.
16.
Ilyen körülmények között a Conseil d’État úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő két kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„(1)
Úgy kell‑e értelmezni a [2008/118] irányelv 1. cikkének (2) bekezdését, hogy az adónak a jövedéki termék végső fogyasztójára történő áthárítására vonatkozó jogi mechanizmus fennállása önmagában azt jelenti, hogy közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolat áll fenn ezen adó és e termék fogyasztása között, és így azt a [2008/118] irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett egyéb közvetett adónak kell tekinteni még abban az esetben is, ha ezen adót a termék ténylegesen elfogyasztott mennyiségétől függetlenül számítják ki?
(2)
Úgy kell‑e értelmezni a [2008/118] irányelv 1. cikkének (2) bekezdését, hogy a villamosenergia‑fogyasztással közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolatban áll az olyan adó, mint a továbbítási díjhozzájárulás, amely a nyilvános villamosenergia‑hálózatok használati díjának állandó részén alapul, kizárva e díjak változó részét – amely az egyetlen olyan rész, amely a villamosenergia‑fogyasztástól függ –, amely díjhozzájárulás azonban a fogyasztók vagy szolgáltatóik által kötött, a hálózathoz való hozzáférésről szóló szerződések alapján fizetendő, és így azt az e rendelkezések értelmében vett egyéb közvetett adónak kell tekinteni?”
Elemzés
17.
E két kérdéssel, amelyek együttes vizsgálatát javaslom, az előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló, a villamosenergia‑átviteli és ‑elosztó hálózatok használata után beszedett, a nyilvános villamosenergia‑hálózatok használati díjának állandó részén alapuló és jogi mechanizmus révén a fogyasztóra áthárított hozzájárulás az e rendelkezés értelmében vett „egyéb közvetett adók” fogalma alá tartozik.
18.
E kérdés megválaszolásához először meg kell határozni a 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „egyéb közvetett adó” fogalmát. Másodszor, konkrétabban az ítélkezési gyakorlat (
3
) által kialakított, valamely adó és jövedéki termék fogyasztása közötti közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolatra vonatkozó szempontot fogom megvizsgálni, különösképpen pedig azt, hogy e kapcsolatnak a villamosenergia‑fogyasztással vagy az elfogyasztott villamosenergia‑mennyiséggel kell‑e fennállnia. Harmadszor, elemzésem arra a kérdésre irányul, hogy az ilyen közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolat levezethető‑e kizárólag az adónak a fogyasztóra történő áthárításából. Negyedszer, ezen értelmezés alapján meg kell határozni, hogy a CTA a 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „egyéb közvetett adónak” minősíthető‑e.
Az „egyéb közvetett adó” fogalmáról
19.
Előzetesen meg kell jegyezni, hogy valamely adó, díj, illeték vagy hozzájárulás uniós jog szempontjából történő minősítése a Bíróság feladata annak objektív jellemzői alapján, és függetlenül attól, hogy minek minősül a nemzeti jog értelmében. (
4
)
20.
A 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése lehetővé teszi a tagállamoknak, hogy speciális célú egyéb közvetett adókat vessenek ki a jövedéki termékekre, amennyiben ezen adók megfelelnek a jövedéki adó vagy a hozzáadottérték‑adó (héa) esetében alkalmazandó uniós adószabályoknak.
21.
A 2008/118 irányelv nem határozza meg az e rendelkezés értelmében vett villamos energiát terhelő „egyéb közvetett adó” fogalmát. Mindazonáltal a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően az „egyéb közvetett adók” fogalma azon közvetett adókra vonatkozik, amelyek az ezen irányelv 1. cikkének (1) bekezdésében felsorolt termékek fogyasztását terhelik, az ez utóbbi rendelkezés értelmében vett „jövedéki adók” kivételével, és amelyeket speciális célból vetnek ki. (
5
)
22.
E tekintetben az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy az ilyen adó és a villamosenergia‑fogyasztás között közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolatnak kell fennállnia. (
6
) Ez azt jelenti, hogy meg kell vizsgálni, hogy az ilyen adó terhel‑e olyan elemet, amely közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolatban áll a villamosenergia‑fogyasztással, és így ezen elem megadóztatásával az adót úgy kell‑e tekinteni, mint amely magát a villamosenergia‑fogyasztást terheli. Ugyanis az az adó, amelyet nem a villamos energia fogyasztására vetnek ki, nem tartozik a 2008/118 irányelv hatálya alá. (
7
)
23.
Márpedig a jelen ügyben az alapeljárás felperesei arra hivatkoznak, hogy elegendő az, ha a szóban forgó adót a villamos energia fogyasztására vetik ki, nem szükséges, hogy az a villamosenergia‑mennyiséghez kapcsolódjon.
24.
