ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)
23. října 2025(*)
„ Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Zemní plyn – Směrnice 2009/73/ES – Článek 41 odst. 8 – Pojem ‚přiměřené pobídky‘ – Nařízení (ES) č. 715/2009 – Článek 13 odst. 1 – Pojem ‚odpovídající návratnost investic‘ – Přepravní a distribuční soustava zemního plynu – Skladovací zařízení – Kritéria, která je třeba zohlednit při stanovování sazeb za přepravu a distribuci stanovené vnitrostátním regulačním orgánem – Míra návratnosti kapitálu – Povinnost konformního výkladu – Povinnost uvést odůvodnění“
Ve věci C‑87/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Administratīvā apgabaltiesa (Krajský správní soud, Lotyšsko) ze dne 3. ledna 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 2. února 2024, v řízení
AS „Gaso“,
AS „Conexus Baltic Grid“
proti
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija,
SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
ve složení: I. Jarukaitis, předseda senátu, K. Lenaerts, předseda Soudního dvora vykonávající funkci soudce čtvrtého senátu, a M. Condinanzi (zpravodaj), soudce,
generální advokát: A. Rantos,
za soudní kancelář: M. Aleksejev, vedoucí oddělení,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 15. ledna 2025,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–        za AS „Gaso“: L. Liepa a J. Sarāns-Reneslācis, advokāti,
–        za AS „Conexus Baltic Grid“: C. Ginter, vandeadvokaat, a K. Pļaviņa-Mika, advokāte, jakož i U. Bariss, valdes priekšsēdētājs, a M. Gode, valdes loceklis,
–        za Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija: J. Miķelsons, izpilddirektors, a A. Upena, padomes locekle,
–        za Evropskou komisi: O. Beynet, L. Ozola a T. Scharf, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 3. dubna 2025,
vydává tento
Rozsudek
1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 41 odst. 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/73/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 2003/55/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 94), a čl. 13 odst. 1 prvního pododstavce nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2009 ze dne 13. července 2009 o podmínkách přístupu k plynárenským přepravním soustavám a o zrušení nařízení (ES) č. 1775/2005 (Úř. věst. 2009, L 211, s. 36).
2        Tato žádost byla podána v rámci dvou žalob na neplatnost, z nichž první podala společnost AS „Gaso“ a druhou společnost AS „Conexus Baltic Grid“, které směřují proti lēmums Nr. 109 „par kapitāla atdeves likmi dabasgāzes pārvades sistēmas, dabasgāzes sadales sistēmas un dabasgāzes uzglabāšanas pakalpojumu tarifu projekta aprēķināšanai“ (rozhodnutí, kterým se stanoví míra návratnosti kapitálu pro účely návrhu výpočtu sazeb za služby přepravní a distribuční soustavy zemního plynu, jakož i služby skladování zemního plynu) (dále jen „sporné rozhodnutí“), které přijala dne 20. srpna 2020 Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija (Komise pro regulaci veřejných služeb, Lotyšsko) (dále jen „lotyšský regulační orgán“).
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 2009/73
3        Body 23 až 25, 30 a 32 odůvodnění směrnice 2009/73 znějí následovně:
„(23)      Další opatření by měla být přijata za účelem zabezpečení průhledných a nediskriminačních sazeb za přístup k přepravě. Uvedené sazby by měly být použitelné na všechny uživatele na nediskriminačním základě. Jsou-li skladovací zařízení, skladování v potrubí nebo pomocné služby provozovány na dostatečně konkurenčním trhu, měl by být přístup umožněn na základě průhledných a nediskriminačních tržních mechanismů.
(24)      Je nutné zajistit nezávislost provozovatelů skladovacího zařízení s cílem zlepšit přístup třetích osob ke skladovacím zařízením, která jsou z technického a hospodářského hlediska nezbytná k poskytování účinného přístupu k soustavě pro účely dodávek zákazníkům. [...] Je rovněž nezbytné zvýšit transparentnost ohledně skladovací kapacity, která je nabízena třetím osobám, a to stanovením povinnosti, aby členské státy vymezily a zveřejnily nediskriminační a jasný rámec, který stanoví vhodný regulační režim pro skladovací zařízení. [...]
(25)      Nediskriminační přístup k distribuční síti je určující pro navazující přístup k zákazníkům na maloobchodní úrovni. [...]
[...]
(30)      Energetické regulační orgány by měly být schopny, má-li vnitřní trh se zemním plynem řádně fungovat, přijímat rozhodnutí ve věci všech relevantních regulačních otázek, a musí být plně nezávislé na jakýchkoli veřejných či soukromých zájmech. To nebrání soudnímu přezkumu ani parlamentnímu dohledu v souladu s ústavním právem členských států. [...]
[...]
(32)      Národní regulační orgány by měly mít možnost stanovovat nebo schvalovat sazby nebo metody pro jejich výpočet na základě návrhu provozovatele přepravní soustavy nebo provozovatele či provozovatelů distribučních soustav nebo provozovatele zařízení pro zkapalněný zemní plyn (LNG), nebo na základě návrhu dohodnutého mezi tímto provozovatelem nebo provozovateli a uživateli sítě. Při plnění těchto úkolů by národní regulační orgány měly zabezpečit, aby přepravní a distribuční sazby nebyly diskriminační, odrážely náklady a braly v úvahu dlouhodobé marginální náklady, které byly odstraněny v důsledku řízení poptávky.“
4        Článek 1 odst. 1 této směrnice stanoví:
„Tato směrnice stanoví společná pravidla pro přepravu, distribuci, dodávku a skladování zemního plynu. Stanoví pravidla týkající se organizace a fungování odvětví zemního plynu, přístupu na trh, kritérií a postupů pro udělování povolení pro přepravu, distribuci, dodávky a skladování zemního plynu, jakož i pravidla pro provozování soustav.“
5        Článek 2 uvedené směrnice stanoví:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
[...]
4.      ‚provozovatelem přepravní soustavy‘ fyzická nebo právnická osoba, která provádí přepravu a odpovídá za provoz, údržbu a v případě potřeby za rozvoj přepravní soustavy v dané oblasti a případně za její propojení s jinými soustavami a za zabezpečení dlouhodobé schopnosti soustavy uspokojovat přiměřenou poptávku po přepravě plynu;
[...]
6.      ‚provozovatelem distribuční soustavy‘ fyzická nebo právnická osoba, která provádí distribuci a odpovídá za provoz, údržbu a v případě potřeby za rozvoj distribuční soustavy v dané oblasti, a případně za její propojení s jinými soustavami a za zabezpečení dlouhodobé schopnosti soustavy uspokojovat přiměřenou poptávku po distribuci plynu;
[...]
9.      ‚skladovacím zařízením‘ zařízení používané pro skladování zemního plynu, které patří plynárenskému podniku nebo jím je provozováno, včetně zařízení LNG používaného pro skladování, avšak s výjimkou části používané pro výrobní činnosti a s výjimkou zařízení vyhrazeného výhradně pro provozovatele přepravní soustavy při plnění jejich úkolů;
10.      ‚provozovatelem skladovacího zařízení‘ fyzická nebo právnická osoba, která provádí skladování a odpovídá za provoz skladovacího zařízení;
[...]“
6        Článek 39 téže směrnice, nadepsaný „Určení regulačních orgánů a jejich nezávislost“, stanoví:
„1.      Každý členský stát určí jediný národní regulační orgán na celostátní úrovni.
[...]
4.      Členské státy zaručí nezávislost regulačního orgánu a zajistí, aby své pravomoci vykonával nestranně a transparentně. Za tímto účelem členské státy zajistí, aby při plnění svých regulačních úkolů svěřených mu touto směrnicí a souvisejícími právními předpisy regulační orgán:
a)      byl právně odlišný od jakéhokoli jiného veřejnoprávního nebo soukromoprávního subjektu a na něm funkčně nezávislý,
b)      zajistil, aby jeho zaměstnanci a osoby odpovědné za jeho řízení
i)      jednali nezávisle na jakémkoli tržním zájmu a
ii)      při plnění svých regulačních úkolů nevyhledávali ani nepřijímali přímé pokyny od vlády nebo jiného veřejnoprávního nebo soukromoprávního subjektu. Tímto požadavkem není dotčena případná úzká spolupráce s jinými příslušnými vnitrostátními orgány nebo všeobecné politické pokyny, které byly vydány příslušnou vládou a které se netýkají regulačních pravomocí a povinností podle článku 41.
