null
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
21. května 2026(*)
„ Řízení o předběžné otázce – Předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu – Směrnice (EU) 2015/849 – Článek 31 – Pojem ‚právní uspořádání s podobnou strukturou nebo funkcemi jako svěřenské fondy‘ – Svěřenské mandáty uzavřené svěřenskými společnostmi podle italského práva (mandato fiduciario) – Přístup osob, které mají oprávněný zájem, k informacím o skutečných majitelích – Platnost – Články 7 a 8 Listiny základních práv Evropské unie – Respektování soukromého a rodinného života – Ochrana osobních údajů – Zásada právní jistoty – Pojem ‚oprávněný zájem‘ – Právo na účinnou soudní ochranu – Předběžná právní ochrana“
Ve spojených věcech C‑684/24 a C‑685/24,
jejichž předmětem jsou dvě žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané na základě článku 267 SFEU rozhodnutími Consiglio di Stato (Státní rada, Itálie) ze dne 15. října 2024, došlými Soudnímu dvoru dne 17. října 2024, v řízeních
Across Fiduciaria SpA (C‑684/24),
Galvani Fiduciaria Srl,
Sfo Fiduciaria Srl
proti
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
Garante per la protezione dei dati personali,
Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere),
Infocamere Scpa,
za účasti:
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Bologna,
a
Unione Fiduciaria SpA (C‑685/24),
Assoservizi Fiduciari,
Torino Fiduciaria – Fiditor Srl,
Ser-Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA
proti
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Garante per la protezione dei dati personali,
Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere),
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Torino,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Infocamere Scpa,
za účasti:
Aletti Fiduciaria SpA,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi,
SOUDNÍ DVŮR (první senát),
ve složení: F. Biltgen, předseda senátu, I. Ziemele a A. Kumin (zpravodaj), soudci,
generální advokát: J. Richard de la Tour,
za soudní kancelář: G. Chiapponi, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 25. září 2025,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–        za Across Fiduciaria SpA, Galvani Fiduciaria Srl a Sfo Fiduciaria Srl: G. Battagliese, A. Pazzaglia, a I. Valas, avvocati,
–        za Unione Fiduciaria SpA, Assoservizi Fiduciari, Torino Fiduciaria – Fiditor Srl a Aletti Fiduciaria SpA: C. Angelici, D. Contini, B. G. Mattarella a F. Sciaudone, avvocati,
–        za Ser-Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA: U. Corea a G. Marini, avvocati,
–        za Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma: S. Scafetta, avvocato,
–        za italskou vládu: S. Fiorentino, jako zmocněnec, ve spolupráci s: G. Aiello a F. Montanaro, avvocati dello Stato,
–        za německou vládu: J. Möller a P. Wagner, jako zmocněnci,
–        za Evropský parlament: M. Menegatti, M. Migliorati a E. Paladini, jako zmocněnci,
–        za Radu Evropské unie: I. Gurov, K. Pleśniak a G. Rugge, jako zmocněnci,
–        za Evropskou komisi: A. Bouchagiar, A. Manzaneque Valverde, P. A. Messina a G. von Rintelen, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 11. prosince 2025,
vydává tento
Rozsudek
1        Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce se týkají:
–        platnosti čl. 31 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/849 ze dne 20. května 2015 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 a o zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES a směrnice Komise 2006/70/ES (Úř. věst. 2015, L 141, s. 73) ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/843 ze dne 30. května 2018 (Úř. věst. 2018, L 156, s. 43) (dále jen „směrnice 2015/849“) s ohledem na články 7 a 8 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) a článek 8 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 (dále jen „EÚLP“), jakož i výkladu čl. 31 odst. 4 a 7a směrnice 2015/849, článku 47 Listiny a článku 6 EÚLP (věc C‑684/24) a
–        platnosti čl. 31 odst. 1, 2 a 10 směrnice 2015/849 s ohledem na článek 114 a čl. 288 třetí pododstavec SFEU, jakož i výkladu čl. 5 odst. 4 SEU, článků 6 až 8 a 16 Listiny, bodů 1, 2, 4, 5 a 12 až 17 odůvodnění, článku 2, čl. 3 bodu 6 a článků 30 a 31 směrnice 2015/849 a bodů 4, 5, 16, 17 a 25 až 34 odůvodnění směrnice 2018/843 (věc C‑685/24).
2        Tyto žádosti byly předloženy v rámci dvou sporů mezi společnostmi Across Fiduciaria SpA, Galvani Fiduciaria Srl a Sfo Fiduciaria Srl (věc C‑684/24), jakož i Unione Fiduciaria SpA, Assoservizi Fiduciari, Torino Fiduciaria – Fiditor Srl a Ser-Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA (věc C‑685/24) na jedné straně a Presidenza del Consiglio dei ministri (předsednictví Rady ministrů, Itálie), Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ministerstvo hospodářství a financí, Itálie), Ministero delle Imprese e del Made in Italy (Ministerstvo pro podnikání a značku Made in Italy, Itálie), Garante per la protezione dei dati personali (Inspekor ochrany osobních údajů, Itálie), Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere), Infocamere Scpa (věc C‑684/24), jakož i Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi, Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Torino a Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma (věc C‑685/24) na straně druhé ve věci povinností poskytovat informace a přístup v souvislosti se svěřenskými mandáty uzavřenými svěřenskými společnostmi založenými podle italského práva.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 2015/849
3        Body 12, 14 a 16 odůvodnění směrnice 2015/849 uvádějí:
„(12)      Je nutné zjistit totožnost kterékoli fyzické osoby, která vlastní právnickou osobu nebo nad ní vykonává kontrolu. V zájmu dosažení skutečné transparentnosti by členské státy měly zajistit, aby bylo pokryto co nejširší spektrum právnických osob založených nebo jinak vytvořených na jejich území. [...]
[...]
(14)      Potřeba přesných a aktuálních informací o skutečném majiteli je klíčovým faktorem při sledování pachatelů trestných činů, kteří by jinak mohli skrýt svou totožnost za korporátní strukturu. Členské státy by proto měly zajistit, aby subjekty zapsané do rejstříku na jejich území v souladu s vnitrostátním právem kromě základních informací, jako jsou název společnosti a adresa, jakož i doklad o vzniku a právní vlastnictví, získaly a měly adekvátní, přesné a současné informace o svém skutečném vlastnictví. [...] Rovněž by měly členské státy zajistit, aby byl přístup k informacím o skutečném vlastnictví poskytnut v souladu s pravidly o ochraně údajů dalším osobám, které mohou v souvislosti s praním peněz, financováním terorismu a souvisejícími predikativními trestnými činy jako korupce, daňové trestné činy a podvody prokázat oprávněný zájem. Osoby, které oprávněný zájem prokáží, by měly mít přístup k informacím o povaze a rozsahu skutečné držené účasti v podobě její přibližné váhy.
[...]
(16)      Včasný přístup k informacím o skutečném vlastnictví by měl být zajištěn způsobem, který zabrání jakémukoli riziku toho, že dotčená společnost bude varována.“
4        Článek 1 odst. 1 této směrnice stanoví:
„Cílem této směrnice je předcházet využívání finančního systému Unie k praní peněz a financování terorismu.“
5        Článek 2 uvedené směrnice vymezuje oblast její působnosti.
6        Článek 3 téže směrnice zní takto:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
[...]
