62004CO0007_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑7/04 P(R)
dėl 2004 m. sausio 9 d. pateikto apeliacinio skundo pagal Teisingumo Teismo statuto 57 straipsnio antrą pastraipą,
Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama R. Wainwright ir C. Ingen‑Housz, nurodžiusių adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
apeliantė,
dalyvaujant kitoms proceso šalims:
Akzo Nobel Chemicals Ltd, įsteigtai Londone (Jungtinė Karalystė),
Akcros Chemicals Ltd, įsteigtai Surrey (Jungtinė Karalystė),
atstovaujamoms advocaat C. Swaak ir advokato M. Mollica,
ieškovėms pirmojoje instancijoje,
palaikomoms
European Company Lawyers Association (ECLA), atstovaujamos advocaat
M. Dolmans ir advokato K. Nordlander, įgaliotų solicitor
J. Temple‑Lang,
Council of the Bars and Law Societies of the European Union (CCBE), atstovaujamos QC
J. Flynn,
Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, atstovaujamos avocaat O. Brouwer,
įstojusių į bylą šalių,
TEISINGUMO TEISMO PIRMININKAS,
susipažinęs su generalinio advokato A. Tizzano išvada,
priima šią
Nutartį
Sprendimo motyvai
1. Šis apeliacinis skundas pateiktas dėl 2003 m. spalio 30 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties Akzo Nobel Chemicals ir Acros Chemicals prieš Komisiją (T‑125/03 R ir T‑253/03 R, dar nepaskelbta Rinkinyje, toliau – skundžiama nutartis).
2. Šia nutartimi Pirmosios instancijos teismo pirmininkas atmetė prašymą sustabdyti 2003 m. vasario 10 d. Europos Bendrijų Komisijos sprendimo, iš dalies pakeičiančio 2003 m. sausio 30 d. sprendimą, įpareigojantį Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicals Ltd
ir Acros Chemicals
bei jų dukterines įmones sutikti, kad būtų atliktas tyrimas pagal 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio Sutarties [81] ir [82] straipsnius (OL 13, 1962, p. 204), 14 straipsnio 3 dalį, vykdymą ir taikyti kitas laikinąsias ieškovių interesų apsaugos priemones (byla T‑125/03 R). Antra, jis iš dalies atmetė prašymą sustabdyti 2003 m. gegužės 8 d. Komisijos sprendimo, atmetančio prašymą taikyti profesinės paslapties apsaugą penkiems dokumentams, nukopijuotiems per tyrimą, vykdymą bei taikyti kitas laikinąsias ieškovių interesų apsaugos priemones (byla T‑253/03 R).
3. 2004 m. vasario 16 d. Akzo Nobel Chemicals Ltd
ir Akcros Chemicals Ltd
(toliau – Akzo ) pateikė priešpriešinį apeliacinį skundą dėl skundžiamos nutarties panaikinimo tiek, kiek ja buvo atmestas prašymas taikyti laikinąsias apsaugos priemones byloje T‑125/03 R ir iš dalies atmestas prašymas taikyti laikinąsias apsaugos priemones byloje T‑253/03 R.
4. Įstojusios į bylą šalys savo pastabas pateikė 2004 m. vasario 16 d. palaikydamos Akzo
reikalavimus.
5. Pratęsus Komisijos pastabų priešpriešiniam apeliaciniam skundui pateikimo terminą, ji jas pateikė 2004 m. balandžio 16 d.
6. Kadangi šalių rašytinėse pastabose yra visa informacija, reikalinga sprendimui dėl jų prašymų priimti, nebūtina išklausyti jų žodinių pastabų.
Faktai ir procesas Pirmosios instancijos teisme
7. Ginčo ir proceso Pirmosios instancijos teisme faktai išdėstyti skundžiamos nutarties 1–20 punktuose taip:
„1 2003 m. vasario 10 d. Komisija, remdamasi 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio Sutarties [81] ir [82] straipsnius (OL 13, 1962, 204 p.), 14 straipsnio 3 dalimi (toliau – 2003 m. vasario 10 d. sprendimas), priėmė sprendimą, iš dalies pakeičiantį 2003 m. sausio 30 d. sprendimą, kuriuo Komisija nurodė bendrovėms Akzo Nobel Chemicals Ltd
ir Akcros Chemicals Ltd
(toliau – ieškovės) bei jų dukterinėms įmonėms sutikti, kad būtų atliktas tyrimas tikslu surinkti galimos antikonkurencinės veiklos įrodymus (toliau – 2003 m. sausio 30 d. sprendimas).
