62007CC0281
ĢENERĀLADVOKĀTES ELEANORAS ŠARPSTONES [ELEANOR SHARPSTON] SECINĀJUMI,
sniegti 2008. gada 25. septembrī (
1
)
Lieta C-281/07
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
pret
Bayerische Hypotheken- und Vereinsbank AG
“Padomes Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 — Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzība — 3. pants — Eksporta kompensācijas atgūšana — Valsts pārvaldes kļūda — Noilguma termiņš”
1.
Šis Bundesfinanzhof (Federālā Finanšu tiesa), Vācija, lūgums sniegt prejudiciālo nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1995. gada 18. decembra Regulu (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (turpmāk tekstā — “Regula Nr. 2988/95”) (
2
).
2.
Iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, kāds ir pienācīgais noilguma termiņš, lai atgūtu eksporta kompensāciju, kas nepamatoti piešķirta eksportētājam sakarā ar kļūdu, kuru pieļāvušas valsts iestādes.
Atbilstošais tiesiskais regulējums
Regula Nr. 2988/95
3.
Regula Nr. 2988/95 stājās spēkā 1995. gada 26. decembrī (
3
). Tā nosaka vairākus vispārīgus noteikumus par pārbaudēm, administratīvajiem pasākumiem un sodiem saistībā ar pārkāpumiem gadījumos, kad saņēmēji saņem maksājumus saskaņā ar Kopienas politikām. Tā it īpaši nosaka noilguma termiņu procesiem, kas rodas kā sekas nepamatoti izmaksātām eksporta kompensācijām.
4.
Pirms Regulas Nr. 2988/95 pieņemšanas nebija nekādu kopēju noteikumu par noilguma termiņiem pārkāpumu izmeklēšanai vai noteikšanai un atgūšanas pasākumiem, kas rodas kā sekas šādiem pārkāpumiem.
5.
Regulas trešais un ceturtais apsvērums ir īpaši svarīgi. Trešajā apsvērumā ir noteikts, ka sīki izstrādātie noteikumi par šo decentralizēto vadību un līdzekļu izmantošanas uzraudzību izklāstīti atšķirīgos katrai attiecīgai Kopienas politikai izstrādātos noteikumos, bet visās jomās jāapkaro darbības, kas kaitē Kopienu finanšu interesēm. Ceturtajā apsvērumā ir noteikts, ka, lai efektīvi apkarotu krāpšanu, kas kaitē Kopienu finanšu interesēm, visās Kopienas politikas jomās jāievieš vienots tiesību normu kopums.
6.
Regulā pēc tam ir noteikta virkne vispārīgu noteikumu par pārbaudēm, administratīvajiem pasākumiem un sodiem saistībā ar pārkāpumiem, kas skar Kopienu tiesības.
7.
1. panta 1. punktā ir noteikts:
“Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzībai ar šo tiek pieņemti vispārīgi noteikumi par vienveida pārbaudēm un administratīviem pasākumiem un sodiem, kas saistīti ar Kopienas tiesību pārkāpumiem.”
8.
1. panta 2. punktā “pārkāpums” tiek definēts kā:
“[..] Kopienas tiesību normas pārkāpumu, ko rada kāda saimnieciskās darbības subjekta rīcība vai nolaidība, kas kaitē vai varētu kaitēt Kopienu budžetam vai to pārvaldītiem budžetiem: mazinot vai zaudējot ienākumus no Kopienu vārdā tieši izveidotajiem pašu resursiem vai veicot nepamatotus izdevumus.”
9.
Atbilstošajās 3. panta daļās ir noteikts:
“1.   Lietas noilguma termiņš ir četri gadi no 1. panta 1. punktā minētā pārkāpuma izdarīšanas brīža. Nozaru noteikumos tomēr var paredzēt īsāku laiku, kas nevar būt mazāks par trim gadiem.
[..]
3.
Dalībvalstis patur iespēju piemērot termiņus, kas ir ilgāki par attiecīgi 1. un 2. punktā paredzētajiem.”
Regula Nr. 3665/87 un Regula Nr. 800/1999
10.