6)      ‚skutečným majitelem‘ fyzická osoba nebo osoby, které v konečném důsledku vlastní nebo kontrolují klienta, nebo fyzická osoba nebo osoby, jejichž jménem se transakce nebo činnost provádí, což zahrnuje přinejmenším:
[...]
b)      v případě svěřenských fondů všechny následující osoby:
i)      zakladatele;
ii)      svěřenského správce nebo svěřenské správce;
iii)      osobu nebo osoby vykonávající dohled nad správou svěřenského fondu, existují-li;
iv)      obmyšlené, nebo pokud ještě nebyly určeny konkrétní fyzické osoby, které mají prospěch z právního uspořádání nebo právnické osoby, okruh osob, v jejichž hlavním zájmu je právní uspořádání nebo právnická osoba založena nebo provozována;
v)      jakoukoli jinou fyzickou osobu, která v konečném důsledku vykonává kontrolu nad svěřenským fondem prostřednictvím přímého či nepřímého vlastnictví nebo jinými prostředky;
c)      v
případě právnických osob, jako jsou například nadace, a v případě právních uspořádání obdobných svěřenským fondům fyzickou osobu nebo osoby v rovnocenném nebo obdobném postavení, jaké mají osoby uvedené v písmeni b);
[...]“
7        Kapitola III směrnice 2015/849, nadepsaná „Informace o skutečném vlastnictví“, obsahuje mimo jiné články 30 a 31 této směrnice.
8        Článek 30 odst. 1 první pododstavec uvedené směrnice stanoví:
„Členské státy zajistí, aby společnosti a jiné právnické osoby zapsané v rejstříku na jejich území měly povinnost získat a mít adekvátní, přesné a aktuální informace o svém skutečném majiteli, včetně podrobností o účasti skutečného majitele. [...]“
9        Článek 31 téže směrnice stanoví:
„1.      Členské státy zajistí, aby se tento článek použil na svěřenské fondy a ostatní druhy právních uspořádání, jako je například fiducie, určité druhy Treuhandu či fideicomisu, pokud se svou strukturou nebo funkcemi podobají svěřenským fondům. Členské státy určí kritéria pro určení toho, zda mají právní uspořádání strukturu nebo funkce podobné svěřenským fondům s ohledem na taková právní uspořádání řídící se jejich právním řádem.
Každý členský stát vyžaduje, aby svěřenští správci jakéhokoli výslovně zřízeného svěřenského fondu spravovaného v daném členském státě získali a měli adekvátní, přesné a aktuální informace o skutečném majiteli, pokud jde o svěřenský fond. Tyto informace zahrnují údaje o totožnosti:
a)      zakladatele nebo zakladatelů;
b)      svěřenského správce nebo svěřenských správců;
c)      osoby nebo osob vykonávajících dohled nad správou svěřenského fondu, existují-li;
d)      obmyšlených nebo kategorie obmyšlených;
e)      kterékoli další fyzické osoby, která vykonává faktickou kontrolu nad svěřenským fondem.
Členské státy zajistí, aby porušení tohoto článku podléhala účinným, přiměřeným a odrazujícím opatřením nebo sankcím.
2.      Členské státy zajistí, aby svěřenští správci nebo osoby v rovnocenném postavení v podobných právních uspořádáních uvedených v odstavci 1 tohoto článku, o svém postavení informovali povinné osoby a aby jim včas poskytli informace uvedené v odstavci 1 tohoto článku, pokud v postavení svěřenského správce nebo osoby v rovnocenném postavení v podobných právních uspořádáních navazují obchodní vztah nebo provádějí příležitostnou transakci překračující prahové hodnoty stanovené v čl. 11 písm. b), c) a d).
[...]
3a.      Členské státy vyžadují, aby byly informace o skutečném majiteli výslovně zřízeného svěřenského fondu a podobných právních uspořádání uvedených v odstavci 1 uchovávány v centrálním registru skutečných majitelů zřízeném členským státem, v němž jsou svěřenský správce svěřenského fondu nebo osoba v rovnocenném postavení v podobném právním uspořádání usazeni nebo mají bydliště.
[...]
4.      Členské státy zajistí, aby informace o skutečném majiteli svěřenského fondu či podobného právního uspořádání byly vždy k dispozici:
a)      příslušným orgánům a finančním zpravodajským jednotkám, a to bez jakéhokoli omezení;
b)      povinným osobám v rámci hloubkové kontroly klienta v souladu s kapitolou II;
c)      kterékoli fyzické nebo právnické osobě, která může osvědčit oprávněný zájem;
[...]
Informace dostupné fyzickým nebo právnickým osobám uvedeným v prvním pododstavci písm. c) a d) musí obsahovat jméno, měsíc a rok narození, zemi bydliště a státní příslušnost skutečného majitele, jakož i údaje o povaze a rozsahu účasti skutečného majitele.
Členské státy mohou za podmínek stanovených vnitrostátním právem zpřístupnit další informace, jež umožní zjistit totožnost skutečného majitele. Tyto další informace zahrnují alespoň datum narození nebo kontaktní údaje v souladu s pravidly pro ochranu údajů. Členské státy mohou umožnit širší přístup k informacím uchovávaným v registru v souladu s jejich vnitrostátním právem.
[...]
4a.      Členské státy se mohou rozhodnout, že zpřístupní informace uchovávané v jejich vnitrostátních registrech uvedených v odstavci 3a za podmínky on-line registrace a zaplacení poplatku, který nesmí překročit administrativní náklady související se zpřístupněním těchto informací, včetně nákladů na údržbu a rozvoj registru.
5.      Členské státy vyžadují, aby informace uchovávané v centrálním registru uvedeném v odstavci 3a byly adekvátní, přesné a aktuální, a zavedou mechanismy ke splnění tohoto účelu. [...]
[...]
7a.      Za výjimečných okolností, které jsou stanoveny ve vnitrostátním právu, mohou členské státy v případě, že by přístup uvedený v odst. 4 prvním pododstavci písm. b), c) a d) vystavil skutečného majitele nepřiměřenému riziku, riziku podvodu, únosu, vydírání, obtěžování, násilí nebo zastrašování nebo pokud je skutečným majitelem nezletilá nebo jinak právně nezpůsobilá osoba, stanovit na základě individuálního posouzení případu výjimku z takovéhoto přístupu ke všem nebo některým informacím o skutečném majiteli. Členské státy zajistí, aby byly tyto výjimky uděleny na základě podrobného hodnocení výjimečné povahy daných okolností. Právo na správní přezkum rozhodnutí o výjimce a na účinnou soudní ochranu je zaručeno. Členský stát, který udělil výjimku, zveřejní roční statistické údaje o počtu udělených výjimek a uvedených důvodech a předloží tyto údaje [Evropské] [k]omisi.
[...]
10.      Členské státy oznámí Komisi kategorie, popis charakteristik, názvy a případně právní základ svěřenských fondů a podobných právních uspořádání uvedených v odstavci 1 do 10. července 2019. Komise zveřejní konsolidovaný seznam těchto svěřenských fondů a podobných právních uspořádání v Úředním věstníku Evropské unie do 10. září 2019.
Do 26. června 2020 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě [Evropské unie] zprávu, v níž bude posouzeno, zda všechny svěřenské fondy a podobná právní uspořádání uvedené v odstavci 1, které se řídí právem členských států, byly řádně identifikovány a zda se na ně vztahují povinnosti stanovené touto směrnicí. V případě potřeby učiní Komise nezbytné kroky k tomu, aby jednala na základě výsledků této zprávy.“
Směrnice 2018/843
10      Body 4, 27 až 30, 32 a 42 odůvodnění směrnice 2018/843 znějí:
„(4)      [...] celkovou transparentnost hospodářského a finančního prostředí v Unii je [...] třeba dále zvyšovat. Předcházení praní peněz a financování terorismu nemůže být účinné, pokud prostředí nebude nepřátelské vůči pachatelům trestné činnosti, kteří hledají úkryt pro své finance prostřednictvím netransparentních struktur. Integrita finančního systému Unie je závislá na transparentnosti společností a jiných právnických osob, svěřenských fondů a podobných právních uspořádání. Mezi cíle této směrnice patří nejen odhalování a vyšetřování praní peněz, ale také prevence jeho vzniku. Posílení transparentnosti by mohlo být významným odstrašujícím momentem.
[...]
