ĢENERĀLADVOKĀTA
MANUELA KAMPOSA SANČESA BORDONAS
[MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ BORDONA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 12. martā (1)
Lieta C‑11/25
Jelgavas valstspilsētas pašvaldība
pret
Konkurences padomi
(Augstākās tiesas (Senāts) (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Konkurence – LESD 102. pants – Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana – Jēdzieni “saimnieciskā darbība” un “uzņēmums” – Atkritumu apsaimniekošanas pakalpojumu organizēšana pašvaldībā un tiesības izvēlēties darbuzņēmēja atlases sistēmu – Lēmumi, ar kuriem tiek īstenotas valsts varas pilnvaras – Darbuzņēmēja, kas sniedz sadzīves atkritumu apsaimniekošanas pakalpojumus, atlases procedūra – Tieša piešķiršana – Pakalpojumu sniedzējs, kas daļēji pieder pašvaldībai
1.        2004. gadā Jelgavas valstspilsētas pašvaldība (Latvija) (turpmāk tekstā – “Jelgavas pašvaldība”) ar sabiedrību, kurā tai pieder pamatkapitāla daļu vairākums, noslēdza pakalpojumu līgumu par atkritumu savākšanu un apstrādi pašvaldībā.
2.        Darbuzņēmējs tika izraudzīts bez iepirkuma procedūras. Līguma darbības laiks bija noteikts līdz 2029. gadam.
3.        2021. gadā Konkurences padome (Latvija) konstatēja, ka pašvaldība, izvēlēdamās darbuzņēmēju tieši, ir pārkāpusi aizliegumu ļaunprātīgi izmantot dominējošo stāvokli, un tādēļ uzlika tai naudas sodu.
4.        Iesniedzējtiesa lūdz interpretēt LESD 102. pantu, lai noteiktu – būtībā – to, vai pašvaldība, pieņemot lēmumu par to, kā organizēt atkritumu apsaimniekošanas pakalpojumu sniegšanu savā teritorijā, rīkojas kā “uzņēmums”.
I.      Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
1.      Direktīva 75/442/EEK (2)
5.        5. pantā noteikts:
“Dalībvalstis izveido vai izrauga kompetento iestādi vai iestādes, kas atbild par atkritumu apglabāšanas darbību plānošanu, organizēšanu, atļaušanu un uzraudzību noteiktā apgabalā.”
2.      Direktīva 2008/98/EK (3)
6.        Saskaņā ar 13. pantu (“Cilvēku veselības un vides aizsardzība”):
“Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka atkritumu apsaimniekošana norit, neapdraudot cilvēku veselību un neradot kaitējumu videi, un jo īpaši:
a)      neapdraudot ūdeni, gaisu, augsni, augus vai dzīvniekus;
b)      neradot neērtības trokšņa vai smakas dēļ; kā arī
c)      neradot negatīvu ietekmi uz lauku vidi un īpaši aizsargājamām teritorijām.”
B.      Latvijas tiesības
1.      Konkurences likums (4)
7.        Saskaņā ar 1. panta 1. punktu par “dominējošo stāvokli” tiek uzskatīts tirgus dalībnieka vai vairāku tirgus dalībnieku ekonomisks (saimniecisks) stāvoklis konkrētajā tirgū, ja šis dalībnieks vai šie dalībnieki spēj ievērojami kavēt, ierobežot vai deformēt konkurenci jebkurā konkrētajā tirgū pietiekami ilgā laika posmā, darbojoties pilnīgi vai daļēji neatkarīgi no konkurentiem, klientiem, piegādātājiem vai patērētājiem.
8.        Kā noteikts
1. panta 9. punktā, kā “tirgus dalībnieks” tiek kvalificēta jebkura persona (arī ārvalsts persona), kura veic vai gatavojas veikt saimniecisko darbību Latvijas teritorijā vai kuras darbība ietekmē vai var ietekmēt konkurenci Latvijas teritorijā.
9.        13. pantam ir tāds pats saturs kā LESD 102. pantam (5).
2.      Valsts pārvaldes iekārtas likums (6)
10.      Saskaņā ar 1. panta 2. punktu “atvasināta publiska persona” ir pašvaldība vai cita ar likumu vai uz likuma pamata izveidota publiska persona.
11.      87. pantā noteikts, ka publiska persona privāto tiesību jomā darbojas šādos gadījumos: i) veicot darījumus, kas nepieciešami tās darbības nodrošināšanai; ii) sniedzot pakalpojumus; iii) dibinot kapitālsabiedrību vai iegūstot līdzdalību esošā kapitālsabiedrībā. Ja publiska persona darbojas privāto tiesību jomā, uz to attiecas likumi, kas reglamentē privāttiesiskus darījumus vispār, ciktāl šo darbību neierobežo citi normatīvie akti.
3.      Likums “Par pašvaldībām” (7)
12.      Kā noteikts 15. pantā, pašvaldību autonomā funkcija ir organizēt iedzīvotājiem komunālos pakalpojumus, tostarp sadzīves atkritumu apsaimniekošanu.
4.      Atkritumu apsaimniekošanas likums (8)
13.      Saskaņā ar 9. pantu pašvaldības savā administratīvajā teritorijā sadzīves atkritumu, tostarp bīstamo atkritumu, apsaimniekošanu organizē atbilstoši atkritumu apsaimniekošanas plāniem.
14.      15. pantā ir reglamentēta vietējās pašvaldības kompetence izvēlēties komersantu, kurš veiks sadzīves atkritumu savākšanu, pārvadāšanu, pārkraušanu un uzglabāšanu attiecīgajā sadzīves atkritumu apsaimniekošanas zonā, tādā kārtībā, kāda noteikta iepirkumu regulējošos normatīvajos aktos, organizējot iepirkuma procedūru par sadzīves atkritumu apsaimniekošanu noteiktā zonā (9).
5.      Likums “Par iepirkumu valsts vai pašvaldību vajadzībām” (10)
15.      Saskaņā ar 1. panta 3. punkta a) apakšpunktu “pasūtītājs” ir valsts pārvaldes iestāde, cita valsts iestāde, atvasinātā publisko tiesību juridiskā persona, kā arī privāto tiesību subjekts, kas vienlaikus atbilst šādiem kritērijiem:
–        tas ir nodibināts vai darbojas, lai nodrošinātu sabiedrības vajadzības, un tam nav komerciāla rakstura,
–        tas atrodas valsts pārvaldes iestādes, citas valsts iestādes, atvasinātās publisko tiesību juridiskās personas padotībā vai izšķirošā ietekmē vai šiem kritērijiem atbilstoša privāto tiesību subjekta izšķirošā ietekmē (tā izpaužas kā balsstiesību vairākums pārraudzības vai izpildinstitūcijas locekļu ievēlēšanā vai vadības iecelšanā), vai arī šā privāto tiesību subjekta darbību vairāk par 50 procentiem finansē valsts, atvasinātā publisko tiesību juridiskā persona vai cits šiem kritērijiem atbilstošs privāto tiesību subjekts.
16.      4. pantā paredzēti izņēmumi no likuma piemērošanas, un šis pants ļauj līgumslēdzējai iestādei to nepiemērot tāda līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas gadījumā, kura priekšmets citastarp ir pakalpojums, ko sniedz institūcija, kura ir izveidota pasūtītāja funkciju nodrošināšanai, kura atrodas pilnīgā pasūtītāja kontrolē vai kura ir pasūtītāja pakļautībā, kā arī galvenokārt (vairāk nekā 80 procentu apmērā naudas izteiksmē) sniedz pakalpojumus tikai pasūtītājam un attiecībā pret trešajām personām pilnībā ievēro šā likuma prasības.
