62004CC0217_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Ievads
1. Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 10. marta Regula (EK) Nr. 460/2004, ar ko izveido Eiropas Tīklu un informācijas drošības aģentūru (2) (turpmāk tekstā – “ ENISA
regula” (3) ), tika balstīta uz EKL 95. pantu. Lielbritānijas Karaliste uzskata, ka tā vietā bija jāpiemēro EKL 308. pants, un tādēļ cēla prasību par tiesību akta atcelšanu.
2. Šai tiesvedībai ir būtiska nozīme likumdošanas praksē, jo Kopienas likumdevējs pēdējā laikā bieži izlemj aģentūru dibināšanu nebalstīt vairs uz EKL 308. pantu, bet gan vairāk – uz attiecīgajai jomai specifiskajām kompetencēm (4) .
II – Atbilstošās tiesību normas
3. ENISA
regulas juridiskais pamats ir EKL 95. panta 1. punkta otrais teikums:
“Padome saskaņā ar 251. pantā minēto procedūru, apspriedusies ar Ekonomikas un sociālo lietu komiteju, paredz pasākumus, lai tuvinātu dalībvalstu normatīvos vai administratīvos aktus, kuri attiecas uz iekšējā tirgus izveidi un darbību.”
4. ENISA
regulas apsvērumi izskaidro Aģentūras izveidošanas nepieciešamību. Trešais apsvērums atklāj problēmsituāciju:
“Tīklu un informācijas sistēmu tehniskā sarežģītība, savstarpēji saistīto ražojumu un pakalpojumu dažādība, kā arī milzīgais skaits privāto un valsts dalībnieku, kas paši uzņemas atbildības risku par iekšējā tirgus netraucētu darbību.”
5. Turpmākajos apsvērumos ir minēti dažādi atbilstošas saskaņošanas akti (5) un norādīti dažādi pasākumi, kurus var veikt, piemērojot šīs tiesību normas. Nevienā no minētajiem aktiem nav norādīts uz ENISA . Desmitā apsvēruma noslēgumā secināts:
“Šie iekšējā tirgus pasākumi dalībvalstīm un Komisijai jāpiemēro tehniski un organizatoriski dažādos veidos. Tie ir tehniski sarežģīti uzdevumi, kuriem nav viena pašsaprotama risinājuma. Šo prasību dažādā piemērošana var radīt neefektīvus risinājumus un šķēršļus iekšējā tirgū. Tādēļ Eiropas līmenī jārada kompetences centrs, kas sniedz metodisku palīdzību, konsultācijas un pēc pieprasījuma palīdzību saskaņā ar saviem mērķiem un uz ko var paļauties Eiropas Parlaments, Komisija vai dalībvalstu izraudzītās kompetentās iestādes. [..]”
6. Šī doma tālāk attīstīta turpmākajos apsvērumos. Īpaši jāmin divpadsmitais apsvērums. Atbilstoši tam ENISA
neierobežos dalībvalstu reglamentējošo iestāžu, Eiropas regulatoru grupas, Komunikāciju komitejas, kura minēta Direktīvā 2002/21 (6), Eiropas standartizācijas organizāciju, kā arī datu aizsardzības iestāžu kompetenci.
7. ENISA
regulas 1.–3. pants konkrēti norāda ENISA
mērķus:
“1. pants
Piemērošanas joma
1. Lai Kopienā nodrošinātu efektīvu augsta līmeņa tīklu un informācijas drošību un lai attīstītu tīklu un informācijas drošības kultūru Eiropas Savienības iedzīvotāju, patērētāju, uzņēmumu un valsts sektora organizāciju interesēs, tā veicinot netraucētu iekšējā tirgus darbību, ar šo regulu izveido Eiropas Tīklu un informācijas drošības aģentūru, turpmāk “Aģentūra”.
2. Aģentūra palīdz Komisijai un dalībvalstīm un tātad sadarbojas ar uzņēmēju sabiedrību, lai palīdzētu tiem ievērot tīkla un informācijas drošības prasības, ieskaitot tās, kas noteiktas pašreizējos un turpmākajos Kopienas tiesību aktos, piemēram, Direktīvā 2002/21/EK, tā nodrošinot netraucētu iekšējā tirgus darbību.
3. [..]
2. pants
Mērķi
1. Aģentūra uzlabo Kopienas, dalībvalstu un tātad uzņēmēju sabiedrības spēju novērst un risināt tīklu un informācijas drošības problēmas un reaģēt uz tām.
2. Aģentūra savas kompetences robežās, kas noteiktas šajā regulā, sniedz palīdzību Komisijai un dalībvalstīm un konsultē tās jautājumos, kas attiecas uz tīklu un informācijas drošību.
3. Ar dalībvalstu un Kopienas pūlēm Aģentūra attīsta augsta līmeņa kompetenci. Šo kompetenci Aģentūra izmanto, lai veicinātu plašu sadarbību starp valsts un privātā sektora dalībniekiem.
4. Aģentūra pēc pieprasījuma palīdz Komisijai tehniskajā sagatavošanās darbā, lai atjauninātu un izstrādātu Kopienas tiesību aktus tīklu un informācijas drošības jomā.”