2 2003 m. vasario 12 ir 13 d. Komisijos pareigūnai, padedant Office of Fair Trading
(Didžiosios Britanijos valdžios institucija, atsakinga už konkurenciją) atstovams, minėtų sprendimų pagrindu atliko tyrimą ieškovių patalpose Eccles, Mančesteryje (Jungtinė Karalystė). Šio tyrimo metu Komisijos pareigūnai nukopijavo daugelį dokumentų.
3 Atliekant tyrimą ieškovių atstovai Komisijos pareigūnus informavo, kad tam tikriems konkrečios bylos dokumentams taikytina bendravimo su advokatais konfidencialumo apsauga ( legal professional privilege ), todėl Komisija negali su jais susipažinti.
4 Tada Komisijos pareigūnai ieškovių atstovus informavo, kad jie turi peržvelgti šiuos dokumentus tam, kad susidarytų savo nuomonę apie tai, ar jiems turi būti taikoma apsauga. Po ilgų diskusijų ir po to, kai Komisijos ir Office of Fair Trading
pareigūnai ieškovių atstovams priminė apie baudžiamąją atsakomybę už trukdymą atlikti tyrimą, buvo nuspręsta, kad už tyrimą atsakingas asmuo trumpai peržvelgs šiuos dokumentus dalyvaujant ieškovių atstovui. Taip pat buvo nuspręsta, kad ieškovių atstovui pareiškus, jog tam tikras dokumentas yra profesinė paslaptis, jis turi detaliau motyvuoti šį savo pareiškimą.
5 Tikrinant ieškovių atstovų nurodytoje byloje esančius dokumentus kilo ginčas dėl penkių dokumentų, su kuriais galiausiai buvo pasielgta dvejopai.
6 Pirmasis iš šių dokumentų yra 2000 m. vasario 16 d. dviejų lapų Akcros Chemicals
generalinio direktoriaus spausdinta atmintinė, adresuota vienam iš jo vadovų. Ieškovių teigimu, šioje atmintinėje yra informacija, surinkta Akcros Chemicals
generalinio direktoriaus tarnybinių pokalbių su kitais darbuotojais metu. Jie teigia, kad informacija buvo surinkta tikslu gauti nepriklausomą teisinę konsultaciją dėl Akzo Nobel
įgyvendinamos konkurencijos teisės laikymosi programos.
7 Antrasis dokumentas yra pirmiau minėtos dviejų lapų atmintinės kopija, kurioje yra ranka rašytos pastabos dėl bendravimo su ieškovių advokatu, nurodant jo vardą.
8 Gavę ieškovių paaiškinimus dėl šių dviejų pirmųjų dokumentų, Komisijos pareigūnai negalėjo priimti aiškaus sprendimo dėl šiems dokumentams prašomos apsaugos taikymo. Jie padarė jų kopijas ir įdėjo jas į užantspauduotą voką, kurį paėmė tyrimo pabaigoje. Savo prašyme ieškovės nurodė, kad šie dokumentai priklauso „A grupei“.
9 Trečiasis dokumentas, dėl kurio nesutarė Komisijos pareigūnai ir ieškovės, buvo Akcros Chemicals
generalinio direktoriaus ranka rašyti užrašai, kurie, ieškovių teigimu, buvo padaryti per pokalbius su jo pavaldiniais ir naudojami rengiant spausdintą A grupės atmintinę.
10 Pagaliau paskutinieji du svarstomi dokumentai yra du elektroniniai laiškai, kuriais pasikeitė Akcros Chemicals
generalinis direktorius ir Akzo Nobel
patarėjas konkurencijos teisės klausimais. Pastarasis yra advokatas, registruotas Nyderlandų advokatų kolegijoje, kuris tuo metu taip pat buvo Akzo Nobel
juridinio padalinio darbuotojas ir dirbo šioje bendrovėje pagal neterminuotą sutartį.
11 Peržiūrėjęs paskutiniuosius tris dokumentus ir gavęs ieškovių paaiškinimus, už tyrimą atsakingas asmuo padarė išvadą, kad jie aiškiai nelaikytini profesine paslaptimi. Dėl šios priežasties jis nukopijavo šiuos dokumentus ir prijungė kopijas prie likusios bylos medžiagos neįdėdamas jų kaip A grupės dokumentų į užantspauduotą voką. Savo prašyme ieškovės nurodė, kad šie dokumentai priklauso „B grupei“.
