62007CC0256
GENERALINIO ADVOKATO
JÁN MAZÁK IŠVADA,
pateikta 2008 m. spalio 21 d. (
1
)
Byla C-256/07
Mitsui & Co. Deutschland GmbH
prieš
Hauptzollamt Düsseldorf
„Bendrijos muitinės kodeksas — Muitų grąžinimas — 29 straipsnio 1 dalis ir 3 dalies a punktas — Muitinė vertė — Reglamentas (EEB) Nr. 2454/93 — 145 straipsnio 2 ir 3 dalys — Atsižvelgimas į pardavėjo mokėjimus pagal pirkimo-pardavimo sutartyje numatytą garantinį įsipareigojimą nustatant muitinę vertę — Taikymas laiko atžvilgiu — Materialinės normos — Procedūrinės normos — Normos taikymas atgaline data — Galiojimas“
I — Įvadas, pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir procesas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme
1.
Finanzgericht Düsseldorf (Diuseldorfo finansų teismas, Vokietija) pateikti klausimai suteikia Teisingumo Teismui galimybę apibrėžti prekių defektų poveikį jų sandorio ir atitinkamai muitinei vertei.
2.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui reikia Teisingumo Teismo atsakymų, kad galėtų priimti sprendimą dėl Mitsui & Co. Deutschland GmbH (toliau – Mitsui & Co.) ieškinio, pareikšto dėl Hauptzollamt Düsseldorf (pagrindinė Diuseldorfo muitinė, toliau – Hauptzollamt) sprendimo, susijusio su Mitsui & Co. pateiktu prašymu grąžinti muito mokesčius.
3.
Mitsui & Co. perka ir importuoja Subaru markės transporto priemones, kurioms jų pardavėjas Japonijoje, kartu esantis ir jų gamintojas, suteikia trejų metų garantiją. Šios garantijos pagrindu gamintojas pardavėjas grąžino Mitsui & Co. patirtas išlaidas, t. y. remonto išlaidas pagal jos klientų išrašytas sąskaitas. Atitinkamai Mitsui & Co. paprašė Hauptzollamt grąžinti muito mokesčius.
4.
Ginčijamas Hauptzollamt sprendimas priimtas dėl 2000 m. liepos mėnesį į laisvą apyvartą išleistų transporto priemonių. 2004 m. gegužės 27 d. Sprendimu Hauptzollamt iš dalies patenkino Mitsui & Co. prašymą grąžinti muito mokesčius garantinio aptarnavimo atžvilgiu. Ji atsižvelgė tik į kainos pakeitimus, atliktus iki 2002 m. vasario mėn., ir atsisakė pripažinti kainos pakeitimus, atliktus nuo 2002 m. kovo mėn. iki 2003 m. birželio mėn., remdamasi Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas (
2
), iš dalies pakeisto Komisijos reglamentu Nr. 444/2002 (
3
), 145 straipsnio 2 ir 3 dalimis.
5.
Hauptzollamt patvirtino savo nuostatą 2005 m. kovo 30 d. Sprendimu dėl Mitsui & Co. skundo, kuriame pastaroji nurodė, kad įgyvendinimo reglamento 145 straipsnis netaikomas jos pateiktam grąžinimo prašymui, nes garantijos atveju turimas mintyje ne vėlesnis kainos pakeitimas, o kiekybinis sutartyje numatyto garantinio įsipareigojimo pripažinimas; taip pat, laikantis netaikymo atgaline data principo, minėtas 145 straipsnis netaikomas importuotoms prekėms, išleistoms į laisvą apyvartą iki .
II — Teisinis pagrindas
6.
Pagrindinės bylos faktinių aplinkybių metu muitinė vertė buvo apibrėžta 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (
4
), 3 skyriuje.
7.
Muitinės kodekso 29 straipsnio 1 dalyje „importuojamų prekių muitinė vertė“ apibrėžta kaip jų sandorio vertė, tai yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už prekes, parduodamas eksportui į Bendrijos muitų teritoriją (
5
).
8.
