Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA RIMVĪDA NORKUS
[RIMVYDAS NORKUS]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 12. februārī (1)
Lieta C‑67/25
Staatsanwaltschaft Saarbrücken
Kriminālprocess
pret
R,
N,
K
(Landgericht Saarbrücken (Zārbrikenes apgabaltiesa, Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojošie pasākumi saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā – Regula (ES)
Nr. 833/2014 – 2.f panta 1. punkts – Aizliegums pārraidīt saturu no konkrētām juridiskām personām, vienībām vai struktūrām – Šāda satura pārraidīšana, kuru fiziskas personas veic tīmekļvietnē, kas rada ieņēmumus tikai brīvprātīgu iemaksu veidā
I.      Ievads
1.        Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Landgericht Saarbrücken (Zārbrikenes apgabaltiesa, Vācija) ir iesniegusi saskaņā ar LESD 267. pantu, attiecas uz Padomes Regulas (ES) Nr. 833/2014 (2014. gada 31. jūlijs) par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (2), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2022. gada 1. marta Regulu (ES) 2022/350 (3), 2.f panta 1. punkta interpretāciju. Atbilstoši šai tiesību normai operatoriem ir aizliegts pārraidīt, padarīt iespējamu, veicināt vai kā citādi sekmēt to, ka tiek pārraidīts šīs regulas XV pielikumā uzskaitīto vienību vai struktūru saturs, izmantojot, piemēram, kabeli, satelītu, interneta protokola televīziju, interneta pakalpojumu sniedzējus, vai arī interneta video koplietošanas platformas vai lietotnes.
2.        Lūgums iesniegts saistībā ar kriminālprocesu, kas sākts pret vairākām personām, kuras tiek turētas aizdomās par noziedzīgas organizācijas izveidi un par to, ka tās, izmantojot publisku blogu, ir pārraidījušas dažādu saturu, tostarp videomateriālus no mediju kanāla, uz kuru attiecas šis aizliegums. Lai gan piekļuve vietnei bija bezmaksas, tās uzturētāji lūdza ziedojumus, no kuriem tiem ienestā summa pārsniedza 60 000 EUR. Šajā kontekstā iesniedzējtiesa jautā par minētajā tiesību normā ietvertā jēdziena “operators” tvērumu un konkrēti par to, vai tas aptver arī fiziskas personas, kuras uztur tīmekļvietni, gūstot no tās ieņēmumus tikai brīvprātīgu iemaksu veidā.
3.        Uzdevums būs noteikt jēdziena “operators” tvērumu Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punkta izpratnē situācijā, kad jāstiprina tādu Savienības pasākumu efektivitāte, kas vērsti pret dezinformāciju (4) un propagandu no valstiskiem avotiem. Tiesai būs jāprecizē, vai šo jēdzienu var piemērot fiziskām personām, kuras uztur tīmekļvietni, pārraidot aizliegtu saturu, lai gan neveic saimniecisku darbību, un tādējādi būs jānosaka tiešsaistes dalībnieku atbildības robežas Eiropas sankciju īstenošanā. Tātad mērķis būs garantēt ierobežojošo pasākumu saskanīgu un praktiski īstenojamu piemērošanu digitālajā telpā, nodrošinot tiesiskuma un tiesiskās drošības principu ievērošanu, lai izvairītos no pārāk šauras vai neparedzamas interpretācijas, kas apdraudētu to efektivitāti.
II.    Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
1.      Regula Nr. 833/2014
4.        Saskaņā ar Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punktu:
“Operatoriem ir aizliegts pārraidīt vai padarīt iespējamu, veicināt vai kā citādi sekmēt to, ka tiek pārraidīts jebkāds XV pielikumā uzskaitīto juridisko personu, vienību vai struktūru saturs, tostarp to pārraidīt vai izplatīt ar jebkādiem līdzekļiem, piemēram, kabeli, satelītu, interneta protokola televīziju, interneta pakalpojumu sniedzējiem, interneta video koplietošanas platformām vai lietotnēm neatkarīgi no tā vai tās ir jaunas vai iepriekš instalētas.”
5.        Šīs regulas 8. panta 1. punktā paredzēts:
“Dalībvalstis paredz noteikumus par sankcijām, tai skaitā – attiecīgā gadījumā – kriminālsodiem, kurus piemēro par šīs regulas noteikumu pārkāpumiem, un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to īstenošanu. [..]”
6.        Minētās regulas 12. pantā noteikts:
“Ir aizliegts apzināti un tīši piedalīties darbībās, kuru mērķis ir apiet šajā regulā noteiktos aizliegumus vai kuru rezultātā šie aizliegumi tiek apieti[..].”
7.        Šīs pašas regulas XV pielikumā “Regulas 2.f pantā minēto juridisko personu, vienību vai struktūru saraksts” tostarp ir ietverts nosaukums “RT – Russia Today Germany”.
2.      Regula 2022/350
8.        Regulas 2022/350 4.–11. apsvērumā noteikts:
“(4)      Eiropadome 2022. gada 24. februāra secinājumos visstingrākajā veidā nosodīja neprovocēto un nepamatoto Krievijas Federācijas militāro agresiju pret Ukrainu. [..] Eiropadome aicināja Krieviju un Krievijas atbalstītos bruņotos veidojumus pārtraukt dezinformācijas kampaņu.
(5)      [Eiropas Savienības] Padome 2021. gada 10. maija secinājumos uzsvēra, ka jāturpina stiprināt Savienības un dalībvalstu noturība, kā arī to spēja novērst hibrīddraudus, tostarp dezinformāciju, nodrošinot hibrīddraudu novēršanai paredzētu esošo un iespējamu jaunu instrumentu koordinētu un integrētu izmantošanu Savienības un dalībvalstu līmenī, un iespējamus atbildes pasākumus hibrīddraudu jomā, tostarp arī pret ārvalstu iejaukšanos un ietekmes operācijām, kuri var ietvert preventīvus pasākumus, kā arī izmaksu radīšanu naidīgiem valstiskiem un nevalstiskiem aktoriem.
(6)      Krievijas Federācija ir iesaistījusies sistemātiskā, starptautiskā plašsaziņas līdzekļu manipulēšanas un faktu sagrozīšanas kampaņā, lai uzlabotu savu stratēģiju destabilizēt savas kaimiņvalstis un Savienību un tās dalībvalstis. Konkrēti, propaganda tika atkārtoti un konsekventi vērsta pret Eiropas politiskajām partijām, it sevišķi vēlēšanu laikā, kā arī pret pilsonisko sabiedrību, patvēruma meklētājiem, Krievijas etniskām minoritātēm un dzimtiskām minoritātēm un pret demokrātisko iestāžu darbību Savienībā un tās dalībvalstīs.
(7)      Lai attaisnotu un pamatotu savu agresiju pret Ukrainu, Krievijas Federācija ir iesaistījusies nepārtrauktās un saskaņotās propagandas darbībās, kas vērstas pret pilsonisko sabiedrību Savienībā un kaimiņvalstīs, nopietni sagrozot faktus un manipulējot ar tiem.
(8)      Minētās propagandas darbības ir virzītas ar vairāku mediju kanālu starpniecību, kurus pastāvīgi tieši vai netieši kontrolē Krievijas Federācijas vadība. Šādas darbības rada būtisku un tiešu apdraudējumu Savienības sabiedriskajai kārtībai un drošībai.
(9)      Minētie mediju kanāli ir būtiski un noderīgi, lai sekmētu un atbalstītu agresiju pret Ukrainu un lai destabilizētu tās kaimiņvalstis.
(10)      Ņemot vērā situācijas nopietnību un reaģējot uz Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā, ievērojot Pamattiesību hartā atzītās pamattiesības un brīvības, jo īpaši vārda un informācijas brīvību, kā atzīts tās 11. pantā, ir jāievieš turpmāki ierobežojoši pasākumi, lai steidzami apturētu šādu mediju kanālu pārraides darbības Savienībā, vai tādas šo mediju kanālu pārraides darbības, kas vērstas uz Savienību. Šiem pasākumiem vajadzētu palikt spēkā līdz brīdim, kad tiks izbeigta agresija pret Ukrainu un kad Krievijas Federācija un ar to saistītie mediju kanāli pārstās izvērst propagandas darbības pret Savienību un tās dalībvalstīm.”
B.      Vācijas tiesību akti
9.        Saskaņā ar 2013. gada 6. jūnija Außenwirtschaftsgesetz (5) (Ārējās tirdzniecības likums) 18. panta 1. punkta 1. apakšpunkta b) punktu, redakcijā, kas bija piemērojama pamatlietas faktiem, ar brīvības atņemšanu uz laiku no trim mēnešiem līdz pieciem gadiem soda ikvienu, kas pārkāpj aizliegumu pārraidīt, izplatīt vai sniegt pakalpojumus, ko paredz Eiropas Kopienu vai Eiropas Savienības tiesību akts, kurš publicēts Eiropas Kopienu vai Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī un ar kuru tiek īstenots ekonomiskās sankcijas pasākums, ko Eiropas Savienības Padome noteikusi kopējās ārpolitikas un drošības politikas jomā.
