62022CJ0555
TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
2024. gada 19. septembrī (
*1
)
Apelācija – Valsts atbalsts – Atbalsta shēma, ko Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste īstenojusi par labu dažām starptautiskām uzņēmumu grupām – Kontrolētu ārvalstu uzņēmumu (KĀU) ar tirdzniecību nesaistītas finanšu peļņas aplikšana ar nodokli – Atbrīvojumi – Nozīmīgu amatpersonu pienākumi – Mākslīga peļņas novirzīšana – Nodokļa bāzes samazināšana – Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots atgūt izmaksāto atbalstu – Atsauces sistēma – Piemērojamās valsts tiesības – “Parastais” nodokļu režīms
Apvienotajās lietās C‑555/22 P, C‑556/22 P un C‑564/22 P
par trim apelācijas sūdzībām atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko attiecīgi 2022. gada 16. augustā, 17. augustā un 25. augustā iesniegušas
Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, ko sākotnēji pārstāvēja L. Baxter, vēlāk – L. Baxter un S. Fuller, pēc tam – R. Fadoju un S. Fuller, un visbeidzot – S. Fuller, pārstāvji, kuriem palīdz P. Baker, KC, un T. Johnston, barrister,
apelācijas sūdzības iesniedzēja un prasītāja pirmajā instancē (C‑555/22 P),
persona, kas iestājusies lietā pirmajā instancē (C‑556/22 P un C‑564/22 P),
ITV plc
, Londona (Apvienotā Karaliste), ko pārstāv K. Beal, KC, un J. Lesar, solicitor,
apelācijas sūdzības iesniedzēja (C‑556/22 P),
prasītāja pirmajā instancē (C‑556/22 P un C‑564/22 P),
un
LSEGH (Luxembourg) Ltd
, Londona,
London Stock Exchange Group Holdings (Italy) Ltd
, Londona,
ko pārstāv O. W. Brouwer, A. Pliego Selie, advocaten, un A. von Bonin, Rechtsanwalt,
apelācijas sūdzības iesniedzējas (C‑564/22 P),
personas, kas iestājušās lietā pirmajā instancē (C‑556/22 P un C‑564/22 P),
otra lietas dalībniece –
Eiropas Komisija, ko pārstāv M. Farley, L. Flynn un B. Stromsky, pārstāvji,
atbildētāja pirmajā instancē (C‑555/22 P, C‑556/22 P un C‑564/22 P),
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja A. Prehala [A. Prechal], tiesneši F. Biltšens [F. Biltgen], N. Vāls [N. Wahl] (referents), D. Gracijs [D. Gratsias] un M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún],
ģenerāladvokāte: L. Medina,
sekretāre: R. Stefanova‑Kamiševa [R. Stefanova‑Kamisheva], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 10. janvāra tiesas sēdi,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2024. gada 11. aprīļa tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar attiecīgajām apelācijas sūdzībām Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (C‑555/22 P), ITV plc (C‑556/22 P), kā arī LSEGH (Luxembourg) Ltd un London Stock Exchange Group Holdings (Italy) Ltd (turpmāk tekstā kopā – “LSEGH”) (C‑564/22 P) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2022. gada 8. jūnija spriedumu Apvienotā Karaliste un ITV/Komisija (T‑363/19 un T‑456/19; turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”, EU:T:2022:349), ar kuru tā noraidīja Apvienotās Karalistes un ITV, ko atbalsta LSEGH, prasības atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2019/1352 (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu grupu finansēšanas atbrīvojumu (OV 2019, L 216, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
Apvienotās Karalistes tiesības
2
Apvienotajā Karalistē nodokļu noteikumi par kontrolētiem ārvalstu uzņēmumiem (KĀU) ir izklāstīti Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (2010. gada Nodokļu (starptautisko un citu noteikumu) likums; turpmāk tekstā – “TIOPA”) 9.A daļā.
3
Attiecīgie TIOPA 9.A daļas noteikumi ir šādi:
“[..]
1. nodaļa
Pārskats
371AA Pārskats par [TIOPA 9.A daļu]
(1)
Saskaņā ar šo daļu maksa (“KĀU maksa”) tiek piemērota Apvienotajā Karalistē reģistrētiem uzņēmumiem, kuriem ir noteiktas intereses KĀU.
(2)
KĀU maksu piemēro KĀU ar nodokli apliekamajai peļņai.
(3)
“KĀU” ir Apvienotajā Karalistē nereģistrēts uzņēmums, kuru kontrolē viena vai vairākas personas, kuras ir Apvienotās Karalistes rezidentes [..]
(4)
2. nodaļā ir noteiktas KĀU maksas pamatīpašības, tostarp[:]
(a)
KĀU maksas piemērošanas nosacījumi (kam jāatbilst KĀU peļņai, lai šī maksa tai būtu piemērojama) un
(b)
pasākumi, kas jāveic, lai piemērotu KĀU maksu.
(5)
2. nodaļu papildina 3.–17. nodaļa; jo īpaši[:]
(a)
3. nodaļā ir norādīts, kā noteikt, vai (un, ja jā, tad kuras no) 4.–8. nodaļām ir piemērojamas KĀU peļņai,
(b)
ciktāl tās ir piemērojamas, 4.–8. nodaļā ir norādīts, kā noteikt, vai (un, ja jā, tad kādai) KĀU peļņai atbilst KĀU maksas piemērošanas nosacījumi [..],
(c)
9. nodaļā ir norādīti atbrīvojumi attiecībā uz peļņu, kas gūta no kvalificētām kredītattiecībām,
(d)
10.–14. nodaļā ir norādīti pilnīgi atbrīvojumi no KĀU maksas,
[..].
(12)
Uz šo daļu attiecas Corporation Tax Acts [(Likums par uzņēmumu ienākuma nodokli)].
2. nodaļa
KĀU maksa
371BA KĀU maksa (ievads)
(1)
KĀU maksu piemēro, ņemot vērā KĀU pārskata periodu atbilstoši 371.BC pantam.
[..]
371BB KĀU maksas piemērošanas nosacījumi
(1)
Lai noteiktu, cik lielā mērā KĀU kopējā aprēķinātā peļņa pārskata periodā atbilst KĀU maksas piemērošanas nosacījumiem, veiciet šādus soļus.
1. solis Atbilstoši 3. nodaļai noskaidrojiet, vai (un, ja jā, tad kuras no) 4.–8. nodaļām piemēro pārskata periodā. Ja nav piemērojama neviena no šīm nodaļām, tad nekas no KĀU kopējās aprēķinātās peļņas neatbilst KĀU maksas piemērošanas nosacījumiem un 2. solis nav jāveic.
2. solis Noskaidrojiet, cik lielā mērā uz KĀU kopējo aprēķināto peļņu attiecas kāda no pārskata periodam piemērojamām nodaļām [..].
(2)
[Šī panta] 1. punktam ir piemērojama:
(a)
9. nodaļa (atbrīvojumi attiecībā uz peļņu no kvalificētām kredītattiecībām) [..]
[..].
371BC KĀU maksas piemērošana
[..]
(3) [..]
“atbilstoša likme” [..] ir:
[..]
(b)
ja ir vairāk par vienu [..] likmi, vidējā likme visā attiecīgajā pārskata periodā [..]
[..].
3. nodaļa
KĀU maksas piemērošanas nosacījumi: jānosaka, vai (un, ja jā, tad kura no) ir piemērojama kāda no 4.–8. nodaļai
[..]
371CB Vai ir piemērojama 5. nodaļa?
(1)
[..] 5. nodaļu (ar tirdzniecību nesaistīta finanšu peļņa) piemēro KĀU pārskata periodam tad (un tikai tad, ja) KĀU ir guvusi ar tirdzniecību nesaistītu finanšu peļņu.
(2)
Šajā pantā un 5. nodaļā atsauces uz KĀU ar tirdzniecību nesaistīto finanšu peļņu attiecas uz šādu peļņu, izņemot peļņu, kurai ir piemērojams [šī panta] 3. un 4. punkts vai 8. nodaļa [..]
[..].
(8)
Ja uzņēmums, kas ir nodokļa maksātājs, iesniedz pieteikumu saskaņā ar 9. nodaļu, šajā pantā un 5. nodaļā atsauces uz KĀU ar tirdzniecību nesaistīto finanšu peļņu attiecas uz šo peļņu, izslēdzot arī peļņu, kas gūta no kvalificētām kredītattiecībām (noteiktas 9. nodaļā).
[..]
4. nodaļa
KĀU maksas piemērošanas nosacījumi: peļņa, ko var attiecināt uz darbībām Apvienotajā Karalistē
371DA 4. nodaļa (ievads)
(1)
Lai noteiktu KĀU peļņu, kurai ir piemērojama šī nodaļa [..], veiciet 371.DB panta 1. punktā norādītos soļus.
(2)
Šajā nodaļā atsauces uz KĀU kopējo aprēķināto peļņu attiecas uz šo peļņu, izslēdzot tā ar tirdzniecību nesaistīto finanšu peļņu [..].
(3)
Šajā nodaļā[:]
(a)
“ESAO ziņojums” ir Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (“ESAO”) 2010. gada 22. jūlija ziņojums par peļņas attiecināšanu uz pastāvīgām darījumdarbības vietām,
[..]
(f)
“NAP” ir nozīmīgu amatpersonu pienākumi [..]
(g)
NAP ir “AK NAP”, ja NAP tiek veikti Apvienotajā Karalistē [..]
(h)
NAP ir “ārpus AK NAP”, ciktāl tie nav AK NAP.
[..]
371DB Soļi
(1) Šie ir 371.DA panta 1. punktā norādītie [astoņi] soļi.
Soļi ir jāveic atbilstoši ESAO ziņojumā (ciktāl tas ir piemērojams) izklāstītajiem principiem.
1. solis Nosakiet aktīvus, kas ir vai bija KĀU rīcībā, un riskus, kurus KĀU uzņemas vai ir uzņēmies, no kuriem izriet summas, kas iekļautas KĀU kopējā aprēķinātajā peļņā. [Šādi] noteiktie aktīvi un riski tiek saukti par “atbilstīgajiem aktīviem un riskiem”.
2. solis [..]
3. solis Norādiet grupas, kurā ietilpst KĀU, veiktos NAP, kas attiecas uz[:]
(a)
atbilstīgajos aktīvos un riskos iekļauto aktīvu ekonomiskajām īpašumtiesībām vai
(b)
atbilstīgajos aktīvos un riskos iekļauto risku uzņemšanos un pārvaldību.
Šim nolūkam pieņemiet, ka grupa, kurā ietilpst KĀU, ir viens uzņēmums.
4. solis Nosakiet, cik lielā mērā 3. solī norādītie NAP ir AK NAP un cik lielā mērā tie ir ārpus AK NAP. Ja neviens no NAP nekādā ziņā nav AK NAP, tad šī nodaļa uz peļņu neattiecas un pārējie posmi nav jāveic.
5. solis Pieņemiet, ka 4. posmā noteiktos AK NAP veic KĀU pastāvīgā darījumdarbības vieta Apvienotajā Karalistē, un attiecīgi nosakiet, cik lielā apmērā atbilstīgajos aktīvos un riskos iekļautie aktīvi un riski tiktu attiecināti uz pastāvīgo darījumdarbības vietu. [..]
[..]
7. solis Atkārtoti nosakiet KĀU kopējo aprēķināto peļņu, pamatojoties uz to, ka KĀU[:]
(a)
nepieder vai nav piederējuši atbilstīgajos aktīvos un riskos iekļautie aktīvi un
(b)
tas neuzņemas vai nav uzņēmies atbilstīgajos aktīvos un riskos iekļautos riskus,
ciktāl tie tiktu attiecināti uz 5. solī norādīto pastāvīgo darījumdarbības vietu. “4. nodaļas provizoriskā peļņa” ir KĀU kopējā aprēķinātā peļņa, ciktāl tā nav iekļauta atkārtoti noteiktajā peļņā.
8. solis Atskaitiet no 4. nodaļas provizoriskās peļņas summu, kas jāizslēdz saskaņā ar 371.DD, 371.DE vai 371.DF pantu. Pārējai peļņai (ja tāda ir) ir piemērojama šī nodaļa.
[..]
5. nodaļa
KĀU maksas piemērošanas nosacījumi: ar tirdzniecību nesaistīta finanšu peļņa
371EA Pamatnoteikums
(1)
KĀU peļņa, kurai ir piemērojama šī nodaļa 371.BB panta 1. punkta (KĀU maksas piemērošanas nosacījumi) 2. soļa īstenošanas mērķiem, ir ar tirdzniecību nesaistīta finanšu peļņa, ciktāl tai ir piemērojams kāds no 371.EB–371.EE pantam.
(2)
Atsauces šajā nodaļā uz [KĀU] ar tirdzniecību nesaistītu finanšu peļņu jālasa atbilstoši 371.CB panta 2. punktam un, ciktāl tas ir piemērojams, 371.CB panta 8. punktam.
371EB Darbības Apvienotajā Karalistē
(1)
Lai noteiktu, cik lielā mērā šis pants ir piemērojams KĀU ar tirdzniecību nesaistītajai finanšu peļņai, veiciet 371.DB panta 1. punkta 1.–5. un 7. soli tā, it kā atsauces 371.DB pantā uz KĀU kopējo aprēķināto peļņu būtu atsauces uz tā ar tirdzniecību nesaistīto finanšu peļņu.
