Laikina versija
GENERALINĖS ADVOKATĖS
LAILA MEDINA IŠVADA,
pateikta 2025 m. gruodžio 18 d.(1)
Byla C‑151/25 (Viaudret(i))
F. B.
prieš
Région wallonne,
dalyvaujant:
Parc éolien de Leuze-en-Hainaut SA,
e-NosVents SA,
Electrabel SA
(Conseil d’État (Valstybės Taryba, Belgija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Orhuso konvencija – 6 straipsnis – Visuomenės dalyvavimas – 6 straipsnio 1 dalis – I priedo 20 ir 22 punktai – 6 straipsnio 10 dalis – Veiklos įgyvendinimo sąlygų svarstymas iš naujo ar atnaujinimas – Vėjo jėgainių parko statybos ir eksploatavimo leidimo galiojimo laikotarpio pratęsimas – Pareiga užtikrinti, kad šis pratęsimas apimtų visuomenės dalyvavimo etapą “
I.      Įžanga
1.        Plačiai žinoma, kad Orhuso konvencija(2) buvo giriama kaip „ambicingiausias aplinkosaugos demokratijos projektas, kurio kada nors imtasi vadovaujant Jungtinėms Tautoms“(3). Per pirmąjį Orhuso konvencijos šalių susitikimą priimtoje Lukos deklaracijoje ši konvencija apibūdinama kaip „dalyvaujamosios demokratijos proveržis“(4).
2.        Orhuso konvencija remiasi trimis ramsčiais: teise gauti informaciją, visuomenės dalyvavimu priimant sprendimus ir teise kreiptis į teismus – kiekvienas iš jų įgyvendina vieną iš trijų aplinkosaugos procesinių teisių(5). Iš šių trijų teisių „akivaizdžiausiai demokratiška“(6) yra visuomenės teisė dalyvauti priimant aplinkosaugos srities sprendimus. Ši teisė padeda siekti vieno iš Orhuso konvencijos tikslų, t. y., kaip nurodyta jos dešimtoje konstatuojamojoje dalyje, didinti valdžios institucijų atskaitomybę bei viešumą ir stiprinti visuomenės paramą priimant aplinkosaugos sprendimus(7).
3.        Šioje byloje kyla klausimas, ar priimant sprendimą 10 metų pratęsti aplinkosaugos leidimo galiojimą veiklai, kuri patenka į Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 dalies a punkto taikymo sritį, būtinas visuomenės dalyvavimo etapas ir ar pagal šį straipsnį draudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose nenumatytas visuomenės dalyvavimas taip pratęsiant leidimo galiojimą. Šioje byloje
Teisingumo Teismas turi galimybę išaiškinti Orhuso konvencijos 6 straipsnio 10 dalį, pagal kurią
svarstant iš naujo ar atnaujinant veiklos, išvardytos 6 straipsnio 1 dalyje, įgyvendinimo sąlygas, šio straipsnio 2–9 dalių nuostatos taikomos su atitinkamais pakeitimais ir tais atvejais, kai tai tikslinga. Konkrečiai, jis nagrinės klausimą, ar veiklos, kuriai taikomas 6 straipsnio 1 dalies a punktas, laikotarpio pratęsimas turi būti laikomas nagrinėjamos veiklos įgyvendinimo sąlygų svarstymu iš naujo arba atnaujinimu, taigi, kai manoma, kad tai tikslinga, pratęsiant jos laikotarpį turi dalyvauti visuomenė.
II.    Teisinis pagrindas
A.      Tarptautinė teisė
4.        Orhuso konvencijos 6 straipsnio „Visuomenės dalyvavimas priimant sprendimus dėl konkrečios veiklos“ 1 ir 10 dalyse nustatyta:
„1.      Kiekviena Šalis:
a)      taiko šio straipsnio nuostatas, susijusias su sprendimais dėl leidimų planuojamos veiklos rūšims, išvardytoms I priede, išdavimo tikslingumo;
(b)      vadovaudamasi nacionaliniais įstatymais, taip pat taiko šio straipsnio nuostatas, susijusias su sprendimais dėl planuojamų veiklos rūšių, neišvardytų I priede, bet galinčių turėti didelį poveikį aplinkai. Šiam tikslui Šalys nustato, ar tokiai planuojamai veiklos rūšiai bus taikomos šios nuostatos, <...>
<...>
10.      Kiekviena Šalis užtikrina, kad, valstybės institucijai svarstant iš naujo ar atnaujinant veiklos, išvardytos 1 dalyje, įgyvendinimo sąlygas, šio straipsnio 2–9 dalių nuostatos taikomos su atitinkamais pakeitimais ir tais atvejais, kai tai tikslinga.“
5.        Orhuso konvencijos I priede pateiktas 6 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytų veiklos rūšių sąrašas. To
priedo 20 ir 22 punktai suformuluoti taip:
„20.      Bet kokia veiklos rūšis, nenurodyta 1–19 dalyse, tais atvejais, kai, vadovaujantis nacionaliniais įstatymais, visuomenės dalyvavimas įgyvendinamas taikant poveikio aplinkai vertinimo procedūr[ą].
<...>
22.      Bet kokiam veiklos pakeitimui arba išplėtimui, kai toks pakeitimas arba išplėtimas atitinka šiame priede nustatytus kriterijus / slenkstines vertes, taikomas šios Konvencijos 6 straipsnio 1 dalies a punktas. Bet kokiam kitam veiklos pakeitimui arba išplėtimui taikomas šios Konvencijos 6 straipsnio 1 dalies b punktas.“
B.      Europos Sąjungos teisė
6.        2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/92/ES dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (OL L 26, 2012, p. 1; toliau – PAV direktyva) 2 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės imasi visų priemonių, reikalingų užtikrinti, jog prieš duodant sutikimą projektams, kurie gali daryti reikšmingą poveikį aplinkai, be kita ko, dėl savo pobūdžio, masto ar vietos, bus reikalaujama sutikimo planuojamai veiklai ir poveikio aplinkai vertinimo. Tokie projektai apibrėžti 4 straipsnyje.“
7.        PAV direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse įtvirtinta:
„1.      Remiantis 2 straipsnio 4 dalimi, I priede išvardyti projektai <...> turi būti vertinami pagal 5–10 straipsnius.
2.      Remdamosi 2 straipsnio 4 dalimi, valstybės narės nusprendžia, ar projektai, išvardyti II priede, turi būti vertinami pagal 5–10 straipsnius. <...>“
8.        PAV direktyvos II priede išvardyti 4 straipsnio 2 dalyje nurodyti projektai. Šio priedo 3 antraštinės dalies „Energetika“ i punkte numatytos:
„vėjo jėgainės“.
C.      Nacionalinė teisė
9.        Papildydamas 1999 m. kovo 11 d.
décret relatif au permis d’environnement (Nutarimas dėl aplinkosaugos leidimų; 1999 birželio 8 d.
Moniteur belge, p. 21114; toliau – Nutarimas dėl aplinkosaugos leidimų) 50 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį, kuriame numatyta maksimali 20 metų aplinkosaugos leidimo galiojimo trukmė,
décret du 23 juin 2016 modifiant le Code de l’Environnement, le Code de l’Eau et divers décrets en matière de déchets et de permis d’environnement (2016 m. birželio 23 d. Nutarimas, kuriuo iš dalies keičiamas Aplinkos kodeksas, Vandens kodeksas ir įvairūs nutarimai, susiję su atliekomis ir aplinkosaugos leidimais; toliau – 2016 m. birželio 23 d. nutarimas) 89 straipsnyje nustatyta, kad vėjo jėgainei išduodamo leidimo ilgiausias galiojimo laikotarpis yra 30 metų.
10.      2016 m. birželio 23 d. nutarimo 109 straipsnio pirmoje dalyje įtvirtinta, kad pakeitimas dėl vėjo jėgainei išduodamo aplinkosaugos leidimo 30 metų ilgiausio galiojimo laikotarpio taikomas prašymams, pateiktiems po šio nutarimo įsigaliojimo, t. y. po 2016 m. rugpjūčio 1 d.
Dėl leidimų, galiojusių iki 2016 m. rugpjūčio 1 d., šio nutarimo 109 straipsnio antroje dalyje nustatyta, kad jų galiojimo laikotarpis gali būti pratęstas vieną kartą ne ilgesniam kaip 10 metų laikotarpiui.