Regula Nr. 800/1999 (
4
) bija pirmā regula, kurā tika noteikti specifiski noilguma termiņi nepamatoti izmaksātu eksporta kompensāciju atgūšanai. Tomēr šīs regulas 54. pantā ir noteikts:
“[Regulu Nr. 3665/87 (
5
)] turpina piemērot:
—
eksportam, uz ko attiecas eksporta deklarācijas, kas pieņemtas pirms [Regulas Nr. 800/1999] stāšanās spēkā.”
11.
Regulas Nr. 3665/87 11. panta 3. punktā, kurā apskatīta eksporta kompensāciju atgūšana (un saskaņā ar kuru prasījums par atgūšanu šajā procesā tika iesniegts valsts tiesā), nekas nav minēts par noilguma termiņiem.
Valsts tiesību normas
12.
Faktu rašanās laikā Vācijas tiesībās nebija specifisku tiesību normu, kurās būtu noteikti noilguma termiņi procesiem par nepamatoti sniegtu administratīvu priekšrocību atgūšanu.
13.
Drīzāk šķiet, ka Vācijas valsts pārvalde un Vācijas tiesas piemēroja noilguma termiņu, kas noteikts Vācijas Civilkodeksa (Bürgerliches Gesetzbuch; turpmāk tekstā — “BGB”) 195. pantā, pēc analoģijas attiecībā uz administratīvajiem procesiem, kas ierosināti, lai atgūtu nepamatoti izmaksātās eksporta kompensācijas (
6
).
14.
BGB 195. pantā bija noteikts, ka parastais noilguma termiņš sakarā ar prasījumiem atbilstoši Vācijas civiltiesībām ir trīsdesmit gadi. Šajā pantā tika uzdarīti grozījumi, kas stājās spēkā 2002. gada 1. janvārī. Parastais noilguma termiņš tika samazināts līdz trīs gadiem un kopš tā laika tāds ir palicis.
Fakti
15.
1995. gadā LAGRA Import Export GmbH (turpmāk tekstā — “LAGRA”) iesniedza pieteikumu par eksporta kompensāciju saistībā ar 31 liellopu, kuru kopējā masa bija 21413 kg un kurus tā grasījās eksportēt uz Turciju. Galvenā Muitas pārvalde (turpmāk tekstā — “Hauptzollamt”) apstiprināja pieteikumu par eksporta kompensāciju attiecībā uz visu 31 dzīvnieka grupu.
16.
Tomēr ceļā uz Turciju viens dzīvnieks nobeidzās Triestē [Trieste]. LAGRA informēja par šo nāves gadījumu Hauptzollamt un lūdza, lai attiecīgi tiktu grozīts tās pieteikums no 31 dzīvnieka uz 30 dzīvniekiem (un līdz ar to no 21413 kg uz 20715 kg). Šķiet, ka Hauptzollamt nebija pievērsusi uzmanību šim lūgumam. 1996. gada 19. aprīlī tā piešķīra eksporta kompensāciju saistībā ar visu 31 dzīvnieka grupu (
7
).
17.
1999. gada 5. augustāHauptzollamt izdeva paziņojumu par grozījumiem, atprasot summu par nobeigušos dzīvnieku (
8
).
18.
2000. gada jūlijā saistībā ar LAGRA tika uzsākts maksātnespējas process. Šķiet, ka tās aktīvi tika nodoti bankai Bayerische Hypotheken- und Wechselbank AG. Bayerische Hypotheken- und Vereinsbank AG (turpmāk tekstā — “Bayerische”) ir pašreizējais visu tiesību pārņēmējs Bayerische Hypotheken- und Wechselbank AG.
19.
Kad LAGRA kļuva maksātnespējīga, tā nebija atmaksājusi eksporta kompensāciju par nobeigušos dzīvnieku. 2000. gada 28. augustāHauptzollamt pieņēma lēmumu par šīs summas piedzīšanu no LAGRA aktīvu cesionāres. Saprotot, ka sākotnējā cesionāre vairs nepastāv kā neatkarīga vienība, Hauptzollamt atcēla šo lēmumu. 2001. gada 12. decembrīHauptzollamt iesniedza Bayerische paziņojumu par saukšanu pie atbildības (
9
).
20.