[...]“
7        Článek 40 směrnice 2009/73, nadepsaný „Obecné cíle regulačních orgánů“, stanoví:
„Při plnění regulačních úkolů stanovených v této směrnici přijme regulační orgán v rámci svých povinností a pravomocí stanovených v článku 41, a to případně v úzké konzultaci s dalšími příslušnými vnitrostátními orgány, včetně orgánů pro hospodářskou soutěž, a aniž jsou dotčeny jejich pravomoci, veškerá vhodná opatření k dosažení těchto cílů:
[...]
f)      zajištění toho, aby byly provozovatelům a uživatelům soustavy poskytovány vhodné podněty, jak krátkodobě, tak dlouhodobě, ke zvyšování účinnosti soustav a k podpoře integrace trhu;
[...]“
8        Článek 41 této směrnice, nadepsaný „Povinnosti a pravomoci regulačních orgánů“, stanoví:
„1.      Regulační orgán má tyto povinnosti:
a)      stanovovat nebo schvalovat sazby za přepravu a distribuci nebo metody jejich výpočtu, a to při dodržování transparentních kritérií;
[...]
n)      sledovat a přezkoumávat podmínky přístupu ke skladování, skladování v potrubí a k jiným pomocným službám uvedeným v článku 33. Je-li režim přístupu ke skladování definován podle čl. 33 odst. 3, nezahrnuje tento úkol přezkum sazeb;
[...]
6.      Regulační orgány jsou odpovědné za stanovování nebo schvalování alespoň metod používaných pro výpočet nebo stanovení podmínek s dostatečným předstihem předtím, než vstoupí v platnost, pro:
a)      připojení a přístup k vnitrostátním sítím, včetně sazeb za přepravu a distribuci a podmínek přístupu k zařízením LNG a sazeb za tento přístup. Tyto sazby nebo metody musí umožňovat provádění nezbytných investic do sítí a zařízení LNG tak, aby díky těmto investicím bylo možné zabezpečit rentabilitu [životaschopnost] sítí a zařízení LNG;
[...]
8.      Při stanovování nebo schvalování sazeb nebo metodik a vyrovnávacích služeb musí regulační orgány zajistit, aby byly provozovatelům přepravních a distribučních soustav poskytnuty přiměřené pobídky, jak krátkodobě, tak dlouhodobě, pro zvyšování účinnosti, podporu integrace trhu a bezpečnosti dodávek a souvisejících výzkumných činností.
[...]
16.      Rozhodnutí přijatá regulačními orgány musí být plně odůvodněná a oprávněná, aby byl možný jejich soudní přezkum. Rozhodnutí jsou dostupná veřejnosti a zároveň musí zachovávat důvěrnost informací, které mají z obchodního hlediska citlivou povahu.
[...]“
Nařízení č. 715/2009
9        V bodech 7 a 8 odůvodnění nařízení č. 715/2009 je uvedeno:
„(7)      Je nezbytné stanovit kritéria pro určování sazeb za přístup k soustavě, aby se zajistilo, že jsou plně v souladu se zásadou nediskriminace, že plně vyhovují potřebám řádně fungujícího vnitřního trhu a že plně zohledňují potřebu integrity soustavy a odrážejí skutečně vzniklé náklady, pokud tyto náklady odpovídají nákladům účinného provozovatele soustavy se srovnatelnou strukturou a jsou transparentní, včetně odpovídající návratnosti investic, a případně s přihlédnutím ke srovnávacím rozborům sazeb prováděným regulačními orgány.
(8)      Při výpočtu sazeb za přístup k soustavám je důležité vzít v úvahu skutečně vzniklé náklady, pokud tyto náklady odpovídají nákladům účinného provozovatele soustavy se srovnatelnou strukturou a jsou transparentní, jakož i potřebu zajistit přiměřenou návratnost investic a motivaci k výstavbě nové infrastruktury, včetně zvláštního regulačního přístupu k novým investicím podle směrnice [2009/73]. V tomto ohledu, a zejména pokud bude mezi plynovody existovat účinná hospodářská soutěž, budou srovnávací rozbory sazeb představovat důležitou součást této úvahy.“
10      Článek 1 tohoto nařízení stanoví:
„Toto nařízení:
a)      stanoví nediskriminační pravidla pro podmínky přístupu k plynárenským přepravním soustavám s přihlédnutím ke zvláštnostem národních a regionálních trhů, aby bylo zajištěno řádné fungování vnitřního trhu se zemním plynem;
b)      stanoví nediskriminační pravidla pro podmínky přístupu k zařízením LNG a skladovacím zařízením s přihlédnutím ke zvláštnostem národních a regionálních trhů [...]
[...]
Cíle uvedené v prvním pododstavci zahrnují stanovení harmonizovaných zásad pro sazby či metody jejich výpočtu, pro přístup k soustavě, nikoliv však ke skladovacím zařízením [...]
Toto nařízení se s výjimkou čl. 19 odst. 4 vztahuje pouze na skladovací zařízení spadající [pod] čl. 33 odst. 3 nebo 4 směrnice [2009/73].
[...]“
11      Článek 13 odst. 1 první a třetí pododstavec uvedeného nařízení stanoví:
„Sazby nebo metodiky jejich výpočtu používané provozovateli přepravních soustav a schválené regulačními orgány podle čl. 41 odst. 6 směrnice [2009/73], a rovněž sazby zveřejňované podle čl. 32 odst. 1 uvedené směrnice jsou transparentní, berou v úvahu potřebu integrity soustavy a jejího zlepšování a odrážejí skutečné náklady, pokud tyto náklady odpovídají nákladům účinného provozovatele soustavy se srovnatelnou strukturou a jsou transparentní, včetně odpovídající návratnosti investic, a případně s přihlédnutím ke srovnávacím rozborům sazeb prováděným regulačními orgány. Sazby nebo metodiky jejich výpočtu se používají nediskriminačním způsobem.
[...]
Sazby nebo metodiky jejich výpočtu usnadňují účinné obchodování se zemním plynem a hospodářskou soutěž a současně zabraňují křížovým dotacím mezi uživateli sítě a poskytují pobídky k investicím a k zachování nebo vytváření interoperability přepravních soustav.“
Nařízení (EU) 2017/460
12      Článek 1 nařízení Komise (EU) 2017/460 ze dne 16. března 2017, kterým se zavádí kodex sítě harmonizovaných struktur přepravních sazeb pro zemní plyn (Úř. věst. 2017, L 72, s. 29), stanoví, že se tímto nařízením zavádí kodex sítě, který stanoví pravidla harmonizovaných struktur přepravních sazeb pro zemní plyn včetně pravidel uplatňování metodiky stanovení referenčních cen, souvisejících požadavků na konzultace a zveřejňování a rovněž požadavků na výpočet vyvolávacích cen standardních kapacitních produktů.
13      Článek 30 uvedeného nařízení, nadepsaný „Informace zveřejňované před zahájením období platnosti sazeb“, v odstavci 1 stanoví:
„Vnitrostátní regulační orgán nebo provozovatel (provozovatelé) přepravní soustavy, podle rozhodnutí daného vnitrostátního regulačního orgánu, zveřejní před zahájením období platnosti sazeb v souladu s požadavky uvedenými v článcích 31 a 32 tyto informace:
[...]
b)      tyto informace:
i)      povolené nebo cílové výnosy provozovatele přepravní soustavy, případně obojí,
ii)      informace vztahující se ke změnám výnosů uvedených v bodě i) z jednoho roku na následující rok,
iii)      tyto parametry:
[...]
2)      náklady na kapitál a metodika jejich výpočtu;
3)      kapitálové výdaje včetně:
[...]
4)      provozní výdaje;
5)      pobídkové mechanismy a cíle týkající se efektivity;
6)      inflační indexy;
[...]“
Lotyšské právo
Zákon o regulačních orgánech veřejných služeb
14      Podle čl. 7 odst. 2 likums „Par sabiedrisko pakalpojumu regulatoriem“ (zákon o regulačních orgánech veřejných služeb) ze dne 19. října 2000 (Latvijas Vēstnesis, 2000, č. 394) je lotyšský regulační orgán veřejnoprávním subjektem, který je institucionálně a funkčně nezávislý, jakož i samostatný při správě svého rozpočtu schváleného zákonem. Jedním z jeho úkolů je regulace poskytování veřejných služeb v oblasti dodávek zemního plynu.
15      Článek 9 odst. 1 bod 2 tohoto zákona stanoví, že lotyšský regulační orgán určuje metodiku výpočtu a stanovení sazeb nebo maximálních hodnot těchto sazeb, jakož i podmínky pro uplatňování sazeb nebo maximálních hodnot těchto sazeb, pokud zvláštní odvětvové právní předpisy nestanoví jiné zásady pro stanovování sazeb.