Így véleményem szerint az „egyéb közvetett adók” fogalmának értelmezéséhez és a 2008/118 irányelv 1. cikke (2) bekezdése hatályának meghatározásához szükség van annak tisztázására, hogy a közvetett adó és a villamosenergia‑fogyasztás közötti közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolat fennállását meghatározó szempontnak a villamos energia fogyasztásával való kapcsolat tekintendő‑e, vagy pedig az is szükséges‑e, hogy az adó és az elfogyasztott villamosenergia‑mennyiségek között is legyen valamilyen kapcsolat.
A közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolatnak a villamosenergia‑fogyasztással vagy a ténylegesen elfogyasztott villamosenergia‑mennyiséggel kell fennállnia?
25.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit, hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az részét képezi. (
8
)
26.
Először is, a 2008/118 irányelv 1. cikke (2) bekezdésének szövege semmilyen pontosítást sem tartalmaz arra vonatkozóan, hogy a közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolatnak a villamosenergia‑fogyasztással vagy az elfogyasztott mennyiségekkel kell‑e fennállnia? A fenti 20. pontból ugyanis kitűnik, hogy a 2008/118 irányelv nem határozza meg az „egyéb közvetett adók” fogalmát, míg a jövedéki termék „fogyasztásával való közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolatra” vonatkozó feltétel a Bíróság ítélkezési gyakorlatában alakult ki, amint az a fenti 22. pontból kitűnik. A 2008/118 irányelv 1. cikke (2) bekezdésének szövege ily módon önmagában nem teszi lehetővé annak meghatározását, hogy az e rendelkezés értelmében vett „egyéb közvetett adókénti” minősítéshez elegendő‑e a villamosenergia‑fogyasztással való közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolat.
27.
E körülmények között meg kell vizsgálni azt a szövegösszefüggést, amelybe a 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése illeszkedik, valamint az ezen irányelv által követett célokat.
28.
Másodsorban, ami e rendelkezés szövegösszefüggését illeti, meg kell jegyezni, hogy a 2008/118 irányelv 1. cikkének szerkezete három helyzetet különböztet meg.
29.
Először is, a 2008/118 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése rögzíti azt az elvet, amely szerint ezen irányelv általános rendelkezéseket állapít meg a jövedéki adóra vonatkozóan, amely közvetlen vagy közvetett módon bizonyos jövedéki termékek – köztük a 2003/96 irányelv hatálya alá tartozó villamos energia – fogyasztását terheli.
30.
A 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése megengedi a tagállamoknak, hogy „speciális célt szolgáló” egyéb adókat is kivessenek, amennyiben azok megfelelnek a jövedéki adókra és a héára alkalmazandó adószabályoknak. Ily módon a 2008/118 irányelv 1. cikkének (1) bekezdésében a tagállamok számára előírt azon kötelezettséggel szemben, hogy az e rendelkezésben felsorolt jövedéki termékekre vonatkozóan a harmonizált jövedéki adót vezessenek be, ezen irányelv 1. cikkének (2) bekezdése rögzíti annak lehetőségét, hogy a tagállamok a jövedéki termékekre bizonyos feltételekkel egyéb közvetett adókat vethessenek ki. A Bíróság pontosította, hogy a tagállamok számára elismert ezen lehetőségnek az a célja, hogy figyelembe vegyék a tagállamok e területre vonatkozó adózási hagyományainak sokszínűségét és a közvetett adóknak a nem költségvetési politikák végrehajtása érdekében történő gyakori alkalmazását. (
9
)
31.
Harmadszor, a 2008/118 irányelv 1. cikkének (3) bekezdéséből az következik, hogy a tagállamok továbbra is bevezethetnek vagy fenntarthatnak olyan adókat, amelyek jövedéki terméknek nem minősülő termékeket [a) pont], valamint szolgáltatásnyújtást terhelnek, ideértve a jövedéki termékekkel kapcsolatos szolgáltatások nyújtását is, amelyek forgalmi adóként nem határozhatók meg [b) pont] azzal a feltétellel, hogy ezek az adók nem járnak a határátlépéshez kapcsolódó alakiságokkal a tagállamok közötti kereskedelemben.
32.
Amint azt az Európai Bizottság hangsúlyozza, az olyan értelmezés, amely szerint a villamosenergia‑fogyasztáshoz kapcsolódó, de a ténylegesen az elfogyasztott
mennyiséghez nem kötődő adó tekinthető úgy, hogy közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolatban áll ezzel a fogyasztással, megfosztaná hatékony érvényesülésétől a 2008/118 irányelv 1. cikke (3) bekezdésének b) pontját. Ugyanis valamennyi, a villamosenergia‑fogyasztással kapcsolatban álló adó a 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „egyéb közvetett adónak” minősülhetne, és e rendelkezés hatálya alá tartozna, ami tartalmától fosztaná meg ezen irányelv 1. cikke (3) bekezdésének b) pontját.
33.
