62021CC0128
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
G. PITRUZZELLA
представено на 12 януари 2023 година (
1
)
Дело C‑128/21
Lietuvos notarų rūmai,
M. S.,
S. Š,
D. V.,
V. P.,
J. P.,
D. L.‑B.,
D. P.,
R. O. I.
срещу
Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba,
в присъствието на:
Lietuvos Respublikos teisingumo ministerija,
Lietuvos Respublikos finansų ministerija
(Преюдициално запитване, отправено от Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховен административен съд, Литва)
„Преюдициално запитване — Конкуренция — Член 101 ДФЕС — Понятията „предприятие“ и „решения на сдружения“ — Решения на Нотариалната камара, с които се определят методите за изчисляване на нотариалните такси — Ограничение с оглед на целта — Обосноваване — Глоба — Сдружение на предприятия и членовете му — Президиум — Нарушител — Солидарна отговорност“
1.
Могат ли членовете на професионално сдружение да бъдат санкционирани индивидуално за вземането на решения, за които носи отговорност професионалното сдружение и които могат да засегнат или ограничат конкуренцията по смисъла на правото на Европейския съюз?
I. Правна уредба
А.
Правото на Съюза
2.
Съгласно член 5 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101 и 102 ДФЕС] (
2
), озаглавен „Правомощия на органите по конкуренция на държавите членки“:
„Органите по конкуренция на държавите членки имат правомощието да прилагат членове 81 и 82 от Договора в индивидуалните случаи. За тази цел, като действат по собствена инициатива или по внесена жалба, те могат да вземат следните решения:
–
да изискат прекратяване на нарушението;
–
да постановят временни мерки;
–
да приемат поемане на ангажименти;
–
да наложат глоби, периодични санкционни плащания или всякакви други санкции, предвидени в тяхното национално законодателство.
Когато въз основа на информацията, с която разполагат, условията за налагане на забрана не са изпълнени, те могат да решат и че няма основания за предприемане на действия от тяхна страна“.
3.
Член 23, параграф 2, буква a) и параграф 4 от същия регламент гласи:
„2.   С решение Комисията може да налага санкции на предприятия и на сдружения на предприятия, когато умишлено или поради небрежност:
a)
нарушават член 81 или 82 от Договора [101 и 102 ДФЕС] […].
За всяко предприятие и сдружение на предприятия, което има участие в нарушението, санкцията не може да надвишава 10 % от общия размер на оборота му за предходната стопанска година.
Когато нарушение, извършено от сдружение, е свързано с дейностите на неговите членове, санкцията не може да надвишава 10 % от сумата на общия оборот на всеки член, който работи на пазара, засегнат от нарушението на сдружението.
[…].
4.   Когато се налага санкция на сдружение на предприятия, като се отчита оборотът на неговите членове и сдружението е неплатежоспособно, сдружението е длъжно да изиска от своите членове да внесат дялове за покриване размера на санкцията.
Когато тези дялове не са внесени в сдружението в срока, определен от Комисията, Комисията може да изиска санкцията да се плати пряко от което и да е от предприятията, чиито представители са били членове на съответните органи на управление на сдружението.
След като Комисията е изискала плащането по реда на втора алинея и е необходимо да се осигури плащане на цялата санкция, Комисията може да изиска плащането на остатъка да се извърши от който и да е от членовете на сдружението, които са осъществявали дейност на пазара, на който е извършено нарушението.
Въпреки това Комисията не може да изисква плащане по реда на втора и трета алинея от предприятия, които покажат, че не са изпълнили решението на сдружението, чрез което е извършено нарушението, както и че не са знаели за неговото съществуване или че активно са се разграничили от него, преди Комисията да е започнала разследване по случая.
Финансовата отговорност на всяко предприятие по отношение на плащането на санкцията не може да надвишава 10 % от общия размер на неговия оборот за предходната стопанска година“.
Б.
Литовското право
4.
Член 5, параграф 1, точка 1 от Lietuvos Respublikos konkurencijos istatymas (Закон за конкуренцията на Република Литва) от 23 март 1999 г., изменен със Закон № XIII‑193 от 12 януари 2017 г. (наричан по-нататък „литовският Закон за конкуренцията“), предвижда:
„Всички споразумения, които имат за цел да ограничат конкуренцията или които ограничават или могат да ограничат конкуренцията, са забранени и недействителни от момента на сключването им, включително тези, които пряко или косвено определят (фиксират) цената на определени стоки или други условия за покупка или продажба“.
5.
Член 3, параграф 19 от Закона за конкуренцията гласи:
„Споразумение“ означава договор, сключен под каквато и да е форма (писмена или устна) между двама или повече икономически оператори или съгласувани практики между икономически оператори, включително решения, взети от съвкупност от икономически оператори (сдружение, група, консорциум и др.), или от представители на такава съвкупност“.
6.
Съгласно член 3, параграф 22 от Закона за конкуренцията:
„Икономически оператор“ означава предприятие, съвкупност от предприятия (сдружения, групи, консорциуми и др.), учреждение или организация, или други юридически или физически лица, които извършват или могат да извършват икономическа дейност в Република Литва, чиито действия оказват въздействие върху икономическата дейност в Република Литва или чиито намерения, ако бъдат осъществени, могат да окажат влияние върху тази дейност. Структурите на публичната администрация на Република Литва се считат за икономически оператори, ако извършват икономическа дейност“.
7.
Член 2 от Lietuvos Respublikos notariato įstatymas (Закон нотариалната дейност на Република Литва, наричан по-нататък „Законът за нотариалната дейност“), изменен със Закон № XIII‑570 от 29 януари 2017 г., гласи:
„Нотариус е лице, оправомощено от държавата да изпълнява предвидените в настоящия закон функции и да удостоверява законосъобразността на сделките и на документите в рамките на гражданскоправни отношения. Нотариусът може да действа и като медиатор по граждански дела“.
8.
Съгласно член 6, параграф 1 от Закона за нотариалната дейност:
„Броят на нотариусите, седалището и териториалната им компетентност се определят от министъра на правосъдието на Република Литва съгласно установената от него методика за оценяване на необходимостта от правни услуги, предоставяни от нотариусите на местните лица“.
9.
