62021CJ0212
TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
2023. gada 6. jūlijā (
*1
)
Apelācija – Vide – Orhūsas konvencija – Regula (EK) Nr. 1367/2006 – 2. panta 1. punkta f) apakšpunkts – Jēdziens “tiesību akti vides jomā” – 2. panta 1. punkta g) apakšpunkts – Jēdziens “administratīvs akts” – 10. panta 1. punkts – Administratīvu aktu iekšēja pārskatīšana – Eiropas Investīciju bankas (EIB) direktoru padomes lēmums, ar kuru ir apstiprināts biomasas elektrostacijas projekta finansējums – Pieteikuma veikt šī lēmuma iekšēju pārskatīšanu noraidīšana nepieņemamības dēļ – EIB neatkarība savu finanšu operāciju jomā – LESD 271. panta c) punkts – Tvērums
Apvienotajās lietās C‑212/21 P un C‑223/21 P
par divām apelācijas sūdzībām atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko 2021. gada 2. aprīlī iesniegušas
Eiropas Investīciju banka (EIB), ko pārstāv K. Carr, G. Faedo un T. Gilliams, pārstāvji, kuriem palīdz J. Bouckaert un G. Schaiko, advokāti,
apelācijas sūdzības iesniedzēja lietā C‑212/21 P,
pārējās lietas dalībnieces:
ClientEarth
, Londona (Apvienotā Karaliste), ko pārstāv S. Abram un J. Flynn, KC, kā arī H. Leith, barrister,
prasītāja pirmajā instancē,
Eiropas Komisija, ko pārstāv F. Blanc un G. Gattinara, pārstāvji,
persona, kas iestājusies lietā pirmajā instancē,
un
Eiropas Komisija, ko pārstāv F. Blanc un G. Gattinara, pārstāvji,
apelācijas sūdzības iesniedzēja lietā C‑223/21 P,
pārējās lietas dalībnieces:
ClientEarth
, Londona (Apvienotā Karaliste), ko pārstāv S. Abram un J. Flynn, KC, kā arī H. Leith, barrister,
prasītāja pirmajā instancē,
Eiropas Investīciju banka (EIB), ko pārstāv K. Carr, G. Faedo un T. Gilliams, pārstāvji, kuriem palīdz J. Bouckaert un G. Schaiko, advokāti,
atbildētāja pirmajā instancē,
TIESA (trešā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja K. Jirimēe [K. Jürimäe], tiesneši M. Safjans [M. Safjan], N. Pisarra [N. Piçarra] (referents), N. Jēskinens [N. Jääskinen] un M. Gavalecs [M. Gavalec],
ģenerāladvokāte: J. Kokote [J. Kokott],
sekretāre: R. Stefanova‑Kamiševa [R. Stefanova‑Kamisheva], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2022. gada 20. oktobra tiesas sēdi,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2022. gada 15. decembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar attiecīgajām apelācijas sūdzībām Eiropas Investīciju banka (EIB) (lieta C‑212/21 P) un Eiropas Komisija (lieta C‑223/21 P) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 27. janvāra spriedumu ClientEarth/EIB (T‑9/19, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”, EU:T:2021:42). Ar šo spriedumu Vispārējā tiesa atcēla ar 2018. gada 30. oktobra vēstuli ClientEarth paziņoto EIB lēmumu, ar ko kā nepieņemams ir noraidīts pieteikums veikt iekšēju pārskatīšanu attiecībā uz EIB direktoru padomes 2018. gada 12. aprīļa lēmumu, ar kuru ir apstiprināts biomasas elektrostacijas Galisijā (Spānija) projekta finansējums (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”), ko ClientEarth bija iesniegusi 2018. gada 9. augustā, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1367/2006 (2006. gada 6. septembris) par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2006, L 264, 13. lpp.), 10. panta 1. punktu un Komisijas Lēmumu 2008/50/EK (2007. gada 13. decembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā attiecībā uz pieprasījumiem veikt administratīvo aktu iekšēju pārskatīšanu piemēro Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1367/2006 par Orhūsas Konvenciju (OV 2008, L 13, 24. lpp.).
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
2
Konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, kas parakstīta Orhūsā (Dānija) 1998. gada 25. jūnijā un Eiropas Kopienas vārdā apstiprināta ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK (OV 2005, L 124, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Orhūsas konvencija”), 2. panta 2. punktā ir noteikts:
““Valsts iestāde” ir:
[..]
d)
visu to reģionālo ekonomiskās integrācijas organizāciju institūcijas, kuras minētas 17. pantā un ir šīs konvencijas Puses.
Šī definīcija neattiecas uz iestādēm vai institūcijām, kas pilda tiesas vai likumdevēja funkcijas.”
3
Orhūsas konvencijas 9. panta “Iespēja griezties tiesu iestādēs” 3. un 4. punktā ir noteikts, ka katrai šīs konvencijas pusei ir jānodrošina, ka sabiedrības pārstāvjiem, kas atbilst attiecīgās valsts tiesību aktos noteiktajiem kritērijiem, ir pieejamas administratīvas vai tiesas procedūras, lai apstrīdētu fizisku personu vai valsts iestāžu darbību vai bezdarbību, kas pārkāpj attiecīgās valsts tiesību aktus vides jomā, un ka šīm procedūrām ir jānodrošina pietiekami un efektīvi tiesiskie līdzekļi, un tām ir jābūt taisnīgām, objektīvām un ātrām, kā arī saistītām ar nelielām izmaksām.
Savienības tiesības
4
Regulas Nr. 1367/2006 3., 7., 10., 11., 18. un 20. apsvērumā ir noteikts:
“(3)
[..] [Savienības] tiesību aktiem būtu jāsaskan ar [Orhūsas] konvenciju.
[..]
(7)
Orhūsas Konvencijā valsts iestādes ir plaši definētas; pamatprincips ir tāds, ka visos gadījumos, kad īsteno valsts varu, fiziskām personām un viņu organizācijām būtu jābūt dotām tiesībām. Tādēļ [Savienības] iestādes un struktūras, uz ko attiecas šī regula, būtu jādefinē tikpat plaši un funkcionāli. Saskaņā ar Orhūsas Konvenciju [Savienības] iestādēm un struktūrām var nepiemērot šo konvenciju gadījumos, kad tās īsteno tiesu vai likumdevēju varu. [..]
[..]
(10)
Ņemot vērā, ka tiesību akti vides jomā pastāvīgi attīstās, vides tiesību aktu definīcijai būtu jāatsaucas uz [Savienības] vides politikas mērķiem, kas izklāstīti Līgumā.
(11)
Būtu jānodrošina iespēja iekšēji pārskatīt individuālā rakstura administratīvus aktus, ja tie uzliek juridiskas saistības un tiem ir ārēja ietekme. [..] Tā kā uz aktiem, ko pieņem [Savienības] iestāde vai struktūra, kas īsteno tiesu vai likumdevēju varu, var neattiecināt pārskatīšanu, tā būtu jābūt arī ar citām izmeklēšanas procedūrām, kurās [Savienības] iestāde vai struktūra saskaņā ar Līgumu darbojas kā administratīvas pārskatīšanas iestāde.
[..]
(18)
Ar Orhūsas Konvencijas 9. panta 3. punktu paredzēta pieeja tiesas procedūrām vai citām pārskatīšanas procedūrām, lai apstrīdētu fizisku personu vai valsts iestāžu darbību vai bezdarbību, pārkāpjot tiesību aktus vides jomā. Noteikumiem par pieeju tiesvedībai jābūt saskaņā ar Līgumu. Šajā sakarā ir lietderīgi, ka šī regula attiecas tikai uz valsts iestāžu darbību vai bezdarbību.
[..]
(20)
Nevalstiskām organizācijām, kas aktīvi darbojas vides aizsardzības jomā un atbilst konkrētiem kritērijiem, jo īpaši nolūkā nodrošināt to neatkarību un pārskatatbildību, un kas ir pierādījušas, ka to galvenais mērķis ir veicināt vides aizsardzību, būtu jābūt tiesīgām pieprasīt [Savienības] līmenī iekšēji pārskatīt aktus, ko pieņēmusi [Savienības] iestāde vai struktūra atbilstīgi vides tiesību aktiem, kā arī bezdarbību, lai attiecīga iestāde vai struktūra tos varētu pārskatīt.”
5
Šīs regulas 1. panta 1. punktā tās mērķis ir noteikts šādi:
“Šīs regulas mērķis ir veicināt to pienākumu īstenošanu, kas izriet no [Orhūsas konvencijas], paredzot noteikumus par [šīs] konvencijas piemērošanu [Savienības] iestādēm un struktūrām, jo īpaši:
[..]
d)
dodot iespēju Kopienas līmenī griezties tiesā saistībā ar vides jautājumiem atbilstīgi šajā regulā paredzētajiem nosacījumiem.”
6
Saskaņā ar minētās regulas 2. pantu:
“1.   Šajā regulā:
[..]
c)
“[Savienības] iestāde vai struktūra” ir jebkura publiska iestāde, struktūra, birojs vai aģentūra, kas izveidota ar Līgumu vai pamatojoties uz to, izņemot gadījumos, kad tā īsteno tiesu vai likumdevēju varu.
