62024CJ0554
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
2026. január 22. (
*1
)
„Fellebbezés – EUMSZ 259., EUMSZ 260. és EUMSZ 279. cikk – A Bíróság elnökhelyettese ideiglenes intézkedéseket elrendelő végzésének valamely tagállam általi végrehajtása – Napi kényszerítő bírság megfizetésére való kötelezés a végzés végrehajtásáig – A végzésnek való megfeleléshez szükséges intézkedések meghozatalának és a kényszerítő bírság megfizetésének elmulasztása – Az alapügy törlése – A kényszerítő bírság meg nem fizetéséből eredő követelések beszámítás útján történő beszedése – Megsemmisítés iránti kereset”
A C‑554/24. P. sz. ügyben,
a Lengyel Köztársaság (képviseli: B. Majczyna, meghatalmazotti minőségben)
fellebbezőnek
az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2024. augusztus 14‑én benyújtott fellebbezése tárgyában,
a másik fél az eljárásban:
az Európai Bizottság (képviselik: J. Estrada de Solà, K. Herrmann és O. Verheecke, meghatalmazotti minőségben)
alperes az elsőfokú eljárásban,
A BÍRÓSÁG (első tanács),
tagjai: F. Biltgen tanácselnök (előadó), I. Ziemele, A. Kumin, S. Gervasoni és M. Bošnjak bírák,
főtanácsnok: J. Kokott,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
a főtanácsnok indítványának a 2025. július 10‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Fellebbezésében a Lengyel Köztársaság egyrészt az Európai Unió Törvényszéke 2024. május 29‑iLengyelország kontra Bizottság ítéletének (T‑200/22 és T‑314/22, EU:T:2024:329, a továbbiakban: megtámadott ítélet) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítéletben a Törvényszék elutasította az Európai Bizottság 2022. február 7‑i és 8‑i, 2022. március 16‑i és 31‑i, valamint 2022. május 16‑i határozataival (a továbbiakban együttesen: vitatott határozatok) szembeni kereseteit, amelyekkel a Bizottság beszámítás útján beszedte a Bíróság elnökhelyettese által a 2021. szeptember 20‑iCseh Köztársaság kontra Lengyelország végzésében (C‑121/21 R, EU:C:2021:752, a továbbiakban: 2021. szeptember 20‑i végzés) kiszabott napi kényszerítő bírság címén fizetendő összegeket, másrészt pedig a vitatott határozatok megsemmisítését kéri.
Jogi háttér
Az EUM‑Szerződés
2
Az EUMSZ 259. cikk a következőképpen rendelkezik:
„Bármely tagállam az Európai Unió Bíróságához fordulhat, ha megítélése szerint egy másik tagállam a Szerződésekből eredő valamely kötelezettségét nem teljesítette.
Mielőtt egy tagállam keresetet nyújt be egy másik tagállam ellen a Szerződésekből eredő valamely kötelezettség állítólagos megsértése miatt, az ügyet a Bizottság elé kell terjesztenie.
A Bizottság indokolással ellátott véleményt ad, miután az érintett államoknak lehetőséget biztosított arra, hogy kontradiktórius eljárás keretében szóban és írásban nyilatkozzanak.
Ha a Bizottság az ügy előterjesztésétől számított három hónapon belül nem ad véleményt, a vélemény hiányától függetlenül az ügyben az Európai Unió Bíróságához lehet fordulni.”
3
Az EUMSZ 260. cikk előírja:
„(1)   Ha az Európai Unió Bírósága megállapítja, hogy egy tagállam nem teljesítette a Szerződésekből eredő valamely kötelezettségét, az adott államnak meg kell tennie az Európai Unió Bíróságának ítéletében foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket.
(2)   Ha a Bizottság megítélése szerint az érintett tagállam nem teszi meg az Európai Unió Bíróságának ítéletében foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket, a Bizottság – miután a tagállamnak lehetőséget biztosított észrevételei megtételére – az Európai Unió Bíróságához fordulhat. A Bizottság meghatározza az érintett tagállam által fizetendő átalányösszeg vagy kényszerítő bírság összegét, amelyet az adott körülmények között megfelelőnek ítél.
Ha az Európai Unió Bírósága megállapítja, hogy az érintett tagállam nem tett eleget az ítéletében foglaltaknak, a tagállamot átalányösszeg vagy kényszerítő bírság fizetésére kötelezheti.
Ez az eljárás nem érinti a 259. cikket.
[…]”
4
Az EUMSZ 279. cikk a következőképpen rendelkezik:
„Az Európai Unió Bírósága az elé terjesztett ügyekben bármely szükséges ideiglenes intézkedést elrendelhet.”
Az Európai Unió Bíróságának alapokmánya
5
Az Európai Unió Bíróságának alapokmánya 36. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Az ítéleteket indokolni kell. […]”
6
Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 39. cikkének negyedik bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az elnök vagy az őt helyettesítő bíró végzése ideiglenes, és semmiben nem befolyásolja előre a Bíróságnak az ügy érdemére vonatkozó határozatát.”
A Bíróság eljárási szabályzata
7
A Bíróság eljárási szabályzatának az „Egyezség” című 147. cikke az (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„Ha a felek a Bíróság határozatának meghozatala előtt egyezségre jutnak a jogvita megoldását illetően, és értesítik a Bíróságot, hogy igényeik érvényesítéséről lemondanak, az elnök elrendeli, hogy az ügyet töröljék a nyilvántartásból, és a 141. cikk rendelkezéseinek megfelelően – adott esetben a felek erre vonatkozó javaslatainak figyelembevételével – határoz a költségekről.”
8
Az eljárási szabályzat „A végrehajtás felfüggesztése vagy ideiglenes intézkedés iránti kérelem” című 160. cikke előírja
„(1)   Intézmény által hozott jogi aktus végrehajtásának felfüggesztése iránti kérelem, amelyet az EUMSZ 278. cikk és az EAKSZ 157. cikk alapján terjesztettek elő, csak akkor fogadható el, ha a kérelmező ezt a jogi aktust a Bíróság előtt megtámadta.
(2)   Bármilyen más, az EUMSZ 279. cikkben említett ideiglenes intézkedés iránti kérelem csak akkor fogadható el, ha azt a Bíróság előtti ügyben részt vevő fél terjesztette elő, és ha az az üggyel kapcsolatos.
(3)   Az előző bekezdésekben említett kérelmekben meg kell jelölni a jogvita tárgyát, a sürgősségre okot adó körülményeket, valamint azokat a ténybeli és jogi alapokat, amelyek első látásra valószínűsítik a kért ideiglenes intézkedés szükségességét.
[…]”
9
Az eljárási szabályzat 162. cikke ekként rendelkezik:
„(1)   A kérelemről indokolt végzéssel kell határozni, amely ellen fellebbezésnek helye nincs. A végzést haladéktalanul kézbesítik a felek részére.
(2)   A végzés végrehajtása függővé tehető attól, hogy a kérelmező nyújt‑e a körülmények figyelembevételével meghatározott összegű és fajtájú biztosítékot.
(3)   A végzés meghatározhatja azt a napot, amelytől kezdve az ideiglenes intézkedés hatályát veszti. Ennek hiányában az intézkedés az eljárást befejező ítélet kihirdetésével veszti hatályát.