(27)      Pravidla vztahující se na svěřenské fondy a podobná právní uspořádání v souvislosti s přístupem k informacím o jejich skutečných majitelích by měla být srovnatelná s pravidly, která v tomto ohledu platí pro společnosti a jiné právnické osoby. Vzhledem k široké škále typů svěřenských fondů, které v současnosti v Unii existují, a vzhledem k ještě větší variabilitě podobných právních uspořádání, by měly rozhodnutí o tom, zda je či není svěřenský fond nebo podobné právní uspořádání srovnatelně podobné se společnostmi a jinými právnickými osobami, přijímat členské státy. Cílem vnitrostátních právních předpisů, kterými se tato ustanovení provádí, by mělo být zabránit užívání svěřenských fondů nebo podobných právních uspořádání k praní peněz, financování terorismu či k souvisejícím predikativním trestným činům.
(28)      Vzhledem k různorodé povaze svěřenských fondů a podobných právních uspořádání by členské státy měly být v rámci vnitrostátního práva a v souladu s pravidly pro ochranu údajů oprávněny stanovit úroveň transparentnosti s ohledem svěřenské fondy a podobná právní uspořádání, které nejsou srovnatelné se společnostmi a jinými právnickými osobami. Riziko praní peněz a s ním souvisejícího financování terorismu se může lišit podle charakteristiky typu svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání, přičemž pochopení těchto rizik se může v průběhu času vyvíjet, například v důsledku vnitrostátních a nadnárodních posouzení rizik. Z tohoto důvodu by měly být členské státy oprávněny stanovit širší přístup k informacím o skutečných majitelích svěřenských fondů a podobných právních uspořádání, pokud tento přístup představuje opatření nezbytné a přiměřené legitimnímu cíli předcházení využívání finančního systému pro účely praní peněz nebo financování terorismu. Při určování úrovně transparentnosti informací o skutečných majitelích těchto svěřenských fondů nebo podobných právních uspořádání by členské státy měly brát náležitý ohled na ochranu základních práv jednotlivců, zejména práva na soukromí a ochranu osobních údajů. Přístup k informacím o skutečných majitelích svěřenských fondů a podobných právních uspořádání by měl být poskytnut každé osobě, která prokáže oprávněný zájem. Přístup by měl být poskytnut rovněž každé osobě, která předloží písemnou žádost ve vztahu ke svěřenskému fondu nebo podobnému právnímu uspořádání, drží-li nebo vlastní-li kontrolní podíl v jakékoli společnosti nebo jiné právnické osobě zapsané do rejstříku mimo Unii prostřednictvím přímého nebo nepřímého vlastnictví, a to i včetně akcií na majitele, nebo ji ovládá jinými prostředky. Kritéria a podmínky poskytnutí přístupu k žádostem o informace o skutečných majitelích svěřenských fondů a podobných právních uspořádání, by měly být dostatečně přesné a v souladu s cíli této směrnice. Pro členské státy by mělo být možné odmítnout písemnou žádost, pokud existují přiměřené důvody pro podezření, že tato písemná žádost není v souladu s cíli této směrnice.
(29)      Za účelem zajištění právní jistoty a rovných podmínek je nezbytné jasně stanovit, která právní uspořádání usazená v Unii by měla být považována za podobná svěřenským fondům na základě jejich funkcí nebo struktury. Každý členský stát by proto měl být povinen určit svěřenské fondy, uznává-li je jeho vnitrostátní právo, a podobná právní uspořádání, které mohou být zřízeny v souladu s jeho vnitrostátním právním rámcem nebo zvyklostmi a které mají strukturu nebo funkce podobné svěřenským fondům, například v tom, že umožňují oddělení nebo odpojení mezi právním a skutečným majitelem aktiv. Poté by členské státy měly Komisi oznámit kategorie, charakteristiku, jména a případně právní základ těchto svěřenských fondů a podobných právních uspořádání za účelem jejich zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie, čímž se ostatním členským státům umožní je identifikovat. Je třeba vzít v úvahu, že svěřenské fondy a podobná právní uspořádání mohou mít napříč Unií různou právní povahu. V případech, kdy jsou charakteristiky svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání svou strukturou nebo funkcemi srovnatelné s charakteristikami společností a jiných právnických osob, by veřejný přístup k informacím o skutečných majitelích přispěl k boji proti zneužívání svěřenských fondů a podobných právních uspořádání stejně jako může veřejný přístup přispívat k prevenci zneužívání u společností a jiných právnických osob pro účely praní peněz a financování terorismu.
(30)      Veřejný přístup k informacím o skutečných majitelích umožňuje rovněž, aby tyto informace byly ve větší míře zkoumány občanskou společností, včetně tisku nebo organizací občanské společnosti, a přispívá k zachování důvěry v integritu obchodních transakcí a finančního systému. Může přispět k boji proti zneužívání společností a jiných právnických osob a právních uspořádání k praní peněz a financování terorismu, a to jednak tím, že napomůže vyšetřování, a jednak z hlediska reputačních účinků, vzhledem k tomu že každý, kdo by s nimi mohl uzavřít transakce, bude znát totožnost jejich skutečných majitelů. Usnadní rovněž včasnou a účinnou dostupnost informací pro finanční instituce i orgány, včetně orgánů třetích zemí, které se podílejí na boji proti těmto trestným činům. Přístup k těmto informacím by rovněž pomohl při vyšetřování praní peněz, souvisejících predikativních trestných činů a financování terorismu.
[...]
(32)      Důvěra investorů a široké veřejnosti ve finanční trhy závisí do značné míry na existenci vhodného režimu zveřejňování, který zajišťuje transparentnost, pokud jde o skutečné majitele a kontrolní struktury společností a jiných právnických osob, jakož i některých typů svěřenských fondů a podobných právních uspořádání. Členské státy by proto měly umožnit přístup k informacím o skutečných majitelích dostatečně jasným a koordinovaným způsobem, a to prostřednictvím stanovení jednoznačných pravidel ohledně veřejného přístupu, tak aby třetí osoby v celé Unii byly schopny zjistit, kdo jsou skuteční majitelé společností a jiných právnických osob, jakož i některých typů svěřenských fondů a podobných právních uspořádání.
[...]
(42)      Členské státy by měly vymezit oprávněný zájem, a to jak ve formě obecného pojetí, tak jako kritérium pro přístup k informacím o skutečných majitelích v jejich vnitrostátním právu. Tato vymezení by zejména neměla omezovat pojem oprávněného zájmu na případy probíhajícího správního nebo soudního řízení, a měla by umožnit případné zohlednění preventivní činnosti v oblasti boje proti praní peněz, financování terorismu a souvisejícím predikativním trestným činům, kterou vykonávají nevládní organizace a investigativní novináři. [...]“
Italské právo
Legislativní nařízení č. 231/2007
11      Článek 1 odst. 2 písm. ee) decreto legislativo n. 231 – Attuazione della direttiva 2005/60/CE concernente la prevenzione dell’utilizzo del sistema finanziario a scopo di riciclaggio dei proventi di attività criminose e di finanziamento del terrorismo nonchè della direttiva 2006/70/CE che ne reca misure di esecuzione (legislativní nařízení č. 231 – Provedení směrnice 2005/60/ES o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu a směrnice 2006/70/ES, kterou se stanoví prováděcí opatření k této směrnici), ze dne 21. listopadu 2007 (GURI č. 290 ze dne 14. prosince 2007, běžný dodatek č. 268), ve znění použitelném na spory v původních řízeních (dále jen „legislativní nařízení č. 231/2007“), definuje „poskytovatele svěřenských služeb nebo služeb pro obchodní společnost“ jako „jakoukoli fyzickou nebo právnickou osobu, která v rámci svého podnikání poskytuje třetím osobám některou z těchto služeb: [...] výkon funkce svěřenského správce výslovně zřízeného svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání nebo zajištění jiné osoby, aby tuto funkci vykonávala“.
12      Článek 20 legislativního nařízení č. 231/2007 se týká zjištění totožnosti skutečného majitele.