12 2003 m. vasario 17 d. ieškovės parašė Komisijai laišką, kuriame paaiškino, kodėl, jų nuomone, A ir B grupių dokumentams turėjo būti taikoma profesinės paslapties apsauga.
13 2003 m. balandžio 1 d. laišku Komisija informavo ieškoves, kad argumentai, išdėstyti jų 2003 m. vasario 17 d. laiške, neleidžia daryti išvados, kad minėtiems dokumentams turi būti taikoma profesinės paslapties apsauga. Be to, tame pačiame laiške Komisija nurodė, kad ieškovės per dvi savaites gali pateikti savo pastabas dėl šių preliminarių išvadų, po kurių Komisija priims galutinį sprendimą.
14 2003 m. balandžio 11 d. Pirmosios instancijos teismo sekretoriatui pateiktu ieškiniu ieškovės, remdamosi EB 230 straipsnio ketvirta pastraipa, prašė panaikinti 2003 m. vasario 10 d. sprendimą ir prireikus 2003 m. sausio 30 d. sprendimą „tiek, kiek Komisija jį laikė pateisinančiu ir (arba) sudarančiu jos veiksmų (kurie yra neatskiriami nuo sprendimo), paimant ir (ar) peržiūrint, ir (ar) skaitant dokumentus, kurie yra profesinė paslaptis, pagrindą“. Šios bylos numeris yra T‑125/03.
15 2003 m. balandžio 17 d. ieškovės informavo Komisiją, kad jos pareiškė ieškinį byloje T‑125/03. Jos taip pat informavo Komisiją, kad jų pastabos, kurias joms 2003 m. balandžio 1 d. Komisijos laišku buvo pasiūlyta pateikti, taip pat buvo įtrauktos į šį ieškinį.
16 Tą pačią dieną EB 242 ir 243 straipsnių pagrindu ieškovės pateikė prašymą, kad teisėjas sustabdytų 2003 m. vasario 10 d. sprendimo ir prireikus 2003 m. sausio 30 d. sprendimo vykdymą. Ši byla sekretoriate buvo užregistruota numeriu T‑125/03 R.
17 2003 m. gegužės 8 d. Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 17 14 straipsnio 3 dalimi, priėmė sprendimą (toliau – 2003 m. gegužės 8 d. sprendimas). Šio sprendimo 1 punkte Komisija atmetė ieškovių prašymą sugrąžinti A ir B grupių dokumentus ir patvirtinti, kad visos jos turimos šių dokumentų kopijos yra sunaikintos. Be to, 2003 m. gegužės 8 d. sprendimo 2 punkte Komisija nurodė, kad ketina atplėšti užantspauduotą voką su A grupės dokumentais. Tačiau Komisija pažymėjo, kad ji to nedarys, kol pasibaigs 2003 m. gegužės 8 d. sprendimo apskundimo terminas.
18 2003 m. gegužės 14 d. Komisija pateikė savo rašytines pastabas dėl prašymo taikyti laikinąsias apsaugos priemones byloje T‑125/03 R.
19 2003 m. gegužės 22 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininkas pakvietė ieškoves pateikti pastabas dėl išvadų, jų nuomone, darytinų byloje T‑125/03 R dėl 2003 m. gegužės 8 d. sprendimo. 2003 m. birželio 9 d. ieškovės pateikė savo pastabas, į kurias Komisija atsakė 2003 m. liepos 3 d.
20 2003 m. liepos 4 d. Pirmosios instancijos teismo sekretoriatui pagal EB 230 straipsnio ketvirtą pastraipą pateiktu ieškiniu ieškovės prašė panaikinti 2003 m. gegužės 8 d. sprendimą ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas. Atskiru dokumentu, užregistruotu 2003 m. liepos 11 d., ieškovės prašė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, būtent, sustabdyti 2003 m. gegužės 8 d. sprendimo vykdymą. Šios bylos numeris yra T‑253/03 R.“
Skundžiama nutartis
Byla T‑125/03 R
8. Byloje T‑125/03 R teisėjas, nagrinėjantis prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones, skundžiamos nutarties 67 punkte nustatė, kad visi ieškovių teisiniai pagrindai, nukreipti prieš 2003 m. vasario 10 d. sprendimą ir, tiek kiek būtina, prieš 2003 m. sausio 30 d. sprendimą, yra susiję su priemonėmis, priimtomis po šių sprendimų ir skirtingomis nuo jų.