Bayerische apstrīdēja paziņojumu par saukšanu pie atbildības Finanzgericht, kas nosprieda, ka Hauptzollamt prasījums par atgūšanu ir iesniegts par vēlu, jo ir iestājies Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punktā noteiktais noilgums.
21.
Hauptzollamt iesniedza apelācijas sūdzību Bundesfinanzhof, kas Tiesai iesniedza šādus prejudiciālos jautājumus:
“1)
Vai [Regulas Nr. 2988/95] 3. panta 1. punkta pirmās daļas pirmais teikums ir piemērojams eksportētājam nepamatoti piešķirtas eksporta kompensācijas atgūšanas prasījumiem arī gadījumos, ja šis eksportētājs nav izdarījis pārkāpumu?
Gadījumā, ja uz jautājumu tiktu atbildēts apstiprinoši:
2)
Vai šī tiesību norma ir atbilstoši piemērojama šādu labumu atgūšanas prasījumiem, kas vērsti pret personu, kam eksportētājs ir nodevis tiesības saņemt eksporta kompensāciju?”
22.
Rakstveida apsvērumus iesniedza tikai Komisija. Šajā lietā netika lūgts, lai notiktu tiesas sēde, un tā arī nenotika.
Ievada apsvērumi
23.
Savos secinājumos lietā Vosding es secināju, ka Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta pirmās daļas pirmais teikums arī attiecas uz procesu saistībā ar pārkāpumu, kas tika izdarīts vai tika izbeigts pirms šīs regulas stāšanās spēkā. Šis noilguma termiņš attiecas gan uz sodiem, gan uz administratīvajiem pasākumiem, tādiem kā eksporta kompensāciju, kas piešķirtas pārkāpumu rezultātā, atgūšana.
24.
Es arī secināju, ka, pamatojoties uz šīs regulas 3. panta 3. punktu, dalībvalsts var piemērot garāku noilguma termiņu, kas jau bija noteikts valsts tiesībās, kad tika pieņemta regula. Tomēr es uzskatīju, ka šādu garāku noilguma termiņu nevar piemērot, ja tas ir atrodams tikai attiecīgās dalībvalsts vispārējo civiltiesību normā, kas aptver citur neregulētos noilguma termiņus saistībā ar visām procesu kategorijām.
25.
Tādēļ es secināju, ka BGB 195. pants tādēļ, ka tas tika piemērots pēc analoģijas saistībā ar administratīvo tiesību prasījumiem par nepamatoti izmaksāto summu atgūšanu, nebija pietiekami specifisks, lai ietilptu Regulas Nr. 2988/95 3. panta 3. punkta piemērošanas jomā.
26.
Šajā kontekstā es pievēršos jautājumiem, kas ir uzdoti šajā lietā. Ja Tiesa nepiekritīs jebkurai manu secinājumu daļai lietā Vosding, tai būtu jānonāk pie secinājuma, ka uz Bundesfinanzhof pirmo jautājumu ir jāsniedz noraidoša atbilde. Tādēļ uz otro iesniegto jautājumu tai nebūtu jāatbild.
Pirmais jautājums
27.
Regulas Nr. 3665/87 11. pantā, kas attiecas uz eksporta kompensāciju atgūšanu, nav noteikti nekādi noilguma termiņi. Kaut gan Regulas Nr. 800/1999 54. pants saglabā Regulas Nr. 3665/87 piemērojamību saistībā ar šādiem procesiem, neviens no šiem pasākumiem neatrisina jautājumu par to, kāds ir piemērojamais noilguma termiņš. Noilguma termiņš, kas ir piemērojams procesam, lai atgūtu eksporta kompensāciju, kura piešķirta eksporta deklarācijas rezultātā, kas tika akceptēta pirms 1999. gada 24. aprīļa (
10
), tādēļ ir jāatrod vai nu Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punktā, vai valsts tiesībās.
28.
Iesniedzējtiesas pirmais jautājums ir par to, vai Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punktā noteiktais noilguma termiņš ir jāpiemēro prasījumam par eksportētājam nepamatoti izmaksātās eksporta kompensācijas atgūšanu pat tad, ja eksportētājs nav izdarījis pārkāpumu.
29.
Manuprāt, pienācīgi uz šo jautājumu var atbildēt tikai noraidoši.