16      Článek 9 odst. 2 uvedeného zákona stanoví:
„[Lotyšský] regulační orgán v rámci své pravomoci samostatně přijímá správní rozhodnutí a akty, které jsou závazné pro poskytovatele a uživatele dotčených veřejných služeb.“
17      Článek 20 odst. 1 zákona o regulačních orgánech veřejných služeb stanoví:
„Sazby se stanoví v takové výši, aby jejich úhrada ze strany uživatelů pokryla hospodářsky odůvodněné náklady na veřejnou službu a zajistila jejich rentabilitu, pokud zvláštní odvětvové právní předpisy nestanoví jiné zásady pro stanovování sazeb. V případě změny takových faktorů ovlivňujících sazby, jako je rentabilita, může regulační orgán zahájit revizi sazeb a uložit poskytovateli veřejné služby, aby ve stanovené lhůtě předložil návrh sazeb spolu s odůvodněním nákladů, z nichž se skládají.“
Rozhodnutí o metodice
18      Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisijas padomes lēmums Nr. 1/23 kapitāla atdeves likmes aprēķināšanas metodika (rozhodnutí výboru regulačního orgánu č. 1/23 o metodice výpočtu míry návratnosti kapitálu) ze dne 13. srpna 2018 (dále jen „rozhodnutí o metodice“) stanovilo pravidla pro výpočet a použití míry návratnosti kapitálu pro účely vypracování návrhů sazeb za regulované služby, včetně služeb distribuční soustavy zemního plynu. Toto rozhodnutí konkrétně definuje vzorec výpočtu vážené průměrné míry návratnosti kapitálu v reálném vyjádření.
Spor v původním řízení a předběžné otázky
19      Rada lotyšského regulačního orgánu přijala na základě rozhodnutí o metodice sporné rozhodnutí, ve kterém stanovila, že provozovatel přepravní soustavy zemního plynu, provozovatel distribuční soustavy zemního plynu a provozovatel skladovacích zařízení zemního plynu používají váženou průměrnou míru návratnosti kapitálu v reálném vyjádření.
20      Lotyšský regulační orgán stanovil s ohledem na míru návratnosti vlastního kapitálu, míru návratnosti vypůjčeného kapitálu, vypočtené v souladu s rozhodnutím o metodice, sazbu daně z příjmů právnických osob a průměr ročních změn spotřebitelských cen za předchozích pět kalendářních let, že míra návratnosti kapitálu musí být u hospodářského subjektu spadajícího podle údajů v poslední dostupné výroční zprávě do kategorie středních nebo velkých podniků stanovena ve výši 2,65 %, zatímco u hospodářského subjektu spadajícího do kategorie mikropodniků nebo malých podniků musí tato míra činit 4,37 %.
21      Ve sporném rozhodnutí je upřesněno, že míra návratnosti ve výši 2,65 % odpovídá situaci na finančních trzích a vychází z náležitého posouzení rizik spojených se získáváním finančních prostředků, čímž je provozovatelům plynárenské přepravní a distribuční soustavy a provozovateli skladovacího zařízení zemního plynu zaručena možnost financování úvěrů, investování do obnovy a rozvoje sítí, jakož i dosažení přiměřené návratnosti, a zároveň spotřebitelům zaručena možnost využívat nepřetržitých, spolehlivých a kvalitních veřejných služeb, jejichž sazby (ceny) odpovídají hospodářsky odůvodněným nákladům.
22      Společnost Gaso, která je provozovatelem distribuční soustavy zemního plynu v Lotyšsku, a společnost Conexus Baltic Grid, která je provozovatelem přepravní soustavy a skladovacích zařízení pro zemní plyn v tomto členském státě, podaly každá žalobu na neplatnost sporného rozhodnutí ke Administratīvā apgabaltiesa (Krajský správní soud), který je předkládajícím soudem.
23      Na podporu žalob tyto společnosti tvrdí, že lotyšský regulační orgán stanovením míry návratnosti kapitálu na neobvykle nízké úrovni překročil své pravomoci, dopustil se závažných procesních a věcných pochybení při stanovení kritérií a výpočtu této míry a nesplnil povinnost uvést odůvodnění. Podle jejich tvrzení porušuje sporné rozhodnutí zejména směrnici 2009/73, která vnitrostátním regulačním orgánům ukládá povinnost podporovat mimo jiné rozvoj a fungování trhu se zemním plynem tím, že jsou investorům poskytovány vhodné podněty k nezbytným investicím do infrastruktury. Toto rozhodnutí je podle jejich názoru rovněž v rozporu s nařízením č. 715/2009, které těmto orgánům ukládá povinnost, aby při stanovování sazeb zohlednily odpovídající návratnost realizovaných investic.
24      V této souvislosti předkládající soud zaprvé uvádí, že pro řešení sporu, který mu byl předložen, jsou relevantní čl. 40 písm. f) a čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73, jakož i čl. 13 odst. 1 nařízení č. 715/2009 ve spojení s body 7 a 8 odůvodnění tohoto nařízení.
25      Zadruhé zdůrazňuje, že i když z ustanovení uvedených v předchozím bodě vyplývá, že členské státy musí při stanovování sazeb za přístup k přepravní a distribuční soustavě zemního plynu stanovit „odpovídající návratnost investic“, tato ustanovení neuvádějí, co je třeba rozumět tímto výrazem, k němuž neměl navíc Soudní dvůr příležitost se vyjádřit. Předkládající soud proto uvádí, že nemá k dispozici jasné vodítko pro posouzení slučitelnosti metodiky, kterou lotyšský regulační orgán použil při stanovení míry návratnosti kapitálu použité ve věci, která mu byla předložena, s unijním právem.
26      Zatřetí uvedený soud poznamenává, že zákon o regulačních orgánech veřejných služeb upravuje právní rámec, který neobsahuje ustanovení odpovídající ustanovením článku 40 této směrnice, jenž definuje obecné cíle regulačních orgánů, a jejího článku 41, který stanoví povinnosti a pravomoci těchto orgánů. Předkládající soud v tomto ohledu konstatuje, že čl. 20 odst. 1 tohoto zákona, na jehož základě lotyšský regulační orgán přijal sporné rozhodnutí, nezahrnuje s největší pravděpodobností všechny cíle sledované ustanoveními uvedené směrnice zmíněnými v bodě 24 tohoto rozsudku, zejména pokud jde o právo regulovaného poskytovatele veřejných služeb využívat, krátkodobě i dlouhodobě, přiměřených pobídek. Vyvstává tedy otázka, zda ustanovení této směrnice byla správně provedena do lotyšského práva.
27      A začtvrté se předkládající soud s ohledem na ustanovení směrnice 2009/73 a nařízení č. 715/2009 táže, zda se na stanovení sazby za přístup ke skladovacím zařízením pro zemní plyn, která v projednávané věci spravuje společnost Conexus Baltic Grid, použije čl. 13 odst. 1 tohoto nařízení. Uvedený soud má totiž z důvodu fakultativní povahy postupů stanovených v čl. 33 odst. 3 a 4 směrnice 2009/73 za to, že čl. 13 odst. 1 uvedeného nařízení, jenž stanoví podmínky, které musí splňovat sazby používané provozovateli přepravních soustav a schválené regulačními orgány podle čl. 41 odst. 6 směrnice 2009/73, jakož i sazby zveřejňované podle čl. 32 odst. 1 této směrnice, se použije pouze na sazby za služby přepravní soustavy zemního plynu a nevztahuje se na stanovení sazeb za přístup k zařízením pro skladování tohoto plynu.
28      Za těchto podmínek se Administratīvā apgabaltiesa (Krajský správní soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      Brání čl. 41 odst. 8 směrnice [2009/73] takové vnitrostátní právní úpravě, která regulačnímu orgánu neukládá povinnost při výpočtu sazeb nebo stanovení metodik odůvodnit, jakým způsobem jsou provozovatelům přepravních a distribučních soustav poskytnuty přiměřené pobídky, jak krátkodobě, tak dlouhodobě, pro zvyšování účinnosti soustav, podporu integrace trhu a bezpečnosti dodávek a souvisejících výzkumných činností?
2)      Je v souladu s čl. 41 odst. 8 směrnice [2009/73] vykládat takovou vnitrostátní právní úpravu v tom smyslu, že je zajištěno poskytnutí přiměřené pobídky jak krátkodobě, tak dlouhodobě pro zvyšování účinnosti soustav, podporu integrace trhu a bezpečnosti dodávek a souvisejících výzkumných činností, pokud platby sazeb ze strany uživatelů pokrývají pouze hospodářsky odůvodněné náklady na veřejnou službu a je zajištěna rentabilita alespoň v minimální výši?
3)      Je s cíli stanovenými v čl. 41 odst. 8 směrnice [2009/73] slučitelná taková vnitrostátní právní úprava, která při stanovení ‚přiměřené pobídky jak krátkodobě, tak dlouhodobě‘ a pobídek pro ‚podporu integrace trhu a bezpečnosti dodávek a souvisejících výzkumných činností‘ nevyžaduje zohlednění zásad uznávaných ve finanční oblasti pro stanovení vážené průměrné míry návratnosti kapitálu, které zohledňují srovnatelné podniky působící na volném trhu?
4)      Musí se regulační orgán při výkladu pojmů ‚odpovídající návratnost investic‘ ve smyslu článku 13 nařízení [č. 715/2009] a ‚pobídky k investicím‘ ve smyslu článku 41 směrnice 2009/73 řídit konceptem ‚průměrné míry návratnosti kapitálu‘ [vážený průměr nákladů kapitálu (WACC)] uznávaným ve finanční sféře a metodikou použitou pro jeho stanovení?