11.      Šios nuostatos įgyvendintos arrêté du Gouvernement wallon du 20 avril 2017 modifiant l’arrêté du Gouvernement wallon du 4 juillet 2002 relatif à la procédure et à diverses mesures d’exécution du décret du 11 mars 1999 relatif au permis d’environnement et portant exécution des articles 108 et 109 du décret du 23 juin 2016 modifiant le Code de l’environnement, le Code de l’eau et divers décrets en matière de déchets et de permis d’environnement (2017 m. balandžio 20 d. Valonijos vyriausybės įsakymas, kuriuo iš dalies keičiamas 2002 m. liepos 4 d. Valonijos vyriausybės įsakymas dėl [Nutarimo dėl aplinkosaugos leidimų] įgyvendinimo tvarkos ir įvairių jo įgyvendinimo priemonių, ir kuriuo įgyvendinami [2016 m. birželio 23 d. nutarimo] 108 ir 109 straipsniai; toliau – 2017 m. balandžio 20 d. įsakymas).
12.      Šios išvados 10 ir 11 punktuose nurodytose nuostatose nenumatytas visuomenės dalyvavimas atitinkamame sprendimų priėmimo procese.
III. Faktinės aplinkybės, procesas nacionaliniuose teismuose ir prejudiciniai klausimai
13.      2009 m. rugpjūčio 28 d. ribotos atsakomybės bendrovei Parc éolien de Leuze‑en‑Hainaut (PELZ) SA (toliau – PELZ) buvo išduotas pirminis vienkartinis leidimas(8) statyti ir eksploatuoti 10 vėjo jėgainių parką Heno Lezo (Belgija) komunoje (toliau – vėjo jėgainių parkas). Remiantis šiuo leidimu buvo pastatytas ir pradėtas eksploatuoti vėjo jėgainių parkas. 2014 m. balandžio 16 d.
Conseil d’État (Valstybės Taryba, Belgija) panaikino leidimą, o 2014 m. rugsėjo 8 d. po papildomo tyrimo buvo išduotas naujas leidimas, kuris
2017 m. sausio 25 d. buvo panaikintas. Galiausiai, dar kartą atlikus papildomą tyrimą, 2017 m. birželio 6 d. buvo išduotas naujas leidimas 20 metų laikotarpiui nuo 2009 m. rugpjūčio 28 d. iki 2029 m. rugpjūčio 28 d.
14.      2020 m. balandžio 2 d. vieno iš vėjo jėgainių parkų operatorių prašymu techninis pareigūnas priėmė sprendimą pratęsti 2017 m. birželio 6 d. leidimo galiojimą (kiek tai susiję su aplinkosaugos leidimu) 10 metų iki 2039 m. rugpjūčio 28 d. (toliau – ginčijamas sprendimas).
15.      F. B., pareiškėjas pagrindinėje byloje, gyvenantis vietovėje, kurioje yra vėjo jėgainių parkas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme prašo panaikinti ginčijamą sprendimą.
16.      Atsakovas pagrindinėje byloje yra Région wallonne (Valonijos regionas). Bendrovėms Parc Éolien de Leuze‑en‑Hainaut, e-NosVents SA ir Electrabel SA buvo leista įstoti į bylą.
17.      F. B. skundą grindžia, be kita ko, Orhuso konvencijos 6 straipsnio 10 dalies pažeidimu, jis teigia, kad vėjo jėgainių parkas, kuriam suteiktas sutikimas dėl planuojamos veiklos, patenka į šios konvencijos 6 straipsnio 1 dalies a punkto taikymo sritį. Jis tvirtina, kad prieš priimant sprendimą iš dalies pakeisti vėjo jėgainių parko eksploatavimo sąlygas turėjo būti surengtas visuomenės dalyvavimo etapas. Dėl to, kad tokia procedūra nebuvo surengta, ginčijamas sprendimas yra neteisėtas.
18.      Atsakovas teigia, kad, atsižvelgiant į PAV direktyvos 1 straipsnio 2 dalies a ir c punktuose atitinkamai pateiktas sąvokų „projektas“ ir „sutikimas dėl planuojamos veiklos“ apibrėžtis, ginčijamas sprendimas, kuriuo tik pratęstas aplinkosaugos leidimo galiojimo laikotarpis, nėra sprendimas, kuriuo leidžiama vykdyti projektą.
19.      Įstojusios į pagrindinę bylą šalys teigia, kad vienkartinio leidimo galiojimo pratęsimas pagal 2016 m. birželio 23 d. nutarimo 109 straipsnio antrą sakinį nepatenka į Orhuso konvencijos I priedo taikymo sritį. Jos tvirtina, kad nei pagal šią nuostatą, nei ją įgyvendinant pagal 2017 m. balandžio 20 d. įsakymą nereikalaujama, kad pratęsiant iki 2016 m. rugpjūčio 1 d. išduotų leidimų vėjo jėgainių parkams galiojimą būtų atliekamas poveikio aplinkai vertinimas (toliau – PAV). Dėl šios aplinkybės Orhuso konvencijos 6 straipsnio 10 dalis netaikoma.
20.      Pareiškėjas atsakė, kad PAV direktyva neturi reikšmės, nes jis nesiremia šios direktyvos pažeidimu. Jis tvirtina, kad jei sprendimų dėl veiklos priėmimo procesas apima visuomenės dalyvavimo etapą pagal Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 dalies a punktą, bet kokia procedūra, pagal kurią valdžios institucija vėliau svarsto iš naujo arba atnaujina tos veiklos vykdymo sąlygas, taip pat turėtų apimti tokį etapą. Nereikalaudamos, kad visuomenė dalyvautų sprendimų priėmimo procese, valdžios institucijos nepasinaudojo savo diskrecija.
21.      Pareiškėjas taip pat atmeta atsakovo ir įstojusių į bylą šalių pateiktą prieštaravimą dėl praleisto ieškinio senaties termino,
jis nurodo, kad dėl ginčijamo sprendimo turėjo būti atlikta visuomenės apklausa, taigi ir padarytas pranešimas pagal Code de l’Environnement (Aplinkos kodeksas, Belgija) I tomo D.29–22 straipsnio 2 dalį, kad būtų nustatytas terminas ieškiniui pareikšti.
22.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad prieš priimant 2017 m. balandžio 20 d. įsakymą Conseil d’État (Valstybės taryba) teisėkūros skyrius pateikė nuomonę. Pagal tą nuomonę sprendimu pratęsti leidimo, išduoto veiklai, kuri yra įtraukta į Orhuso konvencijos I priedą arba laikytina galinčia daryti didelį poveikį aplinkai, galiojimo laikotarpį pakeičiamos veiklos vykdymo sąlygos ir jis patenka į tos konvencijos 6 straipsnio 10 dalies taikymo sritį. Taigi šioje nuomonėje padaryta išvada, kad priimant tokį sprendimą turi būti užtikrinamas visuomenės dalyvavimas pagal Orhuso konvencijos 6 straipsnio 2–9 punktus.
23.      Vis dėlto Valonijos vyriausybė šia nuomone nesivadovavo. Ji manė, kad reikalavimo
užtikrinti visuomenės dalyvavimą nebuvimas iš esmės pateisinamas būtinybe išvengti diskriminacijos tarp ankstesnių leidimų (išduotų ne ilgesniam kaip 20 metų laikotarpiui) ir naujų leidimų (išduotų ne ilgesniam kaip 30 metų laikotarpiui). Kitas pateisinimas buvo tas, kad visuomenė jau buvo pareiškusi nuomonę dėl projekto, nepaisydama jo trukmės, ir kad veiklos vykdymo sąlygos nepasikeitė.
24.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad neginčijama, jog nagrinėjamam vėjo jėgainių parkui išduotas leidimas patenka į Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 dalies a punkto, siejamo su jos I priedo 20 punktu, taikymo sritį. Kyla klausimas, ar priimant ginčijamą sprendimą pratęsti šio leidimo galiojimą būtinas ir visuomenės dalyvavimo etapas.
25.      Taip būtų tuo atveju, jei sprendimą pratęsti leidimo galiojimo laikotarpį būtų galima kvalifikuoti kaip:
–        leidimą vykdyti Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 dalies a punkte ir I priedo 20 punkte išvardytą veiklą arba net kaip šios veiklos pakeitimą ar išplėtimą, kaip nurodyta to priedo 22 punkte;
–        leidimą vykdyti veiklą, kuri nėra išvardyta Orhuso konvencijos I priede, bet kuri gali daryti didelį poveikį aplinkai, kaip tai suprantama pagal šios Konvencijos 6 straipsnio 1 dalies b punktą;
–        sprendimą svarstyti iš naujo ar atnaujinti veiklos, išvardytos Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 dalyje, įgyvendinimo sąlygas, kaip tai suprantama pagal šios konvencijos 6 straipsnio 10 dalį.