A rendszertani értelmezés keretében figyelembe kell venni az energiatermékek és a villamos energia adóztatási keretének átszervezéséről szóló 2003/96 irányelvet is, amely termékekre a 2008/118 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése utal. A jövedéki adó rendszerét ugyanis egy, a jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezéseket rögzítő általános irányelv (a jelen ügyben időbeli hatályára tekintettel a 2008/118 irányelv (
10
)), illetve több olyan különös irányelv együttesen szabályozza, amelyek e jövedéki adó alá tartozó termékek adóalapját és minimális adómértékeit harmonizálják, nevezetesen a 2003/96 irányelv az energiatermékek és a villamos energia tekintetében.
34.
A 2003/96 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése előírja a tagállamok számára azon kötelezettséget, hogy tartsák tiszteletben e termékek bizonyos minimális adómértékeit, míg az említett irányelv 4. cikkének (2) bekezdése a tagállamok által az érintett termékekre alkalmazott „adómértéket” úgy határozza meg, mint „a szabad forgalomba [helyesen: fogyasztásra vagy felhasználásra] bocsátás időpontjában az energiatermékek és a villamos energia mennyiségére közvetlenül vagy közvetetten számított összes közvetett adó (kivéve [héa]) tekintetében megállapított teljes teher” (kiemelés tőlem). Ily módon tekintettel arra, hogy ezen értékhatárokat az összes közvetett adóra alkalmazni kell, ezek a minimális adómértékek magukban foglalják a 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése szerinti „egyéb közvetett adókat”, (
11
) és az értékelésükre a villamosenergia‑fogyasztás tényleges mértéke alapján kerül sor.
35.
Álláspontom szerint így a rendszertani értelmezésből az következik, hogy valamely adó akkor terheli a villamosenergia‑fogyasztást, és minősíthető a 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „egyéb közvetett adónak”, amennyiben közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolat az elfogyasztott villamosenergia‑mennyiséggel is fennáll, nem pedig csak valamely fogyasztással.
36.
Harmadsorban ezt az értelmezést megerősítik az a 2008/118 irányelv által követett célkitűzések is.
37.
E tekintetben a 2008/118 irányelv (2) preambulumbekezdése szerint az irányelv célja a hatálya alá tartozó termékeket terhelő jövedéki adó kivetésére vonatkozó feltételek összehangolása a belső piac megfelelő működésének biztosítása érdekében.
38.
Amint az a fenti 29. pontból kitűnik, a 2008/118 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése harmonizált jövedéki adót hozott létre az e rendelkezésben felsorolt termékek szűkített listájára vonatkozóan, amely termékek között szerepel a 2003/96 irányelv hatálya alá tartozó villamos energia.
39.
Ebből következik, hogy a 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdését, – amely lényegében megengedi a tagállamoknak, hogy a jövedéki termékekre egyéb közvetett adókat vessenek ki –, mint a hatálya alá tartozó termékeket terhelő jövedéki adó kivetésére vonatkozó feltételek összehangolásának elvétől eltérő rendelkezést, szigorúan kell értelmezni. (
12
) Kétségtelen, hogy a Statoil Fuel & Retail ítéletben, (
13
) valamint az Agenzia delle dogane e dei monopoli ítéletben (
14
) kialakított ítélkezési gyakorlatban a Bíróság értékelése a 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdésében előírt együttes feltételekre vonatkozott, azaz a „speciális cél” fogalmára, nem pedig magára az „egyéb közvetett adók” fogalmára. Mindazonáltal, tekintettel az állandó ítélkezési gyakorlatra, amely szerint a kivételeket szigorúan kell értelmezni annak érdekében, hogy e kivételek az általános szabályokat ne fosszák meg tartalmuktól, (
15
) számomra úgy tűnik, hogy szintén ugyanezt a megközelítést kell alkalmazni az e rendelkezésben előírt eltérés hatályára, és így az „egyéb közvetett adók” fogalmának értelmezésére is. (
16
)
40.
Ily módon, véleményem szerint az „egyéb közvetett adó” fogalmát is megszorítóan kell értelmezni, ami kizárja, hogy az olyan adó, amely csak kapcsolatban áll a fogyasztással, e rendelkezés hatály alá tartozhasson.
41.
Amint arra a Bizottság a tárgyaláson hivatkozott, amennyiben a 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdésében meghatározott „egyéb közvetett adók” közé olyan adók tartoznának, amelyek ténylegesen nem a villamosenergia‑fogyasztást terhelik, azaz nincsenek kapcsolatban az elfogyasztott villamosenergia‑mennyiséggel, ez sérthetné ezen irányelvnek a jövedéki termékek szabad mozgásának megkönnyítésére irányuló harmonizációs célkitűzését, mivel fennállna annak a kockázata, hogy az egyéb közvetett adók akadályozzák a jövedéki termékek tagállamok közötti kereskedelmét. Ugyanis a 2008/118 irányelv célja különösen a jövedéki adó kivetésére, (
17
) valamint a jövedéki termékek szállítására és ellenőrzésére vonatkozó szabályok összehangolása valamennyi tagállamban, ami lehetővé teszi e termékek mozgásának megkönnyítését. A 2008/118 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése szerinti harmonizált jövedéki adó azonban olyan fogyasztást terhelő adó, amely a fogyasztásra kínált jövedéki termékek mennyiségén alapul. (
18
) Amennyiben ugyanazon termékekre a tényleges fogyasztásukkal kapcsolatban nem álló egyéb adókat is kivetnének, ez az ellenőrzésükkel összefüggő további alaki követelményeket eredményezhetne. Ily módon a jövedéki adó mellett még több ilyen adó bevezetése azzal a kockázattal járna, hogy akadályozná a jövedéki termékek tagállamok közötti kereskedelmét.
