62013CJ0357_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑357/13
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Wojewódzki Sąd Administracyjny w Krakowie
(Polija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2013. gada 12. aprīlī un kas Tiesā reģistrēts 2013. gada 27. jūnijā, tiesvedībā
Drukarnia Multipress sp. z o.o.
pret
Minister Finansów .
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja R. Silva de Lapuerta [ R. Silva de Lapuerta ], tiesneši Ž. K. Bonišo [ J.‑C. Bonichot ], A. Arabadžijevs [ A. Arabadjiev ], Ž. L. da Krušs Vilasa [ J. L. da Cruz Vilaça ] (referents) un K. Likurgs [ C. Lycourgos ],
ģenerāladvokāts N. Jēskinens [ N. Jääskinen ],
sekretārs M. Aleksejevs [ M. Aleksejev ], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2014. gada 22. oktobra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– Drukarnia Multipress sp. z o.o.
vārdā – K. Turzyński
un M. Kolibski, radcowie prawni,
– Minister Finansów
vārdā – A. Ćwik-Bury, pārstāve,
– Polijas valdības vārdā – B. Majczyna un A. Kramarczyk  – Szaładzińska, pārstāvji,
– Eiropas Komisijas vārdā – K. Herrmann
un W. Roels, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2014. gada 18. decembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 2008. gada 12. februāra Direktīvas 2008/7/EK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (OV L 46, 11. lpp.), 2. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu un 2. punktu, kā arī 9. pantu.
2. Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Drukarnia Multipress sp. z o.o. (turpmāk tekstā – “ Drukarnia ”) un Minister Finansów (finanšu ministrs, turpmāk tekstā – “ Minister ”) par nodokļa ar nosaukumu “nodoklis civiltiesiskiem darījumiem” uzlikšanu noteiktiem restrukturizācijas darījumiem, ko veic saskaņā ar Polijas tiesībām dibināta akciju komandītsabiedrība (turpmāk tekstā – “AKS”).
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3. Ar Direktīvu 2008/7 atbilstoši tās 16. pantam no 2009. gada 1. janvāra ir atcelta un aizstāta Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīva 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (OV L 249, 25. lpp.), kas ir grozīta ar Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/98/EK (OV L 363, 129. lpp.).
4. Direktīvas 2008/7 preambulas 2.–6. apsvērums ir formulēti šādi:
“(2) Netiešie nodokļi, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, proti, kapitāla nodoklis (nodoklis, ko uzliek par kapitāla iemaksām uzņēmējsabiedrībās), vērtspapīru zīmognodeva un nodoklis par pārstrukturēšanas darbībām, neatkarīgi no tā, vai minētās darbības ir saistītas ar kapitāla palielinājumu, ir iemesls diskriminācijai, nodokļu divkāršai uzlikšanai un atšķirībām, kas traucē kapitāla brīvu apriti. Tas pats attiecas uz citiem netiešajiem nodokļiem, kuri būtībā ir līdzīgi kapitāla nodoklim un vērtspapīru zīmognodevai.
(3) Tāpēc iekšējā tirgus interesēs ir saskaņot tiesību aktus par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, lai pēc iespējas novērstu faktorus, kuri var būt par iemeslu konkurences nosacījumu kropļošanai vai traucēt kapitāla brīvu apriti.
(4) Kapitāla nodoklis ekonomiskā ziņā kaitē uzņēmumu pārgrupēšanai un attīstībai. Tas ir īpaši kaitīgs pašreizējā ekonomiskajā situācijā, kad ir ārkārtīgi svarīgi piešķirt prioritāti ieguldījumu veicināšanai.
(5) Labākais risinājums šo mērķu sasniegšanai būtu atcelt kapitāla nodokli.
(6) Tomēr ieņēmumu zaudējumi, kas rastos šādu pasākumu tūlītējas piemērošanas dēļ, nav pieņemami dalībvalstīm, kurās patlaban piemēro kapitāla nodokli. Šā iemesla dēļ minētajām dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai turpināt kapitāla nodokļa uzlikšanu visiem attiecīgajiem darījumiem vai daļai darījumu, nosakot, ka vienā dalībvalstī nodoklis jāiekasē ar vienotu likmi. Ja dalībvalsts ir nolēmusi neuzlikt kapitāla nodokli visiem darījumiem vai daļai darījumu, uz ko attiecas šī direktīva, tai būtu jāliedz iespēja atkārtoti ieviest šādu nodokli.”