5)      V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, může se regulační orgán legitimně odchýlit od metodiky používané ve finanční sféře pro stanovení průměrné míry návratnosti kapitálu a upravit tuto míru podle svého uvážení?
6)      V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, může regulační orgán legitimně upravit průměrnou míru návratnosti kapitálu tak, aby její výpočet zohledňoval prémii za velikost založenou na výpůjčních nákladech ostatních podniků v hospodářství členského státu?
7)      V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku, může regulační orgán legitimně upravit průměrnou míru návratnosti kapitálu tak, aby nemusel provozovateli přepravní soustavy nebo skladovacího zařízení pro zemní plyn kompenzovat nárůst inflace během předchozího období platnosti sazeb?
8)      V případě kladné odpovědi na pátou otázku a v případě, že provozovatel soustavy nesouhlasí s průměrnou mírou návratnosti kapitálu navrženou regulačním orgánem nebo s prvky, na nichž je založena, musí regulační orgán při stanovení průměrné míry návratnosti kapitálu využít k posouzení odpovídající výše této míry nezávislou třetí osobu?
9)      Je postup stanovení sazeb, v němž je průměrná míra návratnosti kapitálu stanovena regulačním orgánem a v němž provozovatel přepravní soustavy nebo skladovacího zařízení pro zemní plyn není oprávněn upravit tento výpočet na základě individuálních ukazatelů podniku provozovatele soustavy, v rozporu s cíli vymezenými v čl. 41 odst. 8 směrnice [2009/73]?
10)      Musí být čl. 1 [první pododstavec] písm. b) nařízení [č. 715/2009] ve spojení s druhým pododstavcem téhož článku vykládán v tom smyslu, že body 7 a 8 odůvodnění, jakož i čl. 13 odst. 1 uvedeného nařízení se vztahují na skladovací zařízení pro zemní plyn a na sazby stanovené regulačním orgánem, pokud je přístup ke skladovacím zařízením pro zkapalněný zemní plyn regulován?“
K předběžným otázkám
K přípustnosti
29      Lotyšský regulační orgán tvrdí, že otázky položené předkládajícím soudem jsou nepřípustné.
30      Zaprvé je podle tohoto orgánu první předběžná otázka hypotetická a týká se nikoli výkladu unijního práva, nýbrž práva vnitrostátního. Podle jeho názoru vychází tato otázka z nesprávného předpokladu, že uvedený orgán není povinen odůvodnit ani metodiku použitou k výpočtu míry návratnosti kapitálu, ani samotnou míru návratnosti. Dále uvádí, že z vnitrostátních právních předpisů, a zejména z čl. 67 odst. 2 Administratīvā procesa likums (zákon o správním řízení), vyplývá, že je povinen svá rozhodnutí odůvodnit a že v dané věci zohlednil použitelná právní ustanovení, zejména pak čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 a nařízení č. 715/2009.
31      Zadruhé má lotyšský regulační orgán za to, že druhá až šestá otázka jsou formulovány příliš obecně a netýkají se výkladu unijního práva, ale jeho použití. Tvrdí, že pojmy nebo výrazy použité v těchto otázkách neumožňují Soudnímu dvoru z důvodu jejich obecnosti poskytnout na tyto otázky přesnou odpověď. Nakonec uvádí, že čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 i čl. 13 odst. 1 nařízení č. 715/2009 ukládají vnitrostátním regulačním orgánům pouze povinnost dosáhnout cíle, avšak ponechávají jim volbu prostředků nebo metod k jeho dosažení. Volba těchto prostředků nebo metod, na kterou se táže předkládající soud, není přitom otázkou výkladu unijního práva, která přísluší Soudnímu dvoru, nýbrž otázkou jeho použití, která spadá do pravomoci vnitrostátních soudů.
32      Zatřetí lotyšský regulační orgán tvrdí, že druhá, osmá a devátá otázka se netýkají výkladu unijního práva, ale výkladu vnitrostátního práva. Pokud jde konkrétně o druhou otázku, tento orgán tvrdí, že pojem „rentabilita“ není použit v relevantním unijním právu, ale v čl. 20 odst. 1 zákona o regulačních orgánech veřejných služeb.
33      Začtvrté lotyšský regulační orgán tvrdí, že čtvrtá až osmá otázka nemají žádný vztah ke skutkovému a právnímu stavu věci v původním řízení a neodpovídají objektivní potřebě rozhodnout v této věci, neboť čl. 13 odst. 1 nařízení č. 715/2009 se nevztahuje ani na skladovací zařízení zemního plynu, jejichž provozovatelem je v projednávané věci společnost Conexus Baltic Grid, ani na distribuční síť zemního plynu, jejíž správa je v Lotyšsku svěřena společnosti Gaso.
34      Podle ustálené judikatury v této souvislosti platí, že v rámci spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy zavedené článkem 267 SFEU je věcí pouze vnitrostátního soudu, kterému byl spor předložen a jenž musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, aby s ohledem na konkrétní okolnosti věci posoudil jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání rozsudku, tak relevanci otázek, které Soudnímu dvoru klade. Z toho plyne, že k otázkám týkajícím se unijního práva se váže domněnka relevance a týkají-li se položené otázky výkladu unijního práva, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout. Odmítnutí Soudního dvora rozhodnout o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem je tedy možné pouze tehdy, je-li zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (rozsudek ze dne 25. února 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 37, jakož i citovaná judikatura).
35      Kromě toho platí, že jelikož předkládací rozhodnutí slouží jako základ pro řízení o předběžné otázce před Soudním dvorem podle článku 267 SFEU, je nezbytné, aby vnitrostátní soud v tomto rozhodnutí vysvětlil skutkový a právní rámec, do kterého spadá spor v původním řízení, a podal minimální vysvětlení k důvodům volby ustanovení unijního práva, o jejichž výklad žádá, jakož i ke vztahu, který spatřuje mezi těmito ustanoveními a vnitrostátními právními předpisy použitelnými ve sporu, který mu byl předložen. Tyto kumulativní požadavky na obsah žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce jsou výslovně uvedeny v článku 94 jednacího řádu Soudního dvora (rozsudek ze dne 12. prosince 2019, Slovenské elektrárne, C‑376/18, EU:C:2019:1068, bod 25 a citovaná judikatura).
36      V první řadě v projednávané věci ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že ustanovení směrnice 2009/73 a nařízení č. 715/2009 mají zjevný vztah ke sporu v původním řízení, který se týká stanovení míry návratnosti kapitálu uložené regulačním orgánem pro trh se zemním plynem zejména provozovatelům plynárenských soustav členského státu, která může mít vliv na sazby uplatňované těmito provozovateli.
37      Pokud jde o požadavek uvedený v čl. 94 písm. c) jednacího řádu, který se týká jednak důvodů, na základě kterých má předkládající soud pochybnosti o výkladu směrnice 2009/73 a nařízení č. 715/2009, a jednak vztahu, který spatřuje mezi těmito dvěma akty unijního práva a vnitrostátními právními předpisy použitelnými ve sporu v původním řízení, je nutno konstatovat, že uvedený soud předkládá vlastní analýzu otázek, které si klade ohledně výkladu uvedených aktů, a konkrétně čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 a čl. 13 odst. 1 nařízení č. 715/2009, jakož i ohledně vztahu, který spatřuje mezi těmito ustanoveními a touto vnitrostátní právní úpravou, zejména z hlediska požadavků, které musí lotyšský regulační orgán zohlednit při stanovení sazeb za přepravu a distribuci zemního plynu.
38      A konečně, pokud jde o předběžné otázky týkající se výkladu obou aktů unijního práva uvedených v předchozím bodě a jejich relevance pro otázku přístupu k zařízením pro zemní plyn spravovaným společností Conexus Baltic Grid, stačí připomenout, že pokud není zjevné, že výklad ustanovení unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, námitka vycházející z nepoužitelnosti tohoto ustanovení na věc v původním řízení se netýká přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, ale týká se merita položených otázek (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. prosince 2019, Slovenské elektrárne, C‑376/18, EU:C:2019:1068, bod 29 a citovaná judikatura).
39      Z toho vyplývá, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je přípustná.
K věci samé
Úvodní poznámky
40      Podstatou deseti otázek předkládajícího soudu jsou tři právní aspekty, které se týkají zaprvé působnosti zásad pro stanovení sazeb v odvětví zemního plynu uvedených v čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 a čl. 13 odst. 1 prvním pododstavci nařízení č. 715/2009 (sedmá, devátá a desátá otázka), zadruhé provedení pojmu „přiměřené pobídky“ ve smyslu čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 do vnitrostátního práva a povinnosti vnitrostátního regulačního orgánu uvést odůvodnění (první a druhá otázka), jakož i zatřetí způsobu, jakým musí tento orgán při výpočtu a stanovování sazeb zajistit, aby provozovatelé přepravní a distribuční soustavy zemního plynu měli prospěch z takových přiměřených pobídek a/nebo z takové „odpovídající návratnosti investic“ ve smyslu čl. 13 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 715/2009 (třetí až devátá otázka).