Minėto 29 straipsnio 3 dalies a punkte apibrėžta ir „faktiškai sumokėta arba mokėtina kaina“ kaip visi pirkėjo įvykdyti ar priklausantys įvykdyti mokėjimai pardavėjui arba pardavėjo naudai už importuotas prekes. Ji apima visus įvykdytus arba priklausančius įvykdyti pirkėjo mokėjimus pardavėjui arba, vykdant pardavėjo įsipareigojimus, trečiajam asmeniui, kurie yra importuotų prekių pardavimo pirkėjui sąlyga.
9.
Remdamasi Muitinės kodekso 249 straipsniu Europos Bendrijų Komisija priėmė Reglamentą Nr. 2454/93.
10.
Šis reglamentas buvo kelis kartus iš dalies pakeistas. Vienas šių pakeitimų yra Reglamentas Nr. 444/2002, įsigaliojęs 2002 m. kovo 19 dieną.
11.
Kaip primenama Reglamento Nr. 444/2002 penktoje ir šeštoje konstatuojamosiose dalyse, išleidus prekes į laisvą apyvartą tam tikrais atvejais pirkėjo ir pardavėjo sutartą kainą galima keisti, kad būtų atsižvelgta į jų defektus. Atitinkamai galiojančiose taisyklėse turėtų būti aiškiai leidžiama nustatant sandorio vertę pagal Kodekso 29 straipsnį atsižvelgti į šias ypatingas aplinkybes, numatant tinkamus saugiklius ir taikant pagrįstus terminus.
12.
Dėl šių priežasčių Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnis Reglamentu Nr. 444/2002 suformuluotas iš naujo. Šio straipsnio 2 ir 3 dalyse numatyta, kad išleidus prekes į laisvą apyvartą, nustatant muitinę vertę galima atsižvelgti į faktiškai už prekes sumokėtos arba mokėtinos kainos patikslinimą, kurį pardavėjas padarė pirkėjo naudai.
13.
Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 ir 3 dalyse patikslintos esminės šios galimybės sąlygos. Pirma, atitinkamos prekės turi turėti defektų deklaracijos priėmimo muitinėje metu. Antra, pardavėjas turi patikslinti kainą vykdydamas garantinį įsipareigojimą, numatytą pardavimo sutartyje, sudarytoje prieš išleidžiant šias prekes į laisvą apyvartą. Trečia, atitinkamoje pardavimo sutartyje dar nereikia atsižvelgti į tai, kad prekės turi defektų. Ketvirta, į kainos patikslinimą galima atsižvelgti tik tada, jei ji buvo patikslinta per 12 mėnesių nuo deklaracijos dėl prekių išleidimo į laisvą apyvartą pateikimo dienos.
III — Prejudiciniai klausimai ir procedūra Teisingumo Teisme
14.
Finanzgericht Düsseldorf nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos keturis prejudicinius klausimus:
1)
ar gamintojo pardavėjo mokėjimai pirkėjui, kurie vykdomi pagal garantinį susitarimą ir kuriais pirkėjui atlyginamos išlaidos apmokant jo klientų išrašytas sąskaitas už remonto darbus, sumažina muitinę vertę pagal Muitinės kodekso 29 straipsnio 1 dalį ir 3 dalies a punktą, kuri buvo deklaruota remiantis gamintojo pardavėjo ir pirkėjo suderėta kaina?
2)
ar pirmajame klausime įvardyti gamintojo pardavėjo mokėjimai pirkėjui, siekiant atlyginti garantines išlaidas, yra sandorio vertės patikslinimas pagal Įgyvendinimo reglamento Nr. 2454/93, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 444/2002, 145 straipsnio 2 dalį?
3)
jeigu į pirmąjį arba antrąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar Įgyvendinimo reglamento, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 444/2002, 145 straipsnio 2 ir 3 dalys taikytinos importo atvejams, dėl kurių muitinės deklaracijos buvo priimtos prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 444/2002?
4)
jeigu į trečiąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar Įgyvendinimo reglamento, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 444/2002, 145 straipsnio 2 ir 3 dalys galioja?
15.
Rašytines pastabas pateikė Mitsui & Co., Vokietijos vyriausybė ir Komisija.
16.
Mitsui & Co. ir Komisija paprašė Teisingumo Teismo surengti posėdį, kuris įvyko 2008 m. birželio 12 dieną.
