62023CJ0431
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. balandžio 3 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Socialinė politika – Įmonių perdavimas – Darbuotojų teisių apsauga – Direktyva 2001/23/EB – 5 straipsnio 1 dalis – Sąvoka „bankroto procedūra“ – Įmonės perdavimas, kuriam pasirengta vykdant įmonės teisminio reorganizavimo procedūrą ir kuris įgyvendinamas iškart po bankroto paskelbimo“
Byloje C‑431/23
dėl tribunal du travail de Liège (Lježo darbo teismas, Belgija) 2023 m. gegužės 26 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2023 m. liepos 11 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
AE,
CO,
DU ir kt.
prieš
BA, kaip WIBRA BELGIË SA bankroto administratorių,
EP, kaip WIBRA BELGIË SA bankroto administratorių,
RI, kaip WIBRA BELGIË SA bankroto administratorių,
WIBRA BELGIË SRL,
dalyvaujant
VT,
HL,
MO ir kt.,
TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. Lycourgos, teisėjai S. Rodin (pranešėjas), N. Piçarra, O. Spineanu-Matei ir N. Fenger,
generalinis advokatas A. Rantos,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
AE, CO, DU ir kt., atstovaujamų avocat H. Deckers,
–
WIBRA BELGIË SRL, atstovaujamos avocats M. Duchesne ir O. Moureau,
–
Belgijos vyriausybės, atstovaujamos A. De Brouwer, C. Pochet ir L. Van den Broeck,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos S. Delaude ir B.-R. Killmann,
susipažinęs su 2024 m. spalio 24 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2001 m. kovo 12 d. Tarybos direktyvos 2001/23/EB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo (OL L 82, 2001, p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 98) 5 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant AE, CO, DU ir 19 kitų buvusių darbuotojų, kuriuos WIBRA BELGIË SA atleido iš darbo, ginčą su BA, EP ir RI, veikiančiais kaip WIBRA BELGIË SA bankroto administratoriai, ir WIBRA BELGIË SRL dėl to, kad šios bendrovės, kaip teigiama, pažeidė darbuotojų atstovų informavimo ir konsultavimosi su jais pareigas, vykdydamos kolektyvinį jų atleidimą iš darbo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Direktyvos 2001/23 3 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„Būtina garantuoti darbuotojų apsaugą pasikeitus darbdaviui, pirmiausia užtikrinant, kad būtų apsaugotos jų teisės.“
4
Šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„a)
Ši direktyva taikoma teisinio perdavimo arba susijungimo atveju perduodant įmonę, verslą arba įmonės ar verslo dalį kitam darbdaviui;
b)
Atsižvelgiant į a punktą ir kitas šio straipsnio nuostatas, šioje direktyvoje nustatytas perdavimas yra perdavimas išlaikant ūkio subjekto tapatybę, t. y. išlaikant organizuotą išteklių grupę, kurios tikslas yra ūkinė veikla, nepriklausomai nuo to, ar ta veikla yra pagrindinė ar pagalbinė;
<…>“
5
Šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Perdavėjo teisės ir pareigos, kylančios iš darbo sutarties arba darbo santykių, galiojančių perdavimo dieną, yra perduodami perėmėjui.
Valstybės narės gali nustatyti, kad po perdavimo dienos perdavėjas ir perėmėjas yra solidariai atsakingi už įsipareigojimus, iki perdavimo dienos kilusius iš darbo sutarties arba darbo santykių, galiojančių perdavimo dieną.“
6
Tos pačios direktyvos 4 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatyta:
„Įmonės, verslo arba įmonės ar verslo dalies perdavimas pats savaime nėra pagrindas, kuriuo remdamasis perdavėjas arba perėmėjas gali atleisti iš darbo. Ši nuostata netrukdo atleisti iš darbo dėl ekonominių, techninių arba organizacinių priežasčių, susijusių su darbo jėgos pasikeitimais.“
7
Direktyvos 2001/23 5 straipsnyje nustatyta:
„1.   Jeigu valstybės narės nenustato kitaip, 3 ir 4 straipsniai netaikomi įmonės, verslo arba įmonės ar verslo dalies perdavimui, jeigu perdavėjui taikomos bankroto arba kitos panašios nemokumo procedūros, kurios buvo pradėtos ketinant likviduoti perdavėjo turtą ir kurias prižiūri kompetentinga valstybinės valdžios institucija (kuri gali būti kompetentingos valstybinės valdžios institucijos įgaliotas praktikuojantis nemokumo specialistas).