9. Remdamasis nusistovėjusia Bendrijos teismų praktika, teisėjas, nagrinėjantis prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones, skundžiamos nutarties 68 punkte priminė, kad atliekant tyrimą Reglamento Nr. 17 14 straipsnio pagrindu įmonė negali tvirtinti, kad tyrimo procedūros neteisėtumas yra akto, kurio pagrindu Komisija atliko šį tyrimą, panaikinimo pagrindas.
10. Dėl šios priežasties nusprendęs, kad ieškovės neįrodė fumus boni juris, teisėjas, nagrinėjantis prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones, atmetė prašymą dėl vykdymo sustabdymo byloje T‑125/03 R.
Byla 253/03 R
11. Byloje 253/03 R teisėjas, nagrinėjantis prašymą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, pirmiausia išnagrinėjo antrąjį teisinį pagrindą, susijusį su profesinės paslapties pažeidimu.
12. Pirmiausia jis pažymėjo, kad Akzo
netvirtino, jog A grupės dokumentai patys buvo susirašinėjimo su nepriklausomais advokatais dokumentai ar dokumentai, perteikiantys tokio susirašinėjimo tekstą ar turinį. Priešingai, Akzo tvirtino, kad abu A grupės dokumentai buvo užrašai, padaryti advokato konsultacijos telefonu gavimo tikslu.
13. Nusprendęs, kad iškilę klausimai yra labai svarbūs ir sudėtingi, susiję su galimu poreikiu tam tikra apimtimi išplėsti teismų praktikoje apibrėžtas profesinės paslapties apsaugos ribas darbo ar apibendrinantiems dokumentams, kurių vienintelis parengimo tikslas yra advokato pagalbos gavimas, teisėjas nusprendė, kad šie klausimai reikalauja detalaus nagrinėjimo pagrindinėje byloje ir kad ieškinys šioje stadijoje neatrodo aiškiai nepagrįstas.
14. Ranka rašytus B grupės užrašus teisėjas, nagrinėjantis prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones, įvertino taip pat, kaip ir A grupės užrašus, dėl šių dviejų grupių dokumentų panašumų.
15. Dėl B grupės elektroninio pašto laiškų, kuriais pasikeitė Akcros Chemicals
generalinis direktorius ir Akzo Nobel
patarėjas konkurencijos teisės klausimais, teisėjas, nagrinėjantis prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones, pažymėjo, kad tai nebuvo advokato ir jo kliento pasikeitimas laiškais, ir todėl jie nėra profesinė paslaptis, atsižvelgiant į principus, nustatytus 1982 m. gegužės 18 d. sprendime AM & S prieš Komisiją
(155/79, Rink. p. 1575).
16. Toliau teisėjas, nagrinėjantis prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones, pažymėjo, kad ieškovės ir įstojusios į bylą šalys pateikė argumentus, kurie, jo nuomone, iš pirmo žvilgsnio galėjo pagrįsti platesnę profesinės paslapties interpretaciją.
17. Dėl aplinkybių, kuriomis bendravimas raštu su nuolat įmonėje įdarbintu advokatu gali būti laikomas profesine paslaptimi, klausimo sudėtingumo prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones nagrinėjantis teisėjas nusprendė, kad šis klausimas turi būti nagrinėjamas Pirmosios instancijos teisme nagrinėjant pagrindinį ieškinį.
18. Dėl pirmojo teisinio pagrindo, susijusio su procedūrinių principų, nustatytų minėtame sprendime AM & S prieš Komisiją
ir EB sutarties 242 straipsnyje, pažeidimu, teisėjas, nagrinėjantis prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones, pirmiausia priminė tuos principus ir po to analizavo faktinę Komisijos tyrimo eigą.
19. Skundžiamos nutarties 137 punkte jis nurodė papildomą subtilų klausimą, kurį iškėlė šis pagrindas. Reikėjo nustatyti, ar, atsižvelgiant į tiriamos įmonės pareigą pateikti dokumentų apsaugos poreikio įrodymus, visų pirma Ko misijos pareigūnai turi teisę reikalauti, kaip jie ir pasielgė šioje byloje, leisti glaustai peržiūrėti šiuos dokumentus, kad patys nuspręstų, ar jiems turi būti taikoma apsauga.
