ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА СЪДА НА ПУБЛИЧНАТА СЛУЖБА
НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
(трети състав)
12 април 2016 година
Дело F‑135/15
Laurent Beiner
срещу
Европейска комисия
„Публична служба — Конкурси — Условия за допускане — Професионален опит — Решение на конкурсната комисия да не допусне жалбоподателя до изпитите — Явна грешка в преценката“
Предмет:      Жалба на основание член 270 ДФЕС, приложим към Договора за ЕОАЕ по силата на член 106а от последния, с която г‑н Laurent Beiner иска по същество отмяната на решението да не бъде допуснат до конкурс на общо основание EPSO/AST/130/14 (AST 3), организиран за назначаването на асистенти със степен AST 3 в сферата на сградния фонд
Решение:      Отхвърля жалбата като отчасти явно недопустима и отчасти явно неоснователна. Laurent Beiner понася направените от него съдебни разноски и се осъжда да понесе съдебните разноски, направени от Европейската комисия.
Резюме
1.      Жалби на длъжностните лица — Акт с неблагоприятни последици — Решение, прието след преразглеждане на предходно решение — Решение, прието от конкурсна комисия след преразглеждане на документите на недопуснат до изпитите кандидат
(член 90, параграф 2 и член 91, параграф 1 от Правилника за длъжностните лица)
2.      Длъжностни лица — Конкурс — Конкурс по документи и изпит — Условия за допускане — Определяне с обявлението за конкурса — Оценка на конкурсната комисия за професионалния опит на кандидатите — Съдебен контрол — Граници
(членове 2 и 5 от Приложение III към Правилника за длъжностните лица)
1.      Когато кандидат, чиято жалба да бъде допуснат до общностен конкурс е отхвърлена, иска преразглеждане на това решение въз основа на точно определена разпоредба, която обвързва администрацията, актът, който нарушава неговите интереси по смисъла на член 90, параграф 2 или, в зависимост от случая, на член 91, параграф 1 от Правилника, е решението, взето от конкурсната комисия след преразглеждането.
Жалбата е явно недопустима в частта ѝ, насочена срещу първоначалното решение.
(вж. т. 21 и 33)
Позоваване на:
Съд на публичната служба — решения от 24 септември 2009 г., Brown/Комисия, F‑37/05, EU:F:2009:121, т. 28 и от 4 февруари 2010 г., Wiame/Комисия, F‑15/08, EU:F:2010:7, т. 20
2.      Конкурсната комисия носи отговорността да направи оценка във всеки отделен случай дали професионалният опит, представен от всеки кандидат, отговаря на изискваното равнище в обявлението за конкурс. В това отношение комисията разполага с право на свободна преценка в рамките на разпоредбите от Правилника относно конкурсните процедури, що се отнася до оценката както на естеството и продължителността на предходния професионален опит на кандидатите, така и на по-тясната или по-отдалечената му връзка с изискванията на длъжността за заемане. В този смисъл в рамките на контрола за законосъобразност Съдът на публичната служба трябва да провери само дали при упражняването на това правомощие не е допусната явна грешка. В рамките на този контрол съдът на Съюза трябва да отчита това, че кандидатът в конкурс е длъжен да представи на конкурсната комисия всички сведения и документи, които счита за полезни при разглеждането на неговата кандидатура, с цел да позволи на конкурсната комисия да провери дали той отговаря на условията, поставени в обявлението за конкурс, като той е длъжен да направи това на още по-голямо основание, ако е бил изрично и официално поканен за това. Следователно, за да се произнесе по допускането на кандидатите, конкурсната комисия може да разгледа само формулярите за кандидатстване и приложените към тях документи.
Освен това с оглед на признато на конкурсната комисия широко право на преценка, за да се докаже, че последната е допуснала явна грешка при преценката на фактите, която може да обоснове отмяната на взетото решение, доказателствата, които жалбоподателят трябва да представи, трябва да бъдат достатъчни, за да лишат от правдоподобност направената от въпросната конкурсна комисия преценка.
(вж. т. 35—38)
Позоваване на:
Съд — решение от 12 юли 1989 г., Belardinelli и др./Съд, 225/87, EU:C:1989:309, т. 13 и 14
Първоинстанционен съд — решения от 12 декември 1996 г., AIUFFASS и AKT/Комисия, T‑380/94, EU:T:1996:195, т. 59, от 13 март 2002 г., Martínez Alarcón/Комисия, T‑357/00, T‑361/00, T‑363/00 и T‑364/00, EU:T:2002:66, т. 76, от 25 март 2004 г., Petrich/Комисия, T‑145/02, EU:T:2004:91, т. 37 и от 12 февруари 2008 г., BUPA и др./Комисия, T‑289/03, EU:T:2008:29, т. 221
Съд на публичната служба — решения от 25 ноември 2008 г., Йорданова/Комисия, F‑53/07, EU:F:2008:148, т. 34 и цитираната съдебна практика и от 24 април 2013 г., Demeneix/Комисия, F‑96/12, EU:F:2013:52, т. 42—45 и цитираната съдебна практика