IV — Vertinimas
A — Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
17.
Pirmuoju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimu siekiama nustatyti, ar Muitinės kodekso 29 straipsnio 1 dalį ir 3 dalies a punktą reikia aiškinti taip: pardavėjo mokėjimai pirkėjui, vykdomi pagal garantinį susitarimą išleidus prekes į laisvą apyvartą, sumažina sandorio vertės pagrindu apskaičiuotą prekių muitinę vertę.
18.
Visos pastabas pateikusios šalys sutiko, kad tokie pardavėjo mokėjimai pirkėjui, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, sumažina prekių muitinę vertę.
19.
Pirma, reikia priminti, kad Teisingumo Teismas kelis kartus konstatavo, jog Bendrijos teisės aktais, susijusiais su muitiniu įvertinimu, siekiama įtvirtinti teisingą, vienodą ir neutralią sistemą, kuri neleistų naudoti savavališkai nustatytų arba fiktyvių muitinių verčių (
6
).
20.
Taip pat iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad muitinė vertė turi atitikti importuojamos prekės realią ekonominę vertę, ir dėl to reikia atsižvelgti į ekonominę vertę turinčių šios prekės dalių visumą (
7
).
21.
Šiuo atveju dėl nematomo importuotų transporto priemonių defekto reali jų ekonominė vertė buvo mažesnė nei išleidimo į laisvą apyvartą metu deklaruota sandorio vertė.
22.
Kaip teisingai savo pastabose pažymėjo Komisija, Muitinės kodekso 29 straipsnio 1–3 dalys aiškiai neapibrėžia, kaip vertinti vėlesnius sandorio vertės, kuri yra muitinės vertės apskaičiavimo pagrindas, patikslinimus.
23.
Šiuo atžvilgiu manau, kad turėtų būti galima pasiremti Teisingumo Teismo praktika dėl faktiškai sumokėtos arba mokėtinos kainos patikslinimo po to, kai prekė buvo nupirkta, bet prieš išleidžiant ją į laisvą apyvartą, dėl šios prekės praradimo arba sugadinimo.
24.
Sprendime Repenning (
8
) Teisingumo Teismas patvirtino, kad sandorio vertė yra duomenys, kuriuos reikia patikslinti, jei tai būtina, siekiant išvengti savavališkai nustatytos arba fiktyvios muitinės vertės nustatymo.
25.
Šiuo klausimu pritariu generalinio advokato M. Darmon nuomonei, išreikštai jo išvados byloje, kurioje priimtas sprendimas Hauptzollamt Hamburg-St-Amnen prieš Ebbe Sönnichsen (
9
), 20 punkte, kad muitinę vertę reikia nustatyti prekių išleidimo į laisvą apyvartą Bendrijoje dieną. Kadangi reikia atsižvelgti į prekių realią vertę, svarbi jų būklė joms patenkant į Bendriją.
26.
Atsižvelgiant į šiuos veiksnius, reikia pripažinti, kad pardavėjo mokėjimai pirkėjui, vykdomi pagal garantinį susitarimą išleidus prekes į laisvą apyvartą, sumažina šių prekių muitinę vertę, tik jei šios prekės turėjo defektų jų išleidimo į laisvą apyvartą metu.
27.
Dėl kitokio Muitinės kodekso 29 straipsnio 1 dalies ir 3 dalies a punkto aiškinimo būtų nustatoma fiktyvi muitinė vertė, o tai prieštarautų Bendrijos teisės aktų, susijusių su muitiniu įvertinimu, tikslui.
B — Dėl antrojo prejudicinio klausimo
28.
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar pardavėjo mokėjimai pirkėjui, vykdomi pagal garantinį susitarimą, kuriais pirkėjui atlyginamos remonto išlaidos pagal jo klientų išrašytas sąskaitas, yra sandorio vertės patikslinimas pagal Įgyvendinimo reglamento, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 444/2002, 145 straipsnio 2 dalį.
29.
Šalys, pateikusios pastabas, šiuo klausimu laikosi skirtingų nuomonių.
30.