26.      Esant šioms aplinkybėms Conseil d’État (Valstybės Taryba) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar teisės sistemoje, pagal kurią Orhuso konvencijos I priede nurodytai veiklai vykdyti būtina gauti eksploatavimo leidimą, išduodamą ne ilgesniam kaip 20 metų laikotarpiui,
–      Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 ir 10 dalys bei I priedo 20 ir 22 punktai turi būti aiškinami taip, kad sprendimas pratęsti veiklos, kurią iš pradžių buvo leista vykdyti 20 metų, vykdymą 10 metų turi būti priimamas dalyvaujant visuomenei?
–      Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 ir 10 dalys turi būti aiškinamos taip, kad teisės sistema, pagal kurią veiklos vykdymo pratęsimo 10 metų procedūra visada taikoma nedalyvaujant visuomenei, su šiuo straipsniu nesuderinama?“
27.      F. B., Electrabel, Belgijos vyriausybė ir Europos Komisija pateikė rašytines pastabas.
IV.    Vertinimas
28.      Pateiktu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 dalis, siejama su jos I priedo 20 ir 22 punktais, arba tos konvencijos 6 straipsnio 10 dalis turi būti aiškinama taip, kad visuomenės dalyvavimo etapas yra būtinas prieš priimant sprendimą 10 metų pratęsti vėjo jėgainių parko, kuriam leidimas iš pradžių buvo išduotas 20 metų, eksploatavimą. Jis taip pat klausia, ar pagal šias nuostatas draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos sprendimų pratęsti nagrinėjamos veiklos vykdymą 10 metų priėmimo procesas neapima visuomenės dalyvavimo etapo.
29.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai
pateikti nagrinėjant F. B., vietovės, kurioje yra vėjo jėgainių parkas, gyventojo, neigiamai vertinančio visuomenės dalyvavimo etapo nebuvimą, ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.
30.      Pirmiausia reikia priminti, kad Orhuso konvencijos, kurią Bendrija pasirašė ir vėliau patvirtino Tarybos sprendimu 2005/370(9), nuostatos yra sudedamoji Sąjungos teisės sistemos dalis(10). Taigi, kaip rašytinėse pastabose pažymi Komisija, Europos Sąjunga ir valstybės narės turi laikytis įsipareigojimų, kylančių iš Orhuso konvencijos, visų pirma pareigų, kylančių iš 6 straipsnio dėl visuomenės dalyvavimo.
31.      Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad išduodant pirminį leidimą nagrinėjamai veiklai (vėjo jėgainių parkui eksploatuoti) reikia surengti visuomenės dalyvavimo procedūrą. Ši veikla patenka į Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 dalies a punkto, siejamo su šios konvencijos I priedo 20 punktu, taikymo sritį. Iš tiesų pagal šį 20 punktą Orhuso konvencijos 6 straipsnyje numatytų reikalavimų dėl visuomenės dalyvavimo taikymas išplėstas – jie taikomi bet kokiai veiklai, kurią vykdant pagal nacionalinius įstatymus numatytas visuomenės dalyvavimas taikant PAV procedūrą, kaip yra pagrindinėje byloje nagrinėjamos veiklos atveju(11).
32.      Veikla, dėl kurios pagal nacionalinę teisę reikalaujama atlikti PAV, patenka į PAV direktyvos taikymo sritį(12). PAV direktyvos II priedo 3 antraštinės dalies i punkte tarp šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalyje (pagal ją valstybės turi nuspręsti, ar projektui turi būti taikomas PAV) nurodytų projektų paminėtos „vėjo jėgainės“.
33.      Ginčijamu sprendimu pratęstas pirminio leidimo galiojimo laikotarpis veiklai, dėl kurios reikalaujamas visuomenės dalyvavimas (pagal PAV direktyvą ir Orhuso konvenciją, kuri yra sudėtinė Sąjungos teisės sistemos dalis).
34.      Vis dėlto taikytinuose teisės aktuose, kuriais remiantis buvo priimtas ginčijamas sprendimas pratęsti nagrinėjamos veiklos laikotarpį, visuomenės dalyvavimo etapas nenumatytas kaip atitinkamo sprendimų priėmimo proceso būtina sąlyga.
35.      Taigi kyla klausimas, ar pagal Orhuso konvenciją turėjo būti užtikrintas visuomenės dalyvavimas sprendžiant dėl nagrinėjamos veiklos laikotarpio pratęsimo(13).
36.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nagrinėja tris teisės nuostatas, kurios gali būti taikomos pratęsiant leidimą veiklai, kurią leidžiama vykdyti pagal Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 dalies a punktą. Pirmoji yra Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 dalies a punktas, siejamas su jos I priedo 20 arba 22 punktu; antroji – šios konvencijos 6 straipsnio 1 dalies b punktas; trečioji – jos 6 straipsnio 10 dalis. Kiekvienoje iš šių nuostatų numatyta, ar reikalaujamas visuomenės dalyvavimo etapas ir kokiomis sąlygomis to reikalaujama.
37.      Sprendimai pratęsti veiklos, kuriai išduotas leidimas, laikotarpį teisiniu požiūriu gali būti skirstomi į dvi kategorijas. Nauji sprendimai leisti vykdyti planuojamą veiklą, viena vertus, pagal
Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 dalies a punktą, siejamą su jos I priedo 20 arba 22 punktu (I priede nurodyta planuojama veikla), arba, kita vertus, pagal Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 dalies b punktą (planuojama veikla, neįtraukta į I priedą, bet turinti didelį poveikį aplinkai). Antrosios kategorijos sprendimais iš naujo svarstomos arba atnaujinamos veiklos įgyvendinimo sąlygos pagal tos konvencijos 6 straipsnio 10 dalį.
A.      Leidimo galiojimo pratęsimas kaip sprendimas, kuriuo leidžiama vykdyti planuojamą veiklą (6 straipsnio 1 dalies a ir b punktai)
38.      Orhuso konvencijos 6 straipsnyje numatyta visuomenės teisė dalyvauti priimant sprendimus dėl konkrečios veiklos.
39.      Tarpusavyje siejamuose 6 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose įtvirtinti kriterijai, pagal kuriuos nustatoma, kokius sprendimus priimant turi dalyvauti visuomenė. Abu punktus sieja tai, kad juose atsižvelgiama į galimą didelį planuojamos veiklos poveikį aplinkai(14). A punkte nurodytos I priede išvardytos veiklos rūšys, kurios, kaip manoma, gali turėti didelį poveikį aplinkai, o b punkte nustatyta, kad nuostatos dėl visuomenės dalyvavimo pagal nacionalinius įstatymus taip pat taikomos sprendimams dėl planuojamų veiklos rūšių, neišvardytų I priede, bet galinčių turėti didelį poveikį aplinkai.
40.      Kiek tai susiję su galimu šios nuostatos taikymu, F. B. iš esmės teigia, kad leidimo nagrinėjamai veiklai galiojimo pratęsimas turi būti laikomas nauju sprendimu dėl šios veiklos. Kadangi pirminis leidimas buvo išduotas pagal Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 dalies a punktą, siejamą su jos I priedo 20 dalimi(15), šio leidimo galiojimo pratęsimas, jo teigimu, turi būti vertinamas kaip naujas sprendimas, taigi turi būti užtikrintas visuomenės dalyvavimas. Jeigu nebūtų pritarta pirmiau nurodytam argumentui, leidimo galiojimo pratęsimas galėtų būti laikomas tos veiklos išplėtimu ar pakeitimu pagal I priedo 22 dalį arba sprendimu dėl veiklos, kuri neįtraukta į I priedą, bet gali turėti didelį poveikį aplinkai.
1.      Leidimo galiojimo pratęsimas kaip sprendimas leisti vykdyti planuojamą veiklą, nurodytą I priede (6 straipsnio 1 dalies a punktas ir I priedo 20 punktas)
41.      Pagal Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 dalies a punktą visuomenės dalyvavimas taikomas priimant sprendimus dėl to, ar leisti vykdyti jos I priede išvardytų rūšių planuojamą veiklą(16).
