62011CC0475
GENERALINIO ADVOKATO
PEDRO CRUZ VILLALÓN IŠVADA,
pateikta 2013 m. sausio 31 d. (
1
)
Byla C‑475/11
Kostas Konstantinides
(Berufsgericht für Heilberufe bei dem Verwaltungsgericht Giessen (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Laisvė teikti gydymo paslaugas — Situacija, kai paslaugų teikėjas retkarčiais vyksta į kitą valstybę narę teikti gydymo paslaugų — Priimančiosios valstybės narės profesinės etikos taisyklių taikymas — Direktyva 2005/36 — SESV 56 straipsnis — Su honorarais ir reklama susijusios profesinės etikos taisyklės“
1.
Berufsgericht für Heilberufe bei dem Verwaltungsgericht Giessen (toliau – Berufsgericht) pateikdamas šį prejudicinį klausimą siekia sužinoti, ar Vokietijoje, Heseno žemėje, medicinos specialistams taikomos drausminės taisyklės atitinka Sąjungos teisę. Konkrečiai kalbant, šios bylos dalykas – nacionalinės drausminės taisyklės, kurios pagrįstos gydytojų profesinės sąjungos patvirtintomis profesinės etikos taisyklėmis ir kurios taikomos Graikijoje įsisteigusiam gydytojui, retkarčiais teikiančiam paslaugas Vokietijoje.
2.
Teisingumo Teismas pirmiausia turės nuspręsti, ar tokią situaciją reglamentuoja Direktyva 2005/36 dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo (
2
). Antra, ši byla leis tiksliau nustatyti, ar adekvačios įkainių ir reklamos taisyklės ir su jais susijusios sankcijos, kai gydymo paslaugos teikiamos kitoje valstybėje.
I – Teisinis pagrindas
A – Sąjungos teisė
3.
Direktyvos 2005/36 5 straipsnyje numatyta:
„Laisvo paslaugų teikimo principas
1.   Nepažeidžiant specialių Bendrijos teisės nuostatų ir šios direktyvos 6 bei 7 straipsnių, valstybės narės dėl jokių su profesine kvalifikacija susijusių priežasčių neriboja paslaugų teikimo laisvės kitoje valstybėje narėje:
a)
jei paslaugos teikėjas yra teisėtai įsisteigęs valstybėje narėje (toliau – įsisteigimo valstybė narė), kad užsiimtų ten ta pačia profesija, ir
b)
kai paslaugos teikėjas keičia buvimo vietą – jei jis užsiėmė ta profesija įsisteigimo valstybėje narėje ne trumpiau kaip dvejus metus per pastaruosius dešimt metų iki paslaugų teikimo, kai profesija toje valstybėje narėje yra nereglamentuojama. Dvejų metų stažo reikalaujanti nuostata netaikoma tuomet, kai profesija arba jos rengimas yra reglamentuojami.
2.   Šios antraštinės dalies nuostatos taikomos tik tuomet, kai paslaugos teikėjas nuvyksta į priimančiosios valstybės narės teritoriją laikinai arba vienkartinai užsiimti 1 dalyje nurodyta profesija.
Paslaugų teikimo laikinumas ir vienkartinumas įvertinamas kiekvienu konkrečiu atveju, visų pirma pagal jo trukmę, dažnumą, reguliarumą ir tęstinumą.
3.   Jei paslaugos teikėjas keičia buvimo vietą, jam taikomos profesinio, įstatyminio ar administracinio pobūdžio profesinės taisyklės, kurios yra tiesiogiai susijusios su profesine kvalifikacija, pvz., profesijos apibrėžimas, naudojimasis profesiniais vardais ir rimtas profesinis aplaidumas, tiesiogiai ir konkrečiai susijęs su vartotojų apsauga ir sauga, taip pat drausminės nuostatos, taikytinos priimančiojoje valstybėje narėje specialistams, užsiimantiems toje valstybėje narėje ta pačia profesija.“
B – Nacionalinė teisė
4.
Heseno žemės gydytojų etikos kodekso, priimto šios žemės gydytojų sąjungos, 12 straipsnyje nustatyta:
„Honorarai privalo būti proporcingi. Nepažeidžiant kitų teisės nuostatų taikymo, honorarai turi būti apskaičiuojami remiantis patvirtintu sveikatos priežiūros paslaugų klasifikatoriumi. Gydytojas negali nepagrįstai taikyti mažesnių, nei nurodytame sveikatos priežiūros paslaugų klasifikatoriuje numatytosios, kainų. Tuo atveju, kai dėl honoraro susitariama, gydytojas atsižvelgia į mokėtojo finansinę padėtį.“
5.
Kodekso 27 straipsnyje „leidžiama informacija ir profesinei etikai prieštaraujanti reklama“ numatyta:
„Šių nuostatų tikslas – užtikrinti pacientų apsaugą pateikiant adekvačią bei tinkamą informaciją ir išvengti bet kokios gydytojo įvaizdžiui prieštaraujančios gydytojo profesinės veiklos sukomercinimo.
2.   Remdamasis šiuo principu gydytojas gali teikti objektyvią profesinio pobūdžio informaciją.
3.   Gydytojams draudžiama bet kokios formos reklama, prieštaraujanti profesinei etikai. Bet kuriuo atveju reklama laikoma prieštaraujančia profesinei etikai, kai jos turinys ar forma yra giriamojo, klaidinamojo ar lyginamojo pobūdžio. Gydytojas neturi kitų asmenų nei skatinti skleisti tokio pobūdžio reklamos, nei toleruoti tokį kitų asmenų elgesį. Šios nuostatos neturi įtakos kituose teisės aktuose numatytam reklamos draudimui.
<...>“
II – Faktinės aplinkybės
6.
Dr. Kostas Konstantinides yra gydytojas graikas, jis gyvena ir verčiasi gydytojo veikla Graikijoje, būtent čia yra jo pagrindinė įsisteigimo vieta. Gydytojo diplomą jis gavo Graikijoje, todėl priklauso šios šalies atitinkamai profesinei sąjungai.
7.
Nuo 2006 m. vidutiniškai vieną ar dvi dienas per mėnesį Dr. K. Konstantinides reguliariai vyksta į Vokietiją, konkrečiai kalbant, į Heseno žemę, kur Elizabethenstift medicinos centre Darmštate atlieka chirurgines operacijas. Dr. K. Konstantinides pats atlieka tik ypač specializuotas chirurgines operacijas, o visas kitas su jomis susijusias paslaugas, kaip antai susitikimų organizavimą ar pooperacinę priežiūrą, teikia minėtos medicinos įstaigos personalas.
8.
Vienas iš Dr. K. Konstantinides Vokietijoje operuotų pacientų Heseno žemės gydytojų sąjungai pateikė skundą dėl jam išrašytos sąskaitos dydžio. Remdamasi šiuo skundu sąjunga ėmėsi vykdyti tyrimą, o vėliau pradėjo drausminę procedūrą Berufsgericht.
9.
Gydytojų sąjunga šiame teisme pateiktais reikalavimais prašė nustatyti sankciją remiantis dviem pažeidimais. Pirmojo pažeidimo dalykas susijęs su įkainių sistema, nes, sąjungos teigimu, Dr. K. Konstantinides nurodė per didelę ir su gydytojų sąjungos nuostatomis šiuo atžvilgiu nesuderinamą kainą. Antrasis pažeidimas – su Dr. K. Konstantinides susijusi reklama. Gydytojų sąjungos nuomone, Dr. K. Konstantinides reklamavo savo veiklą Vokietijoje interneto puslapyje vartodamas žodžius, kaip antai „Vokietijos institutas“ ar „Europos institutas“, siekdamas su jais susieti savo profesinę veiklą. Gydytojų sąjunga mano, kad tokia praktika klaidina paslaugos adresatus, nes atrodo, kad kalbama apie paslaugą, teikiamą naudojantis nuolatine institucine struktūra, kuri taip pat susijusi su mokslo tyrimų veikla..