5. Direktīvas 2008/2 2. pants “Kapitālsabiedrība” ir izteikts šādi:
“1. Šajā direktīvā “kapitālsabiedrība” ir:
a) jebkura sabiedrība, kuras uzņēmējdarbības forma ir viena no I pielikumā minētajām;
b) jebkura uzņēmējsabiedrība, apvienība vai juridiska persona, ar kuras kapitāla daļām vai aktīviem var veikt darījumus biržā;
c) jebkura uzņēmējsabiedrība, apvienība vai juridiska persona, kura darbojas, lai gūtu peļņu, un kuras dalībnieki ir tiesīgi savas kapitāla daļas atsavināt trešām personām bez iepriekšējas piekrišanas un par uzņēmējsabiedrības, apvienības vai juridiskas personas parādiem atbild vienīgi ar savām kapitāla daļām.
2. Šajā direktīvā par kapitālsabiedrībām uzskata arī citas uzņēmējsabiedrības, apvienības vai juridiskas personas, kuras darbojas, lai gūtu peļņu.”
6. Minētās direktīvas 4. panta “Pārstrukturēšanas darbības” 1. punkta b) apakšpunktā ir noteikts:
“Šajā direktīvā par kapitāla iemaksām neuzskata šādas pārstrukturēšanas darbības:
[..]
b) darījums, kurā kapitālsabiedrība, kas ir izveidošanas procesā vai jau ir izveidota, iegādājas kapitāla daļas, kuras nodrošina balsstiesību vairākumu citā kapitālsabiedrībā, ar nosacījumu, ka atlīdzību par iegādātajām kapitāla daļām vismaz daļēji veido vērtspapīri, kas apliecina līdzdalību bijušās sabiedrības kapitālā. Ja balsstiesību vairākumu panāk, veicot divus vai vairāk darījumus, par pārstrukturēšanas darbībām uzskata tikai darījumu, ar ko panāk balsstiesību vairākumu un visus turpmākos darījumus.”
7. Šīs pašas direktīvas 5. panta “Darījumi, kam neuzliek netiešos nodokļus”, 1. punkta e) apakšpunktā ir paredzēts:
“Dalībvalstis neuzliek kapitālsabiedrībām nekāda veida netiešos nodokļus attiecībā uz šādiem darījumiem::
[..]
e) šīs direktīvas 4. pantā minētās pārstrukturēšanas darbības.”
8. Direktīvas 2008/7 9. pantā “Konkrētu juridisku personu izslēgšana no direktīvas piemērošanas jomas” ir noteikts:
“Dalībvalstis var noteikt, ka kapitāla nodokļa uzlikšanas nolūkos 2. panta 2. punktā minētās juridiskās personas neuzskata par kapitālsabiedrībām.”
9. Minētās direktīvas 12. panta “Izņēmumi attiecībā uz kapitāla nodokļa aprēķinu bāzi” 2. punkta pirmajā daļā ir noteikts:
“Dalībvalsts kapitāla nodokļa aprēķinu bāzē var neiekļaut kapitāla summu, ko par kapitālsabiedrības saistībām ieguldījis dalībnieks ar neierobežotu atbildību, kā arī šāda dalībnieka daļu sabiedrības aktīvos.”
10. Šīs pašas direktīvas I pielikumā ir ietverts saraksts “[..] 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā minēto uzņēmējsabiedrību saraksts”, kura 21. punktā ir norādītas atbilstīgi Polijas tiesību aktiem dibinātas akciju sabiedrības (“spółka akcyjna”) un sabiedrības ar ierobežotu atbildību (“spółka z ograniczoną odpowiedzialnością”).
Polijas tiesības
11. 2000. gada 9. septembra Likuma par civiltiesisko darījumu nodokli ( ustawa o podatku od czynności cywilnoprawnych ), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (2010. gada Dz. U, Nr. 101, 649. pozīcija; turpmāk tekstā – “ PCC
likums”), 1. pantā ir noteikts:
“1. Nodokli uzliek:
1) šādiem civiltiesiskiem darījumiem:
[..]
k) sabiedrību dibināšanas līgumi:
2) 1. punktā minēto līgumu grozījumiem, ja to rezultātā palielinās civiltiesisko darījumu nodokļa bāze [..].