42.
E tényezőkből véleményem szerint az következik, hogy valamely adót csak akkor lehet a 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „egyéb közvetett adónak” minősíteni, ha ezen adó nemcsak a villamosenergia‑fogyasztással, hanem az elfogyasztott villamosenergia‑mennyiséggel is közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolatban áll.
43.
Az elfogyasztott termékek mennyiségének ilyen kihangsúlyozását egyébként a Bíróság ítélkezési gyakorlata is megerősíti. A Bíróság a Kernkraftwerke Lippe‑Ems ítéletben ekképpen megállapította, hogy nem áll fenn közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolat a villamosenergia‑fogyasztással valamely, az atomerőművek reaktorában felhasznált üzemanyagkötegekre kivetett adó esetén, mivel ez az adó az önfenntartó láncreakció beindulása következtében beszedhető, anélkül hogy szükségképpen sor kerülne bizonyos mennyiségű villamos energia termelésére és következésképpen fogyasztására. (
19
)
44.
A Promociones Oliva Park ítéletben a Bíróság továbbá megállapította, hogy az ezen ügyben szóban forgó adót kizárólag a villamosenergia‑termelői minőség szerint, az adóalanyok részben rögzített bevétele alapján, tehát a villamos energiának a ténylegesen termelt és a villamosenergia‑hálózatba betáplált mennyiségétől függetlenül számítják ki. (
20
) A Bíróság ebből azt a következtetést vonta le, hogy nem áll fenn közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolat ezen adó és a villamosenergia‑fogyasztás között. (
21
)
45.
Véleményem szerint ebből az következik, hogy az adó és a jövedéki termék fogyasztása közötti közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolatnak nemcsak a villamos energia fogyasztásával, hanem az elfogyasztott villamosenergia‑mennyiséggel is fenn kell állnia.
Az adó végső fogyasztóra történő áthárításáról
46.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a 2004. augusztus 9‑i törvény 18. cikkének II. bekezdése értelmében a CTA‑t a nyilvános átviteli vagy elosztó hálózatok üzemeltetőinek, vagy a villamosenergia‑szolgáltatóknak kell megfizetniük, amelyek azonban azt a fogyasztóktól beszedik.
47.
A kérdést előterjesztő bíróság e tekintetben azt kérdezi a Törvényszéktől, hogy a CTA végső fogyasztóra történő teljes és átlátható áthárítása elegendő‑e annak megállapításához, hogy a villamosenergia‑fogyasztással közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolat áll fenn.
48.
Véleményem szerint számos érv szól az e kérdésre adandó nemleges válasz mellett.
49.
Először is, a fenti 45. pontból az következik, hogy valamely adó és jövedéki termék fogyasztása közötti közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolatnak az elfogyasztott villamosenergia‑mennyiségekkel is fenn kell állnia az „egyéb közvetett adónak” minősüléshez. Következésképpen úgy vélem, hogy azon egyetlen körülmény, hogy valamely adót teljes egészében, akár valamilyen jogi mechanizmuson keresztül a villamos energia végső fogyasztójára áthárítanak, önmagában nem lehet elegendő annak megállapításához, hogy az adó és a villamosenergia‑fogyasztás között közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolat áll fenn.
50.
Másodszor, véleményem szerint ezt az értelmezést a Bíróság ítélkezési gyakorlata megerősíti.
51.
Amint arra Campos Sànchez‑Bordona főtanácsnok a Messer France ügyre vonatkozó indítványában (
22
) emlékeztetett, a Bíróság az IRCCS – Fondazione Santa Lucia ítéletében (
23
) a közvetett adók lényegét képező három elemet jelölt meg:
–
az adók megfizetésének jogszabályon alapuló kötelezettsége, és a kötelezettség elmulasztása esetén a hatóságoknak az adós elleni jogi eljárások megindítására vonatkozó hatásköre;
–
a követelt összegek rendeltetése, amelyeket közérdekű célkitűzések finanszírozására kell fordítani, az illetékes hatóságok által meghatározott elosztási feltételeknek megfelelően;
–
az értékesített termék vagy nyújtott szolgáltatás végső fogyasztójára történő lehetséges áthárítása, belefoglalva ezen adókat a részére kiállított számlán szereplő összegbe, amely összeg az elfogyasztott termék vagy az igénybe vett szolgáltatás mennyiségéhez szokott kapcsolódni.