(4)   A végzés csupán ideiglenes jellegű, és semmilyen tekintetben nem dönti el előre a Bíróságnak az ügy érdemében hozandó határozata tartalmát.”
10
Az eljárási szabályzat 163. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A körülmények megváltozása esetén a végzés a fél kérelmére az eljárás során bármikor módosítható vagy visszavonható.”
A jogvita előzményei
11
2021. február 26‑án a Cseh Köztársaság az EUMSZ 259. cikk alapján keresetet indított annak megállapítása iránt, hogy a Lengyel Köztársaság nem teljesítette az uniós jogból eredő kötelezettségeit a Cseh Köztársaság és a Németországi Szövetségi Köztársaság határainak közelében található turówi (Lengyelország) külszíni bányában folytatott lignitkitermelési tevékenységek kiterjesztése és meghosszabbítása miatt (C‑121/21. sz. ügy).
12
Ezzel párhuzamosan a Cseh Köztársaság az EUMSZ 279. cikk alapján ideiglenes intézkedés iránti kérelmet terjesztett elő, amelyben azt kérte, hogy a Bíróság kötelezze a Lengyel Köztársaságot, hogy a Bíróság érdemi ítéletéig haladéktalanul szüntesse meg a turówi bányában folytatott lignitkitermelési tevékenységet.
13
A Bíróság elnökhelyettese a 2021. május 21‑iCseh Köztársaság kontra Lengyelország végzésben (C‑121/21 R, EU:C:2021:420) helyt adott az ideiglenes intézkedés iránti kérelemnek, és arra kötelezte a Lengyel Köztársaságot, hogy haladéktalanul és a C‑121/21. sz. ügyben az eljárást befejező ítélet kihirdetéséig szüntesse meg az említett bányában folytatott lignitkitermelési tevékenységet.
14
2021. június 7‑én a Cseh Köztársaság, mivel álláspontja szerint a Lengyel Köztársaság nem tett eleget a 2021. május 21‑i végzésben foglaltaknak, az EUMSZ 279. cikk alapján újabb ideiglenes intézkedés iránti kérelmet terjesztett elő, amely arra irányult, hogy e tagállamot az uniós költségvetés javára napi 5 millió euró összegű kényszerítő bírság megfizetésére kötelezzék mindaddig, amíg a végzésben foglaltakat nem teljesíti.
15
2021. június 29‑én a Lengyel Köztársaság az eljárási szabályzat 163. cikke alapján kérelmet terjesztett elő a 2021. május 21‑i végzés visszavonása iránt.
16
A 2021. szeptember 20‑i végzésével a Bíróság elnökhelyettese egyrészt elutasította a Lengyel Köztársaság azon kérelmét, amely a 2021. május 21‑i végzés visszavonására irányult, másrészt pedig az Európai Bizottság részére napi 500000 euró összegű kényszerítő bírság megfizetésére kötelezte e tagállamot a 2021. szeptember 20‑i végzés közlésének időpontjától kezdődően mindaddig, amíg a 2021. május 21‑i végzésben foglaltakat nem teljesíti.
17
2021. október 19‑én a Bizottság felszólította a lengyel hatóságokat, hogy szolgáltassanak bizonyítékokat a turówi bányájában folytatott lignitkitermelési tevékenységek megszüntetéséről. Mivel a Lengyel Köztársaság nem szolgáltatott ilyen bizonyítékokat, a Bizottság 2021. november 5. és 2022. március 8. között minden harminc naptári nap letelte után fizetési felszólítást küldött e tagállamnak a napi kényszerítő bírság címén esedékessé vált összeg megfizetésére.
18
2022. február 3‑án a Cseh Köztársaság és a Lengyel Köztársaság egyezséget kötött, amely lezárta a C‑121/21. sz. ügy alapjául szolgáló jogvitát (a továbbiakban: egyezség).
19
2022. február 4‑én a két tagállam tájékoztatta a Bíróságot, hogy az egyezséget követően a C‑121/21. sz. ügyben valamennyi követelésről lemondanak, és a lengyel hatóságok kérték a Bizottságot, hogy szüntesse meg a 2021. szeptember 20‑i végzésben kiszabott kényszerítő bírságok végrehajtására irányuló eljárást.
20
A 2022. február 4‑iCseh Köztársaság kontra Lengyelország (Turówi bánya) végzéssel (C‑121/21, EU:C:2022:82, a továbbiakban: 2022. február 4‑i végzés) a C‑121/21. sz. ügyet törölték a Bíróság nyilvántartásából.
21
Ugyanezen a napon a Lengyel Köztársaság az eljárási szabályzat 163. cikke alapján kérelmet nyújtott be a 2021. szeptember 20‑i végzés visszavonása iránt.
22
2022. február 11‑én a lengyel hatóságok ismét kérték a Bizottságot, hogy szüntesse meg a Bíróság által ebben a végzésben kiszabott kényszerítő bírságok végrehajtására irányuló eljárást.
23
2022. február 22‑én a Bizottság válaszolt a Lengyel Köztársaság 2022. február 4‑i és 11‑i leveleire, jelezve, hogy mindaddig, amíg a 2021. szeptember 20‑i végzést nem „helyezik hatályon kívül”, szándékában áll folytatni a 2022. február 3‑ig esedékessé vált összegek beszedését.
24
A 2022. május 19‑i Cseh Köztársaság kontra Lengyelország (Turówi bánya) végzésben (C‑121/21 R‑RAP, EU:C:2022:408, a továbbiakban: 2022. május 19‑i végzés) a Bíróság elnökhelyettese elutasította a Lengyel Köztársaságnak a 2021. szeptember 20‑i végzés visszavonása iránti kérelmét. E végzés 26. pontja szerint: „[k]övetkezésképpen a jelen ügyben 2022. február 4‑től, vagyis a Bíróság elnöke által a Cseh Köztársaság kontra Lengyelország (Turówi bánya) ügyben (C‑121/21, […] EU:C:2022:82) hozott, az ügy nyilvántartásból való törlését elrendelő végzés időpontjától kezdve, a Lengyel Köztársaság már nem köteles haladéktalanul megszüntetni a turówi bányában folytatott lignitkitermelési tevékenységeket. Hasonlóképpen, e tagállam arra való kötelezését, hogy e tevékenységek megszüntetéséig napi 500000 euró összegű kényszerítő bírságot fizessen a Bizottságnak, szintén úgy kell tekinteni, mint amely ezen időponttól hatályát vesztette”.