13      Článek 21 odst. 3 a 4 tohoto legislativního nařízení stanoví:
„3.      Svěřenské fondy [...], jakož i podobná právní uspořádání se sídlem nebo bydlištěm na území Italské republiky, musí být zapsány ve zvláštním oddíle obchodního rejstříku. Informace uvedené v čl. 22 odst. 5 týkající se skutečných majitelů těchto svěřenských fondů a podobných právních uspořádání se sídlem nebo bydlištěm na území Italské republiky sděluje svěřenský správce nebo svěřenští správci, jiná osoba jménem svěřenského správce nebo osoba vykonávající rovnocenná práva, pravomoci a schopnosti v podobných právních uspořádáních pouze elektronicky a s osvobozením od kolkovného obchodnímu rejstříku za účelem jejich uchování. [...]
4.      Přístup k informacím uvedeným v čl. 22 odst. 5, které se týkají skutečného majitele těchto svěřenských fondů, je umožněn:
[...]
d-a)      [...] soukromým osobám, včetně osob zastupujících obecné zájmy, nositelům relevantního a specifického právního zájmu, v případech, kdy je znalost skutečného majitele nezbytná k zachování nebo ochraně zájmu odpovídajícího právně chráněné situaci, pokud mají konkrétní a doložené důkazy o nesouladu mezi skutečným a právním vlastnictvím. Zájem musí být přímý, konkrétní a aktuální a v případě orgánů zastupujících obecné zájmy se nesmí shodovat se zájmem jednotlivců patřících do zastupované kategorie. Za výjimečných okolností může být přístup k informacím o skutečném majiteli zcela nebo zčásti vyloučen, pokud by takový přístup vystavil skutečného majitele nepřiměřenému riziku podvodu, únosu, vydírání, vymáhání peněz, obtěžování, násilí nebo zastrašování nebo pokud je skutečný majitel nesvéprávnou osobou nebo nezletilou osobou, a to na základě individuálního posouzení výjimečné povahy okolností. [...]“
14      Článek 22 odst. 5 a 5a téhož legislativního nařízení stanoví:
„5.      Správci výslovně zřízených svěřenských fondů upravených [legge n. 364 (zákon č. 364) ze dne 16. října 1989 (GURI č. 261 ze dne 8. listopadu 1989, běžný dodatek č. 84)], jakož i osoby vykonávající rovnocenná práva, pravomoci a způsobilosti v podobných právních uspořádáních, pokud jsou usazeny nebo mají bydliště na území Italské republiky, musí získat a uchovávat adekvátní, přesné a aktuální informace o skutečném vlastnictví svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání, kterými se rozumí totožnost zakladatele nebo zakladatelů, správce nebo správců, dohlížitele nebo dohlížitelů nebo jiné osoby zastupující svěřenského správce, pokud existuje, obmyšleného nebo obmyšlených nebo skupiny obmyšlených a jiných fyzických osob, které vykonávají kontrolu nad svěřenským fondem nebo podobným právním uspořádáním, a jakékoli jiné fyzické osoby, která v konečném důsledku vykonává kontrolu nad majetkem vloženým do svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání prostřednictvím přímého nebo nepřímého vlastnictví nebo jiným způsobem. Správci výslovně zřízených svěřenských fondů a osoby vykonávající rovnocenná práva, pravomoci a způsobilosti v podobných právních uspořádáních uchovávají tyto informace po dobu nejméně pěti let po ukončení svého postavení správce a zpřístupní je orgánům uvedeným v čl. 21 odst. 2 písm. a) a b). Tito správci, kteří v této funkci navazují trvalý nebo profesionální vztah nebo vykonávají příležitostnou službu, oznámí svůj status povinným osobám.
5a.      Pro účely tohoto nařízení se za právní uspořádání podobná svěřenským fondům považují subjekty a uspořádání, které svou strukturou a funkcemi vyvolávají právní účinky rovnocenné účinkům výslovně zřízených svěřenských fondů, a to i s ohledem na určení majetku k určitému účelu a na kontrolu jinou osobou než majitelem, v zájmu jednoho nebo více obmyšlených nebo pro sledování určitého účelu.“
Ministerská vyhláška č. 55/2022
15      Článek 1 písm. g) decreto del Ministero dell’Economia e delle Finanze n. 55 – Regolamento recante disposizioni in materia di comunicazione, accesso e consultazione dei dati e delle informazioni relativi alla titolarità effettiva di imprese dotate di personalità giuridica, di persone giuridiche private, di trust produttivi di effetti giuridici rilevanti ai fini fiscali e di istituti giuridici affini al trust (vyhláška ministerstva hospodářství a financí č. 55 – Nařízení, kterým se stanoví ustanovení o sdělování, přístupu a nahlížení do údajů a informací týkajících se skutečného vlastnictví podniků s právní subjektivitou, soukromých právnických osob, svěřenských fondů vytvářejících právní účinky relevantní pro daňové účely a právních uspořádání podobných svěřenským fondům), ze dne 11. března 2022 (GURI č. 121, ze dne 25. května 2022, s. 1, dále jen „ministerská vyhláška č. 55/2022“), definuje podobná právní uspořádání jako subjekty a uspořádání, „které svou strukturou a funkcemi vyvolávají právní účinky rovnocenné účinkům výslovně zřízených svěřenských fondů, a to i s ohledem na určení majetku k určitému účelu a na kontrolu jinou osobou než majitelem, v zájmu jednoho nebo více obmyšlených nebo pro sledování určitého účelu podle čl. 22 odst. 5a [legislativního nařízení č. 231/2007]“.
16      Článek 7 odst. 2 a 3 ministerské vyhlášky č. 55/2022 stanoví:
„2.      Údaje a informace o skutečných majitelích svěřenských fondů a právních uspořádání podobných svěřenským fondům, které musí být zaznamenány ve zvláštní části, sdělené podle článku 3 a vedené ve zvláštní části obchodního rejstříku, jsou zpřístupněny jakékoli fyzické nebo právnické osobě, včetně těch, které zastupují obecné zájmy, jež mají právo k nim mít přístup v souladu s čl. 21 odst. 4 písm. d-a) první a druhou větou [legislativního nařízení č. 231/2007], na základě podání odůvodněné žádosti o přístup místně příslušné obchodní komoře, která prokazuje splnění předpokladů uvedených v témže čl. 21 odst. 4 písm. d-a) první a druhé větě. Do dvaceti dnů od podání žádosti místně příslušná obchodní komora přístup udělí nebo žadateli oznámí své odůvodněné zamítnutí prostřednictvím certifikované elektronické pošty. Pokud ve výše uvedené lhůtě nedojde k oznámení, považuje se přístup za odepřený.
3.      [...] místně příslušná obchodní komora předá žádost o přístup uvedenou v odstavcích 1 a 2 zúčastněné straně zasláním sdělení na adresu certifikované elektronické pošty sdělené podle čl. 4 odst. 1 písm. e). Do deseti dnů od obdržení tohoto sdělení může zúčastněná strana zaslat odůvodněnou námitku prostřednictvím certifikované elektronické pošty. Obchodní komora posuzuje případ od případu výjimečné okolnosti uvedené v čl. 21 odst. 2 písm. f) a odst. 4 písm. d-a) [legislativního nařízení č. 231/2007], uvedené zúčastněnou stranou, které odůvodňují úplné nebo částečné odepření přístupu, a to i s ohledem na zásadu proporcionality mezi tvrzeným rizikem a zájmem na přístupu. Přístup k údajům uvedeným v odstavcích 1 a 2 může být místně příslušnou obchodní komorou zcela nebo zčásti vyloučen na základě posouzení výjimečných okolností uvedených zúčastněnou stranou. Odůvodněné odepření přístupu se žadateli sdělí prostřednictvím certifikované elektronické pošty do dvaceti dnů od podání žádosti o přístup. Pokud ve výše uvedené lhůtě nedojde ke sdělení, považuje se přístup za odepřený.“
Spory v původním řízení a předběžné otázky
17      Žalobkyně v původním řízení, s výjimkou společnosti Assoservizi Fiduciari, jsou svěřenskými společnostmi založenými podle italského práva. V rámci provádění článku 31 směrnice 2015/849 do italského právního řádu byly svěřenské mandáty uzavřené těmito společnostmi považovány za právní uspořádání „s podobnou strukturou nebo funkcemi jako svěřenské fondy“ ve smyslu tohoto čl. 31 odst. 1, což má za následek povinnost poskytnout informace o skutečných majitelích příslušných mandátů.