10.      Ar brīvības atņemšanu uz ne mazāk kā vienu gadu atbilstoši šī likuma 18. panta 7. punkta 2) apakšpunkta pirmajam gadījumam soda ikvienu, kas 1. punktā aprakstītas darbības veic komerciālos nolūkos.
III. Pamatlietas pamatā esošie fakti, tiesvedība pamatlietā un prejudiciālais jautājums
11.      Pamatlieta ir saistīta ar kriminālizmeklēšanu, kas sākta pret trim fiziskām personām – R, N un K, kuras, izmantojot tīmekļvietnē www.traugott-ickeroth.com (turpmāk tekstā – “tīmekļvietne traugott-ickeroth”) publiski pieejamu “Live-Ticker” blogu, 2023. gadā četras reizes pārraidījušas videomateriālus no kanāla “RT Deutschland”. Tā kā uz šī kanāla ierakstiem attiecas Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punktā paredzētais pārraidīšanas aizliegums, to publiskošanas fakts saskaņā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktiem veido noziedzīgu nodarījumu, par kuru paredzēts kriminālsods.
12.      R, kurš ar pseidonīmu “Traugott Ickeroth” tostarp publicē grāmatas, kuras tiek tirgotas tiešsaistes tirdzniecības platformā “Amazon”, izmeklēšanas gaitā atzina, ka ir bijis atbildīgs par tīmekļvietnes traugott-ickeroth redakciju.
13.      Šajā tīmekļvietnē publicētais saturs bija brīvi pieejams. Tomēr lietotājiem tika lūgts finansiāli atbalstīt minētās vietnes uzturēšanu ar aicinājumu veikt ziedojumus. Laikā no 2022. gada 1. aprīļa līdz 2023. gada 3. augustam apsūdzēto R un N kontos tādējādi tika saņemti daudzi maksājumi no lietotājiem, kuri bija atsaukušies šim aicinājumam – visbiežāk tika saņemtas vienciparu, divciparu un trīsciparu summas – par kopējo summu 60 038,65 EUR apmērā.
14.      Iesniedzējtiesa norāda, ka Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punkta interpretācija ir vienīgi Tiesas kompetencē un ka Tiesa vēl nav lēmusi par šo jautājumu. Tā papildus min, ka jēdziena “operators” interpretācija šīs tiesību normas izpratnē nav tik acīmredzama, ka ļautu izslēgt jebkādas saprātīgas šaubas.
15.      Šajā sakarā iesniedzējtiesa atsaucas uz Komisijas dienestu sagatavoto dokumentu “Consolidated FAQs on the implementation of Council Regulation No 833/2014 and Council Regulation No 269/2014” (“Konsolidēti biežāk uzdotie jautājumi par Padomes Regulu Nr. 833/2014 un Nr. 269/2014 īstenošanu”, turpmāk tekstā – “Komisijas darba palīgmateriāls”), atbilstoši kuram jēdziens “operators” attiecas uz fiziskām vai juridiskām personām vai vienībām, kuru komercdarbības vai profesionālās darbības mērķis ir pārraidīt neatļautu saturu [vai] padarīt iespējamu, veicināt vai kā citādi sekmēt to, ka tiek pārraidīts neatļauts saturs.
16.      Minētās tiesas ieskatā privātu ziedojumu, kas ir dāvinājumi civiltiesību izpratnē, vākšanu arī var kvalificēt kā profesionālu darbību, ja, kā šajā lietā, to veic tādā apmērā, ka saņēmēji tādējādi iegūst ievērojamas summas, kas tiem ļauj – vismaz daļēji – nodrošināt sev iztiku. Šādu interpretāciju apstiprinot arī tas, ka aicinājuma ziedot mērķis bija radīt finanšu līdzekļus tīmekļvietnes traugott-ickeroth turpmākai uzturēšanai un tātad – radīt pastāvīgu ieņēmumu avotu, kas raksturīgi profesionālai darbībai.
17.      Taču šī pati tiesa norāda, pirmkārt, ka piekļuve tīmekļvietnei principā bija bez maksas, t.i., tā nebija tieši atkarīga no lietotāju sniegtās atlīdzības un, otrkārt, ka tīmekļvietnes uzturēšana netika finansēta ar citiem, no lietotāju brīvprātīgiem ziedojumiem neatkarīgiem resursiem, piemēram, ar ieņēmumiem no reklāmas, lai gan tie ir nozarei raksturīgi. Tādējādi apsūdzētā R darbību varot arī kvalificēt tikai kā privātu.
18.      Šādos apstākļos Landgericht Saarbrücken (Zārbrikenes apgabaltiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Regulas Nr. 833/2014] 2.f panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka operatori šīs tiesību normas izpratnē ir arī fiziskas personas, kuras, izmantojot to uzturētu tīmekļvietni, gūst ieņēmumus tikai trešo personu veiktu brīvprātīgu iemaksu (ziedojumu vai dāvinājumu) veidā?”
IV.    Tiesvedība Tiesā
19.      Ar 2024. gada 20. decembri datētais lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesas kancelejā tika saņemts 2025. gada 31. janvārī.
20.      K un R kā apsūdzētie pamatlietā, Staatsanwaltschaft Saarbrücken (Zārbrikenes prokuratūra, Vācija), Francijas, Igaunijas un Latvijas valdības, kā arī Eiropas Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 23. pantā noteiktajā termiņā.
21.      Saskaņā ar Reglamenta 76. panta 2. punktu Tiesa nolēma nerīkot tiesas sēdi mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai.
V.      Juridiskā analīze
A.      Ievada apsvērumi
22.      Eiropas Savienība, kuras pamatā ir LES 2. pantā noteiktās vērtības, – tostarp brīvība, demokrātija un plurālisms, piešķir būtisku nozīmi vārda un informācijas brīvības ievērošanai. Savienības tiesībās šis jēdziens ir nostiprināts, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 11. pantā šo brīvību aizsardzību atzīstot par Savienības tiesību sistēmas pamatelementu. Tomēr atvērtas un demokrātiskas sabiedrības joprojām ir neaizsargātas pret dezinformācijas izplatīšanu, jo īpaši tad, ja to apzināti izmanto, lai manipulētu ar sabiedrisko domu un ietekmētu demokrātisko procesu (6).
23.      Agresijas karš, ko Krievijas Federācija, pārkāpjot starptautiskās tiesības, īsteno pret Ukrainu, ir radījis Savienībai nebijušus izaicinājumus (7). Nolūkā likt Krievijai vēl dārgāk maksāt par darbībām, ar kurām tiek grauta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība, un sekmēt krīzes noregulējumu mierīgā ceļā (8), Savienība ir noteikusi virkni ierobežojošu pasākumu pret konkrētām fiziskām un juridiskām personām (9). Tā arī ir ieviesusi instrumentus, kas paredzēti, lai stiprinātu savu noturību pret hibrīddraudiem, tostarp Krievijas Federācijas vadītām dezinformācijas un informācijas manipulēšanas kampaņām.
24.      Pie šiem instrumentiem pieder, tostarp Regulā Nr. 883/2014
paredzētie pasākumi, lai apturētu atsevišķu mediju, tostarp kanāla RT Deutschland (10), kuri darbojas Krievijas Federācijas vārdā un ar dezinformācijas kampaņām īsteno Savienības un tās dalībvalstu destabilizācijas stratēģiju. Šo pasākumu, kas ierobežo it īpaši tiesības uz vārda un informācijas brīvību, pamatojums izriet no būtiskā un tiešā apdraudējuma Savienības sabiedriskajai kārtībai un drošībai no šādām propagandas darbībām (11). Hartas 52. panta 1. punktā šādi ierobežojumi ir atļauti (12).
25.      Šī lieta iekļaujas plašākā kontekstā, proti, Savienības cīņā pret dezinformācijas kampaņām saistībā ar Krievijas un Ukrainas konfliktu, jo Tiesai tiek lūgts izlemt, vai Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “operators” šīs tiesību normas izpratnē ietver arī fiziskās personas, kuras uztur tīmekļvietni un no tās gūst ieņēmumus tikai trešo personu veiktu brīvprātīgu iemaksu veidā (ziedojumi vai attiecīgi dāvinājumi).
26.      Kā jau norādīju ievadā (13), ierobežojošo pasākumu efektivitāte, tāpat kā tiesiskuma pamatprincipi tiek pakļauti saspīlējumam, ja, ņemot vērā nullum crimen, nulla poena sine lege certa principu, ir precīzi jādefinē darbības, par kurām var piemērot kriminālsodu. Šis Hartas 49. panta 1. punktā nostiprinātais princips prasa likumdevējam pietiekami precīzi definēt noziedzīgu nodarījumu veidojošo rīcību, kā arī tai piemērojamos sodus, lai nodrošinātu, ka sodāmu darbību noteikšana ir likumdevēja kompetencē, tomēr neizslēdzot tiesas interpretāciju, ar nosacījumu, ka tā joprojām ir paredzama un ir stingri ierobežota ar juridisko formulējumu (14).