25
Miután felszólította a Lengyel Köztársaságot, hogy fizesse meg a 2022. február 3‑ig esedékes összegeket a késedelmi kamatokkal együtt, és jelezte, hogy fizetés hiányában az említett összegeket beszámítás útján fogja beszedni az Unió általános költségvetésére alkalmazandó pénzügyi szabályokról, az 1296/2013/EU, az 1301/2013/EU, az 1303/2013/EU, az 1304/2013/EU, az 1309/2013/EU, az 1316/2013/EU, a 223/2014/EU és a 283/2014/EU rendelet és az 541/2014/EU határozat módosításáról, valamint a 966/2012/EU, Euratom rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. július 18‑i (EU, Euratom) 2018/1046 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2018. L 193., 1. o.; a továbbiakban: költségvetési rendelet) 101. cikkének (1) bekezdése és 102. cikke alapján, a Bizottság úgy határozott, hogy beszámítja a Bíróság által a 2021. szeptember 20‑i végzésben kiszabott kényszerítő bírság címén fizetendő összegeket. A2022. február 7‑i és 8‑i, valamint a 2022. március 16‑i és 31‑i határozataival beszámította a 2021. szeptember 20. és 2022. január 17. közötti időszakra esedékes összegeket, a 2022. május 16‑i határozatával pedig beszámította a 2022. január 18‑tól 2022. február 3‑ig terjedő időszakra esedékes összegeket. A beszámítás útján beszedett összeg a főkövetelés vonatkozásában hozzávetőleg 68500000 eurót tett ki.
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
26
A Törvényszék Hivatalánál 2022. április 19‑én, illetve 2022. május 25‑én nyilvántartásba vett keresetlevelek útján a Lengyel Köztársaság az EUMSZ 263. cikk alapján két keresetet terjesztett elő, egyrészt a 2022. február 7‑i és 8‑i, valamint a 2022. március 16‑i és 31‑i határozatok, másrészt pedig a 2022. május 16‑i határozat megsemmisítése iránt.
27
Megsemmisítés iránti keresetei alátámasztására a Lengyel Köztársaság két azonos jogalapot terjesztett elő, amelyek közül az első a költségvetési rendelet 98. cikkével összefüggésben értelmezett 101. cikke (1) bekezdésének és 102. cikkének megsértésén, a második pedig az EUMSZ 296. cikknek, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája 41. cikke (2) bekezdése c) pontjának és 47. cikkének megsértésén alapul.
28
A megtámadott ítéletben a Törvényszék e két jogalapot mint megalapozatlant elutasította, és következésképpen a kereseteket teljes egészükben elutasította.
29
Ami különösen a C‑121/21. sz. ügy nyilvántartásból való törlésének a Lengyel Köztársasággal szemben kiszabott napi kényszerítő bírságra gyakorolt következményeit illeti, a Törvényszék a megtámadott ítélet 40. pontjában lényegében rámutatott arra, hogy először is a 2022. február 4‑i végzés sem a 2021. május 21‑i végzésben elrendelt ideiglenes intézkedéseket, sem az EUMSZ 279. cikk alapján kiszabott kényszerítő bírságot nem említi, másodszor a Lengyel Köztársaság azon kérelmét, amely a 2021. szeptember 20‑i végzés visszavonására irányult, a 2022. május 19‑i végzésben elutasították, végül pedig ez utóbbi végzés 26. pontjából kifejezetten kitűnik, hogy a Lengyel Köztársaság arra való kötelezését, hogy a Bizottság részére a turówi bányában folytatott lignitkitermelési tevékenységek megszüntetéséig napi 500000 euró összegű kényszerítő bírságot fizessen, 2022. február 4‑től hatályát vesztettnek kell tekinteni, aminek következtében e kényszerítő bírság ezen időponttól kezdve már nem alkalmazandó.
30
A megtámadott ítélet 41. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy az említett kényszerítő bírság ténylegesen alkalmazandó volt a 2021. szeptember 20‑i végzés kézbesítésének időpontja és a C‑121/21. sz. ügynek a Bíróság nyilvántartásából való törlésének időpontja közötti időszakban, ezen ítélet 42. pontjában pedig lényegében úgy ítélte meg, hogy bár ezen ügy törlése kétségtelenül hatással volt a kényszerítő bírság alkalmazására, az nem eredményezte a Lengyel Köztársaság azon kötelezettségének megszűnését, hogy az ugyanezen kényszerítő bírság címén esedékes összeget megfizesse, mivel minden ettől eltérő következtetés alkalmas lett volna arra, hogy megkérdőjelezze a napi kényszerítő bírság célját, nevezetesen az uniós jog hatékony alkalmazásának biztosítását, amely szorosan kapcsolódik az EUSZ 2. cikkben rögzített jogállamiság értékéhez.
31
A Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Lengyel Köztársaság által előadott érvek nem alkalmasak e következtetés megkérdőjelezésére.
32
Elsőként, a megtámadott ítélet 44. pontjában emlékeztetett arra, hogy a 2021. szeptember 20‑i végzés nem képezhette fellebbezés tárgyát, és ezért azt visszamenőleges hatállyal nem lehetett hatályon kívül helyezni.
33
Másodikként a Törvényszék – a Lengyel Köztársaság azon érvére válaszul, amely szerint a nemzeti jogrendszerek többsége úgy rendelkezik, hogy az elrendelt biztosítási intézkedések visszamenőleges hatállyal hatályukat vesztik, amennyiben az alapeljárás okafogyottá válik – úgy ítélte meg, hogy a nemzeti eljárási szabályokra való hivatkozás nem bír relevanciával, mivel a jelen ügyben a vitatott határozatok jogszerűségét kizárólag az uniós jog szabályaira tekintettel kell vizsgálni. E tekintetben a Törvényszék ezen ítélet 45. pontjában kifejtette, hogy e tagállam maga is elismerte, hogy a tagállamok eljárási szabályai nem kötelezőek az uniós bíróságokra nézve, míg az említett ítélet 46. pontjában rámutatott arra, hogy még annak feltételezése esetén is, hogy egyes nemzeti jogrendszerekben a végleges döntés meghozataláig elrendelt ideiglenes intézkedések visszamenőleges hatállyal elveszítik joghatásaikat, amikor az alapeljárás okafogyottá válik, e megállapítás önmagában nem elegendő annak alátámasztására, hogy ezen eljárási szabályok a tagállamok közös alkotmányos hagyományai közé tartoznak, és ennek alapján jogforrásként az Unió jogrendjének részét képezik.
34
Harmadikként a Törvényszék a megtámadott ítélet 47. pontjában elutasította azt az érvelést, amely szerint a napi kényszerítő bírság végrehajtásának a C‑121/21. sz. ügy törlése ellenére történő folytatása túlmutatna az e kényszerítő bírság által követett egyetlen célon, nevezetesen az érdemi ítélet hatékonyságának biztosításán. E tekintetben megállapította, hogy a jelen ügyben az EUMSZ 279. cikk alapján kiszabott napi kényszerítő bírság nem csupán az érdemi ítélet hatékonyságának biztosítására irányult, hanem arra is, hogy biztosítsa a 2021. május 21‑i végzésben előírt ideiglenes intézkedések betartását, valamint hogy visszatartsa a Lengyel Köztársaságot az e végzésben foglaltaknak megfelelő magatartás tanúsításának késleltetésétől. A megtámadott ítélet 48. pontjában a Törvényszék lényegében hozzátette, hogy a Lengyel Köztársaság által előadott érvelésnek nem lehet helyt adni, mivel az megfosztaná minden tartalmától az EUMSZ 279. cikk alapján kiszabott kényszerítő bírság mechanizmusát, amennyiben annak elfogadása ahhoz vezetne, hogy a kötelezett fél az alapeljárás befejezéséig szándékosan megszeghetné az ideiglenes intézkedéseknek való megfelelés kötelezettségét, ami sértené az uniós jog hatékonyságát.