18      Žalobkyně v původním řízení, jež se dovolávaly zejména neslučitelnosti vnitrostátních předpisů provádějících článek 31 směrnice 2015/849 s unijním právem, jakož i protiprávnosti samotného tohoto článku 31, podaly žaloby k Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionální správní soud pro Lazio, Itálie), který jejich žaloby zamítl. Následně se obrátily na Consiglio di Stato (Státní rada, Itálie), která je předkládajícím soudem.
19      S ohledem na žalobní důvody vznesené žalobkyněmi v původním řízení má předkládající soud za to, že spory, které mu byly předloženy, vyžadují, aby bylo rozhodnuto o platnosti a výkladu článku 31 směrnice 2015/849.
20      V první řadě předkládající soud uvádí, že některé žalobkyně v původním řízení zpochybňují platnost ustanovení čl. 31 odst. 1, 2 a 10 směrnice 2015/849, jelikož jsou podle jejich mínění v rozporu s článkem 114 a čl. 288 třetím pododstavcem SFEU, jakož i se zásadou užitečného účinku. Podle jejich názoru nejsou tato ustanovení jasná, přesná a s předvídatelnými účinky a neumožňují dosáhnout cíle právní jistoty, jelikož tato směrnice odkazuje zejména na neurčité právní pojmy, jako je pojem „podobnost“, aniž stanoví nezbytná společná objektivní kritéria.
21      Ve druhé řadě, pokud jde o zahrnutí svěřenských mandátů do působnosti článku 31 směrnice 2015/849 jakožto právních uspořádání „s podobnou strukturou nebo funkcemi jako svěřenské fondy“, se předkládající soud zaprvé zamýšlí nad tím, jaký rozsah má pojem „istituti giuridici“ (právní uspořádání), který je uveden v italském znění tohoto čl. 31 odst. 1, 2 a 10.
22      Předkládající soud má za to, že vzhledem ke smyslu, který italská právní nauka přisuzuje výrazu „istituto“ ve vnitrostátním právním řádu, by tento pojem mohl být chápán tak, že odkazuje na existenci koordinovaného souboru pravidel a zásad upravujících určitý společenský jev; takový přístup se však nejeví být v souladu s ostatními jazykovými zněními uvedeného čl. 31 odst. 1, 2 a 10. Podle předkládajícího soudu je rovněž možné, že se uvedený pojem vztahuje na konkrétní a specifickou hospodářsko-právní transakci, což však vyžaduje individuální analýzu, a vyvolává tedy pochybnosti z hlediska právní jistoty. Předkládající soud se tedy přiklání k třetímu přístupu, podle něhož musí být tentýž pojem vykládán s ohledem na druhy hospodářsko-právních transakcí posuzované podle jejich věcných charakteristik, které mají v každém případě „strukturu nebo funkce podobné svěřenským fondům“.
23      Zadruhé předkládající soud připomíná, že podle čl. 31 odst. 1 a 10 směrnice 2015/849 musí členské státy určit právní uspořádání, která mají „strukturu nebo funkce podobné svěřenským fondům“, a oznámit Komisi „kategorie, popis charakteristik, názvy a případně právní základ svěřenských fondů a podobných právních uspořádání“, jejichž konsolidovaný seznam zveřejňuje Komise v Úředním věstníku Evropské unie. Vzhledem k tomu, že Italská republika učinila požadované oznámení a zahrnula mezi tato podobná právní uspořádání svěřenský mandát podle italského práva (mandato fiduciario), klade si předkládající soud otázku, zda mají toto oznámení a konsolidovaný seznam zveřejněný Komisí na základě tohoto čl. 31 odst. 10 konstitutivní, nebo deklaratorní rozsah.
24      Zatřetí si předkládající soud přeje objasnit, zda struktura nebo funkce svěřenských mandátů uzavřených svěřenskými společnostmi založenými podle italského práva mohou být považovány za „podobné svěřenským fondům“ ve smyslu uvedeného čl. 31 odst. 1. V tomto ohledu upřesňuje, že na základě takového svěřenského mandátu nabývá dotyčná svěřenská společnost právo vykonávat práva související s majetkem nebo kapitálem, které jí byly svěřeny, aniž k nim nabyla vlastnické právo, které zůstává v rukou zakladatele. Vyvstává tedy otázka, zda je možné mít za to, že tento svěřenský mandát má „strukturu nebo funkce podobné svěřenským fondům“, i když s ním není spojen převod vlastnictví majetku nebo kapitálu, které jsou předmětem uvedeného mandátu.
25      Začtvrté předkládající soud uvádí, že podle žalobkyň v původním řízení je rozhodnutí podřídit svěřenské společnosti založené podle italského práva povinnostem stanoveným v článku 31 směrnice 2015/849, pokud jde o jimi uzavřené svěřenské mandáty, v rozporu mimo jiné se zásadou proporcionality.
Povinnosti stanovené pravidly, která se již použijí na činnosti těchto společností, jsou podle předkládajícího soudu dostatečné k dosažení cílů sledovaných touto směrnicí.
26      Ve třetí řadě vzhledem k tomu, že podle čl. 31 odst. 4 prvního pododstavce písm. c) směrnice 2015/849 jsou informace o skutečných majitelích svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání k dispozici kterékoli fyzické nebo právnické osobě, která může osvědčit oprávněný zájem, žalobkyně v původním řízení zpochybňují nadměrný rozsah okruhu osob, kterým je poskytnut přístup, a tvrdí, že možnost výkonu práva na přístup, pokud by byla podmíněna pouze existencí blíže nedefinovaného „oprávněného zájmu“, by vedla k nejistotě ohledně jeho provádění. Neexistence přísnějších podmínek, které by odůvodňovaly přístup jednotlivců k informacím o těchto skutečných majitelích, je tedy neslučitelná zejména se základními právy na respektování soukromého života a na ochranu osobních údajů zakotvenými v článcích 7 a 8 Listiny.
27      Ve čtvrté řadě předkládající soud vyjadřuje pochybnosti o vnitrostátní právní úpravě provádějící čl. 31 odst. 4 první pododstavec písm. c) směrnice 2015/849. Žalobkyně v původním řízení totiž s odkazem zejména na rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers (C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912), tvrdí, že tato vnitrostátní právní úprava není v souladu s unijním právem, neboť umožňuje příliš široký přístup k informacím o skutečných majitelích.
28      V páté a poslední řadě si předkládající soud klade otázku, jak je třeba vykládat čl. 31 odst. 7a směrnice 2015/849. Uvádí, že podle první věty tohoto ustanovení mohou členské státy v případech v něm uvedených stanovit na základě individuálního posouzení případu výjimku z takovéhoto přístupu ke všem nebo některým informacím o skutečném majiteli. Kromě toho tento čl. 31 odst. 7a třetí věta stanoví, že právo na správní přezkum rozhodnutí o výjimce a na účinnou soudní ochranu je zaručeno.