Член 8 от Закона за нотариалната дейност гласи:
„Нотариусите на Република Литва са обединени в Нотариална камара […]. Всеки нотариус е член на Нотариалната камара. Нотариалната камара е юридическо лице. Уставът на Нотариалната камара се приема от общото събрание на Нотариалната камара и се одобрява от министъра на правосъдието на Република Литва“.
10.
Съгласно член 10, точка 7 от Закона за нотариалната дейност при изпълнение на задълженията си Нотариалната камара приема мерки, които позволяват да се осигури уеднаквяване на нотариалната практика.
11.
Член 11, параграфи 2 и 3 от Закона за нотариалната дейност гласи:
„Министърът на правосъдието на Република Литва одобрява предвидените в настоящия закон нормативни актове, като взема предвид становището на Президиума на Нотариалната камара. Ако министърът на правосъдието на Република Литва счете, че резолюциите или решенията на Нотариалната камара не са в съответствие със законодателството на Република Литва, той може да подаде жалба пред Окръжен съд Вилнюс за отмяна на тези резолюции или решения. Жалбата се подава в срок от един месец от датата на получаване на резолюцията или решението, предмет на обжалването“.
12.
Член 12 от Закона за нотариалната дейност предвижда:
„Нотариусите са независими от публичните и бюджетните органи и при изпълнението на своите функции се подчиняват само на закона“.
13.
Съгласно член 13 от Закона за нотариалната дейност нотариусите се съобразяват с решенията на Нотариалната камара при осъществяване на своята дейност.
14.
Член 16 от Закона за нотариалната дейност гласи:
„Нотариусът носи отговорност по реда на Гражданския кодекс на Република Литва и на настоящия закон за вредите, причинени на физически или юридически лица в резултат на незаконосъобразни действия, извършени от него, от негов представител или от служителите на нотариалната му кантора при упражняване на професионалната нотариална дейност. Нотариусът носи отговорност като държавен служител за всяко нарушение на законите или други подзаконови актове, извършено при изпълнение на функциите му, което ангажира неговата наказателна или административна отговорност“.
15.
Член 19, параграфи 1 и 2 от Закона за нотариалната дейност предвижда:
„Нотариусът начислява такса за извършване на нотариални действия, подготовка на сделки, консултации и технически услуги, чийто размер (тарифа) се определя от министъра на правосъдието на Република Литва, като се вземат предвид критериите за определяне на размера (тарифата) на нотариалните такси, посочени в член 191 от настоящия закон, след съгласуване с министъра на финансите на Република Литва и с Нотариалната камара. Размерът на таксите трябва да гарантира на нотариуса доходи, които му позволяват да бъде икономически независим, да осигурява на клиентите добри условия на обслужване, да наема служители с необходимата квалификация и да разполага с технически добре оборудвана кантора. […] В зависимост от финансовото състояние на своя клиент нотариусът може да го освободи изцяло или частично от заплащането на таксите“.
16.
Член 21 от Закона за нотариалната дейност гласи:
„Нотариусът осъществява дейността си самостоятелно и е икономически независим. […]“.
17.
Член 62, първа и седма алинея от Закона за нотариалната дейност гласи:
„Нотариусът е длъжен да сключи застраховка „Професионална отговорност“ за вредите, причинени на физически или юридически лица при изпълнение на функциите му, в размер над 290 EUR. […] Ако изплатеното от застраховката обезщетение не е достатъчно за пълното компенсиране на вредите, разликата между това обезщетение и действителните вреди се покрива от нотариуса, който е причинил вредата“.
18.
Член 28, параграф 1 от Закона за нотариалната дейност гласи:
„Нотариалните актове могат да се съставят от всеки нотариус, с изключение на случаите на наследяване. В тези случаи министърът на правосъдието на Република Литва определя териториалната компетентност на нотариусите“.
19.
Член 8, параграфи 6 и 7 от Устава на Нотариалната камара на Литва (наричан по-нататък „Уставът“), одобрен с постановление № 1R‑3 на министъра на правосъдието на Република Литва от 3 януари 2008 г., предвижда:
„Когато изпълнява своите функции, Нотариалната камара извършва следните дейности:
[…]
6) приема мерки за уеднаквяване на нотариалната практика;
7) обобщава нотариалната практика и дава становища на нотариусите“.
20.
Член 18, параграф 1 от Устава предвижда:
„Президиумът е колективен орган за управление на Нотариалната камара. Президиумът се състои от осем членове, които общото събрание на нотариусите определя (избира) за срок от три години“.
21.
Член 25 от Устава гласи:
„Решенията на Президиума относно практическото прилагане на законодателството и други относими въпроси се съобщават в срок от пет работни дни на Министерството на правосъдието на Република Литва и се публикуват на интернет страницата на Нотариалната камара“.
22.
Член 10, точка 4 от Устава предвижда по-специално, че всеки член на Нотариалната камара е обвързан от решенията на Президиума.
II. Фактите, главното производство и преюдициалните въпроси
23.
С Решение № 2S‑2(2018) от 26 април 2018 г. Lietuvos Republikos konkurencijos taryba (Съвет по конкуренция на Република Литва, наричан по-нататък „Съветът по конкуренция“) санкционира Notarų rūmai, т.е. литовската Нотариална камара (наричана по-нататък „Нотариалната камара“), и нотариусите, членове на Президиума на Нотариалната камара (наричан по-нататък и „Президиумът“) (наричани по-нататък общо „жалбоподателите“), за това, че са нарушили Lietuvos Respublikos konkurencijos istatymas (литовския Закон за конкуренцията) от 23 март 1999 г. (Žin., 1999 г., № 30‑856), както и член 101, параграф 1, буква а) ДФЕС.
24.
Въз основа на това решение литовската Нотариална камара приема някои решения (
3
) — по-специално решенията от 30 август 2012 г., 23 април 2015 г., 26 май 2016 г. и 26 януари 2017 г. — с които уточнява критериите за изчисляване на нотариалните такси за следните услуги (наричани по-нататък „уточненията“): i) одобряване на ипотечни сделки и поставяне на изпълнителни клаузи, когато страните по сделката не посочват стойността на ипотекирания имот и при ипотекирането на множество имоти с една ипотечна сделка; ii) извършване на нотариални действия, подготовка на сделки, консултации и технически услуги при учредяване на сервитут върху няколко отделни недвижими имота с един договор; iii) потвърждаване на договор за замяна, когато с един договор се заменят части от няколко обекта.
25.