[..]
3. Attiecībā uz sabiedrības dibināšanas līgumu ar līguma grozījumiem tiek saprasti:
1) attiecībā uz personālsabiedrībām – ieguldījumi sabiedrībā vai to apjoma palielināšana, kuru vērtības rezultātā palielinās sabiedrības īpašuma vērtība vai palielinās pamatkapitāls, biedru aizdevumi, papildu maksājumi, kā arī priekšmetu un īpašuma tiesību nodošana, ko bez atlīdzības veicis sabiedrības biedrs par labu sabiedrībai;
[..].”
12. PCC
likuma 1.a panta 1. punktā ir noteikts:
“Šajā likumā šie jēdzieni tiek saprati šādi:
1) personālsabiedrība: [..] akciju komandītsabiedrība [“spółka komandytowo-akcyjna”].”
13. Saskaņā ar PCC
likuma 2. panta 6. punkta c) apakšpunktu:
“Nodoklis netiek uzlikts:
[..]
6) sabiedrības dibināšanas līgumiem un to grozījumiem, kas notiek:
[..]
c) apmaiņā pret attiecīgās sabiedrības kapitāldaļām vai akcijām, ieguldot kapitālsabiedrībā:
– kapitālsabiedrības izmantotu uzņēmumu vai minētā uzņēmuma ražotni,
– citas kapitālsabiedrības kapitāldaļas vai akcijas, ja šīs iekļaušanas rezultātā otrajā kapitālsabiedrībā tiek sasniegts balsu vairākums, vai arī papildu akcijas vai kapitāldaļas, ja sabiedrībai, kurā minētās akcijas vai kapitāldaļas tiek iekļautas, jau ir balsu vairākums.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
14. Plānojot pārveidoties par AKS un tad palielināt savu pamatkapitālu, veicot mantisko ieguldījumu, kas sastāv no citas AKS akcijām, akciju sabiedrības akcijām, kā arī sabiedrības ar ierobežotu atbildību daļām, Drukarnia
2012. gada 21. septembrī iesniedza Minister lūgumu sniegt saistošu izziņu par PCC likuma interpretāciju.
15. Drukarnia
apgalvoja, ka AKS esot kapitālsabiedrība Direktīvas 2008/7 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē. Tādējādi, piemērojot kopā šīs direktīvas 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 5. panta 1. punkta e) apakšpunktu, iepriekš minētā pārveidošana neesot apliekama ar šādu nodokli.
16. 2012. gada 20. novembra saistošajā izziņā Minister
atzina, ka Drukarnia
nostāja bija kļūdaina un ka AKS nav “kapitālsabiedrība” minētās direktīvas izpratnē.
17. Šajā ziņā Minister norādīja, ka Direktīvas 2008/7 2. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā nav atļauts uzskatīt par kapitālsabiedrību sabiedrību, kuras kapitāldaļas vai dalībnieki atbilst šajā tiesību normā noteiktajiem nosacījumiem tikai daļēji. Tādējādi dalībvalstis, kas vēlējās iekļaut AKS Direktīvas 2008/7 piemērošanas jomā, nodrošināja, ka šī sabiedrību kategorija ir iekļauta šīs direktīvas I pielikuma sarakstā. Polijas Republika nav izvēlējusies iekļaut AKS šī I pielikuma sarakstā pamatā to dominējošā personiskā rakstura dēļ, bet deva priekšroku Direktīvas 2008/7 9. pantā paredzētā variant a īstenošanai, proti, PCC likumā kvalificēt AKS kā personālsabiedrības. Līdz ar to AKS vairs nevarot tikt uzskatīta par kapitālsabiedrību, pamatojoties uz Direktīvas 2008/7 2. panta 2. punktu, tādējādi šīs direktīvas 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. panta 1. punkta e) apakšpunkts neesot piemērojami pamatlietā.