II.    Fakti, strīds un prejudiciālais jautājums
17.      Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ietvertā faktu secība ir šāda:
–        2004. gada 27. septembrī Latvijas Republikas Komercreģistrā tika reģistrēta SIA “Jelgavas komunālie pakalpojumi” – 51 % no šīs sabiedrības pamatkapitāla pieder Jelgavas pašvaldībai un 49 % pieder kādai privāto tiesību juridiskajai personai.
–        2004. gada 1. novembrī Jelgavas pašvaldība ar SIA “Jelgavas komunālie pakalpojumi” noslēdza pakalpojuma līgumu, kura priekšmets bija atkritumu apsaimniekošana un atkritumu apsaimniekošanas sistēmas pilnveidošana un popularizēšana Jelgavas pilsētas administratīvajā teritorijā līdz 2029. gada 31. decembrim (turpmāk tekstā – “pakalpojumu līgums”).
–        Šo pakalpojumu līgumu Jelgavas pašvaldība noslēdza, neorganizējot iepirkuma procedūru, jo pamatojās uz tobrīd spēkā esošajā likumā “Par iepirkumu valsts vai pašvaldību vajadzībām” paredzēto izņēmumu, proti, in house procedūru.
–        2020. gada 25. maijā Konkurences padome saņēma kādas privātpersonas iesniegumu, kurā tika apgalvots, ka šī atkritumu apsaimniekošanas pakalpojumu sniedzēja izvēles kārtība Jelgavas pilsētas teritorijā esot bijusi prettiesiska un tāpēc pakalpojumu līgums esot jāizbeidz un jārīko jauna darbuzņēmēja izvēles procedūra.
–        2021. gada 22. jūlijā Konkurences padome pieņēma lēmumu, ar kuru ir atzīts, ka Jelgavas pašvaldība ir pārkāpusi Konkurences likuma 13. panta pirmo daļu (dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas aizliegumu), un tai uzlikts naudas sods.
18.      Jelgavas pašvaldība šo lēmumu pārsūdzēja Administratīvajā apgabaltiesā (Latvija). Tā apgalvoja būtībā, ka atkritumu savākšanas pakalpojumu sniegšanas līguma piešķiršana, izmantojot in house procedūru, nav tirgus dalībnieka lēmums. Pieņemot lēmumu par pašvaldības atkritumu apsaimniekotāja atlases procedūru, pašvaldība esot īstenojusi valsts varas pilnvaras (saskaņā ar publiskajām tiesībām), kuras nav pakļautas konkurences iestādes kontrolei.
19.      Pirmās instances tiesa prasību noraidīja, apmierinot Konkurences padomes apsvērumus un apstiprinot, ka Jelgavas pašvaldība ir tirgus dalībniece un ir ļaunprātīgi izmantojusi savu dominējošo stāvokli.
20.      Jelgavas pašvaldība pirmās instances tiesas spriedumu pārsūdzēja Augstākajā tiesā (Senāts) (Latvija).
21.      Šajā kontekstā Augstākā tiesa (Senāts) uzdod Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [LESD] 102.pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tā piemērošanas jomā, ņemot vērā konkrētās lietas apstākļus, ietilpst arī atvasinātas publisko tiesību juridiskas personas pieņemts lēmums par veidu, kā pašvaldības teritorijā tiks nodrošināta atkritumu apsaimniekošanas organizēšana, kas konkrētajā gadījumā izpaudies kā lēmums organizēt pakalpojuma nodrošināšanu tādējādi, ka, atsaucoties uz in house procedūru, tiek nolemts piešķirt šā pakalpojuma sniegšanas tiesības pašvaldībai daļēji piederošam uzņēmumam?
Proti, vai var uzskatīt, ka pašvaldība, pieņemot lēmumu organizēt sadzīves atkritumu apsaimniekošanas pakalpojumu nodrošināšanu tādējādi, ka, atsaucoties uz in house procedūru, tiek nolemts piešķirt šā pakalpojuma sniegšanas tiesības pašvaldībai daļēji piederošam uzņēmumam, darbojas kā tirgus dalībnieks jeb uzņēmums [LESD] 102.panta izpratnē?”
III. Tiesvedība Tiesā
22.      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesā tika reģistrēts 2025. gada 9. janvārī.
23.      Rakstveida apsvērumus iesniedza Jelgavas pašvaldība, Konkurences padome, Latvijas valdība un Eiropas Komisija. Visi minētie piedalījās 2025. gada 10. decembra tiesas sēdē.
IV.    Izvērtējums
A.      Par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību
24.      Iesniedzējtiesa detalizēti izklāsta (11) iemeslus, kas – atbilstoši tās viedoklim – pamato lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību:
–        Tā atzīst, ka šajā lietā dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana nevar ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, jo fakti attiecas uz pilnībā iekšēju situāciju. Principā ir piemērojamas tikai valsts tiesību normas, proti, Konkurences likums.
–        Tā paskaidro, ka Latvijas konkurences tiesības ir izstrādātas tā, lai harmonizētu tās ar Savienības tiesībām. 2001. gadā pieņemtais Konkurences likums būtībā atbilstot EK līguma 81. un 82. pantam (tagad – LESD 101. un 102. pants).
–        Attiecībā uz dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas aizliegumu tā uzsver, ka Konkurences likuma 13. panta pirmās daļas 2. punkts ir analoģisks LESD 102. pantam, izņemot atsauci uz ietekmi uz tirdzniecību starp valstīm. Līdz ar to valsts tiesību aktu interpretācijai attiecībā uz šo tiesību normu nebūtu jāatšķiras no tā, kā tiek piemērotas Savienības tiesības.
–        Tā norāda, ka Tiesa ir atzinusi savu kompetenci atbildēt uz lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu, kuri attiecas uz Savienības tiesību normām, “situācijās, kurās pamatlietas fakti neietilpst Savienības tiesību tiešas piemērošanas jomā, bet kurās minētās tiesību normas tomēr ir padarītas piemērojamas valsts tiesību aktos, kuros pilnībā iekšējas situācijas tiek risinātas tāpat, kā tas darīts Savienības tiesībās” (12).
25.      Piekrītu iesniedzējtiesas pieejai. Papildu apsvērumi
nav jāizsaka,
un, lai apstiprinātu lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību, pietiek ar atsaukšanos uz 2024. gada 5. decembra spriedumu, kas pasludināts saistībā ar līdzīgu Administratīvās apgabaltiesas lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu (13).
26.      Lietā C‑606/23:
–        LESD 101. panta 1. punkta interpretācija tika lūgta, ņemot vērā faktus, kurus, lai gan tie neietilpst Savienības tiesību tiešās piemērošanas jomā, reglamentēja valsts tiesību normas, kuras savukārt, lai atrisinātu pilnībā iekšēju situāciju, pašas bija atbilstošas Savienības tiesībām;
–        Latvijas iesniedzējtiesa uzskatīja, ka Savienības tiesību interpretācija ir nepieciešama, lai lemtu par Konkurences likuma 11. panta pirmās daļas piemērošanu. Saskaņā ar tās viedokli šīs tiesību normas interpretācijai nebūtu jāatšķiras no LESD 101. panta 1. punkta interpretācijas, jo ar abām tiesību normām ir noteikts būtībā analoģisks tiesiskais regulējums.