42.      Kaip jau buvo paaiškinta(17), Orhuso konvencijos I priedo 20 punkte 6 straipsnio taikymo sritis išplėsta taip, kad apimtų bet kurią veiklą, kuriai netaikomi šio priedo 1–19 punktai, tais atvejais, kai, vadovaujantis nacionaliniais įstatymais, visuomenės dalyvavimas įgyvendinamas taikant PAV procedūrą(18).
43.      Tai, ar veikla patenka į konvencijos I priedo 20 dalies taikymo sritį, priklauso nuo trijų elementų, t. y. nuo i) visuomenės dalyvavimo; ii) PAV, kurį atliekant dalyvauja visuomenė; ir iii) nacionalinės teisės aktų, kuriuose numatytas PAV(19).
44.      Taigi, jeigu nacionalinės teisės aktuose nereikalaujama atlikti PAV išduodant leidimą arba pratęsiant jo galiojimą, vien I priedo 20 dalyje toks reikalavimas negali būti nustatytas.
45.      Tai patvirtina Orhuso konvencijos atitikties komiteto (toliau – Atitikties komitetas) išvados, iš kurių matyti, kad sprendimas pratęsti veiklos laikotarpį nepatenka į Orhuso konvencijos I priedo 20 dalies taikymo sritį, jeigu pagal nacionalinę teisę tokio pratęsimo atveju nereikalaujama atlikti PAV procedūros(20).
46.      Akivaizdu, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju nacionalinės teisės aktuose numatytas PAV išduodant pirminį leidimą vėjo jėgainių parkui. Vis dėlto, kaip Komisija iš esmės pažymėjo rašytinėse pastabose, neatrodo, kad norint pratęsti šio leidimo galiojimą reikia atlikti tokį vertinimą.
47.      Taigi negali būti laikoma, kad nagrinėjamo leidimo galiojimo pratęsimas patenka į Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 dalies a punkto, siejamo su I priedo 20 punktu, taikymo sritį.
2.      Leidimo galiojimo pratęsimas kaip veiklos pakeitimas arba išplėtimas (6 straipsnio 1 dalies a punktas ir I priedo 22 dalis)
48.      Orhuso konvencijos I priedo 22 dalyje šios konvencijos 6 straipsnio taikymo sritis išplėsta įtraukiant veiklos pakeitimą arba išplėtimą, kai toks pakeitimas arba išplėtimas atitinka šiame priede nustatytus kriterijus arba slenkstines vertes. Bet kokiems kitiems priede nustatytų kriterijų ar ribinių verčių neatitinkantiems veiklos pakeitimams arba išplėtimui taikomas Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 dalies b punktas.
49.      Reikia išsiaiškinti, ar sąvoka „pakeitimas arba išplėtimas“ turi būti suprantama kaip apimanti vien veiklos laikotarpio pratęsimą.
50.      Kadangi Orhuso konvencijos I priedo 22 dalies
pirmas sakinys iš esmės panašus į PAV direktyvos I priedo 24 dalį(21), pažymėtina, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, „kaip matyti iš jo formuluotės ir sistemos, jame minimi bet kokie projekto pakeitimai ar išplėtimai, kurie, be kita ko, dėl savo pobūdžio ar masto kaip ir pats projektas kelia panašius pavojus, kiek tai susiję su poveikiu aplinkai“(22).
51.      Teisingumo Teismas nusprendė, kad nacionalinės priemonės, kuriomis ilgam dešimties metų laikotarpiui pratęsiamas leidimas, iš pradžių suteiktas 40 metų, atominėse elektrinėse gaminti elektros energiją pramoniniais tikslais, kartu su dideliais renovavimo darbais, kurių prireikė dėl elektrinių senumo ir pareigos užtikrinti jų atitiktį saugumo normoms, yra „panašaus masto, kiek tai susiję su poveikio aplinkai rizika, kaip ir pradinis minėtų elektrinių eksploatavimas“(23).
52.      Remiantis šia jurisprudencija ir kaip rašytinėse pastabose iš esmės tvirtino Komisija, galima teigti, kad, nesant darbų ar jokio fizinio pakeitimo, vien leidimo galiojimo laikotarpio pratęsimas jau vykdomai veiklai, kaip antai nagrinėjamai pagrindinėje byloje, negali būti laikomas veiklos pakeitimu ar išplėtimu.
53.      Teisingumo Teismo Sprendimas FCC Česká republika(24), priimtas dėl Direktyvos 2010/75, kuria įgyvendinti visuomenės dalyvavimo reikalavimai pramoninių išmetamų teršalų srityje, patvirtina šį aiškinimą. Direktyvoje 2010/75 sąvoka „išplėtimas“ yra šios direktyvos 3 straipsnio 9 punkte pateiktos sąvokos „esminis pakeitimas“ apibrėžties dalis. Leidimas atlikti bet kokį „esminį pakeitimą“ išduodamas tik užtikrinus visuomenės dalyvavimą pagal Direktyvos 2010/75 24 straipsnio 1 dalies b punktą. Sąvoka „esminis pakeitimas“ apibrėžta kaip „įrenginio <...> pobūdžio ar veikimo pakeitimas, arba išplėtimas, kuris gali turėti reikšmingą neigiamą poveikį žmonių sveikatai arba aplinkai“ (išskirta mano).
54.      Teisingumo Teismas nusprendė, kad „vien atliekų šalinimo sąvartyne laikotarpio pratęsimas pats savaime nekeičia įrenginio apimties ir talpos, numatytų pirminiame leidime, taigi tai nėra įrenginio „išplėtimas“(25).
55.      Orhuso konvencijos taikymo vadovas, kuris pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją gali būti laikomas aiškinamuoju dokumentu, į kurį, aiškinant šią konvenciją, prireikus galima atsižvelgti greta kitų reikšmingų dalykų, net jeigu jame esanti analizė neturi jokios privalomosios galios ir tokios norminės reikšmės, kokią turi konvencijos nuostatos(26), patvirtina aiškinimą, pagal kurį konvencijos I priedo 22 punktas susijęs tik su fiziniais pakeitimais ar veiklos išplėtimu(27).
56.      Jeigu vėlesnės administracinės procedūros susijusios su planuojama veikla, patenkančia į Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, taikoma ne ši nuostata, siejama su minėtos konvencijos
I priedo 22 dalimi, o šios konvencijos 6 straipsnio 10 dalis(28).
57.      Taigi vien leidimo galiojimo pratęsimas pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju, neatliekant jokio fizinio atitinkamos veiklos pakeitimo ar jos išplėtimo, negali būti laikomas nauju sprendimu. Vis dėlto, kaip paaiškinsiu toliau B dalyje, tai neriboja visuomenės teisės dalyvauti remiantis kita nuostata, t. y. Orhuso konvencijos 6 straipsnio 10 dalimi, kurioje reglamentuojami veiklos svarstymai iš naujo ir atnaujinimai.
3.      Leidimo galiojimo pratęsimas kaip sprendimas dėl veiklos, darančios didelį poveikį aplinkai (Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 dalies b punktas)
58.      Orhuso konvencijos 6 straipsnio 1 dalies b punkte nustatyta, kad konvencijos 6 straipsnio nuostatos dėl visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus dėl konkrečios veiklos taikomos sprendimams dėl planuojamų veiklos rūšių, neišvardytų konvencijos I priede, bet galinčių turėti didelį poveikį aplinkai.
59.      Iš 6 straipsnio 1 dalies b punkto teksto matyti, kad Orhuso konvencijos šalys nustato, ar visuomenės dalyvavimo reikalavimai taikomi tais atvejais, kai atitinkama veikla gali turėti didelį poveikį aplinkai(29).
60.      Dėl ginčijamos veiklos pratęsimo, kaip Komisija iš esmės nurodė savo rašytinėse pastabose, Teisingumo Teismo turimoje byloje nėra pakankamai įrodymų ir informacijos, kad būtų galima nustatyti, ar šis pratęsimas gali būti laikomas atitinkama veikla, kuri gali turėti reikšmingą poveikį aplinkai.
61.      Pabrėžtina, kad Orhuso konvencijos I priedo 22 dalimi jos 6 straipsnio 1 dalies b punkto taikymo sritis išplėsta įtraukiant bet kokį veiklos pakeitimą arba išplėtimą, kai toks pakeitimas arba išplėtimas savaime neatitinka I priede nustatytų kriterijų arba slenkstinių verčių.