<…>
4.   Valstybės narės imasi atitinkamų priemonių, kad būtų išvengta piktnaudžiavimo nemokumo procedūromis, dėl kurio darbuotojai netektų šioje direktyvoje jiems nustatytų teisių.“
Belgijos teisė
8
Direktyva 2001/23 į Belgijos teisę buvo perkelta 1985 m. birželio 7 d.convention collective de travail no 32 bis, du 7 juin 1985, concernant le maintien des droits des travailleurs en cas de changement d’employeur du fait d’un transfert conventionnel d’entreprise et réglant les droits des travailleurs repris en cas de reprise de l’actif après faillite (Kolektyvinė darbo sutartis Nr. 32bis dėl darbuotojų teisių apsaugos darbdaviui pasikeitus po teisinio įmonės perdavimo ir dėl darbuotojų, perimtų po bankroto perėmus turtą, teisių reglamentavimo).
9
Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos šios kolektyvinės darbo sutarties (toliau – KDS Nr. 32bis) 1 straipsnyje nustatyta:
„Šia kolektyvine darbo sutartimi <…> siekiama užtikrinti:
1°
darbuotojų teisių apsaugą visais atvejais, kai darbdavys pasikeičia dėl įmonės ar jos dalies teisinio perdavimo;
2°
tam tikras darbuotojų, perimtų po bankroto perėmus turtą, teises.“
10
KDS Nr. 32bis II skyrius apima 6–10 straipsnius.
11
KDS Nr. 32bis 6 straipsnio pirmoje pastraipoje nurodyta, kad jos II skyrius, skirtas darbuotojų teisėms pasikeitus darbdaviui po teisinio įmonės perdavimo, „taikomas bet kokiam darbdavio pasikeitimui teisiškai perdavus įmonę ar jos dalį, išskyrus šios kolektyvinės darbo sutarties III skyriuje nurodytus atvejus“.
12
KDS Nr. 32bis 7 straipsnyje numatyta:
„Perdavėjo teisės ir pareigos, kylančios iš perdavimo, kaip jis suprantamas pagal 1 straipsnio 1 punktą, dieną galiojančių darbo sutarčių, dėl šio perdavimo pereina perėmėjui.“
13
KDS Nr. 32bis 8 straipsnyje nurodyta:
„Perdavėjas ir perėmėjas solidariai atsako už skolų, egzistuojančių perdavimo, kaip jis suprantamas pagal 1 straipsnio 1 punktą, dieną ir kylančių iš tą dieną galiojančių darbo sutarčių, apmokėjimą. <…>“
14
KDS Nr. 32bis 9 straipsnyje nustatyta:
„Darbdavio pasikeitimas pats savaime nėra pagrindas, kuriuo remdamasis perdavėjas arba perėmėjas gali atleisti iš darbo.
Tačiau darbuotojai, kurių darbdavys pasikeitė, gali būti atleisti iš darbo dėl svarių priežasčių arba dėl ekonominių, techninių arba organizacinių motyvų, susijusių su darbo jėgos pasikeitimais.“
15
Pagal KDS Nr. 32bis III skyrių nenumatytas skolų, kylančių iš darbo sutarčių, galiojančių perdavimo dieną, perdavimas perėmėjui arba solidari perėmėjo ir perdavėjo atsakomybė už tokias skolas, kai įmonė perduodama po bankroto.
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
16
2020 m. liepos 30 d.tribunal de l’entreprise de Gand (Gento komercinis teismas, Belgija) įmonės WIBRA BELGIË SA prašymu pradėjo jos teisminio reorganizavimo procedūrą; jos vykdymas buvo sustabdytas iki 2020 m. spalio 30 d. pagal pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos redakcijos Code de droit économique (Ekonominės teisės kodeksas; toliau – CDE) nuostatas, kuriomis reglamentuojama ši procedūra. Tą pačią dieną šis teismas paskyrė BA, EP ir RI teismo įgaliotiniais ir pavedė organizuoti ir perduoti visą šios bendrovės veiklą ar jos dalį.
17
2020 m. rugsėjo 21 d. šie trys teismo įgaliotiniai priėmė patronuojančiosios bendrovės WIBRA NEDERLAND BV pateiktą pasiūlymą perimti bendrovės WIBRA BELGIË SA 36 komercines patalpas ir 183 iš 439 WIBRA BELGIË SA darbuotojų.
18
2020 m. rugsėjo 30 d. buvo įsteigta bendrovė WIBRA BELGIË SRL, ji perėmė ir tęsė kai kurias WIBRA BELGIË SA anksčiau vykdytas veiklos rūšis.