27.      Atbildē uz minēto lūgumu Tiesa:
–        atzina savu kompetenci spriest par lietu, jo no iesniegtā iesniedzējtiesas nolēmuma “[..] izriet, ka Konkurences likuma 11. panta pirmajā daļā paredzētais tiesiskais regulējums ir identisks LESD 101. panta 1. punktā noteiktajam un Latvijas tiesību sistēmā minētā 11. panta pirmā daļa tiek interpretēta tāpat kā LESD 101. panta 1. punkts” (14);
–        atgādināja, ka tā jau ir atzinusi savu jurisdikciju lemt par lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecībā uz LESD 101. panta 1. punkta interpretāciju, kurus līdzīgās situācijās ir iesniegušas Latvijas tiesas (15).
28.      Šie apsvērumi ir mutatis mutandis piemērojami tādā lietā kā izskatāmā lieta, kurā tiek aplūkota LESD 102. panta interpretācija.
B.      Prejudiciālā jautājuma izvērtējums
29.      Konkurences padomes lēmums ir balstīts uz divkāršu pieņēmumu, ka Jelgavas pašvaldība, piešķirot strīdīgā līguma slēgšanas tiesības, ir rīkojusies kā uzņēmums un ļaunprātīgi izmantojusi savu dominējošo stāvokli sadzīves atkritumu savākšanas pakalpojumu sniegšanas tirgū savā teritorijā (16).
30.      Tomēr nav skaidrs, vai Konkurences padomes lēmums attiecas tikai uz brīdi (2004. gada 1. novembris) (17), kad tika piešķirtas pakalpojumu līguma slēgšanas tiesības, vai – gluži pretēji – tā iedarbība paplašinās arī uz brīdi (2020. gada 25. maijs), kad tika iesniegta sūdzība, kura ir šīs iestādes rīcības uzsākšanas pamatā.
31.      Tā brīža noteikšana, kurš ir ņemts vērā, lai novērtētu dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, varētu radīt sekas attiecībā uz to, kādas Savienības tiesības ir piemērojamas (18).
32.      Konkrētāk, LESD 102. pants 2004. gadā nebija spēkā. Savukārt spēkā bija EK līguma 82. pants. Ņemot vērā, ka abu šo tiesību normu saturs būtībā sakrīt, nesaskatu problēmas, ja uzmanība tiktu koncentrēta uz Savienības primāro tiesību normu, par kuru iesniedzējtiesa uzdod jautājumu (LESD 102. pants).
1.      Līguma raksturs
33.      Tiesas sēdē norisinājās debates par to, vai attiecīgo darījumu var kvalificēt kā pakalpojumu līgumu vai koncesiju.
34.      Šā jautājuma atrisināšana varētu būt noderīga, lai noteiktu, vai no Savienības tiesību, kas reglamentē publisko iepirkumu, viedokļa ir piemērojama Direktīva 2014/24/ES (19) vai Direktīva 2014/23/ES (20).
35.      Iesniedzējtiesai, ņemot vērā līguma, attiecībā uz kuru šīs tiesas rīcībā ir visi vērtējuma elementi, precīzu saturu, ir jānosaka tā raksturs (21).
36.      Viena vai otra risinājuma izvēle neietekmē atbildi uz jautājumu par LESD 102. panta interpretāciju. Ja Jelgavas pašvaldība ir rīkojusies kā uzņēmums un ļaunprātīgi izmantojusi dominējošo stāvokli, apstāklis, ka šī (hipotētiskā) ļaunprātīgā izmantošana izriet no pakalpojumu līguma vai koncesijas, man nešķiet noteicošs.
37.      Neuzskatu arī, ka šis nošķīrums ir būtisks, lai šajā lietā aplūkotu in house piešķiršanas tiesisko regulējumu, kuram pievēršos turpinājumā. Šis tiesiskais regulējums ir līdzīgs gan tad, ja tiek piemērots Direktīvas 2014/24
12. pants (attiecībā uz pakalpojumu līgumiem), gan arī tad, ja tiek piemērots Direktīvas 2014/23
17. pants (attiecībā uz koncesijām) (22).
38.      Katrā ziņā, sekojot iesniedzējtiesas izmantotajai terminoloģijai, šajos secinājumos atsaukšos uz “pakalpojumu līgumu”.
2.      Strīda iezīmes un iesniedzējtiesas nostāja
39.      Iesniedzējtiesa kā iemeslus, kuru dēļ tā ir vērsusies Tiesā, izklāsta šādus turpmāk apkopotos apsvērumus:
–        Lai pašvaldībai būtu saistošs Konkurences likuma 13. panta pirmajā daļā noteiktais pienākums, tā ir jāuzskata par uzņēmumu un tai arī jāatrodas dominējošā stāvoklī konkrētajā tirgū.
–        Publisko tiesību juridiskā persona var darboties privāto tiesību jomā.
Ja tā darbojas kā uzņēmums, tai ir jāievēro konkurences noteikumi.
–        LESD 102. panta kontekstā subjekta kvalificēšana par uzņēmumu ir atkarīga no tā, vai tās darbības var tikt kvalificētas kā saimnieciskā darbība vai, gluži pretēji, kā darbība, kas saistīta ar publiskās varas pilnvaru īstenošanu.
–        Atkritumu apsaimniekošanas pakalpojumu sniegšana pati par sevi ir saimnieciskā darbība. Tāpat arī pašvaldība, dibinot privāto tiesību juridisko personu vai iegūstot līdzdalību jau esošā kapitālsabiedrībā, darbojas privāto tiesību jomā.
–        Tomēr pastāv šaubas, vai, pieņemot lēmumu par veidu, kā pašvaldības teritorijā tiks nodrošināta atkritumu apsaimniekošanas organizēšana, pašvaldība darbojas privāto tiesību jomā.
–        Saskaņā ar Latvijas tiesību aktiem atkritumu apsaimniekošanas organizēšana ir pašvaldības autonoma funkcija un publisko tiesību pienākums. Tā ir saistīta ar valsts tiesību aktos noteikto publiskās varas pilnvaru īstenošanu (23).
–        Pašvaldībai kā publisko tiesību juridiskai personai, kurai ar likumu noteikts pienākums organizēt atkritumu apsaimniekošanu, ir jāizvēlas šo atkritumu apsaimniekotājs saskaņā ar kārtību, kas noteikta likumā, kurā ir atsauce uz publiskā iepirkuma noteikumos paredzēto procedūru (24).
–        Laikā, kad tika piešķirtas pakalpojumu līguma slēgšanas tiesības (2004. gads), valsts likumā nebija iekļauta tiesību norma par to, kādā kārtībā pašvaldībai ir jāizvēlas komersants, kas nodrošinās atkritumu apsaimniekošanu. Tomēr Satversmes tiesa (Latvija) ir nospriedusi, ka publiskā iepirkuma tiesības atkritumu savākšanas pakalpojumu sniedzēju atlasei ir piemērojamas kopš 2002. gada.
–        Saskaņā ar Likumu “Par iepirkumu valsts vai pašvaldību vajadzībām” pašvaldības var nepiemērot publiskā iepirkuma noteikumus, ja tās slēdz līgumu ar subjektu, kuru tās pilnībā kontrolē. Ja priekšnoteikumi in house procedūras piemērošanai nepastāv, ir jāizmanto publiskā iepirkuma procedūra.
40.      Pamatojoties uz šīm premisām, iesniedzējtiesa sliecas uzskatīt, ka lēmuma pieņemšanas brīdī (25) par veidu, kā atkritumu apsaimniekošanas pakalpojums tiks sniegts, “pašvaldība nedarbojas konkurences apstākļos, bet gan īsteno publiskas varas pilnvaras” (26).