III – Procesas Teisingumo Teisme
10.
Remdamasis Heseno žemės gydytojų sąjungos skundu, Berufsgericht pradėjo drausminę procedūrą Dr. K. Konstantinides atžvilgiu. Vykstant šiai procedūrai Berufsgericht nusprendė, kad kilo pakankamai abejonių, todėl reikia pateikti prejudicinį klausimą Teisingumo Teismui.
11.
2011 m. rugsėjo 19 d. Teisingumo Teisme buvo užregistruotas Berufsgericht pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą su šiais klausimais:
„A.
Dėl 2005 m. rugsėjo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/36/EB dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo (toliau – Direktyva 2005/36/EB) 5 straipsnio 3 dalies:
1.
Ar 1998 m. rugsėjo 2 d.Berufsordnung für die Ärztinnen und Ärzte in Hessen (Heseno žemės gydytojų etikos kodeksas) (HÄBI. 1998 m., p. I VIII), paskutinį kartą pakeisto 2008 m. gruodžio 1 d. (HÄBI. 2009 m., p. 749) (toliau – Berufsordnung), 12 straipsnio 1 dalies nuostata priskiriama prie profesinių taisyklių, kurių nesilaikant paslaugų teikėjams priimančiojoje valstybėje gali būti pradėta procedūra profesines bylas nagrinėjančiame teisme, t. y. drausminė procedūra dėl rimto profesinio aplaidumo, kuris tiesiogiai ir konkrečiai susijęs su vartotojų apsauga ir sauga?
2.
Jei taip yra, ar tai taikoma ir tuo atveju, kai galiojančioje priimančiosios valstybės sveikatos priežiūros paslaugų klasifikatoriuje (Gebührenordnung für Ärzte) nėra nurodytas taikytinas įkainių kodas už paslaugų teikėjo (šiuo atveju – gydytojo) atliktą operaciją?
3.
Ar nuostatos dėl profesinę etiką pažeidžiančios reklamos (Berufsordnung 27 straipsnio 1–3 dalys kartu su D skirsnio 13 punktu) priskiriamos prie profesinės etikos taisyklių, kurių nesilaikant paslaugų teikėjams priimančiojoje valstybėje gali būti pradėta procedūra profesines bylas nagrinėjančiame teisme, t. y. drausminė procedūra dėl rimto profesinio aplaidumo, kuris tiesiogiai ir konkrečiai susijęs su vartotojų apsauga ir sauga?
B.
Dėl Direktyvos 2005/36 6 straipsnio pirmos pastraipos a punkto:
Ar 2003 m. vasario 7 d. paskelbtos Hessisches Gesetz über die Berufsvertretungen, die Berufsausübung, die Weiterbildung und die Berufsgerichtsbarkeit der Ärzte, Zahnärzte, Tierärzte, Apotheker, Psychologischen Psychotherapeuten und Kinder und Jugendlichenpsychotherapeuten (Heilberufsgesetz) (Heseno įstatymas dėl gydytojų, gydytojų odontologų, veterinarų, farmacininkų, psichologų psichoterapeutų ir vaikų bei jaunimo psichoterapeutų profesinių sąjungų, profesinės praktikos, mokymų ir profesinių bylų jurisdikcijos (Įstatymas dėl profesijų, susijusių su sveikatos priežiūra)) redakcijos, paskutinį kartą iš dalies pakeistos 2010 m. kovo 24 d. įstatymu (GVBl. I, p. 123), 3 straipsnio 1 ir 3 dalis keičiančiomis nuostatomis, priimtomis 2006 m. spalio 16 d.Drittes Gesetz zur Änderung des Heilberufsgesetzes (Trečiasis įstatymas, keičiantis Įstatymą dėl profesijų, susijusių su sveikatos priežiūra) (GVBl. I, p. 519) siekiant įgyvendinti Direktyvą 2005/36, yra tinkamai įgyvendinamos pirma nurodytos Direktyvos 2005/36 nuostatos, kai ir visi taikytini etikos kodeksai, ir visos Heilberufsgesetz šeštojo skyriaus nuostatos dėl profesinės drausmės yra taikytini paslaugų teikėjams (šiuo atveju – gydytojams), kurie laikinai dirba priimančiojoje valstybėje, naudodamiesi SESV 57 straipsnyje (buvęs EB 50 straipsnis) įtvirtinta laisve teikti paslaugas?“
12.
Rašytines pastabas pateikė Dr. K. Konstantinides, Heseno žemės gydytojų sąjunga, Prancūzijos Respublikos, Graikijos Respublikos, Nyderlandų, Čekijos Respublikos, Ispanijos Karalystės ir Portugalijos Respublikos vyriausybės, taip pat Komisija.
13.
Per 2012 m. rugsėjo 19 d. vykusį teismo posėdį žodinės pastabas pateikė Dr. K. Konstantinides, Heseno žemės gydytojų sąjungos, Prancūzijos Respublikos ir Portugalijos Respublikos vyriausybių bei Komisijos atstovai.
IV – Priimtinumas
14.
Nors nė viena iš pagrindinės bylos šalių ar šiame procese dalyvaujančių valstybių narių nesuabejojo dėl šio prašymo priimtinumo, Komisijai kilo abejonių, ar Berufsgericht atitinka SESV 267 straipsnyje reikalaujamą „teismo“ sąlygą.
15.
Kadangi Teisingumo Teismas gali savo iniciatyva įvertinti, ar įgyvendinti Sutartyse nustatyti reikalavimai, keliami prašymui priimti prejudicinį sprendimą, tik trumpai, pakartodamas Komisijos formuluotę, pažymėsiu, kad šį prašymą pateikęs organas yra „teismas“, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį (
3
). Kaip nurodo Komisija, tai yra nuolatinis, įstatymų įsteigtas organas, turintis privalomojo pobūdžio įgaliojimus, kuriame procesas vyksta visiškai įgyvendinant rungimosi principą. Be to, tai organas, įgaliotas taikyti normas, o statusas, kuriuo naudojasi jo nariai, yra jo nepriklausomumo garantas. Visus šiuos požymius Komisija išsamiai išdėstė savo rašytinėse pastabose (
4
) ir jų nekvestionavo nė viena bylos šalis ar į bylą įstojusi valstybė.
16.
Todėl, mano manymu, Teisingumo Teismas turi jurisdikciją priimti sprendimą dėl šio prejudicinio prašymo.
17.
Atskira problema kyla dėl dviejų iš keturių prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo suformuluotų klausimų priimtinumo.
18.
Iš tiesų Berufsgericht pateiktu A dalyje esančiu antruoju klausimu teiraujamasi dėl profesinių taisyklių, kuriose nenumatytas įkainių kodas, taikytinas bylos dalyku esančiai paslaugai, atitikties Sąjungos teisei. Kaip jau nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir pagrindinės bylos šalys, ši abejonė kyla dėl specifinio Heseno žemės profesinės sąjungos taisyklių, kurios, kai kurių šio proceso dalyvių nuomone, gali kelti abejonių dėl atitikties Vokietijos konstitucinėms normoms, pobūdžio.
19.
Vis dėlto nurodytos problemos negali turėti įtakos atsakymui pagal Sąjungos teisę. Aišku, kad abejonės dėl atitikties Konstitucijai ar teisėtumo vidaus teisės atžvilgiu, galinčios kilti dėl atitinkamos teisėkūros technikos naudojimo, negali būti analizuojamos atsižvelgiant į Sąjungos teisę, nebent jos sudaro kliūčių veiksmingai įgyvendinti ja suteiktas teises. Kaip paaiškinsiu vėliau, Heseno žemės gydytojų sąjungos nustatytos taisyklės gali turėti įtakos tam, kaip reikia aiškinti Sutartį konkrečiu Dr. K. Konstantinides atveju, bet tai bus analizuojama vertinant paslaugų teikimo laisvės apribojimo pateisinimus, o ne kaip atskiras klausimas, kurį būtų galima nagrinėti savarankiškai.