Уточненията са приети единодушно и впоследствие са публикувани на сайта на литовската Нотариална камара.
26.
Според Съвета по конкуренция, макар при приемането на уточненията литовската Нотариална камара да е разполагала със свобода на преценка (
4
), която ѝ позволява да определя размера на таксите в диапазона между дадени минимална и максимална граница, тя е фиксирала този размер на максималната стойност.
27.
Ето защо посоченият литовски орган констатира, че с приемането на уточненията Нотариалната камара, действаща чрез Президиума и неговите членове, е нарушила член 101, параграф 1, буква а) ДФЕС. Нотариалната камара е квалифицирана като сдружение на предприятия, а уточненията — като решения, приети от сдружение на предприятия и от осемте нотариуси от Президиума, които могат да ограничат конкуренцията между нотариусите.
28.
Съветът по конкуренция определя съответния пазар като пазар на литовските нотариални действия. Посоченото по-горе нарушение било извършено в периода от 30 август 2012 г. до 16 ноември 2017 г. Освен това размерът на санкцията е намален с мълчаливото съгласие на министъра на правосъдието, който не е приел необходимите национални мерки за отстраняване на нарушението.
29.
Впоследствие литовската Нотариална камара и нотариусите, членове на Президиума, които са упрекнати, че лично са нарушили член 101 ДФЕС, обжалват решението пред Vilniaus apygardos administracinis teismas (Окръжен административен съд, Вилнюс, Литва, наричан по-нататък „Окръжният административен съд“).
30.
В производството пред Окръжния административен съд Нотариалната камара, заедно със санкционираните нотариуси от Президиума, твърди, че нотариусът не може да бъде квалифициран като предприятие за целите на член 101, параграф 1 ДФЕС. Всъщност извършваните от нотариусите услуги не можели да бъдат поставени в условия на ценова конкуренция. Уточненията имали за цел да се упражнят правомощията на Нотариалната камара, като стандартизацията на нотариалната практика, даването на становища на нотариусите, както и защитата на нотариусите от неоснователно носене на гражданска отговорност, в съответствие с националните закони в тази област. Приетите решения имали за цел също така да защитят потребителите чрез прилагане на принципите на равенство и на пропорционалност.
31.
Също така укоримото поведение не можело да бъде вменено лично на нотариусите — членове на Президиума, тъй като министърът на правосъдието не е обжалвал решенията на Нотариалната камара, макар да е знаел за тяхното приемане. Жалбоподателите в главното производство оспорват освен това приложимостта на член 101, параграф 1, буква а) ДФЕС, с мотива че няма общ пазар на нотариалните услуги в Съюза.
32.
От своя страна, Съветът по конкуренция твърди, че нотариалните услуги се извършват в условията на конкуренция, включително по отношение на цените, и че следователно нотариусите нямат право да нарушават правилата на конкуренцията, установени в правото на Съюза.
33.
Що се отнася до приложимостта на правото на Европейския съюз в настоящия случай, Съветът по конкуренция отбелязва, че не става въпрос за чисто вътрешно положение, тъй като и граждани на други държави членки могат да ползват предоставяните от литовските нотариуси услуги, макар и само на литовска територия.
34.
В този контекст Окръжният административен съд отменя частично решението със съдебно решение, което впоследствие Съветът по конкуренция обжалва пред Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховен административен съд, Литва).
35.
Освен няколко спорни въпроса, които няма да бъдат предмет на настоящото заключение, запитващата юрисдикция изразява съмнения дали Съдът вече се е произнасял по приложимостта на член 101 ДФЕС по отношение на нотариусите и следователно иска да се установи дали нотариалните услуги могат да представляват икономическа дейност по смисъла на член 101 ДФЕС.
36.
Също така според запитващата юрисдикция спорна е приложимостта на критерия по дело Wouters, съгласно който „държавата членка трябва да гарантира, че си запазва правомощието за вземане на решения“ (
5
) или на критерия по дело ЧЕЗ Електро България, съгласно който „трябва да е налице ефективен контрол и правомощия на държавата за вземане на решения като последна инстанция“ (
6
), установени от Съда за квалифициране на държавен орган като професионално сдружение за целите на член 101 ДФЕС.
37.
По-нататък запитващата юрисдикция отбелязва, че всъщност министърът на правосъдието разполага с правомощието да обжалва уточненията пред националния съд, както и да допълва списъка с критериите за изчисляване на възнагражденията.
38.
Освен това, изглежда, има съмнения по отношение на следните обстоятелства: i) възможността уточненията да се квалифицират като решение на сдружение на предприятия и техния евентуален вредоносен за конкуренцията между предприятията ефект; ii) адекватността на целите на уточненията и тяхната пропорционалност; iii) възможността нотариусите — членове на Президиума, да бъдат квалифицирани като участници в сдружението на предприятия, да бъде ангажирана тяхната отговорност за твърдяното нарушение и да им бъде наложена съответната санкция.
39.
В този контекст Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховен административен съд, Литва) спира производството и поставя на Съда редица преюдициални въпроси, и по-специално, доколкото е от значение в настоящото заключение:
„7)
Следва ли член 101 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че може да се приеме, че нотариусите, които са били членове на Президиума, са нарушили тази разпоредба и могат да бъдат глобени на основание, че са участвали в приемането на описаните в настоящия случай уточнения, докато са работили като нотариуси?“.
III. Правен анализ
А.
Предварителни бележки
40.
По искане на Съда моето заключение ще бъде насочено към седмия преюдициален въпрос.
41.
В съдебното заседание за изслушване на устните изложения по делото обаче страните отново изтъкват и допълнително аргументират някои съображения, свързани с правен въпрос, който е преюдициален по отношение на въпросите, предмет на преюдициалното запитване.
42.
Става въпрос за приложимостта на член 101 ДФЕС към положения, при които предприятията, обвинени в нарушение на конкуренцията, не се конкурират с други сходни предприятия в други страни от Съюза, а поради спецификата на изпълняваните функции (
7
) и националните разпоредби конкуренцията се ограничава само до националния пазар. Нотариалната камара и литовското правителство по-специално изразяват съмнение, че евентуалното нарушение на конкуренцията може да засегне търговията между държавите членки.
43.
По същество става въпрос за тълкуване на понятието „засягане на търговията между държавите членки“, което е едно от условията за прилагане на член 101 ДФЕС към нарушенията на конкуренцията.