27.      Kā Tiesa atgādinājusi, noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības princips, kas prasa krimināltiesību normas skaidrību un paredzamību, nepieļauj, ka kriminālvajāšana tiek uzsākta par rīcību, kuras sodāmība pietiekami skaidri un viennozīmīgi neizriet no likuma (15). Šī principa mērķis arī ir nodrošināt iedzīvotājiem paredzamību un tiesisko drošību, ļaujot tiem savas rīcības brīdī zināt šīs rīcības iespējamās krimināltiesiskās sekas. Tam ir īpaša nozīme tādā kontekstā kā šajā lietā, kurā ar Regulas Nr. 833/2014 8. pantu dalībvalstīm ir noteikts pienākums paredzēt noteikumus par sankcijām, tostarp attiecīgajā gadījumā, kriminālsodiem, ko piemēro par šīs regulas pārkāpumiem. Konkrēto secinājumu mērķis ir precizēt šīs regulas 2.f panta 1. punkta tvērumu.
28.      Šo jautājumu izvērtēšu pēc tam, kad būšu aplūkojis Staatsanwaltschaft Saarbrücken (Zārbrikenes prokuratūra) iebildumus par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību.
B.      Par pieņemamību
29.      Neatsaucoties formāli uz prejudiciālā jautājuma nepieņemamību, Staatsanwaltschaft Saarbrücken (Zārbrikenes prokuratūra) tomēr apstrīd tā nepieciešamību. Tā apgalvo, pirmkārt, ka lēmums par iztiesāšanas stadijas sākšanu iesniedzējtiesas kompetentajā palātā joprojām varot tikt pārsūdzēts valsts tiesā, līdz ar to tas neesot galīgs. Otrkārt, tā uzskata, ka nav nepieciešams vērsties Tiesā ar prejudiciālu jautājumu par jēdziena “operators” interpretāciju Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punkta izpratnē, jo klasiskās Savienības tiesību interpretācijas metodes tās ieskatā ļauj noteikt tā nozīmi, kas turklāt, šķiet, esot acīmredzama.
30.      Šajā ziņā, pirmām kārtām, jāatgādina, ka prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā Tiesai, ņemot vērā funkciju sadalījumu starp to un valsts tiesu, nav jāpārbauda, vai lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemts atbilstoši valsts noteikumiem par tiesu darba organizāciju un procesu. Tiesai jābalstās uz dalībvalsts tiesas nolēmumu par prejudiciālu jautājumu uzdošanu, ja vien tas nav atcelts, izmantojot valsts tiesībās eventuāli paredzētās pārsūdzības procedūras (16).
31.      Nekas Tiesai iesniegtajos lietas materiālos neļauj uzskatīt, ka šajā lietā lēmums par prejudiciālu jautājumu uzdošanu būtu atcelts.
32.      Otrām kārtām, ja Staatsanwaltschaft Saarbrücken (Zārbrikenes prokuratūra) vēlējās norādīt, ka lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu var iesniegt tikai pēc iekšējo tiesību aizsardzības līdzekļu izsmelšanas, šādam apgalvojumam nevar piekrist. Iespēja pārsūdzēt valsts tiesas nolēmumus saskaņā ar valsts tiesību aktiem nevar ierobežot valsts tiesas kompetenci uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu, ja valsts tiesa uzskata, ka tajā izskatāmajā lietā rodas jautājumi par Savienības tiesību interpretāciju, kam vajadzīgs Tiesas nolēmums (17). Ņemot vērā ar LESD 267. pantu ieviesto Tiesas un valsts tiesu sadarbības sistēmas darbību, tieši pretēji, valsts tiesai ir jāspēj jebkurā tiesvedības brīdī, ko tā uzskata par piemērotu, uzdot Tiesai jebkādu prejudiciālu jautājumu, ko tā uzskata par vajadzīgu tajā izskatāmās lietas atrisināšanai (18).
33.      Šajā kontekstā jāuzsver, ka šī iespēja ir valsts tiesai neatkarīgi no lietas dalībnieku vērtējuma par šādas rīcības piemērotību. No tā izriet, ka valsts tiesai nekādi nav aizliegts uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu, uz kuru – kāda pamatlietas dalībnieka ieskatā – var atbildēt bez jebkādām saprātīgām šaubām. Pat uzskatot, ka interpretācijas grūtību nav, šāds jautājums tomēr nav atzīstams par nepieņemamu (19).
34.      Trešām kārtām, jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, ja valsts tiesas uzdotais jautājums attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir jāpieņem nolēmums. Tā var atteikties lemt par šādu jautājumu tikai tad, ja lūgtajai interpretācijai vai Savienības tiesību normas derīguma vērtējumam nav nekādas saistības ar pamatlietas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu, ja problēma ir hipotētiska vai ja Tiesai nav zināmi faktiskie vai juridiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu lietderīgu atbildi uz tai uzdoto jautājumu (20).
35.      Tomēr šajā lietā tā nav, jo iesniedzējtiesa ir pietiekami izklāstījusi prejudiciālā jautājuma atbilstību, lai varētu novērtēt apsūdzēto kriminālatbildību.
36.      Kā izriet no iesniedzējtiesas lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, tai nav pārliecības par to, vai apsūdzētos var uzskatīt par “operatoriem” Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punkta izpratnē. Ņemot vērā, ka Komisijas darba palīgmateriālā tiek pieņemta “komerciālas vai profesionālas darbības” esamība, pēc šīs tiesas domām apstiprinoša atbilde uz šo jautājumu nav acīmredzama. Pirmkārt, tīmekļvietnes izmantošana principā ir bez maksas; otrkārt, tās darbība tiek finansēta ar brīvprātīgām iemaksām. Lai gan minētā tiesa sliecas uzskatīt, ka apsūdzēto rīcība ietilpst šīs tiesību normas materiālajā piemērošanas jomā, tā vēršas Tiesā, lai saņemtu galīgu skaidrojumu.
37.      Līdz ar to, manuprāt, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu uzskatāms par pieņemamu.
C.      Par lietas būtību
1.      Par jēdziena “operators” interpretāciju Direktīvas 833/2014 2.f panta 1. punkta izpratnē
38.      Vienīgajā jautājumā iesniedzējtiesa ierosina Tiesai noteikt Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punktā ietvertā termina “operators” tvērumu. Iesākumā jākonstatē, ka šis termins nav definēts ne šajā regulā, ne arī ar atsauci uz iespējamām definīcijām dalībvalstu tiesībās. Tāpat arī šis termins līdz šim nav interpretēts Tiesas judikatūrā.
39.      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru gan no nepieciešamības Savienības tiesības piemērot vienveidīgi, gan no vienlīdzības principa izriet, ka Savienības tiesību norma, kurā tās satura un piemērošanas jomas noskaidrošanai nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, parasti visā Eiropas Savienībā ir interpretējama autonomi un vienveidīgi. Šī interpretācija ir veicama, ņemot vērā, ne tikai konkrētās tiesību normas tekstu, bet arī tās kontekstu un attiecīgā tiesiskā regulējuma mērķi (21). Šo secinājumu turpinājumā minētā termina interpretācijā tātad balstīšos uz Tiesas judikatūrā atzītām interpretācijas metodēm.
a)      Gramatiskā interpretācija
40.      Saistībā ar gramatisko interpretācijas metodi jāatgādina, ka tādu jēdzienu nozīme un tvērums, kuriem Savienības tiesības nesniedz nekādu definīciju, ir jānoskaidro saskaņā ar to ierasto nozīmi ikdienas valodā, ņemot vērā kontekstu, kādā tie tiek lietoti, un tiesiskā regulējuma, kura daļu tie veido, sasniedzamos mērķus (22).
41.      Termins “operators” ikdienas izpratnē nozīmē fizisku vai juridisku personu, kas uztur, pārvalda konkrētu pakalpojumu vai darbību, vai arī nodrošina tās veikšanu, un paredz zināmu funkcionālu kontroli vai aktīvu iejaukšanos šī pakalpojuma vai darbības īstenošanā. Kad to piemēro satura izziņošanas un izplatīšanas jomā, tas attiecas uz jebkuru dalībnieku, kas tieši vai netieši ir iesaistīts šāda satura publiskošanā vai pārraidīšanā. Kā vairākas ieinteresētās personas ir norādījušas savos rakstveida apsvērumos, šis termins attiecas galvenokārt uz tehnisku un funkcionālu jomu. Šajā juridiskajā analīzē skatītie avoti drīzāk sliecas uz funkcionālu, ne tikai juridisku šī jēdziena izpratni, aptverot visus subjektus, kuri, veicot tehnisku darbību, piemēram, iekārtu ekspluatāciju, vai organizatorisku darbību, padara satura pārraidīšanu faktiski iespējamu, neatkarīgi no sava statusa, struktūras vai darbības mērķa (23).