[..]
f)
“tiesību akti vides jomā” ir [Savienības] tiesību akti, kas neatkarīgi no to tiesiskā pamata veicina Kopienas vides politikas mērķu sasniegšanu, kā noteikts Līgumā [..];
g)
“administratīvs akts” ir jebkurš [Savienības] iestādes vai struktūras veikts pasākums, kam ir individuāls raksturs, ko veic saskaņā ar tiesību aktiem vides jomā, kas ir juridiski saistošs un kam ir ārēja ietekme;
[..].”
7
Šīs pašas regulas 10. panta “Pieprasījums veikt administratīvu aktu iekšēju pārskatīšanu” 1. punktā ir paredzēts:
“Jebkura nevalstiska organizācija, kas atbilst 11. pantā noteiktajiem kritērijiem, ir tiesīga [Savienības] iestādei vai struktūrai, kas saskaņā ar tiesību aktiem vides jomā ir pieņēmusi administratīvu aktu [..], iesniegt pieprasījumu veikt iekšēju pārskatīšanu.”
8
Regulas Nr. 1367/2006 12. panta “Griešanās Tiesā” 1. punktā ir noteikts:
“Nevalstiska organizācija, kas saskaņā ar 10. pantu ir iesniegusi pieprasījumu veikt iekšēju pārskatīšanu, var celt prasību Tiesā atbilstīgi attiecīgiem Līguma noteikumiem.”
Tiesvedības priekšvēsture
9
Tiesvedības priekšvēsturi, kāda tā izriet no pārsūdzētā sprieduma 37.–62. punkta, var rezumēt šādi.
10
Ar 2018. gada 12. aprīļa lēmumu, kas EIB tīmekļvietnē publicēts 2018. gada 28. jūnijā, EIB direktoru padome apstiprināja finansējuma priekšlikumu biomasas iekārtas elektroenerģijas ražošanai aptuveni ar 50 elektrisko megavatu jaudu, ko darbina ar 100 km rādiusā savāktiem meža atkritumiem, celtniecības projektam Galisijas (Spānija) Akoruņas provinces Kurtišas [Curtis] (Teišeiru) pašvaldībā (turpmāk tekstā – “Kurtišas projekts”), paredzot to ad hoc vienībai piešķirama aizdevuma formā par maksimālo summu 60 miljoni EUR (turpmāk tekstā – “2018. gada 12. aprīļa lēmums”).
11
Ar 2018. gada 13. aprīļa vēstuli EIB informēja Kurtišas projekta attīstītāju par 2018. gada 12. aprīļa lēmumu, norādot, ka šī projekta finansējuma iepriekšējais apstiprinājums nerada EIB nekādu pienākumu piešķirt aizdevumu, bet ļauj šim attīstītājam veikt vajadzīgos pasākumus, lai formalizētu šo aizdevumu.
12
2018. gada 23. jūlijā EIB dienesti parakstīja iekšēju vienošanos par Kurtišas projekta finansēšanas līguma noteikumiem. Ar to saistītā dokumentācija tika parakstīta 2018. gada 25. jūlijā. Pirmā ar EIB finansējumu saistītā izmaksa tika veikta 2018. gada 29. augustā.
13
2018. gada 9. augustāClientEarth – nevalstiska organizācija, kas iestājas par vides aizsardzību –, pamatojoties uz Regulas Nr. 1367/2006 10. panta 1. punktu, iesniedza EIB pieteikumu veikt 2018. gada 12. aprīļa lēmuma iekšēju pārskatīšanu.
14
Ar strīdīgo lēmumu, kas ClientEarth tika paziņots ar 2018. gada 30. oktobra vēstuli, ko ir parakstījis EIB ģenerālsekretārs, kā arī EIB juridiskā dienesta vadītāja vietniece, šis pieteikums tika noraidīts kā nepieņemams, pamatojoties uz to, ka 2018. gada 12. aprīļa lēmums nav “administratīvs akts” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē un tātad attiecībā uz to nevar tikt veikta EIB īstenota iekšēja pārskatīšana.
Prasība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
15
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2019. gada 8. janvārī, ClientEarth cēla prasību atcelt strīdīgo lēmumu, kura atbalstam tā izvirzīja divus pamatus. Pirmais pamats attiecās uz kļūdām vērtējumā, piemērojot divus nosacījumus, kuriem 2018. gada 12. aprīļa lēmumam bija jāatbilst, lai to varētu kvalificēt par “administratīvu aktu” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē, proti, pirmkārt, ka akts ir pieņemts “saskaņā ar tiesību aktiem vides jomā” un, otrkārt, ka šis akts ir “juridiski saistošs un [tam] ir ārēja ietekme”. Otrais pamats attiecās uz EIB pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.
16
EIB, kuru atbalsta Komisija, lūdza Vispārējo tiesu noraidīt šo prasību. Iesākumā EIB apgalvoja, ka ClientEarth iesniegtais pieteikums veikt 2018. gada 12. aprīļa lēmuma iekšēju pārskatīšanu ir nesaderīgs ar EIB neatkarību savu finanšu operāciju jomā un tātad nepieņemams.
17
Vispārējā tiesa vispirms pārsūdzētā sprieduma 86.–92. punktā noraidīja šo EIB aizstāvības pamatu kā nepieņemamu. Tā norādīja, ka strīdīgajā lēmumā ir vienīgi uzskatīts, ka 2018. gada 12. aprīļa lēmums nav “administratīvs akts” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē, jo tas nebija pieņemts “saskaņā ar tiesību aktiem vides jomā” un tas nekādi nebija tāds, kas ir “juridiski saistošs un kam ir ārēja ietekme”. Vispārējā tiesa uzskatīja, ka EIB, “tikai izvērtējot šos abus pakārtotos pamatojumus, nevis patstāvīgo pamatojumu, [..] nekonkrēti un vispārīgi ir norādījusi uz komerciālo un politisko rīcības brīvību, kas tai ir piešķirta ar Līgumiem un tās statūtiem, kā arī uz savu institucionālo lomu un EIB ar minētajiem statūtiem piešķirto uzdevumu”. Tādējādi Vispārējā tiesa minētā sprieduma 91. punktā nosprieda, ka pieteikuma veikt 2018. gada 12. aprīļa lēmuma iekšēju pārskatīšanu apgalvotās nesaderības ar EIB neatkarību savu finanšu operāciju jomā vērtēšana nozīmētu aizstāt EIB strīdīgā lēmuma atbalstam norādīto pamatojumu ar savu pamatojumu.
18
Turklāt Vispārējā tiesa atsaucās uz pārsūdzētā sprieduma 92. punktu, lai šā sprieduma 151. punktā kā nepieņemamu noraidītu argumentāciju par to, ka, ņemot vērā LESD 271. panta c) punktu un EIB neatkarību savu finanšu operāciju jomā, 2018. gada 12. aprīļa lēmums nevar tikt kvalificēts kā “administratīvs akts” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē.
19
Turpinājumā – Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 102.–104. punktā izvērtēja ClientEarth savas prasības pamatojumam izvirzīto otro pamatu un nosprieda, ka strīdīgais lēmums ļāvis tai saprast motīvus, kuru dēļ EIB kā nepieņemamu bija noraidījusi ClientEarth pieteikumu veikt 2018. gada 12. aprīļa lēmuma iekšēju pārskatīšanu, kā arī apstrīdēt šo motīvu pamatotību. Tā kā šis lēmums ļāva arī Vispārējai tiesai veikt savu tiesas pārbaudi, tā noraidīja otro pamatu kā nepamatotu.
20
Visbeidzot, attiecībā uz ClientEarth savas prasības pamatojumam izvirzīto pirmo pamatu, kuru Vispārējā tiesa izskatīja kā pēdējo, no pārsūdzētā sprieduma 107. punkta izriet, ka šī tiesa vispirms ir norādījusi, ka abi pašreizējā sprieduma 15. punktā minētie un Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā minētie nosacījumi ir jāinterpretē, cik vien iespējams, “Orhūsas konvencijas 9. panta 3. un 4. punkta gaismā [..], līdz ar to – ņemot vērā prasību nodrošināt [ClientEarth] efektīvu piekļuvi tiesai”.
21
Pirmām kārtām, attiecībā uz šī pamata otro daļu, kas attiecas uz nosacījuma, ka tiesību aktam ir jābūt pieņemtam “saskaņā ar tiesību aktiem vides jomā”, kļūdainu piemērošanu, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 118. punktā atgādināja, ka Eiropas Savienības likumdevējs jēdzienam“tiesību akti vides jomā” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta f) apakšpunkta izpratnē ir vēlējies piešķirt “plašu nozīmi, kas neaprobežojas tikai ar dabiskās vides aizsardzības jautājumiem šaurā izpratnē”.
22
Pārsūdzētā sprieduma 121. punktā Vispārējā tiesa uzskatīja, ka šī 2. panta 1. punkta f) apakšpunktā ietvertā atsauce uz “[Savienības] tiesību [leģislatīviem] aktiem” atšķirībā no “administratīva akta” šīs regulas 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē ir jāsaprot tādējādi, ka tā attiecas uz “jebkuru Savienības sekundāro tiesību normu, kas ir vispārpiemērojama”. Šajā ziņā Vispārējā tiesa norādīja, ka, tā kā minētās regulas pieņemšanas dienā Savienības līgumos vēl nebija ieviests nošķīrums starp leģislatīviem aktiem, kas pieņemti saskaņā ar parasto vai īpašo likumdošanas procedūru, un reglamentējošiem aktiem, kas pieņemti saskaņā ar citu procedūru, jēdziens “tiesību [leģislatīvs] akts” minētās regulas 2. panta 1. punkta f) apakšpunkta izpratnē nevar tikt interpretēts tādējādi, ka tas izslēdz iespēju kā “tiesību aktus vides jomā” ņemt vērā šajā jomā pieņemta “reglamentējoša akta” normas.