41.      Līdzīgā kārtā iesniedzējtiesa piebilst, ka to, vai pašvaldība ir pareizi izmantojusi publiski tiesisko varu, varētu pārbaudīt kontekstā ar publisko iepirkumu tiesiskā regulējuma pārkāpumu. Tādējādi tā, šķiet, netieši izslēdz, ka šī pārbaude būtu jāveic, ņemot vērā valsts konkurences tiesību normas, kurās ir pārņemts LESD 102. panta saturs.
3.      LESD 102. panta ietekme
a)      Jēdzieni “uzņēmums” un “publiskās iestādes, kuras veic ar valsts varas pilnvaru īstenošanu saistītas darbības”
42.      Tiesa sākotnēji bija paudusi sistematizētu redzējumu, saskaņā ar kuru par “uzņēmumu” tika uzskatīta personisku, materiālu un nemateriālu elementu, kas ir nodoti juridiski autonomam subjektam, kurš pastāvīgi īsteno noteiktu ekonomisku mērķi, vienota organizācija (27).
43.      Vēlāk pieeja mainījās par labu funkcionālai perspektīvai. Smaguma centrs no subjekta pārvietojās uz saimniecisko darbību, ko tas veic: “[..] jēdziens “uzņēmums” aptver jebkuru subjektu, kas veic saimniecisko darbību, neatkarīgi no šī subjekta juridiskā statusa un tā finansēšanas veida [..]” (28).
44.      Tiesa uzskata, ka “[..] preču vai pakalpojumu piedāvāšana konkrētajā tirgū raksturo saimnieciskās darbības jēdzienu [..]” (29). Parasti runa ir par izpildījumu, kas tiek sniegts pret atlīdzību, kura ir “attiecīgā pakalpojuma saimnieciskais ekvivalents” (30).
45.      Pamatojoties uz iepriekš minēto, ir iespējams, ka publiska persona rīkojas kā uzņēmums LESD 102. panta izpratnē (31). Tomēr “darbībām, kuras attiecas uz valsts varas pilnvaru īstenošanu, nav saimnieciska rakstura, kas pamatotu LESD konkurences tiesību normu piemērošanu [..]” (32).
46.      Ar valsts varas pilnvaru īstenošanu saistītu darbību veikšana neizslēdz, ka publiska persona var vienlaikus veikt privātu saimniecisko darbību, attiecībā uz kuru tā tiek uzskatīta par uzņēmumu (33).
47.      Tātad, lai noskaidrotu, vai konkrētā situācijā publiska persona darbojas vai nedarbojas kā uzņēmums, būs nepieciešama ad casum analīze.
b)      Sadzīves atkritumu apsaimniekošanas organizācija
48.      Attiecībā uz atkritumu apsaimniekošanas organizēšanu nozīmīgais Savienības tiesiskais regulējums laikā, kad Jelgavas pašvaldība 2004. gadā piešķīra tiesības apsaimniekot sadzīves atkritumus, bija Direktīva 75/442.
49.      Ar Direktīvas 75/442
4. pantu dalībvalstīm bija noteikts pienākums veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu atkritumu apsaimniekošanu, neapdraudot cilvēka veselību un neradot kaitējumu videi. Ar 5. pantu tām bija uzdots izveidot vai nozīmēt kompetento iestādi vai iestādes, kas citastarp ir atbildīgas par atkritumu apglabāšanas darbību organizēšanu noteiktā teritorijā (34).
50.      Direktīvā 75/442 nav noteikta konkrēta valsts vai privāta sadzīves atkritumu apsaimniekošanas sistēma. To nenosaka arī vēlāk pieņemtā Direktīva 2008/98. Savienībā pastāv dažādi dalībvalsts preferencēm atbilstoši modeļi, lai regulētu šo apsaimniekošanu, un uz tiem attiecas šo direktīvu regulējums.
51.      Dalībvalstīs, kuras izvēlas modeli, kas neietver ārpakalpojumu, proti, sistēmu, kuru pārvalda to publiskās iestādes (parasti vietējās iestādes), tās var vai nu uzņemties atbildību par pakalpojumu sniegšanu pašas ar saviem personīgajiem un materiālajiem līdzekļiem, vai arī uzticēt pārvaldību to kontrolē esošai instrumentālai struktūrai saskaņā ar nosacījumiem, kas pieļaujami saistībā ar in house uzdevumu piešķiršanu (35).
52.      Saistībā ar pašpietiekamības un tuvuma principiem atkritumu apsaimniekošanā un saskaņā ar “principu, ka videi nodarīts kaitējums jālabo, pirmām kārtām novēršot tā cēloni”, Tiesa ir uzsvērusi vietējo pašvaldību, kurām ir pilnvaras šajā jomā, nozīmi (36).
53.      Tādējādi no Savienības tiesību viedokļa nekas neliedz ar valsts tiesisko regulējumu uzticēt vietējai pašvaldībai kā personai, kas īsteno valsts varas pilnvaras, sadzīves atkritumu savākšanas, pārvadāšanas, apstrādes un apglabāšanas organizēšanu.
54.      Šajā pašā nozīmē attiecīgo vietējo pašvaldību nevar uzskatīt par “uzņēmumu”, kuram būtu piemērojamas LESD konkurences tiesību normas (it īpaši LESD 102. pants).
55.      Lai gan šo vietējo pašvaldību var kvalificēt kā uzņēmumu saistībā ar citām saimnieciskām darbībām, jāuzsver, ka tas tā nav gadījumā, kad tā organizē sadzīves atkritumu apsaimniekošanu tāda tiesiskā režīma ietvaros, kas saista šo apsaimniekošanu ar valsts varas pilnvaru īstenošanu.
56.      No Tiesai ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu paziņotās informācijas izriet, ka Latvijas Republikā pašvaldībām ir funkcionāla autonomija organizēt atkritumu apsaimniekošanas pakalpojumus (37).
57.      Neskarot valsts tiesību vērtējumu, ko veic iesniedzējtiesa, pašvaldības ziņā ir lemt par veidu, kādā tās teritorijā tiek apsaimniekoti sadzīves atkritumi, tostarp par tā operatora izvēli, kas veiks atkritumu savākšanu, pārvadāšanu, apstrādi un uzglabāšanu (38).
58.      Loģiski, ka, izvērtējot Jelgavas pašvaldības rīcību, iesniedzējtiesa būs tā, kurai būs jānosaka, vai sadzīves atkritumu apsaimniekošanas organizēšana ir daļa
no publiskās varas pilnvaru
īstenošanas un, ja tas tā ir, vai šī pašvaldība ir ievērojusi šo jomu reglamentējošos tiesību aktus.
59.      Ja iesniedzējtiesa apstiprinās (kā tā liek saprast lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu), ka pašvaldība nevis darbojas konkurences apstākļos, bet, lemdama par to, kā organizēt sadzīves atkritumu apsaimniekošanu, īsteno valsts varas pilnvaras, LESD 102. panta piemērošana vienkārši būs izslēgta: pašvaldība nebūs rīkojusies kā uzņēmums.
60.      A fortiori, kā to pamatoti norāda iesniedzējtiesa, šādā situācijā nebūtu jāizvērtē “dominējošais stāvoklis tirgū, jo pēc būtības vara pieņemt šādu lēmumu (jeb spēja ietekmēt tirgu) pašvaldībai izriet nevis no tās ekonomiskā jeb saimnieciskā stāvokļa konkrētajā tirgū, bet gan no tā, ka tai ar likumu ir noteikts publiski tiesisks pienākums organizēt atkritumu apsaimniekošanu konkrētajā teritorijā” (39).