42.      Saskaņā ar šo interpretāciju, šķiet, ka termins nav saistīts ne ar saimniecisko darbību, ne a fortiori ar peļņas gūšanu, bet drīzāk norāda uz pārraidīšanas procesa kontroles, vadības vai pārvaldības funkciju. Šādu izpratni, manuprāt, apstiprina tas, ka Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punktā termins “operators” pārraidīšanas darbības kontekstā tiek lietots bez apzīmētāja “ekonomiskais” (24). Šī termina izvēle norāda, ka Savienības likumdevējs bija paredzējis šim jēdzienam piešķirt plašāku tvērumu par jēdzienu, kas ietver tikai subjektus ar ekonomisku mērķi, tādējādi, lai aptvertu arī fiziskas personas vai vienības, kuras faktiski piedalās satura pārraidīšanā, neatkarīgi no tā, vai to darbībai ir komerciāls raksturs, vai nav.
43.      Turklāt jānorāda, ka pārraidīšanas aizliegums skaidri attiecas uz tiešsaistes video koplietošanas platformām un lietojumprogrammām, proti, mūsdienīgiem pārraidīšanas veidiem, ko privātpersonas bieži izmanto darbībām, par kurām nav obligāti jāsaņem atlīdzība, tostarp tiešsaistes satura radītāju, piemēram, video satura veidotāju vai ietekmētāju, darbībām. Šī paplašināšana, manuprāt, apstiprina Savienības likumdevēja vēlmi terminu “operators” skatīt gan funkcionāli, gan tehnoloģiski neitrāli.
44.      Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punkta gramatiska interpretācija tādējādi liek atzīt, ka jēdziena “operators” jāsaprot kā tāds, kas ietver arī fizisku personu, kura pārraida šajā tiesību normā minēto saturu, veicot darbību bez atlīdzības, piemēram, tādas tīmekļvietnes uzturēšanu, kas tiek finansēta ar trešo personu brīvprātīgām iemaksām.
45.      Šo vērtējumu nevar atspēkot tas, ka Komisijas darba palīgmateriālā, uz kuru iesniedzējtiesa atsaucas lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu (25), šķiet, ir norādīts pretējais. Tajā ir precizēts, ka “aizliegums attiecas uz fiziskām vai juridiskām personām vai struktūrām, kuras veic komerciālu vai profesionālu darbību”, kas varētu likt domāt, ka tādējādi tiek ieviesta prasība, kura nav paredzēta iepriekš minētās tiesību normas formulējumā un ar kuru tiek nepamatoti ierobežota tās ratione personae piemērošanas joma.
46.      Tomēr, pirmkārt, šo Komisijas darba palīgmateriālu nav sagatavojusi Padome, kas ir Regulas Nr. 833/2014 autors un vienīgā ar kompetenci noteikt ierobežojošus pasākumus saskaņā ar LESD 215. panta 2. punktā (26) paredzēto juridisko pamatu, un, otrkārt, kā izriet no tā satura, tas ir tikai Komisijas dienestu izstrādāts “darba dokuments” ar mērķi sniegt norādes valsts iestādēm, Savienības saimnieciskās darbības subjektiem un iedzīvotājiem attiecībā uz šīs regulas īstenošanu un interpretāciju.
47.      Komisija tajā turklāt arī atzīst, ka tikai Tiesai ir kompetence interpretēt Savienības tiesības (27). Visbeidzot jākonstatē, līdzīgi kā to dara Komisija savos rakstveida apsvērumos, ka minētajā Komisijas darba palīgmateriālā arī tiek uzsvērts, ka attiecīgajā regulā ir noteikts plašs un pilnīgs aizliegums, tādējādi, ka ir aizliegums pārraidīt (lato sensu), arī aizliedzot operatoriem atļaut vai atvieglot pārraidīšanu vai citādi to atbalstīt (28).
48.      Līdz ar to uz šī Komisijas darba palīgmateriāla pamata nevar grozīt Regulā Nr. 833/2014 paredzēto ierobežojošo pasākumu normatīvo tvērumu, un tam arī nevar būt noteicošs raksturs šajā lietā aplūkotajā interpretācijā.
b)      Kontekstuālā interpretācija
49.      Šajā gadījumā termina “operators” pieņemtās interpretācijas apstiprinājums rodams arī kontekstuālajā interpretācijā. Šajā ziņā jānorāda, ka Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punktā operatoriem ir aizliegta noteikta veida rīcība, proti, ir aizliegts attiecīgo saturu pārraidīt vai padarīt iespējamu, veicināt vai kā citādi sekmēt to, ka tas tiek pārraidīts, tostarp to pārraidīt vai izplatīt ar dažādiem konkrēti minētajiem saziņas līdzekļiem. Tādējādi šīs tiesību normas formulējums attiecas uz tehniska vai organizatoriska rakstura darbību.
50.      Turpretī šajā pantā nav prasīts ne tas, lai šī darbība būtu vērsta uz peļņas gūšanu, ne tas, lai operators pārraidītu attiecīgo saturu profesionālas darbības ietvaros, kas pieder pie sabiedrības informēšanas jomas. No tā izriet, ka jēdziens “operators” var ietvert arī fiziskas personas, kuras pārraida informāciju brīvā laika pavadīšanas ietvaros vai arī ideju vai pārliecības dēļ vēlas piedalīties sabiedriskās domas veidošanā.
51.      Jānorāda, ka šīs tiesību normas materiālā piemērošanas joma ir īpaši plaša, jo tajā ir aizliegti – kā jau minēts – dažādi attiecīgā satura pārraidīšanas veidi, neatkarīgi no tā, vai šo pārraidīšanu nodrošina tieši operators vai trešās personas. Tās formulējuma precizitātes pakāpe, tāpat kā tādu vairāku darbības vārdu izmantošana, kuros aprakstīta aizliegtā rīcība, liecina par Savienības likumdevēja nodomu nepieļaut, ka minētais saturs tiktu pārraidīts vai padarīts pieejams Savienības teritorijā. Līdz ar to šī tiesību norma jāsaprot kā vispārpiemērojama aizlieguma norma ar preventīvu raksturu, kuras mērķis ir novērst jebkāda veida pārraidīšanu vai nu ar tehniskiem līdzekļiem vai ar trešo personu iesaisti.
52.      Tādējādi tās efektivitāte tiktu apdraudēta, atzīstot, ka tās piemērošanas jomu varētu ierobežot papildu nosacījumi, kas nav skaidri paredzēti Regulā Nr. 833/2014, piemēram, prasība par satura pārraidīšanu peļņas gūšanas nolūkā vai profesionālās darbības ietvaros. Ekonomiska vai profesionāla aspekta esamība neizriet ne no viena minētās tiesību normas elementa, jo tajā noteiktais aizliegums ir saistīts vienīgi ar pārraidīšanas funkciju, neatkarīgi no attiecīgās personas juridiskā vai ekonomiskā statusa. Līdz ar to jēdziens “operators” ir interpretējams funkcionāli un tehnoloģiski neitrāli atbilstoši tiesību normas mērķim. Citiem vārdiem, atzītā kvalifikācija ir atkarīga tikai no konkrētās personas pildītās funkcijas pārraidīšanas procesā, un šī interpretācija ir piemērojama vienveidīgi, neatkarīgi no lietotajiem tehniskajiem līdzekļiem vai izmantotā finansēšanas veida.
53.      Turklāt jānorāda, ka 2.f panta 1. punkts atšķiras no citām Regulas Nr. 833/2014 normām, kur tajās noteikto ierobežojošo pasākumu ietvaros ir skaidra atsauce uz saimnieciska rakstura darbībām vai pat tieši uz ekonomikas dalībniekiem. Tā tas it īpaši ir šīs regulas 3.r panta 4. punkta (29) gadījumā, kurā ir minēta iesaistīto ekonomikas dalībnieku reģistrācijas valsts saistībā ar valsts noteikumu par pienācīgu rūpību pieņemšanu attiecībā uz Krievijas izcelsmes vai no šīs valsts eksportētas sašķidrinātās dabasgāzes pārkraušanas aizlieguma piemērošanu (30). Šī formulējuma atšķirība parāda, ka tad, ja Savienības likumdevējs ir vēlējies ierobežojošu pasākumu ierobežoti attiecināt uz noteiktu ekonomisku piemērošanas jomu, tas to ir darījis tiešā veidā. Savukārt tā tas acīmredzami nav gadījumā ar minētās regulas 2.f panta 1. punktu, kura vispārējais tvērums atspoguļo vēlmi izmantot funkcionālu un tehnoloģiski neitrālu pieeju jēdziena “operators” izpratnei, kas ir neatkarīga no jebkādiem ekonomiskiem vai profesionāliem apsvērumiem.
54.      Šāda interpretācija atbilst Savienības tiesību sistēmai un iekšējai saskaņotībai. Proti, citos Savienības tiesību instrumentos likumdevējs, nosakot analogu jēdzienu piemērošanas jomu, izmanto drīzāk funkcionālu, nevis ekonomisku vai institucionālu pieeju. Tā tas it īpaši ir Direktīvas 2010/13/ES par audiovizuālo mediju pakalpojumiem (31) gadījumā, kur 1. panta 1. punkta d) apakšpunktā “mediju pakalpojumu sniedzējs” ir definēts kā “fiziska vai juridiska persona, kurai ir redakcionāla atbildība par audiovizuālo mediju pakalpojuma audiovizuālā satura izvēli un kura nosaka veidu, kādā tas tiek organizēts”. Šajā definīcijā nav nodalījuma pēc attiecīgās personas juridiskā statusa vai saimnieciskās darbības mērķa, bet tā ir balstīta vienīgi uz faktisku kontroli pār satura atlasi un pārraidīšanu.