23
Pārsūdzētā sprieduma 122.–124. punktā Vispārējā tiesa nosprieda, ka “tiesību aktu vides jomā” leģislatīvajām normām šī 2. panta 1. punkta f) apakšpunkta izpratnē ir jāpielīdzina vispārpiemērojamās normas, kas reglamentē EIB darbību saistībā ar aizdevumu piešķiršanu, lai sasniegtu LESD mērķus vides jomā, it īpaši normas, kas izriet, pirmkārt, no Paziņojuma par vides un sociālajiem principiem un standartiem, ko EIB direktoru padome ir apstiprinājusi 2009. gada 3. februārī (turpmāk tekstā – “2009. gada paziņojums”), un, otrkārt, no Rīcības stratēģijas klimata jomā, kuras mērķis ir piesaistīt finansējumu, lai atbalstītu pāreju uz ekonomiku ar zemu oglekļa dioksīda emisiju līmeni, kura spēj pārvarēt klimata pārmaiņas, ko EIB ir pieņēmusi 2015. gada 22. septembrī (turpmāk tekstā – “Klimata stratēģija”).
24
Pārsūdzētā sprieduma 126. punktā Vispārējā tiesa nosprieda, ka Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā paredzētais jēdziens “administratīvs akts” ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver “ikvienu individuāla rakstura pasākumu, kuram ir piemērojamas sekundāro Savienības tiesību normu prasības un kurš neatkarīgi no tā tiesiskā pamata ir tieši vērsts uz Savienības politikas vides jomā mērķu sasniegšanu”.
25
Pārsūdzētā sprieduma 138.–140. punktā Vispārējā tiesa uzskatīja, ka 2018. gada 12. aprīļa lēmums, ciktāl tajā ir uzskatīts, ka Kurtišas projekts atbilst EIB aizdevējdarbības mērķiem un kritērijiem saistībā ar vidi attiecībā uz projektu atbilstību šīs iestādes finansējumam, kuri izriet no 2009. gada paziņojuma un Klimata stratēģijas, ir individuāla rakstura pasākums, kas tika veikts “saskaņā ar tiesību aktiem vides jomā” šīs regulas 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē. Tādēļ tā apmierināja šīs prasības pirmā pamata otro daļu.
26
Otrām kārtām, saistībā ar pirmā pamata pirmo daļu, kas attiecās uz nosacījuma, kurš prasa, lai tiesību akts būtu “juridiski saistošs un [tam būtu] ārēja ietekme”, kļūdainu piemērošanu Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 167.–170. punktā konstatēja, ka 2018. gada 12. aprīļa lēmumā tikusi galīgi noteikta EIB direktoru padomes nostāja attiecībā uz Kurtišas projekta atbilstību šīs iestādes finansējumam, ņemot vērā tā vides un sociālos aspektus, no kā izriet, ka “vēlākais vadības komitejas lēmums piešķirt aizdevumu pēc tam, kad bija veikta Kurtišas projekta revīzija attiecībā uz citiem vēl pārbaudāmiem aspektiem, varēja tikt uzskatīts – lielākais – par vienkāršu izpildes lēmumu”.
27
Konstatējusi, ka ClientEarth iesniegtais pieteikums veikt iekšēju pārskatīšanu “vismaz daļēji attiecas uz tām galīgajām tiesiskajām sekām, kas ar [2018. gada 12. aprīļa] lēmumu radītas trešām personām”, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 171. un 172. punktā apmierināja prasības pirmā pamata pirmo daļu un tādējādi atcēla strīdīgo lēmumu.
Lietas dalībnieku prasījumi un tiesvedība Tiesā
28
Ar apelācijas sūdzību lietā C‑212/21 P BEI lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
noraidīt pirmajā instancē celto prasību; un
–
piespriest ClientEarth atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā pirmajā instancē un apelācijas instancē.
29
Ar apelācijas sūdzību lietā C‑223/21 P Komisija lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
noraidīt pirmajā instancē celto prasību kā nepamatotu; un
–
piespriest ClientEarth atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
30
Atbildes rakstā uz abām apelācijas sūdzībām ClientEarth lūdz Tiesu:
–
noraidīt apelācijas sūdzības un
–
piespriest Komisijai, kā arī EIB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
31
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 30. aprīļa lēmumu lietas C‑212/21 P un C‑223/21 P tika apvienotas rakstveida un mutvārdu daļā, kā arī sprieduma taisīšanai.
Par apelācijas sūdzībām
32
Lai pamatotu savas attiecīgās apelācijas sūdzības, Komisija un EIB katra izvirza trīs pamatus, ar kuriem tās pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi tiesību kļūdas, izvērtējot EIB izvirzīto funkcionālo neatkarību savu finanšu operāciju jomā, kā arī interpretējot un piemērojot Orhūsas konvenciju un jēdzienu “administratīvs akts” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē.
Par pirmo pamatu un otrā pamata otro daļu lietā C‑212/21 P, kā arī par trešo pamatu lietā C‑223/21 P, kas attiecas uz tiesību kļūdām, izvērtējot EIB neatkarību savu finanšu darījumu jomā
Lietas dalībnieku argumenti
33
EIB ar pirmo pamatu un otrā pamata otro daļu lietā C‑212/21 P un Komisija ar trešo pamatu lietā C‑223/21 P pārmet Vispārējai tiesai, ka tā it īpaši pārsūdzētā sprieduma 89.–92. un 151. punktā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, aizstāvības pamatu par EIB neatkarību savu finanšu operāciju jomā noraidot kā nepieņemamu. Tās uzskata, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini nospriedusi, ka strīdīgais lēmums nav balstīts uz šo neatkarību “patstāvīga pamata kontekstā”, lai kā nepieņemamu noraidītu pieteikumu veikt 2018. gada 12. aprīļa lēmuma iekšēju pārskatīšanu. Katrā ziņā EIB uzskata, ka jautājumam par to, vai pieteikums veikt šī lēmuma iekšēju pārskatīšanu apdraudēja minēto neatkarību, ievērojot, ka tas izriet no Savienības primārajām tiesībām, bija absolūts raksturs un Vispārējai tiesai tas bija jāpārbauda pēc savas ierosmes.
34
Šajā ziņā EIB, pirmām kārtām, pārmet Vispārējai tiesai, ka pārsūdzētā sprieduma 90. punktā tā ir acīmredzami sagrozījusi strīdīgā lēmuma saturu, jo arguments, kas balstīts uz EIB neatkarību savu finanšu operāciju jomā, esot ticis tieši minēts šī lēmuma pamatojumā. Pretēji minētā sprieduma 91. punktā veiktajam konstatējumam šī argumenta pārbaude tātad nebūtu likusi Vispārējai tiesai aizstāt EIB pamatojumu ar savu pamatojumu, nedz arī radītu “līdzsvara trūkumu starp lietas dalībniekiem”2020. gada 11. jūnija sprieduma Komisija/Di Bernardo (C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 59. punkts) izpratnē, jo ClientEarth ir struktūra, kurai ir pieredze un zināšanas par Savienības tiesībām.
35
Otrām kārtām, EIB un Komisija norāda, ka pieteikums veikt EIB direktoru padomes lēmumu iekšēju pārskatīšanu, kas iesniegts saskaņā ar Regulas Nr. 1367/2006 10. panta 1. punktu, apdraudot šīs iestādes neatkarību finanšu tirgos, kura ir nepieciešama, lai izpildītu tai ar LESD 309. pantu uzticēto vispārējas nozīmes uzdevumu. Šāds pieteikums arī varot kaitēt EIB reputācijai un uzticamībai šajos tirgos. Proti, laikposmā, kurā šis lūgums varētu tikt iesniegts, kā arī visā šīs pārskatīšanas un iespējamo turpmāko tiesvedību laikā EIB praktiski neesot iespējams apspriest un parakstīt līgumiskos dokumentus, kas attiecas uz tās direktoru padomes jau apstiprināto projektu finansēšanu. No tā izrietošā nenoteiktība pieaugot sakarā ar iekšējās pārskatīšanas pieteikumu, kas varētu tikt iesniegti, neparedzamo skaitu.
36
Vispārējai tiesai pēc savas ierosmes esot bijis jāpārbauda saskaņā ar Regulas Nr. 1367/2006 10. panta 1. punktu iesniegtā pieteikuma veikt 2018. gada 12. aprīļa lēmuma iekšēju pārskatīšanu pieņemamība, ņemot vērā LESD 15. panta 3. punktu, 271. panta c) punktu un 308. un 309. pantu, kā arī atbilstošos EIB statūtu noteikumus. Turklāt Vispārējai tiesai esot bijis pēc savas ierosmes jābalstās uz LESD 271. panta c) punktu, lai noraidītu ClientEarth celto prasību, jo ar šo tiesību normu, lasot to kopsakarā ar EIB statūtu 19. pantu, šīs iestādes direktoru padomes lēmumi esot izslēgti no jebkāda veida pārbaudes tiesā pēc būtības.