19
2020 m. spalio 8 d.tribunal de l’entreprise de Gand (Gento komercinis teismas) atmetė šių teismo įgaliotinių prašymą patvirtinti šio sprendimo 17 punkte nurodytą perėmimo pasiūlymą. Jis nusprendė, kad šis pasiūlymas prieštarauja 2011 m. spalio 5 d.Convention collective de travail no 102 concernant le maintien des droits des travailleurs en cas de changement d’employeur du fait d’une réorganisation judiciaire par transfert sous autorité de justice (Kolektyvinė sutartis Nr. 102 dėl darbuotojų teisių apsaugos darbdaviui pasikeitus dėl įmonės teisminio reorganizavimo perduodant ją su teismo priežiūra) (toliau – KDS Nr. 102) ir Direktyvai 2001/23 tiek, kiek jame numatyta, kad įsipareigojimus, susijusius su perimtų WIBRA BELGIË SA darbuotojų „atostogų išmoka“ ir „metų pabaigos premija“, siejamas su jų darbu iki to pasiūlymo patvirtinimo dienos, prorata temporis turi prisiimti WIBRA BELGIË SA.
20
Kitu tos pačios dienos sprendimu tribunal de l’entreprise de Gand (Gento komercinis teismas) paskelbė WIBRA BELGIË SA bankrotą ir paskyrė BA, EP ir RI bankroto administratoriais. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šios bendrovės darbuotojai buvo nedelsiant informuoti apie teismo sprendimą ir apie jų darbo sutarčių nutraukimą išmokant kompensaciją už įspėjimo apie atleidimą iš darbo laikotarpį.
21
2020 m. spalio 9 d. bankroto administratoriai perdavė dalį WIBRA BELGIË SA materialiojo ir nematerialiojo kilnojamojo turto bendrovei WIBRA BELGIË SRL. Iš visų 439 atleistų darbuotojų 183 buvo vėl įdarbinti WIBRA BELGIË SRL. 2021 m. tam tikrų buvusių WIBRA BELGIË SA darbuotojų advokatui išsiųstame rašte bankroto administratoriai patikslino, kad per teisminio reorganizavimo procedūrą jokie darbuotojai ir jokia veikla nebuvo perduoti.
22
2021 m. birželio 21 d. 22 ieškovai pagrindinėje byloje, buvę WIBRA BELGIË SA darbuotojai, kurie nebuvo iš naujo įdarbinti WIBRA BELGIË SRL pareiškė ieškinį šioms dviem bendrovėms tribunal du travail de Liège (Lježo darbo teismas, Belgija), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme. 2021 m. birželio 30 d. kiti 38 darbuotojai, kurių padėtis tokia pati, paprašė leisti įstoti į pagrindinę bylą.
23
Šie 60 darbuotojų teigia, kad per WIBRA BELGIË SA teisminio reorganizavimo procedūrą nesilaikyta pareigos informuoti darbuotojų atstovus ir su jais konsultuotis kolektyvinio atleidimo iš darbo atveju, o tai yra sutarties pažeidimas, suteikiantis jiems teisę į žalos atlyginimą. Be to, šie darbuotojai mano, kad WIBRA BELGIË SRL turi būti pripažinta solidariai atsakinga už šį žalos atlyginimą.
24
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad nors pagal Belgijos teisę konkrečiai leidžiama nesilaikyti darbuotojų atstovų informavimo ir konsultavimosi su jais pareigos kolektyvinio atleidimo iš darbo atveju, kai atitinkama bendrovė bankrutuoja, tokios išimties nenumatyta vykdant teisminio reorganizavimo procedūrą. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad prieš paskelbiant teismo sprendimą dėl bankroto, nepaisant teisminio reorganizavimo procedūros, WIBRA BELGIË SA privalėjo taikyti darbuotojų atstovų informavimo ir konsultavimosi su jais procedūrą prieš pagrindinėje byloje nagrinėjamą kolektyvinį atleidimą, tačiau to nepadarė. Vadinasi, WIBRA BELGIË SA turi sumokėti žalos atlyginimą 60 darbuotojų dėl to, kad neįvykdė savo pareigų, susijusių su informavimu ir konsultavimusi prieš kolektyvinį atleidimą.
25
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar galima laikyti, kad WIBRA BELGIË SRL taip pat tenka pareiga atlyginti žalą.
26
Pirma, jis pažymi, kad ši bendrovė visiškai nebuvo atsakinga už WIBRA BELGIË SA veiklą. Todėl WIBRA BELGIË SRL gali būti laikoma atsakinga už WIBRA BELGIË SA padarytą pažeidimą tik tiek, kiek ji laikoma WIBRA BELGIË SA teisių ir pareigų perėmėja teisinio įmonių perdavimo atveju, kaip tai suprantama pagal KDS Nr. 32bis 7 ir 8 straipsnius.
