62015CC0113
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Е. SHARPSTON
представено на 5 април 2016 година (
*1
)
Дело C‑113/15
Breitsamer und Ulrich GmbH & Co. KG
срещу
Landeshauptstadt München
(Преюдициално запитване, отправено от Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Върховен административен съд на Бавария, Германия)
„Директива 2001/110/EО — Член 2, параграф 4 — Посочване на страната или страните на произход, където е добит медът — Директива 2000/13/EО — Член 1, параграф 3, буква б) — Понятието „предварително опакована храна“ — Необходимост от посочване на страната на произход на порционни опаковки с мед, продавани в кашони на заведения за обществено хранене и впоследствие продавани поотделно или като част от закупени ястия — Член 13, параграф 4 — Обхват на изключението за малки опаковки — Регламент (EС) № 1169/2011 — Член 2, параграф 2, буква д) — Понятието „предварително опакована храна“ — Член 16, параграф 2 — Обхват на изключението за малки опаковки“
1.
Настоящото дело се отнася до етикетирането на порционни опаковки с мед, които са опаковани и се продават събрани в кашон, на чийто етикет е посочена страната на произход на меда. Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Върховен административен съд на Бавария) по същество иска да се установи дали законодателството на Съюза изисква страната на произход на меда да се посочва и на всяка отделна порционна опаковка, която впоследствие се продава поотделно или се включва в закупено ястие. Този въпрос възниква в контекста на спор по дело, образувано по жалба на предприятие за производство и пълнене на мед (Breitsamer und Ulrich GmbH & Co. KG, наричано по-нататък „Breitsamer“) срещу Landeshauptstadt München (община Мюнхен). През 2012 г. на Breitsamer е наложена глоба, поради това че през първата половина на 2012 г. е пуснало на пазара порционни опаковки, без да посочи страната на произход на меда.
Право на Съюза
Етикетиране на храните: Директива 2000/13 и Регламент № 1169/2011
2.
Директива 2000/13/ЕО (
*2
) (наричана по-нататък „Директивата за етикетирането на храните“) консолидира предходна правна уредба за сближаване на законодателствата на държавите членки относно етикетирането, представянето и рекламата на храните (
*3
). Нейната цел е да определи правилата на Съюза от общ характер, приложими към всички храни, пуснати на пазара (
*4
). Специалните правила, които се прилагат само за определени храни, трябва да се приемат в рамките на отделни разпоредби относно тези продукти (
*5
). Регламентирането на етикетирането на храните се основава преди всичко на необходимостта от осведомяване и защита на потребителя (
*6
). Подробното етикетиране, което описва точното естество и характеристиките на продукта, като по този начин позволява на потребителя да направи своя избор при пълно познаване на фактите, се счита за най-подходящото, тъй като създава най-малко пречки за свободната търговия (
*7
).
3.
Съгласно член 1, параграф 1 от Директивата за етикетирането на храните същата се отнася по-специално до етикетирането на храните, предназначени да се доставят като такива до крайния потребител. Член 1, параграф 2 от Директивата включва в приложното ѝ поле храните, предназначени за доставка в ресторанти, болници, столове и други подобни заведения за обществено хранене (наричани заедно в тази директива „заведенията за обществено хранене“).
4.
В член 1, параграф 3, буква а) „етикетиране“ се определя като „всички текстове, данни, производствени марки или търговски марки, изображения или знаци, свързани с дадена храна и нанесени върху опаковка, документ, надпис, етикет, пръстен или яка, които придружават такава храна или се отнасят до такава храна“. В член 1, параграф 3, буква б) се посочва, че „предварително опакована храна“ е „всяка единична бройка за продажба, предназначена да бъде представяна като такава на крайния потребител и на заведенията за обществено хранене, състояща се от храна и опаковка, в която тя е поставена преди да се предложи за продажба, независимо дали опаковката обвива храната изцяло или отчасти, но във всеки случай по такъв начин, че съдържанието да не може да се променя, без да се отваря или без да се сменя опаковката“.
5.
В съответствие с член 2, параграф 1, буква a), подточка i) етикетирането не може да е такова, че да въвежда в заблуда купувача, в частност относно характеристиките на храната, които включват нейния произход. В член 2, параграф 3, буква a) се посочва, че това правило важи също така за представянето на храните и в частност за тяхната форма, външен вид или опаковка, използваните материали за опаковка, начина, по който те са подредени, и средата, в която са изложени.
6.
Член 3, параграф 1 предвижда, че „[е]тикетирането на храните съдържа, при условията и с уговорката за дерогиранията, предвидени в членове 4—17, само [изброените в точки 1)—10)] задължителни указания“ (
*8
). Точка 8) от този списък гласи следното: „мястото на произхода или мястото, от което идва храната, когато липсата на това посочване може да заблуди потребителя относно истинския произход на храната“.
7.
Съгласно член 4, параграф 2 разпоредбите на Съюза, които се прилагат за някои определени храни, могат да предвидят в етикетирането да се включат други задължителни обозначения в допълнение към изброените в член 3. При липсата на подобни разпоредби на Съюза държавите членки могат сами да предвидят такива обозначения да бъдат посочени в съответствие с процедурата, определена в член 19 (
*9
).
8.
Член 13, параграф 1, буква a) изисква предвидените в член 3 и член 4, параграф 2 обозначения при предварително опаковани храни да се изписват върху опаковката или върху етикет, прикрепен към нея. Член 13, параграф 1, буква б) предвижда, че независимо от това изискване и без да се засягат разпоредбите на Съюза за номиналните количества, когато такива храни са предназначени „за крайния потребител, но се продават на етап, предхождащ продажбата на крайния потребител, и когато този етап не е продажба на заведение за обществено хранене [първо тире] [или] […] за доставка на заведение на обществено хранене, за да бъдат приготвени, преработени, разделяни или нарязани [второ тире]“, въпросните обозначения могат да фигурират само в търговските документи за тези храни, когато е гарантирано, че тези документи, съдържащи всички обозначения на етикетирането, придружават храните, за които се отнасят, или са изпратени преди или едновременно с доставката (
*10
).
9.
В член 13, параграф 4 се определят обстоятелствата, при които следва да се посочва незадължителна информация. По-специално при „опаковките или контейнерите, чиято най-голяма повърхност е с площ по-малка от 10 см2“, трябва да се посочат само обозначенията, изброени в член 3, параграф 1, точки 1, 4 и 5 (
*11
).
10.
Член 14, първа алинея предвижда, че „[к]огато храните се предлагат за продажба на крайния потребител или на заведенията за обществено хранене без предварителна опаковка, или когато храните се опаковат на мястото на продажба по искане на потребителя или се опаковат предварително за пряка продажба, държавите членки определят условията и реда за посочване на обозначенията, предвидени в член 3 и в член 4, параграф 2“. Член 14, втора алинея позволява на държавите членки да решат да отпадне задължението за тези обозначения или за някои от тях, при условие че се гарантира информацията за купувача.
11.
С Регламент (EС) № 1169/2011 (
*12
) се отменя по-специално Директивата за етикетирането на храните, считано от 13 декември 2014 г. (
*13
).
12.