20. Šiuo klausimu skundžiamos nutarties 139 punkte teisėjas, nagrinėjantis prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones, nusprendė, kad negalima atmesti galimybės, jog atlikdami tyrimą pagal Reglamento Nr. 17 14 straipsnio 3 dalį Komisijos pareigūnai turi susilaikyti net nuo glausto dokumentų, kurie, įmonės teigimu, yra profesinė paslaptis, peržiūrėjimo, bent jau kai įmonė nesutinka su tuo.
21. Nusprendęs, kad susidūrė su sudėtingu minėtame sprendime AM & S prieš Komisiją
apibrėžtos procedūros interpretavimo klausimu ir kad Komisija faktiškai galėjo pažeisti šiame sprendime nustatytus procedūros principus, teisėjas, nagrinėjantis prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones, pripažino, kad su fumus boni juris susijusios sąlygos buvo įvykdytos tiek A grupės, tiek B grupės dokumentų atžvilgiu.
22. Tada jis nusprendė, kad reikėjo skubiai taikyti prašomas laikinąsias apsaugos priemones. A grupės dokumentų, su kuriais Komisija dar nebuvo susipažinusi, atžvilgiu buvo būtina nurodyti Komisijai neskaityti jų, ir todėl sustabdyti 2003 m. gegužės 8 d. sprendimo 2 punkto vykdymą tam, kad būtų išvengta rimtos ir nepataisomos žalos.
23. Priešingai, dėl B grupės dokumentų, su kuriais Komisija jau susipažino ir kurie nebuvo įdėti į antspauduotą voką, teisėjas, nagrinėjantis prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones, nusprendė, kad su skubumu susijusios sąlygos nebuvo įvykdytos.
24. Pagaliau A grupės dokumentų atveju jis siekė palyginti esamus interesus. Jis nusprendė, kad interesų palyginimas buvo 2003 m. gegužės 8 d. sprendimo 2 punkto vykdymo sustabdymo naudai.
25. Skundžiamos nutarties rezoliucinėje dalyje nurodyta:
„1) Šios nutarties tikslais bylos T‑125/03 R ir T‑253/03 R sujungiamos.
2) Council of the Bars and Law Societies of the European Union, Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten ir European Company Lawyers Association
leidžiama įstoti į bylas T‑125/03 R ir T‑253/03 R.
3) Laikinųjų apsaugos priemonių taikymo stadijoje patenkinti ieškovių pateiktus konfidencialaus nagrinėjimo prašymus dėl bylų T‑125/03 R ir T‑253/03 R kai kurių procesinių dokumentų, nurodytų 2003 m. rugsėjo 16 d. sekretoriaus laiške ieškovėms.
4) Atmesti prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones byloje T‑125/03 R.
5) Atsižvelgti į Komisijos pareiškimą, kad ji neleis tretiesiems asmenims susipažinti su B grupės dokumentais, kol bus priimtas galutinis sprendimas byloje T‑253/03.
6) Byloje T‑253/03 R sustabdyti 2003 m. gegužės 8 d. Komisijos sprendimo 2 punkto, susijusio su prašymu apsaugoti profesinę paslaptį (byla COMP/E‑1/38.589), vykdymą, kol Pirmosios instancijos teismas priims sprendimą dėl pagrindinio ieškinio.
7) Užantspauduotas vokas su A grupės dokumentais bus laikomas Pirmosios instancijos teismo sekretoriate, kol Pirmosios instancijos teismas priims sprendimą dėl pagrindinio ieškinio.
8) Atmesti likusią prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo byloje T‑253/03 R dalį.
9) Atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą bylose T‑125/03 R ir T‑253/03 R.“
Apeliacinis ir priešpriešinis apeliacinis skundas
26. Savo apeliaciniu skundu Komisija prašo panaikinti skundžiamos nutarties rezoliucinės dalies 6 ir 7 punktus. Ji nurodo tris teisinius pagrindus, tai yra teisės klaidas įvertinant ir nustatant fumus boni juris
sąlygas, teisės klaidas įvertinant ir nustatant skubumo aplinkybes bei įrodinėjimo procedūros pažeidimus, darančius įtaką Komisijos interesams.
27. Akzo
pateiktame priešpriešiniame apeliaciniame skunde prašoma panaikinti skundžiamos nutarties rezoliucinės dalies 4 ir 8 punktus. Akzo
nurodo du teisinius pagrindus: pirmasis byloje T‑125/03 R, susijęs su teisės į veiksmingą teisinę gynybą pažeidimu, o antrasis byloje T‑250/03 R, susijęs su tos pačios teisės pažeidimu ir nepataisomos žalos klaidingu sąvokos taikymu.
