TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
2025. gada 3. jūlijā (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Valsts atbalsts – LESD 107. panta 1. punkts – Eiropas Komisijas atļauta atbalsta shēma – Atbalsts ekonomikai saistībā ar Covid‑19 pandēmiju – Kompetentās iestādes atteikums piešķirt atbalstu – Tiesā iesniegts pieteikums, kurā lietu izskatošā tiesa tiek lūgta uzdot labvēlīga administratīvā akta izdošanu ex nunc – Atbalsta piešķiršanai noteiktā termiņa izbeigšanās tiesvedības laikā – Datums, kurā atbalsts uzskatāms par piešķirtu – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Regula (ES) 2015/1589 – 1. pants – Pastāvošs atbalsts
Lietā C‑653/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Administratīvā apgabaltiesa (Latvija) iesniegusi ar 2023. gada 1. novembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 6. novembrī, tiesvedībā
SIA “TOODE”
pret
Valsts ieņēmumu dienestu,
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja K. Jirimēe [K. Jürimäe], tiesas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], kas pilda otrās palātas tiesneša pienākumus, tiesneši M. Gavalecs [M. Gavalec], Z. Čehi [Z. Csehi] (referents) un F. Šalīns [F. Schalin],
ģenerāladvokāts: A. Rants [A. Rantos],
sekretārs: M. Aleksejevs [M. Aleksejev], nodaļas vadītājs,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 11. decembra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        SIA “TOODE” vārdā – S. Ņukša, valdes locekle,
–        Latvijas valdības vārdā – J. Davidoviča un K. Pommere, pārstāves,
–        Vācijas valdības vārdā – J. Möller un P.‑L. Krüger, pārstāvji,
–        Eiropas Komisijas vārdā – I. Georgiopoulos un V. Hitrovs, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 13. marta tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt LESD 107. panta 1. punktu un Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD] 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.), 1. panta b) punkta ii) apakšpunktu.
2        Šīs lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp SIA “TOODE” un Valsts ieņēmumu dienestu (Latvija) par lēmumu, ar kuru tas atteicās piešķirt TOODE atbalstu, kas paredzēts Covid‑19 krīzes skartajiem uzņēmumiem apgrozāmo līdzekļu plūsmas nodrošināšanai.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regula 2015/1589
3        Regulas 2015/1589 1. pantā noteikts:
“Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
[..]
b)      “pastāvošais atbalsts” ir:
[..]
ii)      atļauts atbalsts, t.i., atbalsta shēmas un individuāls atbalsts, ko atļāvusi [Eiropas] Komisija vai [Eiropas Savienības] Padome;
[..]
c)      “jauns atbalsts” ir jebkurš atbalsts, t.i., atbalsta shēmas un individuāls atbalsts, kas nav pastāvošs atbalsts, tostarp pastāvoša atbalsta grozījumi;
[..].”
Paziņojums par pagaidu regulējumu
4        Komisijas paziņojums “Pagaidu regulējums valsts atbalsta pasākumiem, ar ko atbalsta ekonomiku pašreizējā Covid‑19 uzliesmojuma situācijā” (2020/C 91 1/01, OV 2020, C 91 I, 1. lpp.) Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
publicēts 2020. gada 20. martā un pēc tam grozīts septiņas reizes. Šā paziņojuma – redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2021. gada 24. novembra paziņojumu (2021/C 473/01, OV 2021, C 473, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “Paziņojums par pagaidu regulējumu”) – 21. un 22. punkts bija iekļauts 3.1. iedaļā “Ierobežotas atbalsta summas” un formulēts šādi:
“21.      Papildus jau esošajām iespējām, kas pamatotas ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, pagaidu ierobežota apmēra atbalsts uzņēmumiem, kas saskaras ar pēkšņu likviditātes trūkumu vai pat nepieejamību pašreizējos apstākļos var būt piemērots, vajadzīgs un mērķorientēts risinājums.
22.      Komisija šādu valsts atbalstu uzskatīs par saderīgu ar iekšējo tirgu, pamatojoties uz LESD 107.panta 3.punkta b) apakšpunktu, ja būs izpildīti visi turpmāk minētie nosacījumi [..]:
[..]
d)      atbalsts tiek piešķirts ne vēlāk kā 2022. gada 30. jūnijā [..];
[..].”