Съгласно съображение 3 от Регламент № 1169/2011 с оглед постигане на високо равнище на защита на здравето на потребителите и гарантиране на правото им на информация следва да се гарантира, че те са подходящо информирани относно консумираните от тях храни. Съображение 8 предвижда, че изискванията за общото етикетиране се допълват от разпоредби, приложими за всички храни при определени обстоятелства или за някои категории храни, и че освен това съществуват конкретни правила, приложими за определени храни. Съгласно съображение 17 основното съображение да се изисква задължителна информация за храните е да се позволи на потребителите да идентифицират и използват правилно храните и да направят избор, съобразен с индивидуалните потребности на хранителния им режим. Съображение 20 предвижда, че законодателството в областта на информацията за храните следва да забранява използването на информация, която би заблудила потребителя, по-специално по отношение на характеристиките на храната, нейното въздействие или свойства. За да бъде ефективна, тази забрана следва да се прилага и спрямо рекламата и представянето на храните. В съображение 22 се посочва необходимостта да се състави списък на цялата задължителна информация, която поначало следва да се предоставя за всички храни, предназначени за крайния потребител и заведенията за обществено хранене. В списъка следва да се запази информацията, която вече се изисква съгласно действащото законодателство на Съюза, като се има предвид, че като цяло тя представлява ценно достижение от гледна точка на информирането на потребителя. В съображение 32 се отбелязва, че са разработени задължителни разпоредби за произхода въз основа на „вертикален подход“ — като например за меда — и във връзка с това има препратка към Директива 2001/110/EО (
*14
) на Съвета (наричана по-нататък „Директивата за меда“).
13.
Съгласно член 1, параграф 2 от Регламент № 1169/2011 същият „определя средствата за гарантиране на правото на потребителите на информация и процедурите за предоставяне на информация за храните“. В член 1, параграф 3 се посочва, че този регламент се прилага за „стопанските субекти в хранителната промишленост на всички етапи от хранителната верига, когато техните дейности се отнасят до предоставянето на потребителите на информация за храните“, и „за всички храни, предназначени за крайния потребител, включително за храни, доставяни от заведения за обществено хранене, и храни, предназначени за снабдяване на заведения за обществено хранене“. Освен това член 1, параграф 4 предвижда, че Регламентът се прилага, без да се засягат изискванията за етикетиране, предвидени в специални разпоредби на Съюза, приложими за определени храни.
14.
„[П]ускане на пазара“ е „притежаването на храни […] с цел продажба, в това число предлагането за продажба или всяка друга форма на прехвърляне, безплатно или срещу заплащане, продажбата, разпространението и други форми на прехвърляне“ (член 2, параграф 1, буква a) (
*15
). „[З]адължителна информация за храните“ са „данните, които се изисква да бъдат предоставени на крайния потребител съгласно разпоредбите на Съюза“ (член 2, параграф 2, буква в). Понятието „предварително опакована храна [pre-packed food]“ съответства на използваното в Директивата за етикетирането на храните („предварително опакована храна [pre-packaged food]“): определението за него в член 2, параграф 2, буква д) е сходно с това в член 1, параграф 3, буква б) от последната директива (въпреки че в текста на член 2, параграф 2, буква д) на английски език за „храна“ и „краен потребител“ се използват съответно понятията „food“ и „final consumer“, а не „foodstuff“ и „ultimate consumer“). Определението за „предварително опакована храна“ не обхваща храните, които са опаковани в търговските помещения по искане на потребителя или са предварително опаковани за директна продажба (член 2, параграф 2, буква д). В член 2, параграф 3 се посочва, че страната на произход на дадена храна се отнася до произхода на храна, както е определен в съответствие с членове 23—26 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 (
*16
).
15.
Член 3, параграф 1 предвижда, че „[п]редоставянето на информация за храните цели постигане на високо равнище на защита на здравето и интересите на потребителите, като предоставя на крайните потребители основа за информиран избор и безопасно използване на храни […]“.
16.
Съгласно определеното в член 6 основно изискване всяка храна, предназначена за доставяне на крайния потребител или на заведения за обществено хранене, се съпровожда от информация за храните в съответствие с Регламента.
17.
Член 8 е озаглавен „Отговорности“. Параграф 6 визира информацията за неопакована предварително храна, предназначена за крайния потребител. Що се отнася до тази категория храни, стопанските субекти в хранителната промишленост в рамките на контролираните от тях дейности гарантират, че такава информация се предава на стопанския субект в хранителната промишленост, който получава храната, с оглед, когато се изисква, да се даде възможност за предоставяне на задължителна информация за храните на крайния потребител.
18.
Член 9, параграф 1, буква и) изисква да се посочва страна на произход или място на произход, когато това е предвидено в член 26 (
*17
) (в съответствие с членове 10—35 и съобразно изключенията, които се съдържат в глава IV относно задължителната информация за храните).
19.
При предварително опакованите храни член 12, параграф 2 изисква задължителната информация за храните да се поставя директно на опаковката или на етикета, прикачен към нея.
20.
Член 16, параграф 2 предвижда, че за опаковки или контейнери, при които най-голямата повърхност е с площ, по-малка от 10 cm2, на опаковката или на етикета се предоставят задължително само данните, изброени в член 9, параграф 1, букви a), в), д) и е) (
*18
). Данните, посочени в член 9, параграф 1, буква б) (
*19
), се предоставят с други средства или при поискване от потребителя. В съображение 39 се пояснява, че целта на това изключение е да се избегне излишната тежест за стопанските субекти в хранителната промишленост и че то се прилага, освен ако предоставянето на такава информация не е задължително съгласно други правила на ЕС.
21.
Член 26 определя подробни правила по-специално относно посочването на страната на произход на храната. Член 26, параграф 1 предвижда, че се прилага, без да се засягат изискванията за етикетиране, предвидени в специалните разпоредби на Съюза. Съгласно член 26, параграф 2, буква a) посочването на страната на произход или мястото на произход е задължително, „когато липсата на посочване може да заблуди потребителя по отношение на истинската страна на произход или място на произход на храната, особено ако придружаващата я информация или етикетът като цяло предполагат, че тя произхожда от различна страна или място“ (
*20
).
22.
Когато храните се предлагат за продажба на краен потребител или на заведение за обществено хранене без предварително опаковане или когато храните са опаковани в търговските помещения по искане на потребителя или са предварително опаковани за директна продажба, член 44, параграф 1 предвижда, че a) предоставянето на посочените в член 9, параграф 1, буква в) данни е задължително и б) предоставянето на други данни, посочени в членове 9 и 10 (
*21
), не е задължително, освен ако държавите членки не приемат национални мерки, с които се въвежда изискване за предоставяне на някои или на всички данни или на елементи от тях. Съгласно член 44, параграф 2 държавите членки могат да приемат национални мерки за начините, по които се предоставят данните или елементите от тях, посочени в параграф 1 от този член, и при необходимост, за формата им на изразяване и представяне.
23.
Член 54 определя преходни мерки. Съгласно член 54, параграф 1, първа алинея храните, пуснати на пазара или етикетирани преди 13 декември 2014 г., които не отговарят на изискванията на Регламент № 1169/2011, могат да бъдат предлагани на пазара до изчерпване на наличностите.
Производство и търговия на мед: Директивата за меда
24.