62.      Vis dėlto iš ankstesniame skirsnyje(30) pateiktos analizės matyti, kad veiklos pakeitimas arba išplėtimas pagal šį punktą turi būti suprantamas kaip fizinis pakeitimas arba išplėtimas, taigi vien leidimo atnaujinimas – jo galiojimo pratęsimas nedarant fizinių pakeitimų ir neatliekant jokių darbų – nelaikomas tokiu pakeitimu arba išplėtimu.
63.      Esant šioms aplinkybėms, neatrodo, kad nagrinėjamo leidimo galiojimo pratęsimas yra sprendimas, patenkantis į 6 straipsnio 1 dalies b punkto, siejamo su I priedo 22 dalimi, taikymo sritį.
B.      Leidimo galiojimo pratęsimas kaip veiklos įgyvendinimo sąlygų svarstymas iš naujo ar atnaujinimas (6 straipsnio 10 dalis)
64.      Orhuso konvencijos 6 straipsnio 10 dalyje reikalaujama, kad visuomenės dalyvavimo reikalavimai būtų taikomi „su atitinkamais pakeitimais ir tais atvejais, kai tai tikslinga“, kai valstybės institucija „svarst[o] iš naujo ar atnaujin[a] veiklos, [kuriai leidimas išduotas pagal šios nuostatos 1 dalį,] įgyvendinimo sąlygas“.
1.      6 straipsnio 10 dalies taikymo sąlygos
65.      Orhuso konvencijos 6 straipsnio 10 dalimi „papildyta“(31) jos I priedo 22 dalis. Nors ta 22 dalis susijusi su fiziniais veiklos pakeitimais arba išplėtimu, 6 straipsnio 10 dalyje visuomenės dalyvavimo reikalavimai išplėsti taip, kad apimtų veiklos įgyvendinimo sąlygų svarstymą iš naujo ar atnaujinimą, įskaitant bet kokį valdžios institucijų atliekamą svarstymą iš naujo ar atnaujinimą, kurie nebūtinai apima fizinį veiklos pakeitimą(32).
66.      6 straipsnio 10 dalis taikoma, kai iš naujo svarstomos ar atnaujinamos veiklos įgyvendinimo sąlygos. Kaip matyti iš pačios sąvokos „įgyvendinimo sąlygos“, ji reiškia visas sąlygas, būtinas veiklai vykdyti(33). Sąvoka „svarstant iš naujo ar atnaujinant“ yra pakankamai plati tam, kad apimtų aplinkosaugos srities sprendimų priėmimą išdavus pirminį leidimą, kai tokiais sprendimais keičiamos įgyvendinimo sąlygos.
67.      6 straipsnio 10 dalyje pateikta plačiai suformuluota nuostata apima veiklos gyvavimo ciklą, kiek tai susiję su į Orhuso konvencijos taikymo sritį patenkančiais klausimais. Ši nuostata padeda nuolat siekti visuomenės dalyvavimo tikslo, kuris, kaip nurodyta Orhuso konvencijos devintoje konstatuojamojoje dalyje, yra sudaryti galimybę visuomenei išreikšti savo susirūpinimą ir valstybės institucijoms atkreipti reikiamą dėmesį į šiuos visuomenės interesus.
68.      Tam tikrų Orhuso konvencijos I priede išvardytų veiklos rūšių, susijusių su gamtos išteklių naudojimu, pobūdis patvirtina tai, kas išdėstyta. Teisės doktrinoje aiškinama, kad daugumoje šalių atitinkami leidimai „išduodami tik ribotam laikotarpiui (paprastai iki 10 metų) ir po to turi būti pratęsti ir (arba) atnaujinti“, nes „ketinamo naudoti ištekliaus kiekis ir jo naudojimo sąlygos labai priklauso nuo atitinkamo gamtinio ištekliaus būklės“(34).
69.      Tos konvencijos 6 straipsnio 10 dalyje numatyta, kad šio straipsnio 2–9 dalys dėl visuomenės dalyvavimo taikomos „su atitinkamais pakeitimais ir tais atvejais, kai tai tikslinga“. 6 straipsnio 10 dalyje nurodytas visuomenės dalyvavimo reikalavimų taikymas „su atitinkamais pakeitimais“ (mutatis mutandis) reiškia tiesiog taikymą „su būtinais pakeitimais“(35). Dėl visuomenės dalyvavimo tikslingumo pažymėtina, kad nors formuluotė „kai tai tikslinga“ reiškia, kad suteikiama „tam tikra diskrecija“, „ji nereiškia visiškos diskrecijos“(36). Šioje nuostatoje veikiau „įtvirtintas objektyvus kriterijus, į kurį reikia atsižvelgti, kiek tai susiję su Konvencijos tikslais“(37).
70.      Visuomenės dalyvavimo tikslingumas svarstant iš naujo ar atnaujinant veiklos įgyvendinimo sąlygas siejamas su svarstymo iš naujo ar atnaujinimo poveikio aplinkai reikšmingumu (dydžiu). Iš tiesų nustatant, ar planuojamai veiklai turi būti suteiktas leidimas, atsižvelgiama į galimą reikšmingą poveikį aplinkai(38), kuris išlieka svarbus vėlesniuose aplinkosaugos sprendimų priėmimo etapuose.
71.      Tai patvirtina Atitikties komiteto išvados, kuriose pažymėta, kad sprendžiant, ar „tikslinga“, taigi ir būtina numatyti visuomenės dalyvavimo etapą, kai valstybės institucija iš naujo svarsto ar atnaujina veiklos, kuriai taikomas 6 straipsnis, įgyvendinimo sąlygas, taikomas „tam tikras reikšmingumo kriterijus“(39).
72.      Formuluotė „kai tai tikslinga“ turi būti vartojama taip, kad būtų išsaugotas Orhuso konvencijos 6 straipsnio 10 dalies veiksmingumas. Reikalavimas surengti visuomenės dalyvavimo etapą visai netektų veiksmingumo, jeigu nacionalinės teisės aktų sistemoje nenumatyta galimybė įvertinti visuomenės dalyvavimo etapo tikslingumą, kai veikla iš naujo svarstoma ar atnaujinama.
73.      Būtent šis klausimas kilo byloje, kurioje Atitikties komitetas pateikė išvadas dėl Europos Sąjungos, kiek tai susiję su Direktyva 2010/75(40). Atitikties komitetas nustatė, kad Europos Sąjunga, kaip Orhuso konvencijos šalis, nesilaikė jos 6 straipsnio 10 dalies, „nes nustatė teisės sistemą, kurioje nenumatyta jokios galimybės visuomenei dalyvauti svarstant iš naujo ir atnaujinant leidimo sąlygas“ pagal tam tikras tos direktyvos nuostatas, galiojusias tuo metu, kai buvo pateiktos šios išvados(41).
74.      Svarbu pažymėti, kad siekiant laikytis Orhuso konvencijos Direktyva 2010/75 buvo iš dalies pakeista nurodant, kad „suinteresuotosios visuomenės nariams turėtų būti sudarytos išankstinės ir veiksmingos galimybės dalyvauti rengiant arba atnaujinant kompetentingos institucijos nustatomas leidimo sąlygas, taip pat tais atvejais, kai leidimo sąlygos peržiūrimos <...>“(42).
2.      Veiklos laikotarpis kaip veiklos įgyvendinimo sąlyga ir leidimo galiojimo pratęsimas pagrindinėje byloje
75.      Orhuso konvencijos 6 straipsnio 10 dalis taikoma iš naujo svarstant arba atnaujinant veiklos įgyvendinimo sąlygas, t. y. visas veiklai toliau įgyvendinti būtinas sąlygas(43). Leidžiamas veiklos laikotarpis yra būtinas šiai veiklai toliau įgyvendinti ir yra viena iš šių veiklos įgyvendinimo sąlygų(44).
76.      Vadinasi, sprendimas, kuriuo pratęsiamas veiklos laikotarpis, pakeičia jos įgyvendinimo sąlygas, taigi lemia konvencijos 6 straipsnio 10 dalies taikymą.
77.      Negaliu pritarti Belgijos vyriausybės argumentui, kad 6 straipsnio 10 dalis netaikoma, nes nebuvo pakeistos pradinės nagrinėjamos veiklos vykdymo sąlygos, – tai nekeičia aplinkybės, kad pradinis iš viso 20 metų laikotarpis buvo pratęstas perpus, o tai reiškia, kad pradinės veiklos įgyvendinimo sąlygos pasikeitė(45).