20.
Todėl, manau, kad antrasis klausimas, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo praktiką (
5
) ir į tai, kad jis nėra nei tiesiogiai susijęs su likusiais klausimais, nei naudingas norint atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus dėl Sąjungos teisės, turi būti pripažintas nepriimtinu.
21.
B dalyje išdėstytas klausimas dėl 3 straipsnio 3 dalies atitikties Direktyvos 2005/36 6 straipsniui. Konkrečiai kalbant, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar teisėtos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias kitoje valstybėje paslaugas teikiantiems paslaugų teikėjams taikoma „teisė ir pareigos“ yra tokios pačios kaip priimančioje valstybėje įsisteigusiems paslaugų teikėjams. Šios abejonės ypač kyla tuo atveju, kai kalbama apie kitoje valstybėje paslaugas teikiantį paslaugų teikėją, kuriam taikoma Direktyvos 2005/36 6 straipsnio pirmos pastraipos a punkte nurodyta pro forma narystė.
22.
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepaaiškina, kaip šios abejonės yra susijusios su konkrečia Dr. K. Konstantinides situacija. Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą nėra aišku, kur nustatytas pro forma narystės reikalavimas: bendrosios Vokietijos teisės, Heseno žemės ar minėtos žemės gydytojų sąjungos nuostatose, nei tai, ar jis taikytas Dr. K. Konstantinides atveju. Kadangi klausimas apskritai susijęs su hipotetine Vokietijos teisės neatitiktimi Direktyvai 2005/36, mano manymu, nacionalinis teismas nepaaiškino, kaip šis klausimas padėtų išspręsti Dr. K. Konstantinides teisinę situaciją pagrindinėje byloje. Mano požiūriu, tai hipotetinis klausimas, į kurį šioje byloje Teisingumo Teismas neturi atsakyti.
V – Pirminės pastabos
23.
Prieš pradedant nagrinėti likusius du Berufsgericht užduotus klausimus būtina pateikti pirminį paaiškinimą.
24.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai susiję su Berufsordnung für die Ärztinnen und Ärzte in Hessen 12 straipsnio 1 dalies ir 27 straipsnio 1 ir 3 dalių atitiktimi Direktyvai 2005/36. Vis dėlto, ir kaip tai matyti iš šiame procese pateiktų pastabų, nėra visiškai aišku, ar šioje byloje galima taikyti nurodytą direktyvą. Todėl reikia nustatyti šioje byloje taikytiną Sąjungos teisę, o šiuo klausimu bylos šalių, įstojusių į bylą valstybių ir Komisijos nuomonės labai skiriasi.
25.
Dr. K. Konstantinides tvirtina, kad minėta nuostata taikoma tik tiems paslaugų teikėjams, kurie priklauso priimančiosios valstybės narės profesinei sąjungai; taip aiškinant, jis nepatenka į Direktyvos 2005/36 5 straipsnio 3 dalies taikymo asmenų atžvilgiu sritį. Tačiau, profesinės sąjungos teigimu, kai kalbama apie Vokietijos teritorijoje teikiamą gydymo paslaugą, pagal minėtą nuostatą taikytina Vokietijos teisės normų visuma.
26.
Valstybių narių ir Komisijos pozicija panaši, tačiau ji grindžiama skirtingais argumentais. Nyderlandai, Čekijos Respublika, Portugalijos Respublika ir Komisija mano, kad Direktyvos 2005/36 5 straipsnio 3 dalis taikoma tik nacionalinėms normoms, susijusioms su galimybe užsiimti kitos valstybės narės reglamentuojama veikla. Ji neapima veiklai taikomų etikos taisyklių, kaip yra šioje byloje, kurių dalykas yra veiklos kaina ir reklama, o ne galimybė ja užsiimti. Todėl šiuo atveju taikytina Sąjungos norma yra SESV 56 straipsnis, o ne Direktyva 2005/36. Su šiuo aiškinimu nesutinka Prancūzijos Respublika, kurios nuomone, minėta direktyva yra visiškai taikoma nagrinėjamu atveju, nes nuoroda į formuluotę „drausminės nuostatos, taikytinos priimančiojoje valstybėje narėje“, atveria kelią taikyti reglamentuojamų profesijų drausmines nuostatas, nesvarbu, koks jų dalykas. Vis dėlto visos valstybės narės vieningai tvirtina, kad Vokietijos teisės normos, įskaitant profesinės sąjungos priimtas nuostatas, atitinka Sąjungos teisę.
27.
Pirmąkart perskaityta Direktyvos 2005/36 5 straipsnio 3 dalis glumina. Iš pirmo žvilgsnio atrodo, kad ši nuostata padalyta į dvi dalis: vieną susijusią su etikos taisyklėmis, reglamentuojančiomis profesinę kvalifikaciją, ir kitą – su šiems specialistams taikomomis drausminėmis taisyklėmis. Vis dėlto šis atskyrimas tik tariamas, nes šioje nuostatoje daroma nuoroda į tas pačias normas, kurios apima tiek materialines, tiek drausmines nuostatas. Tai patvirtina ir minėtos direktyvos 8 konstatuojamoji dalis: „paslaugos teikėjui turėtų būti taikomos priimančiosios valstybės narės drausminės taisyklės, turinčios tiesioginį ir specifinį ryšį su profesine kvalifikacija“ (
6
).
28.
Taip pat glumina nuostatos tekstas, kad visiems specialistams, be to, taikomos taisyklės dėl „rimto profesinio aplaidumo, kuris yra tiesiogiai ir konkrečiai susijęs su vartotojų apsauga ir sauga“. Ši nuostata stebina, nes griežtai apibrėžtas Direktyvos 2005/36 materialinės taikymo srities dalykas apima tik galimybės užsiimti reglamentuojama profesija kitoje valstybėje narėje sąlygų suderinimą, o ne vertimosi veikla sąlygas. Tai konkrečiai nurodyta pirmame straipsnyje; čia numatyta, kad direktyvos tikslas – nustatyti „taisykles, pagal kurias valstybė narė, suteikia galimybę savo teritorijoje užsiimti reglamentuojama profesija atsižvelgiant į specifinės profesinės kvalifikacijos turėjimą <...>“. Iš tiesų profesinės veiklos suderinimas būtent yra viena iš Direktyvai 2006/123/EB dėl paslaugų vidaus rinkoje (
7
) priskirtų užduočių, o ji, kaip nurodė Komisija, netaikoma gydymo paslaugoms (
8
).
29.
Todėl Direktyva 2005/36, būtent jos 5 straipsnio 3 dalis, turi būti aiškinama vienodai, kaip nustatanti vienintelį įgaliojimą valstybėms narėms, pagal kurį paslaugos teikėjui leidžiama taikyti visas šias su profesine kvalifikacija glaudžiai susijusias nuostatas (etikos ir drausmines). Tad siekiant suteikti prasmę šiam įterptiniam sakiniui, pagal kurį leidžiama taikyti normas dėl „rimto profesinio aplaidumo“, manau, kad šią nuostatą reikia aiškinti kaip nurodančią situacijas, kai drausminėse nuostatose, kurių dalykas – atitinkamas profesinis elgesys, reglamentuojamos atitinkamos drausminės sankcijos, darančios poveikį profesinės kvalifikacijos turėjimui ar naudojimuisi ja. Taigi, jeigu dėl rimto profesinio aplaidumo, kurį lėmė vertimasis gydytojo veikla, atimama teisė verstis profesine veikla arba ji laikinai sustabdoma, tai bus drausminė priemonė, apimanti ir galimybę užsiimti profesija veikla, ir vertimąsi veikla. Direktyvos 2005/36 5 straipsnio 3 dalimi palaikomos valstybės narės, kurių teisės nuostatose įtvirtintos tokio pobūdžio priemonės, tačiau, atsižvelgiant į jų sunkias pasekmes, tai taikoma tik „rimtiems“ atvejams.