(2)
Šis pants ir piemērojams ar tirdzniecību nesaistītajai finanšu peļņai, ciktāl tā tiktu iekļauta 4. nodaļas provizoriskajā peļņā, kas noteikta atbilstoši [šī panta] 1. punktam.
371EC Kapitāla ieguldījumi no Apvienotās Karalistes
(1)
Šis pants ir piemērojams ar tirdzniecību nesaistītajai finanšu peļņai, ciktāl tā gūta no atbilstīgajiem fondiem vai citiem aktīviem Apvienotajā Karalistē.
[..]
9. nodaļa
Atbrīvojumi attiecībā uz peļņu no kvalificētām kredītattiecībām
371IA Pamatnoteikums
(1)
Šī nodaļa ir piemērojama, ja[:]
(a)
KĀU pārskata periodam papildus šai nodaļai ir piemērojama arī 5. nodaļa (ar tirdzniecību nesaistīta finanšu peļņa),
(b)
KĀU ar tirdzniecību nesaistītā finanšu peļņa ietver peļņu no kvalificētām kredītattiecībām un
(c)
ir izpildīts [..] nosacījums par uzņēmuma telpām.
(2)
Uzņēmums, kas ir nodokļa maksātājs (“N uzņēmums”) var iesniegt pieteikumu par pārskata periodu [..], lai 371.BB panta 1. punkta (KĀU maksas piemērošanas nosacījumi) 2. solis vienīgi N uzņēmuma gadījumā tiktu piemērots, ievērojot šīs nodaļas noteikumus.
(3)
Ja N uzņēmums iesniedz pieteikumu, vienīgi N uzņēmuma gadījumā peļņa no kvalificētām kredītattiecībām atbilst KĀU maksas piemērošanas nosacījumiem, ciktāl (un tikai tiktāl, ciktāl) tā nav atbrīvota no nodokļa saskaņā ar šo nodaļu.
[..]
371IG Ko uzskata par “kvalificētām kredītattiecībām”?
(1)
Šajā nodaļā “kvalificētas kredītattiecības” ir attiecības, kas saistītas ar KĀU prasījumu[:]
(a) ja galīgais parādnieks ir atbilstīgs uzņēmums [..]
[..]
[..].
(8) Šajā nodaļā “atbilstīgs uzņēmums” ir uzņēmums, kurš[:]
(a) ir saistīts ar KĀU un
(b)
kuru kontrolē Apvienotajā Karalistē rezidējošā persona vai personas, kas kontrolē KĀU.
371IH Izslēgšana no “kvalificētu kredītattiecību” definīcijas
[..]
(2)
Ja KĀU prasījuma galvenais parādnieks ir Apvienotajā Karalistē reģistrēts uzņēmums, šis prasījums var būt kvalificētas kredītattiecības vienīgi tad, ja[:]
(a)
[noteikumi par] ārvalstu pastāvīgo darījumdarbības vietu peļņas vai zaudējumu atbrīvojumu [ir piemērojami] attiecībā uz [šo] uzņēmumu un
(b)
visi minētā uzņēmuma parādi ir iegrāmatoti [šo tiesību normu piemērošanas nolūkā]
[..].”
4
TIOPA 2. daļa, kā tas izriet no tās nosaukuma, ir veltīta nodokļu dubultas uzlikšanas atvieglošanai.
Tiesvedības priekšvēsture
5
Šīs tiesvedības mērķiem tiesvedības priekšvēsturi, kura izklāstīta pārsūdzētā sprieduma 1.–28. punktā, var apkopot šādi.
Par ITV grupu
6
ITV – rezidents nodokļu vajadzībām Apvienotajā Karalistē – ir holdinga uzņēmums, kas vada ITV grupu, kura nodarbojas ar audiovizuāla satura radīšanu, ražošanu un izplatīšanu dažādās platformās pasaulē, un tajā tostarp ietilpst KĀU.
7
Vairākos pārskata periodos – vismaz līdz 2016. gadam – uz ITV attiecināmo peļņu, kas gūta no procentiem par noteiktiem KĀU piešķirtajiem aizdevumiem un kurus kontrolē šis holdinga uzņēmums, tika lūgts atbrīvot no nodokļa saskaņā ar TIOPA 9.A daļas 9. nodaļu (turpmāk tekstā – “9. nodaļa”).
Par Vispārējās tiesas norādītajiem valsts nodokļu noteikumiem
8
Vispārējā tiesa valsts nodokļu noteikumus rezumēja šādi:
“3
Atbilstoši Apvienotās Karalistes uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmai ar nodokli apliek uzņēmumu peļņu no darbības un aktīviem Apvienotajā Karalistē. Saskaņā ar teritorialitātes principu ārvalstu uzņēmumu peļņa, kuras sadale tiek veikta Apvienotajā Karalistē, netiek aplikta ar nodokli. Tāpat arī peļņa, kas attiecināma uz ārvalstu pastāvīgajām pārstāvniecībām, Apvienotajā Karalistē netiek aplikta ar uzņēmumu ienākuma nodokli.
4
CFC [KĀU] piemērojamās tiesību normas vispārīgi nosaka, vai CFC [KĀU] peļņa var tikt uzskatīta par mākslīgi novirzītu no Apvienotās Karalistes un līdz ar to aplikta ar nodokli Apvienotajā Karalistē, piemērojot īpašu maksu par šo peļņu [proti, TIOPA 9.A daļas 371.AA pantā paredzētā KĀU maksa].
5
TIOPA 9.A daļas 2. nodaļas 371.BA pantā minētā maksa vispārīgi ir definēta kā nodoklis, ko pārskata periodā piemēro ar nodokli apliekamajai peļņai, kura 371.BB pantā definēta kā pelņa, kas apliekama ar nodokli saskaņā ar TIOPA 9.A daļas 4.–8. nodaļu [..], it īpaši piemērojot minētās daļas 9. nodaļu, kurā paredzēti atbrīvojumi no nodokļa.
6
TIOPA 9.A daļas 5. nodaļas 371.EA pantā paredzēts, ka CFC [KĀU] netirdzniecības finanšu peļņa Apvienotajā Karalistē tiek aplikta ar nodokli, ciktāl uz to attiecas šādas situācijas:
–
netirdzniecības finanšu peļņa, kas gūta no darbības, kuras ietvaros nozīmīgu amatpersonu pienākumi tiek veikti Apvienotajā Karalistē, un uz ko attiecas TIOPA 9.A daļas 371.EB pants “Darbība Apvienotajā Karalistē”;
–
ar tirdzniecību nesaistīta finanšu peļņa, kas gūta no Apvienotās Karalistes līdzekļiem vai aktīviem un uz ko attiecas TIOPA 9.A daļas 371.EC pants “Kapitālieguldījumi no Apvienotās Karalistes”;
[..]
8
9. nodaļā [..] ir paredzēts, ka ar nodokli apliekamās struktūras var iesniegt lūgumu par atbrīvojumu no CFC [KĀU] maksas, kas saskaņā ar TIOPA 9.A daļas 5. nodaļu būtu maksājama par ar tirdzniecību nesaistītu finanšu peļņu, kas gūta no kvalificētiem aizdevumiem [..].”
9
Šajā ziņā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 8. punkta pēdējā teikumā precizēja, ka “saskaņā ar [9. nodaļas] 371.IG pantu kvalificēti aizdevumi būtībā ir aizdevumi grupas ietvaros, ko CFC [KĀU] piešķir citiem starptautiskās grupas dalībniekiem – Apvienotās Karalistes nerezidentiem”. Šī definīcija jāinterpretē, ņemot vērā minētā sprieduma 145. punktu, kurā Vispārējā tiesa precizēja, ka saskaņā ar [9. nodaļas] 371.IH pantu no kvalificētu aizdevumu [kvalificētu kredītattiecību] definīcijas ir īpaši izslēgti aizdevumi, kas piešķirti Apvienotajā Karalistē reģistrētai sabiedrībai vai nerezidentes sabiedrības pastāvīgajai darījumdarbības vietai šajā valstī.
10
Turklāt minētā sprieduma 9. punktā tā norādīja, ka 9. nodaļā ir paredzēti šādi trīs veidu atbrīvojumi (turpmāk tekstā – “aplūkotie atbrīvojumi”):
–
atbrīvojums, ko var piemērot 75 % no apliekamās ar tirdzniecību nesaistītas finanšu peļņas, kas gūta no kvalificētām kredītattiecībām;
–
pilnīgs atbrīvojums līdz 100 %, ja un ciktāl kvalificētās kredītattiecības tiek finansētas no KĀU līdzekļiem, un
–
tā sauktais “atbilstošu procentu” atbrīvojums, kas – ievērojot zināmus nosacījumus – var tikt piemērots apliekamās ar tirdzniecību nesaistītas finanšu pelņas atlikumam.
Par apstrīdēto lēmumu
11
Apstrīdētajā lēmumā, kas tika pieņemts pēc formālās izmeklēšanas procedūras atbilstoši LESD 108. panta 2. punktam, Eiropas Komisija uzskatīja, ka shēma, kas izriet no aplūkotajiem atbrīvojumiem (turpmāk tekstā – “apstrīdētais režīms”), ir uzskatāma par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ciktāl tā tiek piemērota ar tirdzniecību nesaistītai finanšu peļņai, kas gūta no kvalificētām kredītattiecībām, uz kurām attiecas TIOPA 9.A daļas 5. nodaļas (turpmāk tekstā – “5. nodaļa”) 371.EB pants. Konkrētāk, tā uzskatīja, ka aplūkotie atbrīvojumi ir atbalsta shēma Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD] 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.), 1. panta d) punkta izpratnē, ka šī shēma neatbilst iekšējam tirgum un ka Apvienotā Karaliste to ir īstenojusi prettiesiski, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu (apstrīdētā lēmuma 1. pants).
12
Komisija tomēr uzskatīja, ka apstrīdētā shēma nav uzskatāma par atbalstu, ja tā tiek piemērota ar tirdzniecību nesaistītai finanšu peļņai, kas gūta no kvalificētām kredītattiecībām, kas atbilst kritērijam, kas izriet no 5. nodaļas 371.EC panta, pamatojoties uz kapitālu, kas saistīts ar Apvienoto Karalisti (turpmāk tekstā – “ar Apvienoto Karalisti saistītā kapitāla kritērijs”), un kas neatbilst šīs nodaļas 371.EB panta kritērijam, pamatojoties uz to, ka atbilstošie NAP tika veikti Apvienotajā Karalistē (turpmāk tekstā – “Apvienotās Karalistes NAP kritērijs”).
13
Komisija šī sprieduma 11. un 12. punktā izklāstītos secinājumus ir izdarījusi, analizējot nosacījumus, kuriem jābūt izpildītiem, lai aplūkotos atbrīvojumus kvalificētu kā valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
14
Konstatējusi, ka aplūkotie atbrīvojumi ir pasākumi, kas attiecināmi uz Apvienoto Karalisti un tiek finansēti no šīs valsts līdzekļiem, ka tie var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm un izkropļo vai draud izkropļot konkurenci, Komisija koncentrējās uz selektīvas priekšrocības esamību.
15
Tādējādi Komisija norādīja, ka ar aplūkotajiem atbrīvojumiem tiekot piešķirta ekonomiska priekšrocība, jo tie ļaujot Apvienotajā Karalistē reģistrētam uzņēmumam, kurš kontrolē KĀU, un kuram citādi saskaņā ar 5. nodaļu būtu jāmaksā KĀU maksa, pieprasīt (saskaņā ar 9. nodaļu), lai šī maksa tiktu piemērota tikai 25 % no šīs KĀU ar tirdzniecību nesaistītajai finanšu peļņai, ciktāl tā gūta no kvalificētām kredītattiecībām, līdz ar to 75 % no šīs peļņas bija atbrīvoti no šīs maksas. Ar zināmiem nosacījumiem šo maksu varēja piemērot vēl mazākai procentuālajai daļai, tādējādi iegūstot atbrīvojumu no maksas, kas var skart līdz pat 100 % no attiecīgās KĀU peļņas.
16
Attiecībā uz aplūkoto atbrīvojumu selektīvo raksturu Komisija uzskatīja, ka atsauces sistēmu veidojot KĀU piemērojami noteikumi, kas izklāstīti TIOPA 9.A daļā, un ka šie atbrīvojumi esot atkāpe no šīs sistēmas.
17
Šajā kontekstā Komisija uzskatīja, ka nodokļu maksātājs, kurš kontrolē KĀU, kas saņem ar tirdzniecību nesaistītu finanšu peļņu no kvalificētām kredītattiecībām, situācija ir salīdzināma ar situāciju, kādā atrodas nodokļu maksātājs, kurš kontrolē KĀU, kas saņem citu ar tirdzniecību nesaistītu finanšu peļņu, it īpaši saistībā ar aizdevumiem, kurus šis KĀU piešķīris Apvienotajā Karalistē rezidējošiem saistītajiem uzņēmumiem, tā sauktajiem “meitasuzņēmumu aizdevumiem mātesuzņēmumiem”, un aizdevumiem, kurus minētais KĀU piešķīris trešām personām un kurus dēvē par “fiktīviem aizdevumiem”.