27
Antra, šis teismas pabrėžia, kad, nepaisant to, jog teismas atsisakė patvirtinti per teisminio reorganizavimo procedūrą pateiktą pasiūlymą perimti, per šią procedūrą parengtas dalies bendrovės WIBRA BELGIË SA turto perleidimo planas kitą dieną po bankroto paskelbimo galiausiai buvo įgyvendintas tų pačių teismo įgaliotinių, kurie prieš tai kreipėsi dėl šį planą atitinkančio pasiūlymo perimti patvirtinimo, bet jau kaip bankroto administratorių.
28
Trečia, tas teismas mano, kad tokia operacija turi būti laikoma „pasirengimu (pre-pack) perleisti“, o dėl to perėmėjas turi galimybę pasinaudoti Direktyvos 2001/23 5 straipsnyje numatyta leidžiančia nukrypti nuostata, jeigu ši operacija reglamentuojama įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatose. Anot prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, tuo metu, kai klostėsi pagrindinės bylos faktinės aplinkybės, tokių nuostatų Belgijos teisėje nebuvo.
29
Nors pasirengimas perleisti WIBRA BELGIË SA vyko prižiūrint teismo įgaliotiniams, kuriuos paskyrė vykdyti teisminę reorganizavimo procedūrą kompetentingas teismas, taigi šis etapas laikomas reglamentuojamu teisės aktų nuostatomis, antroji šio sandorio dalis, t. y. turto ir darbuotojų perdavimas, įvyko iškart po to, kai šis teismas atsisakė patvirtinti per šią teisminio reorganizavimo procedūrą parengtą pasiūlymą perimti.
30
Vis dėlto iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą taip pat matyti, kad tuo metu, kai įvyko pagrindinėje byloje nagrinėjamas perdavimas, teisinio pagrindo nebuvo, nes jis į šį kodeksą buvo įtrauktas tik 2021 m. kovo 21 d. įstatymu.
31
Šiomis aplinkybėmis tribunal du travail de Liège (Lježo darbo teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar Direktyvos [2001/23] 5 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad joje numatyta sąlyga, pagal kurią šios direktyvos 3 ir 4 straipsniai netaikomi įmonės perdavimui, kai vykdoma perdavėjo bankroto procedūra ar analogiška nemokumo procedūra, pradėta ketinant likviduoti perdavėjo turtą, netenkinama tuo atveju, jei įmonės ar jos dalies perdavimui pasirengta prieš pradedant bankroto procedūrą, kuria siekta likviduoti perdavėjo turtą, nagrinėjamu atveju – vykdant teisminio reorganizavimo procedūrą, užbaigtą perleidimo sutartimi, kurią atsisakė patvirtinti kompetentingas teismas ir kuri įgyvendinta iškart po bankroto paskelbimo, netaikant jokios įstatymų ar kitų vidaus teisės aktų nuostatos?“
Dėl prejudicinio klausimo
32
Savo vieninteliu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2001/23 5 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma tuo atveju, kai bankroto procedūra vyksta po teisminio reorganizavimo procedūros, per kurią buvo sudarytas susitarimas dėl dalinio atitinkamos įmonės perdavimo, tačiau kompetentingas teismas šio susitarimo nepatvirtino prieš jį vykdant iškart po bankroto paskelbimo.
33
Pirmiausia pažymėtina, kad, kaip matyti iš Direktyvos 2001/23 3 konstatuojamosios dalies, šia direktyva siekiama apsaugoti darbuotojus, visų pirma užtikrinant, kad pasikeitus darbdaviui būtų apsaugotos jų teisės (2017 m. birželio 22 d. Sprendimo Federatie Nederlandse Vakvereniging ir kt., C‑126/16, EU:C:2017:489, 38 punktas).
34
Šiuo tikslu šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatyta, kad perdavėjo teisės ir pareigos, kylančios iš darbo sutarties arba darbo santykių, galiojančių įmonės perdavimo dieną, yra perduodamos perėmėjui. Remiantis šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalimi, darbuotojams suteikiama apsauga nuo to, kad perdavėjas ar perėmėjas atleistų iš darbo vien dėl tokio perdavimo (2017 m. birželio 22 d. Sprendimo Federatie Nederlandse Vakvereniging ir kt., C‑126/16, EU:C:2017:489, 39 punktas).