29      V posledně uvedeném ohledu předkládající soud upřesňuje, že i když vnitrostátní právní úprava provádějící čl. 31 odst. 7a směrnice 2015/849 počítá s předchozí výměnou informací mezi dotyčným skutečným majitelem a příslušnou obchodní komorou, která je subjektem, který má rozhodnout o žádosti o přístup k informacím o skutečných majitelích, nestanoví tato vnitrostátní právní úprava procesní prostředek, který lze před poskytnutím těchto informací uplatnit. Právní ochrana skutečných majitelů je tak stanovena až později, a to možností napadnout u správního soudu rozhodnutí, kterým bylo vyhověno žádosti o přístup k těmto informacím. V této souvislosti má předkládající soud pochybnosti o tom, zda uvedená vnitrostátní právní úprava odpovídá právům a zájmům dotyčných skutečných majitelů.
30      Za těchto podmínek se Consiglio di Stato (Státní rada) ve věci C‑684/24 rozhodla přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      Je čl. 31 odst. 4 [směrnice 2015/849], který umožňuje přístup k informacím o skutečném majiteli svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání, slučitelný s [články 7 a 8 Listiny] a [s článkem 8 EÚLP] v rozsahu, v němž vždy umožňuje přístup kterékoli fyzické nebo právnické osobě, ‚která může osvědčit oprávněný zájem‘, aniž upřesňuje a vymezuje samotný pojem ‚oprávněný zájem‘, přičemž ponechává jeho definici plně na uvážení členských států, čímž vzniká riziko, že okruh osob majících právo na přístup bude vymezen příliš široce, což může být na újmu základním právům dotčené osoby?
2)      Jsou články 6 až 7 [ministerské vyhlášky č. 55/2022] v rozsahu, v němž přiznávají takovému mimosoudnímu správnímu orgánu, jako je územně příslušná obchodní komora, pravomoc vydat rozhodnutí o zpřístupnění údajů s nevratným účinkem a až v pozdější fázi poskytují skutečnému majiteli právo na účinnou soudní ochranu, slučitelné se zárukami stanovenými v čl. 31 odst. 7a [směrnice 2015/849], týkajícími se práva na správní přezkum rozhodnutí, kterým se (za výjimečných okolností stanovených vnitrostátním právem) stanoví výjimka z přístupu uvedeného v [tomto čl. 31] odst. 4 (vždy povolený přístup k informacím o skutečném majiteli svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání), a to s ohledem na ochranu poskytovanou článkem 47 [Listiny] a článkem 6 [EÚLP]?“
31      Ve věci C‑685/24 se Consiglio di Stato (Státní rada) rozhodla přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      Musí být pojem ‚istituti giuridici‘ [(právní uspořádání)] uvedený v italském znění čl. 31 odst. 1, 2 a 10 [směrnice 2015/849], vykládán v tom smyslu, že v souladu s tím, co vyplývá z ostatních hlavních jazykových znění a z kontextu a účelu [této] směrnice, odkazuje na existenci koordinovaného souboru pravidel a zásad upravujících určitý společenský jev, nebo naopak na konkrétní a specifickou hospodářsko-právní transakci, anebo na druhy hospodářsko-právních transakcí posuzovaných podle věcných charakteristik, které mají v každém případě strukturu nebo funkce podobné těm, které mají svěřenské fondy?
2)      Musí být čl. 31 odst. 10 [směrnice 2015/849] vykládán v tom smyslu, že oznámení členských států a zpráva Komise Evropskému parlamentu a Radě nemají závaznou normativní sílu, ale jedná se pouze o akty, které informují o právních uspořádáních podobných svěřenským fondům v různých právních řádech, v důsledku čehož je v každém případě na vnitrostátním soudu a Soudním dvoru, aby v případě sporu ověřily, zda tato právní uspořádání mají strukturu nebo funkce podobné svěřenským fondům, pouze s ohledem na ustanovení [této] směrnice, neboť na tyto akty nelze nahlížet tak, že doplňují závazné [unijní] právo?
3)      Musí být unijní právo a konkrétně body 1, 2, 4, 5 a 12 až 17 odůvodnění a článek 2, čl. 3 [...] bod 6 a článek 31 [směrnice 2015/849] a body 4, 5, 16, 17 a 25 až 34 odůvodnění směrnice [2018/843] vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava obsažená v čl. 1 odst. 2 písm. ee) a v článcích 20 až 22 legislativního nařízení č. 231/20[0]7 v rozsahu, v němž mezi právní uspořádání, která mají strukturu a funkce podobné
svěřenským fondům, řadí svěřenské mandáty svěřenských společností?
4)      Brání unijní právo a konkrétně zásada proporcionality, jakož i ustanovení obsažená v čl. 31 odst. 1 [směrnice 2015/849] ve spojení s čl. 5 odst. 4 SEU a body 5 a 27 odůvodnění směrnice [2018/843] takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava obsažená v čl. 1 odst. 2 písm. ee) a v článcích 20 až 22 legislativního nařízení č. 231/20[0]7, v rozsahu, v němž mezi právní uspořádání, která mají strukturu a funkce podobné svěřenským fondům, řadí svěřenské mandáty svěřenských společností, ačkoli činnost těchto společností podléhá řadě povinností a dohledu různých vnitrostátních orgánů a s ohledem na rizika, která mohou uskutečněné operace přinášet?
5)      Jsou ustanovení čl. 31 odst. 1, 2 a 10 [směrnice 2015/849] neplatná z důvodu[, že jsou v] rozporu s ustanoveními článku 114 a čl. 288 [třetího pododstavce] SFEU a se zásadou užitečného účinku?
6)      Musí být unijní právo, konkrétně body 1, 2, 5 a 12 až 17 odůvodnění [směrnice 2015/849], jakož i články 30 a 31 této směrnice, body 4, 5, 16, 17 a 25 až 34 odůvodnění směrnice [2018/843], články 6 [až] 8 a 16 Listiny a zásada proporcionality stanovená v čl. 5 odst. 4 SEU vykládány – i s ohledem na rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers (C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912) – v tom smyslu, že brání takové právní úpravě, jako je právní úprava stanovená v čl. 21 odst. 4 písm. d-a) legislativního nařízení č. 231/2007 a čl. 7 odst. 2 ministerské vyhlášky č. 55/2022, která umožňuje přístup k informacím jednotlivcům s relevantním a specifickým právním zájmem, včetně těch zastupujících obecné zájmy, v případech, kdy je znalost skutečných majitelů nezbytná k zachování nebo ochraně zájmu odpovídajícího právně chráněné situaci, pokud mají konkrétní a doložené důkazy, že skutečný majitel a právní vlastník
nejsou týmiž osobami, přičemž [tato právní úprava] navíc vyžaduje, aby byl zájem přímý, konkrétní a aktuální a v případě subjektů zastupujících obecné zájmy se nesmí shodovat se zájmem osob patřících do zastupované kategorie?“
Řízení před Soudním dvorem
32      Usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 2. září 2025, Across Fiduciaria a další (C‑684/24 a C‑685/24, EU:C:2025:727), byla zamítnuta žádost předkládajícího soudu o projednání těchto žádostí o rozhodnutí o předběžné otázce ve zrychleném řízení podle článku 105 jednacího řádu Soudního dvora. Tímto usnesením však předseda Soudního dvora rozhodl, že je namístě rozhodnout o těchto věcech přednostně na základě čl. 53 odst. 3 tohoto jednacího řádu.
K přípustnosti
33      Společnost Ser-Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione má za to, že otázky položené ve věci C‑685/24 jsou irelevantní, a tudíž nepřípustné. Podle ní totiž předkládající soud formuloval své otázky týkající se údajné legality zahrnutí svěřenských mandátů uzavřených svěřenskými společnostmi založenými podle italského práva v Itálii do právních uspořádání, která mají „strukturu nebo funkce podobné svěřenským fondům“ ve smyslu čl. 31 odst. 1 směrnice 2015/849, přičemž citoval italské právní předpisy provádějící tuto směrnici, které ve skutečnosti toto zahrnutí nestanoví.