78.      Dėl visuomenės dalyvavimo užtikrinimo tikslingumo jau buvo nurodyta, kad valdžios institucijos turi tam tikrą diskreciją spręsti šį klausimą, tačiau šia diskrecija jos privalo naudotis laikydamosi Orhuso konvencijos tikslų(46).
79.      Kiek tai susiję su leidimo galiojimo pratęsimu, šioje konvencijoje nenustatyta jokios „aritmetinės“ ribos, kurią viršijus būtų tikslinga užtikrinti visuomenės dalyvavimą. Toks sprendimas turi būti priimtas remiantis materialiniais kriterijais. Visuomenės dalyvavimo tikslingumas pratęsiant leidimo galiojimą ir didelio poveikio aplinkai vertinimas gali priklausyti, be kita ko, nuo veiklos, kurios laikotarpis pratęsiamas, pobūdžio ir nuo pratęsimo laikotarpio. Taip pat svarbu atsižvelgti į tai, ar ankstesniuose visuomenės dalyvavimo etapuose ji buvo informuota apie galimybę pratęsti leidimo galiojimą ateityje, taigi turėjo galimybę pareikšti nuomonę dėl su tuo susijusio poveikio aplinkai(47).
80.      Bet kuriuo atveju akivaizdu, kad reikšmingai pratęsiant veiklos, kuriai jau buvo išduotas leidimas, laikotarpį tikslinga surengti visuomenės dalyvavimo etapą. Tai atitinka visuomenės dalyvavimo tikslą suteikti visuomenei galimybę išreikšti susirūpinimą(48).
81.      Atitikties komitetas patvirtina šį aiškinimą. Jis yra ne kartą nurodęs, kad, „išskyrus tuos atvejus, kai leidžiamo laikotarpio pakeitimas yra minimalus ir akivaizdžiai turėtų nedidelį poveikį aplinkai arba jo visai neturėtų, laikotarpio pratęsimui tikslinga taikyti 6 straipsnio nuostatas“(49) (išskirta mano). Atitikties komitetas konstatavo, kad veiklos laikotarpio pratęsimas penkeriems metams „jokiu būdu nėra minimalus“, taigi tokiu atveju būtinas visuomenės dalyvavimas(50).
82.      Pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju leidimo galiojimas buvo pratęstas 10 metų. Veiklos, kurią iš pradžių leista vykdyti 20 metų, pratęsimas 10 metų yra jos pratęsimas pusei pradinio laikotarpio. Toks pratęsimas negali būti laikomas „minimaliu“. Be to, leidimo galiojimo pratęsimo momentu (2020 m.) nuo tos dienos, kai buvo pradėta vykdyti nagrinėjamą veiklą (eksploatuoti vėjo jėgainių parką) (2009 m.), buvo praėję daugiau kaip 10 metų.
83.      Šios aplinkybės yra įtikinamas požymis, kad tikslinga užtikrinti visuomenės dalyvavimą. Vis dėlto galiausiai šias aplinkybes turi įvertinti nacionalinis teismas.
84.      Kitas sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą iškeltas klausimas susijęs su tuo, kad nacionalinės teisės sistemoje nenumatyta jokios galimybės visuomenei dalyvauti pratęsiant atitinkamos veiklos leidimų galiojimą.
85.      Iš šio sprendimo matyti, kad vienas iš pagrindų, kuriais remdamasis nacionalinės teisės aktų leidėjas nenumatė visuomenės dalyvavimo etapo, buvo tai, kad, kai veiklos vykdytojas pateikia prašymą išduoti leidimą, užtikrinamas visuomenės dalyvavimas, įskaitant PAV, nepaisant išduodamo leidimo galiojimo laikotarpio. Dar vienas pagrindas buvo siekis išvengti diskriminacijos tarp naujų leidimų vėjo jėgainių parkams (išduodamų ne ilgesniam kaip 30 metų laikotarpiui) ir leidimų, išduotų pagal ankstesnę tvarką (ne ilgesniam kaip 20 metų laikotarpiui).
86.      Nesu įsitikinusi, kad šie pagrindai pateisina teisės aktų leidėjo sprendimą neįtraukti leidimų galiojimo pratęsimo į Orhuso konvencijos 6 straipsnio 10 dalies taikymo sritį. Visų pirma ši nuostata taikoma nepaisant to, ar prieš išduodant pirminį leidimą buvo užtikrintas visuomenės dalyvavimas. Ši nuostata taikoma visais atvejais, kai veiklos įgyvendinimo sąlygos yra „svarst[omos] iš naujo ar atnaujina[mos]“, ir pagal ją atitinkama valstybės institucija privalo įvertinti, ar visuomenės dalyvavimas yra „tikslingas“. Nors formuluotė „kai tai tikslinga“ palieka valstybės institucijoms tam tikrą diskreciją, negalima visiškai atsisakyti ją įgyvendinti vien dėl to, kad praeityje visuomenė dalyvavo sprendžiant klausimus, nesusijusius su veiklos įgyvendinimo sąlygų svarstymu iš naujo ar atnaujinimu. Priešingu atveju 6 straipsnio 10 dalis taptų neveiksminga. Iš tiesų ji būtų automatiškai netaikoma bet kokiai veiklai, dėl kurios buvo užtikrintas visuomenės dalyvavimas (kitais atvejais nei svarstant iš naujo ar atnaujinant veiklos įgyvendinimo sąlygas).
87.      Dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamos veiklos pažymėtina, kad po to, kai vėjo jėgainių parkas buvo pradėtas eksploatuoti, vienas po kito vyko keli leidimo teisminio panaikinimo ir papildomo tyrimo etapai(51). Iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos neaišku, ar visuose šiuose etapuose dalyvavo visuomenė. Bet kuriuo atveju byloje nėra įrodymų, kad visuomenė turėjo galimybę išreikšti nuomonę konkrečiai dėl išduoto leidimo galiojimo laikotarpio galimo reikšmingo pratęsimo(52).
88.      Antra, dėl argumento, kad dėl visuomenės dalyvavimo atsiranda diskriminacija tarp anksčiau išduotų ir naujų leidimų turėtojų, manau, kad svarbu priminti, jog Orhuso konvencijos 6 straipsnio 10 dalies taikymas nėra fakultatyvus. Jei tenkinamos jos taikymo sąlygos, turi būti apsaugota visuomenės dalyvavimo teisė(53). Visuomenės dalyvavimo sprendžiant dėl tam tikros veiklos tikslingumas turi būti nustatytas atsižvelgiant į Orhuso konvencijos tikslus(54). Visuomenės dalyvavimas nėra tik varnelių žymėjimas arba tiesiog formalumas. Tai – priemonė toje konvencijoje numatytiems aplinkosaugos demokratijos tikslams pasiekti(55).
89.      Be to, Orhuso konvencijos 6 straipsnio 10 dalis taikoma visiems veiklos vykdytojams, nepaisant to, kada jiems išduotas leidimas vykdyti veiklą. Taigi veiklos vykdytojų, kuriems buvo išduoti leidimai 30 metų laikotarpiui, atveju taip pat gali būti visuomenės dalyvavimo toliau priimant aplinkosaugos sprendimus etapas, kai keičiamos arba atnaujinamos jų veiklos įgyvendinimo sąlygos.
90.      Taip pat reikia patikslinti, kad tai, jog išduodant leidimą buvo atliktas PAV, savaime neturi lemiamos reikšmės taikant 6 straipsnio 10 dalį. Ši nuostata ir visuomenės dalyvavimo teisė apskritai pagal Orhuso konvenciją nėra tas pats kas PAV(56). Kaip nurodyta Orhuso konvencijos taikymo vadove, Orhuso konvencijos antrojo ramsčio taikymo sritis „skiriasi nuo poveikio aplinkai vertinimo ir yra gerokai platesnė“(57). Šiame vadove kaip pavyzdys nurodytas būtent konkrečių veiklos rūšių įgyvendinimo sąlygų svarstymas iš naujo arba atnaujinimas – daugelyje šalių, jeigu jie nesiejami su esminiais veiklos pokyčiais, juos atliekant nebūtinai turi būti atliekama PAV procedūra, o veikiau taikoma aplinkosaugos leidimų išdavimo tvarka(58).