18
Komisija atgādināja, ka pasākumu, ar kuru tiek izdarīta atkāpe no atsauces sistēmas, tomēr var attaisnot ar šīs sistēmas būtību vai vispārējo struktūru, un ka attiecīgajai dalībvalstij tāds attaisnojums ir jāpierāda. Apvienotā Karaliste apgalvoja, pirmkārt, ka aplūkoto atbrīvojumu mērķis esot nodrošināt, lai sistēma būtu pārvaldāma un administrējama. Otrkārt, atbrīvojumi nodrošinot brīvības veikt uzņēmējdarbību īstenošanu Eiropas Savienībā.
19
Šajā ziņā Komisija atzina, ka, ciktāl apstrīdētā shēma tika piemērota situācijām, kas ietilpst 5. nodaļas piemērošanas jomā, ievērojot ar Apvienoto Karalisti saistītā kapitāla kritēriju, šo shēmu var uzskatīt par tādu, kuras mērķis ir nodrošināt KĀU piemērojamo noteikumu administratīvo praktiskumu.
20
Turpretī Komisija noraidīja iespēju, ka šī shēma, ciktāl tā ir piemērojama situācijām, kuras atbilst NAP kritērijam Apvienotajā Karalistē, varētu tikt pamatota ar nepieciešamību pēc administrējamiem un pārvaldāmiem noteikumiem par izvairīšanās no nodokļu maksāšanas novēršanu vai ar nepieciešamību ievērot Līgumos paredzētās brīvības.
21
Turklāt tā precizēja, ka pēc grozījumiem KĀU piemērojamajā regulējumā, transponējot Padomes Direktīvu (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.), sākot no 2019. gada 1. janvāra, saskaņā ar kuriem vairs nav iespējams lūgt aplūkotos atbrīvojumus attiecībā uz peļņu, kas atbilst NAP kritērijam Apvienotajā Karalistē, apstrīdētā shēma atbilst valsts atbalsta noteikumiem.
22
Attiecībā uz apstrīdētās shēmas saderību ar iekšējo tirgu Komisija būtībā norādīja, ka saskaņā ar šo shēmu piešķirtais atbalsts neveicinot konkrētu darbību vai konkrētu ekonomikas reģionu attīstību, tāpēc uz to neattiecoties LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts.
23
Visbeidzot, tā kā nav pārkāpti Savienības tiesību pamatprincipi, Komisija uzdeva atgūt apstrīdētās shēmas ietvaros piešķirto atbalstu no tā saņēmējiem.
Prasības Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
24
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2019. gada 12. jūnijā, Apvienotā Karaliste cēla prasību lietā T‑363/19 par apstrīdētā lēmuma atcelšanu.
25
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2019. gada 4. jūlijā, ITV cēla prasību lietā T‑456/19 par šī lēmuma atcelšanu.
26
Ar 2020. gada 29. janvāra lēmumu Apvienotajai Karalistei tika atļauts iestāties lietā T‑456/19 ITV prasījumu atbalstam.
27
Ar 2020. gada 24. novembra rīkojumu ITV/Komisija (T‑456/19, EU:T:2020:640) Vispārējā tiesa apmierināja LSEGH lūgumu atļaut tai iestāties lietā T‑456/19 ITV prasījumu atbalstam.
28
Ar 2021. gada 21. jūlija lēmumu lietas T‑363/19 un T‑456/19 tika apvienotas procesa mutvārdu daļai.
29
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa, apvienojusi lietas T‑363/19 un T‑456/19 sprieduma taisīšanas nolūkā, prasības noraidīja.
30
Šajā kontekstā Vispārējā tiesa tostarp izvērtēja nosacījumu saistībā ar selektīvās priekšrocības esamību, piemērojot trīs posmu analīzi, kas jāveic saskaņā ar 2016. gada 21. decembra spriedumu Komisija/World Duty Free Group u.c. (C‑20/15 P un C‑21/15 P, EU:C:2016:981, 57. un 58. punkts), kas minēts pārsūdzētā sprieduma 61. punktā, un atbilstoši kurai vispirms ir jānosaka atsauces ietvars, tad jānoskaidro, vai ar apstrīdēto shēmu, ņemot vērā tās izvirzīto mērķi, tika izdarīta atkāpe no šā ietvara, un visbeidzot jānosaka, vai attiecīgā dalībvalsts ir pierādījusi, ka ar šo shēmu ieviestā diferenciācija bija pamatota, ciktāl tā izrietēja no ietvara, kurā ietilpa šī shēma, būtības vai vispārējās struktūras. Veikusi šos trīs posmus pārsūdzētā sprieduma 63.–203. punktā, Vispārējā tiesa apstiprināja apstrīdētajā lēmumā ietvertos konstatējumus attiecībā uz šo nosacījumu.
31
Konkrētāk, šī sprieduma iepriekšējā punktā minētajā pirmajā posmā Vispārējā tiesa noraidīja pamatus, ar kuriem Apvienotā Karaliste un ITV apgalvoja, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā, secinot, ka atsauces ietvaru veido nevis Apvienotās Karalistes uzņēmumu ienākuma nodokļa vispārējā sistēma (turpmāk tekstā – “SGIS”), bet gan tikai KĀU piemērojamais normatīvais regulējums.
32
Šajā ziņā Vispārējā tiesa, pirmkārt, norādīja, ka SGIS sistēma ir balstīta uz teritorialitātes principu, saskaņā ar kuru ar nodokli tiek aplikta tikai Apvienotajā Karalistē gūtā peļņa. Otrkārt, tā atzīmēja, ka KĀU piemērojamo noteikumu mērķis bija nodrošināt, lai KĀU gūtie ienākumi, kas saskaņā ar šo principu parasti netiktu aplikti ar nodokli Apvienotajā Karalistē, tomēr tiktu aplikti ar nodokli, ja tiek uzskatīts, ka tie mākslīgi novirzīti no Apvienotās Karalistes. Vispārējā tiesa no tā secināja, ka KĀU piemērojamais tiesiskais regulējums ir nodalāms no SGIS (pārsūdzētā sprieduma 77., 78. un 80.–83. punkts).
33
Otrkārt, Vispārējā tiesa uzskatīja, ka KĀU piemērojamais tiesiskais regulējums veido pilnīgu, no SGIS nošķirtu noteikumu kopumu, it īpaši attiecībā uz nodokļa bāzi, nodokļa maksātājiem, nodokļa iekasējamības gadījumu un nodokļa likmi. Tā arī uzsvēra, ka šie noteikumi paredz mehānismu nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanai, kam nav nozīmes, aprēķinot nodokli, pamatojoties uz SGIS (pārsūdzētā sprieduma 85.–90. punkts).
34
Šī sprieduma 30. punktā minētajā otrajā posmā Vispārējā tiesa, pirmkārt, noraidīja Apvienotās Karalistes un ITV argumentus, saskaņā ar kuriem Apvienotās Karalistes nodokļu iestādes nevarot piešķirt nekādas priekšrocības, piemērojot 9. nodaļu, jo šīs nodaļas noteikumus nevarot aplūkot atsevišķi no TIOPA 9.A daļas 3. nodaļas (turpmāk tekstā – “3. nodaļa”) un 5. nodaļas noteikumiem.
35
Šajā ziņā Vispārējā tiesa būtībā uzskatīja, ka TIOPA 9.A daļā definētajos noteikumos ir paredzēti kritēriji, lai identificētu situācijas, kurās notiek peļņas mākslīga novirzīšana, piemēram, tostarp tās, uz kurām attiecas 5. nodaļa. Tādējādi Vispārējā tiesa uzskata, ka tad, ja ir izpildīts viens no šajos noteikumos noteiktajiem kritērijiem, attiecīgo KĀU gūtā peļņa Apvienotajā Karalistē tika aplikta ar nodokli, izmantojot KĀU maksu. Vispārējā tiesa no tā secināja, ka tas, ka 9. nodaļā ir paredzēti atbrīvojumi no šīs maksas attiecībā uz peļņu, kurai citādi atbilstoši iepriekš minētajiem kritērijiem tā būtu jāpiemēro, ir priekšrocība (pārsūdzētā sprieduma 96. un 100.–108. punkts).
36
Otrkārt, Vispārējā tiesa izvērtēja Apvienotās Karalistes un ITV, ko atbalsta LSEGH, argumentus, saskaņā ar kuriem Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka KĀU piemērojamā normatīvā regulējuma mērķis ir tikai mākslīgi novirzītas peļņas aplikšana ar nodokli, lai gan šo noteikumu mērķis esot aizsargāt uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi Apvienotajā Karalistē.
37
Šajā ziņā Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Apvienotās Karalistes uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzes aizsardzība ir plašs mērķis, kurā iekļaujas specifiskāks mērķis, proti, aplikt ar nodokli no Apvienotās Karalistes mākslīgi novirzītu peļņu. Tā uzsvēra, ka, lai gan ir veikti vairāki pasākumi, lai aizsargātu šo nodokļa bāzi, no lietas materiāliem izriet, ka attiecīgās atsauces sistēmas, ko veido KĀU piemērojamais tiesiskais regulējums, īpašais mērķis ir veicināt šo aizsardzību, apliekot ar nodokli no Apvienotās Karalistes mākslīgi novirzīto KĀU peļņu (pārsūdzētā sprieduma 109. un 114.–120. punkts).
38
Treškārt, Vispārējā tiesa analizēja Apvienotās Karalistes un ITV, ko atbalsta LSEGH, argumentus, saskaņā ar kuriem būtībā apstrīdētā shēma a priori nebija selektīva, jo KĀU piemērojamais normatīvais regulējums paredzēja obligātu aplikšanu ar nodokli tikai tajos gadījumos, kad pastāv būtisks peļņas ļaunprātīgas izmantošanas vai mākslīgas novirzīšanas no Apvienotās Karalistes risks.
39
Šajā nolūkā Vispārējā tiesa tostarp norādīja, ka aplūkotie atbrīvojumi ir piemērojami KĀU ar tirdzniecību nesaistītajai finanšu peļņai, kas gūta no to piešķirtajiem aizdevumiem, attiecībā uz kuru bija izpildīts NAP kritērijs Apvienotajā Karalistē vai ar Apvienoto Karalisti saistītā kapitāla kritērijs (pārsūdzētā sprieduma 131. punkts).
40
Veikusi a priori selektivitātes pārbaudi, Vispārējā tiesa secināja, ka aplūkotie atbrīvojumi, ciktāl tie ir piemērojami tikai KĀU ar tirdzniecību nesaistītai finanšu peļņai, kas gūta no kvalificētām kredītattiecībām, izņemot peļņu, kas gūta no aizdevumiem, kas piešķirti ar Apvienoto Karalisti saistītiem uzņēmumiem, un peļņu, kas piešķirta trešiem uzņēmumiem, rada atšķirīgu attieksmi pret salīdzināmām situācijām, līdz ar to Komisija nav pieļāvusi kļūdu vērtējumā, secinot, ka šajā lietā pastāv priekšrocība un ka tā a priori ir selektīva (pārsūdzētā sprieduma 167.–182. punkts).
41
Šī sprieduma 30. punktā minētajā trešajā posmā Vispārējā tiesa noraidīja Apvienotās Karalistes un ITV argumentus, saskaņā ar kuriem aplūkotie atbrīvojumi bija pamatoti ar iemesliem, kas saistīti, pirmkārt, ar administratīvo praktiskumu un, otrkārt, ar brīvības veikt uzņēmējdarbību ievērošanu.
42
Konkrētāk, saistībā ar šo brīvību Vispārējā tiesa atgādināja, ka 2006. gada 12. septembra sprieduma Cadbury Schweppes un Cadbury Schweppes Overseas (C‑196/04, EU:C:2006:544) 72. un 73. punktā Tiesa nosprieda, ka, tā kā attiecīgajā brīdī spēkā esošie KĀU piemērojamie normatīvie akti ierobežoja nodokļu piemērošanu KĀU peļņai tikai ar pilnīgi mākslīgām struktūrām, tie bija saderīgi ar Līguma noteikumiem, kas garantē brīvību veikt uzņēmējdarbību. Vispārējā tiesa no tā secināja, ka, tā kā KĀU maksa attiecas uz peļņu, kas saskaņā ar NAP kritēriju Apvienotajā Karalistē ir jāuzskata par mākslīgi novirzītu, šī maksa nerada šķērsli brīvībai veikt uzņēmējdarbību, un ka līdz ar to aplūkotie atbrīvojumi nevar tikt attaisnoti ar nepieciešamību nodrošināt šīs brīvības ievērošanu (pārsūdzētā sprieduma 200. un 201. punkts).
43
Ņemot vērā visus šos apstākļus, Vispārējā tiesa secināja, ka Komisija nav pieļāvusi kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka aplūkotie atbrīvojumi piešķir selektīvu priekšrocību to saņēmējiem.
Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku apelācijas instancē prasījumi
44
Ar dokumentiem, kas Tiesas kancelejā iesniegti attiecīgi 2022. gada 16. augustā, 17. augustā un 25. augustā, Apvienotā Karaliste, ITV un LSEGH iesniedza šīs apelācijas sūdzības, kas reģistrētas attiecīgi ar numuriem C‑555/22 P, C‑556/22 P un C‑564/22 P.
45
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2022. gada 6. oktobra lēmumu lietas C‑555/22 P, C‑556/22 P un C‑564/22 P tika apvienotas rakstveida un mutvārdu procesam, kā arī sprieduma taisīšanai.