8. ENISA
regulas 3. pants nosaka ENISA
uzdevumus, kas ietver tādas jomas kā informācijas vākšana (a), g) un i) punkts), konsultēšana (b), e), h) un k) punkts), kā arī sadarbības uzlabošana (c), d), e), f) un j) punkts).
9. ENISA
regulas 4. pantā tiek definēti vairāki jēdzieni. Turpmākie 5.–28. pants regulē organizatoriskos jautājumus. Atbilstoši 18. panta noteikumiem Aģentūrai ir juridiskas personas statuss. Saskaņā ar 19. panta noteikumiem tai ir pašai savs personāls. 15. pants paredz Aģentūrai pašai savu budžetu, ko veido Komisijas iemaksas un iemaksas no trešajām valstīm. 20. pants noteic, ka uz Aģentūru attiecas Protokols par Eiropas Kopienu privilēģijām un neaizskaramību. 21. pantā ir paredzēts atbildības režīms, kas atbilst EKL 288. pantam.
10. Aģentūras kontroles un vadības institūcija atbilstoši ENISA
regulas 6. pantam ir administratīvā padome, kuras sastāvā ir pārstāvji no dalībvalstīm un Komisijas, kā arī vēl trīs personas, kurām nav balsstiesību. Administratīvā padome galvenokārt nosaka Aģentūras darba programmu un atbilstoši 7. pantam ieceļ izpilddirektoru. Visbeidzot, saskaņā ar 8. pantu Aģentūrā ir iekļauta pastāvīgā interešu pārstāvju grupa.
III – Lietas dalībnieku prasījumi
11. Apvienotā Karaliste lūdz Tiesu:
1) atzīt Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 10. marta Regulu (EK) Nr. 460/2004, ar ko izveido Eiropas Tīklu un informācijas drošības aģentūru, par spēkā neesošu;
2) piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropas Savienības Padomei segt Apvienotās Karalistes tiesāšanās izdevumus.
12. Parlaments un Padome lūdz Tiesu:
1) noraidīt prasību kā nepamatotu un
2) piespriest Apvienotajai Karalistei segt tiesāšanās izdevumus.
13. ENISA
regulas atcelšanas gadījumā Padome pakārtoti lūdz Tiesu saglabāt regulas radītās sekas.
14. Somija un Komisija iestājās lietā, lai atbalstītu Parlamenta un Padomes prasījumus.
IV – Tiesiskais vērtējums
A – Par juridiskā pamata izvēli
15. Apvienotā Karaliste apstrīd ENISA
regulas juridiskā pamata izvēli.
16. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Kopienas tiesību akta juridiskā pamata izvēle ir jābalsta uz objektīviem apstākļiem, ko iespējams pārbaudīt tiesā, kuru vidū īpaši jāizceļ tiesību akta mērķis un saturs (7) .
17. Kopienas likumdevējs ENISA
regulu balsta uz EKL 95. panta 1. punktu. Saskaņā ar to tiek pieņemti pasākumi, lai tuvinātu dalībvalstu normatīvos vai administratīvos aktus, kuri attiecas uz iekšējā tirgus izveidi un darbību.
18. Ar EKL 95. panta 1. punktu pamatotajiem pasākumiem jāuzlabo iekšējā tirgus izveides un darbības nosacījumi, tomēr šis noteikums nepiešķir Kopienas likumdevējam ekskluzīvu kompetenci regulēt iekšējo tirgu (8) . Tiesa tālāk precizē, ka pasākumiem saskaņā ar EKL 95. panta 1. punktu “tiešām jāatbilst šim mērķim, sekmējot brīvu preču apriti un pakalpojumu sniegšanas brīvību vai arī konkurences traucējumu novēršanu” (9) .
19. Nav apstrīdams, ka saskaņoti pasākumi Kopienā, lai sekmētu tīklu un informācijas sistēmu drošību, var novērst šķēršļu rašanos preču brīvai apritei un pakalpojumu sniegšanas brīvībai jau tādēļ vien, ka tie nepieļauj atšķirīgus dalībvalstu pasākumus. Piemēram, lai noslēgtu pārrobežu darījumus vai īstenotu tos ar tīklu un informācijas sistēmu palīdzību, ir vajadzīgas Kopienas koordinētas pārrobežu līmeņa identitātes noteikšanas procedūras.
20. Atbilstoši visu lietas dalībnieku, izņemot Apvienoto Karalisti, viedoklim ENISA
sekmētu šī mērķa īstenošanu, vācot informāciju, nodrošinot diskusiju forumu un, ja nepieciešams, konsultējot Kopienu institūcijas vai dalībvalstu iestādes. Arī Apvienotās Karalistes valdība atzīst, ka ENISA
izveidošana bija vēlama.
21. Tomēr Apvienotā Karaliste, līdzīgi kā lietā C‑66/04 (10) saistībā ar regulu par kūpināšanas aromatizētājiem (11), būtībā izsaka kritiku par to, ka ENISA
izveidošana nav “dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanas” pasākums EKL 95. panta 1. punkta izpratnē. Tā uzskata, ka šādiem pasākumiem jābūt orientētiem uz dalībvalstu tiesību normām. Šo juridisko pamatu nevar piemērot pasākumiem, kurus dalībvalstis – katra atsevišķi vai visas kopā – nevar veikt pašas. Tomēr Kopienu aģentūru nevar izveidot, dalībvalstīs vienlaicīgi pieņemot identisku likumdošanu.