61.      No iepriekš minētā izriet, ka, lai atbildētu uz uzdoto prejudiciālo jautājumu, pietiek ar norādi, ka pašvaldība, kas, īstenojot valsts varas pilnvaras, pieņem lēmumu organizēt atkritumu savākšanas un apstrādes pakalpojumu sniegšanu savā pašvaldības teritorijā, nevar tikt kvalificēta kā uzņēmums LESD 102. panta izpratnē. Faktiski tas ir lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu galvenais jautājums.
62.      Tomēr, lai šī atbilde būtu pilnīga, tajā būtu jāaplūko arī problēmas, kas izvirzītas attiecībā uz tā līguma saturu, kurš starp Jelgavas pašvaldību un SIA “Jelgavas komunālie pakalpojumi” tika noslēgts in house procedūrā. Uz šīm problēmām attiecas lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu otrā daļa.
4.      Tiesiskā regulējuma publiskā iepirkuma jomā piemērošana
63.      Saskaņā ar Tiesai sniegto informāciju valsts tiesībās vietējām pašvaldībām ir piešķirta zināma rīcības brīvība, izvēloties veidu, kā organizēt atkritumu apsaimniekošanas pakalpojumu sniegšanu.
64.      Šī rīcības brīvība ļāva Jelgavas pašvaldībai piešķirt pakalpojumu līguma slēgšanas tiesības, izmantojot konkursa procedūru (un padarot pakalpojumus par ārpakalpojumu), vai pašai sniegt atkritumu savākšanas pakalpojumus (nodrošinot tos kā iekšpakalpojumu) (40).
65.      Ja Jelgavas pašvaldība izvēlētos sniegt pakalpojumus iekšpakalpojuma veidā, tā varētu to sniegt, izmantojot savus funkcionālos līdzekļus – vai nu tieši, vai arī saskaņā ar iekšējo procedūru, ko parasti dēvē par in house procedūru.
66.      Jelgavas pašvaldība apstiprina, ka 2004. gadā tā nolēma sniegt sadzīves atkritumu apsaimniekošanas pakalpojumus, izmantojot uzņēmumu, kurā tai piederēja pamatkapitāla vairākums, piemērodama in house procedūru.
67.      Judikatūra par šāda veida in house piešķiršanas īstenojamību ir plaša (41). Kā Tiesa atkārtoti nospriedusi, in house izņēmums “[..] ir pamatots ar apsvērumu, ka valsts iestāde, kura ir līgumslēdzēja iestāde, var veikt vispārējas nozīmes uzdevumus, kas tai ir jāveic, liekot lietā pati savus administratīvos, tehniskos un citus līdzekļus, un tai nav pienākuma pieaicināt ārējas struktūras, kas darbojas ārpus tās dienestiem [..]” (42).
68.      Tiesa turpina, ka šo izņēmumu “[..] var attiecināt arī uz situācijām, kurās otra līgumslēdzēja puse ir no līgumslēdzējas iestādes juridiski atšķirīgs subjekts, ja līgumslēdzēja iestāde pār šo līgumslēdzēju subjektu īsteno kontroli, kas ir līdzīga tai, kādu tā īsteno pār saviem dienestiem, un ja šis subjekts savu darbību galvenokārt veic kopā ar līgumslēdzēju iestādi vai līgumslēdzējām iestādēm, kam tas pieder”. Šādos gadījumos var uzskatīt, ka “līgumslēdzēja iestāde izmanto pati savus līdzekļus” (43).
69.      Spriedumā Undis Servizi, kura ietekme uz pašreizējo strīdu tika apspriesta tiesas sēdē, Tiesa atkārtoja šos pašus apsvērumus un piebilda, ka in house izņēmuma atzīšanu pamato “[..] iekšējā saikne, kas šādā gadījumā pastāv starp līgumslēdzēju iestādi un izraudzīto uzņēmumu, pat ja pēdējais minētais ir no pirmā minētā juridiski nošķirta vienība [..]. Šādos gadījumos var uzskatīt, ka līgumslēdzēja iestāde faktiski izmanto pati savus līdzekļus [..] un ka izraudzītais uzņēmums gandrīz vai veido daļu no tā tās iekšējiem dienestiem” (44).
70.      Iesniedzējtiesa nelūdz interpretēt Savienības tiesību normas par in house piešķiršanu, kuras ir izslēgtas no publiskā iepirkuma tiesībām (45). Tā nevēršas Tiesā, lai tā palīdzētu noskaidrot, vai iekšējais subjekts, kuram Jelgavas pašvaldība ir tieši piešķīrusi atkritumu savākšanas pakalpojumu pārvaldību, atbilst īpašajiem nosacījumiem, lai varētu atsaukties uz in house piešķiršanu.
71.      Tomēr Konkurences padome un Latvijas valdība apgalvo, ka publiskā iepirkuma tiesību normu piemērošana neizslēdz to, ka konkurences aizsardzības iestādes novērtē konkrētas rīcības, uz kuru attiecas šie tiesību akti, atbilstību konkurences tiesībām (tostarp LESD 102. pantam).
72.      Tās piebilst, ka šāds novērtējums ļautu izvērtēt, vai ir noticis dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas aizlieguma, kas paredzēts LESD 102. pantā, pārkāpums, neatkarīgi no tā, vai attiecīgā darbība ietilpst vai neietilpst nozares tiesiskā regulējuma (šajā gadījumā – publiskā iepirkuma tiesību) piemērošanas jomā (46).
73.      Tiesas sēdē Konkurences padome un Latvijas valdība atzina, ka pirmajai minētajai nav pilnvaru pašai novērtēt tāda pašvaldības lēmuma prettiesiskumu, ar kuru – atbilstoši līgumam – pakalpojuma pārvaldība ir uzticēta tās iekšējai struktūrai. Šis lēmums ir pakļauts Iepirkumu uzraudzības biroja (Latvija) kontrolei un turpmākai pārbaudei tiesā (47).
74.      Šajā posmā un pēc tam, kad ir konstatēts, ka Konkurences padomei nav kompetences lemt par to, vai ir notikusi nelikumīga in house piešķiršana (proti, tāda, kas neatbilst Direktīvas 2014/24
12. pantam vai Direktīvas 2014/23
17. pantam), debates koncentrējas uz jautājumu, vai šī – iespējams – nelikumīgā piešķiršana būtu pietiekama, lai secinātu, ka pastāv dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana.
75.      Pēc manām domām, Konkurences padomes un Latvijas valdības aizstāvētās “dubultās kontroles” sekas nevar būt tādas, ka tiek konstatēts, ka publisku līgumu piešķiršana in house procedūrā pati par sevi izraisa dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu.
76.      Ja Konkurences padomes un Latvijas valdības apgalvojums būtu vispārpiemērojams, in house procedūra pati par sevi būtu vērtējama kā dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana, jo vietējā pašvaldība patur tiesības uz saimniecisko darbību noteiktā tirgū un izslēdz konkurentus no šā tirgus uz vairāk vai mazāk ilgu laiku.
77.      Šajā pašā ziņā Latvijas valdība norāda, ka in house procedūras piemērošana izraisīja konkurentu izslēgšanu un radīja negatīvu ietekmi uz konkurenci attiecīgajā tirgū (48).
78.      Taču in house līgumu piešķiršanas procedūras, kuras ir atzītas un reglamentētas Savienības tiesībās (Direktīvas 2014/24
12. pants un Direktīvas 2014/23
17. pants), ir paredzētas, lai – ar stingriem nosacījumiem – veicinātu to, ka valsts iestādes kā pakalpojuma sniegšanas līdzekļus izvēles pašu funkcionālos līdzekļus. Šajā pašā ziņā (iekšēja) līgumslēdzēja subjekta izvēle, lai izpildītu pakalpojumu sniegšanas uzdevumu, eo ipso nozīmē, ka tiek izslēgti visi pārējie hipotētiskie konkurenti.
