Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA IŠVADA,
pateikta 2025 m. gruodžio 18 d.(1)
Byla C-280/25 [Lin II](i)
Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Oradea
Baudžiamoji byla
prieš
M. G. D.,
dalyvaujant:
Statul român — Agenţia Naţională de Administrare Fiscală prin Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Cluj-Napoca, prin Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Satu Mare
(Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Aukščiausiasis Kasacinis Teisingumo Teismas, Rumunija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Procesas dėl prejudicinio sprendimo priėmimo – Europos Sąjungos finansinių interesų apsauga – SESV 325 straipsnio 1 dalis – FIA konvencija – 2 straipsnio 1 dalis – Pareiga kovoti su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu taikant atgrasomas ir veiksmingas priemones – Stambaus sukčiavimo sąvoka – Baudžiamosios atsakomybės senaties terminas – Sisteminė nebaudžiamumo rizika – Pagrindinių teisių apsauga – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 49 straipsnio 1 dalis – Principas nullum crimen, nulla poena sine lege – Baudžiamosios teisės nuspėjamumo ir tikslumo reikalavimai – Švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data principas (lex mitior) – Nacionalinis pagrindinių teisių apsaugos standartas – Sprendimo
Lin I taikymas – Sąjungos teisės viršenybės principo apribojimai – Res judicata galią turintys galutiniai nacionaliniai sprendimai – Galutiniu sprendimu nepripažinti baudžiamosios atsakomybės senaties atvejai iki Sprendimo Lin I priėmimo – Nacionalinis principas, pagal kurį draudžiama kurti
lex tertia taikant švelnesnį baudžiamąjį įstatymą – Sisteminės nebaudžiamumo rizikos kriterijaus nenuspėjamumas ir netikslumas “
1.        Sprendime Lin(2) Teisingumo Teismas SESV 325 straipsnio 1 dalį ir FIA konvencijos(3) 2 straipsnio 1 dalį išaiškino taip:
„<...> [V]alstybės narės teismai neprivalo netaikyti šios valstybės narės Konstitucinio Teismo sprendimų, kuriais nacionalinės teisės nuostata, reglamentuojanti senaties termino nutraukimo pagrindus baudžiamosiose bylose, pripažinta negaliojančia, nes pažeistas nacionalinėje teisėje saugomas principas nullum crimen, nulla poena sine lege dėl reikalavimų, susijusių su baudžiamosios teisės nuspėjamumu ir tikslumu, net jei dėl šių sprendimų daug baudžiamųjų bylų, įskaitant bylas dėl Europos Sąjungos finansiniams interesams kenkiančių stambaus sukčiavimo nusikalstamų veikų, bus nutrauktos dėl baudžiamosios atsakomybės senaties.
Vis dėlto minėtos Sąjungos teisės nuostatos turi būti aiškinamos taip:
šios valstybės narės teismai privalo netaikyti nacionalinio apsaugos standarto, susijusio su švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data principu (lex mitior), kuris leidžia ginčyti baudžiamosios atsakomybės senaties termino nutraukimą tokiose bylose dėl procesinių veiksmų, atliktų prieš tokį negaliojimo pripažinimą, taip pat nagrinėjant skundus dėl galutinių nuosprendžių.“
2.        Înalta Curte de Casație și Justiție (Aukščiausiasis Kasacinis Teisingumo Teismas, Rumunija) baudžiamųjų bylų kolegija dabar kreipėsi į Teisingumo Teismą ir nurodė, kad jai kyla tam tikrų sunkumų siekiant taikyti Sprendimą Lin I, dėl kurio turinio ji pateikė prejudicinius klausimus.
I.      Teisinis pagrindas
A.      Sąjungos teisė
3.        Sprendime Lin I išdėstytos Sąjungos teisės normos (būtent atitinkamos FIA konvencijos ir Direktyvos (ES) 2017/1371(4) nuostatos) taip pat taikomos šiam prašymui priimti prejudicinį sprendimą.
B.      Rumunijos teisė
1.      Baudžiamoji teisė
4.        Sprendime Lin I taip pat išdėstytos byloje taikomos Rumunijos teisės nuostatos (Rumunijos Konstitucijos, 1968 m. Baudžiamojo kodekso, iš dalies pakeisto 1996 m.(5), 2009 m. Baudžiamojo kodekso(6), iš dalies pakeisto 2022 m. gegužės 30 d. Dekretu-įstatymu Nr. 71(7), Baudžiamojo proceso kodekso(8) ir Įstatymo Nr. 241/2005(9) nuostatos).
2.      Iki Sprendimo Lin I priėmimo suformuota Rumunijos jurisprudencija dėl senaties baudžiamosiose bylose(10)
a)      Konstitucinis sprendimas Nr. 297/2018
5.        2018 m. balandžio 26 d. Sprendimu Nr. 297/2018, paskelbtu 2018 m. birželio 25 d., Konstitucinis Teismas patenkino prieštaravimu Konstitucijai pagrįstą skundą ir pripažino, kad 2009 m. Baudžiamojo kodekso 155 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas baudžiamosios atsakomybės senaties termino nutraukimas, proceso metu atlikus bet kokius procesinius veiksmus, prieštarauja Konstitucijai.
6.        Konstitucinis Teismas mano, kad šiai 2009 m. Baudžiamojo kodekso nuostatai trūko nuspėjamumo ir ją taikant pažeistas principas nullum crimen, nulla poena sine lege, nes joje vartota sąvoka „bet kokie procesiniai veiksmai“ apėmė ir veiksmus, apie kuriuos nepranešama įtariamajam ar kaltinamajam. Dėl šios aplinkybės atitinkamas asmuo negalėjo žinoti, kad senaties terminas buvo nutrauktas ir pradėtas skaičiuoti naujas jo baudžiamosios atsakomybės senaties terminas(11).
7.        Rumunijos teisės aktų leidėjas nesiėmė veiksmų, kad 2009 m. Baudžiamojo kodekso 155 straipsnio 1 dalis būtų iš dalies pakeista taip, kaip nurodė Konstitucinis Teismas, ir bendrosios kompetencijos teismuose buvo suformuota nevienoda jurisprudencija dėl baudžiamosios atsakomybės senaties terminų nutraukimo.
b)      Konstitucinis sprendimas Nr. 358/2022
8.        2022 m. gegužės 26 d. Sprendimu Nr. 358/2022, paskelbtu 2022 m. birželio 9 d., Konstitucinis Teismas patenkino dar vieną prieštaravimu Konstitucijai pagrįstą skundą ir pripažino, kad 2009 m. Baudžiamojo kodekso 155 straipsnio 1 dalis prieštarauja Konstitucijai.
9.        Konstitucinis Teismas pažymėjo, kad:
–        teisės aktų leidėjas nesiėmė veiksmų, kaip to reikalaujama Konstitucijos 147 straipsnio 1 dalyje, kad suderintų nuostatas, kurios Sprendimu Nr. 297/2018 pripažintos prieštaraujančiomis Konstitucijai, ir reglamentuotų atvejus, kai baudžiamosios atsakomybės senaties terminas nutraukiamas,
–        nesiėmus tokių teisėkūros veiksmų, teisminės institucijos negalėjo pačios nustatyti atsakomybės senaties nutraukimo pagrindų. Trūko aiškumo ir nuspėjamumo, kaip taikoma 2009 m. Baudžiamojo kodekso 155 straipsnio 1 dalis, todėl suformuota nevienoda jurisprudencija. Galiojančiuose teisės aktuose nebuvo teisėkūros nuostatų, būtinų siekiant užtikrinti nuspėjamą minėto Baudžiamojo kodekso 155 straipsnio 1 dalies taikymą priėmus Sprendimą Nr. 297/2018,
–        taigi nuo Sprendimo Nr. 297/2018 paskelbimo dienos iki teisės aktų leidėjo priimto norminio teisės akto, aiškiai reglamentuojančio šio termino nutraukimo pagrindus, įsigaliojimo(12) Rumunijos pozityviojoje teisėje nebuvo numatyta jokio baudžiamosios atsakomybės senaties termino nutraukimo atvejo.
c)      Aukščiausiojo Teismo sprendimas Nr. 67/2022
10.      2022 m. spalio 25 d. Sprendime Nr. 67/2022 (toliau – Sprendimas Nr. 67/2022), paskelbtame 2022 m. lapkričio 28 d., Aukščiausiasis Teismas pateikė tokias išvadas:
–        teisės normos dėl senaties nutraukimo yra materialinės baudžiamosios teisės normos. Dėl jų taikymo laiko atžvilgiu pažymėtina, kad joms galioja 2009 m. Baudžiamojo kodekso 3 straipsnyje numatytas baudžiamojo įstatymo netaikymo atgaline data principas, išskyrus švelnesnes nuostatas pagal lex mitior principą, įtvirtintą Rumunijos Konstitucijos 15 straipsnio 2 dalyje ir minėto Baudžiamojo kodekso 5 straipsnyje,
–        nuo 2018 m. birželio 25 d. (Konstitucinio sprendimo Nr. 297/2018, išaiškinto Konstituciniu sprendimu Nr. 358/2022, paskelbimo dienos) iki 2022 m. gegužės 30 d. 2009 m. Baudžiamojo kodekso 155 straipsnio 1 dalyje nebuvo numatyta jokių baudžiamosios atsakomybės senaties termino nutraukimo pagrindų,
–        teismas, kuriam pateiktas specialusis skundas dėl panaikinimo, pagrįstas konstitucinių sprendimų Nr. 297/2018 ir Nr. 358/2022 poveikiu, negali iš naujo nagrinėti baudžiamosios atsakomybės senaties, nes apeliacinės instancijos teismas šio baudžiamosios bylos nutraukimo pagrindo poveikį aptarė ir išnagrinėjo per procesą, vykusį prieš priimant Konstitucinį sprendimą Nr. 358/2022.
3.      Rumunijos jurisprudencija, suformuota priėmus Sprendimą Lin I
11.      Dvi išplėstinės Aukščiausiojo Teismo teisėjų kolegijos(13) priėmė 2024 m. birželio 17 d. Sprendimą Nr. 37 (toliau – Sprendimas Nr. 37/2024) ir 2024 m. rugsėjo 16 d. Sprendimą Nr. 16 (toliau – Sprendimas Nr. 16/2024), kuriuose analizuoja, kokį poveikį Sprendimas Lin I turi klausimui, kuris yra šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą dalykas.
12.      Pagal šiuos du Aukščiausiojo Teismo sprendimus, nepažeidžiant to, kas toliau nurodyta dėl jų turinio, Rumunijos teismai negali netaikyti nacionalinės jurisprudencijos, susijusios su principo lexmitior taikymu baudžiamosios atsakomybės senaties termino nutraukimui.
II.    Faktinės aplinkybės, byla ir prejudiciniai klausimai
13.      Baudžiamosios bylos faktinės aplinkybės, išdėstytos nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, iš esmės yra tokios, kaip nurodyta toliau.
14.      2012 m. gegužės 3 d. – 2014 m. sausio 23 d. M. G. D., kaip dviejų komercinių bendrovių direktorius, siekdamas to paties nusikalstamo tikslo, pakartotinai ir sąmoningai pateikė B. V., vienam iš kaltinamųjų šioje byloje, dvylika mokestinių sąskaitų faktūrų, susijusių su fiktyviais pirkimais.
15.      B. V. šias sąskaitas faktūras įtraukė į kitos komercinės bendrovės apskaitą norėdamas sumažinti mokesčių bazę ir padaryti žalos valstybės biudžetui. Valstybės biudžetui padaryta žala siekė 268 536 Rumunijos lėjų (RON) (59 304 EUR), iš kurių PVM sudarė 163 656 RON (36 142 EUR).
16.      2022 m. vasario 24 d. Tribunalul Bihor (Bihoro apylinkės teismas, Rumunija) nuteisė M. G. D. už jam inkriminuotas veikas, kaip sukčiavimo mokesčiais veikos bendrininką.
17.      2024 m. kovo 21 d. Curtea de Apel Oradea (Oradios apeliacinis teismas, Rumunija) patenkino M. G. D. apeliacinį skundą dėl pirmosios instancijos teismo nuosprendžio.
18.      2024 m. kovo 21 d. sprendimu baudžiamoji byla prieš M. G. D. buvo nutraukta, nes suėjo baudžiamosios atsakomybės už tęstinį bendrininkavimą sukčiaujant mokesčiais (ši nusikalstama veika numatyta Įstatymo Nr. 241/2005 9 straipsnio 1 dalies c punkte) senaties terminas(14).