35
Mivel a Törvényszék a Lengyel Köztársaság által a C‑121/21. sz. ügy törlésének következményeire tekintettel előadott másik két érvnek sem adott helyt, a megtámadott ítélet 51. pontjában megállapította, hogy a Bizottság nem sértette meg a költségvetési rendelet 98. cikkével összefüggésben értelmezett 101. és 102. cikkét.
A felek kérelmei a fellebbezési eljárásban
36
A Lengyel Köztársaság fellebbezésében azt kéri, hogy a Bíróság:
–
teljes egészében helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–
semmisítse meg a vitatott határozatokat, és
–
a Bizottságot kötelezze a két eljárás költségeinek viselésére.
37
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést mint nyilvánvalóan megalapozatlant, és
–
a Lengyel Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
A fellebbezésről
38
Fellebbezésének alátámasztására a Lengyel Köztársaság két jogalapra hivatkozik, amelyek közül az első az EUMSZ 279. cikk megsértésén, a második pedig az Európai Unió Bírósága alapokmánya 36. cikkének megsértésén alapul.
Az EUMSZ 279. cikk megsértésén alapuló első jogalapról
39
A Lengyel Köztársaság által hivatkozott első jogalap négy részből áll. Mivel az első, második és harmadik rész alátámasztására előadott érvek átfedik egymást, e részeket együttesen kell megvizsgálni.
Az első jogalap első, második és harmadik részéről
– A felek érvei
40
Első jogalapjának első részében a Lengyel Köztársaság azt kifogásolja, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte az ideiglenes intézkedések iránti eljárásnak az alapeljáráshoz viszonyított járulékos és ideiglenes jellegének elvét, és az uniós jog hatékonyságának elvét helyezte előtérbe az ideiglenes intézkedéseket kérelmező fél érdekei védelmének elvével szemben. A megtámadott ítélet 42. és 47. pontjában elfogadott megközelítés ugyanis azt jelentené, hogy önálló jelleget tulajdonítanának a napi kényszerítő bírság megfizetésére való kötelezésből álló ideiglenes intézkedéseknek, amennyiben ezen intézkedések olyan érdekeket szolgálnak, amelyek eltérnek azoktól az érdekektől, amelyek védelmére a „szokásos” ideiglenes intézkedéseket elrendelik. Az EUMSZ 279. cikk azonban nem teszi lehetővé olyan ideiglenes intézkedések elrendelését, amelyek önálló jelleggel bírnak. Jellegére tekintettel a napi kényszerítő bírság kiszabásából álló ideiglenes intézkedésnek kizárólag az EUMSZ 279. cikkből eredő célja lehet, nevezetesen a jövőbeli érdemi ítélet hatékonyságának biztosítása. Az ilyen kényszerítő bírság kiszabásából álló ideiglenes intézkedés az ideiglenes intézkedést kérelmező fél érdekeinek védelmét szolgáló célnak is alárendelt lenne.
41
Kétségtelen, hogy a megtámadott ítélet 47. pontjában a Törvényszék azt állapította meg, hogy a kényszerítő bírság ideiglenes intézkedések betartatására irányuló célját egyenrangúként kell kezelni az érdemi ítélet hatékonyságának biztosítására irányuló céllal. Az a következtetés azonban, amelyre a Törvényszék az érvelése végén jutott, eltérő joghatást váltana ki, mivel e célok közül az elsőnek elsőbbséget biztosított a másodikkal szemben. A Lengyel Köztársaság szerint, ha a „fő” ideiglenes intézkedéseket elrendelő végzés okafogyottá válik azon ügy törlése folytán, amelyhez az ideiglenes intézkedések iránti eljárás kapcsolódik, a „járulékos” ideiglenes intézkedés – a jelen esetben a napi kényszerítő bírság kiszabása – szintén okafogyottá válna. Így annak az indoknak a megszűnése, amely miatt az ideiglenes intézkedéseket elrendelték, minden indokot megszüntetne azok végrehajtásának folytatására.
42
Az uniós jog hatékonyságának elve, amely – a megtámadott ítéletre tekintettel – a 2021. szeptember 20‑i végzésre vonatkozik, vagyis olyan elemre, amely másodlagos a fő ideiglenes intézkedéseket – nevezetesen a turówi bányában folytatott lignitkitermelési tevékenységek azonnali megszüntetését – elrendelő 2021. május 21‑i végzéshez képest, nem élvezhet elsőbbséget az EUMSZ 279. cikk alapján hozott intézkedések alapját képező általános elvvel szemben, vagyis az ezen intézkedéseknek az alapügy érdemi elbírálásához képest fennálló ideiglenes és járulékos jellegének elvével. A megtámadott ítélet 42. pontjában a Törvényszék nem vette kellően figyelembe az ideiglenes intézkedések azon elsődleges funkcióját, amely az ideiglenes intézkedések iránti eljárásnak az alapeljáráshoz viszonyított járulékos és ideiglenes jellegének elvén alapul.
43
Első jogalapjának második részében a Lengyel Köztársaság azt rója fel a Törvényszéknek, hogy az megsértette az EUMSZ 279. cikk alapján elrendelt intézkedések ideiglenes és járulékos jellegének elvét, mivel olyan értelmezést fogadott el, amely megakadályozza, hogy az eljárásban részt vevő fél vagyoni jogai az alapeljárás befejezésekor helyreálljanak.
44
E tekintetben a Lengyel Köztársaság egyrészt azt állítja, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, miszerint a vagyoni jellegű kár – kivételes körülményektől eltekintve – nem tekinthető helyrehozhatatlannak, sőt még nehezen helyrehozhatónak sem, mivel rendszerint utólagos pénzbeli megtérítés tárgyát képezheti. Az ideiglenes intézkedésekről határozó bíró feladata annak meghatározása, hogy az alapeljárás befejezésekor valamely fél vagyoni jogai helyreállíthatók‑e, továbbá az eljárási szabályzat 162. cikkének (2) bekezdésével összhangban az ideiglenes intézkedéseket elrendelő végzés végrehajtását függővé lehet‑e tenni a kérelmező által nyújtandó biztosítéktól. Ez a lehetőség annak biztosítását szolgálja, hogy az alperes vagyoni jogai az alapeljárásban való pernyertessége esetén helyreálljanak. Márpedig a Törvényszék által a megtámadott ítéletben elfogadott megközelítés azt jelentené, hogy a kiszabott napi kényszerítő bírságot visszafordíthatatlan jelleggel ruházzák fel.
45
A Lengyel Köztársaság másrészt arra hivatkozik, hogy a megtámadott ítélet 42. pontjában szereplő azon megállapítás, amely szerint az alapeljárásban az ügy törlése nem eredményezi a kényszerítő bírság megfizetésére irányuló kötelezettségben álló ideiglenes intézkedések ex tunc hatállyal történő megszűnését, nem vezethető le az EUMSZ 279. cikkből. E kötelezettség végrehajtásának további folytatása semlegesítené az eljárásnak az alapügy Bíróság nyilvántartásából való törlését követő befejezéséhez fűződő joghatásokat. Márpedig a Törvényszék által a megtámadott ítéletben elfogadott értelmezés nem tenné lehetővé az ideiglenes intézkedések által kiváltott hatások orvoslását, és az ügy érdemi kimenetelétől függetlenül fenntartaná azoknak a kötelezett félre gyakorolt negatív hatásait. Az ilyen értelmezésnek az lenne a következménye, hogy a jelen ügyben szóban forgó napi kényszerítő bírság megfizetésére irányuló kötelezettségből eredő követelések semmilyen visszatérítésre irányuló intézkedés, különösen pedig kártérítési kereset tárgyát nem képezhetnék.