30.
3. panta 1. punkts attiecas uz “pārkāpumiem”, kā tie ir definēti 1. panta 2. punktā. Ja tomēr nav pārkāpuma, 3. panta 1. punkts nevar tikt piemērots.
31.
1. panta 2. punktā pārkāpums ir definēts kā “Kopienas tiesību normas pārkāpums, ko rada kāda saimnieciskās darbības subjekta rīcība vai nolaidība [..]”. Šī definīcija saskaņā ar tās formulējumu neaptver valsts iestādes, kas ir atbildīga par eksporta kompensācijas piešķiršanu, darbību vai nolaidību.
32.
“Pārkāpuma” pastāvēšanai ir centrālā vieta noilguma termiņa definīcijas formulējumā, un likumdevējs to ir izvēlējies par sākuma brīdi, no kura ir jāsākas noilguma termiņam. 3. panta 1. punkta pirmajā daļā ir noteikts, ka noilguma termiņš sākas brīdī, kad ir izdarīts pārkāpums. Ja nav pārkāpuma, noilguma termiņa sākuma brīdis nevar tikt noteikts.
33.
Šajā lietā nav strīda par to, ka eksporta kompensācijas pārmaksa notika tikai Hauptzollamt kļūdas dēļ. Eksportētājs LAGRA apzinīgi paziņoja Hauptzollamt, ka 31. dzīvnieks bija nobeidzies. Tomēr Hauptzollamt piešķīra un izmaksāja eksporta kompensāciju par 31 dzīvnieku, nevis par 30 dzīvniekiem. Vienkārši runājot, pārmaksa bija Hauptzollamt kļūdas “rezultāts” un nekas cits. Mēģinājums apgalvot pretējo sakropļo 1. panta 2. punkta (
11
) nozīmi un parasto cēloņsakarības analīzi.
34.
Lūgums sniegt prejudiciālo nolēmumu pamatojas uz to, ka tādēļ nebija noticis nekāds pārkāpums, kas būtu attiecināms uz eksportētāju.
35.
Tiktāl, ciktāl var pārliecināties pēc lietas materiāliem, ir taisnība, ka LAGRA nevienā brīdī neveica nekādu pozitīvu darbību, lai pieņemtu Hauptzollamt izdarīto kļūdu. Interesantāks jautājums ir par to, vai pastāv uz LAGRA attiecināma “nolaidība”, par kuru var teikt, ka tā izraisa pārkāpuma parādīšanos šajā lietā. Var ticami apgalvot, ka tad, kad tika izdarīts maksājums, LAGRA esot bijis jāpārbauda maksājuma lielums, jāsaprot, ka tai ir samaksāts par 31 dzīvnieku, nevis 30 dzīvniekiem, un jāizvirza atkaļ šis jautājums Hauptzollamt (
12
). Vai šī bezdarbība ir “nolaidība”? Protams, ka tas “[..] kaitē Kopienu budžetam” (
13
).
36.
Kaut gan Tiesai ir jāpamatojas uz lūgumu sniegt prejudiciālo nolēmumu, man šķiet, ka valsts tiesai būs atkārtoti jāizvērtē lietas fakti un jāsecina — pamatojoties uz to, ko es tik tikko aprakstīju, — ka LAGRA izdarīja pārkāpumu nolaidības dēļ, nepārbaudot, vai tā patiešām bija saņēmusi pareizo eksporta kompensācijas summu.
37.
Es nedomāju, ka ir iespējams teikt, ka 3. panta 1. punktā noteiktais noilguma termiņš var tikt piemērots pēc analoģijas situācijā, kurā cēlonīgā darbība vai nolaidība ir notikusi no valsts iestāžu puses. Formulējums, kas pamatotu šādu interpretāciju, vienkārši nav atrodams tekstā. Man šķiet, ka Tiesas ziņā nav faktiski pārrakstīt 1. panta 2. punktā ietverto “pārkāpumu” definīciju, lai tajā ietvertu valsts iestāžu darbību un nolaidību.
38.
Tādēļ es secinu, ka Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punktā noteiktais noilguma termiņš nevar tikt piemērots, ja eksportētājs nebija izdarījis pārkāpumu.