55.      Šādu skatījumu kopsakarā ar Direktīvu 2010/13 no sistēmiskā viedokļa pamato tas, ka šiem abiem instrumentiem ir vienāds funkcionālais mērķis, jo tie paredz ierobežot subjektus, kuri kontrolē satura publisku pārraidīšanu. Direktīvā 2010/13 ir noteikta “mediju pakalpojumu sniedzēju” redakcionālā atbildība, savukārt Regulas Nr. 833/2014 2.f pantā ir identificēti “operatori”, kuru pārraidīšanas darbības var tikt ierobežotas, ja tās kalpo propagandas mērķiem, kas ir pretēji Savienības drošībai un sabiedriskajai kārtībai. Gan vienā, gan otrā gadījumā izšķirošais kritērijs ir nevis darbības saimnieciskais raksturs, bet gan faktiska kontrole pār pārraidīšanas procesu (32).
56.      Pat ņemot vērā normatīvo kontekstu, kādā tika pieņemta Regula Nr. 833/2014, šķiet acīmredzams, ka, lai noteiktu, vai personu var atzīt par “operatoru”, nevar ņemt vērā to, vai tā veic vai neveic saimniecisku vai profesionālu darbību. Kā rakstveida apsvērumos pamatoti norādījusi Igaunijas valdība, šīs regulas mērķis nav regulēt iekšējo tirgu, proti, attiecības starp ekonomikas dalībniekiem un patērētājiem, un tas, iespējams, varētu pamatot to, ka profesionālās darbības veicējiem tiek noteikts aizliegums pārraidīt saturu, kas nāk no konkrētiem propagandas kanāliem. Gluži pretēji, Regula Nr. 833/2014 – kā jau esmu izklāstījis ievada piezīmēs – pieder pie ierobežojošo pasākumu kopuma, kuru pamatā ir LESD 215. pants un kuru mērķis sabiedriskās kārtības un drošības apsvērumu dēļ ir panākt, lai nekavējoties tiktu pārtrauktas tādu mediju pārraidīšanas darbības, kurus pastāvīgi tieši vai netieši kontrolē Krievijas Federācijas vadītāji (33).
c)      Teleoloģiskā interpretācija
57.      Ar šādu interpretāciju tiek ņemti vērā Savienības likumdevēja izvirzītie mērķi. Šajā kontekstā jāatgādina, ka Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punkts tika ieviests ar Regulu 2022/350, kas pieņemta 2022. gada 1. martā, nekavējoties reaģējot uz neprovocēto un nepamatoto militāro agresiju, ko pirms nedēļas pret Ukrainu bija uzsākusi Krievijas Federācija. Lai noteiktu šajā tiesību normā paredzēto aizliegumu, Padome pamatojās uz Eiropadomes 2022. gada 24. februāra aicinājumu Krievijai izbeigt tās dezinformācijas kampaņu, kā arī uz saviem 2021. gada 10. maija secinājumiem par to, ka jāstiprina Savienības un dalībvalstu noturība, kā arī to spēja apkarot hibrīddraudus, tostarp dezinformāciju, un jāstiprina iespējamie risinājumi hibrīddraudu, tostarp ārvalstu iejaukšanās un ietekmes darbību jomā.
58.      Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punktā noteiktais vispārpiemērojamais aizliegums atspoguļo Savienības likumdevēja gribu izbeigt Krievijas īstenoto dezinformācijas kampaņu, izslēdzot no Savienības teritorijas noteikta satura pārraidīšanu. Tomēr, lai efektīvi aizsargātu sabiedrisko kārtību un drošību, ir jāņem vērā ne tikai valsts kontrolē esoši mediji, bet arī tā sauktie “alternatīvie” mediji, kuru operatori kļūst – apzināti vai neapzināti – par šīs dezinformācijas kampaņas starpniekiem. Šī aspekta neņemšana vērā nozīmētu pieļaut, ka aizliegtā satura pārraidīšana pakāpeniski pāriet uz šiem alternatīvajiem kanāliem, tādējādi galu galā izvairoties no jebkāda veida valstiskas kontroles vai uzraudzības (34).
59.      Turklāt jānorāda, ka tas, ka Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punkts attiecas uz interneta pakalpojumu sniedzējiem, kā arī uz interneta video koplietošanas platformām un lietotnēm, liecina par Savienības likumdevēja vēlmi ņemt vērā digitālo mediju mūsdienu pieaugošo nozīmi informācijas un ziņu pārraidīšanā. Šo mediju izmantošana tomēr ietver risku, ka lietotāju viedoklis tiks ietekmēts bez viņu rīcībā esošiem līdzekļiem, kas ļautu kritiski novērtēt tiem sniegtās informācijas patiesumu. Dažas personu kategorijas, piemēram, pusaudži (35) vai vecāka gadagājuma cilvēki, šķiet, šajā ziņā ir īpaši pakļauti manipulēšanai. Šāda riska pastāvēšana, kura apjoms jānovērtē pilnībā, līdz ar to liek uzskatīt, ka tādas tīmekļvietnes, kā pamatlietā aplūkotā, ietilpst šīs tiesību normas piemērošanas jomā.
60.      Pat ja saimnieciskā darbība vai ienākumu gūšana nav nepieciešama atzīšanai par “operatoru”, daži apsvērumi norādāmi saistībā ar aicinājumu ziedot, kas ļauj iekasēt šādas summas. Tas, ka dažas tīmekļvietnes tiek finansētas ar ziedojumiem, nevis no reģistrētas komercdarbības, ir pamats lielākai modrībai attiecībā uz to iespējamo izmantošanu propagandā, it īpaši, ja runa ir par valstiskas izcelsmes dezinformācijas kampaņām. Šim finansēšanas veidam ir raksturīga skaidri definēta tiesiska vai institucionāla ietvara neesamība, jo ar to nav saistīti ne finanšu pārskatāmības pienākumi, ne kontroles mehānismi, kas būtu salīdzināmi ar tiem, kuriem pakļauti profesionālie mediju operatori. Šī nepārredzamība apgrūtina finanšu plūsmu un tātad, subjektu, kuri var ietekmēt redakcionālo virzienu vai pārraidīto saturu, identificēšanu. Tādējādi tā rada vidi, kas veicina iejaukšanos no ārējām interesēm, tostarp trešām valstīm, kas var tieši vai netieši iesaistīties satura veidošanā vai pārraidīšanā.
61.      Turklāt, parādot šīs platformas kā “neatkarīgas” vai “alternatīvas”, tiek palielināta to uzticamība konkrētas sabiedrības daļas acīs, kura bieži ir piesardzīga attiecībā pret tradicionālajiem medijiem vai valsts iestādēm. Šis šķietamais patiesums palielina [šo platformu] vēstījumu pārliecināšanas spēku, apgrūtinot to apstrīdēšanu, kad tie ietver daļēji manipulētu vai nepatiesu izklāstu (36). Šajā perspektīvā pretenzija uz neatkarību, nevis kalpojot kā neitralitātes nodrošinājumam, paradoksāli var pārtapt par efektīvu instrumentu dezinformācijas stratēģiju īstenošanai.
62.      Šādā kontekstā finansējuma nekomerciālais raksturs nav uzskatāms par vienkārši neitrālu elementu, bet gan par noteicošo faktoru informācijas manipulēšanas riska novērtēšanā (37). Tas ir strukturālas
ievainojamības rādītājs, kas kopā ar uzraudzības trūkumu un tieksmi pēc “alternatīvas” leģitimitātes veicina tāda satura pārraidīšanu, kas ir ārvalstu propagandas mērķiem atbilstošs. Šī konfigurācija it īpaši ļauj apiet valstiski kontrolētiem medijiem noteiktos ierobežojošos pasākumus, uzturot kanālus, kas tiek parādīti kā neatkarīgi, bet ir funkcionāli integrēti dezinformācijas stratēģijā.
63.      Interpretācijas ceļā ieviešot prasību par saimnieciska mērķa sasniegšanu vai pat peļņas gūšanas mērķi, tiktu radīts risks būtiski vājināt Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punkta tvērumu. Šādas Savienības likumdevēja izvēlētajam tekstam un funkcionālajai loģikai neatbilstošas prasības rezultātā no pasākuma piemērošanas jomas tiktu izslēgta ievērojama tiešsaistes mediju daļa, kuri, lai gan bez saimnieciska mērķa, aktīvi piedalās attiecīgā satura pārraidīšanā. Turklāt tā radītu apiešanas risku, jo daži operatori varētu atsaukties uz ekonomiska mērķa neesamību, lai turpinātu izplatīt dezinformācijas vēstījumus. Tādējādi šāda interpretācija apdraudētu tādas tiesību normas efektivitāti un preventīvo mērķi, kura domāta, lai kavētu propagandas satura pārraidīšanu Savienības teritorijā, neatkarīgi no tā pārraidītāju ekonomiskā statusa vai finansēšanas veida.