46
Első jogalapjának a megtámadott ítélet 47. és 48. pontja ellen irányuló harmadik részében a Lengyel Köztársaság úgy véli, hogy a Törvényszék az EUMSZ 279. cikk olyan értelmezését fogadta el, amely a napi kényszerítő bírság megfizetésére irányuló kötelezettségben álló ideiglenes intézkedést szankció jellegű, önálló intézkedéssé alakítja. Márpedig az EUMSZ 279. cikk nem ruházza fel az ideiglenes intézkedésről határozó bírót szankciók elrendelésére vonatkozó hatáskörrel. Mivel az ideiglenes intézkedés tárgyában hozott, okafogyottá vált végzésből eredő kötelezettség végrehajtása megelőző célt már nyilvánvalóan nem szolgálhat, az ilyen végrehajtás nyilvánvalóan represszív célt követ, amely a kötelezett fél azzal összefüggő szankcionálásában áll, hogy kivonta magát e kötelezettség alól.
47
Egyébiránt az uniós jog hatékony alkalmazásának biztosítására irányuló, az EUSZ 2. cikkben rögzített jogállamiság elvének szerves részét képező, a megtámadott ítélet 32. és 42. pontjában említett cél nem igazolhatja az EUMSZ 279. cikknek a Törvényszék által elfogadott értelmezését, mivel e cél az EUMSZ 258. cikk alapján indított kötelezettségszegési eljárás keretében hatékonyan követhető, és az EUMSZ 260. cikk (2) bekezdésében előírt szankciók útján érvényesíthető.
48
A Bizottság úgy véli, hogy az első jogalap e három része megalapozatlan, ezért azokat el kell utasítani.
– A Bíróság álláspontja
49
Emlékeztetni kell arra, hogy az ideiglenes intézkedésről határozó bíró által elfogadott ideiglenes intézkedések tagállammal való betartatása – azok megsértése esetére kényszerítő bírság kilátásba helyezésével – az uniós jog hatékony alkalmazásának biztosítására irányul, amely az EUSZ 2. cikkben rögzített jogállamiság értékéhez szorosan kapcsolódik, és amelyen az Unió alapul (2017. november 20‑iBizottság kontra Lengyelország végzés, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 102. pont).
50
Jóllehet igaz, hogy az EUMSZ 279. cikk szerinti ideiglenes intézkedés iránti eljárás hatályát az alapeljáráshoz képest járulékos jellege, valamint az annak végén elfogadható intézkedések ideiglenes természete korlátozza, mindazonáltal ezen eljárást az ideiglenes intézkedésről határozó bíró számára elismert széles körű jogosultságok jellemzik annak érdekében, hogy a végleges határozat teljes hatékonyságát biztosítani lehessen (2017. november 20‑iBizottság kontra Lengyelország végzés, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 103. pont).
51
Következésképpen, amennyiben az ügy körülményeire tekintettel úgy ítéli meg, hogy a kért ideiglenes intézkedések hatékonyságának biztosításához kiegészítő intézkedések meghozatalára van szükség, az ideiglenes intézkedésről határozó bíró az EUMSZ 279. cikk alapján többek között hatáskörrel rendelkezik arra, hogy kényszerítő bírság kiszabását helyezze kilátásba a tagállammal szemben arra az esetre, ha az nem tartaná be az elrendelt ideiglenes intézkedéseket (2017. november 20‑iBizottság kontra Lengyelország végzés, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 104. pont).
52
Ugyanis mivel hasonló esetben a kényszerítő bírság kiszabásának lehetősége visszatarthatja az érintett tagállamot az elrendelt ideiglenes intézkedések megsértésétől, e lehetőség fokozza ezen intézkedések hatékonyságát, és egyúttal biztosítja a végleges határozat teljes hatékonyságát, ily módon teljes mértékben az EUMSZ 279. cikk célkitűzésének körébe tartozik (2017. november 20‑iBizottság kontra Lengyelország végzés, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 105. pont).
53
A jelen ítélet 49–52. pontjában említett ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az ideiglenes intézkedésről határozó bíró által arra az esetre kiszabott napi kényszerítő bírságot, ha valamely tagállam nem tartja be az e tagállammal szemben elrendelt fő ideiglenes intézkedést, olyan járulékos ideiglenes intézkedésnek kell tekinteni, amelynek célja, egyrészt az e fő ideiglenes intézkedést elrendelő végzés, másrészt pedig a meghozandó végleges határozat teljes hatékonyságának, és így az uniós jog hatékony alkalmazásának biztosítása.
54
A Lengyel Köztársaság azon érvét illetően, amely szerint az ideiglenes intézkedés iránti eljárásban az uniós jog hatékonysága elvének ugyanakkora súlyt kell tulajdonítani, mint az ideiglenes intézkedéseket kérelmező fél érdekei védelmének, meg kell jegyezni, hogy kétségtelen, hogy az eljárási szabályzat 160. cikkének (3) bekezdésével összhangban a felperes feladata az általa szükségesnek ítélt ideiglenes intézkedések kérelmezése, valamint annak bizonyítása, hogy az elrendelésükhöz szükséges feltételek teljesülnek. Ez azonban nem változtat azon, hogy a jelen jogvita alapjául szolgálóhoz hasonló ügyben a napi kényszerítő bírságot nem az annak kiszabását kérő fél részére fizetik meg, és az nem arra irányul, hogy e felet kártalanítsa amiatt, hogy az ellenérdekű fél nem tartotta be az ideiglenes intézkedésről határozó bíró által az EUMSZ 279. cikk alapján elrendelt fő ideiglenes intézkedéseket. Ezt a kényszerítő bírságot az Unió költségvetésébe kell befizetni, ami bizonyítja, hogy célja az uniós jog közérdekből történő hatékony alkalmazásának biztosítása.
55
Egyébiránt az ideiglenes intézkedésről határozó bírónak meg kell győződnie arról, hogy az általa elrendelni kívánt intézkedések kellően hatékonyak‑e a céljuk eléréséhez, és az EUMSZ 279. cikk által számára biztosított széles mérlegelési mozgástér keretében – adott esetben hivatalból – meg kell hoznia minden olyan járulékos intézkedést, amely az általa elrendelt ideiglenes intézkedések hatékonyságának biztosítására irányul (lásd ebben az értelemben: 2017. november 20‑iBizottság kontra Lengyelország végzés, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 98. és 99. pont). Következésképpen, ha az ideiglenes intézkedésről határozó bíró ideiglenes intézkedést elrendelő határozatot fogadott el, függetlenül attól, hogy az ideiglenes intézkedés elsődleges vagy járulékos jellegű, az ezen ideiglenes intézkedést kérő fél a múltra vonatkozóan már nem módosíthatja kérelmét, hanem kizárólag a jövőre nézve.