41      Tyto tři aspekty je třeba zkoumat ve výše uvedeném pořadí.
K sedmé, deváté a desáté otázce, které se týkají působnosti zásad pro stanovení sazeb uvedených v čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 a v čl. 13 odst. 1 prvním pododstavci nařízení č. 715/2009
42      Podstatou sedmé, deváté a desáté otázky předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 a čl. 13 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 715/2009 musí být vykládány v tom smyslu, že zásady pro stanovení sazeb, které tato ustanovení obsahují, se vztahují nejen na provozovatele přepravní a distribuční soustavy zemního plynu, ale i na skladovací zařízení tohoto plynu.
43      Tato otázka vychází ze sporného rozhodnutí, kterým lotyšský regulační orgán stanovil stejnou míru návratnosti kapitálu pro společnost Gaso jakožto provozovatele distribuční soustavy zemního plynu v Lotyšsku a pro společnost Conexus Baltic Grid jakožto provozovatele přepravní soustavy a skladovacích zařízení tohoto plynu v tomto státě. V tomto ohledu je třeba upřesnit, že jelikož pouze desátá otázka zmiňuje in fine rovněž zařízení pro skladování zkapalněného zemního plynu, aniž jsou v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce uvedeny důvody, proč jsou tato posledně uvedená zařízení předmětem uvedené otázky, je třeba odpověď Soudního dvora na sedmou, devátou a desátou otázku omezit na to, zda se zásady pro stanovení sazeb uvedené v čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 a v čl. 13 odst. 1 prvním pododstavci nařízení č. 715/2009 použijí na skladovací zařízení zemního plynu.
44      Po těchto upřesněních je nutno připomenout, že směrnice 2009/73 sleduje cíl spočívající v dosažení zcela a skutečně otevřeného a konkurenčního vnitřního trhu se zemním plynem, a to stanovením, jak vyplývá z jejího čl. 1 odst. 1, společných pravidel pro přepravu, distribuci, dodávky a skladování zemního plynu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. prosince 2019, GRDF, C‑236/18, EU:C:2019:1120, bod 34 a citovaná judikatura).
45      V tomto ohledu čl. 2 odst. 4, 6, 9 a 10 této směrnice definují a rozlišují mezi „provozovatelem přepravní soustavy“, „provozovatelem distribuční soustavy“, „skladovacím zařízením“ a „provozovatelem skladovacího zařízení“ zemního plynu.
46      Jak je navíc zdůrazněno v bodech 23, 25 a 32 odůvodnění uvedené směrnice, jejím cílem je zajistit nediskriminační přístup k přepravním a distribučním soustavám zemního plynu tím, že vnitrostátním regulačním orgánům svěřuje v souladu se svým čl. 41 odst. 1 písm. a) zejména úkol „stanovovat nebo schvalovat sazby za přepravu a distribuci nebo metody jejich výpočtu, a to při dodržování transparentních kritérií“.
47      Článek 41 odst. 6 písm. a) směrnice 2009/73 stanoví, že vnitrostátní regulační orgány jsou odpovědné za stanovování nebo schvalování alespoň metod používaných pro výpočet nebo stanovení podmínek pro přístup k vnitrostátním sítím, včetně sazeb za přepravu a distribuci.
48      Kromě toho čl. 41 odst. 8 uvedené směrnice stanoví, že „[p]ři stanovování nebo schvalování sazeb nebo metodik [...] musí regulační orgány zajistit, aby byly provozovatelům přepravních a distribučních soustav poskytnuty přiměřené pobídky [...] pro zvyšování účinnosti, podporu integrace trhu a bezpečnosti dodávek a souvisejících výzkumných činností“.
49      Z toho vyplývá, že pravidla upravující stanovení sazeb obsažená zejména v čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 se vztahují pouze na provozovatele přepravních a distribučních „soustav“ zemního plynu ve smyslu čl. 2 odst. 4 a 6 této směrnice, a nikoli na „skladovací zařízení“ zemního plynu a jejich provozovatele ve smyslu čl. 2 odst. 9 a 10 uvedené směrnice.
50      Toto vyloučení skladovacích zařízení zemního plynu je obsaženo rovněž v ustanoveních nařízení č. 715/2009, které podle svého názvu stanoví „podmínky přístupu k plynárenským přepravním soustavám“.
51      Zaprvé totiž podle článku 1 druhého pododstavce tohoto nařízení je stanovení harmonizovaných zásad pro sazby či metody jejich výpočtu zahrnuto do cílů sledovaných uvedeným nařízením pouze pro přístup k soustavě, nikoliv však ke skladovacím zařízením. Zadruhé ze znění čl. 13 odst. 1 prvního pododstavce téhož nařízení vyplývá, že sazebním opatřením a povinnostem, zejména transparentnosti a zákazu cenové diskriminace, které toto ustanovení stanoví, podléhají pouze provozovatelé přepravních soustav zemního plynu.
52      Zásadní rozdíl co do úpravy sazeb mezi pravidly použitelnými na „soustavy“ a pravidly, která se použijí na skladovací zařízení zemního plynu, je vysvětleno, jak správně zdůraznila Evropská komise, okolností, že tato zařízení nejsou na rozdíl od „soustav“ obecně považována za přirozené monopoly, a mohou tedy konkurovat jiným zařízením. Z tohoto důvodu zavádí směrnice 2009/73, jak je uvedeno v bodech 23 a 24 jejího odůvodnění, zvláštní režim týkající se skladovacích zařízení zemního plynu, včetně jejího článku 33, který stanoví zvláštní pravidla přístupu k těmto zařízením, a to buď v rámci sjednaného přístupu v souladu s odstavcem 3 tohoto článku, nebo v rámci regulovaného přístupu v souladu s odstavcem 4 uvedeného článku, avšak za určitých podmínek.
53      To však nemění nic na tom, jak uvedl generální advokát v bodě 45 svého stanoviska, že tato směrnice ani nařízení č. 715/2009 nezakazují vnitrostátním regulačním orgánům rozšířit zásady pro stanovování sazeb, obsažené v čl. 41 odst. 8 uvedené směrnice a v čl. 13 odst. 1 prvním pododstavci tohoto nařízení, které upravují režim pro „soustavy“ zemního plynu, na přístup k uvedeným zařízením.
54      Jak totiž poznamenala Komise, nelze vyloučit, že objektivní důvody, jako jsou zvláštní technické vlastnosti nebo význam skladovacích zařízení pro bezpečnost dodávek energie na území jednoho nebo více členských států, mohou být důvodem pro to, že vnitrostátní regulační orgán rozšíří zásady pro stanovování sazeb, které uplatňuje na přepravní a distribuční soustavy zemního plynu, na přístup k těmto skladovacím zařízením.
55      S ohledem na výše uvedené důvody je třeba na sedmou, devátou a desátou otázku odpovědět tak, že čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 a čl. 13 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 715/2009 musí být vykládány v tom smyslu, že zásady pro stanovení sazeb, které tato ustanovení obsahují, se nevztahují na skladovací zařízení zemního plynu členského státu, aniž je dotčena možnost vnitrostátních regulačních orgánů rozšířit tyto zásady na přístup k těmto zařízením z objektivně opodstatněných důvodů.
K první a druhé otázce, které se týkají provedení pojmu „přiměřené pobídky“ ve smyslu čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 do vnitrostátního práva a povinnosti vnitrostátního regulačního orgánu uvést odůvodnění
56      Podstatou první a druhé otázky předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda musí být čl. 41 odst. 8 a 16 směrnice 2009/73 vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které jsou „přiměřené pobídky“ ve smyslu tohoto čl. 41 odst. 8 zaručeny samotnou skutečností, že sazby hrazené uživateli pokrývají hospodářsky odůvodněné náklady na veřejnou službu a zajišťují rentabilitu alespoň v minimální výši, aniž je vnitrostátnímu regulačnímu orgánu uložena povinnost odůvodnit způsob, jakým stanoví „přiměřené pobídky“ pro provozovatele přepravní a distribuční soustavy zemního plynu.
57      Úvodem je nutno poukázat na to, že tyto otázky vycházejí z pochybností obecné povahy, které má předkládající soud o správném provedení čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 do lotyšského právního řádu. Uvedený soud se totiž domnívá, že cíle obsažené v tomto ustanovení v souvislosti se stanovováním sazeb jsou širší než cíle stanovené lotyšským právem, a to především v čl. 20 odst. 1 zákona o regulačních orgánech veřejných služeb, podle kterého musí lotyšský regulační orgán zajistit, aby byly sazby stanoveny tak, že budou pokrývat hospodářsky odůvodněné náklady na veřejnou službu a zajišťovat rentabilitu.
58      Pokud jde o ustanovení směrnice 2009/73, která upravují povinnosti vnitrostátních regulačních orgánů v oblasti sazeb provozovatelů přepravních a distribučních soustav zemního plynu, z čl. 41 odst. 6 písm. a) této směrnice vyplývá, že tyto orgány jsou odpovědné za stanovování nebo schvalování metod používaných pro výpočet nebo stanovení podmínek pro přístup k vnitrostátním plynárenským sítím, včetně sazeb za jeho přepravu a distribuci. Toto ustanovení upřesňuje, že tyto sazby musí umožňovat provádění investic nezbytných k zabezpečení životaschopnosti sítí.