22. Savos secinājumos lietā C‑66/04 (12) es jau norādīju, ka EKL 95. panta 1. punkta formulējumā ar “dalībvalstu” normatīvo un administratīvo aktu “tuvināšanu” ir paredzēta Kopienas pasākumu saikne ar valsts tiesībām. Šāda saikne pastāv, ja transponēšanai paredzēto Kopienas tiesību noteikumu rezultātā visās dalībvalstīs tiek pieņemti tuvināti valsts noteikumi. Tomēr arī tieši un primāri spēkā esošām Kopienu tiesībām, piemēram, regulai, kas izkonkurē vai nepieļauj atšķirīga satura valsts tiesības, ir šī saikne ar valsts tiesību normām. Turpretī Kopienas akti, kas darbojas līdztekus
dalībvalsts tiesību normām, negrozot to tiesisko regulējumu, netuvina dalībvalstu tiesību aktus. Šādi Tiesa lēma saistībā ar jaunām tiesībām intelektuālā īpašuma jomā, kas stājās līdztekus esošajām dalībvalstu tiesībām (13) .
23. Pēc ģenerāladvokātes Štiksas-Haklas [ Stix-Hackl ] domām, šī judikatūra jāsaprot tādējādi, ka ar to vien nepietiek, ja pasākuma, kura “būtiskākais raksturojums” ir “kaut kā jauna radīšana”, mērķis ir sekmēt iekšējo tirgu. Tādēļ viņa uzskata par neiespējamu balstīt jaunu uzņēmējdarbības formu, piemēram, Eiropas Kooperatīvās sabiedrības, radīšanu uz EKL 95. panta 1.  punktu (14) .
24. Ģenerāladvokātei Štiksai-Haklai jautājumā par jaunu sabiedrības veidu radīšanu jāpiekrīt tādā gadījumā, ja tie stājas līdztekus
dalībvalstu tiesību sistēmās noteiktajiem sabiedrību veidiem, tādēļ ka šādā gadījumā nav nepieciešamās (tuvinošās) saiknes ar šīm tiesību sistēmām. Tomēr jāpaskaidro, ka arī tiesību aktu tuvināšanas ceļā var tikt radīts kas jauns. Piemēram, preventīvā
saskaņošana, iepriekš paredzot, ka tiks pieņemti valsts noteikumi (15), principā liek radīt jaunus
noteikumus, kuriem dalībvalstīs vēl nav analogu (16) .
25. Tomēr “pasākumi, lai [ (17) ]
tuvinātu dalībvalstu normatīvos un administratīvos aktus” EKL 95. panta 1. punkta izpratnē nav tikai pasākumi, kas paši tuvina dalībvalstu tiesību aktus. Institūcijas uzskata, ka tiesību aktu tuvināšanu sekmē arī pasākumi, kuru piemērošana tuvina dalībvalstu tiesību aktus, piemēram, tiem paredzot procedūru, kas tiesību aktus tuvina nevis tieši, bet gan daudzpakāpju sistēmā ar starpposmiem (18) .
26. No vienas puses, ENISA
regulā ir ietverti noteikumi, kas varētu veidot vienu no šādiem starpposmiem, proti, noteikumi par Aģentūras uzdevumiem un kompetenci. No otras puses, regula nosaka arī Aģentūras izveidošanu un uzbūvi. Ir acīmredzams, ka šie skaitliskā pārsvarā esošie noteikumi tieši nesekmē dalībvalstu noteikumu tuvināšanu. Tādēļ Apvienotās Karalistes valdība uzsver, ka Aģentūras izveidošanu principā nevar balstīt uz EKL 95. panta 1. punktu.
27. Patiešām, pirmajā brīdī šķiet pareizs uzskats, ka ENISA
regula izvirza divus dažādus mērķus, proti, no vienas puses, noteikt atbilstošus Aģentūras uzdevumus un, no otras puses, izveidot ENISA . No šāda viedokļa juridiskais pamats būtu jāizvēlas, pamatojoties uz to, kurš no abiem izvirzītajiem mērķiem ir svarīgāks (19) . Tomēr ir maldīgi sašķelt ENISA
regulu divās dažādās daļās. ENISA
izveidošanu nevar nošķirt no tās uzdevumiem, jo tas ir līdzeklis mērķa sasniegšanai. Tādējādi ENISA
regula izvirza tikai vienu mērķi, kas galvenokārt izriet no noteikumiem par Aģentūras uzdevumiem.
28. Pat viena mērķa gadījumā vēl joprojām paliek neskaidrs jautājums, vai ENISA
regula ir starpposms ceļā uz tiesību aktu tuvināšanu EKL 95. panta 1. punkta izpratnē. Regula netuvina tiesību aktus. Arī pati Aģentūra nevar nedz pieņemt noteikumus, lai tuvinātu tiesību aktus, nedz arī piedalīties īpašajā šādu noteikumu pieņemšanas procedūrā. Tādēļ uzreiz nevar saskatīt ENISA
regulas ieguldījumu tiesību aktu tuvināšanas procesā.