34      V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle článku 94 jednacího řádu musí každá žádost o rozhodnutí o předběžné otázce obsahovat „stručné vylíčení předmětu sporu, jakož i rozhodných skutečností tak, jak byly zjištěny předkládajícím soudem, nebo alespoň vylíčení skutkových okolností, na kterých jsou otázky založeny“, „znění vnitrostátních předpisů, jejichž použití přichází v projednávané věci v úvahu, a případně příslušnou vnitrostátní judikaturu“, jakož i „uvedení důvodů, na základě kterých má předkládající soud pochybnosti o výkladu nebo platnosti určitých ustanovení práva Unie, jakož i vztah, který spatřuje mezi těmito ustanoveními a vnitrostátními právními předpisy použitelnými ve sporu v původním řízení“.
35      Kromě toho postup stanovený v článku 267 SFEU je založen na jasné dělbě činností mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem. Pouze vnitrostátní soud je příslušný ke zjištění a posouzení skutkových okolností sporu v původním řízení, jakož i k výkladu a uplatňování vnitrostátního práva. Stejně tak je věcí pouze vnitrostátního soudu, kterému byl spor předložen a jenž musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, posoudit s ohledem na konkrétní okolnosti věci nezbytnost a relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru (rozsudek ze dne 7. listopadu 2024, Centro di Assistenza Doganale Mellano, C‑503/23, EU:C:2024:933, bod 32 a citovaná judikatura).
36      V projednávané věci předkládající soud podrobně popsal právní a skutkový kontext, jakož i důvody, které jej vedly k tomu, aby se zabýval otázkou platnosti a výkladu některých ustanovení unijního práva, aby mohl vydat rozsudek. Otázka, zda předpoklady, z nichž předkládající soud vychází v rámci svých otázek, jsou či nejsou chybné, je otázkou skutkovou, jejíž správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat [rozsudek ze dne 27. února 2025, Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (Způsob správy SKI), C‑18/23, EU:C:2025:119, bod 37 a citovaná judikatura].
37      Otázky položené ve věci C‑685/24 jsou tudíž přípustné.
K předběžným otázkám
K páté otázce ve věci C‑685/24
38      Pátá otázka ve věci C‑685/24, kterou je třeba zkoumat na prvním místě, se podle svého znění týká platnosti čl. 31 odst. 1, 2 a 10 směrnice 2015/849 z hlediska článku 114 a čl. 288 třetího pododstavce SFEU, jakož i zásady užitečného účinku. Z informací poskytnutých předkládajícím soudem na podporu této otázky však jasně vyplývá, že se týká konkrétně dodržení zásady právní jistoty, neboť předkládající soud odkazuje na argumentaci některých žalobkyň v původním řízení ve věci C‑685/24, podle níž ustanovení této směrnice nejsou jasná, přesná a s předvídatelnými účinky. Uvedená směrnice podle těchto žalobkyň zejména obsahuje neurčité právní pojmy, jako je pojem „podobnost“, aniž stanoví nezbytná společná objektivní kritéria.
39      Je tedy třeba mít za to, že předkládající soud uvedenou otázkou žádá Soudní dvůr, aby určil, zda čl. 31 odst. 1, 2 a 10 směrnice 2015/849 odporuje zásadě právní jistoty.
40      Podle ustálené judikatury platí, že zásada právní jistoty vyžaduje, aby právní pravidla byla jasná a přesná a jejich použití bylo pro právní subjekty předvídatelné, zejména pokud mohou vyvolat nepříznivé důsledky. Tato zásada mimo jiné vyžaduje, aby právní úprava umožnila dotčeným osobám přesně se seznámit s rozsahem povinností, které jim ukládá, a aby tyto osoby měly možnost jednoznačně zjistit svá práva a povinnosti a postupovat podle toho [rozsudek ze dne 4. října 2024, Litva a další v. Parlament a Rada (Balíček mobility), C‑541/20 až C‑555/20, EU:C:2024:818, bod 158, jakož i citovaná judikatura].
41      Tyto požadavky však nelze chápat tak, že brání tomu, aby unijní normotvůrce v normě, kterou přijímá, použil abstraktní právní pojem, ani tak, že vyžadují, aby taková abstraktní norma uváděla jednotlivé konkrétní situace, ve kterých se uplatní, jelikož normotvůrce je nemůže předem všechny určit [rozsudek ze dne 4. října 2024, Litva a další v. Parlament a Rada (Balíček mobility), C‑541/20 až C‑555/20, EU:C:2024:818, bod 159, jakož i citovaná judikatura].
42      Není tedy nutné, aby legislativní akt sám uváděl upřesnění technické povahy, jelikož je přípustné, aby unijní normotvůrce použil obecný právní rámec, který lze případně dále upřesnit [rozsudek ze dne 4. října 2024, Litva a další v. Parlament a Rada (Balíček mobility), C‑541/20 až C‑555/20, EU:C:2024:818, bod 160, jakož i citovaná judikatura]
43      Skutečnost, že legislativní akt přiznává posuzovací pravomoc orgánům pověřeným jeho provedením, jako taková tedy neodporuje požadavku předvídatelnosti, pokud jsou rozsah a pravidla výkonu takové posuzovací pravomoci dostatečně jasně vymezeny vzhledem ke stanovenému legitimnímu cíli, aby byla poskytnuta přiměřená ochrana proti svévoli [rozsudek ze dne 4. října 2024, Litva a další v. Parlament a Rada (Balíček mobility), C‑541/20 až C‑555/20, EU:C:2024:818, bod 161, jakož i citovaná judikatura].
44      Pokud jde o článek 31 směrnice 2015/849, z jeho odst. 1 prvního pododstavce první věty vyplývá, že se použije „na svěřenské fondy a ostatní druhy právních uspořádání, jako je například fiducie, určité druhy Treuhandu či fideicomisu, pokud se svou strukturou nebo funkcemi podobají svěřenským fondům“. Uvedený čl. 31 odst. 1 první pododstavec druhá věta dodává, že „[č]lenské státy určí kritéria pro určení toho, zda mají právní uspořádání strukturu nebo funkce podobné svěřenským fondům s ohledem na taková právní uspořádání řídící se jejich právním řádem“.
45      Kromě toho podle čl. 31 odst. 2 směrnice 2015/849 členské státy zajistí, aby svěřenští správci nebo osoby v rovnocenném postavení v podobných právních uspořádáních uvedených v tomto čl. 31 odst. 1 poskytli určité stanovené informace, pokud jsou splněny podmínky stanovené v uvedeném čl. 31 odst. 2.
46      A konečně čl. 31 odst. 10 první pododstavec směrnice 2015/849 stanoví, že členské státy oznámí Komisi kategorie, popis charakteristik, názvy a případně právní základ svěřenských fondů a podobných právních uspořádání uvedených v tomto čl. 31 odst. 1 do 10. července 2019. Dále podle tohoto ustanovení Komise zveřejní konsolidovaný seznam těchto svěřenských fondů a podobných právních uspořádání v Úředním věstníku Evropské unie do 10. září 2019.
47      Pokud jde o pojem „svěřenské fondy“, na které se vztahuje článek 31 směrnice 2015/849, je třeba uvést, že uvedená směrnice tento pojem nedefinuje a že její jazyková znění vykazují určité rozdíly. Uvedený pojem však umožňuje dostatečně jasný výklad, neboť většina jeho jazykových znění, včetně italského znění, výslovně odkazuje na „trusts“. Výraz „trust“ označuje právní pojem, který je rozšířen v zemích common law a pro který, jak uvedl generální advokát v bodech 45 a 46 svého stanoviska, existuje přesná definice v mezinárodním právu veřejném.
48      Článek 31 směrnice 2015/849 se vztahuje rovněž na „ostatní druhy právních uspořádání“, které jsou v odstavcích 2 a 10 tohoto článku 31 kvalifikovány jako „podobná právní uspořádání“. Jak vyplývá z odst. 1 druhé věty uvedeného článku 31 a z bodu 27 odůvodnění směrnice 2018/843, je na členských státech, aby určily tyto ostatní druhy právních uspořádání, které se řídí jejich příslušnými právními předpisy.