39.
Ja Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkts nav piemērojams, noilguma termiņu noteiks attiecīgās valsts tiesību normas. Pirms Regulas Nr. 2988/95 stāšanās spēkā Vācijas tiesas pēc analoģijas piemēroja BGB 195. pantā noteikto noilguma termiņu — kas attiecīgo faktu rašanās laikā bija trīsdesmit gadi. Tādēļ valsts tiesai varētu šķist loģiski piemērot tādu pašu standarta noilguma termiņu situācijai, kas neietilpst regulas piemērošanas jomā. Vai tas ļauj uz eksportētāju, kas nav izdarījis pārkāpumu, pienācīgi attiecināt trīsdesmit gadu noilguma termiņu, kad tajā pašā laikā eksportētāji, kas ir izdarījuši pārkāpumus, var baudīt četru gadu noilguma termiņu, kas noteikts Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punktā? Manuprāt, Tiesai nav nepieciešams izdarīt šo secinājumu. Ne arī tas tai būtu jādara.
40.
Savos secinājumos lietā Vosding es uzskatīju (atbildot uz trešo uzdoto jautājumu), ka BGB 195. pants nebija pietiekami specifisks, lai ietilptu Regulas Nr. 2988/95 3. panta 3. punkta piemērošanas jomā, bet, ja tas ietilptu šīs tiesību normas piemērošanas jomā, tad valsts tiesai būtu jāizvērtē, vai tajā noteiktais noilguma termiņš atbilst Kopienu tiesību vispārējiem principiem.
41.
Šis process attiecas uz eksporta kompensāciju, kuru eksportētājam kļūdaini izmaksājušas valsts iestādes saskaņā ar Kopienu tiesībām (
14
). Šai pārmaksai ir negatīva ietekme uz Kopienu budžetu. Tādēļ pārmaksa un tās atgūšana acīmredzami ietilpst Kopienu tiesību piemērošanas jomā. Līdz ar to, pat ja piemērojamais noilguma termiņš izriet no valsts tiesībām, valsts tiesai ir jāpārliecinās, ka ar šo noilguma termiņu tiek ievēroti Kopienu tiesību vispārējie principi.
42.
Trīsdesmit gadu noilguma termiņš, kas ir noteikts BGB 195. pantā un kas tiek piemērots pēc analoģijas attiecībā uz administratīvajiem procesiem par nepamatoti izmaksātu summu atgūšanu, manuprāt, ir acīmredzami nesamērīgs salīdzinājumā ar četru gadu noilguma termiņu, kas noteikts Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punktā.
43.
Valsts tiesības par noilgumiem tiks ex hypothesi piemērotas saistībā ar nepamatoti izmaksātu eksporta kompensāciju atgūšanas procesiem gadījumos, kuros eksportētājs nav izdarījis pārkāpumu. Šādos gadījumos man šķiet, ka noilguma termiņš, kas atbilst samērīguma prasībām, obligāti būs tāds, kas nepārsniedz noilguma termiņu, kurš noteikts Regulas Nr. 2899/95 3. panta 1. punktā, saistībā ar gadījumiem, kuros eksportētājs ir izdarījis pārkāpumu.
Otrais jautājums
44.
Tā kā uz pirmo jautājumu ir jāatbild noraidoši, uz otro jautājumu nav jāatbild.
Secinājums
45.
Tādēļ es iesaku uz Bundesfinanzhof uzdoto jautājumu atbildēt šādi:
Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 3. panta 1. punkta pirmās daļas pirmais teikums nevar tikt piemērots saistībā ar prasījumu atgūt eksporta kompensāciju, kas nepamatoti piešķirta eksportētājam, ja šis eksportētājs nav izdarījis pārkāpumu. Tā kā pienākums atmaksāt nepamatoti piešķirto eksporta kompensāciju izriet no Kopienu tiesību piemērošanas, valsts tiesai, kas piemēro valsts tiesībās noteikto noilguma termiņu, tomēr ir jāizvērtē, vai šis noilguma termiņš atbilst Kopienu tiesību vispārējiem principiem, it īpaši samērīguma prasībām.
(
1
)	Oriģinālvaloda — angļu.
(
2
)	OV L 312, 1. lpp.