56
Az eljárási szabályzat 163. és 162. cikke is megerősíti azt az értelmezést, amely szerint a jogvitában részt vevő felek az EUMSZ 279. cikk alapján kért és elrendelt ideiglenes intézkedéssel kapcsolatban kizárólag a jövőre, nem pedig a múltra vonatkozóan járhatnak el.
57
Az eljárási szabályzat 163. cikkét illetően ugyanis emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint az e rendelkezés alapján benyújtott kérelem nem arra irányul, hogy az ideiglenes intézkedésről határozó bíró visszamenőleges hatállyal helyezzen hatályon kívül egy olyan végzést, amely ideiglenes intézkedést rendelt el, hanem csupán e végzés módosítására vagy visszavonására irányul, mivel az ideiglenes intézkedésről határozó bíró kizárólag a jövőre nézve vizsgálhatja felül az ilyen végzést, ideértve adott esetben azt is, hogy a határozata időpontjában fennálló körülményekre tekintettel újból értékelje azokat a ténybeli és jogi jellegű jogalapokat, amelyek a szóban forgó ideiglenes intézkedés elrendelését első látásra igazolták (2022. május 19‑iCseh Köztársaság kontra Lengyelország [Turówi bánya] végzés, C‑121/21 R, nem tették közzé, EU:C:2022:408, 22. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Márpedig, bár az ideiglenes intézkedésről határozó bíró az ilyen végzést kizárólag a jövőre nézve vizsgálhatja felül, nyilvánvaló, hogy a jogvitában részt vevő felek cselekményei, ideértve az egyezséget is, nem eredményezhetik az ilyen ideiglenes intézkedéseket elrendelő végzés vagy annak joghatásai visszamenőleges hatályú módosítását, érvénytelenítését vagy hatályon kívül helyezését.
58
Ami az eljárási szabályzat 162. cikkét illeti, meg kell állapítani, hogy e rendelkezés – mivel kimondja, hogy az ideiglenes intézkedéseket elrendelő végzések ellen „fellebbezésnek helye nincs” – szintén nem biztosít semmilyen lehetőséget az ideiglenes intézkedésről határozó bíró által elrendelt ideiglenes intézkedések visszamenőleges hatályú módosítására, érvénytelenítésére vagy hatályon kívül helyezésére.
59
Az előző értelmezést egyébiránt a Bíróság ítélkezési gyakorlata is megerősíti, amelyből kitűnik, hogy jóllehet a kizárólag a fő ideiglenes intézkedések betartásának biztosítása érdekében, járulékos ideiglenes intézkedésként kiszabott napi kényszerítő bírság visszafordíthatatlan jellegű, az ilyen kényszerítő bírság kiszabása nem befolyásolja az érdemi döntést, és ezért az EUMSZ 279. cikk hatálya alá tartozik (lásd ebben az értelemben: 2017. november 20‑iBizottság kontra Lengyelország végzés, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 106–108. pont).
60
Márpedig, noha az ideiglenes intézkedésről határozó bíró által kiszabott ilyen kényszerítő bírság nem befolyásolja az érdemi döntést, ennek oka az, hogy e járulékos ideiglenes intézkedést – nevezetesen a szóban forgó napi kényszerítő bírságot – egyrészt a szóban forgó ideiglenes intézkedések betartásának biztosítása, másrészt pedig a meghozandó végleges határozat teljes hatékonyságának megőrzése érdekében szabják ki, és ezáltal biztosítják az uniós jog hatékony alkalmazását, amely az EUSZ 2. cikkben rögzített jogállamiság értékéhez szorosan kapcsolódik, és amelyen az Unió alapul.
61
A jelen ítélet 54. pontjában szereplő értelmezést ráadásul nem cáfolja az az érv sem, amely szerint az ideiglenes intézkedések csupán járulékos jellegűek az alapeljáráshoz képest. Amint ugyanis a jelen ítélet 51. és 52. pontjából kitűnik, a Bíróság – miközben elismerte, hogy az EUMSZ 279. cikk szerinti ideiglenes intézkedés iránti eljárás hatályát az alapeljáráshoz képest járulékos jellege, valamint az ideiglenes intézkedés iránti eljárás végén elfogadható intézkedések ideiglenes természete korlátozza – mindazonáltal úgy ítélte meg, hogy az ideiglenes intézkedésről határozó bíró az EUMSZ 279. cikk alapján többek között hatáskörrel rendelkezik arra, hogy kényszerítő bírság kiszabását helyezze kilátásba valamely tagállammal szemben arra az esetre, ha az nem tartja be az elrendelt ideiglenes intézkedéseket. Márpedig az a tény, hogy az ideiglenes intézkedések az alapeljáráshoz képest járulékos jellegűek, nem zárja ki, hogy ezen intézkedések egy része – meghatározott időtartamra történő alkalmazásuk ellenére – ezen időtartam tekintetében visszafordíthatatlan joghatásokkal járjon, amennyiben az eljárási szabályzat 162. cikkének megfelelően, és az e szabályzat 163. cikkének sérelme nélkül, az azokat elrendelő végzésben meghatározott időpontig vagy az eljárást befejező határozat kihirdetéséig fejtik ki hatásukat.
62
Ami a Lengyel Köztársaság azon érvét illeti, amely szerint a Cseh Köztársasággal kötött egyezséget követően a fő ideiglenes intézkedéseket elrendelő, 2021. május 21‑i végzés okafogyottá vált, ezért e végzés hatékonyságát már nem szükséges napi kényszerítő bírság útján biztosítani, és így a kényszerítő bírságot előíró, 2021. szeptember 20‑i végzés is okafogyottá vált, elegendő megállapítani, hogy – amint az a fenti megfontolásokból következik – valamely járulékos ideiglenes intézkedés joghatásai kizárólag a jövőre nézve szüntethetők meg, és azok nem helyezhetők hatályon kívül, illetve nem módosíthatók visszamenőleges hatállyal.
63
Hozzá kell tenni, hogy a Bíróság azt is kimondta, hogy az ideiglenes intézkedésről határozó bíró által az ideiglenes intézkedések betartásának biztosítása érdekében kiszabott kényszerítő bírság semmilyen módon nem befolyásolja az érdemi határozat tartalmát, ennélfogva az EUMSZ 279. cikk hatálya alá tartozik az olyan járulékos intézkedés, amely napi kényszerítő bírság kiszabását helyezi kilátásba arra az esetre, ha valamely tagállam nem tartja be a vele szemben elrendelt ideiglenes intézkedéseket (lásd ebben az értelemben: 2017. november 20‑iBizottság kontra Lengyelország végzés, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 107. és 108. pont).
64
A Lengyel Köztársaság állításával ellentétben a 2021. szeptember 20‑i végzésben előírt, a napi kényszerítő bírság címén fizetendő összeg megfizetésére vonatkozó kötelezettségnek az egyezség ellenére történő fenntartása nem ellentétes e kényszerítő bírság céljával, nevezetesen az uniós jog hatékony alkalmazásának biztosításával. Ugyanis a jelen ügyben megállapítható, hogy az egyezség megkötéséig a Lengyel Köztársaság nem tartotta be sem a 2021. május 21‑i végzésben előírt fő ideiglenes intézkedéseket, sem a 2021. szeptember 20‑i végzésben előírt járulékos ideiglenes intézkedést, ennélfogva e cél nem valósult meg.