С Директивата за меда се преработва Директива 74/409/ЕИО (
*22
), за да се установят правила относно условията за производство и търговия на мед, които да са по-разбираеми, и за да се приведе последната директива в съответствие с общото законодателство на Съюза относно храните, по-специално законодателството относно етикетирането (
*23
). Съгласно съображение 5 общите правила за етикетиране на храните, установени с Директивата за етикетирането на храните, следва да се прилагат при определени условия. Предвид тясната връзка между качеството на меда и неговия произход е задължително да се осигури пълна информация по тези въпроси (т.е. качеството и произхода на меда), за да не се допусне потребителят да бъде подведен по отношение на качеството на продукта. Особеният интерес от страна на потребителя към географските характеристики на меда и пълната прозрачност в това отношение налагат страната на произход (т.е. тази, в която е бил добит медът) да бъде отбелязана върху етикета.
25.
Член 1 предвижда, че Директивата за меда се прилага относно продуктите, определени в приложение I („Наименования, описания на продукта и дефиниции“). Тези продукти трябва да отговарят на изискванията на приложение II („Изисквания за състава на меда“).
26.
Член 2 потвърждава, че Директивата за етикетирането на храните се прилага относно продуктите, определени в приложение I към Директивата за меда, като установява във връзка с това редица условия. Съгласно определеното в член 2, параграф 4, буква a) условие „страната или страните на произход, където е бил добит медът, се посочват върху етикета“. В тази разпоредба се посочва също, че „[а]ко медът […] произхожда от повече от една държава членка или трета страна, това указание може да бъде заменено […] по целесъобразност [със]: „смес от медове, произхождащи от ЕО“, „смес от медове, непроизхождащи от ЕО“, „смес от медове, произхождащи и непроизхождащи от ЕО“. Съгласно член 2, параграф 4, буква б) за целите на Директивата за етикетирането на храните, и по-специално членове 13, 14, 16 и 17 от нея, уточненията, които следва да се отбележат в съответствие с член 2, параграф 4, буква a) от Директивата за меда, се считат за уточнения по смисъла на член 3 от Директивата за етикетирането на храните.
27.
Директивата за меда е изменена с Директива 2014/63/ЕС (
*24
), която влиза в сила на 23 юни 2014 г., т.е. след като разглежданите порционни опаковки с мед са пуснати на пазара. Член 2, параграфи 1 и 2 от Директива 2014/63 предвижда, че срокът за държавите членки да приложат законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с член 1, точки 1, 2 и 6 („Изменения“) и член 3 („Преходни мерки“) от тази директива, е 24 юни 2015 г. Съгласно член 3 продуктите, които са пуснати на пазара или етикетирани преди 24 юни 2015 г. в съответствие с Директивата за меда, могат да продължат да бъдат предлагани на пазара до изчерпване на запасите (
*25
). Във всеки случай, що се отнася до указването на страната на произход, Директива 2014/63 просто внася необходимите изменения в Директивата за меда с оглед на влизането в сила на Договора от Лисабон, като позоваването на „ЕО“ в член 2, параграф 4, буква a) от Директивата за меда се заменя с „ЕС“ (
*26
).
Германското право
28.
Съгласно член 42, алинея първа от Gesetz über das Inverkehrbringen und die Bereitstellung von Messgeräten auf dem Markt, ihre Verwendung und Eichung sowie über Fertigpackungen (Закон за пускането на пазара и предоставянето на разположение на пазара на измервателни уреди, тяхното използване и калибриране, както и за готовите опаковки) от 25 юли 2013 г.„готова опаковка“ са опаковки от всякакъв вид, в които в отсъствието на купувача са опаковани продукти и които са запечатани в отсъствието на купувача, като количеството на съдържащите се вътре продукти не може да бъде променено, без опаковката да бъде отворена или да претърпи съществена промяна. Според националния съд и законодателството на Съюза, и националното законодателство считат термина „единична бройка за продажба“ за съществен елемент както на „предварително опакованата храна“, така и на „готовата опаковка“.
29.
Съгласно член 1, алинея първа от Lebensmittel-Kennzeichnungsverordnung (наричана по-нататък „Наредбата за етикетирането на храните“) (
*27
) тази наредба се прилага за етикетирането на предварително опаковани храни, предназначени за доставка на потребителя. На „потребители“ са приравнени ресторанти, заведения за обществено хранене и предприятия, доколкото доставят храна за консумация в служебния си обект.
30.
Съгласно член 3, алинея четвърта от Honigverordnung (наричана по-нататък „Наредбата за меда“) от 16 януари 2004 г., който според запитващата юрисдикция съответства на член 2, параграф 4, буква a) от Директивата за меда, освен изискваната от Наредбата за етикетирането на храните информация етикетът на продуктите, посочени в приложение 1 (което съдържа определенията и търговските наименования на меда, и според запитващата юрисдикция включва разглеждания продукт), трябва да указва страната или страните на произход, където е произведен медът. Когато страната на произход е повече от една и доколкото медът е произведен там, обозначенията включват a) „смес от медове с произход от ЕО“, б) „смес от медове без произход от ЕО“ и в) „смес от медове с произход и без произход от ЕО“.
31.
Член 3, алинея трета, първо изречение от Наредбата за етикетирането на храните — който (съгласно член 3, алинея пета от Наредбата за меда) се прилага и по отношение на информацията, която следва да бъде включена в етикета съгласно член 3, алинея четвърта от Наредбата за меда — изисква информацията да фигурира върху опаковката или върху прикрепен към нея етикет, на видно място и на немски език, като трябва да е лесно видима, четлива, изписана с незаличими букви и лесно разбираема. Член 4, алинея трета от Наредбата за меда забранява пускането на пазара на продукти, които не отговарят на задължителните изисквания, установени в член 3, алинея четвърта от Наредбата за меда.
Факти, производство и преюдициални въпроси
32.
Един от продуктите, с които търгува Breitsamer, е „Breitsamer Imkergold“. Продуктът се състои от 120 порционни опаковки от един и същи мед от по 20 g, всяка от които е запечатана с алуминиево покритие. На етикетите или порционните опаковки не е посочена страната на произход на меда. Всички 120 порционни опаковки се поставят в отделен кашон. На етикета върху всеки кашон е упомената необходимата информация, включително страната на произход на меда.
33.
На 30 октомври 2012 г. община Мюнхен налага глоба на управителя на Breitsamer, тъй като търгувал с порционни опаковки мед, без върху тях или етикета им да е упомената страната на произход на меда. На 5 ноември 2012 г. Breitsamer обжалва по административен ред глобата пред община Мюнхен. С предявен същия ден пред Verwaltungsgericht München (Административен съд, Мюнхен) установителен иск Breitsamer иска да бъде установено, че посочването на страната на произход не се изисква, тъй като порционните опаковки не са предназначени да се продават поотделно и следователно не представляват предварително опаковани храни. По искане на Breitsamer община Мюнхен спира образуваното пред нея административно производство. С решение от 25 септември 2013 г. Verwaltungsgericht München (Административен съд, Мюнхен) отхвърля установителния иск, предявен от Breitsamer. Breitsamer обжалва това решение пред запитващата юрисдикция.
34.
При тези обстоятелства запитващата юрисдикция иска от Съда насоки по следните въпроси:
„1.