37
Šajā kontekstā gan EIB, gan Komisija uzsver, no vienas puses, ka administratīva akta iekšēja pārskatīšana saskaņā ar Regulas Nr. 1367/2006 10. panta 1. punktu nav nošķirama no šīs regulas 12. pantā paredzētās prasības tiesā un, no otras puses, ka LESD 271. panta c) punkts ir viens no “attiecīgajiem Līguma noteikumiem”, kas saskaņā ar šo 12. pantu ir jāņem vērā, lai novērtētu procesuālo rīcībspēju, kas ar šo pēdējo minēto tiesību normā ir atzīta nevalstiskajām vides aizsardzības organizācijām. Šis 271. panta c) punkts tiktu pārkāpts, ja par EIB direktoru padomes lēmumu, kas minēts pieteikumā veikt iekšēju pārskatīšanu, tiktu celta prasība, pamatojoties uz Regulas Nr. 1367/2006 12. pantu, ņemot vērā šo pieteikumu iesniegušās nevalstiskās organizācijas bažas vides jomā.
38
ClientEarth apstrīd visu šo argumentu pamatotību.
Tiesas vērtējums
39
Ar savu argumentāciju EIB un Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka pārsūdzētā sprieduma 89.–92. un 151. punktā tā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, jo tā kā nepieņemamu ir noraidījusi argumentu par EIB neatkarības savu finanšu operāciju jomā, kas garantēta ar Savienības primārajām tiesībām, apdraudējumu, jo šis arguments neesot bijis norādīts kā neatkarīgs strīdīgā lēmuma pamats. Minētais arguments katrā ziņā esot bijis jāizvērtē kā absolūta rakstura jautājums, kas var būt ClientEarth celtās prasības noraidīšanas pamats.
40
Pirmām kārtām, runājot par apgalvoto strīdīgā lēmuma satura acīmredzamo sagrozīšanu pārsūdzētā sprieduma 89.–91. punktā saistībā ar EIB neatkarību savu finanšu operāciju jomā, no šī lēmuma ceturtās, piektās un septītās daļas izriet, ka pieteikums veikt 2018. gada 12. aprīļa lēmuma iekšēju pārskatīšanu ticis noraidīts kā nepieņemams, pamatojoties uz to, ka šis lēmums nav “administratīvs akts” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē, jo tas nav pieņemts “saskaņā ar tiesību aktiem vides jomā” un tas nav “juridiski saistošs un [tam nav] ārēja[s] ietekme[s]”, nevis tādēļ, ka šis pieteikums veikt iekšēju pārskatīšanu apdraudētu EIB neatkarību savu finanšu operāciju jomā.
41
Proti, strīdīgā lēmuma sestajā daļā ir norādīts, ka “uz visiem EIB lēmumiem atbalstīt vai neatbalstīt potenciāli atbilstīgu projektu un – attiecīgajā gadījumā – šī atbalsta formu attiecas komerciālā un politiskā rīcības brīvība, kas [EIB] ir atzīta ar Līgumiem un tās statūtiem”, un tā astotajā daļā ir minēts, ka jēdziena “tiesību akti vides jomā” minētās regulas 2. panta 1. punkta f) apakšpunkta izpratnē ClientEarth atbalstītā interpretācija “vairs nebūtu saderīga nedz ar EIB institucionālo lomu, nedz arī ar uzdevumu, kas tai piešķirts saskaņā ar tās statūtiem”.
42
Tādējādi Vispārējā tiesa, nepieļaujot tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 89. un 90. punktā ir varējusi nospriest, ka EIB strīdīgajā lēmumā “nekonkrēti un vispārīgi ir norādījusi uz komerciālo un politisko rīcības brīvību, kas tai ir piešķirta ar Līgumiem un tās statūtiem, kā arī uz savu institucionālo lomu un EIB ar minētajiem statūtiem piešķirto uzdevumu” nevis kā uz pieteikuma veikt 2018. gada 12. aprīļa lēmuma iekšēju pārskatīšanu patstāvīgu nepieņemamības pamatu, bet vienīgi saistībā ar šī sprieduma 40. punktā minēto divu pakārtoto pamatu izvērtējumu. Šādos apstākļos Vispārējai tiesai nevar pārmest, ka tā būtu acīmredzami sagrozījusi minētā lēmuma saturu.
43
Šajā ziņā ir jāpiebilst, ka Savienības tiesai nav jāņem vērā papildu paskaidrojumi, ko attiecīga akta autors ir sniedzis tikai tiesvedības laikā, lai novērtētu, vai ir ievērots pienākums norādīt pamatojumu, jo pretējā gadījumā tiktu apdraudēts kompetenču sadalījums starp administrāciju un Savienības tiesu un vājināta administrācijas aktu tiesiskuma pārbaude (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 11. jūnijs, Komisija/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 58. punkts).
44
Otrām kārtām, attiecībā uz Vispārējās tiesas pienākumu pēc savas ierosmes pārbaudīt, vai pieteikums veikt 2018. gada 12. aprīļa lēmuma iekšēju pārskatīšanu, kā tiek apgalvots, apdraud EIB neatkarību savu finanšu operāciju jomā, ko šī iestāde pamato it īpaši ar LESD 15. panta 3. punktu, 271. panta c) punktu, 308. un 309. pantu, kā arī ar noteiktām EIB statūtu normām, vispirms ir jānorāda, ka ar apgalvotu Savienības primāro tiesību pārkāpumu nepietiek, lai Savienības tiesai rastos pienākums veikt pārbaudi pēc savas ierosmes.
45
Proti, lai gan noteikti pamati var tikt izvirzīti vai pat ir jāizvirza pēc savas ierosmes, piemēram, attiecīgā lēmuma pamatojuma neesamība vai nepietiekamība, pamatu, kas attiecas uz šī lēmuma tiesiskumu pēc būtības un kas attiecas uz Līgumu vai jebkuru ar to piemērošanu saistītu tiesību normu pārkāpumu LESD 263. panta izpratnē, Savienības tiesa savukārt var izvērtēt tikai tad, ja to ir izvirzījis prasītājs (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 25. oktobris, Komisija/Itālija, C‑467/15 P, EU:C:2017:799, 14. un 15. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
46
Tādējādi Vispārējā tiesa, nepieļaujot tiesību kļūdu piemērošanā, ir atteikusies izvērtēt pēc būtības EIB argumentu par tās neatkarības savu finanšu operāciju jomā, kas izrietot no LESD 15. panta 3. punkta, 308. un 309. panta, kā arī no atsevišķām EIB statūtu normām, apdraudējumu.
47
Tomēr tas, ka EIB ir atsaukusies uz savas neatkarības saglabāšanu finanšu operāciju jomā saistībā ar LESD 271. panta c) punktu, kā tas izriet no EIB Vispārējā tiesā iesniegtā iebildumu raksta 110. punkta, varēja tikt uzskatīts par Eiropas Savienības Tiesas kompetences apšaubīšanu atcelšanas prasības, kas vērsta pret EIB atteikumu veikt šī lēmuma iekšēju pārskatīšanu, kontekstā veikt kontroli, pat ja tas tiek darīts tikai netieši, pār EIB direktoru padomes lēmumu. Turklāt EIB, kuru šajā jautājumā atbalsta Komisija, it īpaši tiesas sēdē Tiesā apgalvoja, ka pastāv nesaraujama saikne starp tiesībām iesniegt pieteikumu veikt EIB direktoru padomes lēmuma iekšēju pārskatīšanu un tiesībām celt prasību atcelt EIB šīs pārskatīšanas rezultātā pieņemto lēmumu. Tādējādi saskaņā ar to viedokli EIB neatkarības saglabāšana nozīmētu liegt tādām nevalstiskām vides aizsardzības organizācijām kā ClientEarth gan tiesības lūgt šāda lēmuma iekšēju pārskatīšanu, gan arī tiesības celt atcelšanas prasību par iespējamu noraidošu lēmumu.
48
Šajā kontekstā Vispārējai tiesai pēc savas ierosmes bija jāpārbauda Savienības tiesas kompetence spriest par atcelšanas prasību, kas vērsta pret lēmumu, ar kuru tiek lemts par pieteikumu veikt EIB direktoru padomes lēmuma iekšēju pārskatīšanu. Proti, jautājums par Eiropas Savienības Tiesas kompetenci izskatīt strīdu ir absolūta rakstura jautājums un šādu jautājumu Savienības tiesa var izskatīt jebkurā tiesvedības brīdī pat pēc savas ierosmes (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 6. oktobris, Bank Refah Kargaran/Padome, C‑134/19 P, EU:C:2020:793, 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
49
Saskaņā ar LESD 271. panta c) punktu prasības par EIB direktoru padomes lēmumiem, ņemot vērā LESD 263. pantā izklāstītos nosacījumus, var celt “vienīgi dalībvalsts vai Komisija [..] un vienīgi tāpēc, ka [..] nav ievērota [EIB] statūtu 19. panta 2., 5., 6. un 7. punktā noteiktā procedūra”.
50
Jau no LESD 271. panta c) punkta formulējuma izriet, ka ar šo tiesību normu iespēja celt prasību atcelt EIB direktoru padomes lēmumus ir pakļauta stingrākiem nosacījumiem nekā tie, kas ir paredzēti LESD 263. pantā. Tādējādi LESD 271. panta c) punktā ir ietverts ar šo līgumu Eiropas Savienības Tiesai piešķirtās vispārējās kompetences pārbaudīt Savienības iestāžu aktu likumību ierobežojums, un tādējādi tas ir jāinterpretē šauri (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada 3. jūnijs, Ungārija/Parlaments, C‑650/18, EU:C:2021:426, 31. punkts). Kā ģenerāladvokāte ir norādījusi secinājumu 63. un 64. punktā, šis ierobežojums attiecas, pirmkārt, uz potenciālo prasītāju loku un, otrkārt, uz Savienības tiesas pilnvarām veikt pārbaudi pēc būtības.