79.      Apzinos, ka dažas dalībvalstu konkurences iestādes ir atturīgas pret in house līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras izmantošanu. Ir loģiski, ka
tām rodas jautājumi par šo procedūru izmantošanas pieauguma
negatīvo ietekmi uz tirgiem (jo īpaši uz pakalpojumu tirgiem) (49).
80.      Tomēr in house piešķiršanas atļaušana bija apzināts Eiropas likumdevēja lēmums;
tas atbilstoši savām politiskajām izvēlēm ir izvērtējis iespēju noteiktos gadījumos atbrīvot dalībvalstu valsts iestādes no pienākuma izmantot konkursa procedūras publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanai.
81.      Šis lēmums, kā jau teicu, pamato to, ka dalībvalstu iestādes savām funkcionālajām struktūrām (ja – līdzās citiem nosacījumiem – tās pār šīm struktūrām īsteno tādu pašu kontroli kā attiecībā uz saviem pašu dienestiem) uztic noteiktus uzdevumus, neizmantojot tirgu, lai nodrošinātu būvdarbu, pakalpojumu vai piegāžu sniegšanu (50).
82.      Atšķirīgs gadījums ir situācija, kad valsts iestādes individuālie lēmumi, ar kuriem pakalpojuma sniegšana ir uzticēta tās pašu funkcionālajai struktūrai, neatbilst Direktīvām 2014/24 vai 2014/23.
83.      Tā tas varētu būt izskatāmajā gadījumā, ja in house procedūra nebūtu tikusi piemērota ar likumā paredzētajiem nosacījumiem, it īpaši attiecībā uz “pašvaldības pilnīgu kontroli pār kapitālsabiedrību, kas nav iespējama, ja kapitālsabiedrības daļas pieder privātam uzņēmumam” (51). Tādējādi Konkurences padome kritizē “in house principa prettiesisku piemērošanu” (52).
84.      Par šo jautājumu iesniedzējtiesas nostāja šķiet pareiza: tas, vai pašvaldība, nolemdama piešķirt līgumu in house subjektam, pareizi izmantojusi savas publisko tiesību pilnvaras, varētu tikt pārbaudīts administratīvajā procesā saistībā ar publisko iepirkumu tiesiskā regulējuma pārkāpumu (53).
85.      Proti, Jelgava pašvaldības lēmums, kurā ir pieļauts pārkāpums, var tikt apstrīdēts iestādēs, kas ir atbildīgas par valsts iestāžu aktu izskatīšanu publisko iepirkumu jomā (54). Šādā apstrīdēšanā savukārt varētu tikt apgalvots, ka pasākums neatbilst likumam, ka tas ir nevajadzīgs vai nesamērīgs un ka par to galu galā būtu jālemj kompetentajām tiesām.
86.      Jebkurā gadījumā tas viss pats par sevi nav saistīts ar LESD 102. pantu. No vienas puses, kā jau minēju, tāpēc, ka šī tiesību norma nav piemērojama pašvaldībai, kas pieņem lēmumu par atkritumu apsaimniekošanu, īstenojot valsts varu. No otras puses, tāpēc, ka (iespējamais) publiskā iepirkuma tiesību normu pārkāpums ne obligāti izpaužas kā dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana iekšējā tirgū vai būtiskā tā daļā.
V.      Secinājumi
87.      Ņemot vērā iepriekš minēto, ierosinu Tiesai sniegt Augstākajai tiesai (Senāts) (Latvija) šādu atbildi:
Pašvaldība, kas, īstenojot valsts varas pilnvaras, pieņem lēmumu organizēt atkritumu savākšanas un apsaimniekošanas pakalpojumu sniegšanu savā teritorijā tādējādi, ka tā ar iekšēju procedūru (in house procedūru) piešķir tos subjektam, attiecībā uz kuru tiek īstenota kontrole, kas ir analoģiska tai, kādu pašvaldība īsteno pār savām struktūrvienībām, nevar tikt uzskatīta par “uzņēmumu” LESD 102. panta izpratnē.
1      Oriģinālvaloda – spāņu.
2      Padomes Direktīva (1975. gada 15. jūlijs) par atkritumiem (OV 1975, L 194, 47. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: 15. nodaļa, 1. sējums, 23. lpp.).
3      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2008. gada 19. novembris) par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu (OV 2008, L 312, 3. lpp.). Starp atceltajām direktīvām ir arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/12/EK (2006. gada 5. aprīlis) par atkritumiem (OV 2006, L 114, 9. lpp.).
4      2001. gada 4. oktobra Konkurences likums (Latvijas Vēstnesis, 2001, Nr. 151). Pieejams tīmekļvietnē https://likumi.lv/ta/id/54890‑konkurences‑likums.
5      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 14. septembris, Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra – Latvijas Autoru apvienība (C‑177/16, EU:C:2017:689), 6. punkts.
6      2002. gada 6. augusta Valsts pārvaldes iekārtas likums (Latvijas Vēstnesis, 2002, Nr. 94). Pieejams tīmekļvietnē https://likumi.lv/ta/id/63545‑valsts‑parvaldes‑iekartas‑likums.
7      1994. gada 19. maija likums “Par pašvaldībām” (Latvijas Vēstnesis, 1994, Nr. 61). Pieejams tīmekļvietnē https://likumi.lv/ta/id/57255‑par‑pasvaldibam. Zaudējis spēku 2023. gada 1. janvārī.
8      2000. gada 14. decembra Atkritumu apsaimniekošanas likums (Latvijas Vēstnesis, 2000, Nr. 473/476). Pieejams tīmekļvietnē https://likumi.lv/ta/id/14012‑atkritumu‑apsaimniekosanas‑likums. Zaudējis spēku 2010. gada 18. novembrī.
9      Redakcijā, kas pieņemta 2005. gada 22. jūnijā un kas stājusies spēkā 2005. gada 26. jūlijā.
10      2001. gada 5. jūlija likums “Par iepirkumu valsts vai pašvaldību vajadzībām” (Latvijas Vēstnesis, 2001, Nr. 110). Pieejams tīmekļvietnē https://likumi.lv/ta/id/26309‑par‑iepirkumu‑valsts‑vai‑pasvaldibu‑vajadzibam. Vēlāk tas aizstāts ar 2006. gada Publisko iepirkumu likumu (Latvijas Vēstnesis, 2006, Nr. 65) un 2016. gada Publisko iepirkumu likumu (Latvijas Vēstnesis, 2016, Nr. 254).
11      Iesniedzējtiesas nolēmuma 8. punkts.
12      Iesniedzējtiesa šajā ziņā atsaucas uz spriedumu, 2015. gada 26. novembris, Maxima Latvija (C‑345/14, EU:C:2015:784), 12. punkts un tajā minētā judikatūra.
13      Lieta Asunto Tallinna Kaubamaja Grupp un KIA Auto (C‑606/23, EU:C:2024:1004).
14      Spriedums, 2024. gada 5. decembris, Tallinna Kaubamaja Grupp un KIA Auto (C‑606/23, EU:C:2024:1004), 20. punkts.
15      Spriedums, 2021. gada 18. novembris, Visma Enterprise (C‑306/20, EU:C:2021:935), 47. punkts un tajā minētā judikatūra.