35
Direktyvos 2001/23 5 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta leidžianti nukrypti nuostata, pagal kurią minėtuose 3 ir 4 straipsniuose nustatyta apsaugos sistema netaikoma perdavus įmones šioje nuostatoje įtvirtintomis sąlygomis, nebent valstybės narės nustato kitaip (2017 m. birželio 22 d. Sprendimo Federatie Nederlandse Vakvereniging ir kt., C‑126/16, EU:C:2017:489, 40 punktas).
36
Taigi šio 5 straipsnio 1 dalis, kiek pagal ją darbuotojų apsaugos sistema iš principo netaikoma tam tikrais įmonių perdavimo atvejais ir taip nukrypstama nuo pagrindinio Direktyvos 2001/23 tikslo, būtinai turi būti aiškinama siaurai (2017 m. birželio 22 d. Sprendimo Federatie Nederlandse Vakvereniging ir kt., C‑126/16, EU:C:2017:489, 41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
37
Pagal šią nuostatą, jeigu valstybės narės nenustato kitaip, Direktyvos 2001/23 3 straipsnyje numatytas iš su perdavėju sudarytų darbo sutarčių kylančių teisių ir pareigų perdavimas ir jos 4 straipsnyje numatytas principinis draudimas atleisti iš darbo netaikomi įmonės perdavimui, jeigu perdavėjui taikomos bankroto arba kitos panašios nemokumo procedūros, kurios buvo pradėtos ketinant likviduoti perdavėjo turtą ir kurias prižiūri kompetentinga valdžios institucija.
38
Nors iš pačios Direktyvos 2001/23 5 straipsnio 1 dalies pirmo sakinio pradžios formuluotės matyti, kad aplinkybėmis, kurios pateisina šios nuostatos taikymą, valstybės narės gali taikyti šios direktyvos 3 ir 4 straipsniuose nustatytą darbuotojų apsaugos sistemą, konstatuotina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju Belgijos Karalystė nepasinaudojo tokia galimybe.
39
Tuo remiantis, Direktyvos 2001/23 5 straipsnio 1 dalis, kiek ja leidžiama nukrypti nuo darbuotojų apsaugos sistemos, taikoma tokioje byloje, kaip pagrindinė, bet su sąlyga, kad procedūra atitiks šioje nuostatoje nustatytas sąlygas.
40
Šiuo aspektu Direktyvos 2001/23 5 straipsnio 1 dalyje numatytos trys kumuliacinės sąlygos: pirma, perdavėjui turi būti taikoma bankroto arba kita panaši nemokumo procedūra, antra, ši procedūra turi būti pradėta ketinant likviduoti perdavėjo turtą ir, trečia, šią procedūrą turi prižiūrėti kompetentinga valdžios institucija (šiuo klausimu žr. 2017 m. birželio 22 d. Sprendimo Federatie Nederlandse Vakvereniging ir kt., C‑126/16, EU:C:2017:489, 44 punktas).
41
Visų pirma, kalbant apie sąlygą, pagal kurią perdavėjui turi būti taikoma bankroto arba kita panaši nemokumo procedūra, pasakytina, kad, remiantis siauro aiškinimo reikalavimu, primintu šio sprendimo 36 punkte, ši procedūra negali būti laikoma apimančia bankroto rengimo procedūrą, kurią užbaigus jis vis dėlto nepaskelbiamas. Ir atvirkščiai, perdavimo sandoris, parengtas prieš paskelbiant bankrotą, bet įvykdytas po jo, iš tiesų apima bankrotą, todėl gali būti priskiriamas prie„bankroto procedūros“ sąvokos, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2001/23 5 straipsnio 1 dalį (šiuo klausimu žr. 2017 m. birželio 22 d. Sprendimo Federatie Nederlandse Vakvereniging ir kt., C‑126/16, EU:C:2017:489, 45 ir 46 punktus).
42
Šiuo klausimu iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad, viena vertus, teisminio reorganizavimo procedūra, kaip ji suprantama pagal Belgijos teisę, negali būti laikoma bankroto procedūra ir, kita vertus, nors pirmoji procedūra gali baigtis atitinkamos įmonės bankrotu, tokia pasekmė nėra nei savaiminė, nei aiški. Tokiomis aplinkybėmis pati ši procedūra neatitinka pirmosios iš Direktyvos 2001/23 5 straipsnio 1 dalyje numatytų sąlygų (šiuo klausimu žr. 2019 m. gegužės 16 d. Sprendimo Plessers, C‑509/17, EU:C:2019:424, 42, 43 ir 48 punktus).