30.
Atsižvelgiant į tai, kaip siūlau aiškinti Direktyvos 2005/36 5 straipsnio 3 dalį, mano nuomone, drausminės nuostatos, susijusios su reglamentuojamos profesijos įkainių ir reklamos taisyklėmis, kaip yra gydymo paslaugų atveju, nepatenka į nurodytos nuostatos materialinę taikymo sritį. Elgesys, kuriuo kaltinamas Dr. K. Konstantinides, yra verslo strategija, naudojama pritraukti pacientus ir uždirbti iš savo teikiamų paslaugų. Ir tai neturi nieko bendra su drausmine priemone, susijusia su profesine kvalifikacija ar rimtu profesiniu aplaidumu, kurios drausminės pasekmės darytų poveikį šiai teisei verstis gydytojo veikla. Dėl to, ir kadangi Dr. K. Konstantinides atvejui netaikoma Direktyva 2005/36, šiai bylai taikytina Sąjungos teisės nuostata yra SESV 56 straipsnis, pagal kurį užtikrinama paslaugų teikimo laisvė vidaus rinkoje.
31.
Nustačius faktinėms aplinkybėms taikytinas teisės nuostatas, reikia atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo A dalyje užduotus pirmąjį ir trečiąjį klausimus.
VI – Dėl prejudicinio klausimo A dalies pirmojo klausimo
32.
Pateikdamas A dalyje esantį pirmąjį klausimą Berufsgericht iš esmės siekia sužinoti, ar profesinė taisyklė, kaip antai Berufsordnung für die Ärztinnen und Ärzte in Hessen 12 straipsnio 1 dalies 2008 m. redakcija, pagal kurią reikalaujama, kad gydytojų honorarai būtų proporcingi, antraip taikomos drausminės sankcijos, atitinka Sąjungos teisę, būtent SESV 56 straipsnį.
33.
Siekiant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti naudingą atsakymą, pirmiausia reikia apibūdinti pagrindinius Berufsordnung für die Ärztinnen und Ärzte in Hessen 12 straipsnio 1 dalyje nustatytų įkainių taisyklių bruožus.
34.
Kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, minėtame 12 straipsnyje įtvirtintas reikalavimas, kad Heseno žemės profesinei sąjungai priklausantys gydytojai savo įkainius apskaičiuotų pagal profesinės sąjungos patvirtintą „sveikatos priežiūros paslaugų klasifikatorių“. Tuo atveju, kai paslaugos kodo nėra tarp nurodytųjų klasifikatoriuje, 12 straipsnyje numatyta, kad „dėl honoraro susitariama“ arba nustatomi „proporcingi“ įkainiai, visada atsižvelgiant į paslaugos gavėjo finansinę padėtį.
35.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad Dr. K. Konstantinides teikiama paslauga nėra nurodyta tarp išvardytųjų „sveikatos priežiūros paslaugų klasifikatoriuje“. Būtent dėl to, kad egzistavo kainos nustatymo marža, Dr. K. Konstantinides pacientas su ja nesutiko. Profesinės sąjungos nuomonė sutampa su paciento, ji taip pat mano, kad Dr. K. Konstantinides taikomi įkainiai yra per dideli ir pagrindžia drausminės sankcijos skyrimą. Vis dėlto, kaip tai nurodė Dr. K. Konstantinides ir pripažino profesinė sąjunga, įkainius jis taikė atsižvelgdamas į kriterijus, nustatytus pagal ekvivalentiškų gydymo paslaugų įkainių kodus.
36.
Atsižvelgiant į šias teisinės ir faktines aplinkybes, reikia įvertinti, ar nacionalines nuostatas taikant taip, kaip siūlo profesinė sąjunga, apribojama SESV 56 straipsnyje įtvirtinta paslaugų teikimo laisvė ir ar tokį apribojimą galima pateisinti.
A – Paslaugų teikimo laisvės apribojimas
37.
Pirmiausia reikia pažymėti, jog aplinkybė, kad nacionalinės teisės nuostatos išplaukia iš profesinės sąjungos savo veiklai reguliuoti priimtų taisyklių, visiškai nedaro kliūčių taikyti laisves reglamentuojančias Sutarties normas. Iš tiesų, kaip jau nurodė Teisingumo Teismas, judėjimo laisvės taip pat taikomos „kitoms nei viešosios taisyklėms, kuriomis siekiama kolektyviniu būdu reglamentuoti savarankišką darbą ir paslaugų teikimą“ (
9
). Priešingai, paslaugų teikimo laisvės tarp valstybių narių kliūčių panaikinimui kiltų pavojus, jeigu pašalintas valstybės nustatytas kliūtis galėtų pakeisti kliūtys, atsirandančios asociacijoms ir viešosios teisės nereglamentuojamoms organizacijoms įgyvendinant savo teisinę autonomiją (
10
).
38.
Dėl paslaugų teikimo laisvės Teisingumo Teismas ne kartą pažymėjo, kad tokių paslaugų teikėjai, ypač reglamentuojamos profesinės veiklos atveju, gali patekti į priimančiosios valstybės normų taikymo sritį, kai tokių normų taikymą pateisina viešasis interesas. Dar 1974 m. byloje Van Binsbergen (
11
) Teisingumo Teismas patvirtino, kad „paslaugų teikėjui nustatyti specifiniai reikalavimai, kuriuos pagrindžia bendrasis interesas – ypač organizaciją, profesinę kvalifikaciją, etiką, kontrolę ir atsakomybę reglamentuojančios taisyklės, kurios taikomos kiekvienam asmeniui, įsisteigusiam valstybės, kurioje teikiama paslauga, teritorijoje“, yra teisėti (
12
). Kalbant apie kitoje valstybėje retkarčiais teikiamas paslaugas, Sprendime Van Binsbergen taip pat nurodyta, kad SESV 56 straipsniu negalima remtis „siekiant išvengti profesinių taisyklių, kurios būtų taikomos, jei asmuo būtų įsisteigęs minėtos valstybės teritorijoje“ (
13
). Šis požiūris iki šiol buvo pakartotas daug kartų (
14
).
39.
Tačiau, kaip ką tik nurodžiau, tai yra tik SESV 56 straipsnio analizės išeities taškas, nes, kaip pripažinta pačiame Sprendime Van Binsbergen ir vėlesnėje teismo praktikoje, profesinių taisyklių taikymas atitinka Sutartį tik jeigu jis nėra ribojantis, o jei taip yra, toks apribojimas turi būti pagrįstas (
15
). Taigi tai reiškia, kad nurodytos profesinės taisyklės gali apriboti paslaugų teikimo laisvę ir galbūt gali būti pateisintos kuria nors iš Sutartyse ir Teisingumo Teismo praktikoje numatytų išimčių.
40.