46
Apvienotās Karalistes prasījumi Tiesai ir šādi:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu un apmierināt tās Vispārējā tiesā izvirzītos prasījumus;
–
pakārtoti – atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai galīgā sprieduma taisīšanai;
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.
47
ITV prasījumi Tiesai ir šādi:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl ar to ir noraidītas prasības un tam piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;
–
atcelt apstrīdēto lēmumu un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.
48
LSEGH prasījumi Tiesai ir šādi:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
pieņemt galīgo nolēmumu un atcelt apstrīdēto lēmumu vai, pakārtoti, nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā, lai tā lemtu atbilstoši Tiesas spriedumam, un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs, tostarp izdevumus, kas radušies personām, kuras iestājušās lietā.
49
Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:
–
noraidīt apelācijas sūdzības un
–
piespriest Apvienotajai Karalistei, ITV un LSEGH atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par apelācijas sūdzībām
50
Apelācijas sūdzības pamatojumam Apvienotā Karaliste izvirza piecus pamatus par, pirmkārt, tiesību kļūdu, faktu sagrozīšanu un nepareizu kvalifikāciju attiecībā uz atsauces sistēmas noteikšanu, otrkārt, tiesību kļūdu, faktu sagrozīšanu un nepareizu kvalifikāciju attiecībā uz priekšrocības esamību, treškārt, tiesību kļūdu, faktu sagrozīšanu un nepareizu kvalifikāciju, kā arī pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu attiecībā uz selektivitāti, ceturtkārt, tiesību kļūdu, faktu sagrozīšanu un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu attiecībā uz administratīvo praktiskumu un, piektkārt, tiesību kļūdu attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību.
51
Savukārt, ITV izvirza četrus pamatus par, pirmkārt, kļūdu, kas saistīta ar atsauces sistēmas noteikšanu, otrkārt, kļūdu, kas saistīta ar selektīvas priekšrocības noteikšanu, treškārt, kļūdu, kas saistīta ar aplūkoto atbrīvojumu pamatojuma apstrādi, un, ceturtkārt, kļūdu, kas saistīta ar 2006. gada 12. septembra sprieduma Cadbury Schweppes un Cadbury Schweppes Overseas (C‑196/04, EU:C:2006:544) piemērošanu.
52
LSEGH norāda uz pieciem pamatiem par, pirmkārt, tiesību kļūdu atsauces sistēmas noteikšanā, otrkārt, tiesību kļūdu attiecībā uz šīs sistēmas mērķa noteikšanu, treškārt, tiesību kļūdu attiecībā uz diskriminācijas pastāvēšanu starp saimnieciskās darbības subjektiem, ceturtkārt, LESD 263. un 296. panta pārkāpumu, jo Vispārējā tiesa neesot atbildējusi uz dažiem apelācijas pamatiem un apstrīdētajā lēmumā ietverto Komisijas pamatojumu esot aizstājusi ar savējo, un, piektkārt, tiesību kļūdu saistībā ar aplūkoto atbrīvojumu attaisnojumu.
53
Kā būtībā norādījusi ģenerāladvokāte secinājumu 41.–45. punktā, pirmkārt, lai arī visas apelācijas sūdzības iesniedzējas neizvirza vienādu pamatu skaitu un šo pamatu ietvaros katra apelācijas sūdzības iesniedzēja, iespējams, piešķir lielāku vai mazāku nozīmi atsevišķiem argumentiem vai izvirza konkrētus argumentus, tās būtībā apstrīd četrus jautājumus, proti, pirmkārt, atsauces sistēmas noteikšanu, otrkārt, selektīvas priekšrocības esamību, treškārt, apstrīdētās shēmas attaisnojumu ar nepieciešamību nodrošināt KĀU noteikumu administratīvo praktiskumu un, ceturtkārt, šīs shēmas attaisnošanu ar nepieciešamību ievērot brīvību veikt uzņēmējdarbību.
54
Otrkārt, apelācijas sūdzību būtība skar atsauces sistēmas noteikšanas apstrīdēšanu, precizējot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentiem par nepieciešamību 5. un 9. nodaļu lasīt kopā, jo tajās ir atspoguļota Apvienotās Karalistes izmantotā uz risku balstītā pieeja, ir nozīme, arī novērtējot šo apstrīdēšanu, pat, ja tie ir formulēti vai detalizētāk izstrādāti, apstrīdot selektīvas priekšrocības esamību vai aplūkoto atbrīvojumu attaisnošanu ar nepieciešamību ievērot brīvību veikt uzņēmējdarbību.
Par atsauces sistēmas noteikšanas apstrīdēšanu
Par pieņemamību
55
Komisija apgalvo, ka valsts tiesību novērtējums ir faktu jautājums, kas ietilpst Vispārējās tiesas ekskluzīvā kompetencē, izņemot gadījumus, kad šo tiesību interpretācija ir balstīta uz pierādījumu sagrozīšanu. Tā piebilst, ka, ņemot vērā atziņas, kas tostarp izriet no 2022. gada 8. novembra sprieduma Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija (C‑885/19 P un C‑898/19 P, EU:C:2022:859), atsauces sistēmas pareiza noteikšana, kas ir pirmais valsts nodokļu pasākuma selektivitātes analīzes posms, ir tiesību jautājums, tomēr norāda, ka šajā spriedumā Tiesas konstatētā kļūda attiecās nevis uz valsts tiesību interpretāciju, bet gan uz to, vai Vispārējā tiesa, nosakot šo sistēmu, bija ņēmusi vērā atbilstošos elementus.
56
Savukārt šajās lietās apelācijas sūdzības iesniedzējas neapgalvojot, ka Vispārējā tiesa, izvērtējot, vai Komisija ir pareizi noteikusi atsauces sistēmu, ir balstījusies uz nepareiziem elementiem. Tās vienīgi apstrīdot Vispārējās tiesas veikto valsts tiesību interpretāciju, lai gan, lai viņu argumentāciju varētu uzskatīt par pieņemamu, tām būtu jāpierāda, ka šīs tiesības tikušas sagrozītas, proti, ka tās interpretētas veidā, kas ir acīmredzami pretrunā atbilstošo tiesību normu saturam, vai piešķir tām tādu nozīmi, kādas tām nepārprotami nav.
57
Šajā ziņā jāatgādina, ka Tiesas kompetence, lemjot par apelācijas sūdzību, kas iesniegta par Vispārējās tiesas pieņemtu nolēmumu, ir noteikta LESD 256. panta 1. punkta otrajā daļā. Tajā norādīts, ka apelācijas sūdzību var iesniegt vienīgi par tiesību jautājumiem un “saskaņā ar [Eiropas Savienības Tiesas] Statūtos paredzētiem nosacījumiem un ierobežojumiem”. Šo statūtu 58. panta pirmajā daļā uzskaitīto pamatu, ko var izvirzīt šajā ziņā, sarakstā ir precizēts, ka apelācijas sūdzību var pamatot ar to, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Savienības tiesības
58
Nav šaubu par to, ka principā saistībā ar tāda novērtējuma pārbaudi apelācijas tiesvedībā, ko Vispārējā tiesa veikusi attiecībā uz valsts tiesībām, kas valsts atbalsta jomā ir faktu novērtējums, Tiesai ir tikai kompetence pārbaudīt, vai ir notikusi šo tiesību sagrozīšana. Tomēr Tiesai nevar liegt iespēju pārbaudīt, vai šādi vērtējumi paši par sevi nav Vispārējās tiesas pieļauts Savienības tiesību pārkāpums (spriedums, 2023. gada 5. decembris, Luksemburga u.c./Komisija, C‑451/21 P un C‑454/21 P, EU:C:2023:948, 77. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
59
Jautājums par to, vai Vispārējā tiesa ir pienācīgi noteikusi atbilstošās atsauces sistēmas robežas un līdz ar to pareizi interpretējusi to veidojošās tiesību normas, ir tiesību jautājums, kas var būt Tiesas pārbaudes priekšmets apelācijas stadijā. Argumenti, ar kuriem tiek apstrīdēta atsauces sistēmas izvēle vai tās nozīme analīzes attiecībā uz selektīvas priekšrocības esamību pirmajā posmā, ir pieņemami, jo šajā analīzē ir veikta valsts tiesību juridiskā kvalifikācija, pamatojoties uz Savienības tiesību normu (spriedums, 2023. gada 5. decembris, Luksemburga u.c./Komisija, C‑451/21 P un C‑454/21 P, EU:C:2023:948, 78. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
60
Ja tiktu atzīts, ka Tiesa nevar izvērtēt, vai Vispārējā tiesa, nepieļaudama tiesību kļūdu, ir pārņēmusi atbilstošās atsauces sistēmas robežu noteikšanu, šīs sistēmas interpretācija un piemērošana tādējādi, ka tā ir noteicošais kritērijs, lai izvērtētu selektīvas priekšrocības esamību, nozīmētu pieņemt iespēju, ka Vispārējā tiesa attiecīgā gadījumā ir pārkāpusi Savienības primāro tiesību normu, proti, LESD 107. panta 1. punktu, taču šo pārkāpumu nevar sodīt apelācijas tiesvedībā, un tas būtu pretrunā LESD 256. panta 1. punkta otrajai daļai, kā norādīts šī sprieduma 57. punktā. (spriedums, 2023. gada 5. decembris, Luksemburga u.c./Komisija, C‑451/21 P un C‑454/21 P, EU:C:2023:948, 79. punkts).
61
Tādēļ jāuzskata, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas var lūgt Tiesu pārbaudīt, vai Vispārējā tiesa, veicot analīzi par selektīvas priekšrocības esamību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ir pamatoti apstiprinājusi, ka Komisija ir ierobežojusi atsauces sistēmu tikai ar KĀU piemērojamo regulējumu.
Par lietas būtību
– Lietas dalībnieku argumenti
62
Apelācijas sūdzības iesniedzējas būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, ka tā ir sagrozījusi valsts tiesības vai ir veikusi to kļūdainu juridisko kvalifikāciju, ciktāl tā, tāpat kā Komisija apstrīdētajā lēmumā, ir uzskatījusi, ka atsauces sistēma, attiecībā uz kuru bija jānosaka, vai aplūkotie atbrīvojumi rada selektīvu priekšrocību, bija nevis SGIS, bet gan KĀU piemērojamais TIOPA 9.A daļā minētais normatīvais regulējums.
63
Šajā ziņā, pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa kļūdaini ir pieņēmusi, ka ir “normāli”, ka uzņēmums, uz kuru attiecas SGIS, tiek aplikts ar nodokli par peļņu, ko KĀU guvis no darbībām vai aktīviem Apvienotajā Karalistē. Tās uzskata, pirmām kārtām, ka šī sistēma ir galvenokārt (bet ne tikai) teritoriāla tādā ziņā, ka, izņemot dažus atbrīvojumus, kas it īpaši attiecas uz dividendēm, kuras izmaksā ārvalstu meitasuzņēmumi, ar nodokli tiek aplikta peļņa, ko Apvienotajā Karalistē reģistrēti nodokļu maksātāji guvuši visā pasaulē. Otrām kārtām, minētās sistēmas pamatā esot nevis princips par nodokļu uzlikšanu grupai, bet gan princips par nošķirtu uzņēmumu aplikšanu ar nodokli, pamatojoties tikai uz to pašu peļņu. Pieeja, saskaņā ar kuru KĀU piemērojamais normatīvais regulējums tiktu kvalificēts kā “parasta” nodokļu sistēma, noteikti neļautu šos noteikumus iekļaut attiecīgajā kontekstā kā izņēmumu, kas ir stingri ierobežots ar vispārējo principu par nodokļu uzlikšanu, kura pamatā lielākoties ir teritorialitāte.
64
Precīzāk, ITV it īpaši norāda, ka eksteritoriālās aplikšanas ar nodokļiem izņēmuma rakstura dēļ aplūkotie atbrīvojumi tika formulēti ļoti plaši. To mērķis esot panākt, lai KĀU gūto ienākumu ārpus Apvienotās Karalistes aplikšana ar nodokli atbilstu SGIS galvenokārt teritoriālajam raksturam. Apvienotās Karalistes likumdevējs KĀU maksai esot piešķīris potenciāli plašu perimetru, tomēr esot arī paredzējis atbrīvojumus no nodokļa, kas kalpo par “alternatīvu”, ļaujot nepiemērot šo maksu KĀU peļņai, kura faktiski neapdraud Apvienotajā Karalistē ar nodokli apliekamo bāzi vai nav pilnīgi mākslīgi novirzīta peļņa.
65
Savukārt LSEGH atgādina, ka atsauces sistēmas noteikšana jāveic, pamatojoties uz saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesībām piemērojamo tiesību normu satura, savstarpējās saistības un konkrētu seku objektīvu izvērtējumu. Tādējādi tā uzskata, ka KĀU piemērojamais tiesiskais regulējums par finanšu peļņu, kas nav saistīta ar tirdzniecību, ir jāinterpretē it īpaši kopā ar noteikumiem par dividendēm, kuras Apvienotajā Karalistē reģistrēti uzņēmumi saņem no saviem ārvalstu meitasuzņēmumiem.