Порционните опаковки с мед, които се намират във външна опаковка, съдържаща всички елементи при етикетиране — включително информация за страната на произход — и които не се продават поотделно на крайния потребител като порционни опаковки и не са предназначени да се доставят поотделно на заведения за обществено хранене, представляват ли „предварително опакована храна“ по смисъла на член 1, параграф 3, буква б) от [Директивата за етикетирането на храните] и на член 2, параграф 2, буква д) от Регламент № 1169/2011, за която е налице съответно изискване за етикетиране, или поради обстоятелството, че не са единични бройки за продажба, тези порционни опаковки с мед не представляват предварително опакована храна, за която е налице изискване за етикетиране?
2.
Различен ли ще е отговорът на въпроса, ако в заведенията за обществено хранене тези порционни опаковки не само се предлагат към предварително приготвените ястия, заплащани общо, но и се продават поотделно?“.
35.
Breitsamer, Landesanwaltschaft Bayern (Прокуратурата на провинция Бавария, Германия), община Мюнхен и Европейската комисия представят писмени становища, а в съдебното заседание от 28 януари 2016 г. са изслушани устните им становища.
Анализ
Предварителни бележки
36.
С двата си въпроса запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали законодателството на Съюза изисква страната на произход на меда да се посочва на порционни опаковки с мед, които са опаковани и се продават събрани в кашон на заведения за обществено хранене, където впоследствие се продават поотделно на крайния потребител на меда или му се предлагат като част от закупено ястие. Независимо от формулировката на първия въпрос, от преюдициалното запитване и представените писмени становища за мен не е ясно дали в крайна сметка процесните в главното производство порционни опаковки с мед са се продавали (и продължават да се продават) поотделно на крайните потребители. Във всеки случай това е фактически въпрос, по който следва да се произнесе компетентният национален съд. Освен това за моя анализ на двата преюдициални въпроса е без значение кой от тях се отнася до разглежданите факти; според мен при отговора на единия въпрос следва да се вземат предвид фактическите предпоставки на другия.
37.
Запитващата юрисдикция иска изясняване на изискванията за етикетиране на меда съгласно Директивата за етикетирането на храните и Регламент № 1169/2011. Безспорно е, че към момента на налагане на спорната глоба се е прилагала Директивата за етикетирането на храните (
*28
). Следователно релевантна за изхода на административното обжалване на Breitsamer е именно тази директива, а не Регламент № 1169/ (
*29
). Образуваното по искане на Breitsamer производство, довело до настоящото преюдициално запитване, обаче има за цел постановяването на установително съдебно решение в смисъл, че за търговия с порционни опаковки с мед, събрани в кашон, не се прилага изискването за упоменаване на страната на произход върху всяка отделна порционна опаковка. Запитващата юрисдикция отбелязва, че Breitsamer възнамерява да продължи практиката си (ако тя е законосъобразна, предполагам). Регламент № 1169/2011 (включително преходните му разпоредби (
*30
)) е релевантен за дейността на Breitsamer към 13 декември 2014 г. Ето защо ще разгледам преюдициалните въпроси с оглед и на Директивата за етикетирането на храните, и на Регламент № 1169/2011.
Директивата за меда и Директивата за етикетирането на храните
38.
Запитващата институция пояснява, че процесният мед попада в обхвата на приложение I към Директивата за меда (
*31
). Директивата за етикетирането на храните също се прилага за този мед при определени условия (
*32
). Следователно посочените директиви се прилагат заедно, макар Директивата за меда да установява по-конкретни правила по отношение на обхванати и от двете директиви области.
39.
Директивата за меда, разглеждана обособено, не дава отговор на въпросите, проблем за запитващата юрисдикция. Директивата за меда изисква на етикета да е указана страната или страните на произход на меда и определя правила, уреждащи въпроса какво да е съдържанието на указаното (
*33
), но не уточнява към какъв точно продукт трябва да бъде прикрепен етикетът или на какъв етап от веригата на доставки да се направи това. Директивата за етикетирането на храните, доколкото се прилага хоризонтално за всички храни, пуснати на пазара (
*34
), определила ли е такива подробни изисквания?
40.
Според мен, да.
41.
Директивата за етикетирането на храните се отнася за етикетирането на храните, „предназначени да се доставят като такива до крайния потребител“, и на храните, „предназначени за доставка в […] заведения за обществено хранене“ (
*35
). Изискванията за етикетиране се различават в зависимост от това дали храните са предварително опаковани или не. Ако храните се опаковат преди продажбата им, се прилагат някои задължителни изисквания за етикетиране (
*36
). Ако те не са предварително опаковани или се опаковат на мястото на продажба по искане на потребителя или се опаковат предварително за директна продажба, държавите членки определят условията и реда за посочване на обозначенията, предвидени в член 3 и член 4, параграф 2, и могат да решат да отпадне задължението за тези обозначения или за някои от тях, при условие че се гарантира информацията за купувача (
*37
).
42.
Оттук следва, че ако процесните порционни опаковки с мед представляват предварително опакована храна, по правило върху опаковката или етикета им трябва да са посочени „мястото на произхода или мястото, от което идва храната, когато липсата на това посочване може да заблуди потребителя относно истинския произход на храната“ (
*38
). Ето защо, макар от текста на член 3, параграф 1, точка 8 от Директивата за етикетирането на храните да следва, че това изискване по принцип e условно, според мен това условие е автоматично изпълнено, когато храната е мед. Това е така, защото законодателят изрично е приел в Директивата за меда, че е задължително да се осигури пълна информация за произхода на меда, за да не бъде потребителят подведен по отношение на качеството на меда (тясно свързано с неговия произход) (
*39
). Ето защо съгласно Директивата за меда посочването на произхода върху етикета по принцип е безусловно задължение (
*40
).
43.
Безспорно е, че процесните порционни опаковки с мед са обхванати от втория и третия елемент на определението за „предварително опакован“ мед в Директивата за етикетирането на храните (
*41
). Изглежда, че медът е опакован в малък, запечатан с алуминиево покритие контейнер, че отварянето на опаковката е необходимо, за да се промени съдържанието ѝ, и че медът е бил опакован по този начин, преди да бъде предлаган за продажба (поотделно или като част от кашон с порционни опаковки). Медът е опакован по този начин, когато дадена порционна опаковка с мед стигне до последния етап от веригата на доставки, на който следва да бъде консумирана. На предходния етап тя е опакована в кашон заедно с други такива порционни опаковки с мед.
44.
Основният спор между страните се състои в това дали когато порционна опаковка с мед се доставя от заведение за обществено хранене на крайния потребител като част от закупено от него ястие, тя трябва да бъде етикетирана съгласно съответните изисквания, като включи информацията за страната на произход на меда. Това е предметът на първия въпрос на запитващата юрисдикция. Според Breitsamer и Комисията такива порционни опаковки не попадат в обхвата на понятието за предварително опакована храна; прокуратурата на провинция Бавария и община Мюнхен застъпват обратното мнение.
45.
Споделям последно посоченото мнение.
46.
Настина, разглеждани самостоятелно, някои части от текста на член 1, параграф 3, буква б) на някои езици и други разпоредби на Директивата за етикетирането на храните биха могли да дадат основание за по-стеснено тълкуване, а именно в смисъл, че само порционни опаковки, представени в опакованата си форма за продажба на потребителя, са „единичн[и] бройк[и] за продажба, предназначен[и] да бъд[ат] представян[и] като так[и]ва на крайния потребител“, и следователно трябва да се квалифицират като „предварително опакована храна“.