65
A Lengyel Köztársaság azon érvét illetően, amely szerint a Törvényszék által a megtámadott ítélet 47. és 48. pontjában elfogadott megközelítés a napi kényszerítő bírságot szankció jellegűvé tenné, miközben az EUMSZ 279. cikk értelmében az ideiglenes intézkedésről határozó bíró nem rendelkezik hatáskörrel szankciók kiszabására, emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság már kimondta, hogy az EUMSZ 279. cikk alapján valamely féllel szemben elrendelt kötelezettség hatékonyságának biztosítása érdekében kiszabott napi kényszerítő bírság nem tekinthető szankciónak (2017. november 20‑iBizottság kontra Lengyelország végzés, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 102. pont).
66
Mivel az ideiglenes intézkedésről határozó bíró által a fő ideiglenes intézkedéseket előíró végzés hatékony alkalmazásának biztosítása érdekében kiszabott napi kényszerítő bírság fokozza ezen intézkedések hatékonyságát azáltal, hogy arra ösztönzi az érintett tagállamot, hogy szüntesse meg az e végzésből eredő kötelezettségei nemteljesítését, e kényszerítő bírság kiszabásától kezdve biztosítja a meghozandó végleges határozat teljes hatékonyságát, valamint az uniós jog hatékony alkalmazását, amely szorosan kapcsolódik a jogállamiság EUSZ 2. cikkben rögzített értékéhez, és amelyen az Unió alapul, így kétségtelenül az EUMSZ 279. cikk célkitűzésének keretébe tartozik (lásd ebben az értelemben: 2017. november 20‑iBizottság kontra Lengyelország végzés, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 105. pont; 2025. december 18‑iBizottság kontra Lengyelország [A Bíróság ítélkezési gyakorlatának ultra vires felülvizsgálata – Az uniós jog elsőbbsége] ítélet, C‑448/23, EU:C:2025:975, 130. pont). Az ilyen napi kényszerítő bírság tehát megelőző, nem pedig represszív jellegű.
67
Önmagában az a tény, hogy – mint a jelen ügyben is – az érintett tagállam az alapügy befejezését megelőzően nem tartotta be sem a fő ideiglenes intézkedéseket előíró végzést, sem a járulékos ideiglenes intézkedést előíró végzést, amely a napi kényszerítő bírság megfizetésére vonatkozott, nem alkalmas arra, hogy módosítsa az ideiglenes intézkedésről határozó bíró által az EUMSZ 279. cikk alapján kiszabott napi kényszerítő bírság megelőző jellegét. Minden más értelmezés ugyanis megkérdőjelezné az ilyen járulékos ideiglenes intézkedés hatékony érvényesülését, mivel lehetővé tenné a kötelezett fél számára, hogy az ideiglenes intézkedés jogszerűségének vitatása érdekében a saját mulasztására hivatkozzon.
68
A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy a Törvényszék az EUMSZ 279. cikknek a Bíróság ítélkezési gyakorlatával összhangban álló és téves jogalkalmazástól mentes értelmezését fogadta el, amikor a megtámadott ítélet 47. pontjában úgy ítélte meg, hogy a jelen ügyben az e cikk alapján kiszabott napi kényszerítő bírság nem csupán az érdemi ítélet hatékonyságának biztosítását szolgálta, hanem azt is, hogy biztosítsa a 2021. május 21‑i végzésben előírt ideiglenes intézkedések betartását, valamint visszatartsa a Lengyel Köztársaságot attól, hogy késleltesse magatartásának e végzéshez való igazítását, továbbá a megtámadott ítélet 48. pontjában úgy ítélte meg, hogy az általa előadott érvelés nem fogadható el, mivel az megfosztaná tartalmától az EUMSZ 279. cikk alapján kiszabott kényszerítő bírság mechanizmusát.
69
Ami a Lengyel Köztársaság azon érvét illeti, amely szerint a Törvényszék az EUMSZ 279. cikk olyan értelmezését fogadta el, amely megakadályozná, hogy az alperes vagyoni jogai az alapeljárás végén helyreálljanak, megállapítható, hogy az ügynek a Cseh Köztársaság és a Lengyel Köztársaság között létrejött egyezséget követő törlését követően a Lengyel Köztársaság az alapeljárásban nem lehetett pernyertes.
70
Végül, ami a Lengyel Köztársaság azon érvét illeti, amely szerint az uniós jog hatékony alkalmazásának biztosítására irányuló célkitűzés hatékonyan megvalósítható az EUMSZ 258. cikk alapján indított kötelezettségszegési eljárás keretében, és az EUMSZ 260. cikk (2) bekezdésében előírt szankciók útján hajtható végre, emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság kimondta, hogy az uniós jog szerinti jogorvoslati rendszernek általában, és különösen az ideiglenes intézkedés iránti eljárásnak az ilyen értelmezése sértené ezen eljárás azon célját, hogy biztosítsa az érintett tagállam által a vele szemben elrendelt ideiglenes intézkedések betartását, valamint az uniós jog hatékony alkalmazását, amely szorosan kapcsolódik az EUSZ 2. cikkben rögzített jogállamiság értékéhez, és amelyen az Unió alapul (lásd ebben az értelemben: 2017. november 20‑iBizottság kontra Lengyelország végzés, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 102. pont).
71
Ebből következik, hogy a Törvényszék azzal, hogy a megtámadott ítélet 32., 42. és 48. pontjában megállapította, hogy a Lengyel Köztársaság által javasolt azon megközelítés követése, amely szerint a jelen ügyben az alapügy törlése azzal a hatással járt volna, hogy megszünteti e tagállam azon kötelezettségét, hogy megfizesse a 2021. szeptember 20‑i végzésben kiszabott napi kényszerítő bírság címén esedékes összeget, eltérne e kényszerítő bírság azon céljától, hogy biztosítsa az uniós jog hatékony alkalmazását – amely szorosan kapcsolódik az EUSZ 2. cikkben rögzített jogállamiság értékéhez, és amelyen az Unió alapul –, az EUMSZ 279. cikket a Bíróság ítélkezési gyakorlatával összhangban értelmezte, és nem alkalmazta tévesen a jogot.
72
Az első jogalap első, második és harmadik részét tehát mint megalapozatlant el kell utasítani.
Az első jogalap negyedik részéről
– A felek érvei
73
Első jogalapjának a megtámadott ítélet 40. és 42. pontja ellen irányuló negyedik részében a Lengyel Köztársaság azt kifogásolja, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte a 2022. május 19‑i végzést, amikor e végzés alapján úgy ítélte meg, hogy az alapügy törlése nem eredményezte a kényszerítő bírság címén fizetendő összeg megfizetésére vonatkozó, a Lengyel Köztársaságot terhelő kötelezettség megszűnését. A 2022. május 19‑i végzés ugyanis nem foglalkozott az ideiglenes intézkedések megszüntetésének visszamenőleges hatályú joghatásaival, és nem bír relevanciával annak megválaszolása szempontjából sem, hogy a C‑121/21. sz. eljárásban az alapügy törlése milyen hatással volt a Lengyel Köztársaság azon kötelezettségére, hogy a napi kényszerítő bírság címén fizetendő összeget az ügynek a Bíróság nyilvántartásából való törlését megelőző időszak tekintetében megfizesse. E tagállam ezért úgy véli, hogy a Törvényszék nem volt jogosult arra, hogy a 2022. május 19‑i végzésből bármiféle olyan következtetést vonjon le, amely alapján e kérdést megítélhette volna.