59      Dále je nutno připomenout, že čl. 41 odst. 8 uvedené směrnice stanoví, že při stanovování nebo schvalování sazeb nebo metodik musí vnitrostátní regulační orgány zajistit, aby byly provozovatelům přepravních a distribučních soustav poskytnuty „přiměřené pobídky jak krátkodobě, tak dlouhodobě pro zvyšování účinnosti, podporu integrace trhu a bezpečnosti dodávek a souvisejících výzkumných činností“.
60      Navíc podle čl. 41 odst. 16 téže směrnice musí být rozhodnutí přijatá regulačními orgány plně odůvodněná a oprávněná, aby byl možný jejich soudní přezkum.
61      Článek 41 odst. 6 písm. a) a odst. 8 a 16 směrnice 2009/73 vykládaný ve světle bodu 32 odůvodnění této směrnice ukládá tedy vnitrostátním regulačním orgánům, aby buď ke dni přijetí metodiky pro výpočet sazeb za přepravu a distribuci zemního plynu, nebo při konkrétním stanovení těchto sazeb stanovily, kromě pokrytí skutečných nákladů vynaložených provozovateli přepravních a distribučních soustav na zajištění přístupu k těmto sítím, jednak pokrytí investic nezbytných k zabezpečení životaschopnosti těchto sítí a jednak krátkodobé a dlouhodobé přiměřené pobídky, které těmto provozovatelům umožní zajistit splnění cílů uvedených v čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 a podporu činností uvedených v tomto ustanovení, přičemž tyto orgány jsou povinny svá rozhodnutí plně odůvodnit, aby bylo možné zajistit výkon soudního přezkumu.
62      Pokud jde o provedení čl. 41 odst. 8 této směrnice do lotyšského práva, ze spisu, který má Soudní dvůr k dispozici, nevyplývá, že zákon o regulačních orgánech veřejných služeb výslovně přebírá povinnost lotyšského regulačního orgánu stanovit buď ke dni přijetí metodiky pro výpočet sazeb za přepravu a distribuci zemního plynu, nebo při konkrétním stanovení těchto sazeb „přiměřené pobídky“ uvedené v tomto čl. 41 odst. 8. Jak bylo konkrétně zdůrazněno v bodě 57 tohoto rozsudku, čl. 20 odst. 1 zákona o regulačních orgánech pro veřejné služby, který je jediným relevantním ustanovením tohoto zákona zmiňovaným předkládajícím soudem, vyžaduje pouze to, aby lotyšský regulační orgán zajistil, aby sazby hrazené uživateli pokrývaly hospodářsky odůvodněné náklady na veřejnou službu a zajišťovaly rentabilitu.
63      V tomto ohledu se zdá, že pojem „rentabilita“ obsažený v uvedeném zákoně reflektuje myšlenku, že provozovatelé přepravních a distribučních soustav zemního plynu by měli mít možnost dosahovat přiměřené ziskové marže, aniž upřesňuje, na jaké účely by tato marže měla být – přinejmenším zčásti – určena. Zdá se tedy, že tento pojem má obecnější dosah a je méně orientován na dosažení cílů a činností souvisejících s fungováním trhu se zemním plynem než pojem „přiměřené pobídky“ uvedený v čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73.
64      Je však třeba připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora jsou vnitrostátní soudy při použití vnitrostátního práva povinny vykládat vnitrostátní právo v co největším možném rozsahu ve světle znění a účelu dotčené směrnice, aby dosáhly výsledku jí zamýšleného, a tedy souladu s článkem 288 třetím pododstavcem SFEU. Tato povinnost konformního výkladu vnitrostátního práva je totiž inherentní systému Smlouvy o FEU v tom, že umožňuje, aby vnitrostátní soudy v rámci svých pravomocí zajistily plnou účinnost unijního práva, rozhodují-li o sporech, které jim byly předloženy (rozsudky ze dne 5. března 2020, OPR-Finance, C‑679/18, EU:C:2020:167, bod 41, jakož i ze dne 26. června 2025, Makeleio a Zougla, C‑555/23 a C‑556/23, EU:C:2025:484, bod 85).
65      Kromě toho zásada konformního výkladu vyžaduje, aby vnitrostátní soudy učinily vše, co spadá do jejich pravomoci s tím, že vezmou v úvahu celé vnitrostátní právo a použijí metody výkladu jím uznané, aby zajistily plnou účinnost dotčené směrnice a došly k výsledku, který bude v souladu s cílem sledovaným touto směrnicí (rozsudky ze dne 5. března 2020, OPR-Finance, C‑679/18, EU:C:2020:167, bod 42, jakož i ze dne 26. června 2025, Makeleio a Zougla, C‑555/23 a C‑556/23, EU:C:2025:484, bod 86).
66      Je tedy na předkládajícím soudu, aby ověřil, zda jeho vnitrostátní právo, a konkrétně čl. 20 odst. 1 zákona o regulačních orgánech veřejných služeb, může být v co největším možném rozsahu vykládáno v souladu s čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73, takže rentabilita, která musí být zaručena provozovatelům přepravních a distribučních soustav zemního plynu, znamená rovněž to, že tito provozovatelé mají tímto nárok na „přiměřené pobídky“ ve smyslu uvedeného čl. 41 odst. 8. Záruka určité míry rentability může totiž představovat přiměřenou pobídku s cílem motivovat dotčené provozovatele soustav ke sledování cílů a podpoře činností uvedených v čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73.
67      V případě, že by však předkládající soud konstatoval, že takový konformní výklad není možný, bylo by nutno ověřit, zda je povinnost stanovená v čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 dostatečně přesná a bezpodmínečná, aby mohla být považována za povinnost s přímým účinkem a mohly se jí dovolávat takové subjekty, jako jsou provozovatelé přenosových a distribučních soustav zemního plynu, proti rozhodnutí takového veřejného orgánu, jako je lotyšský regulační orgán, aby uvedený soud mohl upustit od použití čl. 20 odst. 1 zákona o regulačních orgánech pro veřejné služby.
68      V tomto ohledu z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že ve všech případech, kdy se ustanovení směrnice z hlediska svého obsahu jeví jako bezpodmínečná a dostatečně přesná, jsou jednotlivci oprávněni dovolávat se jich před vnitrostátními soudy vůči státu, a to jak v případě, že stát směrnici včas neprovedl do vnitrostátního práva, tak v případě, že ji provedl nesprávně [rozsudek ze dne 8. března 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Přímý účinek), C‑205/20, EU:C:2022:168, bod 17 a citovaná judikatura].
69      Soudní dvůr upřesnil, že ustanovení unijního práva je bezpodmínečné, jestliže ukládá povinnost, která není vázána na žádnou podmínku, a při jejím plnění ani v jejích účincích není podmíněno žádným aktem ze strany orgánů Unie nebo členských států, a dále je dostatečně přesné, aby se jej mohl právní subjekt dovolávat a soud jej mohl uplatnit, když stanoví povinnost jednoznačným způsobem. Mimoto platí, že i když ustanovení směrnice ponechává členským státům určitý prostor pro uvážení při jejím provádění, ustanovení této směrnice lze považovat za přesné a bezpodmínečné, pokud členským státům jednoznačně ukládá přesnou povinnost dosáhnout výsledku, který není vázán na žádnou podmínku, co se týče použití pravidla v něm obsaženého [rozsudky ze dne 8. března 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Přímý účinek), C‑205/20, EU:C:2022:168, body 18 a 19, jakož i ze dne 25. ledna 2024, Global NRG, C‑277/22, EU:C:2024:78, bod 28].
70      V projednávané věci, jak bylo konstatováno v bodě 59 tohoto rozsudku, z čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 vyplývá, že v rámci povinnosti stanovovat nebo schvalovat sazby použitelné na přepravní a distribuční soustavy zemního plynu, kterou musí členské státy svěřit vnitrostátním regulačním orgánům, musí tyto orgány při takovém stanovování nebo schvalování zajistit, aby byly poskytnuty přiměřené pobídky jak krátkodobě, tak dlouhodobě s cílem motivovat provozovatele přepravních a distribučních soustav zemního plynu ke zvyšování účinnosti, podpoře integrace trhu a bezpečnosti dodávek a souvisejících výzkumných činností.
71      I když čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 ponechává vnitrostátním regulačním orgánům při uplatňování tohoto ustanovení určitý prostor pro uvážení, nic to nemění na tom, že tento čl. 41 odst. 8 tím, že ukládá těmto orgánům povinnost stanovit takové přiměřené pobídky s cílem motivovat provozovatele těchto soustav ke sledování cílů a podpoře činností, které podrobně a vyčerpávajícím způsobem vyjmenovává, ukládá jednoznačně každému členskému státu dostatečně přesnou povinnost, která není vázána na žádnou podmínku (obdobně viz rozsudek ze dne 6. října 2015, T-Mobile Czech Republic a Vodafone Czech Republic, C‑508/14, EU:C:2015:657, bod 53).