18. Drukarnia cēla Wojewódzki Sąd Administracyjny w Krakowie (Vojevodistes administratīvā tiesa Krakovā) prasību atcelt Minister 2012. gada 20. novembra saistošo izziņu, pamatojoties uz to, ka ar to it īpaši ir pārkāpts minētās direktīvas 2. panta 1. punkts. Minister
atkārtoti apstiprināja savu argumentāciju un prasīja noraidīt prasību.
19. Iesniedzējtiesa precizē, ka atbilstoši Polijas komerctiesībām AKS ir personālsabiedrība, kuras mērķis ir darboties savā vārdā un kurai piemīt gan elementi, kas ir raksturīgi personālsabiedrībai, gan elementi, kas piemīt kapitālsabiedrībai. It īpaši AKS vismaz viens no dalībniekiem, tā dēvētais “komandīts”, neierobežoti atbild par sabiedrības saistībām tās kreditoriem un vismaz viens no dalībniekiem, tā dēvētais “komplementārs”, personiski neatbild par sabiedrības saistībām. AKS kapitālu veido komplementāru akcijas un komandītu ieguldījumi. Ar komandītu ieguldījumiem nevar tikt veikti darījumi biržā, bet ar AKS akcijām var tikt veikti darījumi biržā ar tādiem pašiem noteikumiem kā tie, kas piemērojami akciju sabiedrību kapitālam. Turklāt komandīts var cedēt savas tiesības un pienākumus principā ar citu dalībnieku piekrišanu, bet AKS akcijas ir cedējamas, lai gan nominālo akciju cesija tāpat kā akciju sabiedrību akciju cesija tomēr var tikt ierobežota.
20. Šādos apstākļos Wojewódzki Sąd Administracyjny w Krakowie nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus divus prejudiciālus jautājumus:
“1) Vai Direktīvas 2008/7 2. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts ir interpretējami tādējādi, ka šo normu izpratnē par kapitālsabiedrību ir uzskatāma [AKS], ja no šīs sabiedrības juridiskā statusa izriet, ka šīs direktīvas 2. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta prasībām atbilst tikai daļa tās kapitāla un tās dalībnieku?
2) Ja uz pirmo jautājumu atbilde ir noliedzoša – vai Direktīvas 2008/7 9. pants ir interpretējams tādējādi, ka, ļaujot dalībvalstīm šīs direktīvas 2. panta 2. punktā uzskaitītās juridiskās personas neuzskatīt par kapitālsabiedrībām, dalībvalstīm tiek ļauts arī pašām izlemt, vai [minētajām juridiskajām personām] uzlikt [kapitāla] nodokli?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
21. Vispirms jānorāda, ka tiktāl, ciktāl Direktīvas 2008/7 2. panta, skatīta kopā ar šīs direktīvas I pielikumu, un minētās direktīvas 9. panta normās būtībā ir pārņemts Direktīvas 69/335, kas ir grozīta ar Direktīvu 2006/98, 3. panta saturs, uz šīm tiesību normām ir attiecināma arī Tiesas izdarītā šī 3. panta interpretācija.
22. No pastāvīgās judikatūras izriet, ka Tiesai, interpretējot kādu Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un ar tiesisko regulējumu, kurā šī norma ir ietverta, izvirzītie mērķi, kā arī vajadzības gadījumā šī tiesiskā regulējuma attīstība (skat. šajā ziņā spriedumus Inuit Tapiriit Kanatami u.c./Parlaments un Padome, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 50. punkts; Koushkaki, C‑84/12, EU:C:2013:862, 34. punkts, kā arī Bouman, C‑114/13, EU:C:2015:81, 31. punkts).
23. Šajā gadījumā, pirmkārt, vispirms ir jāpārbauda konteksts, kādā iekļaujas Direktīvas 2008/7 2. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts. No šīs direktīvas 2. panta 1. punkta izriet “kapitālsabiedrības” jēdziena plašs raksturojums, kas nav saistīts ar īpašu sabiedrības formu (skat. šajā ziņā spriedumu Amro Aandelen Fonds, 112/86, EU:C:1987:488, 8. punkts).