74
A Bizottság álláspontja szerint az első jogalap e részét el kell utasítani.
– A Bíróság álláspontja
75
Az első jogalap negyedik részét illetően rá kell mutatni arra, hogy – amint arra a Lengyel Köztársaság helyesen rámutatott – a megtámadott ítélet 40. pontjában a Törvényszék kifejezetten hivatkozott a 2022. május 19‑i végzés 26. pontjára, és abból azt a következtetést vonta le, hogy a 2021. szeptember 20‑i végzésben kiszabott napi kényszerítő bírság „2022. február 4‑től már nem alkalmazandó”. Mindazonáltal ezen ítélet ugyanezen 40. pontjában a Törvényszék azt is megállapította, hogy egyrészt a 2022. február 4‑i végzés nem tesz említést sem a 2021. május 21‑i végzésben előírt ideiglenes intézkedésekről, sem pedig az EUMSZ 279. cikk alapján kiszabott napi kényszerítő bírságról, másrészt pedig hogy a Lengyel Köztársaságnak a 2021. szeptember 20‑i végzés visszavonása iránti kérelmét a 2022. május 19‑i végzésben elutasították.
76
Amint az a „következésképpen” kifejezésnek a megtámadott ítélet 41. pontjának elején történő használatából kitűnik, a Törvényszék az ezen ítélet 40. pontjában szereplő és a jelen ítélet előző pontjában felidézett három megállapítás alapján úgy ítélte meg, hogy „a napi kényszerítő bírság ténylegesen alkalmazandó volt a 2021. szeptember 20‑i […] végzés […] kézbesítésének időpontja és a C‑121/21. sz. ügy nyilvántartásból való törlésének időpontja közötti időszakban”.
77
Márpedig, mivel a Lengyel Köztársaság nem vitatja a megtámadott ítélet 41. pontját, és így az abban szereplő közbenső értékelést sem, meg kell állapítani, hogy az ezen ítélet 40. és 41. pontjában foglalt megállapítások elegendőek a Törvényszék által az említett ítélet 42. pontjában megfogalmazott azon értékelés indokolásához, amely szerint az alapügy törlése nem eredményezte az e tagállamot terhelő kötelezettség megszűnését arra nézve, hogy megfizesse az érintett kényszerítő bírság címén esedékes összeget, mivel e megállapítás csupán részben támaszkodik a 2022. május 19‑i végzés 26. pontjára, amely esetében a Törvényszék a megtámadott ítélet 40. pontjában ráadásul kizárólag a változtatás nélküli átvételre szorítkozott.
78
A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy a Lengyel Köztársaság által az első jogalap negyedik részének alátámasztására felhozott érvelés a megtámadott ítélet 40. és 42. pontjának téves értelmezésén alapul.
79
Ezért az első jogalap negyedik részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
80
A fenti megfontolásokra tekintettel az első jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.
Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 36. cikkének megsértésére alapított második jogalapról
A felek érvei
81
Második jogalapjával, amely lényegében a megtámadott ítélet 46. pontja ellen irányul, a Lengyel Köztársaság azt kifogásolja, hogy a Törvényszék megsértette indokolási kötelezettségét, mivel nem fejtette ki kellőképpen azokat az indokokat, amelyek alapján elutasította azt az érvet, miszerint a nemzeti eljárási szabályok – amelyek előírják, hogy a jogerős határozat meghozataláig elrendelt biztosítási intézkedések visszamenőlegesen hatályukat vesztik, amennyiben az alapeljárás okafogyottá válik – a tagállamok közös alkotmányos hagyományainak részét képezik, és mint ilyenek, jogforrásként az uniós jogrend részévé válhatnak.
82
A Törvényszék ugyanis, miután a megtámadott ítélet 45. pontjában elutasította a Lengyel Köztársaság érvelését arra hivatkozva, hogy a vitatott határozatok jogszerűségét kizárólag az uniós jog szabályai alapján kell vizsgálni, az említett ítélet 46. pontjában egy puszta állítással vetette el azt az érvet, amely szerint az e tagállam által hivatkozott nemzeti rendelkezések az EUSZ 6. cikk (3) bekezdése értelmében vett jogforrásként az uniós jogrend részét képezhetik, anélkül hogy megjelölte volna a Szerződések bármely olyan rendelkezését vagy az uniós jog bármely olyan általános elvét, amely e minősítéssel ellentétes lenne. Így ez az állítás nem teszi lehetővé a Lengyel Köztársaság számára, hogy megismerje a Törvényszék határozatának indokait.
83
A Bizottság álláspontja szerint e jogalapot el kell utasítani.
A Bíróság álláspontja
84
A második jogalap a megtámadott ítélet 46. pontjára vonatkozó indokolási kötelezettség megsértésén alapul.
85
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a Törvényszék ítéletének indokolásából világosan és egyértelműen ki kell tűnnie a Törvényszék érvelésének oly módon, hogy az érdekeltek megismerhessék a meghozott határozat indokait, a Bíróság pedig gyakorolhassa bírósági felülvizsgálati jogkörét (2025. január 23‑iParlament kontra Axa Assurances Luxembourg és társai ítélet, C‑766/21 P, EU:C:2025:31, 80. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
86
A megtámadott ítélet 46. pontjában a Törvényszék kimondta, hogy „még ha feltételezzük is, hogy bizonyos nemzeti jogrendszerekben a jogerős határozat meghozataláig elrendelt biztosítási intézkedések visszamenőlegesen hatályukat vesztik, amennyiben az [érdemi] eljárás okafogyottá válik, e megállapítás nem elegendő annak kimondásához, hogy ezek az eljárási szabályok a tagállamok közös alkotmányos hagyományai közé tartoznak, és jogforrásként az Európai Unió jogrendjének részét képezhetik”.
87
Márpedig ezen indokolásból egyértelműen kitűnik, hogy a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a bizonyításra vonatkozó követelményekre figyelemmel a Lengyel Köztársaság által érvelésének alátámasztására hivatkozott eljárási szabályok nem tekinthetők a tagállamok közös alkotmányos hagyományai részének. Ebből következik, hogy a megtámadott ítélet 46. pontja sem indokolás hiányában, sem annak elégtelenségében nem szenved.
88
Ennélfogva a második jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.
89
Következésképpen a fellebbezés teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
90
Az eljárási szabályzat 184. cikkének (2) bekezdése alapján, ha a fellebbezés megalapozatlan, a Bíróság határoz a költségekről.
91
Az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján, amelyet ezen eljárási szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
92
A Lengyel Köztársaságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségei, valamint a Bizottság részéről felmerült költségek viselésére.
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság a fellebbezést elutasítja.
2)
A Bíróság a Lengyel Köztársaságot kötelezi a saját költségein felül az Európai Bizottság részéről felmerült költségek viselésére.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: lengyel.