29. Tomēr iestādes un Somijas valdība uzskata, ka ENISA
veicina tiesību aktu saskaņošanu, vācot un izplatot informāciju, konsultējot Kopienas iestādes un dalībvalstu reglamentējošās iestādes, kā arī sekmējot sadarbību starp interešu pārstāvjiem.
30. Kā Apvienotās Karalistes valdība īpaši uzsvēra tiesas sēdē, ENISA
uzdevumus, kas attiecas uz sadarbību starp privātajiem dalībniekiem un uz privāto lietotāju informāciju (3. panta c), e) un i) punkts), tomēr diez vai var uzskatīt par starpposmu dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanā.
31. Tomēr nevar pilnībā izslēgt, ka Aģentūra ar savu pārējo darbību varētu dot ieguldījumu tiesību aktu tuvināšanā. Galvenokārt jau konsultāciju sniegšana Kopienu iestādēm, kas ir viens no ENISA
uzdevumiem, varētu atbalstīt šo institūciju likumdošanas darbību un, iespējams, šādā veidā sekmēt dalībvalstu tiesību normu tuvināšanu. Turklāt atbilstoši 3. panta k) punktam Aģentūra var izteikt savus secinājumus un dot orientējošus norādījumus par jautājumiem, kas ir tās darbības un mērķu jomā, tādējādi ierosinot tiesību aktu tuvināšanu.
32. Turklāt iespējams, ka ENISA
jau ar savu kā Eiropas diskusiju foruma un ekspertu centra pastāvēšanu vien sekmē dalībvalstu tiesību normu tuvināšanu, pateicoties dalībvalstu iestāžu brīvprātīgai un līdzīgai rīcībai. Tādēļ Somijas valdība norāda uz ENISA
profesionālo kompetenci un neatkarību, kā arī tās administratīvās padomes atbildību par Aģentūras darbības saskaņošanu ar darbībām, kuras dalībvalstis veic Kopienas līmenī. Turpretī pārspīlēta ir Apvienotās Karalistes kritika, ka Aģentūras darbība sava nesaistošā un konsultējošā rakstura dēļ praktiski pat var palielināt atšķirības starp dalībvalstīm, ja dažas no tām sekotu Aģentūras padomiem, bet citas savukārt nē.
33. Tomēr šie potenciālie ENISA
ieguldījumi tiesību aktu tuvināšanā nav pietiekami, lai tās izveidošanu uzskatītu par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanas pasākumu.
34. Tas tādēļ, ka nevar paredzēt, vai un kādā veidā ENISA
sekmēs tiesību aktu tuvināšanu. Tas ir atkarīgs no daudziem faktoriem. Bez Aģentūras darbības un rezultātiem īpaši nozīmīga ir arī [Kopienu] iestāžu, dalībvalstu iestāžu un interešu pārstāvju sadarbība. Tādēļ nevar izslēgt, ka ENISA
potenciāls tiesību aktu tuvināšanā praktiski netiks pilnībā izmantots. Pat ja Aģentūra sekmē tiesību aktu tuvināšanu, attiecīgie pasākumi nav obligāti jābalsta uz EKL 95. panta 1. punktu. Piemēram, Aģentūras darbības rezultātā varētu tikt pieņemti noteikumi par tiesībām veikt profesionālo darbību, kas, iespējams, būtu jābalsta uz EKL 47. pantu.
35. Ja ENISA
regulas 1. panta 2. punkts un preambulas apsvērumi sasaista Aģentūru ar pastāvošajiem saskaņošanas aktiem, ko īpaši uzsver Parlaments un Komisija, tad īstenošanas pasākumu pieņemšanā, kas atbilstoši šiem tiesību aktiem ir nepieciešami, tā netiek konkrēti iesaistīta. Apvienotā Karaliste norāda, ka, no vienas puses, Aģentūras uzdevumi objektīvi ir daudz plašāki nekā attiecīgo direktīvu īstenošana un, no otras puses, šī īstenošana pati par sevi ietilpst nevis Aģentūras, bet gan Komisijas un dalībvalstu iestāžu kompetencē. Īstenojot šos pasākumus pat tika izveidotas īpašas struktūras konsultāciju sniegšanai, proti, “Komunikāciju komiteja” (20), “Eiropas reglamentējošo iestāžu grupa” (21) un datu aizsardzības jomā – “Darba grupa personu aizsardzībai attiecībā uz personas datu apstrādi” (22) .
36. Tādēļ ENISA
regula mazāk ir uzskatāma par starpposmu ceļā uz dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu, bet drīzāk par soli nezināmā virzienā. Zināmā mērā Aģentūra tiek veidota “kā rezerve”, cerot, ka tā dos noderīgus rezultātus. Šī lietderība (iekšējam tirgum) nav nemaz tik neiespējama, tomēr tādēļ vien regula vēl nekļūst par tiesību aktu tuvināšanas pasākumu.