16      Konkurences padome (rakstveida apsvērumu 27. zemsvītras piezīme) uzskata, ka konkrētais tirgus šajā lietā ir sadzīves atkritumu savākšanas un pārvadāšanas tirgus Jelgavas pilsētas administratīvajā teritorijā.
17      Šajā datumā Latvija jau bija pievienojusies Eiropas Savienībai. Akti par Latvijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai tika publicēti 2003. gada 23. septembra Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (OV 2003, L 236, 33. lpp.).
18      Attiecīgā gadījumā tam varētu būt sekas arī saistībā ar valsts tiesību aktu piemērošanu. Iesniedzējtiesas nolēmuma 16. punktā iesniedzējtiesa norāda uz ietekmi, kāda no valsts tiesību viedokļa varētu būt vienam vai otram datumam: Jelgavas pašvaldība uzskata – tā kā 2004. gadā nebija nevienas tiesību normas par darbuzņēmēja atlasē piemērojamo procedūru, tai nebija piemērojamas publiskā iepirkuma tiesības.
19      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.).
20      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2014. gada 26. februāris) par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu (OV 2014, L 94, 1. lpp.).
21      Spriedums, 2025. gada 29. aprīlis, Fastned Deutschland (C‑452/23, EU:C:2025:284), 41. punkts: “[..] tas, vai darījums ir kvalificējams kā “publisks līgums” Direktīvas 2014/24 izpratnē vai kā “koncesija” Direktīvas 2014/23 izpratnē, jāizvērtē vienīgi no Savienības tiesību viedokļa [..]”.
22      Spriedums, 2025. gada 29. aprīlis, Fastned Deutschland (C‑452/23, EU:C:2025:284), 48. punkts: “[..] Savienības tiesību normas koncesiju jomā nebija piemērojamas, ja līgumslēdzējas iestādes īstenotā kontrole pār koncesionāru vienlaikus ir tāda pati kā tā, ko šī iestāde īsteno attiecībā uz savām struktūrvienībām, un ja koncesionārs būtisku darbības daļu veic kopā ar līgumslēdzēju iestādi, kurai tas pieder [..]. Proti, šādas in house piešķiršanas gadījumā tiek uzskatīts, ka līgumslēdzēja iestāde izmanto pati savus līdzekļus, un, pat ja koncesionārs juridiski ir no tās nošķirts, to praksē var pielīdzināt līgumslēdzējas iestādes iekšējām struktūrvienībām, tāpēc iepirkums nebija obligāti izsludināms [..]. Šie principi šobrīd ir nostiprināti un precizēti Direktīvas 2014/23 17. pantā, kurā izklāstīti nosacījumi, ar kādiem starp publiskā sektora subjektiem noslēgta koncesija neietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā”.
23      Iesniedzējtiesa precizē, ka šis pienākums atbilst arī publisko tiesību pienākumiem, kas paredzēti Direktīvas 75/442
8. pantā (un attiecīgi Direktīvas 2006/12 un Direktīvas 2008/98
8. pantā un 15. panta 1. punktā).
24      2000. gada 14. decembra Atkritumu apsaimniekošanas likuma 15. panta 1. punktā paredzēts, ka pašvaldības izvēlas par atkritumu apsaimniekošanu atbildīgo komersantu saskaņā ar publiskā iepirkuma tiesiskajā regulējumā paredzēto kārtību. 2010. gada 28. oktobra Atkritumu apsaimniekošanas likumā ir ietverta līdzīga tiesību norma.
25      Latvijas valdība un Konkurences padome – atbilstoši tam, ko tās apstiprinājušas vairākās rakstveida apsvērumu daļās un atkārtojušas tiesas sēdē, – uzskata, ka lietas materiālos nav ietverts Jelgavas pašvaldības akts par piekrišanu izmantot in house procedūru pirms līguma slēgšanas. Tomēr iesniedzējtiesas nolēmumā tiek pieņemts, ka šāds akts pastāvēja, un tā atsaucas uz šo faktu 13. un 18. punktā. Jebkurā gadījumā līguma parakstīšana starp Jelgavas pašvaldību un SIA “Jelgavas komunālie pakalpojumi” pati par sevi un bez citiem dokumentāriem pierādījumiem parāda, ka pašvaldība izvēlas šo pakalpojuma piešķiršanas sistēmu; līgums šajā ziņā tikai parāda pašvaldības gribas izpausmi.
26      Iesniedzējtiesas nolēmuma 18. punkts.
27      Spriedums, 1962. gada 13. jūlijs, Mannesmann/Augstā iestāde (19/61, EU:C:1962:31), 705 un 706. punkts.
28      Spriedums, 1991. gada 23. aprīlis, Höfner un Elser (C‑41/90, EU:C:1991:161), 21. punkts.
29      Spriedums, 2006. gada 11. jūlijs, FENIN/Komisija (C‑205/03 P, EU:C:2006:453), 25. punkts.
30      Spriedums, 2025. gada 10. jūlijs, INTERZERO u.c. (C‑254/23, EU:C:2025:569), 48. punkts.
31      Spriedums, 2012. gada 12. jūlijs, Compass‑Datenbank (C‑138/11, EU:C:2012:449), 35. punkts.
32      Spriedumi, 2012. gada 12. jūlijs, Compass‑Datenbank (C‑138/11, EU:C:2012:449), 36. punkts; 1994. gada 19. janvāris, SAT Fluggesellschaft (C‑364/92, EU:C:1994:7), 30. un 31. punkts, un 2025. gada 10. jūlijs, INTERZERO u.c. (C‑254/23, EU:C:2025:569), 49. punkts.
33      Spriedums, 2008. gada 1. jūlijs, MOTOE (C‑49/07, EU:C:2008:376), 25. punkts: “[..] apstāklis, ka subjektam, lai īstenotu daļu no savas darbības, ir publiskās varas pilnvaras, pats par sevi neaizliedz to kvalificēt kā uzņēmumu Kopienu konkurences tiesību izpratnē attiecībā uz tās pārējo saimniecisko darbību [..]. Darbības kvalificēšana kā publiskās varas pilnvaru īstenošana vai kā saimnieciskā darbība ir jāveic atsevišķi attiecībā uz katru konkrēta subjekta veicamo darbību”.
34      Skat. Direktīvas 2008/98
13. pantu, kas citēts šo secinājumu 6. punktā. Šīs pašas direktīvas 16. pantā dalībvalstīm ir noteikts pienākums izveidot integrētu un atbilstīgu apglabāšanai paredzētu atkritumu iekārtu tīklu un “tādu jauktu sadzīves atkritumu reģenerācijas iekārtu tīklu, kas savākti no privātām mājsaimniecībām, tostarp savācot šādus atkritumus arī no citiem radītājiem”.
35      Skat. Komisijas 2016. gada augustā publicēto Legal Assistance on the Application of Public Procurement Rules in the Waste Sector Final Report. Apkopojot situāciju dalībvalstīs, tajā apgalvots: “Local authorities have the possibility to perform the provision of services themselves (direct public management) or to delegate it to other public or private entities (delegated public or private management). Delegated public management is mainly organised through direct contract awards to a separate public entity under the control of the authority (under the exclusions provided by the EU Public Procurement Directive for in‑house provision or public‑public cooperation). Delegated private management is organised by outsourcing the public task to a private operator through public contracts and concession contracts, whereby the contract is awarded as a result of public procurement procedures.” (1. punkts).