19.      2024 m. kovo 21 d. prokuratūra dėl šio sprendimo pateikė kasacinį skundą. Ji teigia, kad baudžiamoji byla neturi būti nutraukta, nes buvo taikomas Sprendimas Lin I(15), todėl baudžiamosios atsakomybės senaties terminas nebuvo suėjęs(16).
20.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad sprendime, dėl kurio pateiktas kasacinis skundas ir kuris priimtas vėliau nei Sprendimas Lin I, yra taikomas nacionalinis standartas, susijęs su švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymu, kaip pats Aukščiausiasis Teismas nustatė Sprendime Nr. 67/2022 ir patvirtino sprendimuose Nr. 37/2024 ir Nr. 16/2024 (tai padarė ne tos teisėjų kolegijos, kurios pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą), kurie yra privalomi nacionaliniams teismams.
21.      Tokiomis aplinkybėmis Aukščiausiojo Teismo baudžiamųjų bylų kolegija Teisingumo Teismui pateikė šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar, aiškinant ir taikant [SESV] 325 straipsnį, FIA konvencijos 1 straipsnio 1 dalies a punktą, 2 ir 9 straipsnius, [taip pat] [Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija)] 49 straipsnį, nesant nacionalinės teisės nuostatos, kurioje būtų nustatyta minimali suma, kad Sąjungos finansiniams interesams kenkiantis sukčiavimas galėtų būti laikomas stambaus masto, Sąjungos teisės nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad sukčiavimas laikomas stambaus masto tik tada, kai yra susijęs su didesne nei 50 000 EUR suma?
2.      Jei į pirmesnį klausimą būtų atsakyta neigiamai, ar ESS 2 straipsnio, ESS 4 straipsnio 2 ir 3 dalių, SESV 2 straipsnio 2 dalies, SESV 325 straipsnio 1 dalies ir FIA konvencijos 2 straipsnio 1 dalies nuostatos, išaiškintos [Teisingumo Teismo sprendime Lin I], [taip pat] Chartijos 49 straipsnio 1 dalis, 52 straipsnio 3 dalis ir 53 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad nacionalinis teismas, nagrinėdamas baudžiamąsias bylas dėl nusikalstamų veikų, susijusių su [pridėtinės vertės mokesčiu (PVM)], turi netaikyti nacionalinio apsaugos standarto, susijusio su lex mitior principu, kaip jis aiškinamas privalomoje šios valstybės narės Aukščiausiojo Teismo jurisprudencijoje, t. y. standarto, pagal kurį procesiniai veiksmai, atlikti iki nacionalinės teisės nuostatos, kuria reglamentuojami baudžiamosios atsakomybės senaties terminų nutraukimo pagrindai, pripažinimo negaliojančia, neturi įtakos senaties termino nutraukimui, jeigu:
a)      šio nacionalinio standarto netaikymas nesuderinamas su draudimu taikyti lex tertia – konstitucinio lygmens principą;
b)      pagal šią nacionalinę jurisprudenciją galima manyti, kad bendrasis baudžiamosios atsakomybės senaties terminas baigėsi prieš paskelbiant [Sprendimą Lin I];
c)      šio nacionalinio standarto netaikymu, vadovaujantis Sąjungos teise, užtikrinamas Chartijoje įtvirtintų pagrindinių teisių apsaugos lygis, kuris nėra lygiavertis Europos žmogaus teisių konvencijos (toliau – EŽTK) 7 straipsniu užtikrinamai apsaugai arba į ją nėra panašus;
d)      nacionalinėje teisėje nėra konkrečių kriterijų, pagal kuriuos valstybės narės teismas galėtų preliminariai įvertinti sisteminę nebaudžiamumo riziką, kylančią dėl šio nacionalinio standarto taikymo Europos Sąjungos finansiniams interesams kenkiančių stambaus sukčiavimo nusikalstamų veikų atveju?“
III. Procesas Teisingumo Teisme
22.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gavo 2025 m. balandžio 10 d. Jis buvo išnagrinėtas taikant pagreitintą procedūrą pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 105 straipsnį.
23.      Rašytines pastabas pateikė Rumunijos vyriausybė ir Europos Komisija. Jos abi dalyvavo 2025 m. spalio 7 d. vykusiame teismo posėdyje.
IV.    Vertinimas
A.      Pirmasis prejudicinis klausimas
24.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar, nesant nacionalinės teisės nuostatos, kurioje būtų nustatyta minimali suma, kad Sąjungos finansiniams interesams kenkiantis sukčiavimas galėtų būti laikomas stambaus masto, Sąjungos teisės nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad sukčiavimas laikomas stambaus masto tik tada, kai jis susijęs su didesne nei 50 000 EUR suma.
25.      Sąjungos teisės normos, kurias prašo išaiškinti šis teismas, yra SESV 325 straipsnis ir FIA konvencijos 1 straipsnio 1 dalis, 2 ir 9 straipsniai, atsižvelgiant į Chartijos 49 straipsnyje įtvirtintą principą nullum crimen, nulla poena sine lege.
1.      SESV 325 straipsnis
26.      Pagal SESV 325 straipsnio 1 dalį valstybės narės privalo su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu ir kitomis neteisėtomis veikomis kovoti atgrasomomis ir veiksmingomis priemonėmis(17). Taikant šią nuostatą baudžiama ne vien už stambų sukčiavimą – joje tiesiog paminėtas sukčiavimas (neapibūdinant jo būdvardžiais), kenkiantis Sąjungos finansiniams interesams.
27.      Kartoju, SESV 325 straipsnyje nenurodyta stambaus sukčiavimo sąvoka, kuri vis dėlto minima FIA konvencijoje (2 straipsnyje).
28.      Taigi remiantis SESV 325 straipsnio aiškinimu negalima pateikti jokio konkretaus atsakymo į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pirmąjį klausimą.
2.      FIA konvencija
29.      FIA konvencijos 1 straipsnyje apibrėžta, ką šios konvencijos tikslais reiškia veikos, sudarančios Sąjungos finansiniams interesams kenkiantį sukčiavimą.
30.      Pagal FIA konvencijos 2 straipsnį valstybės narės privalo imtis būtinų priemonių užtikrinti, kad už 1 straipsnyje nurodytą veiką būtų baudžiama veiksmingomis, proporcingomis ir atgrasomomis baudžiamosiomis sankcijomis, įskaitant bent stambaus sukčiavimo atvejais laisvės atėmimą apimančias bausmes, dėl kurių gali būti taikoma ekstradicija.
31.      Toje pačioje nuostatoje (FIA konvencijos 2 straipsnio 1 ir 2 dalyse) nurodyta:
„1.      <...> [S]tambiu sukčiavimu yra laikomas toks sukčiavimas, kuris yra susijęs su tam tikra mažiausia suma, kurią turi nustatyti kiekviena valstybė narė. Ši mažiausia suma negali būti nustatyta didesnė kaip 50 000 [EUR].
2.      Tačiau mažareikšmio sukčiavimo atvejais, susijusiais su bendra suma, kuri yra mažesnė kaip 4 000 [EUR], ir pagal valstybės narės įstatymus nesiejamais su ypač sunkiomis aplinkybėmis, ji gali nustatyti kitas bausmių rūšis, nei nustatytosios šio straipsnio 1 dalyje.“
32.      Teisingumo Teismas nusprendė, kad FIA konvencijos 2 straipsnio 1 dalis yra suformuluota aiškiai ir tiksliai ir jai nėra taikoma jokia sąlyga, todėl ji veikia tiesiogiai(18).
33.      Taigi FIA konvencijoje išskiriamos Sąjungos finansiniams interesams kenkiančio sukčiavimo kategorijos. Pagal jos 2 straipsnį:
–        sukčiavimai, susiję su suma, kuri yra mažesnė kaip 4 000 EUR, ir nesiejami su ypač sunkiomis aplinkybėmis, laikomi mažareikšmiais sukčiavimais. Valstybės narės už mažareikšmį sukčiavimą gali bausti administracinėmis nuobaudomis, nors joms nėra jokių kliūčių pasirinkti baudžiamąsias sankcijas,
–        nemažareikšmiu, bet nebūtinai stambiu sukčiavimu laikomas toks sukčiavimas, kurio atveju suma viršija 4 000 EUR ir kuris susijęs su ypatingomis aplinkybėmis. Už jį valstybės narės turi bausti veiksmingomis ir atgrasomomis baudžiamosiomis sankcijomis,
–        stambus sukčiavimas – tai sukčiavimas, susijęs su didesne nei 4 000 EUR suma ir nesiejamas su ypač sunkiomis aplinkybėmis, o jo padarytos žalos Sąjungos finansiniams interesams „mažiausi[ą] sum[ą] <...> turi nustatyti kiekviena valstybė narė“. Mažiausia suma negali būti didesnė kaip 50 000 EUR. Už stambų sukčiavimą valstybės turi bausti veiksmingomis ir atgrasomomis baudžiamosiomis sankcijomis, įskaitant laisvės atėmimo bausmes, dėl kurių gali būti taikoma ekstradicija.
34.      Pagal FIA konvencijos 9 straipsnį valstybėms narėms nedraudžiama priimti nacionalinės teisės nuostatų, kurias taikant su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu būtų kovojama griežčiau.
35.      Taigi valstybės narės gali nuspręsti skirti laisvės atėmimo bausmes už bet kurios kategorijos sukčiavimą. Jos taip pat gali nustatyti mažesnę nei 50 000 EUR ribą, kurią pasiekus Sąjungos finansiniams interesams kenkiantis sukčiavimas būtų laikomas stambiu, arba apskritai nenustatyti jokios ribos(19).
36.      Baudžiamųjų sankcijų nustatymas siekiant apsaugoti Sąjungos finansinius interesus yra sritis, kurioje egzistuoja Sąjungos ir valstybių narių pasidalijamoji kompetencija, kaip ji suprantama pagal SESV 4 straipsnio 2 dalį(20).
37.      Be abejo, tam tikroje Teisingumo Teismo jurisprudencijos dalyje yra nurodytas Sąjungos finansiniams interesams kenkiantis stambus sukčiavimas, siekiant pabrėžti Sąjungos teisės viršenybę prieš nacionalines taisykles, kurias taikant sunku nubausti už tokį sukčiavimą(21). Vis dėlto kituose sprendimuose Teisingumo Teismas nurodė tik sukčiavimą, jo neapibūdinęs(22).
38.      Mano nuomone, šie skirtumai nėra reikšmingi ir juos lemia bylose, kuriose buvo pateikti prašymai priimti prejudicinius sprendimus, nagrinėto sukčiavimo rūšis ir suma.
39.      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, matyti, kad Sąjungos teisėje valstybėms narėms leidžiama savo nuožiūra apibrėžti stambaus sukčiavimo sąvoką, numatant reikalavimą, kad mažiausia suma, kurią turi nustatyti kiekviena valstybė narė, neviršytų 50 000 EUR, jeigu jos šią sąvoką apibrėžia remdamosi kiekybine riba.
3.      Rumunijos teisės aktai
40.      Rumunija priėmė nacionalinės teisės aktus, kuriuose, kaip matyti iš bylos medžiagoje pateiktos informacijos, buvo pasinaudota FIA konvencijos teikiama galimybe sugriežtinti bausmes už Sąjungos finansiniams interesams kenkiantį sukčiavimą.
41.      2014 m. sausio 23 d. galiojusios redakcijos Įstatymo Nr. 241/2005 9 straipsnio 1 dalyje yra išvardytos sukčiavimo mokesčiais veikų, už kurias baudžiama laisvės atėmimo bausme neatsižvelgiant į padarytos žalos dydį, kategorijos.
42.      Įstatymo Nr. 241/2005 9 straipsnio 2 ir 3 dalyse yra nustatytos padarytos žalos minimalios ribos, tačiau tik siekiant padidinti mažiausią ir didžiausią laisvės atėmimo bausmių ribas.
43.      Manau, kad Rumunijos teisės aktuose įtvirtintas pasirinkimas atitinka SESV 325 straipsnį ir FIA konvenciją.
44.      Kadangi nėra nacionalinės teisės normos, kurioje būtų numatyta minimali žalos riba, nacionaliniai teismai turi nustatyti, ar egzistuoja aplinkybės, dėl kurių pagal bendruosius nacionalinės teisės aktus įvykdytas sukčiavimas būtų laikomas stambiu. Tokios aplinkybės, be kita ko, gali būti tęstinė nusikalstama veika(23), recidyvas, sukčiavimo organizuotumo laipsnis, priklausymas nusikalstamam susivienijimui arba nusikalstamai organizacijai ir sukčiavimo suma.
4.      Sukčiavimo kvalifikavimas pagrindinėje byloje
45.      Nagrinėjamoje byloje bendra valstybės biudžetui padaryta žala buvo 268 536 RON (59 304 EUR), iš kurių 163 656 RON (36 142 EUR) sudarė PVM.