72      Článek 41 odst. 8 směrnice 2009/73 tedy bezpodmínečně a dostatečně přesně upravuje povinnost, aby provozovatelům přepravních a distribučních soustav zemního plynu bylo zaručeno, že při stanovování nebo schvalování sazeb za přepravu a distribuci zajistí vnitrostátní regulační orgány poskytnutí přiměřených pobídek uvedených v tomto ustanovení.
73      Ustanovení čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 je proto třeba přiznat přímý účinek, takže předkládající soud musí upustit od použití vnitrostátního práva, které je s tímto ustanovením v rozporu, nemůže-li být toto právo vyloženo konformně s ním.
74      Pokud jde o pojem „přiměřené pobídky“, směrnice 2009/73 s výjimkou kontextu, v němž musí být tyto pobídky stanoveny každým vnitrostátním regulačním orgánem, tedy při stanovování nebo schvalování metod určování sazeb za přepravu a distribuci zemního plynu nebo při stanovování těchto sazeb, jakož i s výjimkou cílů a činností, které musí tyto pobídky zajistit, nedefinuje tento pojem ani neupřesňuje formu, jakou vnitrostátní regulační orgány tyto pobídky stanoví. Tato směrnice přiznává tedy těmto orgánům prostor pro uvážení, pokud jde o formu těchto pobídek, ale rovněž pokud jde o posouzení a určení jejich přiměřenosti, přičemž musí být dodrženy především cíle stanovené v článku 40 uvedené směrnice, které jsou závazné pro každý vnitrostátní regulační orgán, povinnost uvést odůvodnění stanovená v čl. 41 odst. 16 téže směrnice a zohledněny zvláštnosti vnitrostátního trhu se zemním plynem.
75      Jak v této souvislosti v podstatě konstatoval generální advokát v bodě 53 svého stanoviska, ze směrnice 2009/73 nevyplývá, že přiměřené pobídky pro provozovatele přepravní a distribuční soustavy zemního plynu musí být k tomu, aby tito provozovatelé sledovali cíle a podporovali činnosti uvedené v čl. 41 odst. 8 této směrnice, posuzovány a stanoveny pouze na základě takové míry návratnosti kapitálu, jako je vážená průměrná míra návratnosti kapitálu stanovená ve sporném rozhodnutí v souladu s rozhodnutím o metodice.
76      Vzhledem k tomu, že je nesporné, že taková míra návratnosti kapitálu představuje pouze jeden z faktorů zohledňovaných při stanovení výše sazeb, a s ohledem na skutečnosti obsažené ve spise, který má Soudní dvůr k dispozici, neznamená proto okolnost, že není zjevné, že sporné rozhodnutí obsahuje specifické odůvodnění způsobu, jakým má tato míra motivovat provozovatele dotyčných soustav ke sledování cílů a k podpoře činností uvedených v článku 41 odst. 8 směrnice 2009/73, že lotyšský regulační orgán, jak tvrdil před Soudním dvorem, nezajistil nad rámec toho, co mu ukládá čl. 20 odst. 1 zákona o regulačních orgánech pro veřejné služby, zohlednění takových přiměřených pobídek, jako jsou pobídky uvedené v tomto ustanovení, v obecnějším rámci metody nebo stanovení sazeb za přepravu a distribuci zemního plynu v Lotyšsku.
77      Z článku 41 odst. 8 a 16 směrnice 2009/73 však vyplývá, že vnitrostátní regulační orgán je povinen buď v rámci metody výpočtu sazeb za přepravu a distribuci zemního plynu, nebo nejpozději při jejich stanovení nebo schvalování, jasně, jednoznačně a dostatečně přesně popsat způsob, jakým mají tyto sazby zajistit, že provozovatelé těchto soustav budou krátkodobě i dlouhodobě motivováni ke sledování cílů a podpoře činností uvedených v čl. 41 odst. 8 této směrnice, aby se dotčené osoby mohly seznámit s důvody jeho rozhodnutí a byl zajištěn účinný soudní přezkum.
78      Je tedy na předkládajícím soudu, aby ověřil, zda lotyšský regulační orgán splnil povinnost uvést odůvodnění stanovenou v předchozím bodě, a to případně i mimo úzký rámec sporného rozhodnutí.
79      S ohledem na výše uvedené důvody je třeba na první a druhou otázku odpovědět tak, že čl. 41 odst. 8 a 16 směrnice 2009/73 musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které jsou „přiměřené pobídky“ ve smyslu tohoto čl. 41 odst. 8 zaručeny samotnou skutečností, že sazby hrazené uživateli pokrývají hospodářsky odůvodněné náklady na veřejnou službu a zajišťují rentabilitu alespoň v minimální výši, aniž je vnitrostátnímu regulačnímu orgánu uložena povinnost odůvodnit způsob, jakým stanoví „přiměřené pobídky“ pro provozovatele přepravní a distribuční soustavy zemního plynu, ledaže taková vnitrostátní právní úprava může být vyložena konformně s uvedeným čl. 41 odst. 8 a 16.
Ke třetí až deváté otázce, které se týkají způsobu, jakým musí vnitrostátní regulační orgán stanovit, že provozovatelé přepravní a distribuční soustavy zemního plynu mají nárok na přiměřené pobídky nebo odpovídající návratnost investic
80      Podstatou třetí až deváté otázky předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 a čl. 13 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 715/2009 musí být vykládány v tom smyslu, že povinnost, kterou tato ustanovení ukládají vnitrostátnímu regulačnímu orgánu, aby stanovil „přiměřené pobídky“ a „odpovídající návratnost investic“ pro účely stanovení sazeb nebo metod výpočtu uplatňovaných u provozovatelů přepravní a distribuční soustavy zemního plynu, vyžaduje, aby byly použity specifické metody výpočtu, jako je metoda WACC používaná ve finančním sektoru, porovnány náklady na kapitál s náklady na kapitál neregulovaných společností, provedeny úpravy za účelem zohlednění zejména inflace nebo daně z příjmů právnických osob, vyloučeno zohlednění individuální výkonnosti dotyčného provozovatele soustavy a v případě zpochybnění ze strany zúčastněných subjektů zapojena třetí strana.
81      Jinými slovy, předkládající soud se táže, zda je prostor pro uvážení, který mají vnitrostátní regulační orgány ohledně volby metod použitelných pro výpočet míry návratnosti kapitálu a ohledně parametrů obsažených v tomto výpočtu při stanovení sazeb za přepravu a distribuci zemního plynu, ohraničený, či dokonce omezený, a případně za jakých podmínek, nezbytností, že tyto orgány musí ve prospěch provozovatelů přepravní a distribuční soustavy zemního plynu upravit „přiměřené pobídky“ ve smyslu čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 nebo „odpovídající návratnost investic“ ve smyslu čl. 13 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 715/2009.
82      V tomto ohledu je třeba zaprvé připomenout, že čl. 41 odst. 8 a 16 směrnice 2009/73 svěřuje sice vnitrostátním regulačním orgánům pravomoc stanovovat nebo schvalovat sazby za přepravu a distribuci zemního plynu, a to s uvedením důvodů a při respektování cílů transparentnosti a nediskriminace, avšak neupřesňuje metodu, podle které mají být tyto sazby stanoveny. A fortiori neobsahuje směrnice 2009/73 žádný údaj o tom, jaká metodika nebo způsob výpočtu míry návratnosti kapitálu mají být pro účely stanovení těchto sazeb použity.
83      Zadruhé platí totéž pro čl. 13 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 715/2009, který pouze stanoví, že sazby nebo metodiky výpočtu používané provozovatelem přepravní soustavy a schválené regulačními orgány podle čl. 41 odst. 6 směrnice 2009/73 musí být transparentní, odrážet skutečné náklady, včetně odpovídající návratnosti investic, a používat se nediskriminačním způsobem.
84      Je pravda, že nařízení 2017/460 přijaté Komisí na základě nařízení č. 715/2009, které Komise zmiňuje v písemném vyjádření, stanoví v čl. 30 odst. 1 s cílem zvýšit transparentnost struktury sazeb provozovatele přepravní soustavy zemního plynu řadu informací, které musí být zveřejněny před každým zahájením období platnosti sazeb, mezi něž patří zejména „náklady na kapitál a metodika jejich výpočtu“, „pobídkové mechanismy a cíle týkající se efektivity“, jakož i „inflační indexy“.
85      Nařízení 2017/460 však nevysvětluje obsah těchto pojmů ani podle jaké metodiky či jakými způsoby musí nebo mohou být náklady na kapitál nebo tyto pobídkové mechanismy vypočítány.