43
Atsižvelgiant į tai, iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos taip pat matyti, kad nagrinėjamu atveju įmonės perdavimo sąlygos buvo parengtos plane, pateiktame vykstant WIBRA BELGIË SA teisminio reorganizavimo procedūrai, kuri vyko prieš paskelbiant jos bankrotą, ir kad perdavimas, įvykęs jau paskelbus bankrotą, buvo atliktas laikantis šių sąlygų.
44
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti, ar, atsižvelgiant, be kita ko, į šiam laikotarpiui taikytiną Belgijos teisę, perėmimo plano parengimas vykstant WIBRA BELGIË SA teisminio reorganizavimo procedūrai ir šio plano įgyvendinimas per šios bendrovės bankroto procedūrą turi būti laikomi viena ir ta pačia operacija, kuri nuo pat pradžių reiškia, kad prieš perduodant įmonę turi būti paskelbtas jos bankrotas, paaiškėjus, kad ji tapo nemoki. Tokiu atveju visa ši operacija galėtų būti laikoma bankroto arba panašia nemokumo procedūra, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/23 5 straipsnio 1 dalį. Priešingu atveju ši nuostata galėtų būti taikoma tik WIBRA BELGIË SA bankroto procedūrai.
45
Antra, pagal Direktyvos 2001/23 5 straipsnio 1 dalį reikalaujama, kad bankroto arba kita panaši nemokumo procedūra būtų pradėta siekiant likviduoti perdavėjo turtą.
46
Šiuo aspektu svarbu pažymėti, kad procedūra, kuria siekiama tęsti atitinkamos įmonės veiklą, neatitinka šio reikalavimo (2017 m. birželio 22 d. Sprendimo Federatie Nederlandse Vakvereniging ir kt., C‑126/16, EU:C:2017:489, 47 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
47
Kiek tai susiję su procedūros, kuria siekiama tęsti įmonės veiklą, ir procedūros, kuria siekiama likviduoti jos turtą dėl patvirtinto jos nemokumo, skirtumais, Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę patikslinti, kad pirmąja procedūra siekiama išsaugoti įmonės arba gyvybingos jos dalies veikimą, o antrosios procedūros tikslas – patenkinti kuo daugiau visų kreditorių reikalavimų. Nors negalima atmesti galimybės, kad šie du konkrečios procedūros tikslai gali tam tikra prasme sutapti, procedūros, kuria siekiama tęsti įmonės veiklą, pagrindinis tikslas bet kuriuo atveju išlieka atitinkamos įmonės išsaugojimas (2017 m. birželio 22 d. Sprendimo Federatie Nederlandse Vakvereniging ir kt., C‑126/16, EU:C:2017:489, 48 punktas).
48
Taigi bankroto arba panašia nemokumo procedūra gali būti siekiama kuo labiau patenkinti kreditorių viseto interesus, net jeigu ja papildomai siekiama perleisti veikiančią įmonę, išlaikant kuo daugiau darbo vietų (šiuo klausimu žr. 2022 m. balandžio 28 d. Sprendimo Federatie Nederlandse Vakbeweging (Pre-pack procedūra), C‑237/20, EU:C:2022:321, 55 punktą).
49
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos taip pat matyti, kad turi būti nustatyta ne tik tai, ar bankroto arba panašios nemokumo procedūros pagrindinis tikslas yra kuo labiau patenkinti kreditorių viseto interesus, bet ir tai, ar toks perleidimas leidžia veiksmingai pasiekti šį pagrindinį tikslą (šiuo klausimu žr. 2022 m. balandžio 28 d. Sprendimo Federatie Nederlandse Vakbeweging (Pre-pack procedūra), C‑237/20, EU:C:2022:321, 53 punktą).
50
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visas reikšmingas aplinkybes, turi patikrinti, ar viena po kitos einančiomis procedūromis, vertinamomis atskirai arba bendrai, buvo siekiama kuo labiau patenkinti kreditorių reikalavimus ir ar šios procedūros leido pasiekti šį tikslą, kaip tai suprantama pagal pirmesniame punkte nurodytą jurisprudenciją, ar, priešingai, pirmiausia buvo siekiama išsaugoti įmonės arba jos gyvybingos dalies veikimą.
51
Viena vertus, iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad pagal Belgijos teisę, skirtingai nei bankroto procedūra, teisminio reorganizavimo procedūra visų pirma nesiekiama užtikrinti maksimalaus kreditorių reikalavimų patenkinimo. Be to, iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad nagrinėjamu atveju teismo sprendimu, kuriuo paskirti teismo įgaliotiniai po to, kai WIBRA BELGIË SA pateikė prašymą dėl reorganizavimo, šiems įgaliotiniams pavesta organizuoti ir perduoti visą šios bendrovės veiklą ar jos dalį.