46.      Atsižvelgiant į tiriamų veikų(24) pobūdį ir pasekmes, šios veikos iš esmės galėtų būti sukčiavimas, kaip jis suprantamas pagal SESV 325 straipsnį ir FIA konvencijos 1 straipsnio 1 dalies b punktą(25).
47.      FIA konvencijoje vartojama sąvoka „sukčiavimas“(26) apima pajamas, gautas taikant vienodą tarifą suderintai PVM apmokestinimo bazei, nustatytai pagal Sąjungos taisykles. Nesvarbu, kad PVM nėra tiesiogiai renkamas Sąjungos vardu(27). Be to, reikia atsižvelgti į bendrą sukčiavimo sumą, nes sunku tiksliai nustatyti jo poveikį Sąjungos biudžetui ir valstybės narės biudžetui(28).
48.      Atrodo (bet tai turės įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), kad:
–        bendra žalos suma (t. y. ne tik Sąjungos finansiniams interesams padaryta žala) viršija FIA konvencijos 2 straipsnio 2 dalyje nustatytą 50 000 EUR ribą, kurią pasiekus sukčiavimas laikomas stambiu,
–        sukčiavimas buvo organizuotas ir truko beveik dvejus metus,
–        už tokį nusikaltimą pagal klostantis faktinėms aplinkybėms galiojusią Rumunijos teisę buvo baudžiama laisvės atėmimo bausme.
49.      Vadinasi, pagal Sąjungos teisę prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui nekyla jokių kliūčių nusikaltimą kvalifikuoti kaip Sąjungos finansiniams interesams kenkiantį stambų sukčiavimą, remiantis šiais ir kitais papildomais duomenimis, kuriuos jis gali įvertinti atsižvelgdamas į nacionalinę teisę (recidyvas, narystė nusikalstamame susivienijime ar kt.).
5.      Tarpinė išvada
50.      Taigi SESV 325 straipsnio 1 dalis ir FIA konvencijos 1, 2 ir 9 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad valstybės narės Sąjungos finansiniams interesams kenkiantį sukčiavimą gali kvalifikuoti kaip stambų taip pat ir tuo atveju, kai jo suma neviršija 50 000 EUR.
B.      Antrasis prejudicinis klausimas
51.      Antrasis prejudicinis klausimas suformuluotas sudėtingai.
52.      Oficialiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo išaiškinti ESS 2 straipsnį, ESS 4 straipsnio 2 ir 3 dalis, SESV 2 straipsnio 2 dalį ir 325 straipsnio 1 dalį, FIA konvencijos 2 straipsnio 1 dalį, taip pat Chartijos 49 straipsnį, 52 straipsnio 3 dalį ir 53 straipsnį.
53.      Jis klausia, ar šios nuostatos turi būti aiškinamos „taip, kad nacionalinis teismas, nagrinėdamas baudžiamąsias bylas dėl nusikalstamų veikų, susijusių su [PVM], turi netaikyti nacionalinio apsaugos standarto, susijusio su lex mitior principu, kaip jis aiškinamas privalomoje <...> valstybės narės Aukščiausiojo Teismo jurisprudencijoje“.
54.      Siekiant atsakyti į antrąjį prejudicinį klausimą visų pirma reikia atkreipti dėmesį į tai, kokia padėtis Rumunijoje susidarė taikant Sprendimą Lin I. Šio skyriaus 1 skirsnyje, nagrinėdamas tą situaciją:
–        remsiuosi savo išvada byloje Lin I (2 skirsnis),
–        aptarsiu sunkumus, kylančius siekiant taikyti Sprendimą Lin I nusikalstamoms veikoms, kurių senaties terminas suėjęs ir dėl kurių yra arba nėra priimtas galutinis nuosprendis (3 skirsnis),
–        išnagrinėsiu problemas, kylančias taikant nacionalinį principą, pagal kurį draudžiama sukurti lex tertia (4 skirsnis), ir
–        galiausiai aptarsiu kriterijaus, pagal kurį, remiantis Sprendimu Lin I, galima netaikyti nacionalinio apsaugos standarto, nuspėjamumą ir tikslumą (5 skirsnis).
1.      Taikant Sprendimą Lin I Rumunijoje susidariusi padėtis
55.      Sprendimas Lin I buvo priimtas 2023 m. liepos 24 d. Kaip minėjau, jame Teisingumo Teismas konstatavo, kad:
–        dėl nacionalinio apsaugos standarto, susijusio su baudžiamosios teisės nuspėjamumu (kylančio iš Konstitucinio sprendimo Nr. 297/2018), ir nacionalinio apsaugos standarto, susijusio su švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data principu (kylančio iš Aukščiausiojo Teismo sprendimo Nr. 67/2022), gali kilti sisteminė nebaudžiamumo rizika, palanki Sąjungos finansiniams interesams kenkiančio stambaus sukčiavimo veikos vykdytojams,
–        abu standartai iš esmės neatitinka SESV 325 straipsnio 1 dalies ir FIA konvencijos 1 ir 2 straipsnių. Jais buvo suteiktos garantijos, viršijančios pagal Chartijos 49 straipsnį, taigi ir EŽTK 7 straipsnį saugomas teises. Vis dėlto nacionaliniai teismai neprivalo netaikyti Konstitucinio Teismo sprendimų, susijusių su pirmuoju standartu.
56.      Iš tiesų Sprendime Lin I, remiantis Sprendimo M. A. S. ir M. B. precedentu, buvo leista taikyti išorinį Sąjungos teisės viršenybės apribojimą: Rumunijos teismai neprivalėjo netaikyti nacionalinės jurisprudencijos, suformuotos Konstitucinio Teismo sprendimais Nr. 297/2018 ir Nr. 358/2022, nors egzistavo sisteminė nebaudžiamumo už Sąjungos finansiniams interesams kenkiantį stambų sukčiavimą rizika, nes šie sprendimai pagrįsti principu nullum crimen, nulla poena sine lege, kuris saugomas pagal nacionalinėje teisėje numatytus reikalavimus, susijusius su baudžiamosios teisės nuspėjamumu ir tikslumu.
57.      Vis dėlto Sprendime Lin I tokio išorinio apribojimo neleista taikyti SESV 325 straipsnio 1 dalies ir FIA konvencijos 1 ir 2 straipsnių viršenybei prieš nacionalinį standartą, susijusį su principu lex mitior. Jame konstatuota, kad valstybės narės teismai privalo netaikyti nacionalinio apsaugos standarto, susijusio su švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data principu (lex mitior), kuris leidžia ginčyti baudžiamosios atsakomybės senaties termino nutraukimą tokiose bylose dėl procesinių veiksmų, atliktų prieš tokį negaliojimo pripažinimą, taip pat nagrinėjant skundus dėl galutinių nuosprendžių.
58.      Sprendime
Lin I suformuotą jurisprudenciją Teisingumo Teismas patvirtino dviejose 2024 m. sausio 9 d. nutartyse(29).
59.      Atrodo, kad Aukščiausiasis Teismas (bent jau tam tikrų sudėčių jo teisėjų kolegijos) nepripažįsta Sprendime Lin I įtvirtintos jurisprudencijos, kalbant apie nacionalinio standarto, susijusio su švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymu atgaline data, netaikymą. Tai iš esmės matyti iš jo sprendimų Nr. 37/2024 ir Nr. 16/2024, kurių turinį nagrinėsiu toliau.
a)      Aukščiausiojo Teismo sprendimas Nr. 37/2024
60.      Šiame sprendime Aukščiausiasis Teismas konstatavo, kad baudžiamosios atsakomybės senatis (kurios sudedamoji dalis yra senaties termino nutraukimas) pagal Rumunijos teisę yra materialinės teisės institutas ir jai, be kita ko, taikomas principas lex mitior. Remdamasis šia prielaida jis mano, kad:
–        nacionaliniu apsaugos standartu, susijusiu su švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data principu, įskaitant baudžiamosios atsakomybės senaties nutraukimo klausimus, įgyvendinamas EŽTK 7 straipsnyje ir Chartijos 49 straipsnyje apibrėžtas principas nullum crimen, nulla poena sine lege ir užtikrinama platesnė apsauga, todėl pirmenybė turi būti teikiama šio standarto taikymui,
–        taikant Sprendimu Lin I nacionaliniams teismams nustatytą pareigą garantuojamas apsaugos lygis, kuris nėra nei lygiavertis EŽTK 7 straipsnyje numatytai apsaugai, nei panašus į ją. Vertindamas, ar nacionalinės teisės normos atitinka su Sąjungos finansinių interesų apsauga susijusią Sąjungos teisę, Teisingumo Teismas atsižvelgė į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo informaciją ir paaiškinimus, kuriuose nepakankamai ir tam tikrais aspektais klaidingai apžvelgta teisinė situacija, susidariusi dėl nacionalinių sprendimų, susijusių su principu nullum crimen, nulla poena sine lege, ir Konstitucinio Teismo sprendimų poveikis,
–        netaikant Sprendime Nr. 67/2022 nustatytos jurisprudencijos būtų pažeista tiek nacionalinėje teisėje įtvirtinta pagrindinė teisė į principo nullum crimen, nulla poena sine lege taikymą, tiek teisinis saugumas, nes būtų sudarytos prielaidos atsižvelgiant į nusikalstamos veikos pobūdį diferencijuotai taikyti įstatymų konkurencijos laiko atžvilgiu teisinį traktavimą pagal tai, ar yra nagrinėjama Sąjungos finansiniams interesams kenkianti veika, ar kita nusikalstama veika.
b)      Aukščiausiojo Teismo sprendimas Nr. 16/2024
61.      Šiame sprendime Aukščiausiasis Teismas nurodė, kad:
–        neatsižvelgiant į žalos dydį ir nesant būtinybės visose bylose, susijusiose su nusikaltimais Sąjungos finansiniams interesams ir korupciniais nusikaltimais, atlikti konkretaus sisteminės nebaudžiamumo rizikos vertinimo, baudžiamosios atsakomybės senaties terminas dėl procesinių veiksmų, priimtų iki 2018 m. birželio 25 d. (šią dieną leidinyje Monitorul Oficial al României buvo paskelbtas Konstitucinio Teismo sprendimas Nr. 297/2018), nutrūksta tik tuo atveju, jeigu švelnesnis baudžiamasis įstatymas, kaip visuma priimtas pagal 2014 m. gegužės 6 d. Konstitucinį sprendimą Nr. 265 (toliau – Konstitucinis sprendimas Nr. 265/2014), yra Baudžiamasis kodeksas arba specialusis baudžiamasis įstatymas, galiojęs 2014 m. vasario 1 d. – 2018 m. birželio 24 d.(30),
–        pagal Europos Žmogaus Teisių Teismo (toliau – EŽTT) jurisprudenciją teismai EŽTK nuostatas bei reikšmingą jurisprudenciją, susijusią su neatimamų teisių aiškinimu, turi nustatyti ir taikyti tuo atveju, kai, kalbant apie šias teises, Teisingumo Teismo išaiškintas Chartijoje numatytas apsaugos standartas ir EŽTT nustatytas apsaugos standartas nesutampa, turėdami omenyje tai, kad antrasis yra viršesnis už pirmąjį,
–        principas nullum crimen, nulla poena sine lege, švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data ir griežtesnio baudžiamojo įstatymo netaikymo atgaline data principai priskiriami prie neatimamų teisių, susijusių tik su valstybių narių konstitucinėmis tradicijomis, kategorijos,
–        dėl nacionalinėje teisėje numatyto švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo mechanizmo Konstitucinis Teismas konstatavo (Konstitucinis sprendimas Nr. 265/2014), kad reikia taikyti visą švelnesnį baudžiamąjį įstatymą, o tai reiškia, kad iš paeiliui priimtų įstatymų pagal vertinimo in concreto kriterijų turi būti pasirinktas vienas taikomas baudžiamasis įstatymas, būtent švelnesnis,
–        tik taip galima užtikrinti, kad nebūtų taikomas skirtingas teisinis traktavimas nusikalstamų veikų sutapties atveju (pavyzdžiui, kai nustatyta, kad yra pagrindas nutraukti baudžiamosios atsakomybės senaties terminą sukčiavimo PVM atveju ir kartu tokio pagrindo nėra su Sąjungos biudžetu nesusijusio sukčiavimo pelno mokesčiu atveju) arba nebūtų sukurtas dvigubas standartas pagrindinių teisių srityje, dėl kurio galėtų būti skirta neteisėta bausmė,
–        taigi net ir priėmus Sprendimą Lin I Rumunijos teismai, siekdami konstatuoti, dėl kurių procesinių veiksmų senaties terminas nutrūksta iki 2018 m. birželio 25 d., turi nustatyti švelnesnį baudžiamąjį įstatymą, vertinamą kaip visuma, ir vengti sukurti lex tertia,
–        kaip materialinės baudžiamosios teisės institutas, baudžiamosios atsakomybės senatis yra vienas iš kriterijų, į kuriuos reikia atsižvelgti siekiant taikyti visą švelnesnį baudžiamąjį įstatymą, ir turi būti vertinama remiantis pagal Konstitucinį sprendimą Nr. 265/2014 sukurtu mechanizmu,
–        kadangi 2018 m. birželio 25 d. – 2022 m. gegužės 30 d. baudžiamosios atsakomybės senaties terminų nebuvo galima nutraukti, netaikant Konstitucinio Teismo jurisprudencijos baudžiamoji atsakomybė būtų atnaujinta – pagal vėlesnį, griežtesnį baudžiamąjį įstatymą – pasibaigus taikomiems senaties terminams, o tai pažeistų EŽTK 7 straipsnio 1 dalį.