91.      Dėl šių priežasčių manau, kad pagal 6 straipsnio 10 dalį draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose nenumatyta valstybės institucijos pareiga išnagrinėti, kiek tikslingas visuomenės dalyvavimas pratęsiant leidimų eksploatuoti vėjo jėgainių parkus galiojimą 10 metų.
92.      Anksčiau šioje išvadoje nurodyta Teisingumo Teismo jurisprudencija(59) dėl atliekų šalinimo sąvartyne laikotarpio pratęsimo pagal Direktyvą 2010/75/ES negali lemti kitokio aiškinimo. Sprendime FCC Česká republika Teisingumo Teismas nusprendė, kad vien atliekų šalinimo sąvartyne laikotarpio pratęsimas, nekeičiant nei didžiausio sąvartyno ploto, nei leidžiamos bendros sąvartyno talpos, nėra „esminis pakeitimas“, kaip tai suprantama pagal tos direktyvos 3 straipsnio 9 dalį. Taigi negalima reikalauti, kad sąvartyno operatorius gautų naują leidimą. Teisingumo Teismo argumentai buvo grindžiami sąvoka „esminis pakeitimas“, pagal kurią, be kita ko, reikalaujama įrenginio veikimo „išplėtimo“.
93.      Vis dėlto Orhuso konvencijos 6 straipsnio 10 dalies taikymo sritis nesiejama su „esminiu pakeitimu“ arba bet kokiu
fiziniu veiklos išplėtimu; ji taikoma svarstant iš naujo ar atnaujinant veiklos įgyvendinimo sąlygas. Kaip jau pažymėta šioje išvadoje(60), Orhuso konvencijos I priedo 22 dalis taikoma fiziniams veiklos pakeitimams, o 6 straipsnio 10 dalis – paskesnėms administracinėms procedūroms(61).
94.      Be to, po to, kai buvo priimtas Sprendimas FCC Česká republika, Direktyva 2010/75 buvo iš dalies pakeista(62) nustatant visuomenės dalyvavimo reikalavimą, kai leidimas atnaujinamas operatoriaus prašymu, siekiant pratęsti atliekų šalinimo sąvartyno, kuris pasiekia tos direktyvos I priedo 5.4 punkte nustatytus ribinius dydžius, eksploatavimo trukmę.
95.      Taigi, mano nuomone, Sprendimas FCC Česká republika neturėtų būti suprantamas kaip kliūtis aiškinimui, pagal kurį vėjo jėgainių parko leidimo galiojimo pratęsimas 10 metų yra tos veiklos įgyvendinimo sąlygų atnaujinimas, dėl kurio taikoma Orhuso konvencijos 6 straipsnio 10 dalis.
96.      Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, Orhuso konvencijos 6 straipsnio 10 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją valstybės institucijos privalo įvertinti, ar tikslinga surengti visuomenės dalyvavimo etapą tuo atveju, kai vėjo jėgainių parko leidimo, iš pradžių išduoto 20 metų, galiojimas pratęsiamas 10 metų, ir kad pagal ją draudžiama teisės sistema, pagal kurią per leidimo tokiai veiklai galiojimo pratęsimo procedūrą valstybės institucija neprivalo išnagrinėti, ar tikslinga surengti visuomenės dalyvavimo etapą.
V.      Išvada
97.      Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Conseil d’État (Valstybės Taryba, Belgija) pateiktą prejudicinį klausimą:
Konvencijos dėl teisės gauti informaciją, visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus ir teisės kreiptis į teismus aplinkosaugos klausimais 6 straipsnio 10 dalis
turi būti aiškinama taip, kad pagal ją valstybės institucijos privalo įvertinti, ar tikslinga surengti visuomenės dalyvavimo etapą tuo atveju, kai vėjo jėgainių parko leidimo, iš pradžių išduoto 20 metų, galiojimas pratęsiamas 10 metų, ir kad pagal ją draudžiama teisės sistema, pagal kurią per leidimo tokiai veiklai galiojimo pratęsimo procedūrą valstybės institucija neprivalo išnagrinėti, ar tikslinga surengti visuomenės dalyvavimo etapą.“
1      Originalo kalba: anglų.
i      Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.
2      1998 m. birželio 25 d. Orhuse (Danija) sudaryta Konvencija dėl teisės gauti informaciją, visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus ir teisės kreiptis į teismus aplinkosaugos klausimais, Bendrijos vardu patvirtinta 2005 m. vasario 17 d. Tarybos sprendimu 2005/370/EB (OL L 124, 2005, p. 1; toliau – Orhuso konvencija).
3      Jungtinių Tautų Europos ekonominė komisija, The Aarhus Convention: An Implementation Guide, 2nd ed., 2014 (toliau – Orhuso konvencijos taikymo vadovas), p. 3 ir 253.
4      Lukos deklaracija, 2002 m. spalio 21–23 d., Luka, Italija.
5      Orhuso konvencijos taikymo vadovas, p. 19.
6      Baritt, E., Foundations of the Aarhus Convention: Environmental Democracy, Rights and Stewardship, Oxford, Hart Publishing, 2020, p. 28.
7      Bendrai žr. Bándi, G. (red.), Environmental Democracy and Law, Europa Law Publishing, Groningen-Amsterdam, 2014.
8      Vidaus teisės aktuose vartojama sąvoka „vienkartinis leidimas“ (permis unique) reiškia leidimą, susijusį su „mišriu projektu“ (projet mixte), kuriam reikia tiek aplinkosaugos, tiek statybos leidimo. Žr. abiejų sąvokų apibrėžtį atitinkamai
Nutarimo dėl aplinkosaugos leidimų 1 straipsnio 11 ir 12 punktuose bei 81 straipsnyje. Taip pat žr. sąvokos „permis unique“ apibrėžtį, pateiktą https://permis-environnement.spw.wallonie.be/home/glossaire.html#permis-unique.
9      2005 m. vasario 17 d. Tarybos sprendimas dėl Konvencijos dėl teisės gauti informaciją, visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus ir teisės kreiptis į teismus aplinkosaugos klausimais sudarymo Europos bendrijos vardu (OL L 124, 2005, p. 1).
10      Šiuo klausimu žr. 2011 m. kovo 8 d. Sprendimą Lesoochranárske zoskupenie (C‑240/09, EU:C:2011:125, 30 punktas) ir 2022 m. lapkričio 8 d. Sprendimą Deutsche Umwelthilfe (Motorinių transporto priemonių tipo patvirtinimas) (C‑873/19, EU:C:2022:857, 48 punktas).
11      Rašytinėse pastabose F. B. nurodo, kad vėjo jėgainių parkai, kurių bendra galia siekia 3 MW, yra „1 klasės“ įrenginiai, kuriems sutikimai dėl planuojamos veiklos suteikiami tik atlikus PAV ir visuomenės apklausą.
12      PAV direktyva įgyvendinami Orhuso konvencijos reikalavimai dėl visuomenės dalyvavimo, kiek tai susiję su projektais, patenkančiais į šios direktyvos taikymo sritį. Žr. 2003 m. gegužės 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/35, nustatančios visuomenės dalyvavimą rengiant tam tikrus su aplinka susijusius planus ir programas ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvas 85/337/EEB ir 96/61/EB dėl visuomenės dalyvavimo ir teisės kreiptis į teismus (OL L 156, 2003 p. 17; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 7 t., p. 466), 5 konstatuojamąją dalį, kurioje nurodyta, kad „Bendrijos teisė turėtų būti tinkamai suderinta su [Orhuso] konvencija numatant Bendrijai ją ratifikuoti“.
13      Ieškovas kritikuoja tik visuomenės dalyvavimo neužtikrinimą. Nenurodyta jokių pagrindų, susijusių su PAV organizavimu pagal PAV direktyvą.
14      Orhuso konvencijos taikymo vadovas, p. 131.
15      Žr. šios išvados 31 punktą.
16      Orhuso konvencijos taikymo vadovas, p. 126. Pagal šį vadovą (p. 131) sąvoka „planuojama veikla“ yra gana plati ir apima tiek PAV direktyvoje vartojamą sąvoką „projektas“, tiek sąvoką „įrenginys“, vartojamą 2010 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2010/75/ES dėl pramoninių išmetamų teršalų (taršos integruotos prevencijos ir kontrolės) (OL L 334, 2010, p. 17).
17      Šios išvados 51 punktas.
18      Žr. šios išvados 31 punktą ir Orhuso konvencijos taikymo vadovą, p. 131.