Vokietijos vyriausybė ir Komisija mano, kad tokie mokėjimai yra už prekes faktiškai sumokėtos arba mokėtinos kainos patikslinimas, į kurį pagal Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalį galima atsižvelgti nustatant jų muitinę vertę pagal Muitinės kodekso 29 straipsnį.
31.
Mitsui & Co. mano priešingai. Ji siūlo Teisingumo Teismui atsakyti į antrąjį klausimą, kad šie mokėjimai nėra sandorio vertės patikslinimas pagal Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalį.
32.
Mitsui & Co. Per posėdį patikslino, kad Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalis, jos nuomone, taikoma tik tais atvejais, kai pirkėjas ir pardavėjas sutaria sumažinti kainą dėl prekių defektų.
33.
Jei pritartume Mitsui & Co. pasiūlytam Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalies išaiškinimui, tai reikštų, turint mintyje mano pasiūlytą atsakymą į pirmąjį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą, kad pirkėjo mokėjimai pardavėjui, vykdomi pagal garantinį susitarimą, sumažina prekių muitinę vertę, bet ne pagal 145 straipsnio 2 dalies sąlygas.
34.
Norėčiau pabrėžti, kad, mano nuomone, minėto 145 straipsnio 2 dalies formuluotė patvirtina atsakyme į pirmąjį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą pasiūlytą Muitinės kodekso 29 straipsnio 1 dalies ir 3 dalies a punkto išaiškinimą.
35.
Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalis nepagrindžia galimybės nustatant prekių muitinę vertę atsižvelgti į už jas faktiškai sumokėtos arba mokėtinos kainos vėliau, importavus, atliekamą patikslinimą, atsižvelgiant į jų defektus. Ši galimybė tiesiogiai kyla iš Muitinės kodekso 29 straipsnio 1 dalies ir 3 dalies a punkto, o minėto 145 straipsnio 2 dalis tik patvirtina jos egzistavimą ir patikslina taikymo sąlygas.
36.
Todėl kyla klausimas, ar pagal garantinį susitarimą vykdomi pardavėjo mokėjimai pirkėjui, kuriais šiam pirkėjui atlyginamos remonto išlaidos pagal jo klientų išrašytas sąskaitas, yra faktiškai sumokėtos arba mokėtinos kainos „patikslinimas“.
37.
Mano atsakymas į šį klausimą pagrįstas prielaida, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas nenumatė apriboti Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalies taikymo tik tais atvejais, kai prekių kaina sumažinama dėl jų defektų. Šiuo atžvilgiu remiuosi tuo, kad šiame straipsnyje vartojama sąvoka kainos „patikslinimas“, o ne siauresnė sąvoka kainos „sumažinimas“.
38.
Šią prielaidą patvirtina ir Muitinės kodekso komiteto komentaras Nr. 2 dėl Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalies taikymo, kuriame aprašytas atvejis yra panašus į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamą atvejį. Mano nuomone, šis komentaras yra tokio paties pobūdžio ir tokios pačios vertės kaip Kombinuotosios nomenklatūros paaiškinamosios pastabos, kurias Teisingumo Teismas pripažino svarbiomis aiškinant Bendrijos muitų teisę (
10
).
39.
Todėl manau, kad Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalis taikoma ir tokiam pardavėjo elgesiui prekių su defektais atžvilgiu, koks nagrinėjamas šiuo atveju, t. y. atlyginti pirkėjo remonto išlaidas pagal jo klientų išrašytas sąskaitas.
C — Dėl trečiojo prejudicinio klausimo
40.
Trečiuoju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimu siekiama apibrėžti 2002 m. kovo 19 d. įsigaliojusiu Reglamentu Nr. 444/2002 įtrauktų Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 ir 3 dalių galiojimą ratione temporis.
41.
Pastabas pateikusių šalių nuomonės šiuo klausimu skiriasi.
42.
Mitsui & Co. ir Komisija sutaria dėl atsakymo į šį klausimą. Jos siūlo Teisingumo Teismui atsakyti, kad Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 ir 3 dalių negalima taikyti importo atvejams, dėl kurių muitinės deklaracija buvo priimta prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 444/2002, kuriuo šios nuostatos ir buvo įtrauktos.
43.