2.      Byloje Lin I pateikta išvada(31)
62.      Nederėtų išsamiai kartoti byloje Lin I pateiktoje išvadoje išdėstytų argumentų, kuriems Teisingumo Teismas nepritarė.
63.      Remiantis šioje išvadoje siūlomu aiškinimu, pagal Chartijos 49 straipsnį Rumunijos teismai, apribodami Sąjungos teisės viršenybę, turėtų taikyti Konstitucinio Teismo ir Aukščiausiojo Teismo sprendimuose dėl baudžiamosios atsakomybės senaties terminų nutraukimo išaiškintą įstatymą, kaip švelnesnį baudžiamąjį įstatymą.
64.      Tą patį reikėtų daryti, Sprendime M. A. S. ir M. B. įtvirtintą jurisprudenciją taikant byloje Lin I, t. y. pirmenybę teikti nacionaliniam principo lex mitior apsaugos standartui (aukštesniam nei numatytasis Chartijos 49 straipsnyje), o ne SESV 325 straipsniui, kad būtų kuo labiau padidinta pagrindinių teisių apsauga, atsižvelgiant į Sąjungos finansinių interesų apsaugą stambaus sukčiavimo atvejais.
65.      Dabar Teisingumo Teismui suteikta galimybė (mano nuomone, jis turėtų ja pasinaudoti) persvarstyti Sprendimo Lin I dalį, pagal kurią netaikomas aukštesnis nacionalinis standartas, susijęs su principo lex mitior apsauga.
66.      Būdami lojalūs Teisingumo Teismui, generaliniai advokatai privalo nurodyti, kokių trūkumų, jų nuomone, turi jau priimtas sprendimas, kad būtų galima geriau jį paaiškinti (net jei aiškinimas būtų kitoks nei išvadoje) ir pateikti teismui kuo mažiau kritikuotiną atsakymą(32), arba patikslinti (ar net ištaisyti) šį sprendimą, kaip iš tiesų atsitiko Sprendimo M. A. S. ir M. B., susijusio su ankstesniu Sprendimu Taricco, atveju, vykstant dialogui su aukščiausios instancijos nacionaliniais teismais.
67.      Šiuo požiūriu manau, kad visų pirma reikėtų išsamiau paaiškinti du Sprendimo Lin I aspektus.
68.      Pirmasis yra susijęs su Sprendimo Lin I 108 punkte pateiktu teiginiu: „iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad taisyklės, reglamentuojančios senaties terminą baudžiamosiose bylose, nepatenka į Chartijos 49 straipsnio 1 dalies taikymo sritį (šiuo klausimu žr. [Sprendimo Taricco] 54–57 punktus)“.
69.      Remiantis šiais Sprendimo Taricco punktais negalima daryti aiškios išvados, kad senaties terminus baudžiamosiose bylose reglamentuojančios taisyklės nepatenka į Chartijos 49 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Jeigu Teisingumo Teismas šią išimtį nori palikti galioti, jis turėtų rasti tvirtesnį pagrindą.
70.      Antrasis aspektas, kurį, mano nuomone, reikia arba išsamiau paaiškinti, arba, pageidautina, ištaisyti, yra susijęs su „padidėjusia“ sistemine nebaudžiamumo už Sąjungos finansiniams interesams kenkiančius sunkius nusikaltimus rizika, kaip pagrindiniu argumentu siekiant netaikyti nacionalinio standarto, susijusio su švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymu atgaline data. Kaip nurodysiu toliau, dėl šio argumento kyla nemažai sunkumų(33).
71.      Bet kuriuo atveju kaip generalinis advokatas turiu apsvarstyti prielaidą, kad Teisingumo Teismas paliks galioti Sprendime Lin I įtvirtintą jurisprudenciją, ir išanalizuoti kliūtis, su kuriomis susiduria prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, norėdamas ją taikyti Rumunijoje.
3.      Sprendimo Lin I taikymas nusikalstamoms veikoms, kurių senaties terminas yra suėjęs
72.      Antrojo prejudicinio klausimo b punkte prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas daro prielaidą, kad „pagal <...> nacionalinę jurisprudenciją <...> bendrasis baudžiamosios atsakomybės senaties terminas baigėsi prieš paskelbiant Sprendimą Lin [I]“.
73.      Jeigu taikant Aukščiausiojo Teismo sprendimą Nr. 67/2022 baudžiamosios atsakomybės senatis yra suėjusi iki Sprendimo Lin I priėmimo, ar Sprendimas Lin I gali turėti įtakos baudžiamajam procesui dėl nusikalstamų veikų, kurių senaties terminas jau yra pasibaigęs? Norint atsakyti į šį klausimą reikia patikrinti, ar res judicata galią turinčiu galutiniu sprendimu buvo pripažinta, kad baudžiamosios atsakomybės senatis yra suėjusi.
a)      Res judicata galią turintys galutiniai sprendimai
74.      Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją teisės į veiksmingą teisinę gynybą paisymas nereiškia, kad valstybės narės privalo numatyti išimtines teisių gynimo priemones, leidžiančias, priėmus prejudicinį sprendimą dėl išaiškinimo, atnaujinti galutiniu teismo sprendimu užbaigtą procesą.
75.      Pagal Sąjungos teisę nereikalaujama, kad siekdama atsižvelgti į atitinkamos Sąjungos teisės nuostatos išaiškinimą, kurį Teisingumo Teismas pateikė po to, kai buvo priimtas res judicata galią įgijęs teisminės institucijos sprendimas, ši institucija iš principo turėtų peržiūrėti šį savo sprendimą(34).
76.      Taikant res judicata galios principą užtikrinamas tiek teisės ir teisinių santykių stabilumas, tiek geras teisingumo vykdymas. Taigi teismų sprendimai, kurie, išnaudojus visas turimas teisių gynimo priemones arba pasibaigus naudojimosi jomis numatytiems terminams, įsiteisėja, nebegali būti ginčijami(35).
77.      Vadinasi, Sąjungos teisėje nacionaliniam teismui nenustatyta pareiga netaikyti nacionalinės proceso teisės normų, suteikiančių teismo sprendimui res judicata galią, net jeigu tai leistų ištaisyti su Sąjungos teise nesuderinamą nacionalinę situaciją(36).
78.      Nesant šią sritį reglamentuojančių Sąjungos teisės aktų, taisyklės, kuriomis įgyvendinamas res judicata galios principas, nustatomos valstybių narių teisės sistemose vadovaujantis jų procesine autonomija, tačiau paisant lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų(37).
79.      Remdamasis šia jurisprudencija manau, kad taikant Sprendimą Lin I negalima panaikinti galutinių teismo sprendimų, priimtų iki šio sprendimo priėmimo, tačiau dėl to turės nuspręsti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, įvertinęs nacionalinę teisę. Teisiškai taip pat neįmanoma panaikinti galutinių sprendimų, priimtų (iki Sprendimo Lin I priėmimo) taikant aukštesnį nacionalinį standartą, susijusį su principo lex mitior apsauga, net jei dėl to atsiranda nebaudžiamumas už Sąjungos finansiniams interesams kenkiančius sunkius nusikaltimus.
80.      Nagrinėjamoje byloje nematau jokio išimtinio atvejo, kuriuo pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją Sąjungos teisės normos turi viršenybę prieš galutinių nacionalinių sprendimų res judicata galią. Taigi turi būti atsižvelgiama ne į Sąjungos teisės normų viršenybę, o į pareigą paisyti galutinių nacionalinių sprendimų res judicata galios(38).
b)      Negalutiniai sprendimai
81.      Nagrinėjamu atveju baudžiamosios atsakomybės senatis konstatuota apeliaciniu sprendimu, dėl kurio buvo pateiktas kasacinis skundas.
82.      Teisingumo Teismas yra pateikęs savarankišką Chartijos 49 straipsnio 1 dalies paskutiniame sakinyje vartojamos sąvokos „galutinis sprendimas“ aiškinimą(39). Apkaltinamasis nuosprendis negali būti laikomas galutiniu, jeigu dėl jo galima pasinaudoti įprasta teisių gynimo priemone, t. y. bet kokia teisių gynimo priemone, kuri yra įprasto proceso dalis ir kuri pati laikoma procesiniu pokyčiu, kurio kiekviena šalis turi pagrįstai tikėtis(40).
83.      Paprastai baudžiamasis nuosprendis, dėl kurio galima pateikti kasacinį skundą (ir jis pateiktas per nustatytą terminą), nėra galutinis. Taigi Aukščiausiasis Teismas iš esmės galėjo taikyti Sprendimą Lin I ir neprivalėjo paisyti res judicata galios, kurios, kartoju, neturi apeliacinės instancijos teismo priimtas sprendimas.
84.      Vis dėlto reikia kelti klausimą, kaip yra tuo atveju, kai mokesčiais buvo sukčiaujama gerokai anksčiau, nei priimtas Sprendimas Lin I (nagrinėjamu atveju 2012–2014 m.), o 2024 m. apeliacinės instancijos teismas pripažino, kad baudžiamosios atsakomybės senaties terminas yra suėjęs pasibaigus aštuonerių metų terminui, be pertraukos skaičiuojamam taikant nacionalinį principo lex mitior apsaugos standartą. Ar tokiomis aplinkybėmis pagal Sprendimą Lin I reikia atnaujinti baudžiamąją atsakomybę?
85.      Mano atsakymas į šį klausimą yra neigiamas, kaip paaiškinsiu toliau.
86.      Galima teigti, kad SESV 325 straipsnis ir FIA konvencijos 1 bei 2 straipsniai Rumunijai yra privalomi nuo jų įsigaliojimo (atitinkamai 2009 m. gruodžio 1 d. ir 2008 m. sausio 1 d.) ir kad Sprendime Lin I pateiktas šių nuostatų aiškinimas galioja ex tunc.
87.      Atsižvelgiant į tai, su principu
lex mitior susijęs Rumunijos apsaugos standartas, kylantis iš Aukščiausiojo Teismo sprendimo Nr. 67/2022, Sąjungos teisės normų neatitinka nuo to momento, kai šios normos (veikiančios tiesiogiai) įsigaliojo Rumunijai. Sąjungos teisės viršenybė lemtų, kad baudžiamoji atsakomybė už stambų sukčiavimą PVM būtų laikoma galiojančia, jeigu taikant su principu lex mitior susijusį Rumunijos standartą senatis būtų suėjusi iki Sprendimo Lin I priėmimo ir nebūtų pripažinta suėjusia galutiniu sprendimu.
88.      Vis dėlto manau, kad remiantis EŽTT jurisprudencija, taikoma pagal Chartijos 49 straipsnį, šį aiškinimą reikia atmesti atsižvelgiant į Chartijos 52 straipsnio 3 dalį.
89.      EŽTT pažymėjo, kad:
–        baudžiamosios atsakomybės atnaujinimas suėjus senaties terminui yra nesuderinamas su EŽTK 7 straipsnyje įtvirtintais pagrindiniais teisėtumo (nullum crimen, nulla poena sine lege) ir nuspėjamumo principais,
–        kai pagal nacionalinę teisę sueina senaties terminas ir dėl to baudžiamoji atsakomybė nebetaikoma, remiantis EŽTK 7 straipsniu draudžiama, nesant galiojančio teisinio pagrindo, pradėti naują baudžiamąjį persekiojimą dėl tos nusikalstamos veikos. Kitaip būtų galima „baudžiamąjį įstatymą taikyti atgaline data įtariamojo nenaudai“(41),
–        EŽTK nereikalaujama, kad valstybės – EŽTK šalys – nesilaikytų taikomo senaties termino, taigi atnaujintų pasibaigusį senaties terminą. Yra atvejų, kai baudžiamojo proceso atnaujinimas negalimas, ir vienas iš tokių atvejų – kai procesas buvo nutrauktas dėl suėjusio senaties termino, numatyto nacionalinėje teisėje. Dėl proceso atnaujinimo kyla teisinio saugumo problemų, be to, toks atnaujinimas turi įtakos EŽTK 7 straipsnyje garantuojamai teisei į gynybą(42),
–        siekiant nusikaltimui netaikyti senaties termino, turi būti pakankamai aiškus ir nuspėjamas teisinis pagrindas(43), nesvarbu, ar nacionalinėje, ar tarptautinėje teisėje(44).