37. Tomēr lietā iesaistītās institūcijas min vairākus argumentus, lai ENISA
izveidošanu neatkarīgi no tās ieguldījuma tiesību aktu tuvināšanā varētu balstīt uz EKL 95. panta 1. punktu.
38. Pirmkārt, tās uzsver, ka ENISA
izveidošana ievērojami mazāk ietekmē dalībvalstu kompetenci nekā, piemēram, transponēšanai paredzētu saskaņošanas aktu pieņemšana, lai sekmētu tīklu un informācijas sistēmu drošību. Turklāt Aģentūras izveidošana ir saprātīgāks risinājums nekā tiesību aktu saskaņošana, jo patlaban vēl nav skaidra nepieciešamība pēc saskaņošanas pasākumiem. ENISA
ir līdzeklis, lai iegūtu attiecīgu pieredzi.
39. Tā ir taisnība, tomēr tikai tādēļ vien nevar attiecināt EKL 95. panta 1. punktu vēl arī uz pasākumiem, kuru mērķis nav tiesību aktu tuvināšana (23) . To nepieļauj ierobežotās kompetences princips (EKL 5. pants). Ja juridiskais pamats nav pietiekams tiesību akta pieņemšanai, Kopiena to – pamatojoties uz šo Līguma noteikumu – nedrīkst pieņemt. Turklāt nav svarīgi, ka iecerētais pasākums mazāk ietekmē dalībvalstu kompetenci nekā tāds akts, kas patiešām tuvina [dalībvalstu] tiesības.
40. Nav svarīgi arī tas, vai ir pareizs Padomes viedoklis, ka arī dalībvalstu pārvaldības tuvināšana ir normatīvo un administratīvo tiesību aktu tuvināšana EKL 95. panta 1. punkta izpratnē. Pietiekami konkrēti nav noteikts arī ENISA
ieguldījums šajā tiesību aktu tuvināšanas veidā, lai tās izveidošanu uzskatītu par saskaņošanas aktu.
41. Galvenokārt Komisija, atsaucoties uz EKL 95. panta “patieso mērķi”, formulējumu “ lai tuvinātu dalībvalstu normatīvos un administratīvos aktus, kuri attiecas uz iekšējā tirgus izveidi un darbību ” kopumā izprot kā formulu iekšējā tirgus šķēršļu praktiskai novēršanai. Tomēr Komisijas viedoklis saduras ar Tiesas noraidīto ekskluzīvo kompetenci regulēt iekšējo tirgu (24) . Tā atņemtu EKL 95. panta 1. punktā ietvertajai tiesību aktu tuvināšanas īpašībai jebkādu nozīmi. Tas nav savienojams ne ar šī juridiskā pamata formulējumu, ne arī ar tā rašanās vēsturi. Dalībvalstis sarunās par Vienoto Eiropas Aktu nepieņēma Komisijas priekšlikumu, kas paredzēja vienu juridisko pamatu jebkādu
tiesību aktu pieņemšanai, kuru mērķis ir īstenot iekšējo tirgu (25) . Tā vietā tās vienojās par EKL 95. panta 1. punkta formulējumu, kāds tas būtībā vēl šodien ir spēkā.
42. Komisijas nostāju nevar pamatot arī viedoklis, kas minēts literatūrā un ir saistīts ar spriedumu lietā IHT ( Internationale Heiztechnik un Danziger ). Šajā spriedumā Tiesa norādīja, ka “Kopienas likumdevēja uzdevums ir [..] [pieņemt tiesību aktu], pamatojoties uz EKL 100.A pantu [jaunajā redakcijā – EKL 95. pants], jo šķēršļu novēršana, kurus rada valsts preču zīmju teritoriāli ierobežotais raksturs, ir nepieciešama iekšējā tirgus izveidei un darbībai” (26) .
43. No tā daļēji tiek atvasināts, ka EKL 95. panta 1. punkts vispārīgi ļauj pārvarēt šķēršļus, kas izriet no dalībvalstu tiesību sistēmu atšķirībām vai to teritoriāli ierobežotās darbības (27) . Atbilstoši tam atsaucei uz dalībvalstu tiesību normām vēl joprojām būtu nozīme, proti, tā būtu piesaistes faktors
tiesību aktu tuvināšanai, kas tomēr neizslēgtu situāciju, ka rezultātam
nav nekāda sakara ar dalībvalstu tiesību normām (28) . Turklāt tādējādi būtu iespējami arī pasākumi, kuriem nav nekāda sakara ar dalībvalstu tiesību normām, bet kas, piemēram, tās neskar.
44. Šis viedoklis neatbilst EKL 95. panta 1. punkta formulējumam. Atsauce uz tiesību aktu tuvināšanu nebūtu nekas cits kā tukša juridiskā lirika, jo nepieciešamības dēļ vienmēr pastāv valsts tiesību normu teritoriālais ierobežojums.