Iš tikrųjų dėl profesinių sąjungų nustatyto užmokesčio už profesinę veiklą Teisingumo Teismas Sprendime Cipolla ir kt. (
16
) patvirtino, kad SESV 56 straipsnio atžvilgiu tokio tipo priemonės gali riboti. Remdamasis Italijoje advokatams nustatytu draudimu sudarant sutartį nukrypti nuo nustatytųjų minimalių užmokesčio dydžių, Teisingumo Teismas pridūrė, kad tokia priemonė „gali apsunkinti kitoje nei Italijos Respublika valstybėje narėje įsisteigusiems advokatams patekti į Italijos teisinių paslaugų teikimo rinką ir dėl to ji gali apriboti jų paslaugų teikimo veiklą šioje valstybėje narėje“ (
17
). Darant nuorodą į Sprendimą Caixabank (ir jame išdėstytus argumentus dėl įsisteigimo taikant ir paslaugoms) (
18
) Sprendime Cipolla pažymėta, kad nagrinėjamas draudimas iš kitų valstybių narių advokatų atima galimybę „veiksmingai konkuruoti“, todėl yra paslaugų teikimo laisvės apribojimas (
19
).
41.
Dr. K. Konstantinides atveju Heseno žemės gydytojų profesinė sąjunga jį kaltina, kad nustatė per didelę kainą už teikiamas paslaugas, ir dėl to reikalauja jam taikyti drausminę sankciją. Akivaizdu, kad prašoma nuspręsti ne dėl Heseno žemės gydytojų paslaugų įkainius nustatančių taisyklių abstrakčiai, bet dėl jų konkretaus taikymo atveju, kai antai Dr. K. Konstantinides.
42.
Šiomis aplinkybėmis reikia nurodyti, kad Dr. K. Konstantinides suteikta paslauga nėra įtraukta į vadinamąjį „sveikatos priežiūros paslaugų klasifikatorių“. Todėl pagal profesinės etikos taisykles jis privalo nustatyti proporcingą kainą, atsižvelgdamas į paslaugos gavėjo finansinę padėtį. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą priėmusio teismo teigimu, Dr. K. Konstantinides operacijai taikė tą įkainių kodą, kuris labiausiai atitiko atliktą operaciją, o taip, minėto teismo tvirtinimu, pagal kodų klasifikatorių iš principo galima daryti.
43.
Taigi aplinkybė, kad savarankiškai dirbančiam asmeniui skiriama drausminė sankcija už tai, kad jis nustatė kainą, kuri patenka į pagal sąjungos nuostatas leidžiamos jo diskrecijos ribas, akivaizdžiai lemia tai, jog šis gydytojas atsiduria teisinio nesaugumo padėtyje, dėl kurios jo veikla gali būti apribota arba tapti mažiau patraukli. Vertinant iš kitoje valstybėje narėje įsisteigusio paslaugų teikėjo pozicijos, sunkios drausminės sankcijos, galinčios siekti 50000 eurų sumą, ir teisės verstis profesine veikla atėmimo grėsmė vien už tai, kad jis nustatė kainą, atitinkančią vienos iš „sveikatos priežiūros paslaugų klasifikatoriuje“ nurodytų paslaugų kainą, neabejotinai sudaro paslaugų teikimo laisvės apribojimą.
44.
Todėl aplinkybės, kaip nagrinėjamosios šioje byloje, kai kitoje valstybėje narėje įsisteigęs paslaugų teikėjas, kuriam pagal priimančiosios valstybės narės profesinę veiklą reglamentuojančias taisykles leidžiama nustatyti paslaugos kainą, kaltinamas padaręs drausminį pažeidimą, nes taikė tariamai per didelius, tačiau ekvivalentiškų paslaugų įkainiais pagrįstus įkainius, sudaro paslaugų teikimo laisvės apribojimą.
B – Pateisinimas
45.
Siekdama pateisinti iš šios bylos aplinkybių išplaukiantį paslaugų teikimo laisvės apribojimą Komisija nurodo, kad jį gali pagrįsti vartotojų ir sveikatos apsaugos tikslas.
46.
Šiuo atžvilgiu, kaip pažymi Komisija, nėra daug analizės elementų. Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir pagrindinės bylos šalys savo argumentus grindė tariamu Direktyvos 2005/36 pažeidimu, nėra daug nuorodų į Heseno žemėje gydytojams taikomomis profesinės etikos ir drausminėmis taisyklėmis siekiamus tikslus. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į šalių pateiktus argumentus, turės įvertinti, ar tokią situaciją, kurioje yra Dr. K. Konstantinides, galima pateisinti vartotojų ir sveikatos apsaugos pagrindu.
47.
Norėdamas atlikti šią analizę prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmiausia turės atsižvelgti, ar tai teisėtas ir bendruoju interesu pagrįstas tikslas, o tokie reikalavimai vartotojų ir sveikatos apsaugos atveju užtikrintai bus įvykdyti (
20
). Vis dėlto, jei byloje bus remiamasi kitais nei nurodytieji tikslais, jie turės realiai atitikti bendrojo intereso reikalavimus.
48.
Tada prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas privalės įvertinti, ar Dr. K. Konstantinides atžvilgiu taikoma priemonė yra tinkama ja siekiamam tikslui įgyvendinti ir neviršija to, kas būtina jam pasiekti (
21
). Šiuo atžvilgiu tinkamumo kontrolė reiškia, kad tikrinama, ar tarp priemonės ir tikslų egzistuoja loginis nuoseklumas, o būtinumo analize reikalaujama įvertinti pasirinktos priemonės griežtumą (
22
). Pastaruoju klausimu svarbu, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas išanalizuotų priemonės būtinumą ne iš priimančiosios valstybės, bet iš kitos valstybės paslaugų teikėjo pozicijos. Jeigu egzistuoja tam tikra diskrecija nustatant paslaugos kainą ir jeigu tai ypač specializuota paslauga, kurią teikia kitos valstybės narės specialistas, būtina šiems specialistams užtikrinti, laikantis profesinės sąjungos nustatytų taisyklių suteiktos diskrecijos ribų, kad nebus taikomos brangios ir jų teises ribojančios procedūros, kurios atgrasytų juos vykti į priimančiąją valstybę.
49.
Dėl šių priežasčių ir atsižvelgiant į pirma išdėstytus kriterijus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar taisyklėmis, kaip jos taikomos Dr. K. Konstantinides, siekiami tikslai yra realiai pagrįsti bendruoju interesu ir ar ginčytinos priemonės yra tinkamos užtikrinti minėtus tikslus ir neviršija to, kas būtina jiems pasiekti.
C – Apibendrinimas
50.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, siūlau Teisingumo Teismui nuspręsti, kad aplinkybėmis, kokios yra šioje byloje, kai kitoje valstybė narėje įsisteigęs paslaugų teikėjas, kuriam pagal priimančios valstybės narės profesinę veiklą reglamentuojančias taisykles leidžiama nustatyti paslaugų kainą, kaltinamas padaręs drausminį pažeidimą, nes taikė tariamai per didelius, tačiau ekvivalentiškų paslaugų įkainiais pagrįstus įkainius, yra paslaugų teikimo laisvę ribojanti priemonė.
51.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar šiomis taisyklėmis, kaip jos taikomos Dr. K. Konstantinides, siekiami tikslai yra realiai pagrįsti bendruoju interesu ir ar ginčytinos priemonės yra tinkamos užtikrinti minėtus tikslus ir neviršija to, kas būtina jiems pasiekti.
VII – Dėl prejudicinio klausimo A dalies trečiojo klausimo
52.
Savo trečiuoju klausimu Berufsgericht für Heilberufe siekia sužinoti, ar Sąjungos teisei, šiuo atveju – SESV 56 straipsniui, prieštarauja profesinė drausminė tvarka, pagal kurią draudžiama gydytojo profesijos įvaizdžiui ar profesinei etikai prieštaraujanti reklama ir už ją baudžiama, kaip tai numatyta Berufsordnung für die Ärztinnen und Ärzte in Hessen 27 straipsnio 1–3 dalyse.
53.
Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo abejones išdėsto abstrakčiai ir remdamasis galiojančiomis profesinės veiklos taisyklėmis, aišku, kad jo abejonės konkrečiai susijusios su sankcija, kurią profesinė sąjunga reikalauja taikyti Dr. K. Konstantinides už internetu jo vykdytą reklamos veiklą. Kaip apibūdina šis teismas, Dr. K. Konstantinides interneto puslapyje jo paslaugos buvo reklamuojamos vartojant žodžius „Vokietijos institutas“ ir „Europos institutas“, o tai paslaugos adresatams leisdavo manyti, kad paslauga teikiama naudojantis nuolatine institucine mokslo tyrimų veiklą vykdančia infrastruktūra, tačiau tai, kaip matyti iš bylos medžiagos, neatitinka Dr. K. Konstantinides realiai vykdomos, bent jau Vokietijoje, veiklos.
A – Paslaugų teikimo laisvės apribojimas
54.
Norint atsakyti į šį klausimą, vėl būtina remtis Teisingumo Teismo praktika dėl paslaugų teikėjui taikomų specifinių reikalavimų, pagrįstų taikomomis profesinėmis taisyklėmis, kurias pateisina bendrasis interesas priimančiojoje valstybėje. Šiuo atžvilgiu – nebent egzistuotų paslaugai taikomos Sąjungos normos, skirtos teisės aktams suderinti, – nacionalinės normos dėl reglamentuojamos veiklos reklamos, kaip antai gydytojams taikomos etikos nuostatos, susijusios su reklama, kurios pateisinamos teisėtu paslaugų gavėjo apsaugos interesu, yra „bendruoju interesu pagrįstos profesinės veiklos taisyklės“, kaip tai suprantama pagal Sprendimą Van Binsbergen (
23
) .
55.
Taigi, kaip jau paaiškino generalinis advokatas Y. Bot savo išvadoje byloje Corporación Dermoestética (
24
), reklama turi „lemiamą reikšmę bendrovės įsisteigimui ir veiklai naujoje valstybėje narėje“, nes „ji leidžia vartotojams pakeisti savo įpročius ir taip skatina konkurenciją“ (
25
). Ši reikšmė išauga laisvųjų profesijų, kurioms taikomos įvairios profesinės taisyklės, atveju ir tampa dar didesnė, kai kalbama apie šių specialistų galimybę, jei tai įmanoma, patekti į kitos valstybės narės rinką. Todėl nestebina, kad Teisingumo Teismas ypač atidžiai vertina tokio tipo priemonių ribojamąjį pobūdį.
56.
1995 m. priimtame Sprendime Alpine Investments Teisingumo Teismas pažymėjo, kad draudimas, dėl kurio „iš atitinkamų ūkio subjektų atimama greito ir tiesioginio reklamos būdo ar kontaktų su potencialiais klientais kitoje valstybėje narėje užmezgimo galimybė <...> gali sudaryti paslaugų teikimo tarp valstybių narių laisvės apribojimą“ (
26
). Ši pozicija atitiko iki tol priimtą teismo praktiką, susijusią su reklama tarpvalstybinio pobūdžio televizijos programose (
27
), tačiau ji SESV 56 straipsnio kontrolę sutelkė į, atrodytų, nacionalinę paslaugą, nes byloje Alpine Investments ginčijama Nyderlandų nacionalinė priemonė turėjo poveikį tik Nyderlanduose įsisteigusioms įmonėms.
57.
Po kelerių metų Teisingumo Teismas turėjo progą priimti sprendimą byloje, konkrečiai susijusioje su gydytojų veikla. Byloje Gräbner (
28
) Teisingumo Teismas nusprendė, kad medicinos studijų reklamos draudimas yra ribojamojo pobūdžio. Dar svarbesnis yra minėtoje byloje Corporación Dermoestética (
29
) priimtas sprendimas; čia kilo klausimas dėl nacionalinės teisės aktų, kurie draudė su grožio procedūromis susijusių medicininių procedūrų ar chirurginių operacijų reklamą, atitikties SESV 56 straipsniui. Šioje byloje Teisingumo Teismas patvirtino, kad ginčijama priemonė „gali apsunkinti ūkio subjektų galimybę patekti į rinką“ (
30
), todėl yra paslaugų teikimo laisvės apribojimas.
58.
Minėtame Sprendime Corporación Dermoestética Teisingumo Teismas, remdamasis nusistovėjusia teismo praktika, pridūrė, kad ribojamoji priemonė, kuria draudžiama nustatytos rūšies reklama, gali būti pateisinama, jei atitinka keturis reikalavimus: taikoma nediskriminuojančiu būdu, pagrįsta privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais, tinkama ja siekiamam tikslui įgyvendinti ir neviršija to, kas būtina šiam tikslui pasiekti (
31
).
59.
Atsižvelgiant į šią teismo praktiką, grįžtant prie Dr. K. Konstantinides bylos, reikia pažymėti, kaip nurodė Komisija, kad šiuo atveju kalbama apie reklamos veiklą, kuri Sąjungos lygiu yra suderinta teisės aktais. Kaip jau minėta, Direktyva 2006/123 gydymo paslaugoms netaikoma, tas pats pasakytina ir apie Direktyvą 2000/31 dėl informacinės visuomenės paslaugų (
32
). Taigi, kadangi teikiant medicinos ir chirurgines paslaugas reikia, kad jų teikėjas ir gavėjas fiziškai būtų vietoje, jos negalima laikyti patenkančiomis į „informacinės visuomenės paslaugas“, kaip tai suprantama pagal minėtos direktyvos 2 straipsnio a punktą. Todėl šioje byloje nagrinėjamos nacionalinės priemonės, kurios turi būti vertinamos tik ir išimtinai pagal SESV 56 straipsnį.
60.
Be to, prieš imantis vertinti, ar minėta priemonė apriboja paslaugų teikimo laisvę, būtina nurodyti tam tikrus šios bylos ypatumus. Visų pirma ginčytina priemonė nėra susijusi su visišku reklamos draudimu ar konkrečios reklamos formos draudimu, bet yra priemonė, kuria gydytojams neleidžiama vykdyti tokios reklamos, kuri prieštarauja gydytojo profesijos įvaizdžiui ar profesinei etikai. Vadinasi, kalbama apie turinio reikalavimą, taikomą reglamentuojamos profesinės veiklos reklamos formoms. Antra, pažymėtina, kad apribojimas susijęs ne su profesine taisykle, bet su jos taikymu tokiu atveju, kaip šioje byloje, kai gydytojui, teikiančiam medicinos paslaugas kitoje valstybėje, Vokietijoje, gresia drausminė sankcija dėl to, kad reklamavo savo veiklą internete vartodamas žodžius „Europos institutas“ ar „Vokietijos institutas“.
61.
Tokiomis aplinkybėmis, nors pati priemonė, nustatanti profesinės etikos standartus, neriboja paslaugų teikimo laisvės, visiškai kitokia išvada darytina, jeigu šie standartai suformuluoti neaiškiai ir nevienareikšmiškai ir kartu su jais nustatyta griežta sankcijų skyrimo tvarka. Kartu šios dvi ypatybės, neaiškumas ir baudimas, akivaizdžiai reiškia, kad gydytojai specialistai iš kitų valstybių narių atgrasomi nuo reklamos veiklos, kuri gali turėti lemiamą reikšmę siekiant užtikrinti jų atėjimą į kitos valstybės profesinę rinką. Todėl nacionalinių nuostatų taikymas Dr. K. Konstantinides atveju gydytojų profesinės sąjungos nustatytomis sąlygomis, mano požiūriu, yra paslaugų teikimo laisvės apribojimas.
B – Pateisinimas
62.
Kadangi tai yra Sutartimi saugomos judėjimo laisvės apribojimas, valstybės narės gali remtis ribojamosios priemonės atitiktimi, jeigu tenkinamos šios išvados 58 punkte išvardytos sąlygos.
63.