51
No tā izriet, ka LESD 271. panta c) punkts tieši nereglamentē gadījumu, kad saskaņā ar Regulas Nr. 1367/2006 12. panta 1. punktu tiek celta prasība par EIB lēmumu, ar kuru tiek lemts par pieteikumu veikt iekšēju pārskatīšanu attiecībā uz EIB direktoru padomes lēmumu. Tomēr LESD 271. panta c) punkts ir attiecīgais Līguma noteikums Regulas Nr. 1367/2006 12. panta 1. punkta izpratnē, kas ir jāņem vērā, lai noteiktu iespēju vērsties Savienības tiesā.
52
Kā secinājumu 68. punktā būtībā ir norādījusi ģenerāladvokāte, ja saistībā ar prasību par EIB lēmumu, ar kuru tiek lemts par pieteikumu veikt iekšēju pārskatīšanu attiecībā uz EIB direktoru padomes lēmumu, Savienības tiesa netieši veiktu šī [direktoru padomes] lēmuma pamatotības pārbaudi, LESD 271. panta c) punktam tiktu atņemta lietderīgā iedarbība.
53
Turpretim, ņemot vērā šā sprieduma 50. punktu un pretēji EIB un Komisijas apgalvojumiem, LESD 271. panta c) punkts principā neliedz nedz to, ka nevalstiska organizācija saskaņā ar Regulas Nr. 1367/2006 10. panta 1. punktu lūdz veikt EIB direktoru padomes lēmuma iekšēju pārskatīšanu, nedz arī to, ka Savienības tiesā, pamatojoties uz šīs regulas 12. panta 1. punktu, var tikt celta prasība atcelt lēmumu, ar kuru par nepieņemamu ir atzīts pieteikums veikt EIB direktoru padomes lēmuma iekšēju pārskatīšanu.
54
Proti, šajā pēdējā minētajā gadījumā prasība ir vērsta uz to, lai Savienības tiesa izvērtētu nevis EIB direktoru padomes lēmuma tiesiskumu vai pamatotību, bet gan tikai to, vai EIB ir pamatoti noraidījusi kā nepieņemamu pieteikumu veikt šāda lēmuma iekšēju pārskatīšanu. Kā ģenerāladvokāt ir norādījusi secinājumu 73. punktā, ja šāda prasība tiktu apmierināta, tas nozīmētu tikai to, ka EIB būtu pašai jāveic minētā lēmuma iekšēja pārskatīšana.
55
Šajā lietā ClientEarth Vispārējā tiesā celtās prasības priekšmets bija atcelt strīdīgo lēmumu, kas ir balstīts uz Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunktu, lasot to kopsakarā ar 10. panta 1. punktu, kas ClientEarth tika paziņots ar EIB ģenerālsekretāra un Juridiskā dienesta vadītāja vietnieces parakstīto 2018. gada 30. oktobra vēstuli un ar kuru pieteikums veikt 2018. gada 12. aprīļa lēmuma iekšēju pārskatīšanu tika noraidīts kā nepieņemams.
56
Tā kā šīs prasības, kas celta, pamatojoties uz Regulas Nr. 1367/2006 12. panta 1. punktu, priekšmets bija strīdīgā lēmuma atcelšana, pamatojoties uz 2018. gada 12. aprīļa lēmuma apgalvoto kļūdaino juridisko kvalifikāciju no EIB puses saistībā ar šīs regulas 2. panta 1. punkta g) apakšpunktu, ņemot vērā šīs bankas veikto pieteikuma par šī lēmuma iekšēju pārskatīšanu pieņemamības vērtējumu, nevis minētā [2018. gada 12. aprīļa] lēmuma pamatotība, LESD 271. panta c) punkts nevar būt šķērslis šādas prasības celšanai.
57
Tātad Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatot, ka tai ir kompetence izskatīt ClientEarth celto prasību par strīdīgo lēmumu. Šajos apstākļos tas, ka tā nav tieši izskatījusi argumentus saistībā ar LESD 271. panta c) punktu, nevar pamatot pārsūdzētā sprieduma atcelšanu.
58
Ņemot vērā iepriekš minētos motīvus, EIB pirmais pamats un otrā pamata otrā daļa lietā C‑212/21 P, kā arī Komisijas trešais pamats lietā C‑223/21 P ir jānoraida kā nepamatots.
Par trešā pamata trešo daļu un otrā pamata pirmo daļu lietā C‑212/21 P, kā arī par pirmo pamatu lietā C‑223/21 P, kas attiecas uz tiesību kļūdām, interpretējot un piemērojot Orhūsas konvenciju
Lietas dalībnieku argumenti
59
EIB ar trešā pamata trešo daļu lietā C‑212/21 P un Komisija ar pirmā pamata pirmo daļu lietā C‑223/21 P pārmet Vispārējai tiesai, ka pārsūdzētā sprieduma 107., 125. un 126. punktā tā ir kļūdaini uzskatījusi, ka Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā paredzētie nosacījumi ir jāinterpretē Orhūsas konvencijas 9. panta gaismā.
60
Pirmkārt, Tiesas judikatūra, it īpaši 2015. gada 13. janvāra spriedums Padome un Komisija/Stichting Natuur en Milieu un Pesticide Action Network Europe (C‑404/12 P un C‑405/12 P, EU:C:2015:5) un 2020. gada 3. septembra spriedums Mellifera/Komisija (C‑784/18 P, nav publicēts, EU:C:2020:630), izslēdzot pienākumu interpretēt Regulu Nr. 1367/2006 atbilstoši šīs konvencijas noteikumiem.
61
Otrkārt, no 2015. gada 16. jūlija sprieduma ClientEarth/Komisija (C‑612/13 P, EU:C:2015:486) 40. punkta izrietot, ka, tā kā Orhūsas konvencija ir tikusi izstrādāta, ņemot vērā valstu tiesību sistēmas, nevis tādu reģionālo ekonomiskās integrācijas organizāciju kā Eiropas Savienība juridiskās īpatnības, nevarot konstatēt nekādu analoģiju starp šīs konvencijas īstenošanu, ko veic dalībvalstis, un tās īstenošanu Savienības līmenī. Tādējādi pārsūdzētā sprieduma 107. punktā Vispārējā tiesa neesot varējusi pamatoties uz “līdzīgiem iemesliem”, kas turklāt nav detalizēti izklāstīti, lai interpretētu Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunktu, ņemot vērā šīs konvencijas 9. panta 3. un 4. punktu.
62
Treškārt, pārsūdzētā sprieduma 125. un 126. punktā Vispārējā tiesa esot kļūdaini pamatojusies uz Orhūsas konvencijai atbilstošās interpretācijas principu, lai novērtētu, vai 2018. gada 12. aprīļa lēmums ir “pasākums, kam ir individuāls raksturs” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē, lai gan šis jēdziens esot jāinterpretē, pamatojoties vienīgi uz kritērijiem, kas izriet no LESD 263. un 288. panta. Šajā ziņā no 2020. gada 3. decembra sprieduma Région de Bruxelles‑Capitale/Komisija (C‑352/19 P, EU:C:2020:978) 25. punkta izrietot, ka Orhūsas konvencija nevar noteikt Savienības primāro tiesību interpretāciju.
63
Ar otrā pamata pirmo daļu lietā C‑212/21 P un pirmā pamata otro daļu lietā C‑223/21 P EIB un Komisija attiecīgi pārmet Vispārējai tiesai, ka pārsūdzētā sprieduma 107. punktā tā turklāt esot pieļāvusi tiesību kļūdu, interpretējot Orhūsas konvencijas 2. un 9. pantu. Proti, pieņemot 2018. gada 12. aprīļa lēmumu, EIB direktoru padome neesot rīkojusies kā “valsts iestāde” šīs konvencijas 2. panta 2. punkta izpratnē, tādējādi tās 9. panta 3. punkts neesot piemērojams. Gluži pretēji, šī lēmuma pieņemšana ietilpstot EIB kā bankas finanšu darbībā.
64
ClientEarth apstrīd visu šo argumentu pamatotību.
Tiesas vērtējums
65
Savā argumentācijā EIB un Komisija apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 107., 125. un 126. punktā Vispārējā tiesa ir pieļāvusi vairākas tiesību kļūdas, interpretējot un piemērojot Orhūsas konvenciju.
66
Šajā ziņā, pirmām kārtām, ir jāatgādina, ka Savienības tiesību teksti cik vien iespējams ir jāinterpretē, ņemot vērā starptautiskās tiesības, it īpaši, ja šādi teksti ir domāti tam, lai īstenotu Savienības noslēgtu starptautisku līgumu (šajā nozīmē skat. spriedums, 1998. gada 14. jūlijs, Safety Hi‑Tech, C‑284/95, EU:C:1998:352, 22. punkts, kā arī 2019. gada 19. decembris, Nederlands Uitgeversverbond un Groep Algemene Uitgevers, C‑263/18, EU:C:2019:1111, 38. punkts).
67
Tā tas ir Regulas Nr. 1367/2006 gadījumā, kuras mērķis ir attiecībā uz Savienības iestādēm īstenot Orhūsas konvencijas 9. panta 3. punkta noteikumus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 8. marts, Lesoochranárske zoskupenie, C‑240/09, EU:C:2011:125, 41. punkts).