52.
Ily módon kétségtelen, hogy valamely adónak a fogyasztóra történő áthárítása a közvetett adó egyik jellemzője. Azonban önmagában az a tény, hogy az adót a fogyasztóra áthárítják, nem jelenti automatikusan azt, hogy ennek az adónak közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolata van a villamosenergia‑fogyasztással.
53.
Másrészt meg kell jegyezni, hogy a Bíróság annak meghatározásához, hogy valamely adó minősíthető‑e a 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „egyéb közvetett adónak”, több alkalommal figyelembe vette az adó fogyasztóra történő átháríthatóságát. (
24
) A Bíróság azonban annak meghatározásához, hogy e hozzájárulások az ezen rendelkezés értelmében vett egyéb közvetett adóknak minősülnek‑e, mindig vizsgálta ezeknek a hozzájárulásoknak a kiszámítási módjait is. (
25
)
54.
Ily módon számomra úgy tűnik, hogy a fentiekből az következik, hogy az olyan, a villamosenergia‑fogyasztás mértékétől függetlenül fizetendő hozzájárulás, mint a CTA, teljes mértékű áthárítása önmagában nem elegendő annak megállapításához, hogy az ilyen hozzájárulás egyéb közvetett adónak minősül, hanem egy olyan tényezőről van szó, amelyet a 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett egyéb közvetett adónak minősítésnél figyelembe kell venni.
Minősíthető‑e a CTA a 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „egyéb közvetett adónak”?
55.
Annak meghatározásához, hogy a CTA a 2008/118/EK irányelv 1. cikke (2) bekezdésének hatálya alá tartozhat‑e, azt kell megvizsgálni, hogy ez az adó a 2003/96 irányelv szerinti villamosenergia‑fogyasztást közvetlenül vagy közvetetten terhelő adónak minősül‑e.
56.
Először is, a 2004. augusztus 9‑i törvény 18. cikkének II. bekezdéséből kitűnik, hogy a CTA a villamosenergia‑átvitelt és ‑elosztást terhelő díjhozzájárulás. Ily módon a CTA adóztatandó tényállása a nyilvános elosztó hálózathoz való csatlakozásról szóló szerződés fogyasztó általi megkötésének felel meg, legyen szó akár a hálózathoz való hozzáférésre és villamosenergia‑szolgáltatásra vonatkozó, a villamosenergia‑szolgáltatókkal kötött egységes szerződésről, akár a nyilvános átviteli vagy elosztó hálózatok üzemeltetőivel kötött, villamosenergia‑ellátásról szóló szerződéshez kapcsolódó külön szerződésről. (
26
) Ily módon a CTA adóztatandó tényállása, azaz a nyilvános villamosenergia‑átviteli és ‑elosztó hálózatok használata bármely villamosenergia‑fogyasztást megelőz, még akkor is, ha a szállítási szerződés főszabály szerint valamilyen villamosenergia‑ellátási szerződéshez kötődik.
57.
Másodsorban, a CTA kiszámítási módját illetően meg kell jegyezni, hogy annak alapját a nyilvános villamosenergia‑átviteli és ‑elosztó hálózatok használati díjának (tarif d’utilisation des réseaux publics de transport et de distribution d’électricité, TURPE) adót nem tartalmazó állandó része képezi, amely a 2005. február 14‑i 2005–123. sz. rendelet 1. cikke értelmében a kezelési összetevőből, (
27
) a mérési összetevőből, (
28
) a vételezési összetevő állandó részéből, (
29
) valamint az éves kiegészítő és biztonsági ellátási összetevő állandó részéből (
30
) áll. Amint arra a Bizottság a tárgyaláson hivatkozott, ezen elemeket évente egységesen állapítják meg.
58.
Először is, az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a kezelési összetevő, a mérési összetevő, valamint az éves kiegészítő és biztonsági ellátási összetevő állandó része nem kötődik a villamosenergia‑fogyasztáshoz. (
31
)
59.
Másodszor, ami az éves vételezési összetevő állandó részét illeti, az többek között a feszültségtartománytól, a tarifaopciótól és azon teljesítménytől függ, amelyre a fogyasztó szerződött. (
32
) Az alapeljárás felperesei arra hivatkoznak, hogy a vételezési összetevő állandó része valójában változó, mivel az a fogyasztó által, saját igényeinek megfelelően választott teljesítménytől és tarifaopcióktól függően eltér, ami azt támasztaná alá, hogy a CTA kötődik a villamosenergia‑fogyasztáshoz.
60.
Mindazonáltal a Törvényszék rendelkezésére álló iratokból az tűnik ki, hogy a fogyasztó által választott tarifaopciók és teljesítmény nem a tényleges villamosenergia‑fogyasztásához, hanem a becsült jövőbeli fogyasztásához kötődik.
61.