Latvijas tiesības
5        Administratīvā procesa likuma – redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem, – 250. panta otrajā daļā noteikts:
“Tiesa, vērtējot administratīvā akta tiesiskumu, spriedumā ņem vērā tikai to pamatojumu, ko iestāde ietvērusi administratīvajā aktā. Minētais ierobežojums neattiecas uz lietām, kurās prasījums ir labvēlīga administratīvā akta izdošana.”
6        Minētā likuma 254. panta pirmā daļa formulēta šādi:
“Ja pieteikumu par administratīvā akta izdošanu tiesa atzīst par pamatotu, tā uzdod iestādei izdot attiecīgu administratīvo aktu.”
7        2020. gada 10. novembrī tika pieņemti Ministru kabineta noteikumi Nr. 676 “Noteikumi par atbalstu Covid‑19 krīzes skartajiem uzņēmumiem apgrozāmo līdzekļu plūsmas nodrošināšanai” (Latvijas Vēstnesis, 2020, Nr. 222A; turpmāk tekstā – “Latvijas atbalsta noteikumi”). Ar Latvijas atbalsta noteikumiem, kas stājās spēkā 2020. gada 17. novembrī, ieviestā atbalsta shēma tika izveidota atbilstoši prasībām, kuras izklāstītas Paziņojuma par pagaidu regulējumu 3.1. iedaļā. Ar 2020. gada 16. decembra Lēmumu SA.59592 (2020/N) Komisija šo shēmu atzina par saderīgu ar iekšējo tirgu – citastarp ar nosacījumu, ka attiecīgais atbalsts tiek piešķirts ne vēlāk kā 2021. gada 30. jūnijā; pēc tam ar Komisijas 2021. gada 14. decembra Lēmumu SA.100596 (2021/N) šis termiņš tika pagarināts līdz 2022. gada 30. jūnijam.
8        Pamatlietas faktiem piemērojamās Latvijas atbalsta noteikumu redakcijas 23. punktā bija teikts:
“Par atbalsta piešķiršanas brīdi tiek uzskatīta diena, kurā Valsts ieņēmumu dienests pieņem lēmumu par atbalsta piešķiršanu.”
9        Minēto noteikumu 24. punkts bija formulēts šādi:
“Lēmumu pieņem līdz 2022. gada 30. jūnijam saskaņā ar [Paziņojumu par] [p]agaidu regulējumu.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
10      2021. gada 25. martā un 9. aprīlī TOODE lūdza Valsts ieņēmumu dienestu tai piešķirt atbalstu no valsts atbalsta shēmas, kas bija paredzēta Covid‑19 krīzes skartajiem uzņēmumiem apgrozāmo līdzekļu plūsmas nodrošināšanai. Ar diviem sākotnējiem lēmumiem 2021. gada 23. aprīlī un 7. jūnijā un pēc tam ar diviem galīgajiem lēmumiem 2021. gada 9. jūnijā un 23. jūlijā Valsts ieņēmumu dienests atteicās piešķirt TOODE
lūgto atbalstu – ar pamatojumu, ka tā neatbilst vienam no Latvijas atbalsta noteikumos minētajiem nosacījumiem, kas attiecas uz apgrozījuma samazināšanos.
11      TOODE – nesekmīgi – vērsās ar pieteikumu pirmās instances tiesā, bet pēc tam – 2022. gada 29. jūnijā – iesniedza apelācijas sūdzību Administratīvajā apgabaltiesā (Latvija), proti, iesniedzējtiesā. Ar šo apelācijas sūdzību TOODE vēlas panākt, lai minētā tiesa atbilstoši pamatlietas faktiem piemērojamās Administratīvā procesa likuma redakcijas 254. panta pirmajai daļai uzdotu Valsts ieņēmumu dienestam izdot labvēlīgu administratīvo aktu, ar ko tiktu piešķirts pieprasītais atbalsts.
12      Iesniedzējtiesa atgādina, ka minēto valsts atbalsta shēmu – kā izriet no šā sprieduma 7. punkta – Komisija bija atzinusi par saderīgu ar iekšējo tirgu – citastarp ar nosacījumu, ka attiecīgais atbalsts atbilstoši Latvijas atbalsta noteikumu 24. punktam un Paziņojuma par pagaidu regulējumu 22. punkta d) apakšpunktam tiek piešķirts ne vēlāk kā 2022. gada 30. jūnijā. Tā arī norāda, ka šis termiņš ir beidzies laikā, kamēr norisinājās tajā uzsāktā tiesvedība.
