Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 13. jūnija rīkojums –
GREP/Freistaat Bayern
(lieta C-156/12)
Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 47. pants un 51. panta 1. punkts – Savienības tiesību īstenošana – Prasība par lēmumu, ar kuru atzīta citā dalībvalstī pieņemta nolēmuma izpildāmība un uzdots veikt mantas arestu – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā – Tiesības vērsties tiesā – Juridiskā palīdzība – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiek liegta juridiskā palīdzība juridiskām personām
1.                     Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija un nolēmumu izpilde civillietās un komerclietās – Regula Nr. 44/2001 –
Nolēmumu atzīšana un izpilde – Minētās regulas attiecīgo pantu mērķis (Padomes Regula Nr. 44/2001) (sal. ar 32. punktu)
2.                     Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija un nolēmumu izpilde civillietās un komerclietās – Regula Nr. 44/2001 –
Nolēmumu atzīšana un izpilde – Prasība par lēmumu, ar kuru atzīta rīkojuma par mantas arestu izpildāmība – Prasība, kas ir
Savienības tiesību īstenošana Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 51. panta izpratnē – Iespēja atsaukties uz šīs hartas
47. pantā nostiprināto efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principu (Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. un 51. pants;
Padomes Regulas Nr. 44/2001 43. pants) (sal. ar 31., 33.–35., 37. un 43. punktu un rezolutīvo daļu)
3.                     Eiropas Savienības tiesības – Principi – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Atzīšana Eiropas Savienības Pamattiesību
hartā – Valsts tiesiskais regulējums, kurā prasības celšanai tiesā ir paredzēts nosacījums par iepriekšēju tiesāšanās izdevumu
samaksu un/vai advokāta piedalīšanos – Juridiskās palīdzības liegšana juridiskai personai, kas nevar samaksāt šo avansu –
Pieļaujamība – Nosacījumi – Valsts tiesas vērtējums (Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants) (sal. ar 38.–42. un
44.–47. punktu un rezolutīvo daļu)
Priekšmets
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu –
Landesgericht Salzburg –
Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 51. panta 1. punkta pirmā teikuma un 47. panta, kā arī pakārtoti Padomes 2000. gada
22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001,
L 12, 1. lpp.) 43. panta 1. punkta un Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 1. punkta interpretācija –
Pamattiesību hartas piemērošanas joma – Tiesvedība par citā dalībvalstī pieņemta nolēmuma izpildes pasludināšanu – Tiesības
uz juridisko palīdzību – Tāda valsts tiesiskā regulējuma pieļaujamība, ar ko šīs tiesības netiek attiecinātas uz juridiskām
personām
Rezolutīvā daļa:
Prasība, kas celta saskaņā ar Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu
un izpildi civillietās un komerclietās 43. pantu, lai apstrīdētu lēmumu, kurā konstatēta rīkojuma par aresta uzlikšanu mantai
izpildāmība atbilstoši minētās regulas 38.–42. pantam un par mantas apķīlāšanu, ir Savienības tiesību īstenošana Eiropas Savienības
Pamattiesību hartas 51. panta izpratnē.
Efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips, kas nostiprināts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā, var ietvert
tiesības tikt atbrīvotam no tiesāšanās izdevumu un/vai honorāru maksāšanas par advokāta palīdzību sakarā ar šādu prasību.
Tomēr valsts tiesai ir jāpārbauda, vai šādas palīdzības piešķiršanas nosacījumi ir tiesību vērsties tiesā ierobežojums, kas
ietekmē šo tiesību būtību, vai tie kalpo likumīgam mērķim un vai pastāv saprātīga samērīguma saikne starp izmantotajiem līdzekļiem
un sasniedzamo mērķi.
Šī vērtējuma ietvaros valsts tiesa var ņemt vērā strīda priekšmetu, saprātīgas prasītāja izredzes panākt labvēlīgu rezultātu,
strīda nozīmīgumu viņam, piemērojamo tiesību normu un procedūru sarežģītību, kā arī prasītāja spēju efektīvi aizstāvēt savu
nostāju. Lai izvērtētu samērīgumu, valsts tiesa turklāt var ņemt vērā paredzamo tiesāšanās izdevumu apmēru, kā arī apstākli,
vai tas ir nepārvarams šķērslis tiesību vērsties tiesā īstenošanai vai nav.
Tieši attiecībā uz juridiskām personām valsts tiesa var ņemt vērā to situāciju. Tādējādi tā var izskatīt arī attiecīgās juridiskās
personas formu un apstākli, vai tā darbojas nolūkā gūt peļņu vai nē, kā arī tās biedru vai akcionāru finansiālo spēju un iespēju,
vai tie var sagādāt naudas summu, kas nepieciešama, lai celtu prasību tiesā.