66
Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka pretēji tam, ko ir nospriedusi Vispārējā tiesa, KĀU piemērojamais normatīvais regulējums nav nodalāms no SGIS, bet saskaņā ar Apvienotās Karalistes un ITV izmantoto formulējumu ir izņēmums no teritorialitātes principa, kas lielā mērā raksturo SGIS, vai saskaņā ar LSEGH izmantoto formulējumu – korektīvs pasākums, kurš nav nodalāms no pēdējā minētā un kura mērķis ir aizsargāt uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi Apvienotajā Karalistē no ļaunprātīgas izmantošanas, kas ietver KĀU.
67
Lai pamatotu savu iebildumu par Vispārējās tiesas atzītā KĀU piemērojamā normatīvā regulējuma nodalāmību, vispirms Apvienotā Karaliste un pēc tam, lai gan ne tik detalizēti, arī ITV apstrīd pārsūdzētajā spriedumā ietvertos konstatējumus par nodokļa bāzi, nodokļa maksātāju, nodokļa iekasējamības gadījumu un nodokļa likmi.
68
Turpinājumā Apvienotā Karaliste un ITV apgalvo, ka tādu noteikumu esamība, kuri ļauj izvairīties no starptautiskas dubultas nodokļu uzlikšanas, nav KĀU piemērojamā normatīvā regulējuma īpatnība, kā to ir uzskatījusi Vispārējā tiesa, bet gan ir SGIS galvenā iezīme, kā tas izrietot no TIOPA 2. daļas.
69
Visbeidzot, Apvienotā Karaliste precizē, ka, lai gan TIOPA 9.A daļā ir ietverti īpaši noteikumi par KĀU maksas aprēķināšanu, šie noteikumi daudzos aspektos būtībā ir identiski SGIS noteikumiem.
70
Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka Vispārējā tiesa ir nepamatoti nospriedusi, ka 9. nodaļā ir paredzēti atbrīvojumi no KĀU maksas par labu KĀU ar tirdzniecību nesaistītai finanšu peļņai, kas citādi būtu apliekama ar nodokli saskaņā ar 5. nodaļu. Vispārējā tiesa esot pārāk augstu novērtējusi NAP kritērija lomu Apvienotajā Karalistē, uzskatot, ka jebkura KĀU ar tirdzniecību nesaistīta finanšu peļņa, kas atbilst šim kritērijam, būtu automātiski jākvalificē kā mākslīgi novirzīta no Apvienotās Karalistes, tādēļ saskaņā ar 5. nodaļu tai būtu piemērojama KĀU maksa. Daži struktūru veidi, proti, kvalificētas kredītattiecības, neradot augstu peļņas mākslīgas novirzīšanas risku neatkarīgi no NAP esamības Apvienotajā Karalistē. Cita veida struktūras, proti, tās, uz kurām neattiecas kvalificētas kredītattiecības, joprojām radītu šādu risku neatkarīgi no NAP esamības Apvienotajā Karalistē.
71
Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējas uzsver, ka 5. un 9. nodaļā nav attiecīgi paredzēti noteikumi un izņēmumi no šiem noteikumiem tādā ziņā, ka otrā no šīm nodaļām izraisītu tā nodokļa samazinājumu, kurš citādi būtu jāmaksā saskaņā ar pirmo nodaļu. Šīs divas nodaļas viena otru papildinot un veidojot vienotu un saskaņotu noteikumu par KĀU ar tirdzniecību nesaistītas finanšu peļņas aplikšanu ar nodokli kopumu. Tādējādi šajās nodaļās kopā esot definēta KĀU maksas piemērošanas joma, ņemot vērā novērtējumu par risku, ko nodokļu bāzei Apvienotajā Karalistē rada tāda kapitāla izcelsme un izmantošana, no kura tiek gūta šī ar tirdzniecību nesaistītā finanšu peļņa.
72
Šādā kontekstā apelācijas sūdzības iesniedzējas it īpaši atsaucas uz 3. nodaļas 371.CB panta 1. un 8. punktu. ITV un LSEGH atsaucas arī uz TIOPA 9.A daļas 2. nodaļas (turpmāk tekstā – “2. nodaļa”) 371.BB pantu.
73
Konkrētāk, Apvienotā Karaliste un ITV uzskata – tas, ka 5. nodaļas 371.EA panta 2. punktā ir atsauce uz 371.CB panta 8. punktu, nozīmējot, ka tad, ja KĀU gūst ar tirdzniecību nesaistītu finanšu peļņu, vispirms tiek ņemta vērā 9. nodaļa un pēc tam saskaņā ar 5. nodaļu būtu jāizvērtē vienīgi tā ar tirdzniecību nesaistītā finanšu peļņa, uz kuru neattiecas šī nodaļa.
74
Apvienotā Karaliste un būtībā ITV, kā arī LSEGH piebilst, ka 9. nodaļas 371.IA pants, uz kuru atsaucas Komisija, neliek apšaubīt to, ka vispirms ir jāņem vērā pēdējā minētā nodaļa.
75
Līdzīgi apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirza argumentus, ar kuriem tās būtībā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav ņēmusi vērā faktu, ka KĀU piemērojamais normatīvais regulējums kopumā un ņemot vērā tā mērķi tika izstrādāts, izmantojot pieeju, kas balstīta uz to risku novērtējumu, kurus KĀU peļņa rada uzņēmumu aplikšanai ar nodokļiem Apvienotajā Karalistē.
76
Apvienotā Karaliste norāda, ka KĀU piemērojamā normatīvā regulējuma mērķis ir novērst gan nodokļa bāzes samazināšanos, kas izriet no tā, ka Apvienotajā Karalistē reģistrēti uzņēmumi, kas ietilpst grupā, var no savas peļņas atskaitīt procentus, ko tie maksā tās pašas grupas uzņēmumiem, kas nav reģistrēti šajā valstī, gan peļņas novirzīšanu ārpus minētās valsts mākslīgas novirzīšanas veidā.
77
ITV un būtībā LSEGH apgalvo, ka 9. nodaļas noteikumos ir ietverts to pašu ar kvalificētām kredītattiecībām saistītā riska novērtējums, kas neesot atkarīgs no 5. nodaļā noteiktā NAP kritērija Apvienotajā Karalistē.
78
ITV būtībā piebilst, ka šie 9. nodaļas noteikumi ir nepieciešami, lai nodrošinātu, ka KĀU piemērojamais tiesiskais regulējums ļauj aplikt ar nodokli tikai pilnīgi fiktīvas struktūras, ievērojot no 2006. gada 12. septembra sprieduma Cadbury Schweppes un Cadbury Schweppes Overseas (C‑196/04, EU:C:2006:544) izrietošās atziņas.
79
Komisija, pirmām kārtām, norāda, ka SGIS mērķis ir aplikt ar nodokli Apvienotajā Karalistē reģistrētus uzņēmumus, kā arī sabiedrības nerezidentes, kurām ir pastāvīga darījumdarbības vieta šajā valstī, par to peļņu, kas gūta no aktīviem vai darbībām minētajā valstī. Šīs sistēmas galvenokārt teritoriālā rakstura dēļ peļņa, kas gūta ārpus Apvienotās Karalistes teritorijas, principā netiekot aplikta ar uzņēmumu ienākuma nodokli. Tā kā Apvienotās Karalistes uzņēmumi tādējādi varētu būt motivēti izveidot KĀU zemu nodokļu valstīs un mākslīgi novirzīt uz tām peļņu, kas gūta no Apvienotās Karalistes aktīviem vai darbībām, šī valsts esot pieņēmusi īpašus noteikumus, lai izvairītos no tā, ka uzņēmumu ienākuma nodokļa bāze tiek samazināta, izmantojot KĀU. Pēdējiem minētajiem piemērojamie noteikumi ļaujot, pamatojoties uz Apvienotās Karalistes izvēlētiem kritērijiem, noteikt šādas novirzīšanas esamību, kas izrietot no fakta, ka KĀU peļņa ir gūta no Apvienotās Karalistes aktīviem vai darbībām, kā šī valsts to esot apstiprinājusi administratīvā procesa laikā. KĀU maksas uzlikšana šai peļņai ļaujot atcelt nodokļu priekšrocību, ko rada šī novirzīšana.
80
Šādā kontekstā Komisija uzsver, ka Vispārējā tiesa nav uzskatījusi, ka būtu “normāli” aplikt ar nodokli visu KĀU peļņu, bet gan ir norādījusi, ka šai peļņai, ja tā izriet no mākslīgas novirzīšanas, tiek piemērota KĀU maksa, neraugoties uz to, ka to ir guvis uzņēmums, kas nav reģistrēts Apvienotajā Karalistē. Tāpēc KĀU piemērojamie noteikumi ļaujot Apvienotās Karalistes nodokļu bāzē iekļaut peļņu no šajā valstī esošiem aktīviem vai darbībām, kas pretējā gadījumā netiktu aplikti ar nodokli. Komisija no tā secina, ka KĀU maksa ir piemērojama tikai izņēmuma gadījumos, proti, ja pastāv pietiekami būtisks mākslīgas novirzīšanas risks. Tā tas esot attiecībā uz peļņu, kas atbilst 5. nodaļas kritērijiem.
81
Otrām kārtām, Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa pamatoti ir uzskatījusi, ka KĀU piemērojamais normatīvais regulējums, pirmkārt, ir nodalāms no SGIS, jo to pamatā būtu no SGIS atšķirīga loģika, un, otrkārt, tas papildina vai izriet no SGIS un esot tā turpinājums, nevis izņēmums no tā.
82
Šajā ziņā Komisija vispirms norāda, ka KĀU piemērojamā tiesiskā regulējuma nodalāmība izriet ne tikai no to noteikumiem par nodokļa bāzi, nodokļa maksātāju, nodokļa iekasējamības gadījumu un nodokļa likmi, bet arī no tā, ka šie noteikumi ļauj ņemt vērā iespējamās nodokļu dubultās uzlikšanas problēmas, kurām nav nozīmes SGIS ietvaros.
83
Turpinājumā Komisija uzsver, ka šo nodalāmību neliek apšaubīt tas, ka KĀU piemērojamajā regulējumā ir atsauces uz SGIS noteikumiem. Būtu nereāli sagaidīt, ka šie noteikumi būs pilnīgi autonomi.
84
Visbeidzot, šo nodalāmību neatspēko arī apgalvotā saikne starp KĀU piemērojamo tiesisko regulējumu un tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru, pirmkārt, ar nodokli netiek apliktas dividendes, ko KĀU izmaksā Apvienotajā Karalistē reģistrētiem mātesuzņēmumiem, un, otrkārt, pēdējās minētās var atskaitīt noteiktus procentus.
85
Trešām kārtām, Komisija uzsver, ka 5. un 9. nodaļa nav jālasa kopā. Tā uzskata, ka 5. nodaļā ir izklāstīti vispārīgi noteikumi, konkrētāk, NAP kritēriji Apvienotajā Karalistē un ar Apvienoto Karalisti saistītā kapitāla kritēriji, kas ļauj noteikt situācijas, kurās šīs valsts iestādes, īstenojot savu rīcības brīvību, uzskata, ka pastāv pietiekami liels risks, ka KĀU gūtā ar tirdzniecību nesaistītā finanšu peļņa ir peļņa, kas mākslīgi novirzīta no Apvienotās Karalistes, un tādējādi tai ir jāpiemēro KĀU maksa. Savukārt ar 9. nodaļu, paredzot aplūkotos atbrīvojumus, esot ieviesta pilnīga vai daļēja atkāpe no šīs maksas attiecībā uz finanšu peļņu, kas nav saistīta ar tirdzniecību un ko KĀU gūst, piešķirot noteikta veida aizdevumus, lai gan šī peļņa parasti ietilpstot 5. nodaļā.
86
Šajā kontekstā Komisija pamatojas uz 9. nodaļas 371.IA panta 1. punktu, kas pierādot, ka peļņai, uz kuru attiecas aplūkotie atbrīvojumi, parasti tiktu piemērota KĀU maksa saskaņā ar 5. nodaļu un ka tā veidojot pēdējās minētās nodaļas peļņas apakškopu. Šī panta 2. un 3. punkts apstiprinot šo apgalvojumu. Turpretī tāda TIOPA 9.A. daļas noteikuma, kas apstiprinātu Apvienotās Karalistes apgalvojumu, saskaņā ar kuru ar tirdzniecību nesaistīta finanšu peļņa vispirms ir jāizvērtē atbilstoši 9. nodaļas kritērijiem, neesot. It īpaši šo apgalvojumu nepamatojot 3. nodaļas 371.CB panta 8. punkts. Katrā ziņā interpretācija, saskaņā ar kuru 5. nodaļa būtu jāpiemēro pirms 9. nodaļas, joprojām esot aplūkoto noteikumu saprātīga novērtējuma robežās. Tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzējas neesot pierādījušas, ka Vispārējā tiesa būtu sagrozījusi valsts tiesisko regulējumu.