90.      Taikant Sprendimą Lin I iš tikrųjų „atnaujinami“ senaties terminai, kurie pagal Rumunijos aukščiausios instancijos teismų išaiškintą Rumunijos teisę buvo pasibaigę. Dėl tos pačios priežasties yra atnaujinamas baudžiamasis persekiojimas už sukčiavimą PVM, kuris įvykdytas prieš priimant Sprendimą Lin I ir kurio senaties terminas jau yra suėjęs.
91.      Nepažeidžiant pareigos vykdyti Sprendimą Lin I, kaip ir visus Teisingumo Teismo sprendimus, vargu ar galima šį sprendimą laikyti pakankamai aiškiu ir nuspėjamu teisiniu pagrindu(45) siekiant netaikyti Aukščiausiojo Teismo sprendime Nr. 67/2022 nustatytų taisyklių dėl baudžiamosios atsakomybės senaties(46).
92.      Tokią tarpinę išvadą galiu padaryti dėl kelių priežasčių, atsižvelgdamas į tai, kad Sprendime Lin I:
–        nenurodyta, jog senaties terminas netaikomas Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiam stambiam sukčiavimui PVM(47),
–        nustatyta, kad su principu lex mitior susijusiu Rumunijos apsaugos standartu (aukštesniu nei numatytasis Sąjungos teisėje) negalima remtis taip, kad reikėtų išsamesnio patikslinimo. Be to, tai konstatuota remiantis prielaida, kuri, nacionalinių teismų teigimu, tinkamai neatspindi nacionalinės teisės, nes taikant nacionalinį apsaugos standartą, susijusį su principo lex mitior taikymu atgaline data, įskaitant atsakomybei numatytos senaties nutraukimą, kartu įgyvendinamas principas nullum crimen, nulla poena sine lege,
–        įtvirtinta jurisprudencija, nulėmusi skirtingus aiškinimus, kaip matyti iš Aukščiausiojo Teismo sprendimų Nr. 37/2024 ir Nr. 16/2024, taip pat nagrinėjamo prašymo priimti prejudicinį sprendimą. Šiame prašyme nurodyta, kad net pačiame Rumunijos Aukščiausiajame Teisme nuomonės dėl Sprendimo Lin I taikymo labai skiriasi pagal tai, kuri šio Aukščiausiojo Teismo teisėjų kolegija turi priimti sprendimą(48),
–        nukrypstama nuo Sprendime M. A. S. ir M. B. suformuluotos pozicijos dėl senaties taisyklių taikymo baudžiamosiose bylose Italijoje. Netaikant su principu lex mitior susijusio Rumunijos standarto, tam tikriems asmenims gali būti skirtos baudžiamosios sankcijos, kurių jie būtų išvengę, jeigu nacionalinis standartas būtų taikomas, kaip buvo Italijoje(49),
–        pripažįstama (tai logiška atsižvelgiant į Sprendimą M. A. S. ir M. B.), kad išorinis Sąjungos teisės viršenybės apribojimas taikomas principui nullum crimen, nulla poena sine lege, tačiau kartu atsisakoma jį taikyti principui lex mitior. Vis dėlto, pasak Aukščiausiojo Teismo, pastarasis principas Rumunijoje yra neišvengiama principo nullum crimen, nulla poena sine lege dalis,
–        įvertinus, kad taikant abu nacionalinius standartus atsirado sisteminė nebaudžiamumo rizika, konstatuota, kad dėl antrojo standarto (susijusio su principu lex mitior) ši rizika tęsėsi ilgiau(50). Vis dėlto tokia informacija nepatvirtinta turimais statistiniais duomenimis. Aukščiausiojo Teismo nuomone, poveikis principui nullum crimen, nulla poena sine lege, kaip ir nebaudžiamumo rizikai, abiejų nacionalinių standartų atveju yra vienodas.
93.      Sprendimo Lin I nenuspėjamumas, kalbant apie su principu lex mitior susijusio nacionalinio standarto taikymą nutraukiant baudžiamosios atsakomybės senaties terminą, dar akivaizdesnis atsižvelgiant į tai, kad jis pagrįstas teiginiu, jog senatį reglamentuojančios teisės normos laikomos proceso teise, o ne materialine baudžiamąja teise. Vis dėlto toks teiginys nekyla iš Sąjungos teisės(51) ir, priešingai, prieštarauja nacionalinėse bylose suformuotai aukščiausios instancijos Rumunijos teismų jurisprudencijai.
94.      Klostantis nagrinėjamoms faktinėms aplinkybėms Sąjungos teisės aktų leidėjas dar nebuvo suderinęs su PVM susijusioms nusikalstamoms veikoms taikomos senaties tvarkos(52). Vadinasi, valstybės narės galėjo savo nuožiūra numatyti, kad pagal jų teisę baudžiamosios atsakomybės senaties tvarka (įskaitant senaties termino nutraukimą) priklauso baudžiamosios materialinės teisės sričiai. Kartoju, tokios nuomonės laikėsi aukščiausios instancijos Rumunijos teismai.
95.      Taigi kilo ginčų dėl to, kad Sprendime Taricco Teisingumo Teismas baudžiamosios atsakomybės senaties taisykles pasirinko laikyti procesinėmis(53), ir toks pasirinkimas turėjo būti patikslintas Sprendime M. A. S. ir M. B. Šiame sprendime, kaip minėjau, buvo pripažintas Sąjungos teisės viršenybės apribojimas, pritarus tam, kad Italijos teisės normos dėl senaties yra materialinio pobūdžio(54).
96.      Kitose bylose pats Teisingumo Teismas pripažino, kad Sąjungos teisės normose nustatyta senatis yra materialinio, o ne procesinio pobūdžio. Pavyzdžiui, Sprendime Volvo ir DAF Trucks Teisingumo Teismas konstatavo, kad, „<...> skirtingai nei procesiniai terminai, senaties terminas, lemiantis teisės pareikšti ieškinį išnykimą, priskiriamas prie materiali[nės] teisės, nes susijęs su galimybe pasinaudoti subjektine teise, kurios asmuo nebegali veiksmingai apginti teisme“(55). Taigi Teisingumo Teismas pripažino, kad Direktyvos 2014/104(56) 10 straipsnis („Senaties terminai“) yra materialinio, o ne procesinio pobūdžio.
97.      Dėl to manau, kad pagal antrajame prejudiciniame klausime nurodytas Sąjungos teisės normas:
–        neturi būti peržiūrėti res judicata galią turintys galutiniai baudžiamieji nuosprendžiai, kuriuose remiantis su švelnesniu baudžiamuoju įstatymu susijusiu nacionaliniu apsaugos standartu konstatuota, kad baudžiamosios atsakomybės senaties terminas suėjo iki Sprendimo Lin I priėmimo,
–        nedraudžiama su švelnesniu baudžiamuoju įstatymu susijusį nacionalinį apsaugos standartą taikyti nusikalstamoms veikoms, įvykdytoms iki Sprendimo Lin I priėmimo, nes šis sprendimas nėra aiškus ir nuspėjamas teisinis pagrindas siekiant atnaujinti baudžiamąją atsakomybę už nusikalstamas veikas, kurių senaties terminą Rumunijos teismai pripažino pasibaigusiu, net jei šių teismų sprendimas nėra galutinis.
4.      Draudimas taikyti lex tertia
98.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas [antrojo prejudicinio klausimo a punkte] nurodo, kad „draudim[as] taikyti lex tertia [yra] konstitucinio lygmens principas“.
99.      Remdamasis šiuo teiginiu jis klausia, ar nacionalinis apsaugos standartas, susijęs su principu lex mitior, yra netaikytinas tuo atveju, kai jo netaikymas nesuderinamas su konstituciniu lex tertia draudimo principu(57).
100. Pagal Konstitucinį sprendimą Nr. 265/2014 švelnesnis baudžiamasis įstatymas atgaline data turi būti taikomas remiantis bendru, o ne diferencijuotu palyginimo metodu. Taigi, jeigu paeiliui įtvirtintos teisinės tvarkos konkuruoja tarpusavyje:
–        turi būti pasirinktas ir taikomas tas įstatymas, pagal kurį, vertinamą kaip visuma, užtikrinama palankesnė kaltinamojo padėtis,
–        vis dėlto negalima kartu taikyti konkuruojančiuose įstatymuose įtvirtintų palankių nuostatų ir kreipiantis į teismą sukurti lex tertia, nes tai reikštų, kad teisėjams būtų suteikta galimybė kurti baudžiamosios teisės normas, taip pažeidžiant Rumunijos Konstitucijos 61 straipsnį,
–        nustatant švelnesnį baudžiamąjį įstatymą turi būti atsižvelgiama į tam tikrus elementus, pavyzdžiui, bausmių rūšį ir dydį, inkriminavimo sąlygas, baudžiamosios atsakomybės netaikymo pagrindus, sunkinančių, lengvinančių ar kaltę pašalinančių aplinkybių įtaką, dalyvavimo, pasikėsinimo, recidyvo ir kitas taisykles(58).
101. Jeigu teisingai supratau, tuo atveju, kai egzistuoja kelios paeiliui įtvirtintos teisinės tvarkos, dėl draudimo kurti lex tertia nacionaliniai teismai negali vienos iš jų elementų (pavyzdžiui, susijusių su nusikalstamų veikų ir bausmių apibrėžtimi) maišyti su kitos elementais (pavyzdžiui, baudžiamosios atsakomybės senatį reglamentuojančiomis taisyklėmis). Taip siekiama užtikrinti, kad teismai „neformuotų“ švelnesnio baudžiamojo įstatymo.
102. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsakydamas į Teisingumo Teismo klausimus dėl šio draudimo, nurodo, kad jeigu būtų taikomas Sprendimas Lin I, švelnesnį baudžiamąjį įstatymą lemtų kartu taikomos kelios konkuruojančių įstatymų nuostatos. Teismo posėdyje Rumunijos vyriausybė patvirtino šį teiginį.
103. Taigi 2016 m. sausio 1 d. įvykdyto stambaus sukčiavimo PVM, kuriam pagal Rumunijos teisę taikomas dešimties metų senaties terminas, atveju senaties nutraukimui paeiliui taikoma:
–        2009 m. Baudžiamojo kodekso 155 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta tvarka, galiojusi tol, kol Konstituciniu sprendimu Nr. 297/2018 buvo pripažinta negaliojančia. Pagal šią tvarką senaties terminas nutrūkdavo atlikus bet kokį procesinį veiksmą, neatsižvelgiant į tai, ar apie šį veiksmą buvo pranešta įtariamajam,
–        iš Konstitucinio Teismo ir Aukščiausiojo Teismo jurisprudencijos kylanti tvarka, taikyta 2018 m. birželio 25 d. – 2022 m. gegužės 30 d. Pagal ją Rumunijos teisėje baudžiamosios atsakomybės senaties termino nutraukimo pagrindų nebuvo. Nuostata dėl tokių pagrindų nebuvimo, kaip švelnesnė baudžiamoji taisyklė, atgaline data taikoma iki 2018 m. padarytoms veikoms,
–        tvarka, atsiradusi OUG Nr. 71/2022 iš dalies pakeitus 2009 m. Baudžiamojo kodekso 155 straipsnio 1 dalį; ji taikoma nuo 2022 m. gegužės 30 d. Pagal šią tvarką senatis nutrūksta, kai kaltinamajam pranešama apie procesinius veiksmus.
104. Pavyzdžiui, stambiam sukčiavimui PVM taikomos skirtingos baudžiamosios atsakomybės senaties nutraukimo tvarkos, kurias reikėtų derinti, jeigu būtų vadovaujamasi Sprendimu Lin I. Priešingai, pagal su principu lex mitior susijusį Rumunijos apsaugos standartą taikoma tik švelniausia senaties nutraukimo tvarka; be to, ji taikoma visiems procesiniams veiksmams, atliktiems 2016 m. sausio 1 d. – 2022 m. gegužės 30 d.