24. Pirmām kārtām, Direktīvas 2008/7 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā, skatītā kopā ar šīs direktīvas I pielikumu, ir norādīti noteikti kapitālsabiedrību veidi, kas noteikti dažādu dalībvalstu valsts tiesībās. Otrām kārtām, jēdziens “kapitālsabiedrība” ietver visas sabiedrības, apvienības vai juridiskas personas, kas atbilst kritērijiem, kas parasti tiek izmantoti, lai raksturotu minētās direktīvas 2. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā paredzētās kapitālsabiedrības.
25. Turklāt apstāklis, ka pamatlietā AKS nav iekļauta Direktīvas 2008/7 I pielikuma 21. punktā to atbilstoši Polijas tiesībām dibināto sabiedrību starpā, kas ir jāuzskata par kapitālsabiedrībām, pamatojoties uz šīs direktīvas 2. panta 1. punkta a) apakšpunktu, nav šķērslis tam, lai atzītu tās par kapitālsabiedrībām, ja tā atbilst minētās direktīvas 2. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā norādītajām iezīmēm.
26. Turklāt Direktīvas 2008/7 2. panta 2. punktā kapitālsabiedrībām tiek pielīdzināta jebkura cita sabiedrība, apvienība vai juridiska persona, kas darbojas peļņas gūšanas nolūkā. Šis tiesību normas mērķis ir izvairīties no tā, ka konkrētas juridiskās formas izvēles rezultātā saimnieciskajām darbībām, kuras, no ekonomikas viedokļa raugoties, ir vienādas, tiktu piemēroti atšķirīgi nodokļu režīmi, tādējādi minēto tiesību normu attiecinot uz juridiskām personām, kas, lai arī tām ir tādi paši saimnieciskie uzdevumi kā konkrēti uzskaitītajām kapitālsabiedrībām, proti, peļņas gūšana, apvienojot kapitālu nošķirtā īpašumā, tomēr neatbilst šīs direktīvas 2. panta 1. punktā definētās “kapitālsabiedrības” jēdziena kritērijiem (skat. šajā ziņā spriedumu Komisija/Grieķija,
C‑178/05, EU:C:2007:317, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
27. Direktīvas 2008/7 9. pantā ir noteikts, ka kapitāla nodokļa piedzīšanas nolūkā dalībvalstīm ir iespēja šīs direktīvas 2. panta 2. punktā norādītās juridiskās personas neuzskatīt par kapitālsabiedrībām, vienlaikus nav paredzēta nekāda iespēja izdarīt atkāpi attiecībā uz juridiskajām personām, kas tiek aplūkotas minētās direktīvas 2. panta 1. punktā, kurā imperatīvā veidā un visām dalībvalstīm vienādi ir noteiktas sabiedrības, kam ir kapitālsabiedrību statuss šīs pašas direktīvas izpratnē (spriedums ING. AUER, C‑251/06, EU:C:2007:658, 21. punkts).
28. Līdz ar to jebkura sabiedrība, kas atbilst Direktīvas 2008/7 2. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā noteiktajiem kritērijiem, neatkarīgi no tā, kā tā tiek klasificēta katras dalībvalsts tiesībās, ir “kapitālsabiedrība” šīs direktīvas nolūkiem.
29. Otrkārt, jākonstatē, ka minētās direktīvas 2. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta tekstā nav nevienas norādes uz to, ka Savienības likumdevējs būtu vēlējies izslēgt no jēdziena “kapitālsabiedrība” tādas juridiskās struktūras ar hibrīda raksturu, kāda ir AKS, ar kuru kapitālu pārstāvošo daļu tikai daļu var veikt darījumus biržā un kuru dalībnieku tikai daļai ir tiesības cedēt to sabiedrības daļas trešajām personām bez iepriekšējas atļaujas, un tie ir atbildīgi par sabiedrības parādiem tikai to līdzdalības apmērā.
30. It īpaši minētajā tiesību normā ne attiecībā uz kapitālu pārstāvošo daļu nozīmi, ne attiecībā uz sabiedrības aktīvu, ar kuriem var tikt veikti darījumi biržā, apmēru, ne arī attiecībā uz tādas sabiedrības dalībnieku skaitu, kam ir peļņas gūšanas nolūks, kam ir tiesības cedēt to sabiedrības daļas trešajai personai bez iepriekšējas atļaujas un kas ir atbildīgas par sabiedrības parādiem vienīgi ar savām kapitāla daļām, nav noteikts nekāds slieksnis, kura nesasniegšanas gadījumā sabiedrība nevarētu tikt uzskatīta par kapitālsabiedrību, pamatojoties uz šo pašu tiesību normu.
