62025CJ0712_RES
Věc C‑712/25 PPU [Rastošev] (
i
)
XM
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Apelativen sad – Sofie)
Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 12. února 2026
„Řízení o předběžné otázce – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Justiční spolupráce v trestních věcech – Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV – Evropský zatýkací rozkaz vydaný za účelem trestního stíhání – Výkon evropského zatýkacího rozkazu – Článek 4 bod 7 písm. a) – Důvody, pro které je možné výkon odmítnout – Trestné činy spáchané zcela nebo zčásti na území vykonávajícího členského státu – Riziko beztrestnosti“
Justiční spolupráce v trestních věcech – Rámcové rozhodnutí o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy – Důvody, pro které je možné odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu – Trestný čin spáchaný zcela nebo zčásti na území vykonávajícího členského státu – Prostor vykonávajícího justičního orgánu pro uvážení – Rozsah – Odmítnutí výkonu zatýkacího rozkazu pouze na základě místa spáchání tohoto trestného činu – Nepřípustnost
(Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584, ve znění rámcového rozhodnutí 2009/299, čl. 1 odst. 1, články 3, 4 a 4a)
(viz body 33–48, 52, výrok)
Shrnutí
Na základě žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané Odvolacím soudem v Sofii (Apelativen sad – Sofia, Bulharsko) Soudní dvůr v rámci naléhavého řízení o předběžné otázce vůbec poprvé podrobil výkladu důvod, pro který je možné odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu v případě trestných činů zcela nebo zčásti spáchaných na území vykonávajícího členského státu ve smyslu rámcového rozhodnutí 2002/584 (
1
).
Dne 18. září 2025 vydal místopředseda soudu prvního stupně v Marseille (tribunal judiciaire de Marseille, Francie) pověřený vyšetřováním evropský zatýkací rozkaz na XM s cílem zahájit proti němu trestní stíhání a dosáhnout jeho předání pro několik trestných činů, kterých se měl údajně dopustit v letech 2018 až 2024. Tyto trestné činy měly být spáchány v rámci zločinecké organizace mající za cíl falšování sportovních soutěží, a to na území několika členských států, včetně Francie a Bulharska.
Rozhodnutím ze dne 20. října 2025 Městský soud v Sofii (Sofijski gradski sad, Bulharsko) nařídil výkon tohoto evropského zatýkacího rozkazu a vzal XM do vazby až do jeho skutečného předání francouzským orgánům.
Předkládající soud, který má rozhodnout o odvolání XM proti tomuto rozhodnutí, konstatoval, že v Bulharsku existují dva rozdílné směry judikatury v otázce výkladu ustanovení, jímž byl do bulharského práva proveden čl. 4 bod 7 písm. a) rámcového rozhodnutí 2002/584 (
2
). Podle prvního směru nemůže skutečnost, že trestný čin, jehož se evropský zatýkací rozkaz týká, byl zcela nebo zčásti spáchán na území Bulharska, sama o sobě představovat dostačující důvod k odmítnutí výkonu. Naproti tomu podle druhého směru musí být taková okolnost považována za dostatečný důvod pro odmítnutí výkonu, jelikož bulharský trestní zákoník se bez výjimky použije na všechny trestné činy spáchané na území tohoto členského státu.
Za těchto podmínek se předkládající soud dotázal Soudního dvora na výklad čl. 4 bodu 7 písm. a) rámcového rozhodnutí 2002/584.
Závěry Soudního dvora
Soudní dvůr na úvod připomněl, že rámcové rozhodnutí 2002/584 upravuje na jedné straně důvody pro povinné odmítnutí výkonu evropského zatýkacího rozkazu (
3
) a na straně druhé důvody, pro které je možné odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu (
4
) a které členské státy mohou, ale nemusí provést do vnitrostátního práva. V případě jejich provedení však členské státy nemohou stanovit, že justiční orgány mají povinnost automaticky odmítnout výkon každého dotčeného evropského zatýkacího rozkazu. Tyto orgány totiž musí mít prostor pro uvážení, který jim umožní provést posouzení případ od případu a zohlednit všechny relevantní okolnosti. Pokud by tuto možnost neměly, byla by pouhá možnost odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu nahrazena skutečnou povinností, ačkoli takové odmítnutí výkonu je výjimkou a výkon evropského zatýkacího rozkazu je pravidlem. Ze znění článku 4 rámcového rozhodnutí 2002/584, zejména z použití slovesa „moci“, tak vyplývá, že vykonávající justiční orgán musí mít prostor pro uvážení při rozhodování, zda je třeba výkon evropského zatýkacího rozkazu z důvodů uvedených v tomto článku 4 odmítnout, či nikoli.