105. Taigi įgyvendinant Sprendimą Lin I būtų sukurtas lex tertia, siekiant nustatyti švelnesnį baudžiamąjį įstatymą. Taip neatsitiktų taikant Aukščiausiojo Teismo sprendimuose Nr. 67/2022, Nr. 16/2024 ir Nr. 37/2024 įtvirtintą jurisprudenciją.
106. Mano nuomone, net jeigu aprašyti aspektai būtų Sprendimo Lin I taikymo pasekmė, principas, pagal kurį draudžiama taikyti lex tertia siekiant nustatyti lex mitior, iš esmės nesiskiria nuo Sprendime Lin I jau analizuoto aukštesnio nacionalinio apsaugos standarto.
107. Jeigu Sprendime Lin I Teisingumo Teismas nesivadovavo Sprendimo M. A. S. ir M. B. precedentu ir, kiek tai susiję su lex mitior, atsisakė leisti Rumunijos teismams taikyti aukštesnį nacionalinį apsaugos standartą, nematau pagrindo keisti šią jurisprudencijos kryptį, kad būtų laikomasi konstitucinio reikalavimo nesukurti
lex tertia.
108. Iš tiesų draudimas sukurti lex tertia yra tik dar viena iš nacionalinių taisyklių (nors ir konstitucinio lygmens), kuriomis remiantis Rumunijoje taikomas kaltinamajam švelnesnių baudžiamųjų įstatymų taikymo atgaline data principas. Sprendime Lin I šio principo visiškai nepaisoma, nes nurodyta, kad Rumunijos teismai privalo netaikyti atitinkamo nacionalinio apsaugos standarto, siekdami išvengti nebaudžiamumo už Sąjungos finansiniams interesams kenkiantį sukčiavimą rizikos.
109. Kalbant apie tai, kad senaties tvarka, taikoma (pagal Sprendimą Lin I) Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiam sukčiavimui, ir kitoms nusikalstamoms veikoms taikoma senaties tvarka traktuojamos nevienodai, pažymėtina, kad toks traktavimas neabejotinai egzistuoja. Tai reiškia, kad kaltinamajam taikomos skirtingos taisyklės dėl baudžiamosios atsakomybės senaties termino nutraukimo, atsižvelgiant į tai, ar nusikalstama veika susijusi, pavyzdžiui, su PVM, ar su pelno mokesčiu.
110. Vis dėlto šis skirtumas:
–        pirma, reiškia ne tai, kad lex tertia taikomas principui lex mitior, bet tai, kad jis kyla iš Sąjungos teisės, būtent SESV 325 straipsnio, taikymo srities,
–        antra, reiškia, kad sukčiavimui mokesčiais, kuriam SESV 325 straipsnis netaikomas, galioja su švelnesnio baudžiamojo įstatymo principu susijęs Rumunijos apsaugos standartas.
5.      Sisteminė nebaudžiamumo rizika: apimtis ir netikrumas
111. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas daro prielaidą, kad nacionalinėje teisėje nenustatyti konkretūs kriterijai, kuriais remdamasis teismas galėtų įvertinti Sprendime Lin I nurodytą sisteminę nebaudžiamumo riziką (antrojo prejudicinio klausimo d punktas).
112. Sprendime Lin I Teisingumo Teismas konstatavo, kad dėl konstituciniais sprendimais Nr. 297/2018 ir Nr. 358/2022 bei Aukščiausiojo Teismo sprendimu Nr. 67/2022 sukurtos teisinės situacijos „kyla sisteminė nebaudžiamumo už Sąjungos finansiniams interesams kenkiančio sukčiavimo stambiu mastu nusikalstamas veikas rizika, ypač tais atvejais, kai dėl sudėtingumo baudžiamosios institucijos turi atlikti ilgesnį tyrimą“(59).
113. Jis pridūrė, kad tokia situacija „<...> kelia tam tikrą riziką, kad už daugelį sukčiavimo stambiu mastu atvejų, kuriais kenkiama Sąjungos finansiniams interesams, nebus galima bausti dėl to, kad baigėsi šis [senaties] terminas, ypač bylose, kurių sudėtingumas reikalauja ilgesnio baudžiamųjų institucijų tyrimo <...>“(60).
114. Kaip matyti, pats Teisingumo Teismas Sprendime Lin I konstatavo, kad taikant aukščiausios instancijos nacionalinių teismų jurisprudenciją kilo sisteminė stambaus sukčiavimo vykdytojų nebaudžiamumo rizika, kenkianti Sąjungos finansiniams interesams. Dėl to Rumunijos teismai, taikydami Sprendimą Lin I, turi nebeatlikti tokio vertinimo, o laikyti jį atliktu.
115. Daugiau problemų atsiranda dėl to, kad Teisingumo Teismas atskiria: a) sisteminę nebaudžiamumo riziką, kylančią taikant Rumunijos jurisprudenciją dėl baudžiamosios teisės nuspėjamumo; ir b) tą pačią riziką, susijusią su principu lex mitior(61).
116. Remiantis Teisingumo Teismo argumentais dėl šio atskyrimo(62) galima teigti, kad pavojus Sąjungos teisės viršenybės, vienovės ir veiksmingumo principui kyla tik antruoju atveju (t. y. jeigu nacionalinis teismas dėl procesinių veiksmų, atliktų iki 2018 m. birželio 25 d., laikosi su principu lex mitior susijusio nacionalinio standarto).
117. Kitaip tariant, Sprendime Lin I yra leidžiama sisteminė nebaudžiamumo už Sąjungos finansiniams interesams kenkiantį stambų sukčiavimą, įvykdytą 2018 m. birželio 25 d. – 2022 m. gegužės 30 d., rizika, kylanti taikant su baudžiamosios teisės nuspėjamumu susijusį nacionalinį apsaugos standartą, tačiau tokia rizika neleidžiama, kai ji apima iki 2018 m. birželio 25 d. buvusius atvejus, kuriais taikomas su principu lex mitior susijęs nacionalinis apsaugos standartas (kita to paties principo nullum crimen, nulla poena sine lege sudedamoji dalis).
118. Mano nuomone, Sprendime Lin I nepateikta pakankamai argumentų siekiant įrodyti, kodėl sisteminė nebaudžiamumo rizika skiriasi pagal tai, kuris nacionalinis standartas taikomas.
119. Pirma, su principu lex mitior susijęs nacionalinis apsaugos standartas turi ribotą poveikį baudžiamosios atsakomybės panaikinimui. Pagal jį nėra dekriminalizuojamas Sąjungos finansiniams interesams kenkiantis stambus sukčiavimas. Remiantis šiuo standartu tik užtikrinama, kad baudžiamosios atsakomybės senatis nebūtų nutraukta 2014 m. vasario 1 d. – 2018 m. birželio 25 d., ir atgaline data taikoma 2018 m. birželio 25 d. – 2022 m. gegužės 30 d. galiojusi tvarka, patvirtinta Sprendimu
Lin I.
120. Tokiais atvejais, koks nagrinėjamas šioje byloje, apeliacinės instancijos teismo priimtu sprendimu, taikant su principu lex mitior susijusį nacionalinį standartą, buvo pripažinta, kad vieno kaltinamojo (nusikalstamos veikos, kurios senaties terminas – aštuoneri metai, bendrininko) baudžiamoji atsakomybė išnyko, tačiau kito kaltinamojo (nusikalstamos veikos, kurios senaties terminas yra dešimt metų, vykdytojo) – neišnyko. Pagal su principu lex mitior susijusį nacionalinį standartą tik išplečiama nuostata, kad atgaline data neatliekami procesiniai veiksmai, dėl kurių senatis gali būti nutraukta, tačiau, kartoju, nedekriminalizuojamas stambus sukčiavimas PVM ir nesutrumpinamas patraukimo baudžiamojon atsakomybėn už jį senaties terminas.
121. Antra, atrodo, kad didesnė nebaudžiamumo rizika taikant su principu lex mitior susijusį nacionalinį apsaugos standartą, palyginti su nacionalinio standarto, susijusio su principu nullum crimen, nulla poena sine lege, taikymu, yra daugiau prielaida nei nustatyta faktinė aplinkybė, nes:
–        tiksliai nežinoma, kiek nusikaltėlių buvo pritaikyta nuostata, pagal kurią 2018 m. birželio 25 d. – 2022 m. gegužės 30 d. baudžiamosios atsakomybės senatis nebuvo nutraukiama, kaip leidžiama Sprendime Lin I, siekiant apsaugoti baudžiamosios teisės nuspėjamumą,
–        taip pat nežinoma, kokį poveikį iš tiesų turi principo lex mitior taikymas baudžiamosios atsakomybės senaties nutraukimui bylose, pradėtose iki 2018 m. birželio 25 d.; kaip teigiama Sprendime Lin I, dėl tokio taikymo kyla pavojus Sąjungos teisės vienovei, viršenybei ir veiksmingumui.
122. Iš Rumunijos vyriausybės per teismo posėdį pateiktų duomenų (nors jie nėra išsamiai suskirstyti) matyti, kad baudžiamųjų bylų dėl sukčiavimo mokesčiais, 2014–2025 m. nutrauktų suėjus baudžiamosios atsakomybės senaties terminui taikant švelnesnį įstatymą, yra labai nedaug. Šiais duomenimis negalima pagrįsti nuogąstavimo dėl sisteminės nebaudžiamumo už tokio pobūdžio veikas rizikos.
123. Sprendime M. A. S. ir M. B. Teisingumo Teismas pasisakė dėl baudžiamosios atsakomybės senaties terminų keitimo Italijoje. Jis pažymėjo, kad nacionalinis teismas turi patikrinti, ar tai, kad šios srities nacionalinės taisyklės pagal Teisingumo Teismo sprendimą yra netaikomos, „sukelia netikrumą [nacionalinės] teisės sistemoje, kiek tai susiję su taikytinos senaties tvarkos nustatymu, kuriuo nepaisoma taikytino įstatymo apibrėžties principo“(63).
124. Taigi atsižvelgiant į tai, kad dėl Teisingumo Teismo sprendimo atsirado netikrumas, buvo pripažinta, jog nacionalinis teismas neprivalėjo netaikyti toje byloje nagrinėtų nacionalinių nuostatų. Tą pačią jurisprudenciją galima taikyti ir Sprendimo Lin I atveju, kiek tai susiję su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu, įvykdytu Rumunijoje iki 2018 m. birželio 25 d.
125. Iš tiesų dėl Sprendimu Lin I sukurtos situacijos Rumunijos teismams (taikant su principu lex mitior susijusį nacionalinį apsaugos standartą) kyla neaiškumų, panašių į tuos, kurie kilo Italijoje įgyvendinant Sprendimą Taricco. Taigi, panašiai kaip Teisingumo Teismas konstatavo Sprendime M. A. S. ir M. B., išorinio Sąjungos teisės viršenybės apribojimo pripažinimas yra pateisinamas taip pat ir dėl šios aplinkybės.
V.      Išvada
126. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau taip atsakyti į Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Aukščiausiasis Kasacinis Teisingumo Teismas, Rumunija) baudžiamųjų bylų kolegijos pirmąjį klausimą:
SESV 325 straipsnio 1 dalis ir 1995 m. liepos 26 d. Briuselyje pasirašytos ir prie 1995 m. liepos 26 d. Tarybos akto pridėtos Konvencijos dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos, parengtos vadovaujantis Europos Sąjungos sutarties K.3 straipsniu, 1, 2 ir 9 straipsniai
turi būti aiškinami taip:
valstybės narės Europos Sąjungos finansiniams interesams kenkiantį sukčiavimą gali kvalifikuoti kaip stambų sukčiavimą, kai jo suma neviršija 50 000 EUR.
127. Be to, siūlau Teisingumo Teismui, atsižvelgiant į paskutinės instancijos nacionalinių teismų sprendimus, persvarstyti 2023 m. liepos 24 d. Sprendimo Lin (C-107/23 PPU, EU:C:2023:606) išvadas dėl pareigos netaikyti nacionalinio apsaugos standarto, susijusio su švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data principu, ir konstatuoti, kad:
pagal SESV 325 straipsnio 1 dalį ir 1995 m. liepos 26 d. Briuselyje pasirašytos ir prie 1995 m. liepos 26 d. Tarybos akto pridėtos Konvencijos dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos, parengtos vadovaujantis Europos Sąjungos sutarties K.3 straipsniu, 1, 2 ir 9 straipsnius
neturi būti peržiūrėti res judicata galią turintys galutiniai baudžiamieji nuosprendžiai, kuriuose remiantis su švelnesniu baudžiamuoju įstatymu susijusiu nacionaliniu apsaugos standartu konstatuota, kad baudžiamosios atsakomybės senaties terminas suėjo iki Sprendimo Lin I priėmimo,
nedraudžiama su švelnesniu baudžiamuoju įstatymu susijusį nacionalinį apsaugos standartą taikyti nusikalstamoms veikoms, įvykdytoms iki Sprendimo Lin priėmimo, nes šis sprendimas nėra aiškus ir nuspėjamas teisinis pagrindas siekiant atnaujinti baudžiamąją atsakomybę už nusikalstamas veikas, kurių senaties terminą Rumunijos teismai pripažino pasibaigusiu, net jei šių teismų sprendimas nėra galutinis.