19      2010 m. birželio 18 d. ACCC/C/2008/35 (Gruzija), Išvados ir rekomendacijos, 43 punktas.
20      2019 m. rugpjūčio 19 d.
ACCC/C/2013/107 (Airija), Išvados ir rekomendacijos, 75 punktas.
21      PAV direktyvos I priedo 24 dalyje tarp 4 straipsnio 1 dalyje nurodytų projektų paminėtas „[k]iekvienas [I] priede išvardytų projektų pakeitimas ar išplėtimas tais atvejais, kai pats toks pakeitimas ar išplėtimas atitinka šiame priede nustatytus ribinius dydžius, jei jie yra nustatyti“.
22      2019 m. liepos 29 d. Sprendimas Inter‑Environnement Wallonie ir Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 78 punktas).
23      2019 m. liepos 29 d. Sprendimas Inter‑Environnement Wallonie ir Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 79 punktas). Be to, Teisingumo Teismas nusprendė, kad toje byloje išnagrinėtos priemonės ir su jomis neatsiejamai susiję modernizavimo darbai patys savaime yra „projektas“, kaip tai suprantama pagal PAV direktyvos 1 straipsnio 2 dalies a punktą (žr. to sprendimo 63–71, 90 ir 94 punktus).
24      2022 m. birželio 2 d. Sprendimas FCC Česká republika (C‑43/21, EU:C:2022:425).
25      2022 m. birželio 2 d. Sprendimas FCC Česká republika (C‑43/21, EU:C:2022:425, 36 punktas).
26      2022 m. lapkričio 8 d. Sprendimas Deutsche Umwelthilfe (Motorinių transporto priemonių tipo patvirtinimas) (C‑873/19, EU:C:2022:857, 55 punktas).
27      Orhuso konvencijos taikymo vadovas, p. 132 ir 158.
28      Ibid.
29      Orhuso konvencijos taikymo vadovas, p. 132.
30      Šios išvados 57 punktas.
31      Orhuso konvencijos taikymo vadovas, p. 158.
32      Jeigu tokiu atveju padaroma fizinių pakeitimų, atitinkamas pakeitimas jau patenka į I priedo 22 punkto taikymo sritį. Žr. šios išvados 55 punktą.
33      2020 m. gruodžio 17 d. ACCC/C/2014/122 (Ispanija), Išvadų ir rekomendacijų 73 punkte Atitikties komitetas nurodė, kad veiklos „įgyvendinimo sąlygos“ apima „visas leidime nurodytas sąlygas, o ne tik technines arba veikimo sąlygas, darančias poveikį gamybos procesui“. Remdamasis šiomis Išvadomis ir rekomendacijomis Atitikties komitetas 2023 m. lapkričio 28 d. Rekomendacijoje Nyderlandų Karalystei dėl Sprendimo VII/8M 3a dalies įgyvendinimo nustatė, kad „visos su leidimu susijusios sąlygos, nepriklausomai, ar jos nurodytos pačiame leidime, turi būti laikomos įgyvendinimo sąlygomis“.
34      Jendrośka, J., „Public participation under Article 6 of the Aarhus Convention“, leidinyje Bándi, G., šios išvados 7 išnaša op. cit., p. 136. Taip pat žr. Orhuso konvencijos taikymo vadovą, p. 158.
35      Orhuso konvencijos taikymo vadovas, p. 159.
36      2010 m. gruodžio 17 d. ACCC/C/2009/41 (Slovakija), Išvados ir rekomendacijos, 55 punktas.
37      Ibid., 56 punktas.
38      Žr. šios išvados 39 punktą.
39      2020 m. kovo 30 d. Išvados ir rekomendacijos, ACCC/C/2014/121 (Europos Sąjunga), 99 punktas, pagal šias išvadas reikšmingumo kriterijus susijęs su tuo, ar svarstymas iš naujo ar atnaujinimas „gali reikšmingai pakeisti pagrindinius veiklos parametrus arba turėti įtakos veiklos reikšmingiems aplinkosaugos aspektams“ (104 punktas, kuriame daroma nuoroda į 2008 m. gegužės 2 d. ACCC/C/2006/17 (Europos Bendrija), Išvados ir rekomendacijos).
40      ACCC/C/2014/121 (Europos Sąjunga), šios išvados 39 išnaša, op. cit.
41      Ibid., 109 ir 120 punktai.
42      Žr. 2024 m. balandžio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2024/1785, kuria iš dalies keičiamos Direktyva 2010/75
ir Tarybos direktyva 1999/31/EB dėl atliekų sąvartynų (OL L 2024/1785), 37 konstatuojamąją dalį.
43      Žr. šios išvados 66 punktą.
44      2017 m. birželio 18 d. ACCC/C/2014/104 (Nyderlandai), Išvados ir rekomendacijos, 65 punktas, kuriame pažymėta, kad leidžiamas veiklos laikotarpis „akivaizdžiai yra veiklos įgyvendinimo sąlyga“. Orhuso konvencijos taikymo vadove nurodyta, kad „daugelyje šalių aplinkosaugos [leidimai] išduodami tik ribotam laikotarpiui (paprastai iki 10 metų) ir vėliau turi būti pratęstas jų galiojimas ir (arba) jie turi būti atnaujinti“ (p. 158).
45      Šiuo klausimu žr. 2019 m. rugpjūčio 19 d. ACCC/C/2013/107 (Airija), Išvados ir rekomendacijos, 84 punktas.
46      Žr. šios išvados 67 punktą.
47      Šiuo klausimu žr. generalinės advokatės J. Kokott išvadą byloje FCC Česká republika
(C‑43/21, EU:C:2022:64, 67 punktas).
48      Visuomenė gali norėti išreikšti savo požiūrį dėl vėjo jėgainių, pavyzdžiui, dėl triukšmo taršos arba vizualinės taršos (stroboskopinių reiškinių) lygio, bendrai žr. Vandenput, T. ir Vermer, D., „Éoliennes“, leidinyje Delnoy, M., Born, Ch.‑Hu., Actualités choisies en droit de l’urbanisme et de l'environnement, Limal, Anthemis, Liège, 2021, p. 218–249, būtent p. 228.
49      ACCC/C/2014/104 (Nyderlandai), šios išvados 44 išnaša, op. cit., 71 punktas; ACCC/C/2013/107 (Airija), šios išvados 45 išnaša, op. cit., 83 punktas; 2021 m. liepos 26 d.
ACCC/C/2016/143 (Čekija), Išvados ir rekomendacijos, 106 punktas; ACCC/C/2014/121 (Europos Sąjunga), šios išvados 39 išnaša, op. cit., 102 punktas.
50       ACCC/C/2013/107 (Airija), šios išvados 45 išnaša, op. cit., 84 punktas.
51      Žr. šios išvados 13 punktą.
52      Šiuo klausimu žr. ACCC/2013/107 (Airija), šios išvados 45 išnaša, op. cit., 85 punktas.
53      Žr. Orhuso konvencijos 1 straipsnį, kuriame nustatyta, kad „[k]iekviena Šalis, vadovaudamasi šios [k]onvencijos nuostatomis, užtikrina teisę <...> visuomenei dalyvauti priimant sprendimus <...>“ (išskirta mano).
54      Žr. ACCC/C/2014/121 (Europos Sąjunga), šios išvados 39 išnaša, 97 punktas ir ACCC/C/2016/143 (Čekija), šios išvados 49 išnaša, op. cit., 103 punktas.
55      Žr. mano įvadines pastabas šioje išvadoje.
56      Atitikties komitetas pažymėjo: „konvencijoje nenustatyta, kad PAV yra privaloma visuomenės dalyvavimo dalis; joje tik reikalaujama, kad kai, vadovaujantis nacionaliniais įstatymais, visuomenės dalyvavimas įgyvendinamas taikant PAV procedūrą (konvencijos [I priedo 20 dalis]), toks visuomenės dalyvavimas atitiktų 6 straipsnio nuostatas“ (2011 m. vasario 8 d.
ACCC/C/2008/24 (Ispanija), Išvados ir rekomendacijos, 82 punktas).
57      Orhuso konvencijos taikymo vadovas, p. 122.
58      Ten pat.
59      Šios išvados 53 punktas.
60      Šios išvados 65 punktas.
61      Orhuso konvencijos taikymo vadovas, p. 158.
62      Žr. šios išvados 74 punktą.