Ugyanis a fogyasztó bárminemű villamosenergia‑fogyasztást megelőzően fog tarifaopciókra és teljesítményre vonatkozóan szerződni. Ily módon a fogyasztó választása a becsült igényeihez igazított fogyasztási profilján és villamosenergia‑fogyasztási módján alapul, anélkül azonban, hogy közvetlen kapcsolat lenne a villamosenergia‑fogyasztásának tényleges mennyiségével.
62.
A francia kormány a tárgyaláson egyértelművé tette, hogy a szerződött mennyiség határozza meg a hálózatból a fogyasztó által egy adott időpontban vételezhető villamos energia maximális mennyiségét. (
33
) Ily módon a fogyasztó megbecsüli azt a mennyiséget, amelyet a tevékenységeihez és az elektromos készülékeihez kapcsolódó igényei alapján a jövőben szükségesnek vél. A teljesítmény tehát legfeljebb a potenciális mennyiséghez való olyan jognak felel, amellyel a fogyasztó majd többé‑kevésbé élni fog. (
34
) Még az is előfordulhat, hogy bizonyos időszakban a fogyasztó nem fogyaszt villamos energiát, például olyan nyaraló esetében, amelyet az év egy részében nem használ.
63.
Továbbá, amint azt az alapeljárás felperesei és a francia kormány a tárgyaláson egyértelművé tette, amennyiben a fogyasztó a tényleges fogyasztásánál jóval nagyobb teljesítményre szerződött, lefelé módosíthatja a szerződését annak érdekében, hogy a szerződött teljesítmény ténylegesen megfeleljen az igényeinek A nyilvános villamosenergia‑hálózatok használati díja és a CTA tehát a jövőre nézve kerül kiigazításra, azonban a fogyasztó által a múltban megfizetett és az igényeinek nem megfelelő teljesítmény alapján kiszámított CTA nem kerül visszatérítésre.
64.
Ily módon, még ha a szerződött teljesítmény és a fogyasztó jövőbeli villamosenergia‑fogyasztása között van is valamilyen kapcsolat – amint arra az alapeljárás felperesei hivatkoznak –, a CTA adóalapja közvetlenül nem kötődik a ténylegesen elfogyasztott villamosenergia‑mennyiséghez, sőt a CTA anélkül is beszedhető, hogy bármilyen mennyiségű villamos energiát a hálózatba tápláltak volna vagy a fogyasztó elfogyasztott volna.
65.
Ezen túlmenően, amint arra a Bizottság a tárgyaláson rámutatott, a vételezési összetevő állandó részére vonatkozó árképzés során figyelembe veszik azokat költségeket is, amelyek a nyilvános villamosenergia‑átviteli és ‑elosztó hálózatok üzemeltetőinél a fogyasztók potenciális maximális fogyasztása és annak időbeli eloszlása alapján felmerül, ami azonban nem a fogyasztó tényleges villamosenergia‑fogyasztásával áll kapcsolatban, hanem a potenciális fogyasztásával.
66.
Harmadsorban, kétségtelenül igaz, hogy a CTA‑t teljes egészében áthárítják a végső villamosenergia‑fogyasztóra. (
35
) Mindazonáltal, amint az a fenti 49. pontból kitűnik, azon a véleményen vagyok, hogy kizárólag az a körülmény, hogy valamely adót teljes egészében áthárítanak az említett végső fogyasztóra, önmagában nem lehet elegendő annak megállapításához, hogy az adó és a villamosenergia‑fogyasztás között közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolat áll fenn. Márpedig a fenti 58–64. pontból kitűnik, hogy a CTA adóztatandó tényállása bármilyen villamosenergia‑fogyasztást megelőz, és a CTA összegét a fogyasztó által ténylegesen elfogyasztott villamosenergia‑mennyiségtől függetlenül számítják ki.
67.
Ennélfogva nem állapítható meg közvetlen és elválaszthatatlan kapcsolat a CTA és a villamosenergia‑fogyasztás között. Következésképpen, mivel a CTA nem minősül a 2003/96 irányelv szerinti villamosenergia‑fogyasztást közvetlenül vagy közvetetten terhelő közvetett adónak, álláspontom szerint nem tartozhat a 2008/118 irányelv 1. cikke (2) bekezdésének hatálya alá.
Végkövetkeztetés
68.
A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Törvényszék a Conseil d’État (államtanács, Franciaország) által előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
A jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezésekről és a 92/12/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. december 16‑i 2008/118/EK tanácsi irányelv 1. cikkének (2) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
az alapügyben szóban forgóhoz hasonló, a villamosenergia‑átviteli és ‑elosztó hálózatok használata után beszedett, a nyilvános villamosenergia‑hálózatok használati díjának állandó részén alapuló és jogi mechanizmus révén a fogyasztóra áthárított hozzájárulás nem tartozik az e rendelkezés értelmében vett „egyéb közvetett adók” fogalma alá.