52
Kita vertus, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nuspręstų, kaip nurodyta šio sprendimo 44 punkte, kad WIBRA BELGIË SA teisminio reorganizavimo procedūra ir bankroto procedūra kartu sudarė bankroto arba analogišką nemokumo procedūrą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/23 5 straipsnio 1 dalį, jis turėtų išnagrinėti, ar tokia procedūra savaime atitinka šio sprendimo 45 punkte nurodytą sąlygą, o tai reiškia, kad pagrindinis visos šios procedūros tikslas buvo užtikrinti, kad kreditorių visetui būtų grąžinta kuo daugiau skolų (šiuo klausimu žr. 2022 m. balandžio 28 d. Sprendimo Federatie Nederlandse Vakbeweging (Pre-pack procedūra), C‑237/20, EU:C:2022:321, 52 ir 53 punktus).
53
Siekdamas išnagrinėti, ar tenkinama šio sprendimo 45 punkte priminta sąlyga, šiuo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų, be kita ko, atsižvelgti į tai, kad WIBRA BELGIË SRL buvo įsteigta siekiant perimti ir tęsti dalį veiklos, kurią anksčiau vykdė WIBRA BELGIË SA, ir į tai, kad kitą dieną po šios bendrovės bankroto buvo paskelbtas pranešimas spaudai, kuriame nurodyta, kad bankroto administratoriai, paskirti paskelbus bankrotą, „pasitarę <…> patvirtino WIBRA perėmimo planą“, pagal kurį perduodama WIBRA BELGIË SA buveinė Belgijoje ir 36 parduotuvės, taip pat iš naujo įdarbinami 183 darbuotojai, ir patikslinta, kad „šis veiklos atnaujinimas išsklaido abejones dėl tolesnės WIBRA veiklos Belgijoje“.
54
Taip pat dar reikia įsitikinti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama bankroto arba panaši nemokumo procedūra reglamentuojama įstatymų ar kitų teisės aktų nuostatomis, leidžiančiomis užtikrinti, kad jos vykdymas nesukels teisinio nesaugumo (šiuo klausimu žr. 2022 m. balandžio 28 d. Sprendimo Federatie Nederlandse Vakbeweging (Pre-pack procedūra), C‑237/20, EU:C:2022:321, 54 ir 55 punktus).
55
Šiuo klausimu iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos nematyti, kad teisminio reorganizavimo procedūra arba bankroto procedūra, kokios jos įtvirtintos Belgijos teisėje, neturi pagrindo įstatymų ar kitų teisės aktų nuostatose, kurio pakaktų pirmesniame punkte nurodytai sąlygai įvykdyti, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
56
Vis dėlto, jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prieitų prie išvados, kad pagrindinėje byloje WIBRA BELGIË SA teisminio reorganizavimo procedūra ir bankroto procedūra, vertinamos kartu, gali būti laikomos bankroto arba panašia nemokumo procedūra, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/23 5 straipsnio 1 dalį, jis turėtų nustatyti, ar šių dviejų procedūrų vykdymas paeiliui yra pakankamai reglamentuotas įstatymų ar kitų teisės aktų nuostatose.
57
Galiausiai, trečia, dėl sąlygos, kad Direktyvos 2001/23 5 straipsnio 1 dalyje numatytą procedūrą turi prižiūrėti kompetentinga valdžios institucija, pažymėtina, kad iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, jog taip nėra tuo atveju, kai paskirtasis teismo įgaliotinis yra įgaliotas organizuoti ir įvykdyti įmonės perdavimą skolininko vardu ir jo naudai ir turi ieškoti pasiūlymų, daugiausia dėmesio skirdamas visos ar dalies įmonės veiklos išsaugojimui ir atsižvelgdamas į kreditorių teises; tokia yra teisminio reorganizavimo procedūra pagal Belgijos teisę (šiuo klausimu žr. 2019 m. gegužės 16 d. Sprendimo Plessers, C‑509/17, EU:C:2019:424, 46 ir 47 punktus).