Tačiau Vokietijos vyriausybė mano, kad minėtame 145 straipsnyje nėra jokios materialinės teisės normos, juo tik paaiškinamas arba patikslinamas Muitinės kodekso 29 straipsnis. Dėl šios priežasties muitinės deklaracijas, pateiktas prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 444/2002, kuriuo buvo iš dalies pakeistas Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnis, reikia iš karto vertinti pagal šioje nuostatoje esančius kriterijus. Vadinasi, Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalyje esanti taisyklė, kad apskaičiuojant muitinę vertę į kainos patikslinimą galima atsižvelgti tik tada, jei ji buvo patikslinta per dvylika mėnesių nuo deklaracijos pateikimo dienos, taikoma ir deklaracijoms, pateiktoms prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 444/2002.
44.
Svarbu priminti, kad, kaip Teisingumo Teismas jau pažymėjo sprendime Beemsterboer Coldstore Services (
11
), nors procesinės normos paprastai taikomos visiems jų įsigaliojimo metu nagrinėjamiems teisiniams ginčams, materialinės normos iš principo negalima taikyti prieš jai įsigaliojant susidariusioms aplinkybėms.
45.
Taigi, atsakant į klausimą, ar Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 ir 3 dalys taikomos prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 444/2002 susiklosčiusių aplinkybių būsimoms pasekmėms, reikia nustatyti, ar šis straipsnis nustato materialines, ar procesines normas.
46.
Kaip jau minėjau (
12
), nei 2 dalis, nei 3 dalis nesukuria naujų taisyklių. Jos patvirtina, kad egzistuoja teisė nustatant prekių muitinę vertę patikslinti prekių sandorio vertę vėliau, importavus, atsižvelgiant į jų defektus, ir patikslina šios teisės taikymo sąlygas.
47.
Vis dėlto tai nereiškia, kad minėtos nuostatos negali būti materialinės normos. Atvirkščiai, jų materialinis pobūdis kyla iš aplinkybės, kad šios nuostatos apibrėžia sąlygas taikyti teisę patikslinti sandorio vertę.
48.
Iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad tam tikromis sąlygomis vis dėlto leidžiamas Bendrijos materialinės teisės normų atgalinis poveikis. Tokia galimybė yra tik tuomet, kai iš materialinių normų turinio, tikslo arba struktūros aiškiai matyti, kad joms turi būti priskirtas toks poveikis (
13
).
49.
Vis dėlto Teisingumo Teismas kartu konstatavo, kad toks materialinės teisės nuostatai pripažintas poveikis neturi kelti grėsmės pagrindiniams Bendrijos principams, būtent teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių principams, kuriais remiantis Bendrijos teisės aktai turi būti aiškūs ir numanomi teisės subjektams (
14
).
50.
Prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 444/2002, kuriuo pakeistas reglamentas, Vokietijos muitinė pagal nustatytą administracinę praktiką taikė bendrą trejų metų terminą vėlesniam, importavus, atliktam sandorio vertės patikslinimui dėl to, kad būtų nustatyta prekių muitinė vertė, atsižvelgiant į jų defektus. Mano nuomone, Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 ir 3 dalių taikymas atgaline data prieštarautų būtent teisėtų lūkesčių apsaugos principui.
51.
Todėl reikia konstatuoti, kad Įgyvendinimo reglamento, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 444/2002, 145 straipsnio 2 ir 3 dalys netaikomos aplinkybėms, susiklosčiusioms prieš jam įsigaliojant, t. y. importo atvejams, dėl kurių muitinės deklaracija buvo priimta prieš šiai nuostatai įsigaliojant.
D — Dėl ketvirtojo prejudicinio klausimo
52.
Atsižvelgdamas į pasiūlytą trečiojo klausimo atsakymą, pritariu rašytinėse pastabose pateiktai Komisijos nuomonei, t. y. kad nėra aplinkybių, kurios keltų abejonių dėl Įgyvendinimo reglamento, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 444/2002, 145 straipsnio 2 ir 3 dalių galiojimo.
V — Išvada
53.
Atsižvelgdamas į išdėstytus samprotavimus, Teisingumo Teismui siūlau į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prejudicinius klausimus atsakyti taip:
1.