36      Spriedums, 2021. gada 11. novembris, Regione Veneto (Jauktu sadzīves atkritumu pārvadāšana) (C‑315/20, EU:C:2021:912), 25. punkts: “[..] dalībvalstīm ir rīcības brīvība izvēlēties teritoriālo pamatu, ko tās uzskata par piemērotu, lai sasniegtu valsts pašpietiekamību attiecībā uz attiecīgo atkritumu apstrādi. Tomēr [..] viens no vissvarīgākajiem pasākumiem, kuri dalībvalstīm ir jānosaka, it īpaši ar vietējo pašvaldību starpniecību, kam šajā ziņā ir dotas pilnvaras, ietver uzdevumu meklēt iespēju minētos atkritumus [..] apstrādāt iekārtā, kura atrodas iespējami tuvāk to rašanās vietai [..]”. Mans izcēlums.
37      1994. gada 19. maija likuma “Par pašvaldībām” 15. pants.
38      2000. gada 14. decembra Atkritumu apsaimniekošanas likuma 9. un 15. pants.
39      Iesniedzējtiesas nolēmuma 18. punkts.
40      Konkurences padome rakstveida apsvērumos (17. punkts) atzīst, ka saskaņā ar valsts tiesībām pašvaldības pašas var organizēt atkritumu apsaimniekošanu, uzdodot to pašvaldības komersantam vai nolīgstot privātpersonu nodibinātus komersantus. Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ar pakalpojumu nodrošināšanu “iekšpakalpojuma” veidā ir apzīmēta apsaimniekošana, ko veic vietējā pašvaldība.
41      Sākot it īpaši no spriedumiem, 1999. gada 18. novembris, Teckal (C‑107/98, EU:C:1999:562), un 2005. gada 11. janvāris, Stadt Halle un RPL Lochau (C‑26/03, EU:C:2005:5).
42      Spriedums, 2014. gada 8. maijs, Datenlotsen Informationssysteme (C‑15/13, EU:C:2014:303), 25. punkts un tajā minētā judikatūra. Nesenāk – spriedums, 2016. gada 8. decembris, Undis Servizi (C‑553/15, EU:C:2016:935; turpmāk tekstā – “spriedums “Undis Servizi”), 30. punkts.
43      Spriedums, 2014. gada 8. maijs, Datenlotsen Informationssysteme (C‑15/13, EU:C:2014:303), 25. punkts un tajā minētā judikatūra.
44      Spriedums Undis Servizi, 30. punkts.
45      Direktīvas 2014/24
12. pantā ir precizēts, ar kādiem nosacījumiem līgums, kura slēgšanas tiesības līgumslēdzēja iestāde piešķīrusi kādai juridiskai personai, kas ir privāto vai publisko tiesību subjekts, neietilpst šīs direktīvas darbības jomā. Līdzīgi ir noteikts Direktīvas 2014/23 17. pantā.
46      Konkurences padome, lai pamatotu savu apgalvojumu, atsaucas uz spriedumu, 2025. gada 27. februāris, Aeroportul Internaţional “Avram Iancu” Cluj (C‑220/24, EU:C:2025:124), 30. un 31. punkts. Šajā lietā piemērojamais nozares tiesiskais regulējums bija Padomes Direktīva 96/67/EK (1996. gada 15. oktobris) par pieeju lidlauka sniegto pakalpojumu tirgum Kopienas lidostās (OV 1996, L 272, 36. lpp.). Tiesa nosprieda, ka Direktīvas 96/67
1. un 6. pants “neliedz LESD 102. pantu piemērot apstākļos, kad lidlaukā sniegto pakalpojumu sniedzējam ir atteikta iespēja izmantot lidostas infrastruktūru, kas nepieciešama, lai šos pakalpojumus sniegtu Savienības lidostā, kurā minētā atteikuma laikā pārvadājumu apjoms ir bijis mazāks par diviem miljoniem pasažieru gadā” (rezolutīvā daļa).
47      Konkurences padomes rakstveida apsvērumu 28. punkts.
48      Latvijas valdības rakstveida apsvērumu 12. punkts: “[Jelgavas] pašvaldības īstenotā dominējošā stāvokļa ļaunprātīga rīcība izpaudusies izslēdzošā veidā, negatīvi ietekmējot konkurenci konkrētajā tirgū. Proti, Pašvaldības rīcība, bez objektīvas nepieciešamības (attaisnojuma) rezervējot sev saimniecisko darbību konkrētajā tirgū un savu meitas sabiedrību pasargājot no konkurences, novedusi pie konkrētā tirgus noslēgšanas konkurentiem ilgstošā laika periodā.”
49      Skat., piemēram, Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia (Valsts tirgu un konkurences komisija, Spānija) 2013. gada 19. jūnija ziņojumu “Pašu līdzekļi un vadības pilnvaras: to izmantošanas ietekme no konkurences veicināšanas viedokļa”. Tajā ir noteikts: “Konkurences ierobežojums piekļuvi attiecīgajam pakalpojumam noslēdz visiem piedāvātājiem, kuri nav pašu resurss, ierobežojot to iespējas piedāvāt savas preces administrācijai, kas bieži vien var būt nozīmīgs šāda veida preču un pakalpojumu pieprasītājs” (VI punkts, otrais secinājums, 94. lpp.). “Šī instrumenta, kuram raksturīga konkurences ierobežošana, izmantošana ir jāveic, pamatojot gan to, ka publiskai personai ir pareizi piešķirts pašu resursa statuss, gan pārvaldības uzdevuma izmantošanu katrā konkrētajā piešķiršanā” (VII punkts, 97. lpp.). Mans izcēlums. Ziņojums ir pieejams https://pmt‑eu.hosted.exlibrisgroup.com/primo‑explore/fulldisplay?docid=34CNMC_BKM000007612_3&context=L&vid=34CNMC_V1&lang=es_ES&search_scope=LOCAL_full&adaptor=Local%20Search%20Engine&tab=default_tab&query=any_contains_informe%20 %22medios%20propios%22&offset=0.
50      Šajā jautājumā atgriezīšos pie apsvērumiem, kurus esmu izklāstījis secinājumos lietā LitSpecMet (C‑567/15, EU:C:2017:319), 69. punkts.
51      Iesniedzējtiesas nolēmuma 7. punkts.
52      Iesniedzējtiesas nolēmuma 7. punkts.
53      Iesniedzējtiesas nolēmuma 18. punkts. Šī punkta beigās iesniedzējtiesa uzsver, ka “prejudiciālie jautājumi par in house procedūras piemērošanas pamatotību parasti uzdoti tiesvedībās, kur tiek apšaubīts iestādes pieņemts lēmums par tiešu piešķiršanu publisko iepirkumu kontekstā”. Attiecībā uz in house piešķiršanu, par kuru tikuši iesniegti lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu atkritumu apsaimniekošanas nozarē, skat. tostarp spriedumus, 2009. gada 10. septembris, Sea (C‑573/07, EU:C:2009:532); 2012. gada 29. novembris, Econord (C‑182/11 un C‑183/11, EU:C:2012:758), un 2022. gada 12. maijs, Comune di Lerici (C‑719/20, EU:C:2022:372).
54      Konkurences padome rakstveida apsvērumu 28. punktā atzīst, ka “katra pakalpojuma sniegšanas veida izvēles pamatotība un izpilde pakļaujas tiesību kritērijiem un līdz ar to uzraugošo iestāžu (un attiecīgi pēc tam arī tiesas) kontrolei. Piemēram, sadzīves atkritumu savākšanas un pārvadāšanas tirgū tiesā apspriežama pašvaldības Publisko iepirkumu likuma 3. panta pirmās daļas 7. punkta piemērošanas pamatotība, nodrošinot pakalpojumu patstāvīgi”.