58
Be to, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prieitų prie išvados, kad bankroto arba analogišką nemokumo procedūrą, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2001/23 5 straipsnio 1 dalį, šiuo atveju sudaro WIBRA BELGIË SA teisminio reorganizavimo ir bankroto procedūrų derinys, jis turėtų nustatyti, ar tokią procedūrą, vertinamą kaip visumą, prižiūri kompetentinga valdžios institucija. Remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, tokią priežiūrą pirmiausia patvirtina tai, kad teismas apibrėžia įgaliotinių funkcijas šio procedūrų derinio pirminėje stadijoje ir atlieka jų vykdymo kontrolę jau prasidėjus tikrajai bankroto procedūrai, taip pat aplinkybė, kad įmonė perduodama tik pradėjus bankroto procedūrą, o tai leidžia bankroto administratoriui tam prieštarauti, ir galiausiai tai, kad parengiamajame etape veikiantys įgaliotiniai yra atsakingi už savo veiksmus tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir bankroto administratoriai. Vis dėlto siekiant nustatyti, ar tokią procedūrą prižiūri kompetentinga valdžios institucija, lemiamos reikšmės nereikia teikti nei aplinkybei, kad susitarimas dėl perdavimo pasirašomas netrukus po bankroto procedūros pradžios, nei tam, kad šios procedūros parengiamajame etape veikiantys įgaliotiniai neturi jokios teisinės kompetencijos (šiuo klausimu žr. 2022 m. balandžio 28 d. Sprendimo Federatie Nederlandse Vakbeweging (Pre-Pack procedūra), C‑237/20, EU:C:2022:321, 59 ir 62–64 punktus).
59
Galiausiai, siekiant suteikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui visą informaciją, naudingą sprendimui pagrindinėje byloje priimti, primintina, kad pagal Direktyvos 2001/23 5 straipsnio 4 dalį valstybės narės imasi atitinkamų priemonių, kad būtų išvengta piktnaudžiavimo nemokumo procedūromis, dėl kurio darbuotojai netektų šioje direktyvoje jiems nustatytų teisių.
60
Nagrinėjamu atveju WIBRA BELGIË SA paprašė pradėti teisminio reorganizavimo procedūrą, kuri reglamentuojama Belgijos teisėje ir pagal kurią darbuotojams suteikiamos garantijos, kad būtų pasirengta perduoti visą šios bendrovės veiklą ar jos dalį. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad būtent po to, kai tribunal de l’entreprise de Gand (Gento komercinis teismas) atsisakė patvirtinti per šią procedūrą paskirtų teismo įgaliotinių priimtą perėmimo pasiūlymą, ši bendrovė paprašė teismo paskelbti jos bankrotą ir taip pradėti procedūrą, per kurią pagal Belgijos teisę darbuotojams suteikiamos kitokios garantijos nei tos, kurios numatytos per teisminio reorganizavimo procedūrą.
61
Vis dėlto iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą taip pat matyti, kad šį perėmimo pasiūlymą pateikė su WIBRA BELGIË SA susijusi bendrovė, tačiau nenurodyta, ar ieškota kitų potencialių perėmėjų, ir kad atsisakymas patvirtinti šį pasiūlymą buvo motyvuotas tuo, kad jis prieštaravo kai kurioms imperatyvioms nuostatoms, susijusioms su darbuotojų, kuriuos gali paveikti numatomas įmonės perdavimas, apsauga.
62
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visas reikšmingas aplinkybes, turi patikrinti, ar šiuo atveju nebuvo piktnaudžiauta nemokumo procedūra, dėl kurios iš pagrindinėje byloje aptariamų darbuotojų būtų atimtos iš Direktyvos 2001/23 kylančios teisės.
63
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 2001/23 5 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma tuo atveju, kai bankroto procedūra vyksta po teisminio reorganizavimo procedūros, per kurią buvo sudarytas susitarimas dėl dalinio atitinkamos įmonės perdavimo, tačiau šio susitarimo nepatvirtino kompetentingas teismas ir jis įgyvendintas iškart po bankroto paskelbimo, su sąlyga, kad įvykdyta bankroto arba panaši nemokumo procedūra pradėta siekiant likviduoti perdavėjo turtą, kad šią procedūrą prižiūri kompetentinga valdžios institucija ir kad jos taikymas negali būti laikomas piktnaudžiavimu.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
64
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
2001 m. kovo 12 d. Tarybos direktyvos 2001/23/EB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo 5 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinama taip:
ji taikoma tuo atveju, kai bankroto procedūra vyksta po teisminio reorganizavimo procedūros, per kurią buvo sudarytas susitarimas dėl dalinio atitinkamos įmonės perdavimo, tačiau šio susitarimo nepatvirtino kompetentingas teismas ir jis įgyvendintas iškart po bankroto paskelbimo, su sąlyga, kad įvykdyta bankroto arba panaši nemokumo procedūra pradėta siekiant likviduoti perdavėjo turtą, kad šią procedūrą prižiūri kompetentinga valdžios institucija ir kad jos taikymas negali būti laikomas piktnaudžiavimu.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.