45. Turklāt literatūrā izteiktais viedoklis ir pamatots uz nepareizi izprastu iepriekš minēto fragmentu no sprieduma lietā IHT . Spriedumā teiktais attiecas tikai uz iekšējā tirgus izveides mērķi, bet nevis uz piemērojamo līdzekli. Nekas neliecina par to, ka Tiesa būtu gribējusi pieļaut pasākumus, kas neveicina dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu. Gluži pretēji, Tiesa uzsver tiesību aktu tuvināšanas nepieciešamību, citos savos lēmumos noraidot iespēju balstīt jaunas juridiskās formas uz EKL 95. panta 1. punktu, ja tās stājas līdztekus dalībvalstu tiesību normām (29) .
46. Visbeidzot, nenoskaidrots var palikt arī jautājums, vai eksistē principiāli šķēršļi, kas neļauj izveidot Aģentūru ar juridiskas personas statusu, pamatojoties uz EKL 95. panta 1. punktu vai arī piemērojot citus īpašus EK līgumā noteiktus juridiskos pamatus, izņemot EKL 308. pantu. Kaut gan tiesas sēdes laikā Tiesa uzdeva attiecīgus jautājumus, lietas dalībnieki izskatāmajā lietā šo jautājumu padziļināti neiztirzāja (30) . Ņemot vērā, ka ENISA
regula pietiekami nenosaka Aģentūras ieguldījumu tiesību aktu tuvināšanā un neviens no pārējiem viedokļiem neapstiprina EKL 95. panta 1. punkta piemērojamību, ENISA
regula noteikti ir jāatceļ.
B – Par sprieduma darbības laikā ierobežojumu
47. Pakārtoti Padome tiesiskās drošības interešu vārdā lūdz saglabāt ENISA
regulas juridisko darbību līdz tās atkārtotai pieņemšanai, pamatojoties uz citu juridisko pamatu. Apvienotā Karaliste skaidri paziņo, ka tā neiebilst pret šādu spriedum a darbības ierobežojumu.
48. Ierobežojot spriedumu darbību laikā, Tiesa balstās uz tiesiskās drošības principu un it īpaši ietekmes uz trešajām personām principu (31) .
49. ENISA
praktiskā izveidošana rit pilnā sparā (32) . Nebūtu jēgas tagad atcelt veiktos pasākumus tikai tādēļ, lai drīz pēc tam atkārtoti izveidotu šādu Aģentūru. Īpaši nelabvēlīgi tas skartu darbā jau pieņemto personālu.
50. Turklāt nav droši, ka būs iespējams atkārtoti pieņemt ENISA
regulu. Apvienotā Karaliste gan bija vienīgā dalībvalsts, kura balsoja pret ENISA
regulu, un arī tikai juridiskā pamata izvēles dēļ. Tomēr regula tika pieņemta vēl pirms pēdējās Eiropas Savienības paplašināšanās, pirms pēdējām Eiropas Parlamenta vēlēšanām un pirms tagadējās Komisijas pilnvaru sākuma. Arī šo iemeslu dēļ ir grūti prognozēt, kāda būs Kopienas likumdevēja griba nākotnē. Tādēļ ENISA
regulas darbība būtu jāsaglabā tikai tik ilgi, līdz kļūst skaidrs, vai tā tiks atkārtoti pieņemta vai nē. Divi budžeta gadi būtu pietiekams laiks, ņemot vērā, ka no Komisijas priekšlikuma par ENISA
regulas pieņemšanu 2003. gada 11. februārī (33) līdz tās pieņemšanai 2004. gada 10. martā pagāja tikai mazliet vairāk par gadu. Pieņemot lēmumu par ENISA
regulas atkārtotu pieņemšanu, šis termiņš ļautu ņemt vērā arī Aģentūras darbības izvērtējumu, kas Komisijai atbilstoši regulas 25. pantam jāsagatavo līdz 2007. gada 17. martam.
V – Par tiesāšanās izdevumiem
51. Atbilstoši Tiesas Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to prasa lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Ņemot vērā, ka Apvienotajai Karalistei spriedums ir labvēlīgs un tā atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam to ir prasījusi, Parlamentam un Padomei jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
52. Atbilstoši Tiesas Reglamenta 69. panta 4. punktam iestādes un dalībvalstis, kas iestājušās lietā, savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas. Tādēļ Komisijai un Somijas Republikai jāsedz savi tiesāšanās izdevumi pašām.
VI – Secinājumi
53. Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, iesaku Tiesai pieņemt šādu nolēmumu:
1) atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 10. marta Regulu (EK) Nr. 460/2004, ar ko izveido Eiropas Tīklu un informācijas drošības aģentūru;
2) atceltās regulas sekas ir saistošas līdz brīdim, kamēr stājas spēkā jauna regula, kas balstīta uz adekvātu juridisko pamatu, tomēr ne ilgāk kā līdz otrā budžeta gada beigām pēc sprieduma pasludināšanas;
3) Parlaments un Padome sedz tiesāšanās izdevumus;
4) Komisija un Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
(1) .
(2)  –	OV L 77, 1. lpp.
(3)  –	ENISA
ir aģentūras nosaukuma angļu valodā abreviatūra – European Network and Information Security Agency .