68
Lai gan uz šo 9. panta 3. punktu nevar atsaukties, lai izvērtētu Regulas Nr. 1367/2006 10. panta 1. punkta tiesiskumu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2015. gada 13. janvāris, Padome u. c./Vereniging Milieudefensie un Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht, no C‑401/12 P līdz C‑403/12 P, EU:C:2015:4, 61. punkts, kā arī 2015. gada 13. janvāris, Padome un Komisija/Stichting Natuur en Milieu un Pesticide Action Network Europe, C‑404/12 P un C‑405/12 P, EU:C:2015:5, 53. punkts), šāds konstatējums nav šķērslis tam, lai šīs regulas normas saskaņā ar šī sprieduma 66. punktā minēto judikatūru tiktu interpretētas cik vien iespējams Orhūsas konvencijas gaismā (šajā nozīme skat. spriedumu, 2020. gada 3. septembris, Mellifera/Komisija, C‑784/18 P, nav publicēts, EU:C:2020:630, 77. punkts).
69
Proti, šāda interpretācija ir būtisks līdzeklis, lai saskaņā ar minētās regulas 3. apsvērumā pausto Savienības likumdevēja gribu nodrošinātu, ka Savienības tiesību normas joprojām ir saderīgas ar šīs konvencijas normām.
70
Otrām kārtām, attiecībā uz EIB un Komisijas argumentu, saskaņā ar kuru, pieņemot 2018. gada 12. aprīļa lēmumu, EIB direktoru padome nav rīkojusies kā “valsts institūcija” Orhūsas konvencijas 2. panta 2. punkta izpratnē, ir jāatgādina, pirmkārt, ka saskaņā ar šīs konvencijas 2. panta 2. punkta d) apakšpunktu visu to reģionālo ekonomiskās integrācijas organizāciju institūcijas, kuras – tāpat kā Savienība – ir šīs konvencijas puses, ir uzskatāmas par valsts iestādēm minētās konvencijas izpratnē, izņemot gadījumus, kad tās pilda tiesas vai likumdevēja funkcijas.
71
Otrkārt, saskaņā ar Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta formulējumu jēdziens “[Savienības] iestādes un struktūras”, kurām šī regula ir piemērojama saskaņā ar tās 1. panta 1. punktu, attiecas uz “jebkuru publisku iestādi, struktūru, biroju vai aģentūru, kas izveidota ar Līgumu vai pamatojoties uz to, izņemot gadījumos, kad tā īsteno tiesu vai likumdevēju varu”. Šajā ziņā minētās regulas 7. apsvērumā ir precizēts, ka šis jēdziens ir definēts “plaši un funkcionāli”, ņemot vērā, ka Orhūsas konvencijā valsts iestādes, kurām tā ir piemērojama, ir definētas “plaši”, lai, tiklīdz tiek īstenotas valsts pilnvaras, nodrošinātu tiesības personām un to organizācijām. Turklāt šīs pašas regulas 11. apsvērumā ir paredzēts, ka būtu jāizslēdz arī “citas izmeklēšanas procedūras, kurās [Savienības] iestāde vai struktūra saskaņā ar Līgumu darbojas kā administratīvas pārskatīšanas iestāde”.
72
No tā izriet, ka “[Savienības] iestāžu un struktūru” darbību no Regulas Nr. 1367/2006 un Orhūsas konvencijas piemērošanas jomas var izslēgt tikai tad, ja šīs iestādes un struktūras īsteno tiesu vai likumdevēja varu vai darbojas kā administratīvās pārskatīšanas iestādes saskaņā ar Līgumu.
73
Tomēr šajā lietā tas tā nav. Proti, 2018. gada 12. aprīļa lēmums par Kurtišas projekta finansēšanas priekšlikuma apstiprināšanu, pamatojoties uz EIB statūtu 9. panta 1. punktu un 19. panta 3. punktu, neizriet no tā, ka EIB direktoru padome būtu īstenojusi tiesu vai likumdevēja varu, un tā arī nav rīkojusies kā “administratīvās pārskatīšanas struktūra saskaņā ar Līgumu” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar tās 11. apsvērumu, izpratnē.
74
Kā būtībā secinājumu 92.–94. punktā ir norādījusi ģenerāladvokāte, līgumiski organizējama finansējuma ietvaros EIB īsteno divējāda rakstura kompetenci. Proti, šajā gadījumā tā, protams, rīkojas kā saņēmēja privātais partneris, bet pilda arī vispārējo interešu uzdevumus. Tātad tāda šīs regulas 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta interpretācija, ka gadījumā, ja EIB veic finansēšanas darbību, tā ir jākvalificē kā “[Savienības] struktūra”, nodrošina tādu minētās regulas īstenošanu, kas ir saderīga ar Orhūsas konvencijas 2. panta 2. punkta d) apakšpunktu.
75
Ņemot vērā iepriekš minētos motīvus, otrā pamata pirmā daļa un trešā pamata trešā daļa lietā C‑212/21 P, kā arī pirmais pamats lietā C‑223/21 P ir jānoraida kā nepamatots.
Par otrā pamata otro un trešo daļu un trešā pamata pirmo un otro daļu lietā C‑212/21 P, kā arī par otro pamatu lietā C‑223/21 P, kas attiecas uz Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta f) un g) apakšpunkta pārkāpumu
Par jēdzienu “tiesību akti vides jomā” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta f) apakšpunkta izpratnē
– Lietas dalībnieku argumenti
76
EIB ar trešā pamata pirmo un otro daļu lietā C‑212/21 P un Komisija ar otrā pamata pirmo daļu lietā C‑223/21 P pārmet Vispārējai tiesai, ka pārsūdzētā sprieduma 120.–124. un 138.–140. punktā tā ir kļūdaini pielīdzinājusi vides kritērijus, kas attiecas uz projektu atbilstību EIB finansējumam un kas izriet no 2009. gada paziņojuma un klimata stratēģijas, Savienības tiesību aktu vides jomā normām Regula Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta f) apakšpunkta izpratnē un līdz ar to ir uzskatījusi, ka 2018. gada 12. aprīļa lēmums tika pieņemts “saskaņā ar tiesību aktiem vides jomā” šīs regulas 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē.
77
Šajā ziņā EIB un Komisija vispirms apgalvo, ka minētās regulas 2. panta 1. punkta f) apakšpunktā ietvertais jēdziens “tiesību akti [norma]” ir formāls jēdziens, ko nosaka attiecīga akta pieņemšanas procedūra. Tādējādi saskaņā ar LESD 289. pantu par “tiesību normu” varot tikt kvalificēta tikai tāda norma, kas ir ietverta Savienības aktā, kurš ir pieņemts, pamatojoties uz Līgumu tiesību normu, kurā ir paredzēta šī akta pieņemšana vai nu saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, vai ar īpašo likumdošanas procedūru. Tātad Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 120.–124. punktā esot abstrahējusies no prasībām, kas izriet no LESD 289. panta, un esot veikusi interpretāciju, kura pārsniedz Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta f) un g) apakšpunktā minētos jēdzienus “tiesības” un “tiesību norma”. It īpaši pārsūdzētā sprieduma 121. punktā esot pieļauta tiesību kļūda, jo Vispārējā tiesa tajā esot nospriedusi, ka ar Lisabonas līgumu ieviestajam nošķīrumam starp leģislatīviem aktiem un reglamentējošiem aktiem nav nozīmes, interpretējot šīs regulas 2. panta 1. punkta f) apakšpunktu.
78
Turpinājumā EIB un Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir uzskatījusi, ka 2009. gada paziņojumam un Klimata stratēģijai ir saistošs raksturs. Šie divi instrumenti esot vienīgi vadlīnijas EIB darbībai dažādos projektu novērtēšanas posmos, tomēr tie neierobežo šai iestādei piešķirtās rīcības brīvības īstenošanu. Apstāklis, ka projekts atbilst finansējuma, kas izriet no minētajiem instrumentiem, atbilstības kritērijiem, neradot ne tiesības saņemt EIB finansējumu, ne tās direktoru padomes pienākumu apstiprināt šo finansējumu, ne arī EIB pienākumu parakstīt aizdevuma līgumu, tostarp pēc direktoru padomes apstiprinājuma saņemšanas.
79
Pat pieņemot, ka 2009. gada paziņojums un Klimata stratēģija ierobežo EIB rīcības brīvības īstenošanu, šādu ierobežojumu nevar uzskatīt par tādu, ko nosaka tiesību norma. Turklāt iekšēja direktīva, kuras vienīgās sekas ir tādas, ka iestādei, kas no tās atkāpjas, ir pienākums pamatot savu lēmumu, nav tiesību avots. Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta f) apakšpunktā minētais jēdziens “tiesību akti [norma]” tātad ietverot vienīgi noteikumus, kuriem ir tūlītējas saistošas tiesiskas sekas attiecībā uz pilsoni. Tomēr tas tā neesot vadlīniju gadījumā, saskaņā ar kurām iestāde ierobežo savas rīcības brīvības īstenošanu nākotnē.
80
Visbeidzot, EIB un Komisija apstrīd pārsūdzētā sprieduma 123. punktā konstatēto analoģiju starp EIB aizdevumu politiku vides jomā un tās iekšējiem noteikumiem personāla jomā. Tās norāda, ka šajā pēdējā minētajā jomā EIB rīkojas kā administratīva iestāde un tās lēmumi var tikt pārbaudīti tiesā, savukārt EIB aizdevējdarbība vides jomā tiekot veikta tās finansiālās lomas īstenošanas ietvaros un tā neizpaužoties kā administratīvi lēmumi, kurus var pārbaudīt tiesā pēc būtības.