(
3
)	No lūguma sniegt prejudiciālo nolēmumu nav acīmredzams, vai attiecīgais dzīvnieku eksports, sakarā ar kuru tika lūgta eksporta kompensācija, notika pirms vai pēc Regulas Nr. 2988/95 stāšanās spēkā. Tas, ka eksportētājam tika kļūdaini pārmaksāts, notika pēc šī datuma. Manu secinājumu apvienotajās lietās no C-278/07 līdz C-280/07 Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb., Vion Trading und Ze Fu Fleischhandel (turpmāk tekstā — “Vosding”) 23.–41. punktā es paskaidroju, kāpēc, manuprāt, Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkts ir procesuāls pasākums, kurš var tikt piemērots ar atpakaļejošu spēku attiecībā pret situācijām, kas ietilpst tā piemērošanas jomā.
(
4
)	Komisijas 1999. gada 15. aprīļa Regula (EK) Nr. 800/1999, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 102, 11. lpp.).
(
5
)	Komisijas 1987. gada 27. novembra Regula (EEK) Nr. 3665/87, ar kuru paredz kopīgus, sīki izstrādātus noteikumus, kas jāievēro, piemērojot eksporta kompensāciju sistēmu lauksaimniecības produktiem (OV L 351, 1. lpp.).
(
6
)	Skat. manus secinājumus lietā Vosding, minēti 3. zemsvītras piezīmē, 14. punkts.
(
7
)	No valsts tiesas lietas materiāliem izriet, ka Hauptzollamt to izdarīja, lai gan tās 1996. gada 19. aprīļa lēmums tieši atsaucas uz LAGRA1996. gada 17. janvāra vēstuli. Tomēr ir iespējams izsecināt no šī dokumenta, ka notika pārmaksa, jo dzīvnieku svars (veidlapā aprakstīts kā “Warenmenge”) ir norādīts kā (oriģinālie) 21413 kg, nevis kā 20715 kg.
(
8
)	DM 1137.58 (aptuveni EUR 582).
(
9
)	Lūgumā sniegt prejudiciālo nolēmumu paziņojuma par saukšanu pie atbildības paziņošana Bayerische ir pierādīta no 2004. gada maija.
(
10
)	Skat. šo secinājumu 10. un 11. punktu.
(
11
)	Darbības vārdu, kas izmantoti Regulas Nr. 2988/95 dažādajās valodu versijās, virkne sākas no “resulting from”, “résultant de”, “als Folge” attiecīgi angļu, franču un vācu versijās, turpinās līdz “derivante da” itāļu versijā un līdz mīkstākai versijai “correspondiente a” un “bestaat in” attiecīgi spāņu un holandiešu valodās. Tomēr visas šīs versijas atbalsta manu viedokli, ka, lai pastāvētu “pārkāpums”, Kopienu tiesību pārkāpums nevar notikt pirms attiecīgā saimnieciskās darbības subjekta rīcības vai nolaidības.
(
12
)	Šķiet pamatoti uzskatīt, ka eksportētājs pārbaudītu, lai pārliecinātos, ka viņam nav samaksāts mazāk. Tāpat šķiet taisnīgi norādīt, ka eksportētājiem ir pienākums pārbaudīt, vai tam nav pārmaksāts. Protams, var būt situācijas, kad eksportētājam patiešām nav iespējams noteikt, vai ir notikusi pārmaksa. Nešķiet, ka šis ir tas gadījums.
(
13
)	Regulas Nr. 2988/95 1. panta 2. punkts.
(
14
)	Faktu rašanās laikā eksportētāja tiesības uz eksporta kompensāciju saistībā ar liellopiem izrietēja no Regulas Nr. 3665/87, kas pamatojas uz Padomes 1968. gada 27. jūnija Regulu (EEK) Nr. 805/68 par liellopu gaļas tirgus kopējo organizāciju (OV L 148, 24. lpp.). Pieteikums par eksporta kompensāciju tika pienācīgi izveidots saskaņā ar T5 veidlapas prasībām, kuras noteica Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, kas nosaka izpildes kārtību Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienu Muitas kodeksa izveidi (OV L 253, 1. lpp.), 471.–495. pants.