128. Jeigu Teisingumo Teismas paliktų galioti visą Sprendimą Lin, atsakymas į Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Aukščiausiasis Kasacinis Teisingumo Teismas, Rumunija) baudžiamųjų bylų kolegijos antrąjį klausimą galėtų būti toks:
valstybės narės teismai negali priimti sprendimų, nesuderinamų su Sprendimu Lin.
Taigi jie:
privalo netaikyti su švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data principu susijusio apsaugos standarto ir ši pareiga negali būti pakeista įgyvendinant nacionalinės teisės normą, pagal kurią draudžiama taikyti lex tertia,
negali neatsižvelgti į tai, kad Sprendime Lin I buvo konstatuota, jog taikant su švelnesnio baudžiamojo įstatymo principu susijusį nacionalinį apsaugos standartą egzistuoja sisteminė nebaudžiamumo už Sąjungos finansiniams interesams kenkiantį stambų sukčiavimą rizika, todėl šie teismai neprivalo tokios rizikos egzistavimo vertinti kiekvienu atveju.
1      Originalo kalba: ispanų.
i Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.
2      2023 m. liepos 24 d. Sprendimas Lin (C-107/23 PPU, EU:C:2023:606; toliau – Sprendimas Lin I).
3      1995 m. liepos 26 d. Briuselyje pasirašyta ir prie 1995 m. liepos 26 d. Tarybos akto pridėta Konvencija dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos, parengta vadovaujantis Europos Sąjungos sutarties K.3 straipsniu (OL C 316, 1995, p. 49; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 8 t., p. 57, toliau – FIA konvencija).
4      2017 m. liepos 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl kovos su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu baudžiamosios teisės priemonėmis (OL L 198, 2017, p. 29; toliau – FIA direktyva).
5      Codul Penal din 21 iulie 1968, republicat (1968 m. liepos 21 d. Baudžiamasis kodeksas, paskelbtas pakartotinai) (Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 65, 1997 m. balandžio 16 d.). Šis Baudžiamasis kodeksas parengtas pagal kodifikuotą jo redakciją, įtvirtintą Lege nr. 140/1996, pentru modificarea și completarea Codului penal (Įstatymas Nr. 140/1996, iš dalies keičiantis Baudžiamąjį kodeksą) (Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 289, 1996 m. lapkričio 14 d.) ir galiojo iki 2014 m. vasario 1 d. (toliau – 1968 m. Baudžiamasis kodeksas).
6      2009 m. liepos 17 d. Legea nr. 286/2009 privind Codul penal (Įstatymas Nr. 286/2009 dėl Baudžiamojo kodekso) (Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 510, 2009 m. liepos 24 d.); toliau – 2009 m. Baudžiamasis kodeksas. Jis galioja nuo 2014 m. vasario 1 d.
7      Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 71 din 30 mai 2022 pentru modificarea articolului 155 alineatul (1) din Legea nr. 286/2009 privind Codul penal (2022 m. gegužės 30 d. Dekretas-įstatymas Nr. 71, kuriuo iš dalies keičiama Įstatymo Nr. 286/2009 dėl Baudžiamojo kodekso 155 straipsnio 1 dalis) (Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 531, 2022 m. gegužės 30 d.; toliau – OUG Nr. 71/2022).
8      Legea nr. 135/2010 privindul Codul de procedă penală (Įstatymas Nr. 135/2010 dėl Baudžiamojo proceso kodekso) (Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 486, 2010 m. liepos 15 d.).
9      2014 m. sausio 23 d. galiojusios redakcijos Legea nr. 241/2005 (Įstatymas Nr. 241/2005) (Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 672, 2005 m. liepos 27 d.), su pakeitimais, padarytais Legea nr. 50/2013 (Įstatymas Nr. 50/2013) (Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 146, 2013 m. kovo 19 d.).
10      Paskesniuose punktuose pakartoju sprendimų aprašymą, kurį pateikiau savo išvadoje byloje Lin I (EU:C:2023:532). Toliau pagal rašybos taisykles vartosiu sąvokas „Aukščiausiasis Teismas“ ir „Konstitucinis Teismas“.
11      Priešingai, Konstitucinis Teismas pripažino, kad ankstesnė teisės akto nuostata (1968 m. Baudžiamojo kodekso 123 straipsnio pirma pastraipa) atitiko Konstitucijoje nustatytas nuspėjamumo sąlygas, nes joje buvo numatyta, kad baudžiamosios atsakomybės senaties terminas gali būti nutrauktas tik atlikus veiksmą, apie kurį pagal įstatymą turėjo būti pranešta įtariamajam.
12      Toks norminis teisės aktas buvo priimtas praėjus kelioms dienoms nuo Konstitucinio sprendimo Nr. 358/2022 paskelbimo. 2009 m. Baudžiamojo kodekso 155 straipsnis buvo iš dalies pakeistas OUG Nr. 71/2022. Dabar šio straipsnio 1 dalis suformuluota taip: „[b]audžiamosios atsakomybės senaties terminas nutraukiamas, proceso metu atlikus bet kokį procesinį veiksmą, apie kurį pagal įstatymą turi būti pranešta įtariamajam arba kaltinamajam“.
13      Tai kolegijos, kurios atitinkamai nagrinėja jurisprudencijos suvienodinimą ir sprendžia dėl kasacinių skundų, pateiktų siekiant teisės interesų.
14      Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą (8 punktas) apeliacinio teismo sprendimas vadinamas „galutiniu“, nors nurodyta, kad dėl jo pateiktas kasacinis skundas buvo pripažintas priimtinu (6 punktas). Teismo posėdyje paaiškinta, kad būdvardis „galutinis“ nereiškia, jog dėl apeliacinio teismo sprendimo negalima pateikti kasacinio skundo.
15      Prokuratūra prašo atsižvelgti į tai, kad Sprendime Lin I pateiktas Europos Sąjungos teisės aiškinimas yra privalomas, ir dėl to patenkinti kasacinį skundą.
16      Jos nuomone, tiek iki Konstitucinio sprendimo Nr. 297/2018 paskelbimo dienos, tiek po Konstitucinio sprendimo Nr. 358/2022 paskelbimo dienos buvo atlikti procesiniai veiksmai, dėl kurių senaties terminas nutrūko.
17      Sprendimo Lin I 83 punktas ir 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Euro Box Promotion ir kt. (C-357/19, C-379/19, C-547/19, C-811/19 ir C-840/19, EU:C:2021:1034; toliau – Sprendimas Euro Box Promotion) 181 punktas.
18      Sprendimo Lin I 96 punktas ir Sprendimo Euro Box Promotion 253 punktas.
19      Šiuo klausimu žr. Konvencijos dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos aiškinamosios ataskaitos (OL C 191, 1997, p. 1) III dalies 2 straipsnį: „Išskyrus sukčiavimo atvejus, susijusius su mažiausia suma, kurią nustato kiekviena valstybė narė ir kuri negali viršyti 50 000 [EUR], konvencijoje valstybėms narėms leidžiama atsižvelgiant į savo tradicinę teisinę praktiką apibrėžti faktines aplinkybes, laikomas stambaus sukčiavimo elementais. <...> Vis dėlto kiekviena valstybė narė turi teisę nustatyti laisvės atėmimo bausmes už kitus sukčiavimo atvejus.“
20      Sprendimo Lin I 80 punktas ir 2017 m. gruodžio 5 d. Sprendimo M. A. S. ir M. B. (C-42/17, EU:C:2017:936; toliau – Sprendimas M. A. S. ir M. B.) 43 punktas.
21      Sprendimo Lin I 97 punktas, Sprendimo Euro Box Promotion 213 punktas, Sprendimo M. A. S. ir M. B. 39 punktas ir 2018 m. birželio 5 d. Sprendimo Kolev ir kt. (C-612/15, EU:C:2018:392) 76 punktas.
22      2015 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Taricco ir kt. (C-105/14, EU:C:2015:555; toliau – Sprendimas Taricco) 58 punktas. Dėl korupcijos nusikalstamų veikų pažymėtina, kad nei Sprendimo Euro Box Promotion 194, 203, 212 ir 213 punktuose, nei 2024 m. sausio 9 d. Nutarties Unitatea Administrativ Teritorială Judeţul Braşov (C-131/23, EU:C:2024:42) 75 ir 85 punktuose korupcija neapibūdinta kaip „stambi“.
23      Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 57 punktas.
24      Kaltinamajam inkriminuojama tęstinė nusikalstama veika – bendrininkavimas sukčiaujant mokesčiais, apibrėžtas Įstatymo Nr. 241/2005 9 straipsnio 1 dalies c punkte.
25      Kadangi inkriminuojamos veikos įvykdytos 2012–2014 m., joms taikoma FIA konvencija, nes FIA direktyva įgyvendinama nuo 2019 m. liepos 6 d.
26      „[B]et koks tyčinis veikimas ar neveikimas, susijęs su <...> suklastotų, neteisingų ar neišsamių pareiškimų ar dokumentų naudojimu ar pateikimu, kurio padariniai yra neteisėtas [Sąjungos] bendrojo biudžeto arba [Sąjungos] valdomų ar jų vardu valdomų biudžetų išteklių mažinimas[.]“
27      Sprendimo Taricco 41 punktas, taip pat 2018 m. gegužės 2 d. Sprendimo Scialdone (C-574/15, EU:C:2018:295) 37–39 punktai.
28      Šis sprendimas aiškiai patvirtintas FIA direktyvos 4 konstatuojamojoje dalyje.
29      Bylos Parchetul de pe lângà Tribunalul Braçov (C-75/23, EU:C:2024:44) ir Unitatea Administrativ Teritorială Judeţul Braşov (C-131/23, EU:C:2024:42).
30      Sprendime Nr. 16/2024 Aukščiausiasis Teismas taip pat nurodė, kad „dėl procesinių veiksmų, apie kuriuos įtariamajam ar kaltinamajam pagal įstatymą turi būti pranešta po 2022 m. gegužės 30 d., baudžiamosios atsakomybės senaties terminas nutrūksta tik tuo atveju, jeigu, kalbant apie 2022 m. gegužės 30 d. arba anksčiau padarytas veikas, švelnesnis baudžiamasis įstatymas, kaip visuma priimtas pagal [Konstitucinį sprendimą Nr. 265/2014], yra Baudžiamasis kodeksas arba specialusis baudžiamasis įstatymas, galiojantis nuo 2022 m. gegužės 30 d.“.
31      Išvada byloje
Lin I (C-107/23 PPU, EU:C:2023:532).
32      Žr., be kita ko, šiuos Sprendimą
Lin I kritiškai vertinančius autorius: Alonso García, R., „Límites y contra-límites en la aplicación nacional de la CDFUE, y “preeminencia” del derecho de la UE (STJUE 24 julio 2023, C-107/23 PPU, asunto Lin)“, Revista Española de Derecho Europeo, 2024, Nr. 1, p. 149–167; Caiola, A., „La continuité d’une évolution jurisprudentielle. À la recherche de l’équilibre entre la protection des intérêts financiers de l’Union européenne et le respect du principe de légalité des délits et des peines», Revue des affaires européennes, 2023, Nr. 3, p. 783; Dimitrakopulos, I., „Statutes of limitations and scope of Article 49 (1) of the EU Charter of Fundamental Rights: weaknesses of the ECJ’s approach in Taricco and Lin“, European Law Review, 2025, Nr. 2, p. 221–228, ir Bonelli, M., „Growing pains: Direct effect, primacy and fundamental rights after Lin“, Common Market Law Review, 2024, Nr. 4, p. 1045–1076.
33      Bonelli, M., „Growing pains: Direct effect, primacy and fundamental rights after Lin“, Common Market Law Review, 2024, Nr. 4, p. 1075, teigia: „Whereas the Opinion of the Advocate General suggested opting for a high level of protection of fundamental rights that could ultimately act as a limit to the duty to set aside national case law, the Court opted for a much more primacy-oriented and effectiveness-oriented judgment, with limited consideration for the fundamental rights concerns expressed by the Advocate General. What is regrettable is not necessarily the outcome of the Court’s ruling, especially when one considers that ultimately the Court did accept certain limitations to primacy and effectiveness insofar as it saw the [Romanian Constitutional Court] judgments as expressions of a legitimate higher standard of protection. But rather the problem lies with the limited engagement with the question of how to define the EU standard of fundamental rights protection, and most notably with the lack of explanation of why the Romanian lex mitior standard as expressed in the Cassation Court decision could not be upheld“.