13      Iesniedzējtiesa skaidro, ka tai saistībā ar TOODE iesniegto apelācijas sūdzību, kuras mērķis ir panākt labvēlīga administratīvā akta izdošanu, jāizvērtē, vai šī sabiedrība vēl var saņemt pieprasīto atbalstu. Šajā ziņā tai ir jākonstatē datums, kurā šis atbalsts ir uzskatāms par “piešķirtu” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo šis aspekts ir izšķirošs, lai noteiktu, vai minētais atbalsts ir uzskatāms par “pastāvošu” vai “jaunu” atbalstu Regulas 2015/1589 1. panta izpratnē. Tā tomēr norāda, ka saskaņā ar Latvijas tiesībām valsts tiesas labvēlīgu administratīvo aktu izdošanu var uzdot vienīgi attiecībā uz nākotni (ex nunc).
14      Iesniedzējtiesa atgādina, ka atbalsts ir uzskatāms par piešķirtu brīdī, kad saņēmējam saskaņā ar valsts tiesībām ir piešķirtas skaidras beznosacījuma tiesības to saņemt. Taču, ņemot vērā apstākli, ka Valsts ieņēmumu dienests nekad nav atzinis TOODE tiesības saņemt pieprasīto atbalstu, šādas skaidras beznosacījuma tiesības tādam tiesību subjektam kā TOODE principā varot rasties vienīgi tiesas sprieduma rezultātā, ja tiesa – pēc pilnīgas tiesiskuma pārbaudes saskaņā ar pamatlietas faktiem piemērojamās Administratīvā procesa likuma redakcijas 250. panta otrās daļas otro teikumu – atzītu, ka tiesību subjekts izpilda visus valsts tiesībās paredzētos nosacījumus attiecīgā atbalsta saņemšanai, un uzdotu kompetentajai iestādei, pamatojoties uz minētā likuma 254. panta pirmo daļu, izdot uz nākotni vērstu labvēlīgu administratīvo aktu.
15      Tomēr iesniedzējtiesa atgādina, ka atbalsts, ko kompetentā iestāde personai piešķīrusi pēc Komisijas atļautas valsts atbalsta shēmas termiņa beigām, atbilstoši Tiesas judikatūrai ir kvalificējams par “jaunu” atbalstu. Tā tomēr šaubās, vai šī judikatūra ir attiecināma uz situāciju, kurā kompetentā iestāde ir nepamatoti atteikusies piešķirt atbalstu, kamēr šī shēma vēl bija spēkā, un kurā šai iestādei vēlāk – pēc šīs shēmas termiņa beigām – ar tiesas nolēmumu tiek uzdots piešķirt un izmaksāt atbalsta summu.
16      Šādos apstākļos Administratīvā apgabaltiesa nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkts interpretējams tādējādi, ka valsts atbalsts ir jāuzskata par “piešķirtu” brīdī, kad kompetentā iestāde nepamatoti atteicās atzīt privātpersonas tiesības saņemt valsts atbalstu, kas ir konstatēts ar tiesas spriedumu pēc atbalsta piešķiršanai paredzētā termiņa beigām?
2)      Vai [Regulas 2015/1589] 1. panta b) punkta ii) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka par pastāvošu atbalstu ir atzīstams tāds atbalsts, kas, nepastāvot atbalsta piešķiršanas termiņā izdotam kompetentās iestādes lēmumam par tiesību saņemt atbalstu piešķiršanu, privātpersonai tiek piešķirts pēc atbalsta shēmā noteiktā atbalsta piešķiršanas termiņa beigām tiesas sprieduma izpildes rezultātā, tiesai konstatējot, ka atbalsta shēmā noteiktajā atbalsta piešķiršanas termiņā privātpersona bija izpildījusi visus valsts tiesībās paredzētos nosacījumus attiecīgā atbalsta saņemšanai un ka kompetentās iestādes atteikums piešķirt atbalstu ir bijis prettiesisks?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
Ievadapsvērumi
17      Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai LESD 107. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ir uzskatāms, ka Komisijas atļautā valsts atbalsta shēmā ietilpstošs atbalsts ir “piešķirts” – šīs normas izpratnē – brīdī, kad valsts kompetentā iestāde ir nepamatoti atteikusies atzīt tādas privātpersonas tiesības saņemt atbalstu, kura to ir pieprasījusi tā piešķiršanai paredzētajā termiņā, ja pēc šā termiņa beigām ar tiesas nolēmumu konstatēts šā atteikuma prettiesiskums.