Šiuo klausimu ginčijama reklamos tvarka taikoma neatsižvelgiant į tai, kokioje valstybėje narėje įsisteigę atitinkami specialistai, taigi, tai vienodai taikoma priemonė. Be to, kaip matyti iš profesinės sąjungos pateiktų pastabų, tokia priemone siekiama apsaugoti vartotojus ir garantuoti medicinos paslaugų kokybę, o tai svarbiausia užtikrinant visuomenės sveikatą. Todėl gydytojo profesinės veiklos reklamos reguliavimą galima pateisinti tuo, kad siekiama apsaugoti vartotojus ir visuomenės sveikatą (
33
).
64.
Toliau reikia išanalizuoti, ar nacionalinės priemonės yra tinkamos pasiekti su visuomenės sveikatos apsauga susijusį tikslą. Šiuo klausimu pažymėtina, nors labai bendrai, kad konkretūs reklamos turinio reikalavimai, kuriuos nustato drausminė tvarka, patys savaime nėra nesuderinami su siekiu užtikrinti vartotojų apsaugą ir visuomenės sveikatą.
65.
Vis dėlto, kadangi dabar reikia išnagrinėti, ar priemonė būtina arba proporcinga, prieš padarant išvadą būtina nurodyti kelis niuansus.
66.
Iš tiesų tvarka, pagal kurią bendrai ir neaiškiai nustatomas reikalavimas, kad specialistai reklamuotųsi atsižvelgdami į etikos standartus, gali būti proporcinga, jeigu nuostatose pažeidimas yra aiškiai apibrėžtas arba, nors ir nepakankamai apibrėžtas, taikomas tiems atvejams, kurie neabejotinai prieštarauja profesinei etikai.
67.
Šios bylos aplinkybių atveju pastebėtina, kad pažeidimas, kuriuo kaltinamas Dr. K. Konstantinides, priskirtinas antrajai kategorijai, nes kalba eina apie pažeidimą, kuris nėra pakankamai apibrėžtas, kad būtų galima nustatyti, koks konkretus elgesys yra neteisėtas. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir profesinė sąjunga tvirtina, o Dr. K. Konstantinides to neneigė, kad reklama internete, kurioje medicinos paslaugos nurodomos po antrašte „Europos institutas“ arba „Vokietijos institutas“, neatitiko infrastruktūros, kuria Vokietijoje naudojosi Dr. K. Konstantinides. Priešingai, Dr. K. Konstantinides paslaugas teikė privačioje klinikoje, bendradarbiaudamas su kitais Heseno žemėje įsisteigusiais medicinos specialistais, tačiau nebuvo jokios institucinėje struktūroje vykdomos mokslo tyrimų veiklos, kuri atitiktų tai, kas skelbiama Dr. K. Konstantinides interneto puslapyje. Jei šios aplinkybės pasitvirtintų, tai būtų veikla, kuri klaidina potencialius Dr. K. Konstantinides pacientus, nes jie gali manyti, jog paslauga jiems bus suteikta sąlygomis, kurios visiškai neatitinka tikrovės (
34
). Atsižvelgiant į akivaizdų medicinos veiklos ryšį su visuomenės sveikatos apsauga, kuri glaudžiai susijusi su vartotojų, kaip antai pacientų, apsauga, elgesys, koks priskirtinas Dr. K. Konstantinides, sunkiai atitinka medicinos specialistui nustatytus etinius reklamos standartus.
68.
Todėl priemonė, kaip antai ginčijama šioje byloje, pagal kurią kitoje valstybėje narėje įsisteigusiam medicinos specialistui taikoma reklamos tvarka, ir tai daroma nediskriminuojant ir remiantis vartotojų apsauga bei visuomenės sveikata, yra pagrįsta, jeigu nagrinėjamas elgesys ir galima skirti drausminė sankcija yra proporcingi. Akivaizdu, kad tai įvertinti turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes ir nacionalinės teisės aktuose numatytas galimas drausmines sankcijas.
C – Apibendrinimas
69.
Taigi manau, kad SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip: nacionalinė priemonė, pagal kurią reikalaujama, kad medicinos specialistų vykdoma reklamos veikla atitiktų pernelyg neaiškius drausminius standartus, kartu su kuriais nustatyta griežta sankcijų skyrimo tvarka, yra paslaugų teikimo laisvės apribojimas.
70.
Tačiau priemonė, kaip antai ginčijama šioje byloje, pagal kurią kitoje valstybėje narėje įsisteigusiam medicinos specialistui taikoma reklamos tvarka, kuri yra nediskriminuojanti ir paremta vartotojų apsauga bei visuomenės sveikata, yra pagrįsta, jeigu nagrinėjamas elgesys ir skirtina drausminė sankcija yra proporcingi vienas kitam. Tai spręsdamas dėl bylos esmės turi įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
VIII – Išvada
71.
Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui į Berufsgericht für Heilberufe bei dem Verwaltungsgericht Giessen pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip:
1.
SESV 56 straipsnį reikia aiškinti taip: tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamos šioje byloje, kai kitoje valstybėje narėje įsisteigęs paslaugų teikėjas, kuriam pagal priimančiosios valstybės narės profesinę veiklą reglamentuojančias taisykles leidžiama nustatyti paslaugos kainą, kaltinamas padaręs drausminį pažeidimą, nes taikė tariamai per didelius, tačiau ekvivalentiškų paslaugų įkainiais pagrįstus įkainius, yra paslaugų teikimo laisvę ribojanti priemonė.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar taisyklėmis, kaip jos taikomos Dr. K. Konstantinides, siekiami tikslai yra realiai pagrįsti bendruoju interesu ir ar ginčytinos priemonės yra tinkamos užtikrinti minėtus tikslus ir neviršija to, kas būtina jiems pasiekti.
2.
SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip: nacionalinė priemonė, pagal kurią reikalaujama, kad medicinos specialistų vykdoma reklamos veikla atitiktų pernelyg neaiškius drausminius standartus, kartu su kuriais nustatyta griežta sankcijų skyrimo tvarka, yra paslaugų teikimo laisvės apribojimas.
Tačiau priemonė, kaip antai ginčijama šioje byloje, pagal kurią kitoje valstybėje narėje įsisteigusiam medicinos specialistui taikoma reklamos tvarka, kuri yra nediskriminuojanti ir paremta vartotojų apsauga bei visuomenės sveikata, yra pagrįsta, jeigu nagrinėjamas elgesys ir skirtina drausminė sankcija yra proporcingi vienas kitam. Tai spręsdamas dėl bylos esmės turi įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
(
1
)	Originalo kalba: ispanų.
(
2
)	2010 m. rugsėjo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/53/EB (OL L 255, p. 22).
(
3
)	Be kita ko, žr. 1966 m. birželio 30 d. Sprendimą Vaassen-Goebbels (61/65, Rink. p. 377); 1997 m. gruodžio 17 d. Sprendimą Dorsch Consult (C-54/96, Rink. p. I-4961, 23 punktas); 2005 m. gegužės 31 d. Sprendimą Syfait
ir kt. (C-53/03, Rink. p. I-4609, 29 punktas); 2007 m. birželio 14 d. Sprendimą Häupl (C-246/05, Rink. p. I-4673, 16 punktas) ir 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimą Koller (C-118/09, Rink. p. I-13627, 22 punktas).
(
4
)	Komisija savo vertinimą grindžia Hessisches Gesetz über die Berufsvertretungen, die Berufsausübung, die Weiterbildung und die Berufsgerichtsbarkeit der Ärzte, Zahnärzte, Apotheker, psychologischen Psychotherapeuten und Kinder- und Jugendlichenpsychotherapeuten 49–73 straipsniais.