Dėl apeliacinio skundo
28. Pirmiausia reikia priminti, kad remiantis nusistovėjusia teismų praktika laikinosios apsaugos priemonės teisėjo gali būti skiriamos, tik jei yra nustatyta, kad toks skyrimas iš pirmo žvilgsnio yra pateisinamas fakto ir teisės požiūriu ( fumus boni juris ) ir kad jos yra skubios, t. y. siekiant išvengti rimto ir nepataisomo ieškovo interesų pažeidimo jos turi būti skiriamos ir sukelti pasekmes, kol bus priimtas galutinis sprendimas dėl bylos esmės. Šios sąlygos yra kumuliacinės, todėl prašymas dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo turi būti atmestas neįvykdžius bent vienos iš jų (žr. šiuo klausimu 1996 m. spalio 14 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties SCK ir FNK prieš Komisiją, C‑268/96 P(R), Rink. p. I‑4971, 30 punktą).
29. Jei aišku, kad skubumo sąlyga nėra įvykdoma, prašymas dėl laikinųjų apsaugos priemonių turi būti atmestas nenagrinėjant kitų sąlygų, įskaitant susijusias su fumus boni juris,
kuri pagal skundžiamos nutarties 98 ir 127 punktus turėtų būti nagrinėjama remiantis profesinės paslapties samprata, suponuojančia naują minėtame sprendime AM & S prieš Komisiją
nustatytų Bendrijos teisės principų, reglamentuojančių profesinės paslapties apsaugą, vertinimą.
Dėl antro teisinio pagrindo, susijusio su skubumo sąlyga
Šalių argumentai
30. Komisija teigia, kad vertinant skubumo sąlygą buvo padarytos kelios teisės klaidos. Šios klaidos atsirado dėl neteisingo metodo skubumui nustatyti taikymo, dėl tinkamos motyvacijos nebuvimo ir dėl nesugebėjimo nustatyti kriterijų, reikalingų skubumo pripažinimui, o taip pat neįvertinus fumus boni juris silpnumo nustatant skubumą.
31. Komisija teigia, kad teisėjas, nagrinėjantis prašymą dėl laikinųjų apsaugos priemonių, pripažindamas, kad skubumo sąlyga buvo įvykdyta, rėmėsi argumentacija, pagal kurią šalies savo advokatui patikėtos informacijos atskleidimas, nors ir negalutinis, gali sukelti nepataisomą žalą pasitikėjimui, kurį turėjo šalis patikėdama konfidencialią informaciją advokatui, kad ji nebus atskleista. Skundžiamos nutarties 167 punkte pats teisėjas, nagrinėjantis prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones, pripažino, kad žala, kuri kiltų dėl paprasčiausio A grupės dokumentų perskaitymo, nesusijusi su ieškovių teisės į gynybą apsaugos poreikiu, bet išplaukia iš „ypatingo profesinės paslapties pobūdžio“.
32. Teisėjas, nagrinėjantis prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones, pritaikė profesinės paslapties koncepciją, kuri nepripažįstama ir neatitinka nusistovėjusios teismų praktikos, būtent, minėto sprendimo AM & S prieš Komisiją . Skundžiamoje nutartyje profesinė paslaptis apibrėžiama kaip įmonių teisė, kurios esmė yra neišvengiamai ir nepataisomai pažeidžiama bet kokiu jos įgyvendinimo apribojimu. Priešingai, minėtame sprendime AM & S prieš Komisiją
advokato ir jo kliento bendravimas analizuojamas atsižvelgiant į procedūrą, kurios metu gali būti priimami sprendimai pagal EB sutarties [81] ir [82] straipsnius ar sprendimai, nustatantys baudas.
33. Toliau Komisija teigia, kad nei tariamos žalos rimtumas, nei nepataisomumas, nei tikrumas nebuvo įrodyti.
34. Taip pat Komisija pažymi, kad ji įsipareigojo – ir šis įsipareigojimas išdėstytas skundžiamos nutarties 157 punkte – neleisti susipažinti trečiosioms šalims su ginčijamais dokumentais, kol Pirmosios instancijos teismas priims sprendimą dėl pagrindinio ieškinio, taip užkirsdama kelią rizikai, kad trečiosios šalys gali atskleisti informaciją.
