62022CO0144_INF
Определение на Съда (шести състав) от 15 декември 2022 г. —Società Eredi Raimondo Bufarini
(Дело C-144/22)
„Преюдициално запитване — Членове 53 и 99 от Процедурния правилник на Съда — Член 267 ДФЕС — Обхват на задължението на националните юрисдикции от последна инстанция за отправяне на преюдициално запитване — Изключения от това задължение — Критерии — Случаи, в които правилното тълкуване на правото на Съюза е толкова очевидно, че не оставя място за разумно съмнение — Условие националната юрисдикция, действаща като последна инстанция, да се убеди, че отговорът е също толкова очевиден за другите юрисдикции от последна инстанция на държавите членки и за Съда“
Преюдициални въпроси — Сезиране на Съда — Тълкувателни въпроси — Задължение за отправяне на запитване — Липса — Условия — Липса на разумно съмнение — Критерии
(член 267 ДФЕС)
(вж. т. 34—38, 40—45 и 53 и диспозитива)
Диспозитив
Член 267 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че национална юрисдикция, чиито решения не подлежат на съдебно обжалване съгласно националното право, може да не отправи до Съда въпрос за тълкуване на правото на Съюза и да поеме отговорността за решаването на този въпрос, когато правилното тълкуване на правото на Съюза е толкова очевидно, че не оставя място за разумно съмнение. Наличието на такава хипотеза следва да се преценява с оглед на специфичните характеристики на правото на Съюза, особените трудности при неговото тълкуване и риска от различия в съдебната практика в рамките на Европейския съюз.
Тази национална юрисдикция не е длъжна да доказва подробно, че другите юрисдикции от последна инстанция на държавите членки и Съдът биха дали същото тълкуване, а трябва — вследствие на преценка, която отчита тези елементи — да си е изградила убеждението, че отговорът е също толкова очевиден и за тези други национални юрисдикции и за Съда.