18      Šajā ziņā no Tiesas judikatūras izriet, ka atbalsts par “piešķirtu” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē jāuzskata brīdī, kad saņēmējam saskaņā ar piemērojamo valsts tiesisko regulējumu ir piešķirtas tiesības to saņemt. Izšķirošais apstāklis, lai noteiktu dienu, kad ar konkrētu pasākumu valsts atbalsta saņēmējiem ir piešķirtas tiesības šo atbalstu saņemt, ir tas, ka saņēmējs iegūst skaidras tiesības saņemt šo atbalstu un valstij rodas attiecīgs pienākums minēto atbalstu piešķirt. Proti, tieši šajā datumā šāds pasākums var radīt konkurences izkropļojumu, kas var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm LESD 107. panta 1. punkta izpratnē (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2013. gada 21. marts, Magdeburger Mühlenwerke, C‑129/12, EU:C:2013:200, 40. punkts, kā arī 2022. gada 25. janvāris, Komisija/European Food u.c., C‑638/19 P, EU:C:2022:50, 115. un 123. punkts).
19      Tāpēc iesniedzējtiesai, pamatojoties uz piemērojamajām valsts tiesībām un ievērojot Savienības tiesības, ir jākonstatē brīdis, kad pamatlietā aplūkojamais atbalsts ir uzskatāms par piešķirtu. Šajā nolūkā šai tiesai jāņem vērā visi valsts tiesībās izvirzītie nosacījumi attiecīgā atbalsta piešķiršanai (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2013. gada 21. marts, Magdeburger Mühlenwerke, C‑129/12, EU:C:2013:200, 41. punkts, kā arī 2020. gada 28. oktobris, INAIL, C‑608/19, EU:C:2020:865, 31. un 32. punkts).
20      Konkrēti – iesniedzējtiesai ir jākonstatē, vai valsts tiesības tādā situācijā kā pamatlietā aplūkojamā ļauj uzskatīt, ka skaidras tiesības saņemt attiecīgo atbalstu ir iegūtas ex tunc
dienā, kurā kompetentajai iestādei bija jārīkojas tiesiski, proti, dienā, kad tā izteica nepamatotu atteikumu, vai arī – gluži pretēji – valsts tiesības var interpretēt vienīgi tādējādi, ka iestādes lēmums par atteikumu, pat ja tas tiktu atzīts par prettiesisku, nav varējis pieteikuma iesniedzējam radīt skaidras tiesības saņemt atbalstu.
21      To paturot prātā – tā kā no iesniedzējtiesas paskaidrojumiem izriet, ka valsts tiesības, šķiet, var interpretēt vienīgi pēdējā minētajā veidā, jāatgādina, ka ar LESD 267. pantu ieviestajā valstu tiesu un Tiesas sadarbības procedūrā Tiesai ir jāsniedz iesniedzējtiesai lietderīga atbilde, kas ļautu tai izlemt tās izskatīšanā esošo lietu. Šajā nolūkā Tiesai vajadzības gadījumā ir jāpārformulē tai uzdotie jautājumi. Lai sniegu lietderīgu atbildi, Tiesai var nākties ņemt vērā tādas Savienības tiesību normas, uz kurām valsts tiesa sava jautājuma izklāstā nav atsaukusies (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1986. gada 20. marts, Tissier, 35/85, EU:C:1986:143, 9. punkts, kā arī 2021. gada 9. septembris, LatRailNet un Latvijas dzelzceļš, C‑144/20, EU:C:2021:717, 29. punkts).
22      Šajā gadījumā no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem būtībā izriet, ka pamatlietā aplūkojamajā atbalsta shēmā atbalsta piešķiršanai paredzētais termiņš bija noteikts, pamatojoties uz Paziņojumā par pagaidu regulējumu paredzēto termiņu, un ka šī shēma ar Komisijas lēmumu tika atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu, ņemot vērā it īpaši to, ka šis termiņš tai piešķīra pagaidu raksturu. No tā izriet, ka minētās shēmas piemērošana ir uzskatāma par Savienības tiesību aktu īstenošanu Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 51. panta 1. punkta izpratnē.