87
Attiecībā uz KĀU maksas piemērošanu tikai finanšu peļņai, kas rada pietiekami būtisku mākslīgas novirzīšanas risku, Komisija apgalvo, ka Apvienotās Karalistes likumdevējs ir izstrādājis KĀU piemērojamo tiesisko regulējumu, pamatojoties uz pamata pieņēmumu, saskaņā ar kuru tā sedz peļņu, kas izriet no aktīviem un riskiem, kuri tiek pārvaldīti un kontrolēti Apvienotajā Karalistē. Tādējādi šiem noteikumiem esot plaša piemērojamība un tie varot attiekties uz situācijām, kurās ir iespējams, ka KĀU ir izveidots reālu komerciālu iemeslu dēļ un ka Apvienotās Karalistes peļņas mākslīgas novirzīšanas risks ir zems. Tomēr, lai ņemtu vērā šīs situācijas, Apvienotās Karalistes iestādes 3. nodaļā esot iekļāvušas, pirmkārt, kritērijus, lai noteiktu, vai KĀU gūtā peļņa ir jāizvērtē, ņemot vērā nākamās nodaļas, un, otrkārt, apstrīdētā lēmuma 19. apsvērumā uzskaitītos atbrīvojumus.
88
Tā rezultātā – ja KĀU ar tirdzniecību nesaistītā finanšu peļņa nav atbrīvota no šīs pārbaudes un uz to neattiecas šie atbrīvojumi, lai gan tā atbilst vienam no 5. nodaļā noteiktajiem kritērijiem, šī peļņa saskaņā ar pašas Apvienotās Karalistes izveidoto sistēmu ir jāuzskata par tādu, kas rada pietiekami lielu mākslīgas novirzīšanas risku, lai būtu jāpiemēro KĀU maksa. Tāpat šī nodaļa ļautu aplikt ar nodokli tikai novirzīto peļņu, neprasot veikt turpmāku korekciju, piemērojot 9. nodaļu, lai izvairītos no nodokļu uzlikšanas peļņai, kas nav novirzīta.
89
Turklāt Komisija atzīst, ka nodokļa bāze Apvienotajā Karalistē var tikt samazināta arī citādi, ne tikai, veicot mākslīgu novirzīšanu, tostarp, atskaitot procentus, tomēr norāda, ka cīņa pret citiem šīs bāzes samazināšanas riskiem neietilpst KĀU piemērojamā normatīvā regulējuma mērķī un ka šim nolūkam var noteikt vai ir noteikti īpaši pasākumi.
– Tiesas vērtējums
90
Jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru dalībvalstu rīcība Savienības tiesībās nesaskaņotajās jomās nav izslēgta no LESD noteikumu par valsts atbalsta kontroli piemērošanas jomas. Tāpēc dalībvalstīm ir jāatturas noteikt tādus nodokļu pasākumus, kas var būt ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts (spriedums, 2022. gada 8. novembris, Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija, C‑885/19 P un C‑898/19 P, EU:C:2022:859, 65. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
91
Šajā ziņā no Tiesas iedibinātas judikatūras izriet – lai valsts pasākumu kvalificētu par “valsts atbalstu” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ir jābūt izpildītiem visiem turpmāk izklāstītajiem nosacījumiem. Pirmkārt, pasākumam jābūt saistītam ar valsts intervenci vai valsts līdzekļu izmantošanu. Otrkārt, šai intervencei jābūt tādai, kas var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm. Treškārt, ar to ir jāsniedz selektīva priekšrocība tā saņēmējam. Ceturtkārt, tam ir jābūt tādam, ar ko tiek izkropļota konkurence vai arī tiek radīti draudi to izkropļot (spriedums, 2022. gada 8. novembris, Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija, C‑885/19 P un C‑898/19 P, EU:C:2022:859, 66. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
92
Runājot par priekšrocības selektivitātes nosacījumu, ir jānoskaidro, vai konkrētā tiesiskā regulējuma ietvaros šis valsts pasākums var dot priekšroku “noteiktiem uzņēmumiem vai noteiktu preču ražošanai” salīdzinājumā ar citiem, kuri, ņemot vērā ar minēto režīmu izvirzīto mērķi, atrodas faktiski un juridiski salīdzināmā situācijā un kuriem tādējādi tiek piemērota atšķirīga attieksme, kas būtībā var tikt kvalificēta kā diskriminējoša (spriedums, 2022. gada 8. novembris, Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija, C‑885/19 P un C‑898/19 P, EU:C:2022:859, 67. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
93
Šajā ziņā jāatgādina – lai valsts nodokļu pasākumu kvalificētu par “selektīvu”, Komisijai vispirms jāidentificē atsauces sistēma, proti, attiecīgajā dalībvalstī piemērojamais “parastais” nodokļu režīms, un tad jāpierāda, ka attiecīgais nodokļu pasākums ir atkāpe no šīs atsauces sistēmas, jo ar to tiek ieviesta diferenciācija starp uzņēmējiem, kuri – no šīs sistēmas mērķa skatpunkta – atrodas faktiski un juridiski salīdzināmā situācijā. Taču jēdziens “valsts atbalsts” neattiecas uz pasākumiem, ar ko ievieš to uzņēmumu diferenciāciju, kuri, ievērojot ar attiecīgo tiesisko režīmu izvirzīto mērķi, atrodas faktiski un juridiski salīdzināmā situācijā un kuri tātad a priori ir selektīvi, ja attiecīgā dalībvalsts spēj pēc tam pierādīt, ka šāda diferenciācija ir pamatota, jo tā izriet no sistēmas, kurā tie ietilpst, rakstura vai struktūras (spriedums, 2022. gada 8. novembris, Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija, C‑885/19 P un C‑898/19 P, EU:C:2022:859, 68. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
94
Šajā kontekstā jāatgādina, ka atsauces sistēmas noteikšanai ir īpaši liela nozīme nodokļu pasākumu gadījumā, jo pašu ekonomiskas priekšrocības esamību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē var konstatēt, tikai salīdzinot to ar tā saukto “parasto” aplikšanu ar nodokļiem. Tādējādi visu uzņēmumu, kuri atrodas salīdzināmā faktiskā un juridiskā situācijā, noteikšana ir atkarīga no iepriekš noteikta tiesiskā režīma, attiecībā pret kuru konkrētā situācijā ir jāpārbauda to uzņēmumu, kuri gūst priekšrocību no attiecīgā pasākuma, faktiskās un juridiskās situācijas salīdzināmība ar to uzņēmumu situāciju, kuri šo priekšrocību negūst (spriedums, 2022. gada 8. novembris, Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija, C‑885/19 P un C‑898/19 P, EU:C:2022:859, 69. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
95
Atsauces sistēmas noteikšanai, kura ir jāveic uz sacīkstes principu balstītas debates ar attiecīgo dalībvalsti iznākumā, jāizriet no saskaņā ar šīs valsts iekšējām tiesībām piemērojamo tiesību normu satura, savstarpējās saistības un konkrētu seku objektīva izvērtējuma. Šajā ziņā nodokļu pasākuma selektivitāti nevar izvērtēt, ņemot vērā tādu atsauces sistēmu, kuru veido dažas attiecīgās dalībvalsts iekšējo tiesību normas, kas ir mākslīgi izņemtas no plašāka normatīvā regulējuma. Līdz ar to, ja aplūkotais nodokļu pasākums nav nošķirams no attiecīgās dalībvalsts vispārējās nodokļu sistēmas, ir jāatsaucas uz šo sistēmu. Turpretim, ja izrādās, ka šāds pasākums ir skaidri nodalāms no minētās vispārējās sistēmas, nevar izslēgt, ka vērā ņemamā atsauces sistēma ir šaurāka par šo vispārējo sistēmu vai pat ka tā sakrīt ar pašu pasākumu, ja tas ir noteikts ar normu, kurai piemīt autonoma juridiska loģika, un ārpus šī pasākuma nav iespējams identificēt saskanīgu normatīvo kopumu (spriedums, 2021. gada 6. oktobris, World Duty Free Group un Spānija/Komisija, C‑51/19 P un C‑64/19 P, EU:C:2021:793, 62. un 63. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
96
Tāpat jāatgādina, ka ārpus jomām, kurās Savienības nodokļu tiesības ir saskaņotas, tieši attiecīgā dalībvalsts, īstenojot savu kompetenci tiešo nodokļu jomā un ievērojot savu autonomiju nodokļu jomā, nosaka nodoklim raksturīgās iezīmes, kas principā nosaka atsauces sistēmu vai “parasto” nodokļu režīmu, no kura vadoties, ir jāizvērtē selektivitātes nosacījums. Tas it īpaši attiecas uz nodokļa bāzes, tā iekasējamības gadījuma un iespējamo atbrīvojumu, kas tam piemērojami, noteikšanu (spriedums, 2023. gada 5. decembris, Luksemburga u.c./Komisija, C‑451/21 P un C‑454/21 P, EU:C:2023:948, 112. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
97
No tā izriet, ka, nosakot atsauces sistēmu, lai LESD 107. panta 1. punktu piemērotu nodokļu pasākumiem, Komisijai principā ir jāpieņem atbilstošo valsts tiesību normu interpretācija, ko sniegusi attiecīgā dalībvalsts šī sprieduma 95. punktā minētās uz sacīkstes principu balstītās debatēs, ciktāl šī interpretācija ir saderīga ar šo tiesību normu formulējumu (spriedums, 2023. gada 5. decembris, Luksemburga u.c./Komisija, C‑451/21 P un C‑454/21 P, EU:C:2023:948, 120. punkts).
98
Komisija no minētās interpretācijas var atkāpties tikai tad, ja tā var pierādīt, ka šīs dalībvalsts judikatūrā vai administratīvajā praksē prevalē cita interpretācija, šajā ziņā pamatodamās uz ticamiem un saskanīgiem pierādījumiem, kas iesniegti procesā, kurš balstīts uz sacīkstes principu (spriedums, 2023. gada 5. decembris, Luksemburga u.c./Komisija, C‑451/21 P un C‑454/21 P, EU:C:2023:948, 121. punkts).
99
Atbilstoši LES 4. panta 3. punktam minētajai dalībvalstij ir jāievēro lojālas sadarbības pienākums visā procedūrā, kas attiecas uz pasākuma pārbaudi saistībā ar Savienības tiesībām valsts atbalsta jomā. Šis pienākums it īpaši nozīmē, ka minētā dalībvalsts labticīgi iesniedz Komisijai visu būtisko informāciju, kuru tā lūgusi sniegt par atbilstošo valsts tiesību normu interpretāciju, lai noteiktu atsauces sistēmu, kas izriet no valsts judikatūras vai administratīvās prakses (spriedums, 2023. gada 5. decembris, Luksemburga u.c./Komisija, C‑451/21 P un C‑454/21 P, EU:C:2023:948, 122. punkts).
100
Tas, vai apelācijas sūdzības iesniedzējas ir pierādījušas, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini apstiprinājusi – tāpat kā uzskatīja Komisija apstrīdētajā lēmumā –, ka atsauces sistēma šajā gadījumā ir ierobežota ar KĀU piemērojamo tiesisko regulējumu, ir jāpārbauda, ņemot vērā šos principus.
101
Šim nolūkam jāatgādina, ka pārsūdzētā sprieduma 80. punktā attiecībā uz KĀU piemērojamā normatīvā regulējuma pamatā esošo loģiku Vispārējā tiesa norādīja, ka SGIS ir balstīta uz teritorialitātes principu, “saskaņā ar kuru ar nodokli apliek tikai Apvienotajā Karalistē gūto peļņu, proti, peļņu, ko guvuši tajā reģistrēti uzņēmumi, vai peļņu, ko ārvalstu uzņēmumi guvuši no savas Apvienotajā Karalistē veiktās darbības, izmantojot pastāvīgo pārstāvniecību [darījumdarbības vietu] šajā valstī”.
102
Minētā sprieduma 81. punktā Vispārējā tiesa uzsvēra, ka saskaņā ar KĀU piemērojamo normatīvo regulējumu “noteikta [KĀU] gūtā peļņa, kas saskaņā ar teritorialitātes principu parasti netiek aplikta ar nodokli Apvienotajā Karalistē, tomēr var tikt aplikta ar nodokli, ja to uzskata par mākslīgi novirzītu no Apvienotās Karalistes”. Šī paša sprieduma 82. punktā tā secināja, ka KĀU piemērojamie noteikumi balstās “uz loģiku, kas atšķiras no [SGIS]”, vienlaikus precizējot, ka “šī loģika, protams, ir tās papildinājums vai [..] [SGIS] nosacījums, kuras pamatā ir teritorialitātes princips, bet [tā] ir no sistēmas atdalāma”.
103
Pārsūdzētā sprieduma 83. punktā Vispārējā tiesa vispirms piebilda, ka KĀU piemērojamais normatīvais regulējums “nav izņēmums no [SGIS], jo to drīzāk var uzskatīt par tās paplašinājumu”, tad – ka šis normatīvā regulējuma “mērķis ir aplikt ar nodokli ienākumus, kas mākslīgi ir novirzīti no Apvienotās Karalistes, un šī iemesla dēļ mākslīgi palielinājuši [KĀU] – kas vēlāk izmaksās dividendes, kuras nav apliekamas ar nodokli Apvienotajā Karalistē, – peļņu”, un, visbeidzot, ka “[..] [minētā] normatīvā regulējuma loģika ir saistīta ar peļņas novirzīšanu uz [KĀU] tādā veidā, ka praksē tā tiek gūta ārpus Apvienotās Karalistes”. Šādi tā secināja, ka šī loģika “tādēļ [ir] nošķirama no tās, kas ir pamatā [SGIS] Apvienotajā Karalistē un ir balstīta uz Apvienotajā Karalistē gūto peļņu”.