Maja Brkan
Ismertetve Luxembourgban, a 2025. október 29‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	A jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló, 2019. december 19‑i (EU) 2020/262 tanácsi irányelv (HL 2020. L 58., 4. o., helyesbítések: HL 2020. L 409., 38. o., HL 2021. L 84., 28. o., HL 2023. L 188., 60. o., HL L, 2024/90762).
(
3
)	Lásd ebben az értelemben: 1999. június 10‑iBraathens ítélet (C‑346/97, EU:C:1999:291, 22. és 23. pont).
(
4
)	Lásd ebben az értelemben: 2021. március 3‑iPromociones Oliva Park ítélet, (C‑220/19, EU:C:2021:163, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
5
)	Lásd: 2025. június19–i Hera Comm ítélet, (C‑645/23, EU:C:2025:454, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
6
)	Lásd ebben az értelemben: 1999. június 10‑iBraathens ítélet (C‑346/97, EU:C:1999:291, 22. és 23. pont).
(
7
)	2017. szeptember 20‑iElecdey Carcelen és társai ítélet (C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 és C‑221/16, EU:C:2017:705 63. pont).
(
8
)	1983. november 17‑iMerck ítélet (292/82, EU:C:1983:335, 12. pont); 2025. április 30‑iGeneralstaatsanwaltschaft Frankfurt am Main (Készpénz Oroszországba történő kivitele) ítélet (C‑246/24, EU:C:2025:295, 18. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
9
)	2025. június19–i Hera Comm ítélet (C‑645/23, EU:C:2025:454, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
10
)	A 2008/118/EK irányelvet azóta hatályon kívül helyezte és felváltotta a jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló, 2019. december 19‑i (EU) 2020/262 tanácsi irányelv (átdolgozás) (HL 2020. L 58., 4. o., helyesbítések: HL 2020. L 409., 38. o., HL 2021. L 84., 28. o., HL 2023. L 188., 60. o., HL L, 2023/90139, HL L, 2024/90762).
(
11
)	Ilyen következtetés tűnik ki többek között a 2015. június 4‑iKernkraftwerke Lippe‑Ems ítéletből (C‑5/14, EU:C:2015:354, 65. pont), valamint Campos Sánchez‑Bordona főtanácsnok RCCS – Fondazione Santa Lucia ügyre vonatkozó indítványából (C‑189/15, EU:C:2016:287, 40. pont); Campos Sánchez‑Bordona főtanácsnok Messer France ügyre vonatkozó indítványából (C‑103/17, EU:C:2018:170, 54. pont).
(
12
)	2015. március 5‑i Statoil Fuel & Retail ítélet (C‑553/13, EU:C:2015:149, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2021. november 9‑iAgenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta végzés (C‑255/20, nem tették közzé, EU:C:2021:926, 32. pont).
(
13
)	2015. március 5‑i Statoil Fuel & Retail ítélet (C‑553/13, EU:C:2015:149, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
14
)	2021. november 9‑iAgenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta végzés (C‑255/20, nem tették közzé, EU:C:2021:926, 32. pont).
(
15
)	2010. április 22‑iBizottság kontra Egyesült Királyság ítélet (C‑346/08, EU:C:2010:213, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
16
)	A 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdését illetően, amelynek tartalma lényegében nem különbözik a 2008/118 irányelv 1. cikkének (2) bekezdésétől lásd hasonló megközelítéssel: Saggio főtanácsnok EKW és Wein & Co ügyre vonatkozó indítványa (C‑437/97, EU:C:1999:342, 38. pont); WaHL főtanácsnok Transportes Jordi Besora ügyre vonatkozó indítványa (C‑82/12, EU:C:2013:694, 16. pont).
(
17
)	A 2008/118 irányelv (8) preambulumbekezdése.
(
18
)	Lásd ebben az értelemben: 2016. január 28‑iBP Europa ítélet (C‑64/15, EU:C:2016:62, 32. pont).
(
19
)	2015. június 4‑iKernkraftwerke Lippe‑Ems ítélet (C‑5/14, EU:C:2015:354, 63. pont).
(
20
)	2021. március 3‑iPromociones Oliva Park ítélet (C‑220/19, EU:C:2021:163, 57–58. pont).
(
21
)	2021. március 3‑iPromociones Oliva Park ítélet (C‑220/19, EU:C:2021:163, 59. pont).
(
22
)	C‑103/17, EU:C:2018:170, 31. pont.
(
23
)	2017. január 18‑i ítélet (C‑189/15, EU:C:2017:17).
(
24
)	Lásd: 2015. június 4‑iKernkraftwerke Lippe‑Ems ítélet (C‑5/14, EU:C:2015:354, 64. pont); 2017. szeptember 20‑iElecdey Carcelen és társai ítélet (C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 és C‑221/16, EU:C:2017:705 50. pont); 2021. március 3–iPromociones Oliva Park ítélet (C‑220/19, EU:C:2021:163, 54. pont).