35. Akzo
teigia, kad skundžiamoje nutartyje buvo teisingai pritaikyta nusistovėjusi teismų praktika, susijusi su profesine paslaptimi ir, konkrečiai kalbant, principai, nustatyti minėtame sprendime AM & S prieš Komisiją .
Įvertinimas
36. Reikia priminti, kad laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūros tikslas yra užtikrinti būsimo galutinio sprendimo veiksmingumą, kad būtų išvengta Teisingumo Teismo užtikrinamos teisinės gynybos spragų. Tam, kad būtų pasiektas šis tikslas, skubumas turi būti įvertintas atsižvelgiant į būtinumą priimti laikinąjį sprendimą, kad būtų išvengta rimtos ir nepataisomos žalos šaliai, kuri siekia laikinos apsaugos (2001 m. liepos 17 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Komisija prieš NALOO, C‑180/01 P-R, Rink. p. I‑5737, 52 punktas).
37. Be to, reikia priminti, kad Teisingumo Teismas dėl Komisijos sprendimo atlikti tyrimą nusprendė, kad jei Bendrijos teisėjas būtų panaikinęs šį sprendimą, Komisija procedūros dėl Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimo tikslams negalėtų naudoti jokių per šį tyrimą surinktų dokumentų ar įrodymų, nes kitu atveju sprendimas dėl pažeidimo, jei jis būtų paremtas šiais įrodymais, Bendrijos teisėjo galėtų būti panaikintas (2002 m. spalio 22 d. sprendimo Roquette Frères, C‑94/00, Rink. p. I‑9011, 49 punktas).
38. Tie patys principai taikomi, jei Komisijos sprendimas nepripažįsta profesine paslaptimi vieno ar keleto svarstomų dokumentų ir toks sprendimas yra Bendrijos teisėjo panaikinamas.
39. Be to, Komisija pripažįsta, kad jei 2003 m. gegužės 8 d. sprendimas vėliau būtų pripažintas neteisėtu, ji turėtų pašalinti iš bylos neteisėtus dokumentus, ir dėl to jų negalėtų panaudoti kaip įrodymų.
40. Šiomis aplinkybėmis Komisijos neteisėto A grupės dokumentų panaudojimo galimybė procedūroje dėl Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimo yra išimtinai teorinė ir bet kuriuo atveju neįtikima.
41. Reikia pridurti, kad net jeigu paprasčiausias Komisijos susipažinimas su A grupės dokumentuose esančia informacija, nenaudojant jos procedūroje dėl Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimo, gali padaryti žalos profesinei paslapčiai, šios aplinkybės savaime nepakanka, kad šioje byloje būtų patenkinta skubumo sąlyga.
42. Atsižvelgiant į Komisijos įsipareigojimą neleisti tretiesiems asmenims susipažinti su A grupės dokumentais, kol bus priimtas galutinis sprendimas byloje T‑253/03, ir į Komisijos negalėjimą panaudoti šių dokumentų kaip įrodymų procedūroje dėl Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimo pripažinus 2003 m. gegužės 8 d. sprendimą neteisėtu, tik ginčijamų dokumentų turinio atskleidimas galėtų padėti nustatyti, kad šioje byloje skubumo sąlyga yra tenkinama. Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad atlikdami tyrimą Komisijos pareigūnai jau išnagrinėjo, nors ir glaustai, A grupės dokumentus.
43. Žalos, kuri galėtų atsirasti dėl išsamesnio susipažinimo su šiais dokumentais, nepakanka rimtos ir nepataisomos žalos realumui nustatyti, kadangi Komisija negali panaudoti taip gautos informacijos.
44. Kadangi skubumo sąlyga nėra įvykdyta, antras apeliacinio skundo pagrindas yra priimtinas ir skundžiamos nutarties 6 ir 7 punktai naikintini.
Dėl Akzo
priešpriešinio apeliacinio skundo
Dėl pirmo teisinio pagrindo
45. Akzo
teigia, kad prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo atmetimas byloje T‑125/03 R pažeidė teisę į veiksmingą teisinę gynybą. Šios šalies teigimu, ginčijamas aktas gali būti tik sprendimas, priimtas Reglamento Nr. 17 14 straipsnio 3 dalies pagrindu, kuris yra nurodomo procedūros pažeidimo pagrindas. Bet koks vėliau priimtas sprendimas nėra taip tiesiogiai susijęs su pažeidimu ir nėra aktas, darantis tiesioginę ir negrįžtamą įtaką teisinei tiriamos įmonės padėčiai. Be to, jokia Bendrijos nuostata neįpareigoja Komisijos užbaigti tyrimą aktu, dėl kurio galėtų būti pateiktas ieškinys. Taigi suinteresuotos įmonės teisinė gynyba priklauso nuo Komisijos nuožiūra priimamo sprendimo.