47.
Така, докато в текста на член 1, параграф 3, буква б) на някои езици (например английски и полски) се използва неутрално понятие със значение на единична бройка, в текста на други езици (включително немски, испански, френски, нидерландски и италиански) се използва понятие, означаващо „единична бройка за продажба“. Последното понятие е сходно по смисъл с понятието „търговска единица“, възприето от работна група (от експерти от държавите членки), създадена от генерална дирекция „Здравеопазване и потребители“ на Европейската комисия. В документ без официален правен статут тази работна група приема, че „[…] единично опакованите порции (например конфитюр, мед, горчица), които са представени като част от ястието на гостите на заведения за обществено хранене, не следва да се разглеждат като търговски единици“ (
*42
) и поради това не попадат в обхвата на член 1, параграф 3, буква б) от Директивата за етикетирането на храните. Такова тълкуване на понятието ограничава обхвата на член 1, параграф 3, буква б) само до единични (т.е. отделни) бройки опакована храна преди продажбата им, които се предлагат като такива на крайния потребител, т.е. потребителя на последния етап от веригата на доставки, който съответно може да реши дали да закупи тази храна и в крайна сметка да я консумира.
48.
В подкрепа на стеснителното тълкуване може да се отбележи също, че като е предвидил в член 14 изискванията за етикетиране на храни, които не са предварително опаковани по смисъла на член 1, параграф 3, буква б), законодателят е посочил предназначени за продажба храни, а именно храни, които „се предлагат за продажба на крайния потребител“, такива, които „се опаковат на мястото на продажба“ (и следователно не преди да бъдат предложени за продажба), и такива, които „се опаковат предварително за пряка продажба“. Освен това на други места в текста на Директивата за етикетирането на храните се говори за „купувач“, а не за„потребител“ (
*43
). Нещо повече, докато член 5, параграф 1 урежда търговското наименование, под което се „продава“ храната, не се прилага отделна разпоредба по отношение на търговското наименование, под което храните се доставят на потребителя, или разпоредба, която в такива случаи да прави приложим член 5, параграф 1.
49.
Освен това (може да споменем) законодателството предвижда, че по изключение на етапите, предхождащи продажбата на крайния потребител, на външната опаковка може да се обявява само информацията за основните елементи (
*44
). Следователно, когато такава храна се продава на етап, предхождащ продажбата на крайния потребител, и този етап не е продажба на заведение за обществено хранене, не е необходимо да се посочва произходът на храната върху опаковката или прикрепения към нея етикет. Член 13, параграф 1, буква б) предвижда, че е достатъчно тази информация да се включи само в търговските документи (при определени условия). Ето защо нагоре по веригата на доставки, преди продажбата на крайния потребител или на заведение за обществено хранене, член 13, параграф 1, буква a) не се прилага в случаите, които се отнасят до храни по смисъла на член 13, параграф 1, буква б). (Според мен обаче, макар това обстоятелство да потвърждава, че член 13, параграф 1, буква a) несъмнено обхваща поне порционните опаковки с мед, продавани поотделно на крайния потребител или на заведение за обществено хранене (
*45
), то не означава непременно, че член 13, параграф 1, буква a) не обхваща храни като разглежданите в настоящия случай надолу по веригата на доставки.)
50.
Накрая, поне в текста на английски език на първоначалната директива относно етикетирането на храните (Директива 79/112/ЕИО), се посочва, че приложното ѝ поле следва да се сведе до храните, предназначени за продажба на крайния потребител (
*46
). Може да се счита, че и това подкрепя стеснителното тълкуване.
51.
По мое мнение тези доводи на практика подкрепят извода, че определението в член 1, параграф 3, буква б) от Директивата за етикетирането на храните обхваща поне порционни опаковки с мед като процесните, ако или когато се продават поотделно (вторият преюдициален въпрос). Според мен както други части на член 1, параграф 3, буква б) и Директивата за етикетирането на храните като цяло, така и целите и общата структура на тази директива потвърждават този извод и дават основание да се отговори утвърдително и на първия преюдициален въпрос.
52.
Фактът, че в текстовете на някои езици на член 1, параграф 3, буква б) от Директивата за етикетирането на храните се използва понятието „единична бройка за продажба“, а не неутрално понятие, не може да бъде от решаващо значение. Трайно установено е, че тъй като законодателството на Съюза трябва да се тълкува и прилага по еднакъв начин, то трябва да се тълкува в зависимост както от действителната воля на неговия автор, така и от преследваната от този автор цел, в светлината по-специално на текстовете на всички езици (
*47
). Ето защо при различие между текстовете на различните езици разглежданата разпоредба трябва да се тълкува в зависимост от общата структура и целите на правната уредба, част от която тя представлява (
*48
).
53.
Съгласно Директивата за етикетирането на храните предварително опакованата храна се състои от единична бройка за продажба, предназначена да бъде представянa като такава на крайния потребител. Това тълкуване е в съответствие със здравия разум. Във връзка с член 1, параграф 1, който определя общото приложно поле на Директивата за етикетирането на храните, става ясно, че първият елемент на член 1, параграф 3, буква б) трябва да се тълкува в смисъл, че се отнася до (някакъв вид) „доставка“ на храна на крайния потребител. Това би трябвало да включва както доставката на порционна опаковка храна с цел да се предлага за продажба на крайния потребител, така и доставката на отделна опакована храна на крайния потребител като част от закупено ястие. Същевременно, въпреки че съгласно определението на „предварително опакована храна“ в член 1, параграф 3, буква б) от Директивата за етикетирането на храните храната трябва да бъде опакована преди продажбата, тази продажба би могла да бъде на крайния потребител или към заведение за обществено хранене. Храната трябва да е опакована по такъв начин, че да бъде продадена като такава; тази част от определението не изисква продажбата да бъде на крайния потребител. Поради това храната би могла да е опакована като отделна бройка или като част от обща опаковка преди продажбата ѝ на заведение за обществено хранене и впоследствие представена на крайния потребител в края на веригата от доставки като отделно пакетирана храна, част от закупено ястие.
54.
Това тълкуване на израза „всяка единична бройка за продажба, предназначена да бъде представяна като такава“, гарантира, че текстът на различните езици на член 1, параграф 3, буква б) от Директивата за етикетирането на храните има еднакво значение. То гарантира думата „представяна“ да не се тълкува единствено в смисъл на „продажба“ и едновременно с това не допуска думата „продажба“ в текстовете на някои езици да бъде лишена от съдържание. Това е така, защото когато потребител купува ястие, е налице насрещна престация. Платената цена покрива всички стоки и услуги, необходими за доставката на това ястие. Следователно тя обхваща заплащане за различните компоненти на това ястие, включително порционни опаковки с мед като процесните в настоящото производство, когато е уместно.
55.
Предлаганото от мен тълкуване допринася и за постигането на целите на Директивата за етикетирането на храните.
56.