1. Понятието „засягане на търговията между държавите членки“
44.
Засягането на търговията между държавите членки се състои в нарушаване на условията на конкуренция на пазарна в търговията между държавите членки в резултат на ограничаващ картел или злоупотреба с господстващо положение. Това засягане очертава приложното поле на разпоредбите на правото на Европейския съюз, като го отделя от това на националните правни уредби в областта на конкуренцията (
8
).
45.
В практиката на Съда са уточнени необходимите съставни елементи. Според установената съдебна практика, „за да може да засегне търговията между държавите членки, едно споразумение между предприятията трябва въз основа на съвкупност от фактически и правни обстоятелства да позволява с достатъчна степен на вероятност да се предвиди, че може да упражнява пряко или непряко, действително или потенциално въздействие върху търговските потоци между държавите членки, в смисъл че би могло да увреди осъществяването на целите на единния пазар между държавите“ (
9
).
46.
За да попадне даден картел в приложното поле на правото на Съюза, засягането освен това трябва да бъде достатъчно значително. В това отношение Съдът е отбелязал, че „забраната по член [101 ДФЕС] не се прилага за споразумение, което засяга пазара само в незначителна степен, като се има предвид слабата позиция на участниците на пазара на въпросните продукти“ (
10
). Подобна позиция възприема Комисията в своите Насоки (
11
), доколкото изключва значителното засягане на търговията между държавите членки при наличието на две кумулативни условия, които водят до определяне на въздействието на незаконосъобразното споразумение като незначително (
12
).
47.
И в практиката на Съда се установява т.нар. праг de minimis, под който се приема, че нарушението на конкуренцията няма вредоносен ефект. Този праг de minimis от 10 % от пазарните дялове обаче е без значение, когато споразуменията преследват антиконкурентна цел (
13
).
48.
Що се отнася до географския обхват на споразумението, във връзка с установяване на засягането, ако, от една страна, фактът, че дадено споразумение между оператори, които са установени в една-единствена държава членка, не е достатъчен, за да се изключи трансграничният обхват на засягането (
14
), от друга страна, фактът, че картелът обхваща цялата национална територия, противоречи по своето естество на целената от Договора икономическата интеграция, тъй като по своя характер той води до разделяне на пазарите на национално равнище (
15
). Следователно не е необходимо непременно да участват професионалисти от няколко държави, които да са в конкуренция помежду си. Достатъчно е вместо това съответният географски район да обхваща цялата територия на държава членка.
49.
В настоящия случай, както е видно от преписката, са налице някои решения на сдружение на предприятия, които се отнасят до всички професионалисти в определена държава членка.
50.
Освен това, тъй като, както личи от преписката, става въпрос за картел за определяне на цените, този картел може да бъде квалифициран като нарушение с оглед на целта, поради което може да се презумира, че той може значително да ограничи, предотврати или наруши конкуренцията в рамките на вътрешния пазар. Споразумение, „което има антиконкурентна цел, съставлява по своето естество и независимо от конкретните резултати от него съществено ограничение на конкуренцията“ (
16
).
51.
Следователно може да се приеме, че картел, който обхваща цялата територия на държава членка и има за цел определянето на цени, валидни за всички професионалисти, които осъществяват дейност на територията на държавата членка, може по своето естество да консолидира разделянето на пазарите на национално равнище и по този начин да възпрепятства целената от Договора икономическа интеграция.
52.
Дори да е вярно, че няма ефективна конкуренция между нотариусите от различни държави членки поради специфичното регулиране на този вид професионалисти от отделните държави както по отношение на условията за достъп, така и за упражняване на професията, вярно е също така, че на гражданите на Съюза, които искат да ползват нотариални услуги в държава членка, в която е позволено посоченото по-горе разделяне на националния пазар, ще бъдат наложени икономически условия, които не са резултат от нормалното функциониране на свободната конкуренция.
Б.
По седмия преюдициален въпрос
53.
Със седмия преюдициален въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 101 ДФЕС позволява на националния орган по конкуренция да налага индивидуални глоби на нотариусите, участвали в приемането на уточненията в качеството на членове на Президиума — орган на литовската Нотариална камара, едновременно с наложената на Нотариалната камара санкция.
54.
Следователно трябва да се установят субектите, отговорни за предполагаемото нарушение на конкуренцията.
55.
Всъщност националният орган по конкуренция определя като отговорни както литовската Нотариална камара, така и отделните нотариуси, членове на Президиума.
56.
Нотариалната камара представлява сдружение на предприятия, съставено от всички литовски нотариуси и отговарящо за регламентирането на нотариалната професия в рамката, определена от законодателя и съвместно с Министерство на правосъдието.
57.
Както е видно от преписката, Президиумът — орган на Нотариалната камара, е колективният субект, който взема решенията за камарата.
58.
Според формулировката на член 101 ДФЕС адресатът на забраната е „предприятието“ (
17
).
59.
Налагането на антикартелни санкции трябва да зачита принципа за личната отговорност (
18
), съгласно който санкцията трябва да се наложи на извършителя на нарушението, обикновено съответстващ на физическото или юридическото лице, което управлява съответното предприятие към момента на извършване на нарушението (
19
), или на всички физически или юридически лица, които го съставляват, при липсата на физическо или юридическо лице, което като техен ръководител би могло да бъде обвинено за нарушението (
20
).
60.
От това следва, че за да може да се вмени паралелна отговорност на някои отделни предприятия (отделните нотариуси от Президиума), членове на сдружението на предприятия (Нотариалната камара), според мен е необходимо да се установи конкретният им принос към нарушаването на конкуренцията. За целта е необходимо да се установи връзката между Президиума и Нотариалната камара, евентуалните активни действия, насочени към конкретното изготвяне на решението, и правното основание за такава паралелна отговорност.
61.
По всички тези въпроси ще представя на Съда някои предложения за правилно тълкуване на правото на Съюза, като, разбира се, националният съд ще следва да приложи тези принципи към конкретния случай и да провери по какъв начин фактите и обстоятелствата по преписката имат отношение към така установените принципи.
62.
Що се отнася до връзката между Президиума и Нотариалната камара, от преписката по настоящото дело е видно, както посочва и литовското правителство, (
21
) че не може да се каже, че Президиумът в лицето на нотариусите, които го съставляват, е автор на уточненията, тъй като става въпрос за орган на Нотариалната камара.