81
ClientEarth apstrīd visu šo argumentu pamatotību.
– Tiesas vērtējums
82
Savā argumentācijā EIB un Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka pārsūdzētā sprieduma 120.–124. un 138.–140. punktā tā ir kļūdaini nospriedusi, ka gan 2009. gada paziņojumam, gan Klimata stratēģijai ir piemērojams jēdziens “tiesību akti vides jomā” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta f) apakšpunkta izpratnē, un tādējādi 2018. gada 12. aprīļa lēmums tika pieņemts “saskaņā ar tiesību aktiem vides jomā” šīs regulas 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē.
83
Jēdziens “tiesību akti vides jomā” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta f) apakšpunktā ir definēts kā “[Savienības] tiesību akti, kas, neatkarīgi no to tiesiskā pamata, veicina [Savienības] vides politikas mērķu sasniegšanu”, kuri ir minēti LESD 191. panta 1. punktā. Kā izriet no šīs regulas 10. apsvēruma, atsauce uz šiem mērķiem ir pamatota, ciktāl “tiesību akti vides jomā pastāvīgi attīstās”.
84
No paša Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta f) apakšpunkta formulējuma, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 10. apsvērumu, izriet, ka Savienības likumdevējs jēdzienam “tiesību akti vides jomā” ir vēlējies piešķirt plašu tvērumu.
85
Šajā kontekstā apstāklis, ka dažās valodu versijās, piemēram, spāņu, angļu, franču vai portugāļu valodu versijās, Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta f) apakšpunktā ir atsauce uz “leģislatīviem aktiem” vai “ikvienu leģislatīvu normu”, pretēji EIB un Komisijas aizstāvētajai nostājai, nevar nozīmēt, ka jēdziens “tiesību akti vides jomā” šīs regulas piemērošanas nolūkā tiek attiecināts tikai uz leģislatīviem aktiem LESD 289. panta 3. punkta izpratnē. Proti, kā secinājumu 118. punktā ir norādījusi ģenerāladvokāte, citu valodu versijās, it īpaši vācu valodas versijā, Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta f) apakšpunktā ir lietots plašāks jēdziens “tiesību normas”, kas var ietvert jebkuru vispārpiemērojamu juridiski saistošu aktu.
86
Šajos apstākļos saskaņā ar Tiesas judikatūru šī tiesību norma ir jāinterpretē saistībā ar tiesiskā regulējuma, kurā tā ietilpst, vispārējo sistēmu un mērķi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 24. februāris, Tiketa, C‑536/20, EU:C:2022:112, 27. punkts un tajā minētā judikatūra).
87
Ņemot vērā šī sprieduma 84. punktu, kā arī Savienības politikas vides jomā mērķus, ir piemērojama jēdziena “tiesību akti vides jomā” plaša interpretācija tādējādi, ka tas attiecas uz jebkuru Savienības aktu, kas neatkarīgi no sava juridiskā pamata dod ieguldījumu šīs politikas mērķu, kuri ir definēti LESD 191. panta 1. punktā, īstenošanā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 8. novembris, Deutsche Umwelthilfe (Mehānisko transportlīdzekļu tipa apstiprinājums), C‑873/19, EU:C:2022:857, 53. punkts). Apstāklis, ka saskaņā ar pašu Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta f) apakšpunkta formulējumu juridiskais pamats, pamatojoties uz kuru ir pieņemts akts, nav atbilstošs kritērijs tā kvalificēšanai par “tiesību aktiem vides jomā”, ļauj no tā secināt, ka šāda akta pieņemšanas procedūra, kura saskaņā ar LESD 289. pantu nosaka, vai tam ir leģislatīvs raksturs, arī nav atbilstošs kritērijs, lai veiktu šo kvalifikāciju.
88
Šajā lietā EIB direktoru padome, lemjot par finansējuma piešķiršanu, pamatojoties uz EIB statūtu 9. panta 1. punktu un 19. panta 3. punktu, nevar bez pamatojuma atkāpties no vides kritērijiem, kuri attiecas uz projektu atbilstību finansējumam, kuri izriet no 2009. gada paziņojuma un Klimata stratēģijas un kurus EIB pati ir apņēmusies īstenot savā aizdevējdarbībā, jo pretējā gadījumā tai tiktu piemērota sankcija par tādu vispārējo tiesību principu pārkāpumu kā vienlīdzīgas attieksmes princips vai tiesiskās paļāvības aizsardzības princips (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2005. gada 28. jūnijs, Dansk Rørindustri u.c./Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, no C‑205/02 P līdz C‑208/02 P un C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 209. un 211. punkts).
89
Tātad Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 122.–124. punktā uzskatot, ka gan 2009. gada paziņojumam, gan Klimata stratēģijai ir piemērojams jēdziens “tiesību akti vides jomā” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta f) apakšpunkta izpratnē, jo tajos ir definēti vides kritēriji attiecībā uz projektu atbilstību EIB finansējumam un tādējādi tie reglamentē tās darbību aizdevumu piešķiršanas jomā, lai īstenotu LESD vides mērķus.
90
Tāpat Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 138.–140. punktā nospriežot, ka 2018. gada 12. aprīļa lēmums, ciktāl tajā ir konstatēts, ka Kurtišas projekts atbilst kritērijiem saistībā ar vidi attiecībā uz projektu atbilstību EIB finansējumam, kuri izriet no šiem diviem aktiem, tika pieņemts “saskaņā ar tiesību aktiem vides jomā” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē.
91
Ņemot vērā iepriekš minētos motīvus, trešā pamata pirmā un otrā daļa lietā C‑212/21 P, kā arī otrā pamata pirmā daļa lietā C‑223/21 P ir jānoraida kā nepamatota.
Par jēdzienu “pasākums, kam ir individuāls raksturs” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē
– Lietas dalībnieku argumenti
92
Ar otrā pamata otro daļu lietā C‑223/21 P Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka pārsūdzētā sprieduma 126.–142. punktā tā nav ievērojusi judikatūru, saskaņā ar kuru jēdziens “pasākums, kam ir individuāls raksturs” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē ir jāinterpretē atbilstoši no LESD 263. un 288. panta izrietošajiem kritērijiem. Proti, Vispārējā tiesa, pārkāpjot principus, kas izriet no 2020. gada 3. septembra sprieduma Mellifera/Komisija (C‑784/18 P, nav publicēts, EU:C:2020:630) 65.–67. un 84.–86. punkta, esot nospriedusi, ka, lai 2018. gada 12. aprīļa lēmumu kvalificētu kā “pasākumu, kam ir individuāls raksturs”, pietiek ar to, ka ar šo lēmumu EIB direktoru padome ir galīgi lēmusi par noteiktu vides aizsardzības mērķu īstenošanu. Tādējādi šī pieeja nozīmējot, ka tādi nesaistoši akti kā ieteikumi un atzinumi var būt pieteikuma veikt iekšēju pārskatīšanu priekšmets, pamatojoties uz šīs regulas 10. panta 1. punktu, un pēc tam – prasības priekšmets saskaņā ar minētās regulas 12. panta 1. punktu.
93
Lai atbalstītu Komisiju, EIB apgalvo, ka 2018. gada 12. aprīļa lēmums ir iekšējs akts, kura vienīgās sekas ir ļaut šīs iestādes dienestiem turpināt līguma apspriešanu saistībā ar apstiprināto finansējumu, tādējādi tas individuāli neskar ārējos subjektus.
94
ClientEarth norāda, ka argumentu, saskaņā ar kuru akts, uz kuru attiecas pieteikums veikt iekšēju pārskatīšanu, ir jāuzskata par “pasākumu, kam ir individuāls raksturs” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē, Vispārējā tiesā nav izvirzījusi ne EIB, ne Komisija, līdz ar to Komisijas atsauce uz šo argumentu apelācijas stadijā, ņemot vērā tā jauno raksturu, nav pieņemama. Katrā ziņā 2018. gada 12. aprīļa lēmums esot “pasākums, kam ir individuāls raksturs”, jo tas ir piemērojams konkrētam pieteikumam saistībā ar Kurtišas projekta finansēšanu.
– Tiesas vērtējums
95
Ar savu argumentāciju Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka pārsūdzētā sprieduma 126.–142. punktā tā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, interpretējot un piemērojot jēdzienu “pasākums, kam ir individuāls raksturs” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē, jo šādu tvērumu tā ir piešķīrusi 2018. gada 12. aprīļa lēmumam.
96
Pirmām kārtām, attiecībā uz ClientEarth izvirzīto jautājumu, vai Komisija ir tiesīga apelācijas tiesvedībā apstrīdēt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl tajā 2018. gada 12. aprīļa lēmums esot ticis kļūdaini kvalificēts kā “pasākums, kam ir individuāls raksturs”, ir jāatgādina, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs ir tiesīgs iesniegt apelācijas sūdzību, Tiesā izvirzot pamatus un argumentus, kuri izriet no paša pārsūdzētā sprieduma un kuru mērķis ir kritizēt tā pamatotību no tiesību viedokļa (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2007. gada 29. novembris, Stadtwerke Schwäbisch Hall u.c./Komisija, C‑176/06 P, nav publicēts, EU:C:2007:730, 17. punkts, un 2021. gada 4. marts, Komisija/Fútbol Club Barcelona, C‑362/19 P, EU:C:2021:169, 47. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
97
Tādējādi Komisija apelācijas tiesvedībā var apstrīdēt 2018. gada 12. aprīļa lēmuma kvalifikāciju par “pasākumu, kam ir individuāls raksturs”, ko Vispārējā tiesa ir veikusi pārsūdzētā sprieduma 140. un 142. punktā.