(
5
)	Žr., be kita ko, 1981 m. gruodžio 16 d. Sprendimą Foglia prieš Novello (244/80, Rink. p. 3045, 18 punktas); 1995 m. birželio 15 d. Sprendimą Zabala Erasun ir kt. (C-422/93-C-424/93, Rink. p. I-1567, 29 punktas); 1995 m. gruodžio 15 d. Sprendimą Bosman (C-415/93, Rink. p. I-4921, 61 punktas); 1998 m. kovo 12 d. Sprendimą Djabali (C-314/96, Rink. p. I-11499, 19 punktas); 2001 m. kovo 13 d. Sprendimą PreussenElektra (C-379/98, Rink. p. I-2099, 39 punktas) ir 2004 m. vasario 5 d. Sprendimą Schneider (C-380/01, Rink. p. I-1389, 22 punktas).
(
6
)	Išskirta mano.
(
7
)	2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/123/EB (OL L 376, p. 36).
(
8
)	Direktyvos 2006/123 2 straipsnio 2 dalies f punktas.
(
9
)	Žr., be kita ko, 1974 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Walrave ir Koch (36/74, Rink. p. 1405, 17 punktas); 1976 m. liepos 14 d. Sprendimą Donà (13/76, Rink. p. 1333, 17 punktas); minėto Sprendimo Bosman 82 punktą; 2000 m. balandžio 11 d. Sprendimą Deliège (C-51/96 ir C-191/97, Rink. p. I-2549, 47 punktas); 2000 m. birželio 6 d. Sprendimą Angonese (C-281/98, Rink. p. I-4139, 31 punktas), 2002 m. vasario 19 d. Sprendimą Wouters ir kt. (C-309/99, Rink. p. I-1577, 120 punktas) ir 2007 m. gruodžio 11 d. Sprendimą International Transport Workers’ Federation ir Finnish Seamen’s Union, vadinamą Viking Line (C-438/05, Rink. p. I-10779, 33 punktas).
(
10
)	Ten pat.
(
11
)	1974 m. gruodžio 3 d. sprendimas (33/74, Rink. p. 1299).
(
12
)	Ten pat, 12 punktas.
(
13
)	Ten pat, 13 punktas.
(
14
)	Žr., be kita ko, 1991 m. vasario 26 d. Sprendimą Komisija prieš Prancūziją (C-154/89, Rink. p. I-659, 14 punktas) ir 2006 m. birželio 15 d. Sprendimą Komisija prieš Prancūziją (C-255/04, Rink. p. I-5251, 38 punktas).
(
15
)	Žr., be kita ko, minėto Sprendimo Van Binsbergen 15 ir 16 punktus bei 14 išnašoje minėto Sprendimo Komisija prieš Prancūziją (C‑154/89) 14 punktą.
(
16
)	2006 m. gruodžio 5 d. sprendimas (C-94/04 ir C-202/04, Rink. p. I-11421, 25 punktas).
(
17
)	Ten pat, 58 punktas.
(
18
)	2004 m. spalio 5 d. Sprendimas CaixaBank France (C-442/02, Rink. p. I-8961).
(
19
)	Ten pat, 59 punktas.
(
20
)	Dėl asmenų ir sveikatos apsauga pagrįsto pateisinimo, be kita ko, žr. 1994 m. lapkričio 10 d. Sprendimą Ortscheit (C-320/93, Rink. p. I-5243, 16 punktas) ir 1991 m. liepos 25 d. Sprendimą Aragonesa de Publicidad Exterior y Publivía (C-1/90 ir C-176/90, Rink. p. I-4151, 16 punktas). Dėl vartotojų apsaugos žr. 1991 m. liepos 25 d. Sprendimą Collectieve Antennevoorziening Gouda (C-288/89, Rink. p. I-4007, 27 punktas) ir 1999 m. spalio 28 d. Sprendimą ARD (C-6/98, Rink. p. I-7599, 50 punktas).
(
21
)	Žr., be kita ko, 1997 m. birželio 5 d. Sprendimą SETTG (C-398/95, Rink. p. I-3091, 21 punktas) ir minėto Sprendimo Cipolla ir kt. 61 punktą.
(
22
)	Žr., be kita ko, 2003 m. lapkričio 6 d. Sprendimą Gambelli ir kt. (C-243/01, Rink. p. I-13031, 62 ir 67 punktai); 2009 m. gegužės 19 d. Sprendimą Apothekerkammer des Saarlandes ir kt. (C-171/07 ir C-172/07, Rink. p. I-4171, 42 punktas) ir 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Komisija prieš Austriją (C-28/09, Rink. p. I-13525, 126 punktas).
(
23
)	Minėto sprendimo 12 punktas ir šios išvados 14 išnašoje nurodyta teismo praktika.
(
24
)	Išvada, pateikta 2008 m. sausio 31 d. (2008 m. liepos 17 d. sprendimas, C-500/06, Rink. p. I-5785).
(
25
)	Ten pat, 82 punktas. Šiuo klausimu taip pat žr. generalinio advokato Y. Bot išvadą byloje Doulamis (2008 m. kovo 13 d. sprendimas, C-446/05, Rink. p. I-1377, 81–94 punktai).
(
26
)	1995 m. gegužės 10 d. sprendimas (C-384/93, Rink. p. I-1141, 28 punktas).
(
27
)	Žr. teismo praktiką, kuri prasidėjo 1988 m. balandžio 26 d. Sprendimu Bond van Adverteerders ir kt. (352/85, Rink. p. 2085), o vėliau buvo tęsiama sprendimais kitose bylose, kaip antai 1991 m. liepos 25 d. Sprendimu Komisija prieš Nyderlandus (C-353/89, Rink. p. I-4069); 1997 m. liepos 9 d. Sprendimu De Agostini ir TV-Shop (C-34/95-C-36/95, Rink. p. I-3843); 2004 m. liepos 13 d. Sprendimu Komisija prieš Prancūziją (C-262/02, Rink. p. I-6569) ir 2004 m. liepos 13 d. Sprendimu Bacardi France (C-429/02, Rink. p. I-6613).
(
28
)	2002 m. liepos 11 d. Sprendimas Gräbner (C-294/00, Rink. p. I-6515).
(
29
)	24 išnašoje minėtas sprendimas.
(
30
)	Minėto Sprendimo Corporatión Dermoestética 33 punktas.
(
31
)	Taip pat žr., be kita ko, 1993 m. kovo 31 d. Sprendimą Graus (C-19/92, Rink. p. I-1663, 32 punktas); 1995 m. lapkričio 30 d. Sprendimą Gebhard (C-55/94, Rink. p. I-4165, 37 punktas); 2000 m. liepos 4 d. Sprendimą Haim (C-424/97, Rink. p. I-5123, 57 punktas) ir 2001 m. vasario 1 d. Sprendimą Mac Quen ir kt. (C-108/96, Rink. p. I-837, 26 punktas).
(
32
)	2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/31/EB dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės komercijos direktyva) (OL L 178, p. 1).
(
33
)	Žr. 20 išnašoje nurodytą teismo praktiką.
(
34
)	Būtina nurodyti Heseno žemės gydytojų etikos kodekso 27 straipsnio 7 dalį, kurioje, kaip savo pastabose pažymėjo Komisija, numatyta: „Nurodyti „profesoriaus“ laipsnį galima tik jeigu jį suteikė universitetas ar medicinos fakulteto siūlymu kompetentingas žemės ministras. Šis principas taikytinas ir užsienio universiteto medicinos fakulteto suteiktiems laipsniams, jeigu profesinė sąjunga mano, kad laipsnis atitinka Vokietijos „profesoriaus“ laipsnį“. Ši nuostata patvirtina, kad Vokietijoje teikiama didelė svarba su mokslo tiriamąja veikla susijusių laipsnių ar kategorijų naudojimui, kuris ypač patrauklus komerciniu požiūriu.