46. Šiuo klausimu pakanka konstatuoti, kad teisėjas, nagrinėjantis prašymą dėl laikinųjų apsaugos priemonių, teisingai pritaikė nusistovėjusią teismų praktiką, kurios Akzo neginčijo ir pagal kurią sprendimo galiojimui neturi įtakos vėliau priimti aktai. Taikant šią teismų praktiką tyrimui šioje byloje Akzo
taip pat neliko be teisinės gynybos. Komisija priėmė sprendimą dėl atmetimo netrukus po tyrimo ir, jei ji to nebūtų padariusi, Akzo
būtų galėjusi pareikšti ieškinį, reikalaudama, kad Komisija sugrąžintų dokumentus, patalpintus į užantspauduotą voką ir išgabentus į Briuselį.
Dėl antro teisinio pagrindo
47. Savo antruoju teisiniu pagrindu Akzo
teigia, kad nusprendęs, jog prašymas byloje T‑253/03 R, susijęs su B grupės dokumentais, netenkina skubumo sąlygos, teisėjas, nagrinėjantis prašymą dėl laikinųjų apsaugos priemonių, pažeidė teisę į veiksmingą teisinę gynybą ir per griežtai interpretavo nepataisomos žalos sampratą.
48. Atsisakydamas taikyti minėtų dokumentų atžvilgiu laikinąsias apsaugos priemones byloje T‑253/03 R, teisėjas, nagrinėjantis prašymą dėl laikinųjų apsaugos priemonių, paskatino Komisiją prijungti tuos dokumentus prie bylos, o ne įdėti juos į užantspauduotą voką. Remdamasi argumentais skundžiamoje nutartyje Komisija galėtų užtikrinti, kad visi prašymai dėl laikinųjų apsaugos priemonių šiems dokumentams apsaugoti, kol bus priimtas galutinis sprendimas, būtų atmesti.
49. Šiuo klausimu reikia priminti, kad skundžiamoje nutartyje teisėjas, nagrinėjantis prašymą dėl laikinųjų apsaugos priemonių, nusprendė, kad Komisija jau perskaitė tris B grupės dokumentus, kurie nebuvo įdėti į užantspauduotą voką, taigi jei 2003 m. gegužės 8 d. sprendimas būtų panaikintas iš esmės, Komisija negalėtų ginčijamos informacijos naudoti kaip įrodymo.
50. Teisėjo, nagrinėjančio prašymą dėl laikinųjų apsaugos priemonių, teigimu, žala galėtų atsirasti, tik jei Komisija taikytų priemones, pagrįstas B grupės dokumentuose esančia informacija, o Akzo
vėliau negalėtų įtikinamai įrodyti ryšio tarp šios informacijos ir priimtų priemonių. Tačiau teisėjas įvertino šią riziką kaip hipotetinę.
51. Jis pridūrė, kad Komisija savo pastabose pareiškė, kad neleis tretiesiems asmenims susipažinti su A ir B grupių dokumentais, kol bus priimtas sprendimas dėl bylos esmės, ir jis į šį pareiškimą atsižvelgė.
52. Šiomis aplinkybėmis teisėjas, nagrinėjantis prašymą dėl laikinųjų apsaugos priemonių, nutaręs, kad nėra realios nepataisomos žalos galimybės, ir todėl su skubumu susijusi sąlyga nebuvo įvykdyta, nepadarė teisės klaidos.
53. Iš to išplaukia, kad Akzo
priešpriešinis apeliacinis skundas atmestinas visa apimtimi.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais Teisingumo Teismo pirmininkas nutaria:
1. Panaikinti Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo pirmininko 2003 m. spalio 30 d. nutarties Akzo Nobel Chemicals ir Akcros Chemicals prieš Komisiją
(T‑125/03 R ir T‑253/03 R, dar neskelbta Rinkinyje) rezoliucinės dalies 6 ir 7 punktus.
2. Atsižvelgti į Komisijos pareiškimą, kad ji neleis tretiesiems asmenims susipažinti su A grupės dokumentais, kol bus priimtas galutinis sprendimas byloje T‑253/03.
3. Atmesti prašymą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo byloje T‑253/03 R.
4. Atmesti priešpriešinį apeliacinį skundą.
5. Atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.