86      Z toho vyplývá, že vnitrostátní regulační orgány musí mít za účelem zohlednění takových komplexních hospodářských a technických faktorů, a to rovněž v závislosti na zvláštních podmínkách použitelných na vnitrostátním trhu se zemním plynem a dotyčných hospodářských subjektech, široký prostor pro uvážení při stanovování sazeb za přepravu nebo distribuci zemního plynu, a především i při stanovování míry návratnosti kapitálu těchto provozovatelů. V této souvislosti nemohou být tyto orgány nuceny, pokud jde o nezbytnost stanovit „přiměřené pobídky“ ve smyslu čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 a v případě sazeb za přepravu zemního plynu „odpovídající návratnost investic“ ve smyslu čl. 13 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 715/2009, použít takovou zvláštní metodiku, jako je metodika založená na WACC, nebo porovnávat náklady na kapitál s takovými náklady neregulovaných společností nebo entit. V tomto kontextu musí být uvedené orgány oprávněny přizpůsobit metodu stanovení těchto sazeb a jejich výpočtů v závislosti na různých parametrech, aniž musely rovněž provést tyto výpočty se zohledněním inflace nebo daně z příjmů právnických osob.
87      Naproti tomu a pokud zohlednění míry návratnosti kapitálu odpovídá „přiměřené pobídce“ ve smyslu čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73, nemůže obstát argument lotyšského regulačního orgánu, že vnitrostátní právní úprava, která zakazuje vnitrostátnímu regulačnímu orgánu upravit výpočet míry návratnosti kapitálu v závislosti na individuální výkonnosti každého provozovatele, je v souladu s cíli čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73.
88      Kromě toho, že by byl takový výklad v rozporu se širokým prostorem pro uvážení, který musí mít vnitrostátní regulační orgány při posuzování komplexních hospodářských a technických faktorů, je totiž nutno konstatovat, že „přiměřené pobídky“ uvedené v tomto čl. 41 odst. 8 musí zejména umožnit zvyšování účinnosti provozovatelů přepravních a distribučních soustav zemního plynu, a vyžadují tedy, aby bylo možné je přizpůsobit nebo upravit v závislosti na dosavadní výkonnosti těchto provozovatelů. Taková úprava nemůže být a priori v rozporu se zásadou zákazu diskriminace, jelikož může být odůvodněna objektivními hledisky nebo nesrovnatelností situací jednotlivých provozovatelů soustav, které jsou právě odůvodněny objektivně doloženými rozdíly v jejich dosavadní výkonnosti.
89      S ohledem na otázky předkládajícího soudu je nutno dodat, že posouzení jednotlivých parametrů pro výpočet sazeb provedené vnitrostátními regulačními orgány na základě čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 a čl. 13 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 715/2009 nemůže být v případě zpochybnění ze strany subjektů, na které se tyto sazby vztahují, podřízeno zapojení třetí strany, jako je znalecká kancelář, jejíž posudek byl vypracován výlučně na žádost jednoho z těchto subjektů.
90      V tomto ohledu postačí připomenout, že čl. 39 odst. 4 směrnice 2009/73 ve spojení s bodem 30 jejího odůvodnění stanoví, že tyto orgány musí vykonávat své pravomoci nezávisle na jakémkoli veřejném nebo soukromém subjektu a zajistit, aby přijímaly rozhodnutí samostatně, výlučně na základě veřejného zájmu a podléhaly vnějším pokynům od jiných veřejných nebo soukromých subjektů [obdobně viz rozsudek ze dne 2. září 2021, Komise v. Německo (Provedení směrnic 2009/72 a 2009/73), C‑718/18, EU:C:2021:662, bod 109, jakož i citovaná judikatura]. Jak však uvedl generální advokát v bodě 70 svého stanoviska, respektováním nezávislosti vnitrostátního regulačního orgánu při výkonu jeho pravomocí není dotčena možnost dotčených provozovatelů soustav opírat se případně o odborné posudky třetích osob na podporu svých návrhů před tímto orgánem nebo před příslušnými vnitrostátními soudy v případě podání procesního prostředku nápravy, pokud to vnitrostátní právo, a to zejména při dodržení zásady kontradiktornosti, umožňuje. Kromě toho může v tomtéž rozsahu vnitrostátní regulační orgán nebo v případě soudního přezkumu příslušný vnitrostátní soud ustanovit jednoho nebo více nezávislých odborníků, kteří jim budou nápomocni při plnění jejich funkcí.
91      S ohledem na výše uvedené důvody musí být čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 a čl. 13 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 715/2009 vykládány v tom smyslu, že povinnost, kterou tato ustanovení ukládají vnitrostátnímu regulačnímu orgánu, aby stanovil „přiměřené pobídky“ a „odpovídající návratnost investic“ pro účely stanovení sazeb nebo metod výpočtu uplatňovaných u provozovatelů přepravní a distribuční soustavy zemního plynu, nevyžaduje, aby byly použity pouze specifické metody výpočtu, jako je metoda WACC používaná ve finančním sektoru, porovnány náklady na kapitál s náklady na kapitál neregulovaných společností a provedeny úpravy za účelem zohlednění zejména inflace nebo daně z příjmů právnických osob.
92      Naproti tomu čl. 41 odst. 8 směrnice 2009/73 musí být vykládán v tom smyslu, že při stanovení „přiměřených pobídek“ ve smyslu tohoto ustanovení je vnitrostátní regulační orgán povinen zohlednit minulou individuální výkonnost dotčených provozovatelů přepravní a distribuční soustavy zemního plynu.
93      Kromě toho čl. 39 odst. 4 směrnice 2009/73 musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby posouzení parametrů pro výpočet sazeb dotčených provozovatelů přepravní a distribuční soustavy zemního plynu, které uskutečňuje vnitrostátní regulační orgán na základě čl. 41 odst. 8 této směrnice a na základě čl. 13 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 715/2009, bylo v případě zpochybnění těmito provozovateli podmíněno zapojením třetí strany, jejíž posudek byl vypracován výlučně na žádost jednoho z uvedených provozovatelů.
K nákladům řízení
94      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
1)      Článek 41 odst. 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/73/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 2003/55/ES a čl. 13 odst. 1 první pododstavec nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2009 ze dne 13. července 2009 o podmínkách přístupu k plynárenským přepravním soustavám a o zrušení nařízení (ES) č. 1775/2005
musí být vykládány v tom smyslu, že
zásady pro stanovení sazeb, které tato ustanovení obsahují, se nevztahují na skladovací zařízení zemního plynu členského státu, aniž je dotčena možnost vnitrostátních regulačních orgánů rozšířit tyto zásady na přístup k těmto zařízením z objektivně opodstatněných důvodů.
2)      Článek 41 odst. 8 a 16 směrnice 2009/73
musí být vykládán v tom smyslu, že
brání vnitrostátní právní úpravě, podle které jsou „přiměřené pobídky“ ve smyslu tohoto čl. 41 odst. 8 zaručeny samotnou skutečností, že sazby hrazené uživateli pokrývají hospodářsky odůvodněné náklady na veřejnou službu a zajišťují rentabilitu alespoň v minimální výši, aniž je vnitrostátnímu regulačnímu orgánu uložena povinnost odůvodnit způsob, jakým stanoví „přiměřené pobídky“ pro provozovatele přepravní a distribuční soustavy zemního plynu, ledaže taková vnitrostátní právní úprava může být vyložena konformně s uvedeným čl. 41 odst. 8 a 16.
3)      Článek 41 odst. 8 směrnice 2009/73 a čl. 13 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 715/2009
musí být vykládány v tom smyslu, že
povinnost, kterou tato ustanovení ukládají vnitrostátnímu regulačnímu orgánu, aby stanovil „přiměřené pobídky“ a „odpovídající návratnost investic“ pro účely stanovení sazeb nebo metod výpočtu uplatňovaných u provozovatelů přepravní a distribuční soustavy zemního plynu, nevyžaduje, aby byly použity pouze specifické metody výpočtu, jako je metoda WACC používaná ve finančním sektoru, porovnány náklady na kapitál s náklady na kapitál neregulovaných společností a provedeny úpravy za účelem zohlednění zejména inflace nebo daně z příjmů právnických osob.
4)      Článek 41 odst. 8 směrnice 2009/73
musí být vykládán v tom smyslu, že
při stanovení „přiměřených pobídek“ ve smyslu tohoto ustanovení je vnitrostátní regulační orgán povinen zohlednit minulou individuální výkonnost dotčených provozovatelů přepravní a distribuční soustavy zemního plynu.
5)      Článek 39 odst. 4 směrnice 2009/73
musí být vykládán v tom smyslu, že
brání tomu, aby posouzení parametrů pro výpočet sazeb dotčených provozovatelů přepravní a distribuční soustavy zemního plynu, které uskutečňuje vnitrostátní regulační orgán na základě čl. 41 odst. 8 této směrnice a na základě čl. 13 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 715/2009, bylo v případě zpochybnění těmito provozovateli podmíněno zapojením třetí strany, jejíž posudek byl vypracován výlučně na žádost jednoho z uvedených provozovatelů.
Podpisy
*      Jednací jazyk: lotyština.