34      2024 m. balandžio 9 d. Sprendimo Profi Credit Polska (Įsiteisėjusiu sprendimu užbaigto proceso atnaujinimas) (C-582/21, EU:C:2024:282; toliau – Sprendimas Profi Credit Polska) 35 ir 36 punktai; 2015 m. spalio 6 d. Sprendimo Târșia (C-69/14, EU:C:2015:662) 38 punktas ir 2014 m. liepos 10 d. Sprendimo
Impresa Pizzarotti (C-213/13, EU:C:2014:2067) 60 punktas.
35      Sprendimo Profi Credit Polska 37 punktas ir 2022 m. gegužės 17 d. Sprendimo Ibercaja Banco (C-600/19, EU:C:2022:394) 41 punktas.
36      Sprendimo Profi Credit Polska 38 punktas, 2022 m. gegužės 17 d. Sprendimo Ibercaja Banco (C-600/19, EU:C:2022:394) 42 punktas, 2020 m. balandžio 2 d. Sprendimo CRPNPAC ir Vueling Airlines (C-370/17 ir C-371/18, EU:C:2018:394) 89 punktas, 2019 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Călin (C-676/17, EU:C:2019:700) 27 punktas ir 2015 m. spalio 6 d. Sprendimo Târșia (C-69/14, EU:C:2015:662) 29 punktas.
37      Sprendimo Profi Credit Polska, 39 ir 40 punktai, 2018 m. spalio 24 d. Sprendimo XC ir kt. (C-234/17, EU:C:2018:853) 21 punktas ir 2014 m. liepos 10 d. Sprendimo Impresa Pizzarotti (C-213/13, EU:C:2014:2067) 54 punktas.
38      2020 m. balandžio 2 d. Sprendimo CRPNPAC ir Vueling Airlines (C-370/17 ir C-371/18, EU:C:2020:260) 96 ir 97 punktai ir 2009 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Fallimento Olimpiclub (C-2/08, EU:C:2009:506) 29–31 punktai.
39      2025 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimo Baji Trans (C-544/23, EU:C:2025:614) 100–107 punktai.
40      2025 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimo Baji Trans (C-544/23, EU:C:2025:614) 102 punktas.
41      2022 m. balandžio 26 d. EŽTT patariamosios nuomonės Nr. P16-2021-001 dėl senaties taikymo tyrimams, apkaltinamiesiems nuosprendžiams ir sankcijoms už tokius nusikaltimus kaip kankinimai 77 punktas (toliau – EŽTT patariamoji nuomonė dėl senaties taikymo kankinimui), 2020 m. birželio 18 d. EŽTT sprendimo Antia ir Khupenia prieš Gruziją (CE:ECHR:2020:0618JUD000752310) 38–43 punktai ir 2015 m. rugsėjo 22 d. EŽTT sprendimo
Borcea prieš Rumuniją (CE:ECHR:2015:0922DEC005595914) 65 punktas.
42      EŽTT patariamosios nuomonės dėl senaties taikymo kankinimui 66 punktas ir 2019 m. kovo 12 d. EŽTT sprendimo Taşdemir prieš Turkiją (dec.), Nr. 52538/09, (CE:ECHR:2019:0312DEC005253809) 14 punktas.
43      Armėnijos atveju jos Baudžiamajame kodekse nebuvo numatyta, kad kankinimui senaties terminas netaikomas, tačiau toks netaikymas pagrįstas Jungtinių Tautų konvencijos prieš kankinimą ir kitokį žiaurų, nežmonišką ar žeminantį elgesį ar baudimą taikymu Armėnijos teisėje ir Komiteto prieš kankinimą pastabomis bei rekomendacijomis. EŽTT minėtoje nuomonėje konstatavo, kad nacionalinis teismas turi nustatyti, ar dėl šios aplinkybės buvo pakankamai aiškus ir nuspėjamas teisinis pagrindas laikyti kankinimą nusikaltimu, kuriam senaties terminas netaikomas.
44      EŽTT patariamosios nuomonės dėl senaties taikymo kankinimui 78 punktas. Baudžiamojo kodekso nuostata, kad nusikaltimui senaties terminas netaikomas, nereiškia, jog sušvelninama bendroji taisyklė, jog už nusikaltimą, kurio senaties terminas yra suėjęs, negalima iš naujo patraukti baudžiamojon atsakomybėn, nes tai reiškia principo nullum crimen, nulla poena sine lege pažeidimą. Senatis netaikoma labai sunkiems nusikaltimams, kaip antai kankinimui, už kurį turi būti baudžiama pagal privalomas tarptautinės teisės normas. Tokiais atvejais senatis netaikoma baudžiamajai atsakomybei ir vėlesniam baudžiamojo persekiojimo atnaujinimui: paprasčiausiai baudžiamoji atsakomybė už šiuos nusikaltimus egzistuoja visada, neatsižvelgiant į praėjusį laiką.
45      EŽTT sutinka ir, mano nuomone, yra logiška, jog iš EŽTK 7 straipsnio kylantis reikalavimas, kad teisinis pagrindas atnaujinti baudžiamąjį persekiojimą už veikas, kurių senaties terminas suėjęs, būtų nuspėjamas, yra įvykdytas tuo atveju, kai jurisprudencijos aiškinimą galima nuspėti remiantis baudžiamosios teisės normomis. Žr. 2013 m. spalio 21 d. Sprendimo Del Rio Prada prieš Ispaniją (CE:ECHR:2013:1021JUD004275009) 93, 112, 115 ir 117 punktus ir 2025 m. balandžio 15 d. Sprendimo Badescu ir kiti prieš Rumuniją (CE:ECHR:2025:0415JUD002219818) 125 punktą. Vis dėlto nenuspėjamus teismų išaiškinimus, dėl kurių skiriama griežtesnė baudžiamoji sankcija, EŽTT laiko EŽTK 7 straipsnio pažeidimu; žr. 2019 m. gruodžio 3 d. Sprendimo Parmark ir Bakir prieš Turkiją (CE:ECHR:2019:1203JUD002242907), kuriame EŽTT atmetė Turkijos teismų išaiškinimą, kad terorizmas apima moralinę prievartą, 73–77 punktus.
46      Bonelli, M., „Growing pains: Direct effect, primacy and fundamental rights after Lin“, Common Market Law Review, 2024, Nr. 4, p. 1046: „in general, the approach of the Court until Lin had proved difficult to predict and understand“.
47      Sąjungos finansiniams interesams kenkiančio sukčiavimo negalima lyginti su kankinimu, kuriam senaties terminas netaikomas dėl to, kad kankinimas laikomas tarptautine ius cogens norma, pripažinta tarptautinėse sutartyse.
48      Atrodo, kad baudžiamųjų bylų kolegijos sudėtys nesutinka su jurisprudencija, kurią suformavo Aukščiausiojo Teismo išplėstinės kolegijos, kompetentingos priimti sprendimus dėl skundų, susijusių su jurisprudencijos suvienodinimu, ir siekiant teisės interesų pateiktų kasacinių skundų. Abejonių taip pat kyla šiuo metu Teisingumo Teisme nagrinėjamoje byloje Lin III, C-496/25.
49      Sprendimo M. A. S. ir M. B. 60 punktas ir Sprendimo Taricco 53 punktas.
50      Sprendimo Lin I 122 punktas.
51      Jis taip pat nebūtinai kyla iš EŽTK. EŽTT jurisprudencijoje buvo linkstama šias teisės normas laikyti procesinio pobūdžio taisyklėmis, nes jose nustatytos ne nusikalstamos veikos ir bausmės už jas, o tik bylos tyrimo išankstinės sąlygos (2000 m. birželio 22 d. EŽTT sprendimo Coëme ir kiti prieš Belgiją, CE:ECHR:2000:0622JUD003249296, 149 punktas, 2013 m. vasario 12 d. EŽTT sprendimo
Previti prieš Italiją, CE:ECHR:2013:0212DEC000184508, 80 punktas ir 2015 m. rugsėjo 22 d. EŽTT sprendimo Borcea prieš Rumuniją, CE:ECHR:2015:0922DEC005595914, 64 punktas). Vis dėlto EŽTT yra nusprendęs, kad EŽTK 7 straipsnis pažeidžiamas, kai kaltinamasis nuteisiamas už nusikalstamą veiką, kurios senaties terminas jau yra suėjęs, o tai reiškia, kad reikia pripažinti materialinį, o ne vien procesinį senaties pobūdį (EŽTT patariamosios nuomonės dėl senaties taikymo kankinimui 72–77 punktai ir 2020 m. birželio 18 d. EŽTT sprendimo Antia ir Khupenia prieš Gruziją, CE:ECHR:2020:0618JUD000752310, 38–43 punktai).
52      Vėliau FIA direktyvos 12 straipsniu šios rūšies nusikalstamoms veikoms taikytinos senaties taisyklės buvo iš dalies suderintos, tačiau taip pat neišaiškinta, ar taisyklės dėl baudžiamosios atsakomybės senaties yra materialinio, ar procesinio pobūdžio.
53      Sprendimo Taricco 55–57 punktai.
54      Sprendimo M. A. S. ir M. B. 45 punkte nurodyta: „<...> tuo momentu Italijos Respublika galėjo numatyti, kad jos teisės sistemoje ši tvarka [(senaties tvarka, taikoma su PVM susijusioms nusikalstamoms veikoms)], kaip ir taisyklės dėl nusikaltimų apibrėžties ir bausmių nustatymo, priklauso baudžiamosios materialinės teisės sričiai ir dėl to jai, kaip ir toms taisyklėms, taikomas nullum crimen, nulla poena sine lege principas.“
55      2022 m. birželio 22 d. Sprendimo Volvo ir DAF Trucks (C-267/20, EU:C:2022:494) 46 punktas.
56      2014 m. lapkričio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/104/ES dėl tam tikrų taisyklių, kuriomis reglamentuojami pagal nacionalinę teisę nagrinėjami ieškiniai dėl žalos, patirtos dėl valstybių narių ir Europos Sąjungos konkurencijos teisės nuostatų pažeidimo, atlyginimo (OL L 349, 2014, p. 1).
57      Teisingumo Teismas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paprašė pateikti tam tikrus paaiškinimus šiuo klausimu, kurie buvo aptarti teismo posėdyje.
58      Konstitucinio sprendimo Nr. 265/2014 31 ir 32 punktai.
59      Sprendimo Lin I 91 punktas.
60      Sprendimo Lin I 94 punktas.
61      Sprendimo
Lin I 122 ir 123 punktai.
62      Sprendimo Lin I 122 punkte nurodyta: „[P]riešingai nei nacionalinis apsaugos standartas, susijęs su baudžiamosios teisės nuspėjamumu, pagal kurį, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, siekiama tik neutralizuoti procesinių veiksmų, įvykusių laikotarpiu nuo 2018 m. birželio 25 d., kai buvo paskelbtas Curtea Constituțională (Konstitucinis Teismas) sprendimas Nr. 297/2018, iki 2022 m. gegužės 30 d., t. y. OUG Nr. 71/2002 įsigaliojimo dienos, nutraukiamąjį poveikį, nacionalinis apsaugos standartas, susijęs su švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data principu (lex mitior), leidžia bent jau tam tikrais atvejais neutralizuoti procesinių veiksmų, įvykusių net iki 2018 m. birželio 25 d., bet po Baudžiamojo kodekso įsigaliojimo 2014 m. vasario 1 d., t. y. per daugiau nei ketverius metus, nutraukiamąjį poveikį.“
63      Sprendimo M. A. S. ir M. B. 59 punkte nurodyta: „<...> nacionalinis teismas turi patikrinti, ar Sprendimo Taricco 58 punkte padaryta išvada, kad nagrinėjamos Baudžiamojo kodekso nuostatos užkerta kelią skirti veiksmingas ir atgrasomas baudžiamąsias sankcijas daugeliu sukčiavimo stambiu mastu, kenkiančio Sąjungos finansiniams interesams, atvejų, sukelia netikrumą Italijos teisės sistemoje, kiek tai susiję su taikytinos senaties tvarkos nustatymu, kuriuo nepaisoma taikytino įstatymo apibrėžties principo. Jei taip būtų, nacionalinis teismas neturi netaikyti nagrinėjamų Baudžiamojo kodekso nuostatų.“