Pokud jde konkrétně o čl. 4 bod 7 písm. a) rámcového rozhodnutí 2002/584, Soudní dvůr uvedl, že unijní normotvůrce tím, že kvalifikoval důvod pro odmítnutí stanovený v tomto ustanovení jako fakultativní, zamýšlel umožnit, aby osoba, na kterou byl vydán evropský zatýkací rozkaz za účelem trestního stíhání a která může být stíhána jak justičním orgánem vydávajícího členského státu, tak justičním orgánem vykonávajícího členského státu, mohla být stíhána tím orgánem, který se nachází v nejvhodnějším postavení z hlediska řádného výkonu trestního soudnictví.
Kromě toho má rámcové rozhodnutí 2002/584 podle svého čl. 1 odst. 1 za cíl umožnit zatčení a předání vyžádané osoby, aby se zabránilo tomu, že spáchaný trestný čin zůstane nepotrestán a tato osoba nebude trestně stíhána. Tento cíl je v obecnější rovině součástí cíle stanoveného v čl. 3 odst. 2 SEU, kterým je předcházení trestné činnosti a boj proti ní v rámci prostoru svobody, bezpečnosti a práva, přičemž uvedené rámcové rozhodnutí toto ustanovení provádí tím, že brání riziku beztrestnosti pachatelů trestných činů. Soudní dvůr má přitom za to, že by tyto cíle mohly být ohroženy, pokud by vykonávající justiční orgán musel bez ohledu na okolnosti každého případu odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného za účelem trestního stíhání a předání vyžádané osoby pouze z toho důvodu, že trestný čin, na který se tento zatýkací rozkaz vztahuje, byl zcela nebo zčásti spáchán na území vykonávajícího členského státu.
Soudní dvůr z toho vyvodil, že uplatnění důvodu pro odmítnutí výkonu stanoveného v čl. 4 bodě 7 písm. a) rámcového rozhodnutí 2002/584 musí být ponecháno na posouzení vykonávajícího justičního orgánu. Za tímto účelem musí mít vykonávající justiční orgán prostor pro uvážení, který mu umožní přezkoumat všechny relevantní okolnosti projednávané věci za účelem určení, který z justičních orgánů, tedy zda vydávající, nebo vykonávající, má nejvhodnější postavení pro zajištění řádného výkonu trestního soudnictví, a tedy pro ochranu legitimního zájmu všech členských států na předcházení trestné činnosti v rámci prostoru svobody, bezpečnosti a práva. To platí tím spíše, pokud k trestným činům, pro které byl evropský zatýkací rozkaz vydán, došlo v rámci složité mezinárodní zločinné organizace, a pokud tedy mohly být zčásti spáchány a vyvolat účinky na území několika členských států, zejména na území vydávajícího členského státu, ve kterém mohlo být proti dotyčné osobě zahájeno trestní stíhání.
Vykonávající justiční orgán tak musí při svém posouzení zohlednit okolnosti každého případu, jako je povaha a charakteristika trestného činu, a zejména jeho případný mezinárodní rozměr, místo, kde se újma způsobená tímto trestným činem projevila, jakož i stav trestního řízení ve vydávajícím členském státě a případně ve vykonávajícím členském státě.
Mezinárodní místní příslušnost v trestních věcech stanovená bulharským trestním právem tedy nemůže představovat dostatečný důvod pro odmítnutí výkonu evropského zatýkacího rozkazu, a to tím spíše, že v projednávané věci bulharské justiční orgány nezahájily proti dotyčné osobě trestní stíhání.
Soudní dvůr proto rozhodl, že čl. 4 bod 7 písm. a) rámcového rozhodnutí 2002/584 brání judikatuře členského státu, podle níž skutečnost, že trestný čin, pro který byl vydán evropský zatýkací rozkaz za účelem trestního stíhání, byl zcela nebo zčásti spáchán na území vykonávajícího členského státu, postačuje k odmítnutí výkonu tohoto rozkazu.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.
(
1
) – Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 34), ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009 (Úř. věst. 2009, L 81, s. 24) (dále jen „rámcové rozhodnutí 2002/584“).
(
2
) – Toto ustanovení stanoví, že vykonávající justiční orgán může odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu, vztahuje-li se na trestné činy, které byly podle práva vykonávajícího členského státu zcela nebo zčásti spáchány zcela nebo zčásti na území vykonávajícího členského státu nebo na místě, které se za toto území považuje.
(
3
) – Tyto důvody jsou uvedeny v článku 3 rámcového rozhodnutí 2002/584.
(
4
) – Tyto důvody jsou uvedeny v článcích 4 a 4a rámcového rozhodnutí 2002/584.