1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 29 straipsnio 1 dalį ir 3 dalies a punktą reikia aiškinti taip: pardavėjo mokėjimai pirkėjui, vykdomi pagal garantinį susitarimą išleidus prekes į laisvą apyvartą, sumažina sandorio vertės pagrindu apskaičiuotą prekių muitinę vertę, tik jei šios prekės turėjo defektų jų išleidimo į laisvą apyvartą metu.
2.
1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Reglamento Nr. 2913/92 Įgyvendinimo nuostatas, iš dalies pakeisto Komisijos reglamentu Nr. 444/2002, 145 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip: pardavėjo mokėjimai pirkėjui pagal garantinį susitarimą, vykdomi išleidus prekes į laisvą apyvartą, yra sandorio vertės patikslinimas pagal Reglamento Nr. 2454/93, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 444/2002, 145 straipsnio 2 dalį.
3.
Reglamento Nr. 2454/93, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 444/2002, 145 straipsnio 2 ir 3 dalys netaikomos prieš jam įsigaliojant susiklosčiusioms aplinkybėms.
4.
Nėra aplinkybių, kurios keltų abejonių dėl Reglamento Nr. 2454/93, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 444/2002, 145 straipsnio 2 ir 3 dalių galiojimo.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	OL L 253, p. 1 (toliau – Įgyvendinimo reglamentas).
(
3
)	OL L 68, p. 11.
(
4
)	OL L 302, p. 1, toliau – Muitinės kodeksas. Šis kodeksas panaikintas 2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 450/2008 (OL L 145, p. 1).
(
5
)	Šis apibrėžimas tiksliai pakartoja Susitarimo dėl bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VII straipsnio įgyvendinimo su prie jo pridėtu protokolu, kuris Europos Ekonominės Bendrijos vardu patvirtintas 1979 m. gruodžio 10 d. Tarybos sprendimu dėl daugiašalių sutarčių, kylančių iš 1973–1979 m. prekybos derybų, sudarymo (OL L 71, p. 1), 1 straipsnį.
(
6
)	Be kita ko, žr. 1990 m. birželio 6 d. Sprendimą Unifert (C-11/89, Rink. p. I-2275, 35 punktas); Sprendimą Compaq Computer International Corporation (C-306/04, Rink. p. I-10991, 30 punktas) ir Sprendimą Carboni e derivati (C-263/06, Rink. p. I-1077, 60 punktas). Teisingumo Teismas taip konstatavo remdamasis Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1224/80 dėl prekių muitinio įvertinimo (OL L 134, p. 1), panaikinto Muitinės kodeksu, šešta konstatuojamąja dalimi.
(
7
)	Minėtas sprendimas Compaq Computer International Corporation (30 punktas).
(
8
)	1986 m. birželio 12 d. Sprendimas (183/85, Rink. p. 1873, 16 punktas).
(
9
)	1993 m. balandžio 29 d. Sprendimas (C-59/92, Rink. p. 2193, 20 punktas).
(
10
)	Šia prasme žr. 1994 m. birželio 16 d. Sprendimą Develop Dr. Eisbein (C-35/93, Rink. p. I-2655, 21 punktas); Sprendimą Intermodal Transports (C-495/03, Rink. p. I-8151, 48 punktas) ir Sprendimą Proxxon (C-500/04, Rink. p. I-1545, 22 punktas).
(
11
)	2006 m. kovo 9 d. Sprendimas (C-293/04, Rink. p. I-2263, 19 ir 20 punktai).
(
12
)	Žr. šios išvados 35 punktą.
(
13
)	1981 m. lapkričio 12 d. Sprendimas Meridionale Industria Salumi ir kt. (212/80–217/80, Rink. p. 2735, 9 punktas); Sprendimas GruSa Fleisch (C-34/92, Rink. p. I-4147, 22 punktas), Sprendimas Falck ir Acciaierie di Bolzano prieš Komisiją (C-74/00 P ir C-75/00 P, Rink. p. I-7869, 119 punktas) ir minėtas sprendimas Beemsterboer Coldstore Services (21 punktas).
(
14
)	Minėto sprendimo Beemsterboer Coldstore Services BV 24 punktas.