63.
Това обстоятелство се потвърждава в изявленията на литовската Нотариална камара в писменото становище, потвърдени в съдебното заседание, според които отговорност за решенията на Президиума носи Нотариалната камара. Следователно Президиумът приема решенията в качеството си на орган на управление, действащ колективно като представител на Нотариалната камара.
64.
Необходимостта решенията на Президиума да се считат за решения на литовската Нотариална камара, се потвърждава допълнително от статута на членовете на Президиума. Съгласно член 19 от Устава на Нотариалната камара Президиумът е колективен орган за управление на Нотариалната камара, който се състои от осем членове, назначени от общото събрание на камарата за срок от три години. По-нататък фактът, че отделните членове на Президиума са подчинени на общото събрание на нотариусите, се потвърждава от разпоредбата на член 19, параграф 4 от Устава на Нотариалната камара, по силата на който всеки член на Президиума отговаря пред общото събрание на нотариусите за териториалната компетентност. Друго потвърждение на чисто изпълнителната роля на Президиума се открива в член 20, параграф 1 от посочения устав, съгласно който Президиумът осигурява изпълнението на функциите на Нотариалната камара.
65.
От източниците на националното право, описани от запитващата юрисдикция и анализирани от страните в писмените становища и в съдебното заседание, които следва да бъдат проверени от националния съд, става ясно, че нотариусите, членове на Президиума, са органи на Нотариалната камара и не извършват никаква конкретна дейност като отделни предприятия.
66.
Що се отнася до конкретния принос на отделните нотариуси, членове на Президиума, към твърдяното нарушение на конкуренцията, от документите в преписката е видно, че конкретната дейност на нотариусите, членове на Президиума, се състои в участие в заседанията и в гласуване по време на заседанията, довели до приемането на уточненията.
67.
Следователно отделните предприятия — нотариуси, не извършват никаква конкретна дейност, за да подпомогнат вземането на решението на сдружението на предприятия — Нотариалната камара, освен участието в органа за вземане на решения по начините, посочени в предходната точка.
68.
Това, което обаче става ясно от прочита на документите, потвърдено в съдебното заседание, е, че налагането на санкцията на отделните нотариуси, членове на Президиума, паралелно с Нотариалната камара, произтича от съображения, свързани с необходимото възпиращо действие на санкцията.
69.
Съветът по конкуренцията многократно посочва, че евентуалното налагане на санкция единствено на сдружение на предприятия — Нотариалната камара, въз основа на действащите в Литва към момента на настъпване на фактите закони не би позволило налагането на достатъчна по размер финансова санкция за постигането на подходящ възпиращ ефект.
70.
Следователно било необходимо санкцията да се наложи и на отделните нотариуси, членове на Президиума, за да може при определянето на санкцията да се използва основа за изчисляване (оборотът на отделните нотариуси, членове на Президиума), по-висока от тази на сдружението, която се състои единствено от вноските, изисквани периодично от отделните нотариуси.
71.
Според мен обаче общата превантивна цел, на която се позовава литовският Съвет по конкуренция (
22
) в подкрепа на необходимостта да се считат за отговорни за нарушение на конкуренцията физическите лица, действали в рамките на органа, за да се предотврати рискът да не се постигне възпиращ ефект, не може да обоснове налагането на санкции по използвания начин.
72.
Изглежда, става ясно, че при липсата на правило, което позволява да се изчисли санкцията, като се вземе за основа не само оборотът на сдружението на предприятия (Нотариалната камара), но и този на отделните предприятия, които го съставляват (отделните нотариуси), Съветът по конкуренция е решил да наложи индивидуални санкции на отделните нотариуси, съставляващи органа за вземане на решения на Нотариалната камера (Президиума), за да постигне достатъчен възпиращ ефект на санкцията.
73.
Според мен обаче обосновката по същество е резултат от неправилно тълкуване.
74.
И с това преминавам към третия аспект, свързан с правното основание за паралелното налагане на санкция на сдружението на предприятия и на отделните нотариуси, членове на Президиума.
75.
Ако съм разбрал правилно, в разглеждания случай Съветът по конкуренция е санкционирал установеното нарушение на конкуренцията (решението на предприятията за определяне на цените) с двойна санкция — една, наложена на Нотариалната камара в качеството ѝ на сдружение на предприятия, изчислена въз основа на оборота на сдружението, и друга, наложена индивидуално на осемте нотариуси, членове на Президиума, изчислена въз основа на оборота на нотариусите като отделни предприятия.
76.
Според мен следва да се направи разграничение между възможността за едновременно налагане на санкция за незаконен картел на сдружението на предприятия, което е приело решенията, стоящи в основата на нарушението, и на отделните предприятия, които активно са сътрудничили за извършването на това нарушение, и възможността за изчисляване на общата санкция, която трябва да се наложи на сдружението на предприятия въз основа на оборота на последното, заедно с оборота на всички или някои от отделните предприятия, които го съставляват.
77.
В първия случай е необходимо, както бе посочено, да се докаже конкретен принос на отделните предприятия, въз основа на който те могат да бъдат считани за съизвършители на нарушението.
78.
Втората хипотеза, а именно да се позволи разширяване на основата за изчисляване на санкцията на сдружението на предприятия, включвайки в нея оборота на всички или някои от предприятията, участващи в нарушението, е предмет на решение Coop de France (
23
), като тази съдебна практика след това е кодифицирана в член 23, параграф 2, трета алинея от Регламент № 1/2003 (
24
), който се отнася до правомощията на Комисията, която действа като орган за налагане на санкции за картели.
79.
Различна е особената хипотеза на солидарна отговорност, предвидена в член 23, параграф 4 от Регламент 1/2003 (
25
), който предвижда възможността в случай на неплатежоспособност на сдружението на предприятия и неплащане на вноски от неговите членове за покриване размера на санкцията Комисията да изиска плащането на глобата пряко от което и да е от предприятията, чиито представители са били членове на съответните органи на управление на сдружението.
80.
Както става ясно от текста на член 23, параграф 4 от Регламент 1/2003, в случай на санкция, наложена на сдружение на предприятия, възможността да се изиска плащането на глобата направо от предприятия, чиито представители са били членове на съответните органи за управление на сдружението, е подчинена на двойното условие i) сдружението да е неплатежоспособно; и ii) след като сдружението е изискало от членовете си да направят вноски за покриване размера на глобата, последните да не са направили тези вноски в определения от Комисията срок.