31. Treškārt, attiecībā uz Direktīvas 2008/7 mērķi, kā tas izriet no tās preambulas 2.–4. apsvēruma, jānorāda, ka tas ir saskaņot tiesību aktus par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, lai pēc iespējas novērstu faktorus, kuri var būt par iemeslu konkurences nosacījumu kropļošanai vai var traucēt kapitāla brīvu apriti, un tādējādi nodrošinātu iekšējā tirgus labu darbību.
32. Minētās direktīvas mērķu pilnīga realizācija nozīmē, ka kapitāla piesaistīšanai, kam var būt kapitālsabiedrības raksturs atbilstoši šīs pašas direktīvas 2. panta 1. punkta b un c) apakšpunktā paredzētajiem kritērijiem, netiešie nodokļi tiek piemēroti tikai ar stingriem nosacījumiem, ko ir noteicis Savienības likumdevējs.
33. Direktīvas 2008/7 2. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta šaura interpretācija, ko Minister aizstāv pamatlietā, ļauj dalībvalstīm pretēji šīs direktīvas mērķim noteikt netiešus nodokļus kapitāla piesaistīšanai, kas atbilst minētajiem kritērijiem, neņemot vērā nosacījumus, kas ir noteikti ar šo direktīvu izdarītās saskaņošanas ietvaros.
34. Ceturtkārt, arī šīs pašas direktīvas attīstība patiesībā liecina par labu tādai jēdziena “kapitālsabiedrība” interpretācijai, kas ļauj ietvert lielāko iespējamo tādu juridisko peronu skaitu, kas var piesaistīt kapitālu iekšējā tirgū. Direktīvas 2008/7 preambulas 5. un 6. apsvērumā ir precizēts, ka labākais risinājums tās mērķu sasniegšanai būtu atcelt kapitāla nodokli. Tikai pamatojoties uz ieņēmumu zaudējumiem, kas rastos, likvidējot kapitāla nodokli, dalībvalstis, kas nav attiekušās no šī nodokļa noteikšanas, to var saglabāt. Turklāt dalībvalsts, kas ir paziņojusi par kapitāla nodokļa nenoteikšanu, nav tiesīga atkārtoti ieviest šādu nodokli.
35. Piektkārt, jānorāda, ka minētās direktīvas 12. panta 2. punktā ir paredzēts, ka dalībvalsts kapitāla nodokļa aprēķina bāzē var neiekļaut kapitāla summu, ko ieguldījis dalībnieks, kas ir neierobežoti atbildīgs par kapitālsabiedrības saistībām, kā arī šāda dalībnieka daļu sabiedrības aktīvos. Kā ģenerāladvokāts norāda savu secinājumu 46. punktā, tas, ka šī tiesību norma attiecas uz īpašo AKS situāciju, pastiprina secinājumu, ka šīs sabiedrības, kā jebkura līdzīga hibrīdveida juridiskā struktūra, ietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā.
36. Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2008/7 2. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši Polijas tiesībām dibināta AKS ir jāuzskata par kapitālsabiedrību šīs tiesību normas izpratnē arī tad, ja šajā tiesību normā paredzētajiem nosacījumiem atbilst tikai daļa tās kapitāla un tās dalībnieku.
Par otro jautājumu
37. Tā kā iesniedzējtiesa otro jautājumu uzdevusi tikai gadījumā, ja uz pirmo jautājumu atbilde ir negatīva, tad uz šo jautājumu nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
38. Attiecībā uz pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
Padomes 2008. gada 12. februāra Direktīvas 2008/7/EK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, 2. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši Polijas tiesībām dibināta akciju komandītsabiedrība ir jāuzskata par kapitālsabiedrību šīs tiesību normas izpratnē arī tad, ja šajā tiesību normā paredzētajiem nosacījumiem atbilst tikai daļa tās kapitāla un tās dalībnieku.