Директивата за етикетирането на храните има за цел да предотвратява ограничения на свободното движение на продукти и неравни условия на конкуренция, както и да наложи общи правила, които да се прилагат към всички храни, пуснати на пазара (
*49
). Според мен такива ограничения могат да възникнат на етапа, когато (опакованата) храна е на пазара и е на разположение за прехвърляне, включително на последния етап от веригата на доставка, когато се предоставя на потребител като част от доставката на ястие (което обикновено включва доставка на услуги и стоки (
*50
)). Докато (опакованата) храна е на пазара, е налице съответно интерес от сближаване на законодателствата на държавите членки относно етикетирането на този продукт. В положението, описано в първия преюдициален въпрос, опакованата храна е последно предложена за продажба, когато е закупена от заведението за обществено хранене. Струва ми се обаче, че тази последна продажба не води до оттеглянето на храната от пазара (
*51
). Напротив: последващата доставка на храната (като част от закупено от потребителя ястие) до потребителя представлява форма на дистрибуция срещу заплащане и следователно е форма на пускане на продукта на пазара. В съдебното заседание Комисията се съгласява с последната теза (въпреки становището си по първия преюдициален въпрос).
57.
Директивата за етикетирането на храните се отнася и до необходимостта от осведомяване и защита на потребителя (
*52
), като се предоставя информация (включително за страната на произход на храната), позволяваща на потребителя да избере храната при пълно познаване на фактите, които се приемат за релевантни за този избор. Подробното етикетиране се счита за полезен инструмент, тъй като създава най-малко пречки за свободната търговия (
*53
).
58.
Храните се купуват главно за да бъдат консумирани. Интересът на потребител в края на веригата на доставки да получи задължителна и друга информация за храната е еднакво важен и за двете решения (т.е. да закупи и да консумира храната). Този интерес не изчезва само защото изборът му се свежда до това дали да консумира конкретна храна, предоставена като част от закупено ястие (положението, визирано в първия преюдициален въпрос). Всъщност интересът му за пълна прозрачност по отношение на основните характеристики на храната вероятно почти не е различен от момента, в който има възможност да закупи (или да не закупи) тази храна отделно, за да я консумира.
59.
Накрая, отбелязвам, че моето тълкуване на член 1, параграф 3, буква б) от Директивата за етикетирането на храните не прави спазването на тази директива по-обременително или вероятно невъзможно. Всъщност до известна степен то премахва необходимостта от въвеждане на две отделни продуктови линии. Вярно е, че при стеснително тълкуване на член 1, параграф 3, буква б) производителите може да са избрали по-високо ниво на защита на потребителите чрез посочване на задължителната информация върху всички порционни опаковки, независимо дали са предназначени за отделни потребители, които купуват отделно порционна опаковка. Производителите обаче може вместо това да са взели търговско решение за въвеждане на две отделни продуктови линии (една за порционните опаковки с необходимата информация върху етикета и втора за същите опаковки без тази информация) (
*54
) и всъщност да се наложи на втория вид продукт да се постави обозначение (например „не е предназначен за продажба“ (
*55
)), така че да се раздели доставката на двете категории продукти. В такива случаи разходите за изпълнението се извършват на различни етапи от веригата на доставки, за да бъдат разделени двете линии на доставка.
60.
Ето защо според мен порционните опаковки с мед, които се състоят от мед, опакован (преди да се предлага за продажба) в контейнер, запечатан с алуминиево покритие, което трябва да бъде отворено, за да се промени съдържанието, и които са опаковани и се продават на заведения за обществено хранене заедно в кашон, на чийто етикет е посочена страната на произход на меда, представляват „предварително опакована храна“ по смисъла на член 1, параграф 3, буква б) от Директивата за етикетирането на храните. Същото важи и в случаите, когато такива порционни опаковки се доставят на крайния потребител като част от закупено ястие, а не се продават на крайните потребители като порционни опаковки, нито се доставят поотделно на заведения за обществено хранене.
61.
Ето защо върху етикетите или опаковките на такива порционни опаковки, при спазване на всички приложими изключения, трябва да е посочена информация за страната или страните на произход на меда.
62.
Според мен нищо в акта за преюдициално запитване не показва, че се прилага някое от изключенията.
63.
Описаните от запитващата юрисдикция обстоятелства не обхващат порционни опаковки с мед, намиращи се във веригата на доставки на етап, който предхожда продажбата на крайния потребител и който (все още) не включва заведенията за обществено хранене. Те не обхващат и случаите, когато заведенията за обществено хранене, на които порционните опаковки са доставени, използват съдържанието им за някоя от посочените в член 13, параграф 1, буква б) цели (а именно цели, различни от доставката на порционната опаковка като такава на крайния потребител). Поради това не намирам основание за прилагане на член 13, параграф 1, буква б).
64.
В писменото си становище Комисията поддържа, че въпросът дали процесните порционни опаковки с мед представляват „предварително опакован мед“ може да не се поставя, тъй като съгласно член 13, параграф 4 от Директивата за етикетирането на храните произходът на храната не трябва да се посочва върху опаковки или контейнери, чиято най-голяма повърхност е с площ под 10 cm2 (наричани по-нататък „миниконтейнерите“).
65.
Запитващата юрисдикция не споменава това изключение. Тя не е направила и релевантни фактически констатации. В отговор на въпрос от Съда в съдебното заседание обаче главните страни се съгласиха, че изключението не може да се приложи, тъй като контейнерите, които Breitsamer използва за порционните си опаковки, са по-големи от миниконтейнери. Ето защо ще се спра съвсем накратко на връзката между член 2, параграф 4 от Директивата за меда и член 13, параграф 4 от Директивата за етикетирането на храните.
66.
На пръв поглед изглежда, че Директивата за етикетирането на храните не може да се тълкува в смисъл, че въвежда изискване за посочване на страната на произход върху поставени в миниконтейнери порционни опаковки, независимо от обстоятелствата, при които се продават или доставят на крайния потребител, и следователно независимо от определението на понятието за предварително опакована храна. Подобно тълкуване предполага, че се допуска прилагането на член 13, параграф 4 във връзка с Директивата за меда, който не предвижда изключение от изискването за посочване на страната на произход. Директивата за етикетирането на храните се прилага за меда при спазване на определените в (член 2 от) Директивата за меда условия (
*56
). Следователно предвидените в двете директиви задължения се прилагат кумулативно, при спазване на по-конкретните правила, съдържащи се в Директивата за меда. Член 2, параграф 4, буква a) от последната директива установява привидно безусловно задължението за посочване върху етикета на страната или страните на произход, където е бил добит медът.
67.
Член 2, параграф 4, буква a) от Директивата за меда обаче не уточнява на какви (пчелни) продукти трябва да бъде поставен този етикет (с необходимата информация) (
*57
). Член 2, параграф 4, буква б) потвърждава, че предвидените в Директивата за етикетирането на храните задължения (включително член 13 от нея) уреждат този въпрос, без да обвързват прилагането с условието да не се прилага член 13, параграф 4 от Директивата за етикетирането на храните. Оттук следва (макар и недотам ясно според мен), че по принцип се прилага изключението по член 13, параграф 4 от Директивата за етикетирането на храните, с което законодателят на Съюза признава, че включването на допълнителни данни в съвсем ограничената информация, посочвана върху миниконтейнери (независимо каква храна се съдържа в тях), е неприложимо.
Директивата за меда и Регламент № 1169/2011
68.
Различни ли ще са отговорите на двата преюдициални въпроса, ако Директивата за меда се тълкува във връзка с Регламент № 1169/2011?
69.
Не мисля.
70.