64.      Kritērijam, kura pamatā ir ekonomiska mērķa sasniegšana, katrā ziņā trūktu skaidrības un paredzamības, un tādējādi tas būtu grūti savienojams ar tiesiskās drošības prasībām. Praksē būtu īpaši sarežģīti noteikt finanšu slieksni, kuru sasniedzot, pārraides darbību varētu atzīt par “saimniecisku”. Tiešsaistes mediju finansēšanas veidu ir daudz, un tie bieži vien ir jaukti, jo dažas platformas balstās vienīgi uz privātiem ziedojumiem, bet citas apvieno reklāmas ieņēmumus, abonementus, vienreizējas partnerattiecības vai kolektīvās finansēšanas kampaņas (38). Šādos apstākļos nodalījums starp “saimniecisku” darbību un darbību, kas nav “saimnieciska”, neizbēgami kļūtu patvaļīgs un atkarīgs no interpretācijas.
65.      Šāda nenoteiktība apdraudētu tiesību normas vienveidīgu piemērošanu un pavērtu ceļu biežai apstrīdēšanai, kad katrs operators varētu atsaukties uz savu resursu neparedzamo, maznozīmīgo vai neregulāro raksturu, lai izvairītos no aizlieguma. Kvantitatīvas vai proporcionālas robežvērtības ieviešana, pamatojoties, piemēram, uz kopējo ziedojumu apjomu vai attiecību starp ieņēmumiem un darbības izmaksām, arī negarantētu tiesisko drošību, jo operatoru ekonomiskā situācija atšķiras atkarībā no to lieluma, struktūras un mērķauditorijas.
66.      Turklāt šāda kritērija ieviešana radītu acīmredzamu apiešanas risku. Attiecīgie operatori varētu pielāgot savu finansēšanas modeli, lai turpinātu būt zem noteiktās robežvērtības, vai izmantot netiešos finansēšanas mehānismus, tostarp izmantojot trešās personas vai ārvalstu platformas. Šāda attīstība padarītu pasākumu bezjēdzīgu un kaitētu tā prevencijas efektivitātei, ļaujot turpināt noteikta satura pārraidīšanu ar aizbildinājumu par šķietamu ekonomiska mērķa neesamību. Līdz ar to tik neskaidra un viegli manipulējama kritērija pieņemšana būtu pretrunā Regulā Nr. 833/2014 izvirzītajam saskaņotības, pārskatāmības un efektivitātes mērķim.
67.      Jāatzīst, ka tīmekļvietņu, kas pārraida aizliegtu saturu, operatori ietilpst Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punkta piemērošanas jomā, tostarp tad, ja to darbība tiek finansēta tikai vai galvenokārt ar brīvprātīgām iemaksām. Šādam finansējumam var būt izšķiroša nozīme šo vietņu pastāvēšanas un darbības uzturēšanā un tādējādi apdraudēt pret Krievijas propagandas medijiem noteikto ierobežojošo pasākumu efektivitāti.
68.      Tāpat jānovērš risks, ka ar mērķtiecīgas dezinformācijas kampaņām labticīgi iedzīvotāji var tikt mudināti veikt šādus maksājumus, tādējādi bez viņu ziņas kļūstot par vainīgiem Savienības sankciju režīma pārkāpumā un līdz ar to iespējamā pārkāpumā saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Visbeidzot, apzināta privāto ziedojumu aicinājuma izmantošana propagandas izklāstā, kura pamatā ir upura loma, ne tikai faktiski neitralizētu Savienības noteiktos ierobežojošos pasākumus, bet arī stiprinātu Krievijas valsts mediju dezinformācijas apjomu un ticamību, izmantojot iedzīvotāju atbalstu kā informatīvas ietekmes vektoru.
69.      Lai gan saimnieciskā mērķa sasniegšana, manuprāt, nav Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punkta piemērošanas priekšnosacījums, uzskatu, ka operatora saņemto ziedojumu apmēru tomēr var ņemt vērā, konkrēti izvērtējot tā darbību. Proti, ievērojama summa – kā tas ir šajā lietā, kad gada laikā savākti vairāk nekā 60 000 EUR, – var atklāt strukturētu organizāciju, kā arī regulāru pārraidīšanas darbību, kas pārsniedz vienkāršas individuālas vai labprātīgas izpausmes robežas.
70.      Šāds finansējuma līmenis var arī norādīt uz ekonomisku atkarību no sabiedrības vai konkrētiem maksātājiem, kas var ietekmēt pārraidīto saturu vai palielināt medija jutīgumu pret ārēju spiedienu. Neapšaubot funkcionālā kritērija neitralitāti, šo elementu tādējādi var uzskatīt par nozīmīgu kontekstuālu norādi, novērtējot veiktās darbības apjomu un, attiecīgā gadījumā, informācijas manipulēšanas vai valsts kontrolē esošiem medijiem noteikto ierobežojošo pasākumu apiešanas risku.
71.      Iepriekš minētie apstākļi var izrādīties īpaši atbilstoši, pārbaudot iespējamo Regulas Nr. 833/2014 12. panta piemērošanu; ar šo tiesību normu ir aizliegta jebkāda darbība, kuras mērķis vai sekas ir Savienības noteikto ierobežojošo pasākumu apiešana. Finanšu pārredzamības neesamība, atkarība no kolektīvās finansēšanas avotiem vai arī pretenzijas uz redakcionālo neatkarību šajā kontekstā var būt atbilstošas norādes, lai novērtētu, vai attiecīgā rīcība objektīvi var neitralizēt regulas 2.f pantā paredzēto pasākumu ietekmi un vai tā subjektīvi atbilst tādu sankciju apiešanas loģikai, kuras noteiktas medijiem, kuri darbojas Krievijas Federācijas vārdā.
72.      Turpretī šķiet grūti piekrist interpretācijai, ko piedāvā apsūdzētais R, par to, ka jēdzienam “operators” Regulas Nr. 833/2014 2.f panta izpratnē būtu jābūt pakārtotam veiktās darbības ilgumam, apjomam vai intensitātei. Regulas tekstā nav nevienas atsauces uz šādiem kritērijiem, un tas izslēdz jebkādu nodalījumu starp fiziskām un juridiskām personām, kuras veic regulāru darbību, un personām, kuru dalība pārraidīšanā ir neregulāra. Šī jēdziena interpretācijas pamatā gluži pretēji jābūt tikai un vienīgi funkcionālam kritērijam saistībā ar lomu, kāda faktiski tiek veikta attiecīgā satura pārraidīšanas vai publiskošanas procesā.
73.      Savienības likumdevēja izvirzītais mērķis pamato šādu pieeju. Regulas Nr. 833/2014 2.f panta mērķis ir novērst un aizliegt visa veida attiecīgā satura pārraidīšanu, neatkarīgi no operatora veiktās darbības apjoma vai biežuma. Pašreizējā digitālajā kontekstā izolēta vai maza mēroga pārraidīšana var sasniegt plašu auditoriju un radīt tādas pašas sekas kā regulāra darbība. Pakārtojot pasākuma piemērošanu noteiktai intensitātes pakāpei, aizliegums zaudētu efektivitāti un radītu nesodāmības zonas, kas izmantojamas tiesiskā regulējuma apiešanai.
74.      Visbeidzot, šāda kvantitatīva kritērija ieviešana būtu pretrunā tiesiskās drošības principam, radot nenoteiktību attiecībā uz pasākuma piemērošanas jomu un apdraudot tā vienveidīgu piemērošanu Savienībā. Turklāt šāda pieeja radītu risku veicināt pārraidīšanas darbību slēpšanu vai mākslīgu sadrumstalošanu, kas neatbilst Regulā Nr. 833/2014 paredzētajam prevencijas un efektivitātes mērķim. Līdz ar to par “operatoru” ir atzīstamas fiziskas vai juridiskas personas, kas, kaut vai tikai atsevišķos gadījumos, piedalās konkrētā satura pārraidīšanā, izplatīšanā vai publiskošanā, neatkarīgi no izmantotajiem tehniskajiem līdzekļiem un iesaistīšanās apjoma. Šīs kvalifikācijas veikšanā nav nozīmes tam, vai šāda persona no šīs dalības gūst vai negūst ieņēmumus jebkādā formā.
75.      Tādējādi man šķiet, ka arī Regulas Nr. 833/2014 2.f panta teleoloģiskā interpretācija liecina par labu tajā paredzētā aizlieguma plašai interpretācijai.
D.      Papildu apsvērumi par Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punktā noteiktā aizlieguma normatīvo tvērumu
76.      Iepriekš minētais izvērtējums, kas veikts, ņemot vērā Regulas Nr. 833/2014 2.f panta formulējumu (39), kontekstu (40) un mērķus (41), liek atzīt, ka jēdziens “operators” telekomunikāciju jomā ir interpretējams plaši. Tas attiecas uz fiziskām vai juridiskām personām, kas nodrošina komunikāciju tīklu vai pakalpojumu tehnisku un operatīvu pārvaldību vai faktiski kontrolē to darbību vai pieejamības nodrošināšanu.