23      Turklāt Tiesa jau iepriekš ir uzsvērusi, ka Savienības tiesību normu piemērošana valsts atbalsta jomā ir balstīta uz lojālas sadarbības pienākumu starp valsts tiesām, no vienas puses, un Komisiju un Savienības tiesām, no otras puses, un šajā sadarbībā ikviena no tām rīkojas atbilstoši lomai, kas tai ir paredzēta Līgumā (spriedums, 2013. gada 21. novembris, Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, 41. punkts). Šajā ziņā – lai gan tad, ja attiecīgajā jautājumā nav Savienības tiesiskā regulējuma, katras dalībvalsts tiesību sistēmā jāparedz procesuālās normas attiecībā uz prasībām, kas tiek celtas, lai aizsargātu indivīdu tiesības, kuras izriet no Savienības tiesību sistēmas, dalībvalstis tomēr ir atbildīgas par to, lai katrā atsevišķā gadījumā tiktu nodrošināta šo tiesību efektīva aizsardzība tiesā, kas garantēta Hartas 47. panta pirmajā daļā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2015. gada 19. marts, E.ON Földgáz Trade, C‑510/13, EU:C:2015:189, 49. un 50. punkts, kā arī 2025. gada 28. janvāris, ASG 2, C‑253/23, EU:C:2025:40, 75. punkts). Saskaņā ar Hartas 47. panta pirmo daļu ikvienai personai, kuras tiesības un brīvības, kas garantētas Savienības tiesībās, tikušas pārkāptas, ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.
24      Šādos apstākļos ir uzskatāms, ka iesniedzējtiesa ar pirmo jautājumu būtībā vaicā Tiesai, vai LESD 107. panta 1. punkts un Hartas 47. panta pirmā daļa jāinterpretē tādējādi, ka šīs normas nepieļauj tādu valsts tiesiskā regulējuma interpretāciju, saskaņā ar kuru nevar uzskatīt, ka Komisijas atļautā valsts atbalsta shēmā ietilpstošs individuāls atbalsts ir “piešķirts” – šīs LESD normas izpratnē – dienā, kad valsts kompetentā iestāde ir nepamatoti atteikusies to piešķirt privātpersonai, kas to bija pieprasījusi tā piešķiršanai paredzētajā termiņā, ja pēc šā termiņa beigām ar tiesas nolēmumu konstatēts šā atteikuma prettiesiskums.
Par lietas būtību
25      Ņemot vērā apstākli, ka Latvijas tiesību interpretācija – kā izriet no šā sprieduma 21. punkta – šķiet, noved pie tāda iznākuma, ka pamatlietā aplūkojamo atbalstu par “piešķirtu” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē var uzskatīt vienīgi datumā, kurā izdots labvēlīgs administratīvais akts tiesas nolēmuma izpildei, šāda akta izdošana un tādējādi šā nolēmuma izpilde nebūtu iespējama situācijā, kurā – kā tas ir šajā gadījumā – termiņš atbalsta piešķiršanai ir beidzies, kamēr norisinājās tiesvedība.
26      Proti, atbalsts, kas piešķirts brīdī, kad Komisijas atļauja attiecībā uz šo atbalstu vairs nav spēkā, – tā kā runa ir par jaunu atbalstu – jāpaziņo Komisijai saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu, un to nedrīkst īstenot, kamēr Komisija nav konstatējusi tā saderību ar iekšējo tirgu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2021. gada 28. oktobris, Eco Fox u.c., no C‑915/19 līdz C‑917/19, EU:C:2021:887, 36. punkts, un 2022. gada 7. aprīlis, Autonome Provinz Bozen, C‑102/21 un C‑103/21, EU:C:2022:272, 32., 34. un 42. punkts).
27      No tā izriet, ka šā sprieduma 25. punktā aprakstītajā situācijā nevarētu tikt nodrošināta tāda tiesību subjekta kā TOODE
Hartas 47. panta pirmajā daļā garantēto tiesību uz tiesību aizsardzību efektivitāte, pat ja pilnīgas tiesiskuma pārbaudes noslēgumā ar tiesas nolēmumu būtu atzīts, ka pieteicējs, kas pieprasījis aplūkojamo atbalstu, sākotnēji ir atbildis visiem nosacījumiem, lai varētu saņemt šo atbalstu attiecīgajā atbalsta shēmā noteiktajā laikposmā.