Регламент № 1169/2011 понастоящем се отнася до Директивата за меда и заедно с нея се прилага по сходен начин към Директивата за етикетирането на храните. Той определя приложими за всички храни правила, включително такива, изискващи страната на произход да бъде посочена върху опаковката или прикачения към нея етикет (
*58
), които се допълват от конкретни правила, приложими за определени храни (
*59
). Следователно той се прилага, без да се засягат предвидените в други подобни правила изисквания за етикетиране (
*60
).
71.
Като цяло обаче текстът на Регламент № 1169/2011, в който определението за „предварително опакована храна“ е идентично на определението на това понятие, дадено по-рано в член 1, параграф 3, буква б) от Директивата за етикетирането на храните (
*61
), още повече подкрепя тезата, че на първия въпрос следва да се отговори утвърдително. Така първостепенната цел на Регламент № 1169/2011 е да гарантира, че крайните потребители са подходящо информирани относно консумираните от тях храни и имат възможност да идентифицират и използват правилно храните и да направят избор, съобразен с индивидуалните потребности на хранителния им режим (
*62
). Той се прилага за всички храни, предназначени за крайния потребител, включително за храни, доставяни от заведения за обществено хранене (
*63
). Всяка предназначена за доставяне на крайния потребител храна трябва да се съпровожда от информация за храните в съответствие с посочения регламент (
*64
). Освен това, за разлика от Директивата за етикетирането на храните, Регламент № 1169/2011 съдържа определение на понятието „пускане на пазара“ (
*65
). Това определение не се отнася единствено до продажбата на храни: то обхваща и други форми на прехвърляне и разпространение. Накрая, макар член 8, параграф 6 да налага на стопанските субекти в хранителната промишленост задължение да гарантират, ако е необходимо, че на крайния потребител се предоставя задължителна информация за храната, тази разпоредба предполага, че въпросната храна не е предварително опакована. Така че не мога да приема, че храната не следва да се квалифицира като „предварително опакована храна“, поради това че стопанският субект в хранителната промишленост е длъжен да предостави задължителна информация за храните на крайния потребител.
72.
Ето защо според мен Регламент № 1169/2011 потвърждава, че по принцип страната на произход на меда трябва да е посочена на опаковката или етикета на порционни опаковки, включително на такива, които се доставят на потребителя като част от закупено ястие. Нито в Регламент № 1169/2011, нито в Директивата за етикетирането на храните обаче е предвидено задължение за посочване на произхода на храната върху миниконтейнери. Изключението по член 16, параграф 2 от Регламент № 1169/2011 е формулирано почти идентично на предвиденото по-рано в член 13, параграф 4 от Директивата за етикетирането на храните. Въпреки че списъкът със задължителна информация съгласно посочения текст е малко по-обширен, член 16, параграф 2 не предвижда задължение за посочване на страната на произход (т.е. данните по член 9, параграф 1, буква и) върху такива опаковки или контейнери. Поради това понастоящем изключението за миниконтейнерите продължава, както и преди, да се прилага за опакования в такива контейнери мед.
Заключение
73.
С оглед на всички изложени по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на отправените от Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Върховен административен съд на Бавария) въпроси по следния начин:
„Порционните опаковки с мед, които се състоят от мед, опакован (преди да се предлага за продажба) в контейнер с площ, по-голяма от 10 cm2, запечатан с алуминиево покритие, което трябва да бъде отворено, за да се промени съдържанието, и които са опаковани и се продават на заведения за обществено хранене заедно в кашон, на чийто етикет е посочена страната на произход на меда, представляват „предварително опакована храна“ по смисъла на член 1, параграф 3, буква б) от Директива 2000/13/EО от 20 март 2000 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно етикетирането, представянето и рекламата на храните, последно изменена с Регламент (ЕО) № 596/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 18 юни 2009 г., и на член 2, параграф 2, буква д) от Регламент (EС) № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 година за предоставянето на информация за храните на потребителите, за изменение на регламенти (ЕО) № 1924/2006 и (ЕО) № 1925/2006 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 87/250/ЕИО на Комисията, Директива 90/496/ЕИО на Съвета, Директива 1999/10/ЕО на Комисията, Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, директиви 2002/67/ЕО и 2008/5/ЕО на Комисията и на Регламент (ЕО) № 608/2004 на Комисията. Същото важи и в случаите, когато такива порционни опаковки се доставят или продават на крайния потребител като част от закупено ястие, а не се продават на крайните потребители като порционни опаковки, нито се доставят поотделно на заведения за обществено хранене. Следователно, при спазване на приложимите изключения, ако има такива, на етикетите или опаковките на такива порционни опаковки трябва да се посочва информация за страната или страните на произход на меда в съответствие с член 2, параграф 4, буква a) от Директива 2001/110/ЕО на Съвета от 20 декември 2001 година относно меда, член 1, параграф 3, буква б), член 3, параграф 1, точка 8 и член 13, параграф 1 от Директива 2000/13, както и член 2, параграф 2, буква д), член 9, параграф 1, буква и), член 12, параграф 2 и член 26, параграф 2, буква a) от Регламент № 1169/2011“.
(
*1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
*2
)	Директива на Европейския парламент и на Съвета от 20 март 2000 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно етикетирането, представянето и рекламата на храните (OB L 109, стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 9), последно изменена с Регламент (EО) № 596/2009 на Европейския парламент и на Съвета (OВ L 188, стр. 14 и поправка в ОВ L 86, 2012 г., стр. 25). Понастоящем Директивата за етикетирането на храните е отменена с Регламент (EС) № 1169/2011: вж. точки 11—23 по-долу.
(
*3
)	Съображение 1.
(
*4
)	Съображение 4.
(
*5
)	Съображение 5.
(
*6
)	Съображение 6.
(
*7
)	Съображение 8.
(
*8
)	Вж. и съображение 9. Останалите указания съдържат търговското наименование (точка 1); списъка на съставките (точка 2); количеството (на някои категории) съставки (точка 3); нетното количество (точка 4); датата на минимална трайност или датата на годност (точка 5); специалните условия на съхранение и начин на употреба (точка 6); информация за производителя, опаковчика или продавача (точка 7); указания за начина на употреба (точка 9); и (ако е приложимо) действителния обемен процент алкохол (точка 10).
(
*9
)	Подробностите за тази процедура не са релевантни за настоящото дело.
(
*10
)	Вж. и съображение 15.
(
*11
)	Тези обозначения са (нека си припомним): търговското наименование (точка 1); нетното количество при предварително опакованите храни (точка 4); и датата на минимална трайност или датата на годност при бързо развалящи се храни от микробиологична гледна точка (точка 5).
(
*12
)	Регламент (ЕС) № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 година за предоставянето на информация за храните на потребителите, за изменение на регламенти (ЕО) № 1924/2006 и (ЕО) № 1925/2006 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 87/250/ЕИО на Комисията, Директива 90/496/ЕИО на Съвета, Директива 1999/10/ЕО на Комисията, Директива 2000/13, директиви 2002/67/ЕО и 2008/5/ЕО на Комисията и на Регламент (ЕО) № 608/2004 на Комисията (ОВ L 304, стр. 18 и поправки в ОВ L 331, 2014 г., стр. 40 и ОВ L 297, 2015 г., стр. 10).
(
*13
)	Вж. съображения 6 и 11, както и член 53, параграф 1 и член 55.
(
*14
)	Директива на Съвета от 20 декември 2001 година относно меда (OВ L 10, стр. 47; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 107).