77.      Atzīšana par “operatoru” saskaņā ar šo tiesību normu turklāt nevar būt pakārtota ne saimnieciska mērķa sasniegšanai, ne profesionālās darbības veikšanai, ne arī tās ilgumam. Tā aptver arī fiziskas personas, kuras uztur tīmekļvietni vai nodrošina satura pārraidīšanu tiešsaistē, neatkarīgi no tā, ka gūtie ieņēmumi ir tikai no trešo personu brīvprātīgām iemaksām, piemēram, ziedojumiem vai dāvinājumiem.
78.      Taisnība, ka šajā analīzē atzītā Regulas Nr. 833/2014 2.f panta plašā interpretācija noteikti paredz iejaukšanos Hartas 11. pantā garantētās vārda un informācijas brīvības īstenošanā (42). Proti, no tās izrietošais pārraidīšanas aizliegums zināmā mērā ierobežo iespēju attiecīgajiem operatoriem sniegt informāciju, kā arī sabiedrībai to saņemt. Šajā ziņā atzīstama abu apsūdzēto izvirzīto iebildumu par šāda aizlieguma tvērumu atbilstība.
79.      Tomēr jāatgādina, ka saskaņā ar Hartas 52. panta 1. punktu šāda iejaukšanās var būt pieļaujama, ja tā atbilst šajā tiesību normā paredzētajiem nosacījumiem, proti, tā ir noteikta tiesību aktos, respektē attiecīgo tiesību būtību un atbilst Savienības atzītiem vispārējas nozīmes mērķiem, ievērojot samērīguma principu. Šajā gadījumā iejaukšanās tieši izriet no Regulas Nr. 833/2014, kas pieņemta saskaņā ar LESD 215. pantu, lai īstenotu Lēmumu 2014/512/KĀDP (43). Tātad tā ir “noteikta tiesību aktos” Hartas 52. panta 1. punkta izpratnē un ietilpst skaidrā, pieejamā un paredzamā tiesiskajā regulējumā (44).
80.      Sasniedzamais mērķis, savukārt, ir leģitīms un tam ir vispārēja nozīme, jo runa ir par Savienības sabiedriskās kārtības un drošības aizsardzību pret dezinformācijas kampaņām, kuru nolūks ir destabilizēt Eiropas institūcijas un dalībvalstis ar informācijas manipulēšanu (45). Visbeidzot, ar konkrēto pasākumu ir ievērots samērīguma principu (46), jo tas vienīgi uz laiku aizliedz pārraidīt saturu, kas ir īpaši identificēts kā propagandas un dezinformācijas daļa, neierobežojot brīvu citas informācijas vai viedokļu apriti (47). Tātad tas neapdraud Hartas 11. pantā garantēto tiesību būtību, bet tikai cenšas novērst būtisku un tiešu Savienības drošības un sabiedriskās kārtības apdraudējumu (48).
81.      Līdz ar to jāpiekrīt Francijas valdības nostājai, ka šajā lietā izmantotā plašā interpretācija iekļaujas Savienības tiesībās noteiktajā ietvarā. Proti, šī interpretācija joprojām atbilst prasībām, kas izriet gan no pašas Regulas Nr. 833/2014, gan no Savienības tiesību vispārējiem principiem, it īpaši tiesiskuma, tiesiskās drošības un samērīguma principiem. Turklāt tā nodrošina pienācīgu līdzsvaru starp nepieciešamību aizsargāt Savienības sabiedrisko kārtību un drošību pret Krievijas Federācijas vārdā organizētām dezinformācijas kampaņām, no vienas puses, un Hartas 11. pantā nostiprinātās vārda un informācijas brīvības aizsardzību, no otras puses.
VI.    Secinājumi
82.      Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Landgericht Saarbrücken (Zārbrikenes apgabaltiesa, Vācija) uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Padomes Regulas (ES) Nr. 833/2014 (2014. gada 31. jūlijs) par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā 2.f panta 1. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
jēdziens “operators” šīs normas izpratnē ietver arī fiziskas personas, kuras uztur tīmekļvietni. Šīs kvalifikācijas mērķiem nav nozīmes, ka šādas personas no šīs uzturēšanas saņem vai nesaņem ieņēmumus jebkādā formā.
1      Oriģinālvaloda – franču.
2      OV 2014, L 229, 1. lpp.
3      OV 2022, L 65, 1. lpp.
4      Termins “dezinformācija” ir tulkots no krievu valodas vārda “дезинформация” (dezinformatsiya), ko Padomju izlūkošanas dienesti izgudroja 1920. gadu sākumā. Tā izcelsmi piedēvē Jozefam Staļinam, kurš esot apzināti radījis tam franču valodas skanējumu, lai tam piešķirtu rietumniecisku izcelsmi un tādējādi stiprinātu tā uzticamību. Ar to tika apzīmēta stratēģiska propagandas taktika, ko KGB un citas Padomju aģentūras izmantoja, izplatot nepatiesu vai maldinošu informāciju nolūkā manipulēt sabiedrisko domu. Atšķirībā no vienkāršiem meliem, dezinformācijā bieži vien tiek sajaukta patiesība ar meliem, lai radītu apjukumu, mazinātu uzticēšanos un destabilizētu pretiniekus (Barela, S. un Duberry, J., “Understanding Disinformation Operations in the Twenty-First Century”, Defending Democracies:
Combating Foreign Election Interference in a Digital Age, Oksforda, 2021, 41. lpp.).
5      BGBl. 2013 I, 1482. lpp.
6      Kā Vispārējā tiesa ir norādījusi spriedumos, 2022. gada 27. jūlijs, RT France/Padome (T‑125/22, EU:T:2022:483, 56. punkts), un 2025. gada 26. marts, A2B Connect u.c./Padome (T‑307/22, EU:T:2025:331, 53. punkts), propaganda un dezinformācijas kampaņas var likt apšaubīt demokrātisko sabiedrību pamatus un ir mūsdienu kara arsenāla neatņemama sastāvdaļa.
7      Skat. spriedumu, 2022. gada 27. jūlijs, RT France/Padome (T‑125/22, EU:T:2022:483, 86. un nākamie punkti).
8      Skat. Regulas Nr. 833/2014 2. apsvērumu. Skat. arī spriedumu, 2017. gada 28. marts, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, 123. punkts).
9      Skat. manus secinājumus lietā Čiekuri-Shishki (C‑480/24, EU:C:2025:672, 26. un nākamie punkti).
10      Regula 2022/350, kas pieņemta saskaņā ar LESD 215. pantu, tika pieņemta, izpildot Padomes Lēmumu (KĀDP) 2022/351 (2022. gada 1. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/512/KĀDP (2014. gada 31. jūlijs) (OV 2022, L 65, 5. lpp.), kas pieņemts saskaņā ar LES 29. pantu.
11      Skat. Regulas 2022/350 8., 10. un 11. apsvērumu.
12      Skat. spriedumus, 2022. gada 27. jūlijs, RT France/Padome (T‑125/22, EU:T:2022:483, 161. un nākamie punkti), un 2025. gada 26. marts, A2B Connect u.c./Padome (T‑307/22, EU:T:2025:331, 140. punkts).
13      Skat. šo secinājumu 3. punktu.
14      Wabnitz, H.-B., Janovsky, T. un Schmitt, L., Handbuch des Wirtschafts –
und Steuerstrafrechts, Minhene 2025, 2. nodaļa, 288. punkts.
15      Skat. spriedumus, 1996. gada 12. decembris, X (C‑74/95 un C‑129/95, EU:C:1996:491, 25. punkts), un 2025. gada 26. jūnijs, Makeleio un Zougla (C‑555/23 un C‑556/23, EU:C:2025:484, 89. punkts).
16      Spriedumi, 2024. gada 7. novembris, Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów (C‑326/23, EU:C:2024:940, 22. punkts), un 2025. gada 10. jūlijs, Farmacija (C‑715/23, EU:C:2025:548, 39. punkts).
17      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2008. gada 16. decembris, Cartesio (C‑210/06, EU:C:2008:723, 93. punkts).
18      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 16. jūlijs, Adusbef u.c. (C‑686/18, EU:C:2020:567, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
19      Skat. spriedumus, 2022. gada 24. februāris, Viva Telecom Bulgaria (C‑257/20, EU:C:2022:125, 42. punkts), un 2022. gada 22. decembris, Inspectoratul General pentru Imigrări (Darba ņēmēja veikta briļļu iegāde) (C‑392/21, EU:C:2022:1020, 26. punkts).
20      Skat. spriedumus, 2021. gada 14. oktobris, Viesgo Infraestructuras Energéticas (C‑683/19, EU:C:2021:847, 23. punkts), un 2024. gada 14. maijs, Stachev (C‑15/24 PPU, EU:C:2024:399, 82. punkts).
21      Skat. spriedumus, 2014. gada 30. aprīlis, Kásler un Káslerné Rábai (C‑26/13, EU:C:2014:282, 37. punkts), un 2025. gada 13. marts, APS Beta Bulgaria un Agentsia za kontrol na prosrocheni zadalzhenia (C‑337/23, EU:C:2025:183, 49. punkts).