28      Tiesas nolēmuma izpilde ir Hartas 47. pantā aizsargāto tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā neatņemama sastāvdaļa. Minētās tiesības būtu iluzoriskas, ja kādas dalībvalsts tiesību sistēmā būtu ļauts likumīgā spēkā stājušos un saistošu tiesas nolēmumu atstāt bez iedarbības, kaitējot kāda lietas dalībnieka interesēm (spriedumi, 2016. gada 30. jūnijs, Toma un Biroul Executorului Judecătoresc Horaţiu‑Vasile Cruduleci, C‑205/15, EU:C:2016:499, 43. punkts, kā arī 2019. gada 29. jūlijs, Torubarov, C‑556/17, EU:C:2019:626, 57. punkts).
29      Līdz ar to šā sprieduma 25. punktā aprakstītajā situācijā Hartas 47. panta pirmā daļa kā Savienības tiesību norma, kurai ir tieša iedarbība, valsts tiesai uzliek pienākumu nepiemērot valsts tiesības, kas liedz uzskatīt, ka individuālais atbalsts ir piešķirts dienā, kad kompetentā iestāde pieņēmusi lēmumu par atteikumu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 24. jūnijs, Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, 61. punkts, un 2020. gada 14. maijs, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél‑alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU un C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, 139. un 140. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra). Šādos apstākļos datumam, kurā uzskatāms, ka atbalsts ir “piešķirts” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jābūt datumam, kurā kompetentā iestāde ir nepamatoti atteikusies to piešķirt šai sabiedrībai.
30      Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz pirmo jautājumu jāatbild, ka LESD 107. panta 1. punkts un Hartas 47. panta pirmā daļa jāinterpretē tādējādi, ka šīs normas nepieļauj tādu valsts tiesiskā regulējuma interpretāciju, saskaņā ar kuru nevar uzskatīt, ka Komisijas atļautā valsts atbalsta shēmā ietilpstošs individuāls atbalsts ir “piešķirts” – šīs LESD normas izpratnē – dienā, kad valsts kompetentā iestāde ir nepamatoti atteikusies to piešķirt privātpersonai, kas to bija pieprasījusi tā piešķiršanai paredzētajā termiņā, ja pēc šā termiņa beigām ar tiesas nolēmumu konstatēts šā atteikuma prettiesiskums.
Par otro jautājumu
31      Iesākumā, ņemot vērā uz pirmo jautājumu sniegto atbildi, jānorāda: ir uzskatāms, ka pamatlietā aplūkojamais atbalsts tika piešķirts dienā, kad Valsts ieņēmumu dienests pieņēma lēmumus par atteikumu, proti, pirms atbalsta piešķiršanai paredzētā termiņa beigām.
32      Lai sniegtu iesniedzējtiesai lietderīgu atbildi uz otro jautājumu, šis jautājums jāsaprot tā, ka iesniedzējtiesa ar to būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas 2015/1589 1. panta b) punkta ii) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka par “pastāvošu atbalstu” šīs normas izpratnē ir kvalificējams individuāls atbalsts, kas uzskatāms par piešķirtu datumā, kad kompetentā iestāde ir nepamatoti atteikusies to piešķirt privātpersonai, kura bija to pieprasījusi tā piešķiršanai paredzētajā termiņā, bet kas šai privātpersonai tiek izmaksāts, izpildot labvēlīgu administratīvo aktu, kurš izdots, jo tiesa to ir uzdevusi nolēmumā, ar ko pēc šā termiņa beigām konstatēts šā atteikuma prettiesiskums.
33      Šajā ziņā jāatgādina, ka šīs regulas 1. panta b) punkta ii) apakšpunktā ir noteikts, ka “pastāvošais atbalsts” ir atļauts atbalsts – tas ietver atbalsta shēmas un individuālo atbalstu, ko atļāvusi Komisija vai Padome. Savukārt minētās regulas 1. panta c) punktā paredzēts, ka “jauns atbalsts” ir jebkurš atbalsts, t.i., atbalsta shēmas vai individuāls atbalsts, kas nav pastāvošs atbalsts, tostarp pastāvoša atbalsta grozījumi.