81.
От това следва, че от правото на Съюза, и по-специално от Регламент 1/2003, не може да се изведе обща солидарна отговорност на членовете на органите за управление на сдружение на предприятия, по силата на която да се налагат съвместно санкции на сдружението на предприятия и на членовете на неговите органи за управление.
82.
Общото правило остава предвиденото в член 23, параграф 2, първа алинея от Регламент 1/2003, съгласно който „[с] решение Комисията може да налага санкции на предприятия и на сдружения на предприятия, когато умишлено или поради небрежност: a) нарушават член 81 или 82 от Договора“. Предприятия и сдружения на предприятия, които нарушават (настоящите) членове 101 и 102 ДФЕС умишлено или поради небрежност.
83.
Става въпрос за ясно прилагане на посочения по-горе принцип на личната отговорност, който се прилага и по отношение на предприятията, които са обвинени в картел.
84.
Следователно нито решение Coop de France — с което, в случай че членовете на сдружение на предприятия са участвали активно в изпълнението на антиконкурентно споразумение, се установява възможността за определяне на санкцията, като се вземат предвид индивидуалните обороти на съответните членове — нито член 23, параграф 2, трета алинея от Регламент 1/2003, който кодифицира тази съдебна практика, могат да обосноват от правна гледна точка избрания от литовския Съвет по конкуренция метод за налагане на санкции.
85.
По-нататък, в решение Coop de France изрично се посочва допълнителното условие, многократно припомнено и в писмените становища, и по време на съдебното заседание, извършеното от дадено сдружение нарушение да се отнася до дейностите на неговите членове и антиконкурентните практики да са осъществени от сдружението пряко в полза на последните и в сътрудничество с тях (
26
).
86.
Макар да няма съмнение, че в случай като настоящия решенията на сдружението на предприятия се отнасят до дейността на неговите членове и че тези решения (които имат антиконкурентна цел) се прилагат от сдружението в полза на неговите членове (определяне на цени), също толкова очевидно е, че това потенциално предимство не може да се преценява по различен начин за нотариусите, членове на Президиума, и всички останали нотариуси, членове на Нотариалната камара.
87.
Всъщност не се оспорва обстоятелството, че решенията на Нотариалната камара трябва да се спазват от всички литовски нотариуси, които са членове по право на Нотариалната камара, и следователно евентуалните предимства, произтичащи от решенията на камарата, приети от Президиума, са в полза на всички литовски нотариуси.
88.
В заключение по този въпрос Регламент 1/2003, в частта, която се отнася до правилата относно глобите, изрично посочва Комисията като орган по прилагането на Регламента и не се прилага пряко към правомощията на националните органи по конкуренция. Това се потвърждава и от обстоятелството, че именно с цел да се предоставят по-големи правомощия на посочените национални органи и да се уеднаквят в по-голяма степен действащите правила между Комисията и националните органи, е приета Директива 2019/1 (
27
), наречена ECN+, която в член 14 предвижда механизъм за определяне на санкциите, подобен на предвидения в член 23 от Регламент 1/2003.
89.
Към момента на настъпване на фактите по настоящото дело Директива 2019/1 все още не е била транспонирана в литовския правен ред.
90.
От това следва, че без да се засягат предходните съображения, механизми за определяне на санкцията като съдържащите се в посочения член 23 не могат към момента на настъпване на фактите по делото да бъдат използвани от литовския Съвет по конкуренция, освен ако националният съд не установи, че по това време са били в сила национални разпоредби, които го позволяват.
91.
Накрая, ще изложа някои съображения относно възможността нотариусите, членове на Президиума, да бъдат квалифицирани като предприятия при извършване на дейностите по изразяване на волята на управляващия орган, както следва от текста на седмия преюдициален въпрос.
92.
Въпросът е релевантен, тъй като от него зависи възможността в конкретния случай да се установи наличието на споразумение между предприятия заедно с решение на сдружение на предприятия.
93.
Всъщност според становището на Комисията (
28
) член 101 ДФЕС допуска възможността Съветът по конкуренция да установи двойно нарушение на член 101 ДФЕС чрез сключването на споразумение между предприятия и чрез решение на сдружение на предприятия.
94.
В това отношение веднага трябва да се отбележи, че в момента, в който приемат уточненията, нотариусите, които са членове на Президиума, не могат да се считат за предприятия. Както подчертава Нотариалната камара в точка 2.8 от становището си, квалифицирането на нотариусите като предприятия изисква преценка на всяка дейност, извършвана от образуванието (
29
).
95.
За тази цел трябва също да се има предвид, че икономическа дейност е всяка дейност по предлагане на стоки или услуги на пазара, независимо дали е платена или дали е налице стопанска цел (
30
). Съдът уточнява също, че за да може икономическата дейност да бъде приписана на лице или на образувание, тя трябва да се упражнява пряко. В решение Cassa di Risparmio Firenze (
31
) Съдът подчертава, че за да може икономическата дейност да се припише на субекта, който притежава дялово участие, трябва той действително да участва в контрола върху управлението ѝ. При прилагането на този принцип към конкретния случай обаче няма съмнение, че нотариусите не са извършвали никаква икономическа дейност и следователно не са действали като предприятия към момента, в който са приели решенията относно тарифите, приложими към сделките.
96.
Ако се приеме, че нотариусите, членове на Президиума, са спазвали и следователно прилагали приетите тарифи в качеството си на действащи нотариуси, не е ясно на какво основание те могат да бъдат санкционирани, тъй като, както бе посочено по-горе, не се оспорва, че всички литовски нотариуси трябва да прилагат тарифите, определени от Нотариалната камара.
97.
Санкцията, наложена само на нотариусите, членове на Президиума, изглежда и от тази гледна точка опорочена от нарушение на принципа на равно третиране.
98.
В заключение, в правото на Съюза няма правно основание за механизъм за налагане на санкции като приложения от литовския Съвет по конкуренция, а именно налагането на съвместна санкция на сдружението на предприятия, отговорно за антиконкурентните решения, и на отделните членове на неговия решаващ орган (Президиума).
99.