(
25
)	2017. január 18‑i IRCCS – Fondazione Santa Lucia ítélet (C‑189/15, EU:C:2017:17, 38. pont); 2017. szeptember 20‑iElecdey Carcelen és társai ítélet (C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 és C‑221/16, EU:C:2017:705 49–51. pont); 2021. március 3‑iPromociones Oliva Park ítélet (C‑220/19, EU:C:2021:163, 55. pont).
(
26
)	Lásd: 2004. augusztus 9‑i törvény 18. cikkének IV. bekezdése, valamint a Conseil d’État (államtanács) előtt folyamatban lévő ügyekben (476000. és 476009. sz. ügyek) Céline Guibé rapporteure publique (független jogi előadó) által benyújtott észrevételek. Ezek az észrevételek a Conseil d’État (államtanács) alapügyekben hozott 2024. november 29‑i határozatának mellékleteit képezik, amelyek elérhetőek e bíróság honlapján: https://www.conseil‑etat.fr/fr/arianeweb/CRP/conclusion/2024–11–29/476000.
(
27
)	A francia kormány észrevételeiben a commission de régulation de l’énergie‑nek (energiaszabályozási bizottság) (CRE) a „Tarif d’accès” (Hozzáférési díjak) internetes honlapjára hivatkozik (https://www.cre.fr/electricite/reseaux‑delectricite/tarif‑dacces.html). A CRE szerint „a mérési összetevő a rendszerüzemeltetőknél az ügyfelekkel való kapcsolattartással összefüggésben felmerült költségeket fedezi”. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból (12. pont) továbbá kitűnik, hogy ezt az összetevőt „csatlakozási pontonként és szerződésenként, rögzített díj formájában számlázzák ki, amely valamennyi felhasználóra a csatlakozásuk feszültségtartománya – nagy‑, közép‑ vagy kisfeszültség – szerint, valamint a – nyilvános elosztó hálózathoz való csatlakozásról szóló szerződés vagy egységes szerződés formáját öltő – szerződéses konstrukciójuk szerint alkalmazandó”.
(
28
)	A francia kormány észrevételeiben a CRE‑nek a jelen indítvány 27. lábjegyzetében említett „Tarif d’accès” (Hozzáférési díjak) internetes honlapjára hivatkozik. A CRE szerint „[a] mérési összetevő a méréssel, az ellenőrzéssel, a leolvasással, a számlázási adatok továbbításával, az áramlás helyreállítási folyamatával, valamint adott esetben a mérőberendezések bérletével és karbantartásával kapcsolatos költségeket fedezi”. Ezenkívül az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból (13. pont) kitűnik, hogy ez az összetevő „a fogyasztásmérőre vonatkozó tulajdoni viszonyoktól, a feszültségtartománytól, a szerződött vételezési teljesítménytől vagy a maximális betáplálási teljesítménytől, annak ellenőrzésétől és a mért nagyságrendektől függ”.
(
29
)	A francia kormány észrevételeiben a CRE‑nek a jelen indítvány 27. lábjegyzetében említett „Tarif d’accès” (Hozzáférési díjak) internetes honlapjára hivatkozik. A CRE szerint a vételezési összetevő elsősorban a hálózati infrastruktúrához kapcsolódó üzemeltetési és tőkeköltségeket, valamint a veszteségek megvásárlásának költségeit fedezi. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból (14. pont) továbbá kitűnik, hogy a vételezési összetevő állandó része a feszültségtartománytól, a rendszerüzemeltetők által a hálózatok használatának kiszámlázásához használt opcionális díjtól és a szerződött teljesítménytől, illetve az évszak vagy napszak szerinti időbeli differenciálást tartalmazó díjak esetében a szerződött teljesítményektől függ. Csak a vételezési összetevő változó része függ a vételezett villamos energiától.
(
30
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból (15. pont) kitűnik, hogy „az éves kiegészítő és a biztonsági ellátási összetevő állandó része lényegében a csatlakozás hosszától és típusától függ, aszerint, hogy az légi vagy földfelszín alatti‑e”.
(
31
)	Ez tűnik ki a 27., 28. és 30. lábjegyzetből, amelyek jelzik, hogy hogyan határozták meg ezeket az összetevőket.
(
32
)	A jelen indítvány 30. lábjegyzetére utalok.
(
33
)	Ez is kitűnik a független jogi előadónak a jelen indítvány 26. lábjegyzetében említett észrevételeiből.
(
34
)	A CRE‑nek a létesítmények vételezési elektromos csatlakozási teljesítményének változására vonatkozó részletszabályokról és a kártalanítási szabályokról szóló 2024. december 18‑i határozatából (délibération de la CRE du 18 décembre 2024 portant décision sur les modalités d’évolution de la puissance de raccordement électrique en soutirage des installations et les modalités d’indemnisation) (lásd: JORF, 2024. december 24‑i 0304. száma, 99. sz. szöveg) különösen kitűnik az, hogy a CRE különbséget tesz a fogyasztók által szerződött és felhasznált teljesítmények között.
(
35
)	Lásd: a 2004. augusztus 9‑i törvény 18. cikkének II. bekezdése.