98
Otrām kārtām, attiecībā uz šīs kvalifikācijas pamatotību ir jāatgādina, ka, lai noteiktu, vai tiesību akts pēc tā tvēruma ir vispārpiemērojams vai individuāls, Savienības tiesai vispirms ir jāņem vērā tā priekšmets un saturs. Akts ir vispārpiemērojams LESD 288. panta izpratnē, ja tas ir piemērojams objektīvi noteiktām situācijām un ja tas rada tiesiskas sekas attiecībā uz vispārīgā un abstraktā veidā noteiktām personu kategorijām. Runājot par šo otro kritēriju, tiesību akta vispārpiemērojamību neietekmē iespēja vairāk vai mazāk precīzi noteikt to tiesību subjektu skaitu vai pat identitāti, kuriem tas konkrētajā brīdī ir piemērojams, ja ir konstatēts, ka šī piemērošana notiek atbilstoši aktā definētai objektīvai tiesiskai vai faktiskai situācijai, kura ir saistīta ar tā mērķi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 3. septembris, Mellifera/Komisija, C‑784/18 P, nav publicēts, EU:C:2020:630, 65.–67. punkts un tajos minētā judikatūra).
99
Šajā lietā 2018. gada 12. aprīļa lēmums, ciktāl ar to ir apstiprināts Kurtišas projekta finansēšanas priekšlikums, ņemot vērā tā vides un sociālos aspektus, attiecas uz konkrētu situāciju, proti, šī projekta finansēšanu, un rada tiesiskas sekas minētā projekta attīstītājam, ļaujot tam veikt vajadzīgos pasākumus aizdevuma formalizēšanai.
100
Tātad Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 140. un 142. punktā nospriežot, ka šis lēmums ir “pasākums, kam ir individuāls raksturs” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē.
101
Līdz ar to otrā pamata otrā daļa lietā C‑223/21 P ir jānoraida kā nepamatota.
Par jēdzienu “juridiski saistošs un kam ir ārēja ietekme” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē
– Lietas dalībnieku argumenti
102
EIB ar otrā pamata otro un trešo daļu lietā C‑212/21 P un Komisija ar otrā pamata trešo daļu lietā C‑223/21 P pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir kļūdaini nospriedusi, ka 2018. gada 12. aprīļa lēmums ir juridiski saistošs un tam ir ārēja ietekme Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē, jo tajā ir pausta EIB direktoru padomes galīgā nostāja par Kurtišas projekta atbilstību EIB finansējumam, ņemot vērā tā vides un sociālos aspektus. Proti, šāds lēmums nepiešķirot individuālas tiesības saņemt finansējumu no EIB, jo attiecības starp šo iestādi un potenciālo aizņēmēju kļūstot juridiski saistošas tikai ar attiecīgā līguma parakstīšanu. Tādējādi šim lēmumam nevarot tikt piešķirtas nekādas juridiski saistošas sekas.
103
Turklāt pārsūdzētajā spriedumā esot pieļauta pretruna pamatojumā, jo Vispārējā tiesa vienlaikus esot konstatējusi, ka 2018. gada 12. aprīļa lēmums rada tiesiskas sekas Kurtišas projekta virzītājam, un šī sprieduma 167.–170. punktā to, ka šis lēmums neiedarbojas kā “juridiskas saistības attiecībā uz aizdevuma piešķiršanu” un ka procedūra pēc tā pieņemšanas turpinājās.
104
Šajā ziņā EIB apgalvo, ka tās direktoru padomes lēmums, kas pieņemts, pamatojoties uz EIB statūtu 19. panta 3. punktu, ir vienots lēmums par projekta finansēšanu un tajā nav iespējams nodalīt “finanšu daļu”, kas nebūtu galīga, juridiski saistoša un kam nebūtu ārējas ietekmes, no “vides daļas”, kas būtu galīga un juridiski saistoša trešām personām.
105
Jebkurā gadījumā attiecībā uz ClientEarth tiesisko situāciju esot bijis jākonstatē juridiski saistošu un ārēju seku esamība Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē. Vispārējā tiesa, pēc Kurtišas projekta attīstītāja tiesiskās situācijas izvērtēšanas pārsūdzētā sprieduma 170. punktā, esot apstiprinājusi, ka nekādas šāda veida sekas attiecībā uz ClientEarth nav radušās.
106
ClientEarth apstrīd visu šo argumentu pamatotību.
– Tiesas vērtējums
107
Ar savu argumentāciju EIB un Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 167.–171. punktā nospriežot, ka 2018. gada 12. aprīļa lēmums ir akts, kas ir “juridiski saistošs un kam ir ārēja ietekme” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē.
108
Šajā ziņā no pārsūdzētā sprieduma 149. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa “vispārējās saskaņotības labad” šo jēdzienu ir interpretējusi atbilstoši LESD 263. panta pirmajā daļā ietvertajam jēdzienam “akti [..], kuri rada tiesiskas sekas trešām personām”, ar kuru principā ir izslēgti akti, kas rada sekas tikai Savienības iestādes, struktūras, biroja vai aģentūras, kura ir to autore, iekšienē, neradot nekādas tiesības vai pienākumus trešām personām (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1988. gada 25. februāris, Les Verts/Parlaments, 190/84, EU:C:1988:94, 8. punkts, un 2020. gada 25. jūnijs, CSUE/KF, C‑14/19 P, EU:C:2020:492, 73. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
109
Pārsūdzētā sprieduma 167.–171. punktā Vispārējā tiesa, piemērojot šo judikatūru, konstatēja, ka 2018. gada 12. aprīļa lēmumā ir galīgi noteikta EIB direktoru padomes nostāja attiecībā uz Kurtišas projekta atbilstību šīs iestādes finansējumam, ņemot vērā šī projekta vides un sociālos aspektus, un tātad, ka šis lēmums rada tiesiskas sekas trešām personām, it īpaši minētā projekta attīstītājam, ciktāl tajā ir konstatēta minētā projekta atbilstība EIB finansējumam, ņemot vērā tā vides un sociālos aspektus, tādējādi ļaujot šim attīstītājam veikt nepieciešamos pasākumus aizdevuma formalizēšanai.
110
Nevar tikt konstatēta nekāda pretruna starp konstatējumu, ka Kurtišas projekta vides aspekti ir tikuši galīgi novērtēti, no vienas puses, un apstākļiem, kas arī ir norādīti minētajos pārsūdzētā sprieduma punktos, ka 2018. gada 12. aprīļa lēmums neiedarbojas kā “juridiskas saistības attiecībā uz aizdevuma piešķiršanu” un ka procedūra pēc tā pieņemšanas turpinājās, jo joprojām bija jāpārbauda citi minētā projekta tehniskie, ekonomiskie un finanšu aspekti.
111
Turklāt EIB izvirzītais arguments, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 167.–170. punktā nospriežot, ka 2018. gada 12. aprīļa lēmumā ir ietverta no “vides daļas” nošķiramā “finanšu daļa” un ka tikai “vides daļa” ir galīga un juridiski saistoša trešām personām, ir balstīts uz šo punktu kļūdainu izpratni. Proti, Vispārējā tiesa tajā ir vienīgi norādījusi, ka šajā lēmumā ir galīgi konstatēta Kurtišas projekta atbilstība EIB finansējumam, ņemot vērā šī projekta vides un sociālos aspektus, bet nekādā ziņā nav nospriedusi, ka minētā lēmuma pamatā būtu šo pēdējo minēto aspektu formāla nošķiršana no minētā projekta finansiālajiem vai citiem aspektiem.
112
Turklāt argumentam, saskaņā ar kuru Vispārējai tiesai pārsūdzētā sprieduma 170. punktā esot bijis jāizvērtē, vai 2018. gada 12. aprīļa lēmums attiecībā uz ClientEarth ir “juridiski saistošs un tam ir ārēja ietekme” Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē, šajā regulā nav nekāda pamata. Proti, nedz šajā tiesību normā, nedz arī minētās regulas 10. panta 1. punktā nav prasīts, lai administratīvais akts, par kuru ir iesniegts pieteikums veikt iekšēju pārskatīšanu, būtu juridiski saistošs un tam būtu ārēja ietekme attiecībā uz šo pieteikumu iesniegušo nevalstisko organizāciju.
113
Ņemot vērā iepriekš minētos motīvus, otrā pamata otrā un trešā daļa lietā C‑212/21 P, kā arī otrā pamata trešā daļa lietā C‑223/21 P ir jānoraida kā nepamatota.
114
Ņemot vērā visus iepriekš minētos motīvus, apelācijas sūdzības ir jānoraida pilnībā.
Par tiesāšanās izdevumiem
115
Atbilstoši Reglamenta 184. panta 2. punktam, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem. Atbilstoši šī reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz šī paša reglamenta 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
116
Tā kā ClientEarth ir lūgusi piespriest EIB un Komisijai ir atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tām spriedums ir nelabvēlīgs, tām ir jāpiespriež segt savus un atlīdzināt ClientEarth tiesāšanās izdevumus abās apelācijas sūdzībās.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1)
Apelācijas sūdzības noraidīt.
2)
Eiropas Investīciju banka (EIB) un Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina ClientEarth tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.