104
Šajā ziņā jānorāda, ka apstākli, kas kvalificēts kā tāds, kas “papildina” vai “paplašina” galveno apstākli, ir grūti uzskatīt par skaidri nodalāmu no šī pēdējā apstākļa vai par tādu, kas atbilst juridiski autonomai loģikai šī sprieduma 95. punktā minētās judikatūras izpratnē.
105
Proti, ņemot vērā ciešo saikni, kas parasti pastāv starp šiem diviem apstākļiem, to nošķiršanas rezultātā principā dažas attiecīgās dalībvalsts valsts tiesību normas tiek mākslīgi izslēgtas no plašāka tiesiskā regulējuma, kurā tās ietilpst, neievērojot šī sprieduma 95. punktā atgādinātos principus.
106
Šajā gadījumā nav strīda par to, ka SGIS lielā mērā ir balstīts uz teritorialitātes principu tādā nozīmē, ka ar dažiem izņēmumiem tā paredz aplikt ar nodokli Apvienotajā Karalistē dibinātu uzņēmumu visā pasaulē gūto peļņu vai ārvalstu uzņēmumu gūto peļņu no to darbības Apvienotajā Karalistē, izmantojot pastāvīgu darījumdarbības vietu šajā valstī. Tādējādi, tā kā SGIS nav papildināta ar citiem noteikumiem, tā neļauj aplikt ar nodokli Apvienotās Karalistes sabiedrību KĀU gūto peļņu, neraugoties uz to, kā to uzsvērusi Vispārējā tiesa, ka šīs sabiedrības no saviem KĀU saņem dividendes, kas nav apliekamas ar nodokli Apvienotajā Karalistē, ievērojot SGIS noteikumus.
107
Apelācijas sūdzības iesniedzējas būtībā uzskata, ka KĀU piemērojamais normatīvais regulējums ir izņēmums no teritorialitātes principa, kas lielā mērā raksturo SGIS un kura mērķis ir to papildināt, izmantojot KĀU maksu, kas tiek piemērota Apvienotās Karalistes sabiedrībām, kuras kontrolē KĀU, apliekot ar nodokli pēdējo minēto peļņu tādā pašā veidā kā tas būtu tad, ja to gūtu šīs Apvienotās Karalistes sabiedrības, ja pastāv pietiekami būtisks risks, ka šī peļņa rodas no struktūrām, kas rada mākslīgu peļņas novirzīšanu vai uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzes samazināšanos Apvienotajā Karalistē. Turpretī aplūkotie atbrīvojumi pieļaujot, ka, ja nav pietiekami liela riska, attiecīgā peļņa netiek aplikta ar KĀU maksu tāpat, kā tā netiktu aplikta ar nodokli saskaņā ar SGIS, vai arī – ka šī maksa tiek piemērota tikai daļai no šīs peļņas saskaņā ar iepriekš noteiktu aplēsi par šo struktūru ietekmi uz nodokļa bāzi.
108
Ja tiktu atbalstīta šāda KĀU piemērojamā normatīvā regulējuma interpretācija un tā saistība ar SGIS, šie noteikumi būtu jāuzskata par tādiem, kas atbilst tai pašai loģikai kā SGIS. Saskaņā ar minēto interpretāciju, pirmkārt, ar šiem noteikumiem ir ieviests izņēmums no teritorialitātes principa, kas lielā mērā ir raksturīgs SGIS, lai izvairītos no tā, ka peļņa, kas, ja netiktu novirzīta vai samazināta nodokļa bāze, tiktu aplikta ar nodokli saskaņā ar šo sistēmu, netiek pakļauta Apvienotās Karalistes nodokļu iestādēm. Otrkārt, aplūkoto atbrīvojumu dēļ tie veido daļu no SGIS lielā mērā teritoriālā rakstura tādā ziņā, ka KĀU maksa netiek piemērota, vismaz ne pilnībā, ja peļņas mākslīgas novirzīšanas vai uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzes samazināšanas Apvienotajā Karalistē risks nav pietiekami būtisks. Citiem vārdiem sakot, atbilstoši apelācijas sūdzības iesniedzēju interpretācijai SGIS un KĀU piemērojamais normatīvais regulējums nav nodalāms šī sprieduma 95. punktā atgādinātās judikatūras izpratnē.
109
Līdz ar to ir jānosaka, kādai valsts tiesību interpretācijai būtu jāprevalē – tai, uz kuru ir balstīts apstrīdētais lēmums un kuru pārsūdzētajā spriedumā ir apstiprinājusi Vispārējā tiesa, vai tai, kuru aizstāv attiecīgā dalībvalsts.
110
Šajā kontekstā ir jānorāda, ka no šī sprieduma 97.–99. punktā minētajā judikatūrā nostiprinātajiem principiem izriet, ka tad, ja Komisijai attiecībā uz atbalsta shēmu nav attiecīgās dalībvalsts judikatūras vai administratīvās prakses, kas pamatotu tās valsts tiesību interpretāciju, jo šī dalībvalsts administratīvajā procesā tai ir apstiprinājusi, ka šādas judikatūras vai prakses nav, šī interpretācija var prevalēt pār minētās dalībvalsts aizstāvēto interpretāciju tikai tad, ja Komisija var pierādīt, ka pēdējā minētā interpretācija nav saderīga ar atbilstošo tiesību normu formulējumu.
111
Attiecībā uz debatēm starp Komisiju un Apvienoto Karalisti par pareizu KĀU piemērojamā tiesiskā regulējuma interpretāciju, it īpaši attiecībā uz mijiedarbību starp 5. nodaļu un 9. nodaļu, no šī sprieduma 110. punktā teiktā izriet, ka ir jāizvērtē jautājums par to, vai Apvienotās Karalistes, kas ir šo noteikumu autore, aizstāvētā interpretācija ir saderīga ar to attiecīgo noteikumu formulējumu.
112
Jānorāda – kā izriet no apstrīdētā lēmuma 72. apsvēruma –, ka Apvienotā Karaliste ir apgalvojusi, ka 5. un 9. nodaļā ir atspoguļota pieeja, kas balstīta uz dažādu struktūru riskiem un ietekmi uz nodokļa bāzi Apvienotajā Karalistē. Tāpat Apvienotā Karaliste Vispārējā tiesā neapšaubāmi pārmeta Komisijai, ka tā nav lasījusi šīs nodaļas kopā, kas ļautu identificēt struktūras, kuras rada pietiekami augstu ļaunprātīgas izmantošanas vai mākslīgas novirzīšanas risku.
113
Šajā ziņā, pirmkārt, 2. nodaļas 371.BB pantā, kura 1. punktā vispirms ir norādīti soļi, kas jāveic, lai saskaņā ar 3. nodaļu noteiktu, vai un, ja jā, tad kuras no TIOPA 9.A daļas 4.–8. nodaļai ir jāpiemēro KĀU peļņai (1. solis), kā arī tas, cik lielā apmērā šī peļņa ietilpst kādā no šīm nodaļām (2. solis), 2. punktā vēlāk ir norādīts, ka 1. punkts jāpiemēro, īpaši “ņemot vērā” 9. nodaļu.
114
Nekas šajos punktos, lasot tos kopā, nav pretrunā Apvienotās Karalistes aizstāvētajai KĀU piemērojamā normatīvā regulējuma interpretācijai, saskaņā ar kuru 5. un 9. nodaļa savstarpēji papildina un kopīgi definē KĀU maksas piemērošanas jomu, ņemot vērā novērtējumu par risku, ka ar tirdzniecību nesaistīta finanšu peļņa rodas no struktūrām, kas rada mākslīgu peļņas novirzīšanu vai uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzes samazināšanu Apvienotajā Karalistē. Šī iemesla dēļ, ja peļņa atbilst 9. nodaļas nosacījumiem, tā nav jāizskata, ņemot vērā pārējās TIOPA 9.A daļas nodaļas. Tādēļ, ja 9. nodaļa ir piemērojama, nav jāpārbauda, vai attiecīgā peļņa atbilst kādam no 5. nodaļas kritērijiem, jo neatkarīgi no tā, vai tas tā ir, šī peļņa pēc pieprasījuma var tikt atbrīvota no nodokļa saskaņā ar noteikumiem, kas izriet no 9. nodaļas.
115
Otrkārt, 3. nodaļas 371.CB panta, kurā ir aprakstīts veids, kādā ir jāpārbauda, vai ir piemērojama 5. nodaļa, 8. punktā ir precizēts: “ja uzņēmums, kas ir nodokļa maksātājs, iesniedz pieteikumu saskaņā ar 9. nodaļu, šajā pantā un 5. nodaļā atsauces uz KĀU ar tirdzniecību nesaistīto finanšu peļņu attiecas uz šo peļņu, izslēdzot arī peļņu, kas gūta no kvalificētām kredītattiecībām (noteiktas 9. nodaļā)”.
116
Kā tika apstiprināts tiesas sēdē, apstākļa vārda “arī” esamība šī 3. nodaļas 371.CB panta 8. punktā ir saistīta ar to, ka šī panta 2.–7. punktā ir ietverti noteikumi, kas ļauj izslēgt noteiktu citu peļņu no minētā panta un 5. nodaļas piemērošanas jomas.
117
Līdz ar to nekas minētajā 3. nodaļas 371.CB pantā nav pretrunā Apvienotās Karalistes aizstāvētajai interpretācijai, saskaņā ar kuru būtībā tā 1. un 8. punkts nozīmē, ka 9. nodaļu var piemērot, neņemot vērā 5. nodaļu.
118
Treškārt, 5. nodaļas 371.EA panta 1. punktā ir paredzēts, ka 2. nodaļas 371.BB panta 1. punkta 2. soļa izpratnē KĀU peļņa, uz ko attiecas 5. nodaļa, ir ar tirdzniecību nesaistītā finanšu peļņa, ciktāl tā atbilst šīs nodaļas kritērijiem. Šī 371.EA panta 2. punktā ir precizēts, ka “atsauces [uz] ar tirdzniecību nesaistītu finanšu peļņu jālasa atbilstoši 371.CB panta 2. punktam un, ciktāl tas ir piemērojams, 371.CB panta 8. punktam”.
119
Ciktāl tajā ir atsauce uz 3. nodaļas 371.CB panta 8. punktu, šo 371.EA pantu, kurš atbilstoši tā nosaukumam ir 5. nodaļas “pamatnoteikums”, kas attiecas uz KĀU ar tirdzniecību nesaistīto finanšu peļņu, var interpretēt tādējādi, ka šajā nodaļā izklāstīto kritēriju piemērošana ir atkarīga no tā, ka izvērtējamā ar tirdzniecību nesaistītā finanšu peļņa neietilpst 9. nodaļā, tādējādi minētā panta formulējums ir saderīgs ar Apvienotās Karalistes aizstāvēto interpretāciju.
120
Ceturtkārt, 9. nodaļas 371.IA panta 1. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts, ka šī nodaļa ir piemērojama, ja, “izņemot šo nodaļu, 5. nodaļa [..] ir piemērojama” KĀU peļņai. Šī panta 2. punktā ir piebilsts: “uzņēmums, kas ir nodokļa maksātājs [..], var iesniegt pieteikumu [..], lai 371.BB panta 1. punkta (KĀU maksas piemērošanas nosacījumi) 2. solis [..] tiktu piemērots, ievērojot šīs nodaļas noteikumus”. Minētā panta 3. punktā ir precizēts, ka tad, ja šis uzņēmums iesniedz pieteikumu, “peļņa no kvalificētām kredītattiecībām atbilst KĀU maksas piemērošanas nosacījumiem, ciktāl (un tikai tiktāl, ciktāl) tā nav atbrīvota no nodokļa saskaņā ar šo nodaļu”.
121
Komisija uzskata, ka šis pants pierāda, ka 9. nodaļā norādītā ar tirdzniecību nesaistītā finanšu peļņa ir tā, kurai, ja nebūtu šajā nodaļā ietvertā atbrīvojuma, tiktu piemērota KĀU maksa atbilstoši 5. nodaļai.
122
Jākonstatē, ka šī interpretācija nozīmē, ka 9. nodaļā ir paredzēts atbrīvojums no nodokļa, kas attiecīgā gadījumā jāmaksā saskaņā ar 5. nodaļu, kas atbilstoši 9. nodaļas 371.IA panta 3. punktam var izraisīt tādas ar tirdzniecību nesaistītas finanšu peļņas aplikšanu ar nodokli, uz kuru neattiecas vai vismaz pilnībā neattiecas 9. nodaļa. Aplūkoto atbrīvojumu piemērošana ar tirdzniecību nesaistītai finanšu peļņai, kas papildus 9. nodaļā paredzētajiem nosacījumiem var atbilst vienam no 5. nodaļas kritērijiem, nav pretrunā Apvienotās Karalistes atbalstītajai interpretācijai, kura apkopota šī sprieduma 114. punktā. Ja un ciktāl KĀU ar tirdzniecību nesaistīta finanšu peļņa atbilst 9. nodaļas nosacījumiem, tā var tikt pilnībā vai daļēji atbrīvota no KĀU maksas, pat ja tā atbilst vienam no 5. nodaļas kritērijiem, pamatojoties uz to, ka saskaņā ar Apvienotās Karalistes likumdevēja vērtējumu tas, ka šie nosacījumi ir izpildīti, ļauj izslēgt, ka pastāv pietiekami liels risks, ka šī peļņa varētu rasties no struktūrām, kas rada mākslīgu peļņas novirzīšanu vai uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzes samazināšanos Apvienotajā Karalistē.