Това се подкрепя и от практиката на Комисията относно санкциите, която, както отбелязва литовската Нотариална камара (
32
), в принципно подобни случаи не е санкционирала индивидуално членовете на управителния орган на професионални сдружения. В решението си относно белгийската Асоциация на архитектите Комисията не е санкционирала индивидуално членовете на последната, които са приели препоръка за хонорарите на нейните членове, ограничавайки по този начин конкуренцията в рамките на пазара на архитектите (
33
). По същия начин не е била наложена индивидуална санкция на членовете на органите на управление на Националното сдружение на фармацевтите, които са ограничили конкуренцията на пазара на лабораторните клинични изследвания.
100.
Това обаче не означава, че при определени условия, произтичащи от общите принципи за налагане на санкции, правото на Съюза не допуска възможността да се използва такъв санкционен механизъм: както в случай че са установени специфични отговорности на някои предприятия, принадлежащи към сдружението на предприятия (които не могат да се сведат само до членство в органите на управление на сдружението), така и когато, както отбеляза Комисията (
34
), в националното законодателство на държавата членка е предвидена специфична отговорност за органите на управление.
IV. Заключение
101.
Въз основа на всички гореизложени съображения предлагам на Съда да отговори на седмия преюдициален въпрос по следния начин:
„Член 101 ДФЕС
трябва да се тълкува в смисъл, че
допуска възможността отделните нотариуси, членове на Президиума, да бъдат санкционирани с индивидуални глоби едновременно с глобите, наложени на Нотариалната камара, при условие че националният съд установи въз основа на действащите в Литва разпоредби техния специфичен и конкретен принос в качеството им на предприятия, който е различен и допълнителен в сравнение с другите нотариуси, членове на Нотариалната камара, или наличието на разпоредба от националното право, която позволява налагането на такава санкция“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: италиански.
(
2
)	Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).
(
3
)	Член 9 от литовския Закон за нотариалната дейност предвижда, че „[о]сновните задачи на Нотариалната камара са следните: 1) координиране на дейностите на нотариусите; 2) подобряване на квалификацията на нотариусите; 3) защита и представляване на интересите на нотариусите пред публичните и административните органи; 4) изготвяне на проекти на нормативни актове по въпросите, свързани с нотариалната професия и представянето им на министъра на правосъдието на Република Литва; 5) уеднаквяване на нотариалната практика; 6) контрол върху начина, по който нотариусите изпълняват функциите си и спазват изискванията на професионалната етика; 7) осигуряване на съхранението и използването на съставените от нотариусите документи при изпълнение на функциите им; 8) провеждане на професионалния стаж на нотариусите; 9) изпълнение на другите задачи, предвидени в други закони и в Устава на Нотариалната камара“.
(
4
)	Член 191 от Закона за нотариалната дейност предвижда, че „размерите (тарифата) на нотариалните такси за съставянето на нотариални актове, изготвянето на проекти за сделки, консултации и технически услуги се определят, като се вземат предвид следните критерии: 1) стойността на удостоверената сделка или на друг нотариален акт; 2) изготвения нотариален акт или естеството на предоставената услуга; 3) гарантирането на икономическата независимост на нотариуса; 4) рисковете, свързани с професионалната дейност на нотариуса и с гражданската му отговорност; 5) кръстосаното субсидиране; 6) разходите“.
(
5
)	Вж. решение от 19 февруари 2002 г., Wouters и др. (C‑309/99, EU:C:2002:98, т. 68).
(
6
)	Вж. решение от 23 ноември 2017 г., ЧЕЗ Електро България и Фронтекс Интернешънъл (C‑427/16 и C‑428/16, EU:C:2017:890, т. 46).
(
7
)	Член 26 от Закона за нотариалната дейност предвижда: „Нотариусите извършват следните нотариални дейности: 1) удостоверяват договори; 2) издават наследствени удостоверения; 3) издават удостоверения за собственост върху част от общото имущество на съпрузите; 4) заверяват преписи от документи и съответните извлечения; 5) удостоверяват автентичността на подпис в документи; 6) заверяват превода на документи от един език на друг; 7) удостоверяват, че физическото лице е живо, както и местожителството му; 8) приемат да съхраняват завещания, приравнени на официални завещания, както и саморъчни завещания; 9) удостоверяват датата на връчването на документите; 10) предават изявленията на някои физически и юридически лица на други физически и юридически лица; 11) регистрират парични суми в депозитна сметка; 12) получават морски доклади; 13) възразяват срещу записи на заповед и чекове; 14) поставят изпълнителни клаузи в нотариални актове, съдържащи финансови задължения, както и по отношение на записи на заповед или чекове, които са или не са обект на възражение; 15) поставят изпълнителни клаузи за принудително събиране на дълг по силата на ипотека (залог) по искане на кредитора; 16) изготвят или удостоверяват документи, свързани с автентичността на данните, предоставени за целите на регистрацията на юридическите лица, и удостоверяват възможността да се регистрира юридическо лице, при условие че са изпълнени задълженията, предвидени в закона или в учредителния акт, и са налице обстоятелствата, предвидени в закона или учредителните документи; 17) удостоверяват съответствието на учредителните актове на юридически лица със законовите изисквания; 18) удостоверяват законосъобразността на документите по реда, установен от литовското правителство (чрез апостил); 19) съставят другите нотариални актове, предвидени в закона. Приема се, че фактите, посочени в заверените пред нотариус документи, са установени и не трябва да бъдат доказвани, докато тези документи (или част от тях) не бъдат обявени за недействителни по реда, установен в закона“. Освен това член 45 от литовския Закон за нотариалната дейност предвижда, че „[н]отариусът удостоверява сделките, за които Гражданският кодекс или други закони изискват нотариален акт в посочените в Гражданския кодекс случаи. Нотариусът може също така да удостоверява сделките, които съгласно закона могат да се сключват устно или в опростена писмена форма“.
(
8
)	Вж. решения от 13 юли 1966 г., Consten и Grundig/Комисия (56/64 и 58/64, EU:C:1966:41), от 6 март 1974 г., Istituto Chemioterapico Italiano и Commercial Solvents/Комисия (6/73 и 7/73, EU:C:1974:18), от 1 февруари 1978 г., Miller International Schallplatten/Комисия (19/77, EU:C:1978:19), и от 23 април 2009 г., AEPI/Комисия (C‑425/07 P, EU:C:2009:253).