(4)  –	Skat. Komisijas 2005. gada 25. februāra projektu iestāžu nolīgumam par Eiropas regulatīvo aģentūru darbības pamatprincipiem, KOM(2005)59, galīgā redakcija, 4. un 14. lpp., kā arī Komisijas 2002. gada 11. decembra paziņojumu – Eiropas regulatīvo aģentūru darbības pamatprincipi, KOM(2002)718, galīgā redakcija, 8. lpp.
(5)  –	Šie tiesību akti ir – Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem, OV L 108, 33. lpp.; Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva), OV L 108, 21. lpp.; Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva), OV L 108, 51. lpp.; Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva), OV L 108, 7. lpp.; Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 12. jūlija Direktīva 2002/58/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju), OV L 201, 37. lpp.; Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīva 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, it īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (direktīva par elektronisko tirdzniecību), OV L 178, 1. lpp.; Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 13. decembra Direktīva 1999/93/EK par Kopienas elektronisko parakstu sistēmu, OV 2000, L 13, 12. lpp., kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti, OV L 281, 31. lpp.
(6)  –	Iepriekš minēta 5. zemsvītras piezīmē.
(7)  –	1991. gada 11. jūnija spriedums lietā C‑300/89 Komisija/Padome [Titāna dioksīda lieta] ( Recueil, I‑2867. lpp., 10. punkts), 1996. gada 12. novembra spriedums lietā C‑84/94 Apvienotā Karaliste/Padome ( Recueil, I‑5755. lpp., 25. punkts), 1999. gada 25. februāra spriedums apvienotajās lietās C‑164/97 un C‑165/97 Parlaments/Padome ( Recueil, I‑1139. lpp., 12. punkts), 2000. gada 4. aprīļa spriedums lietā C‑269/97 Komisija/Padome ( Recueil, I‑2257. lpp., 43. punkts), 2002. gada 19. septembra spriedums lietā C‑336/00 Huber
( Recueil, I‑7699. lpp., 30. punkts), 2002. gada 10. decembra spriedums lietā C‑491/01 British American Tobacco
( Recueil, I‑11453. lpp., 93. punkts), 2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā C‑338/01 Komisija/Padome ( Recueil, I‑4829. lpp., 54. punkts), 2005. gada 14. aprīļa spriedums lietā C‑110/03 Beļģija/Komisija (Krājums, I‑2801. lpp., 78. punkts) un 2005. gada 12. maija spriedums lietā C‑347/03 Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia
un ERSA
(Krājums, I‑3785. lpp., 72. punkts).
(8)  –	2000. gada 5. oktobra spriedums lietā C‑376/98 Vācija/Parlaments un Padome [Tabakas reklāmas lieta] ( Recueil, I‑8419. lpp., 83. punkts).
(9)  –	Skat. iepriekš 7. zemsvītras piezīmē minētā sprieduma British American Tobacco
lietā 60. punktu.
(10)  –	Skat. manus secinājumus, kas sniegti 2005. gada 8. septembrī lietā Apvienotā Karaliste/Parlaments un Padome (2005. gada 6. decembra spriedums, Krājums, I‑10553., I‑10556. lpp.).
(11)  –	Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 10. novembra Regula (EK) Nr. 2065/2003 par kūpināšanas aromatizētājiem, ko izmanto vai kas ir paredzēti izmantošanai pārtikas produktos vai uz tiem (OV L 309, 1. lpp.).
(12)  –	Minēti iepriekš 10. zemsvītras piezīmē, 31. un turpmākie punkti.
(13)  –	Skat. 2001. gada 9. oktobra spriedumu lietā C‑377/98 Nīderlande/Parlaments un Padome ( Recueil, I‑7079. lpp., 24. un 25. punkts), 1995. gada 13. jūlija spriedumu lietā C‑350/92 Spānija/Padome ( Recueil, I‑1985. lpp., 23. punkts), 1994. gada 15. novembra atzinumu lietā 1/94 Kopienas kompetence noslēgt starptautiskus nolīgumus pakalpojumu sniegšanas un intelektuālā īpašuma aizsardzības jomā ( Recueil, I‑5267. lpp., 59. punkts). Attiecībā uz jaunu sabiedrību veidu radīšanu skat. ģenerāladvokātes K. Štiksas‑Haklas [ C. Stix‑Hackl ] secinājumus lietā C‑436/03 Parlaments/Padome, kas sniegti 2005. gada 12. jūlijā (2006. gada 2. maija spriedums, Krājums, I‑3733., I‑3735. lpp.).
(14)  –	Iepriekš 13. zemsvītras piezīmē minētie ģenerāladvokātes Štiksas‑Haklas secinājumi lietā C‑436/03, 96. punkts.
(15)  –	Skat. iepriekš 13. zemsvītras piezīmē minētā sprieduma lietā C‑377/98 15. punktu un iepriekš 8. zemsvītras piezīmē minētā sprieduma lietā C‑376/98 86. punktu, kā arī iepriekš 13. zemsvītras piezīmē minēto ģenerāladvokātes Štiksas‑Haklas secinājumu lietā C‑436/03 57. un turpmākos punktus.
(16)  –	Tādēļ ģenerāladvokāte Štiksa‑Hakla savos iepriekš 13. zemsvītras piezīmē minētajos secinājumos lietā C‑436/03 attiecina jauninājumu pazīmi tikai uz jaunām juridiskām formām, piemēram, tiesībām intelektuālā īpašuma jomā vai attiecībā uz jauniem sabiedrību veidiem.