(
*15
)	Това е определението в член 3, точка 8 от Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 година за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните (OВ L 31, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 8, стр. 68), към което препраща член 2, параграф 1, буква a).
(
*16
)	Регламент на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (OB L 302, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58), изменен. Членове 23—26 се отнасят до определянето на непреференциалния произход на стоките.
(
*17
)	Вж. точка 21 по-долу.
(
*18
)	А именно наименование на храната (точка a), всички съставки или спомагателни вещества (точка в), нетно количество на храната (точка д) и срок на трайност или срок на годност (точка е).
(
*19
)	Т.е. списъкът на съставките.
(
*20
)	Вж. и съображение 29.
(
*21
)	Член 10 се отнася за допълнителните задължителни данни за конкретни видове или категории храни и не е релевантен за настоящото производство.
(
*22
)	Директива на Съвета от 22 юли 1974 година за хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно меда (OВ L 221, стр. 10).
(
*23
)	Съображение 4.
(
*24
)	Директива на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за изменение на Директива 2001/110/EО на Съвета относно меда (OВ L 164, стр. 1).
(
*25
)	Вж. и член 2, параграф 1 и съображения 11 и 12.
(
*26
)	Вж. член 1, параграф 1 и съображение 6.
(
*27
)	Запитващата юрисдикция изхожда от текста, обнародван на 15 декември 1999 г. (BGBl. 1999 г. I, стр. 2464) и последно изменен с член 2 от Verordnung (Наредбата) от 25 февруари 2014 г. (BGBl. 2014 г. I, стр. 218).
(
*28
)	Директивата за етикетирането на храните е отменена, считано от 13 декември 2014 г.: вж. член 53, параграф 1 от Регламент № 1169/2011.
(
*29
)	Вж. точка 33 по-горе.
(
*30
)	Вж. по-специално член 54, параграф 1, първа алинея от Регламент № 1169/2011.
(
*31
)	Вж. член 1 от Директивата за меда.
(
*32
)	Вж. член 2 от Директивата за меда. Вж. също член 4, параграф 2 от Директивата за етикетирането на храните.
(
*33
)	Вж. член 2, параграф 4, буква a) от Директивата за меда.
(
*34
)	Вж. съображение 4 от Директивата за етикетирането на храните.
(
*35
)	Член 1, параграфи 1 и 2 от Директивата за етикетирането на храните.
(
*36
)	Член 2, член 4, параграф 2 и член 13, параграф 1, буква a) от Директивата за етикетирането на храните.
(
*37
)	Член 14 от Директивата за етикетирането на храните.
(
*38
)	Член 1, параграф 3, буква б), член 3, параграф 1, точка 8 и член 13, параграф 1, буква a) от Директивата за етикетирането на храните.
(
*39
)	Съображение 5 от Директивата за меда.
(
*40
)	Член 2, параграф 4, буква a) от Директивата за меда.
(
*41
)	Член 1, параграф 3, буква б) от Директивата за етикетирането на храните.
(
*42
)	„Въпроси и отговори относно прилагането на Регламент (EС) № 1169/2011 за предоставянето на информация за храните на потребителите“. В този документ се дава отговор на някои въпроси относно прилагането на Регламент № 1169/2011 (определението на „предварително опакована храна“ е същото като съдържащото се в член 1, параграф 3, буква б) от Директивата за етикетирането на храните; вж. точка 14 по-горе и точка 71 по-нататък). На заглавната му страница се потвърждава, че „[…] този документ обаче няма официален правен статут и в случай на спор последната отговорна инстанция за тълкуване на законодателството е Съдът на Европейския съюз“. Българският текст на документа е достъпен на: http://ec.europa.eu/food/safety/docs/labelling_legislation_qanda_application_reg1169‑2011_bg.pdf.
(
*43
)	Вж. например член 2, параграф 1, буква a) и член 14, втора алинея от Директивата за етикетирането на храните.
(
*44
)	Вж. член 13, параграф 1, буква б) и съображение 15 от Директивата за етикетирането на храните.
(
*45
)	Мимоходом отбелязвам, че според мен наистина трудно може да се допусне, че при обичайни обстоятелства заведение за обществено хранене ще купува порционни опаковки с мед, продавани поотделно, една по една. По-правдоподобна изглежда вероятността то да закупи опаковка, съдържаща множество порционни опаковки с мед, продавани заедно на по-ниска единична цена.
(
*46
)	Пето съображение от Директива на Съвета от 18 декември 1978 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно етикетирането, представянето и рекламата на храни, предназначени за крайния потребител (OВ L 33, стр. 1).
(
*47
)	Вж. например решение Internetportal und Marketing (C‑569/08, EU:C:2010:311, т. 35 и цитираната съдебна практика).
(
*48
)	Вж. например решение M и др. (C‑340/08, EU:C:2010:232, т. 44 и цитираната съдебна практика).
(
*49
)	Съображения 2 и 4 от Директивата за етикетирането на храните.
(
*50
)	За илюстрация на различните услуги и стоки, които са част от подобни сделки, вж. (в контекста на данъка върху добавената стойност) решение Bog и др. (C‑497/09, C‑499/09, C‑501/09 и C‑502/09, EU:C:2011:135, т. 64—81).
(
*51
)	И в този случай не изглежда правдоподобно предположението, че ако заведението за обществено хранене се нуждае от големи количества мед, за да приготви някаква храна (например сладкиши), то ще купи кашон от 120 порционни опаковки и ще ги отваря една по една, вместо да закупи мед в голяма разфасовка. Икономическата логика за закупуването на 120 порционни опаковки по-вероятно е, че по този начин заведението за обществено хранене осъществява икономия на разходи за труд, свързани с разделянето на меда на порции. А отделните порции се предоставят на крайния потребител в непроменен вид.
(
*52
)	Вж. съображение 6 от Директивата за етикетирането на храните.
(
*53
)	Вж. съображение 8 от Директивата за етикетирането на храните.
(
*54
)	Такава стъпка може да бъде предприета (например) във връзка с търговско решение да се пълнят порционните контейнери в двете различни линии на доставка с мед от различни източници и поради това вероятно с различно качество/стойност.
(
*55
)	Впрочем голяма част от разискванията в хода на съдебното заседание бе посветена на необходимостта да се постави такъв етикет, така че да се упражни свободата да не се прикрепва друг етикет, посочващ страната на произход на храната.
(
*56
)	Съображение 5 от Директивата за меда.
(
*57
)	Вж. точка 39 по-горе.
(
*58
)	Вж. член 9, параграф 1, буква и), член 12, параграф 2 и член 26 от Регламент № 1169/2011.
(
*59
)	Вж. по-специално съображения 6, 8 и 22 от Регламент № 1169/2011.
(
*60
)	Член 1, параграф 4 от Регламент № 1169/2011. Вж. и съображение 32.
(
*61
)	Член 2, параграф 2, буква д) от Регламент № 1169/2011.
(
*62
)	Вж. съображения 3 и 17 и член 3, параграф 1 от Регламент № 1169/2011.
(
*63
)	Член 1, параграф 3 и съображение 22 от Регламент № 1169/2011.
(
*64
)	Член 6 от Регламент № 1169/2011.
(
*65
)	Член 2, параграф 1, буква a) от Регламент № 1169/2011.