(
9
)	Вж. решения от 11 юли 1985 г., Remia и др./Комисия (42/84, EU:C:1985:327, т. 22), и от 21 януари 1999 г., Bagnasco и др. (C‑215/96 и C‑216/96, EU:C:1999:12, т. 47).
(
10
)	Вж. решения от 9 юли 1969 г., Völk (5/69, EU:C:1969:35, т. 7), от 25 ноември 1971 г., Béguelin Import (22/71, EU:C:1971:113, стр. 954), и от 28 април 1998 г., Javico (C‑306/96, EU:C:1998:173, т. 17), както и заключението на генерален адвокат Mengozzi по дело AEPI/Комисия (C‑425/07 P, EU:C:2008:660).
(
11
)	Известие на Комисията — Насоки относно понятието за засягане на търговията, което се съдържа в членове 81 и 82 от Договора (ОВ C 101, 2004 г., стр. 81; Специално издание на български език, глава 8, том 4, стр. 149).
(
12
)	Насоки, точка 52: „съвкупният пазарен дял на страните на всеки съответен пазар в рамките на Общността, засегнат от споразумението, да не надвишава 5 %, и съвкупният оборот на засегнатите предприятия да не надвишава 40 милиона евро за различните видове споразумения […]“.
(
13
)	Вж. решения от 29 март 1979 г., Nippon Seiko и др./Съвет и Комисия (119/77, EU:C:1979:93), от 7 юни 1983 г., Musique diffusion française и др./Комисия (100/80—103/80, EU:C:1983:158), и от 25 октомври 1983 г., AEG-Telefunken/Комисия (107/82, EU:C:1983:293).
(
14
)	Вж. решение от 11 юли 1989 г., Belasco и др./Комисия (246/86, EU:C:1989:301).
(
15
)	Вж. решения от 19 февруари 2002г., Wouters и др. (C‑309/99, EU:C:2002:98), и от 16 юли 2015 г., ING Pensii (C‑172/14, EU:C:2015:484), както и заключението на генерален адвокат Geelhoed по дело ASNEF-EQUIFAX и Administración del Estado (C‑238/05, EU:C:2006:440).
(
16
)	Вж. решение от 13 декември 2012 г., Expedia (C‑226/11, EU:C:2012:795, т. 37).
(
17
)	Вж. решения от 14 март 2019 г., Skanska Industrial Solutions и др. (C‑724/17, EU:C:2019:204, т. 29), и от 27 април 2017 г., Akzo Nobel и др./Комисия (C‑516/15 P, EU:C:2017:314, т. 46).
(
18
)	Вж. решения от 11 декември 2007 г., ETI и др. (C‑280/06, EU:C:2007:775, т. 39), от 8 юли 1999 г., Комисия/Anic Partecipazioni (C‑49/92 P, EU:C:1999:356, т. 145), от 29 март 2011 г., ThyssenKrupp Nirosta/Комисия (C‑352/09 P, EU:C:2011:191, т. 143), от 16 ноември 2000 г., KNP BT/Комисия (C‑248/98 P, EU:C:2000:625, т. 71), от 16 ноември 2000 г., Stora Kopparbergs Bergslags/Комисия (C‑286/98 P, EU:C:2000:630, т. 37), и от 16 ноември 2000 г., SCA Holding/Комисия (C‑297/98 P, EU:C:2000:633, т. 27).
(
19
)	Вж. решение от 16 ноември 2000 г., Cascades/Комисия (C‑279/98 P, EU:C:2000:626, т. 78).
(
20
)	Вж. решение от 20 март 2002 г., HFB и др./Комисия (T‑9/99, EU:T:2002:70, т. 66).
(
21
)	Становище на Литва, точка 53.
(
22
)	Становище на Съвета по конкуренция, точка 87.
(
23
)	Вж. решение от 18 декември 2008 г., Coop de France Bétail и Viande и др./Комисия (C‑101/07 P и C‑110/07 P, EU:C:2008:741, т. 97), според което „когато, както в настоящия случай, членовете на дадено сдружение на предприятия са участвали активно в изпълнението на споразумение с антиконкурентен характер, отделните обороти на тези членове могат да бъдат взети предвид при определянето на санкцията“. Също така такова вземане предвид е оправдано „в случаите, когато нарушението, извършено от дадено сдружение, се отнася до дейностите на неговите членове и когато въпросните антиконкурентни практики са осъществени от сдружението пряко в полза на последните и в сътрудничество с тях, тъй като сдружението няма обективни интереси, които са самостоятелни спрямо тези на неговите членове“.
(
24
)	Когато нарушение, извършено от сдружение, е свързано с дейностите на неговите членове, санкцията не може да надвишава 10 % от сумата на общия оборот на всеки член, който работи на пазара, засегнат от нарушението на сдружението.
(
25
)	Когато се налага санкция на сдружение на предприятия, като се отчита оборотът на неговите членове, и сдружението е неплатежоспособно, сдружението е длъжно да изиска от своите членове да внесат дялове за покриване размера на санкцията. Когато тези дялове не са внесени в сдружението в срока, определен от Комисията, Комисията може да изиска санкцията да се плати пряко от което и да е от предприятията, чиито представители са били членове на съответните органи на управление на сдружението.
(
26
)	Решение от 18 декември 2008 г., Coop de France Bétail et Viande и др./Комисия (C‑101/07 P и C‑110/07 P, EU:C:2008:741, т. 97).
(
27
)	Директива (ЕС) 2019/1 на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2018 година за предоставяне на правомощия на органите по конкуренция на държавите членки, за да бъдат по-ефективни в правоприлагането, и за гарантиране на правилното функциониране на вътрешния пазар (ОВ L 11, 2019 г., стр. 3).
(
28
)	Становище на Комисията, точка 107.
(
29
)	Вж. решение от 1 юли 2008 г., MOTOE (C‑49/07, EU:C:2008:376, т. 25).
(
30
)	Вж. решение от 16 ноември 1995 г., Fédération française des sociétés d'assurance и др. (C‑244/94, EU:C:1995:392, т. 21).
(
31
)	Вж. решение от 10 януари 2006 г., Cassa di Risparmio di Firenze и др. (C‑222/04, EU:C:2006:8).
(
32
)	Становище на литовската Нотариална камара, точки 2.13 и 2.14.
(
33
)	Решение на Европейската комисия COMP/A.38549 от 24 юни 2004 г.
(
34
)	Становище на Комисията, точка 110.