(17)  –	Mans izcēlums.
(18)  –	Skat. manu iepriekš 10. zemsvītras piezīmē minēto secinājumu lietā C‑66/04 32. un turpmākos punktus.
(19)  –	1993. gada 17. marta spriedums lietā C‑155/91 Komisija/Padome [Direktīva par atkritumiem] ( Recueil, I‑939. lpp., 19. un 21. punkts), 2004. gada 29. aprīļa spriedums Komisija/Padome (iepriekš minēts 7. zemsvītras piezīmē, 55. punkts) un 2005. gada 14. aprīļa spriedums Beļģija/Komisija (iepriekš minēts 7. zemsvītras piezīmē, 79. punkts); skat. arī 1999. gada 25. februāra spriedumu Parlaments/Padome (iepriekš minēts 7. zemsvītras piezīmē, 14. punkts), kā arī iepriekš 7. zemsvītras piezīmē minētos spriedumus lietā Huber, 31. punkts, un lietā British American Tobacco, 94. punkts.
(20)  –	Iepriekš 5. zemsvītras piezīmē minētās Direktīvas 2002/21 22. pants.
(21)  –	Komisijas 2002. gada 29. jūlija Lēmums 2002/627/EK, ar ko izveido elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu Eiropas reglamentējošo iestāžu grupu (OV L 200, 38. lpp.).
(22)  –	Iepriekš 5. zemsvītras piezīmē minētās Direktīvas 95/46 29. pants.
(23)  –	Jau Ehlermann, “The Internal Market Following the Single European Act”, Common Market Law Review
1987, 361. (385.) lpp., nosauca EEK līguma 100.A panta formulējumu par “unfortunate” [neizdevušos].
(24)  –	Iepriekš 8. zemsvītras piezīmē minētā sprieduma Tabakas reklāmas lietā 83. punkts.
(25)  –	Skat. Komisijas 1985. gada 16. septembra dokumenta par iekšējo tirgu 2. pantu un 1985. gada 5. oktobra grozītās redakcijas 2. panta 3. punktu, abi publicēti iepriekš 23. zemsvītras piezīmē minētajā Ehlermann
izdevumā, 405. un turpmākās lpp.
(26)  –	1994. gada 22. jūnija spriedums lietā C‑9/93 ( Recueil, I‑2789. lpp., 58. punkts).
(27)  –	Pipkorn/Bardenhewer-Rating/Taschner, no: von der Groeben/Schwarze
(izdevēji), EU-/EG-Vertrag Kommentar, 6. izdevums 2003, EKL 95. pants, 25., 36. un 41. punkts, kā arī Leible, no: Streinz
(izdevējs), EUV/EGV: Vertrag über die Europäische Union und Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, 2003, EKL 95. pants, 29. punkts.
(28)  –	Iepriekš 27. zemsvītras piezīmē minētie Pipkorn/Bardenhewer-Rating/Taschner 41. punktā uzskata, ka pietiek “novērst tiesību aktu atšķirības un pretrunas”.
(29)  –	Skat. atsauces 13. zemsvītras piezīmē.
(30)  –	Tomēr institūcijas uzskata, ka aģentūru dibināšana ir principā pieļaujama rīcības forma, piemērojot EKL 95. panta 1. punktu. Tās, starp citu, atsaucas uz implied powers
[neapšaubāmām pilnvarām] atbilstoši 1987. gada 9. jūlija spriedumam apvienotajās lietās 281/85, no 283/85 līdz 285/85 un 287/85 Vācija, Francija, Nīderlande, Dānija un Apvienotā Karaliste/Komisija [Imigrācijas politikas lieta] ( Recueil, 3203. lpp., 28. punkts) un uzsver, ka vismaz divas regulas, ar ko tiek izveidotas aģentūras, jau ir balstītas uz EKL 95. panta 1. punktu: Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regula (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (OV L 31, 1. lpp.), un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regula (EK) Nr. 726/2004, ar ko nosaka kārtību, kādā Kopienā apstiprina un kontrolē cilvēkiem paredzētas zāles un veterinārās zāles, un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (OV L 136, 1. lpp.). Tomēr abas regulas tika balstītas ne vien uz EKL 95. pantu, bet arī uz citiem juridiskajiem pamatiem.
(31)  –	1992. gada 31. marta spriedums lietā C‑284/90 Padome/Parlaments ( Recueil, I‑2277. lpp., 37. punkts), 1992. gada 7. jūlija spriedums lietā C‑295/90 Parlaments/Padome ( Recueil, I‑4193. lpp., 26. punkts), 1995. gada 5. jūlija spriedums lietā C‑21/94 Parlaments/Padome ( Recueil, I‑1827. lpp., 31. punkts) un 2003. gada 30. septembra spriedums lietā C‑239/01 Vācija/Komisija ( Recueil, I‑10333. lpp., 78. punkts).
(32)  –	Skat. ENISA
mājas lapu: www.enisa.eu.int.
(33)  –	KOM(2003)63, galīgā redakcija.