34      Tiesa ir arī nospriedusi, ka valsts atbalsts ir uzskatāms par piešķirtu no brīža, kad saskaņā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktiem atbalsta saņēmējam ir piešķirtas skaidras tiesības to saņemt – līdz ar to attiecīgo līdzekļu faktiska izmaksa nav izšķiroša (spriedumi, 2019. gada 19. decembris, Arriva Italia u.c., C‑385/18, EU:C:2019:1121, 36. punkts, un 2021. gada 20. maijs, Azienda Sanitaria Provinciale di Catania, C‑128/19, EU:C:2021:401, 45. punkts un tajā minētā judikatūra).
35      No šīs judikatūras izriet: ja ir uzskatāms, ka tāds valsts atbalsts kā pamatlietā aplūkojamais ir piešķirts brīdī, kad bija spēkā attiecībā uz šo atbalstu izsniegtā Komisijas atļauja, šis atbalsts – neatkarīgi no apstākļa, ka tas izmaksāts pēc Komisijas apstiprinātās atbalsta shēmas beigām, – ir kvalificējams kā “atļauts atbalsts” un līdz ar to kā “pastāvošs atbalsts” Regulas 2015/1589 1. panta b) punkta ii) apakšpunkta izpratnē.
36      Jāprecizē – kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 47. punktā –, ka šāda interpretācija nevar izkropļot konkurenci tirgū. Proti, tā kā – atbilstoši šā sprieduma 18. punktā minētajai judikatūrai – tieši datumā, kad piešķirtas skaidras tiesības saņemt valsts atbalstu, pasākums var izkropļot konkurenci tādā veidā, kas var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, tāda atbalsta kā pamatlietā aplūkojamais izmaksāšana pēc attiecīgās atbalsta shēmas beigām atbalsta pieprasītāju nostāda situācijā, kādā tam būtu bijis jābūt, ja kompetentā iestāde būtu rīkojusies tiesiski, un tādējādi tā tieši ļauj atjaunot konkurences līdzsvaru tirgū.
37      Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz otro jautājumu jāatbild, ka Regulas 2015/1589 1. panta b) punkta ii) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka par “pastāvošu atbalstu” šīs normas izpratnē ir kvalificējams individuāls atbalsts, kas uzskatāms par piešķirtu datumā, kad kompetentā iestāde ir nepamatoti atteikusies to piešķirt privātpersonai, kura bija to pieprasījusi tā piešķiršanai paredzētajā termiņā, bet kas šai privātpersonai tiek izmaksāts, izpildot labvēlīgu administratīvo aktu, kurš izdots, jo tiesa to ir uzdevusi nolēmumā, ar ko pēc šā termiņa beigām konstatēts šā atteikuma prettiesiskums.
Par tiesāšanās izdevumiem
38      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1)      LESD 107. panta 1. punkts un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta pirmā daļa
jāinterpretē tādējādi, ka
šīs normas nepieļauj tādu valsts tiesiskā regulējuma interpretāciju, saskaņā ar kuru nevar uzskatīt, ka Eiropas Komisijas atļautā valsts atbalsta shēmā ietilpstošs individuāls atbalsts ir “piešķirts” – šīs LESD normas izpratnē – dienā, kad valsts kompetentā iestāde ir nepamatoti atteikusies to piešķirt privātpersonai, kas to bija pieprasījusi tā piešķiršanai paredzētajā termiņā, ja pēc šā termiņa beigām ar tiesas nolēmumu konstatēts šā atteikuma prettiesiskums.
2)      Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD] 108. panta piemērošanai, 1. panta b) punkta ii) apakšpunkts
jāinterpretē tādējādi, ka
par “pastāvošu atbalstu” šīs normas izpratnē ir kvalificējams individuāls atbalsts, kas uzskatāms par piešķirtu datumā, kad kompetentā iestāde ir nepamatoti atteikusies to piešķirt privātpersonai, kura bija to pieprasījusi tā piešķiršanai paredzētajā termiņā, bet kas šai privātpersonai tiek izmaksāts, izpildot labvēlīgu administratīvo aktu,
kurš izdots, jo tiesa to ir uzdevusi nolēmumā, ar ko pēc šā termiņa beigām konstatēts šā atteikuma prettiesiskums.
Jürimäe
Lenaerts
Gavalec
Csehi
Schalin
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2025. gada 3. jūlijā.
Sekretārs
Palātas priekšsēdētāja
A. Calot Escobar
K. Jürimäe
*      Tiesvedības valoda – latviešu.