123
Tādēļ arī Komisijas norādītie 9. nodaļas 371.IA panta noteikumi neļauj uzskatīt, ka KĀU piemērojamā normatīvā regulējuma interpretācija, uz kuru atsaucas Apvienotā Karaliste, nav saderīga ar šo noteikumu formulējumu.
124
Turklāt ITV būtībā uzskata, ka KĀU piemērojamā tiesiskā regulējuma interpretācijā ir jāņem vērā 2006. gada 12. septembra sprieduma Cadbury Schweppes un Cadbury Schweppes Overseas (C‑196/04, EU:C:2006:544) atziņas.
125
No minētā sprieduma rezolutīvās daļas izriet, ka LESD 49. un 54. pants jāinterpretē tādējādi, ka tie iestājas pret to, ka dalībvalstī reģistrētas rezidentes sabiedrības ar nodokli apliekamajos ienākumos tiek iekļauti ienākumi, ko citā dalībvalstī guvis KĀU, ja šie ienākumi tur ir pakļauti tādam nodoklim, kas ir mazāks par to, kas ir piemērojams pirmajā valstī, ja vien šāda iekļaušana neattiecas tikai uz tīri mākslīgām struktūrām, kuras ir domātas, lai izvairītos no parasti maksājamā valsts nodokļa. Attiecīgi šāda aplikšanas ar nodokļiem pasākuma piemērošana ir noraidāma, ja, pamatojoties uz objektīviem faktiem, par kuriem var pārliecināties trešās personas, tiek pierādīts, ka, lai gan ir nodokļu rakstura apsvērumi, minētais KĀU patiešām ir izveidots uzņemošajā dalībvalstī un veic tur reālu saimniecisku darbību.
126
TIOPA 9.A daļā minētā KĀU piemērojamā normatīvā regulējuma interpretācija, uz kuru atsaucas apelācijas sūdzības iesniedzējas, atspoguļo šos principus, jo ar šīs daļas 5. un 9. nodaļu tās mērķis ir aplikt ar nodokli peļņu, kas izriet no ļaunprātīgas rīcības, piemēram, pilnībā fiktīvām struktūrām, dodot nodokļu maksātājiem iespēju iesniegt pieteikumu, lai novērstu vai samazinātu šo nodokļu uzlikšanu, ja ir izpildīti konkrēti nosacījumi, kuri, pēc valsts likumdevēja domām, iznīcina vai samazina šādu struktūru pastāvēšanas risku.
127
No tā izriet, kā būtībā secinājumu 87.–90. punktā norādījusi ģenerāladvokāte, ka KĀU piemērojamais tiesiskais regulējums kopumā un it īpaši attiecībā uz 5. un 9. nodaļā norādīto finanšu peļņu, kas nav ar saistīta ar tirdzniecību, papildina SGIS, ievērojot to pašu loģiku, kas lielā mērā balstīta uz teritorialitātes principu. KĀU maksa nav piemērojama vai arī ir piemērojama tikai daļēji KĀU ar tirdzniecību nesaistītai finanšu peļņai, piemēram, peļņai no kvalificētām kredītattiecībām, kam nav pietiekamas teritoriālās saiknes ar Apvienoto Karalisti un kas tādējādi nav mākslīgi novirzīta peļņa vai uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzes samazināšanās Apvienotajā Karalistē.
128
Šo secinājumu neatspēko pārsūdzētā sprieduma 85.–90. punktā ietvertā analīze. Vispārējā tiesa, lai uzskatītu, ka KĀU piemērojamais tiesiskais regulējums veido pilnīgu kopumu, kas atšķiras no SGIS, tajā vispirms uzsvēra atšķirības, kādas esot starp SGIS un šiem noteikumiem attiecībā uz nodokļa bāzi, nodokļa maksātāju, nodokļa iekasējamības gadījumu, kā arī nodokļa likmi, pēc tam – īpašu noteikumu par KĀU maksu esamību TIOPA 9.A daļā un, visbeidzot, mehānisma, kura mērķis ir novērst nodokļu dubultu uzlikšanu, esamību šajā daļā.
129
Šajā ziņā, pirmkārt, attiecībā uz nodokļa bāzi, kā to uzsver Apvienotā Karaliste, Vispārējā tiesa kļūdaini cenšas nošķirt šajā valstī gūto peļņu no peļņas, kas no tās ir mākslīgi novirzīta, lai tās uzskatītu par divām atšķirīgām nodokļu bāzēm. Proti, abos gadījumos nodokļa bāze atbilst gūtajai peļņai.
130
Otrkārt, attiecībā uz nodokļa maksātājiem jānorāda, ka KĀU maksas maksātāji ir Apvienotajā Karalistē reģistrēti mātesuzņēmumi, proti, uzņēmumi, kuriem jāmaksā arī uzņēmumu ienākuma nodoklis Apvienotajā Karalistē. Nav šaubu, ka runa ir par Apvienotajā Karalistē reģistrētu sabiedrību apakšgrupu, jo ne visas šīs sabiedrības kontrolē KĀU, kuru peļņa izraisa KĀU maksas piemērošanu. Tomēr šajā apakšgrupā vienas un tās pašas sabiedrības tiek apliktas gan ar uzņēmumu ienākumu nodokli, gan ar KĀU maksu. Līdz ar to Vispārējā tiesa ir kļūdaini uzskatījusi, ka pastāv būtisks nošķīrums starp KĀU maksas maksātājiem un no SGIS izrietošā nodokļa maksātājiem.
131
Treškārt, attiecībā uz nodokļa iekasējamības gadījumu Vispārējā tiesa uzskatīja, ka KĀU maksa tiek piemērota, ja KĀU gūst peļņu ārpus Apvienotās Karalistes tādu struktūru vai resursu vai peļņas mākslīgas novirzīšanas dēļ, kuri būtu apliekami ar nodokli Apvienotajā Karalistē. Tā secināja, ka šīs maksas iekasējamības gadījums neatbilst peļņas gūšanai Apvienotajā Karalistē, kas ir apliekama ar nodokli atbilstoši SGIS. Šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa ir nepareizi interpretējusi nodokļa iekasējamības gadījuma jēdzienu, jo abos gadījumos notikums, kas pamato personas aplikšanu ar nodokli, ir tās gūtā peļņa.
132
Ceturtkārt, kā to ir atzinusi Vispārējā tiesa, KĀU maksas nodokļa likme ir tāda pati kā SGIS paredzētajam nodoklim. Neapšaubāmi Vispārējā tiesa piebilda, ka attiecībā uz KĀU maksu pastāv īpašs aprēķināšanas mehānisms, kas var nozīmēt, ka vidēji tiek piemērotas vairākas nodokļa likmes, kuras piemēro Apvienotajā Karalistē ar nodokli apliekamās sabiedrības peļņai. Tomēr, kā apgalvo Apvienotā Karaliste un Komisija to neapstrīd, iespēja, ka nodokļa likme atbilst vidējam vairāku likmju apmēram, pastāv gan attiecībā uz KĀU maksu, gan attiecībā uz Apvienotajā Karalistē reģistrēto uzņēmumu ienākuma nodokli. Proti, Corporation Tax Act 2009 (2009. gada Likums par uzņēmumu ienākuma nodokli) 8. panta 5. punktā ir paredzēts mehānisms, kas ir līdzvērtīgs tam, kurš izriet no 2. nodaļas 371.BC panta, kuru Vispārējā tiesa ir minējusi pārsūdzētā sprieduma 88. punktā.
133
Piektkārt, nav strīda par to, ka TIOPA 9.A daļā ir ietverti īpaši noteikumi par KĀU maksas aprēķināšanu, šie noteikumi būtībā daudzos aspektos ir identiski SGIS noteikumiem, kā to apgalvo Apvienotā Karaliste un atzīst Komisija.
134
Sestkārt, attiecībā uz nodokļu dubulto uzlikšanu Apvienotā Karaliste un ITV pamatoti apgalvo, ka TIOPA 2. daļa ir veltīta šai problemātikai, līdz ar to Vispārējā tiesa ir kļūdaini atzinusi, ka mehānisma, kura mērķis ir novērst nodokļu dubultu uzlikšanu, esamība ir KĀU piemērojamā normatīvā regulējuma īpatnība.
135
No visiem šiem apsvērumiem izriet, ka KĀU piemērojamais normatīvais regulējums ir SGIS neatņemama sastāvdaļa, ko tas papildina, ievērojot to pašu loģiku, saskaņā ar kuru ar nodokli tiek aplikta peļņa, kurai ir pietiekama teritoriālā saikne ar Apvienoto Karalisti. Līdz ar to, kā apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzējas ar pirmo iebildumu, kas minēts šī sprieduma 53. punktā, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, apstiprinot, kā Komisija to ir uzskatījusi apstrīdētajā lēmumā, ka atsauces sistēmu, izvērtējot aplūkoto atbrīvojumu selektivitāti no LESD 107. panta 1. punkta viedokļa, veido vienīgi KĀU piemērojamais tiesiskais regulējums, kas izklāstīts TIOPA 9.A daļā.
Secinājumi par apelācijas sūdzībām
136
No Tiesas judikatūras izriet – tā kā šīs atsauces sistēmas noteikšana ir salīdzinošās pārbaudes, kas jāveic atbalsta shēmas selektivitātes vērtējuma kontekstā, pamats, kļūda, kas pieļauta šajā noteikšanā, noteikti padara kļūdainu visu selektivitātes nosacījuma analīzi (spriedums, 2022. gada 8. novembris, Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija, C‑885/19 P un C‑898/19 P, EU:C:2022:859, 71. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
137
Tādēļ ar šī sprieduma 135. punktā konstatēto tiesību kļūdu pietiek, lai pilnībā atceltu pārsūdzēto spriedumu, un pārējie šī sprieduma 53. punktā minētie iebildumi nav jāizvērtē.
Par prasībām Vispārējā tiesā
138
Atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmās daļas otrajam teikumam, ja Tiesa atceļ Vispārējās tiesas nolēmumu, tā var pati taisīt galīgo spriedumu attiecīgajā lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija.
139
Tā tas ir šajā lietā, jo par prasības pamatiem, ar kuriem tiek lūgts atcelt apstrīdēto lēmumu, Vispārējā tiesā ir notikušas uz sacīkstes principu balstītas debates, un to izvērtēšanai nav jāveic nekādi papildu procesa organizatoriskie vai pierādījumu savākšanas pasākumi.
140
Šajā ziņā pietiek norādīt, ka šī sprieduma 90.–135. punktā izklāstīto iemeslu dēļ apstrīdētais lēmums ir jāatceļ, ciktāl Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatēdama, ka pastāv selektīva priekšrocība, ņemot vērā atsauces sistēmu, kas attiecas tikai uz TIOPA 9.A daļā iekļautajiem KĀU piemērojamajiem noteikumiem, lai gan šie noteikumi nav nodalāmi no SGIS.
141
Kā izriet no šī sprieduma 136. punktā atgādinātās judikatūras, šāda kļūda, nosakot saskaņā ar atbilstošajām valsts tiesībām faktiski piemērojamos noteikumus un tādējādi – nosakot tā saukto “parasto” aplikšanu ar nodokli, attiecībā uz kuru bija jāizvērtē aplūkotie atbrīvojumi, visu argumentāciju par selektīvas priekšrocības pastāvēšanu neizbēgami padara par spēkā neesošu.
Par tiesāšanās izdevumiem
142
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktu, ja apelācijas sūdzība ir pamatota un Tiesa lietā taisa galīgo spriedumu, tā lemj par tiesāšanās izdevumiem.
143
Atbilstoši Reglamenta 138. panta 1. punktam un 140. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz minētā reglamenta 184. panta 1. punktu, pirmkārt, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs un otrkārt, dalībvalstis un procesā iesaistītās iestādes savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.
144
Šajā lietā attiecībā uz apelācijas sūdzībām lietās C‑555/22 P, C‑556/22 P un C‑564/22 P, tā kā Apvienotajai Karalistei, ITV un LSEGH spriedums ir labvēlīgs, atbilstoši to prasījumiem ir jāpiespriež Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus.
145
Turklāt, tā kā Vispārējā tiesā celtās prasības ir apmierinātas, Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Apvienotās Karalistes tiesāšanās izdevumus lietā T‑363/19, kā arī ITV un LSEGH tiesāšanās izdevumus lietā T‑456/19.
146
Apvienotā Karaliste savus tiesāšanās izdevumus lietā T‑456/19 sedz pati.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1)
Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2022. gada 8. jūnija spriedumu Apvienotā Karaliste un ITV/Komisija (T‑363/19 un T‑456/19, EU:T:2022:349).
2)
Atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2019/1352 (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu grupu finansēšanas atbrīvojumu.
3)
Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus saistībā ar apelācijas tiesvedību lietās C‑555/22 P, C‑556/22 P un C‑564/22 P.
4)
Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus lietā T‑363/19.
5)
Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina ITV plc, kā arī LSEGH (Luxembourg) Ltd un London Stock Exchange Group Holdings (Italy) Ltd tiesāšanās izdevumus lietā T‑456/19.
6)
Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste savus tiesāšanās izdevumus lietā T‑456/19 sedz pati.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.