22      Skat. spriedumus, 2021. gada 22. aprīlis, Austrian Airlines (C‑826/19, EU:C:2021:318, 22. punkts), un 2023. gada 16. februāris, Zamestnik izpalnitelen direktor na Darzhaven fond “Zemedelie” (C‑343/21, EU:C:2023:111, 35. punkts).
23      Vārdnīcā Larousse termins “operators” ir definēts kā “uzņēmums, kas uztur telekomunikāciju tīklu” [Brīvs tulkojums]. Tādā pašā nozīmē vārdnīcā Duden termins “Betreiber” ir aprakstīts kā “uzņēmums, kas uztur tehniskās iekārtas, saimnieciskos uzņēmumus vai veic citas līdzīgas darbības”. Diccionario panhispánico del español jurídico ir precizēts, ka termins “operador” apzīmē “fizisku vai juridisku personu, kas uztur publiskos telekomunikāciju tīklus vai sniedz publiski pieejamus telekomunikāciju pakalpojumus”. Savukārt Cambridge Dictionary ar “operatoru” tiek saprasta “persona, kuras darbs ietver mašīnas vai transportlīdzekļa lietošanu un kontroli”. Visbeidzot, vārdnīcā Treccani termins “operatóre” ir definēts kā “persona, kura visbiežāk ikdienā veic noteiktas darbības vai īsteno procesus”. Profesiju klasifikācijā parasti tā ir persona, kura atbild par noteikta veida mašīnu, ierīču vai iekārtu darbību un kontroli, piemēram, radio operators, televīzijas operators vai telefonu tīklu operators”.
24      Jāatzīmē, ka Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. punkta lietuviešu valodas versijā ir lietots termins “ūkio subjektas”, kas norāda uz saimnieciskā darbībā iesaistītu vienību vai personu. Tomēr šī norāde neapstiprinās citu valodu versijās. Šīs regulas poļu valodas versijā vispār netiek precizēts, uz ko attiecas šajā tiesību normā noteiktais aizliegums, neizmantojot nekādu papildinātāju: “Zakazuje się nadawania lub umożliwiania, ułatwiania lub w inny sposób przyczyniania się do nadawania jakichkolwiek treści przez osoby prawne, podmioty lub organy wymienione w załączniku XV [..]”, kas nozīmē vispārēju aizliegumu neatkarīgi no tā adresāta.
25      Skat. šo secinājumu 15. punktu.
26      Skat. spriedumu, 2025. gada 26. marts, A2B Connect u.c./Padome (T‑307/22, EU:T:2025:331, 61. un 62. punkts).
27      Šo apstākli norāda arī ģenerāladvokāte L. Medina savos secinājumos lietā Jemerak (C‑109/23, EU:C:2024:307, 69. punkts).
28      Skat. atbildi uz sesto jautājumu sadaļā “G. Sector-specific questions – 1. Media”, Komisijas darba palīgmateriāla 311. lappusē.
29      Šī tiesību norma ir ieviesta ar
Padomes Regulu (ES) 2024/1745 (2024. gada 24. jūnijs), ar ko groza Regulu (ES) Nr. 833/2014 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā
(OV L, 2024/1745).
30      Jānorāda, ka šis arguments ir balstīts uz gramatisko interpretāciju, kuru, lai gan tā ir šķietami saderīga ar vairākām valodu versijām, neapstiprina visas Savienības tiesību valodu versijās.
31      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2010. gada 10. marts) par to, lai koordinētu dažus dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos paredzētus noteikumus par audiovizuālo mediju pakalpojumu sniegšanu (Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīva) (OV 2010, L 95, 1. lpp.).
32      Taisnība, ka Direktīva 2010/13 saskaņā ar tās 21. apsvērumu attiecas uz saimnieciska rakstura darbībām LESD 56. un 57. panta izpratnē. Tomēr tajā izmantotās “mediju pakalpojumu sniedzēja” definīcijas pamatā ir funkcionāls kritērijs – redakcionālā atbildība un faktiska pārraidīšanas kontrole –, kas pēc analoģijas ir arī attiecināms uz Regulas Nr. 833/2014 2.f pantā ietvertā termina “operators” interpretāciju.
33      Ferreau, F., “Das EU-Verbot Russischer Staatsmedien aus der Perspektive des Medienrechts”, Verfassungsblog (2022. gada 10. marts), uzsver, ka audiovizuālo mediju pakalpojumu sniegšana, protams, var būt saimnieciska darbība. Tomēr autors pamatoti norāda, ka attiecīgo pasākumu mērķis – pretēji nesen pieņemtajām ekonomiskajām un finansiālajām sankcijām – nav Krievijas disciplinēšana. To patiesais mērķis, tieši pretēji, ir “vērsts iekšienē”: tie domāti, lai novērstu Savienības destabilizāciju dezinformācijas izplatīšanas rezultātā.
34      Spahn, S., “Russia’s Narratives and Disinformation in the War on Ukraine”, Russia’s War of Aggression against Ukraine, Bādenbādene 2023, 40. lpp., paskaidro, ka, neraugoties uz Krievijas propagandas medijiem noteiktajām sankcijām, tie joprojām ir pieejami internetā. RT Deutschland ir izveidojis virkni tīmekļvietņu ar jauniem domēnu nosaukumiem, kurās televīzijas programmu var skatīties arī tiešraidē, izmantojot virtuālu privāto tīklu (VPN). Turklāt RT videomateriāli ir pieejami vairākās tiešsaistes platformās.
35      Garner, I., “Putin’s youth and the TikTok war – Creating the militarized self in Russian adolescents, The Russian-Ukrainian Conflict and War Crimes, 6. nodaļa, Londona 2024, 99. lpp., skaidro, kā Krievijas iestādes cenšas militarizēt sabiedrību, gatavojot jaunatni karam, jo īpaši izmantojot socializācijas mehānismus, kas aprakstīti autora analīzē par patriotiskajiem jaunajiem “tiktokeriem”.
36      Boberg, S., Quandt, T., Schatto-Eckrodt, T. un Frischlich, L., “Pandemic Populism: Facebook Pages of Alternative News Media and the Corona Crisis”, New Media & Society, 23. sēj., Nr. 11, 2021, 2945. lpp.
37      Wright, K., Scott, M., un Bunce, M., “Foundation-funded Journalism, Philanthrocapitalism and Tainted Donors”, Journalism Studies, 20. sēj., Nr. 5, 2019, 690. lpp., izvērtē bezpeļņas mediju finansējumu no fondiem un atklāj vairākus ētikas riskus, tostarp atkarību no fondu devējiem, kā arī iespējamo mediju redakcionālo prioritāšu un fondu mērķu saplūšanu.
38      Vara-Miguel, A., Sánchez-Blanco, C., Sádaba Chalezquer, C. un Negredo, S., “Funding Sustainable Online News: Sources of Revenue in Digital-Native and Traditional Media in Spain”, Sustainability, Nr. 20, 2021, 2. lpp., izskaidro dažādos pašreizējos tiešsaistes mediju finansēšanas veidus.
39      Skat. šo secinājumu 40. un nākamos punktus.
40      Skat. šo secinājumu 49. un nākamos punktus.
41      Skat. šo secinājumu 57. un nākamos punktus.
42      Skat. spriedumu, 2022. gada 27. jūlijs, RT France/Padome (T‑125/22, EU:T:2022:483, 143. punkts), un 2025. gada 6. marts, A2B Connect u.c./Padome (T‑307/22, EU:T:2025:331, 111. punkts).
43      Padomes 2014. gada 31. jūlija Lēmums 2014/512/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV 2014, L 229, 13. lpp.).
44      Skat. spriedumus, 2022. gada 27. jūlijs, RT France/Padome (T‑125/22, EU:T:2022:483, 152. punkts), un 2025. gada 26. marts, A2B Connect u.c./Padome (T‑307/22, EU:T:2025:331, 112. punkts).
45      Skat. spriedumus, 2022. gada 27. jūlijs, RT France/Padome (T‑125/22, EU:T:2022:483, 162. punkts), un 2025. gada 26. marts, A2B Connect u.c./Padome (T‑307/22, EU:T:2025:331, 52. un 53. punkts).
46      Skat. spriedumus, 2022. gada 27. jūlijs, RT France/Padome (T‑125/22, EU:T:2022:483, 213. punkts), un 2025. gada 26. marts, A2B Connect u.c./Padome (T‑307/22, EU:T:2025:331, 135. un 140. punkts).
47      Šajā nozīmē skat. Baade, B., “The EU’s “Ban” of RT and Sputnik: A Lawful Measure Against Propaganda for War”, Verfassungsblog (2022. gada 8. marts), kurš uzsver, ka atbilstoši Regulai 2022/350 tīmekļvietņu izmantošana nav aizliegta, ja vien tās nepārraida aizliegto saturu un neļauj, neatvieglo vai citādi neveicina tā pārraidīšanu.
48      Skat. spriedumus, 2022. gada 27. jūlijs, RT France/Padome (T‑125/22, EU:T:2022:483, 159. punkts) un 2025. gada 26. marts, A2B Connect u.c./Padome (T‑307/22, EU:T:2025:331, 121. punkts).