49      V rámci určení těchto ostatních druhů právních uspořádání jsou členské státy vázány podmínkou stanovenou v čl. 31 odst. 1 prvním pododstavci směrnice 2015/849, podle níž se tento článek vztahuje pouze na právní uspořádání, která „se svou strukturou nebo funkcemi podobají svěřenským fondům“. V této souvislosti musí členské státy zohlednit riziko daného právního uspořádání, že bude použito k praní peněz a financování terorismu. Hlavním cílem směrnice 2015/849 je totiž předcházet využívání finančního systému k takovým účelům (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. ledna 2026, Steiermärkische Bank und Sparkasse a další, C‑291/24, EU:C:2026:52, bod 24 a citovaná judikatura).
50      Za těchto podmínek je legislativní technika zvolená unijním normotvůrcem v souladu s judikaturou připomenutou v bodě 43 tohoto rozsudku, jelikož rozsah a pravidla výkonu posuzovací pravomoci, kterou směrnice 2015/849 přiznává orgánům pověřeným jejím provedením, jsou dostatečně jasně vymezeny.
51      Jak je uvedeno v bodě 29 odůvodnění směrnice 2018/843, právě za účelem zajištění právní jistoty jsou členské státy podle čl. 31 odst. 10 směrnice 2015/849 povinny oznámit Komisi kategorie, popis charakteristik, názvy, a případně právní základ svěřenských fondů a podobných právních uspořádání a Komise je povinna zveřejnit konsolidovaný seznam těchto svěřenských fondů a podobných právních uspořádání. Cílem těchto požadavků je tedy zajistit, aby se dotyčné osoby mohly v souladu s judikaturou připomenutou v bodě 40 tohoto rozsudku přesně seznámit s rozsahem svých povinností.
52      Kromě toho je třeba zohlednit rovněž zvláštnosti oblasti regulace. Bod 27 odůvodnění směrnice 2018/843 totiž zmiňuje širokou škálu typů svěřenských fondů, které v současné době existují v Unii, jakož i ještě širší škálu podobných právních uspořádání. Soudní dvůr již přitom rozhodl, že v závislosti na obecném kontextu a zvláštních okolnostech oblasti, jež má být harmonizována podle článku 114 SFEU, je unijnímu normotvůrci poskytnut určitý prostor pro uvážení, pokud jde o techniku sbližování, která je nejvhodnější pro dosažení požadovaného výsledku, zejména v oblastech, které se vyznačují složitými technickými znaky (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 3. prosince 2019, Česká republika v. Parlament a Rada, C‑482/17, EU:C:2019:1035, bod 60 a citovaná judikatura).
53      Ostatně argument předložený některými žalobkyněmi v původním řízení ve věci C‑685/24, podle něhož mnohé členské státy informovaly Komisi o tom, že v jejich právním řádu neexistují právní uspořádání podobná svěřenským fondům, ačkoli ve všech právních řádech členských států existují totožná právní uspořádání s mandátem bez zastoupení, nebo v každém případě právní uspořádání, která causa fiduciae oddělují skutečného majitele od zákonného majitele, je irelevantní.
54      Tento argument se totiž týká otázky, zda členské státy dodržely povinnosti, které pro ně vyplývají z čl. 31 odst. 1 a 10 směrnice 2015/849, a nemůže zpochybnit slučitelnost tohoto ustanovení se zásadou právní jistoty.
55      Z toho vyplývá, že čl. 31 odst. 1, 2 a 10 směrnice 2015/849 neodporuje zásadě právní jistoty.
56      S ohledem na tyto úvahy je třeba na pátou otázku ve věci C‑685/24 odpovědět tak, že přezkum této otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost čl. 31 odst. 1, 2 a 10 směrnice 2015/849.
K první a čtvrté otázce ve věci C‑685/24
57      Podstatou první až čtvrté otázky předkládajícího soudu ve věci C‑685/24, které je třeba zkoumat společně a v druhé řadě, je, zda čl. 31 odst. 1 směrnice 2015/849 musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které se má za to, že svěřenské mandáty uzavřené svěřenskými společnostmi založenými podle italského práva (mandato fiduciario) spadají pod pojem „ostatní druhy právních uspořádání“ ve smyslu tohoto ustanovení.
58      V tomto ohledu je třeba předeslat, že oznámení učiněné členským státem v souladu s čl. 31 odst. 10 prvním pododstavcem směrnice 2015/849 nemá závaznou normativní sílu, pokud jde o otázku, zda dotyčné právní uspořádání spadá pod tento pojem.
59      Jak totiž vyplývá z bodu 29 odůvodnění směrnice 2018/843, toto oznámení, jakož i zveřejnění konsolidovaného seznamu svěřenských fondů a podobných právních uspořádání Komisí má za cíl usnadnit jejich určení ostatními členskými státy za účelem zajištění právní jistoty, a tím zajistit, jak vyplývá z bodu 51 tohoto rozsudku, aby se dotyčné osoby mohly přesně seznámit s rozsahem svých povinností.
60      Po tomto upřesnění je třeba připomenout, že čl. 31 odst. 1 směrnice 2015/849 se použije „na svěřenské fondy a ostatní druhy právních uspořádání, jako je například fiducie, určité druhy Treuhandu či fideicomisu, pokud se svou strukturou nebo funkcemi podobají svěřenským fondům“.
61      Vzhledem k tomu, že směrnice 2015/849 nedefinuje pojem „ostatní druhy právních uspořádání“ ani pojem „svěřenské fondy“, k němuž se vztahuje prvně uvedený pojem, musí být jejich význam a rozsah určen v souladu s jejich obvyklým smyslem v běžném jazyce s přihlédnutím ke kontextu, ve kterém jsou použity, a cílům, které sleduje právní úprava, jejíž jsou součástí (obdobně viz rozsudek ze dne 1. října 2020, Entoma, C‑526/19, EU:C:2020:769, bod 29 a citovaná judikatura).
62      V tomto ohledu je třeba poukázat na to, jak bylo uvedeno v bodě 47 tohoto rozsudku, že pokud jde o pojem „svěřenské fondy“, vykazují jazyková znění čl. 31 odst. 1 směrnice 2015/849 určité rozdíly; většina z nich však výslovně odkazuje na výraz „trust“, který označuje právní pojem rozšířený v zemích common law. Kromě toho za účelem ozřejmění „ostatních druhů právních uspořádání“, na které odkazuje, uvádí toto ustanovení „fiducie“, jakož i „určité druhy Treuhandu či fideicomisu“.
63      Pokud jde o pojem „právní uspořádání“ ve smyslu čl. 31 odst. 1 směrnice 2015/849, vykazují jazyková znění tohoto ustanovení rovněž určité rozdíly. Jak totiž uvádí předkládající soud, v italském znění uvedeného ustanovení (istituti giuridici) lze tento pojem chápat tak, že se jedná o koordinovanou úpravu určitého právně významného jevu. Naproti tomu formulace použité v německém (Rechtsvereinbarungen) nebo anglickém znění (legal arrangements) podle všeho zdůrazňují dohodu vyjednanou mezi zúčastněnými stranami. Další jazyková znění, například znění španělské (instrumentos jurídicos) nebo francouzské (constructions juridiques), patrně odkazují na případy různé povahy.
64      S ohledem na tyto rozdíly mezi jazykovými zněními čl. 31 odst. 1 směrnice 2015/849 nelze pojem „právní uspořádání“ chápat restriktivně, tedy v tom smyslu, že předpokládá existenci zvláštní právní úpravy dotčené transakce, neboť by to znamenalo, že by formulace použitá v jednom z jazykových znění tohoto ustanovení měla přednost před jeho ostatními jazykovými zněními, což by bylo neslučitelné s požadavkem jednotného uplatňování unijního práva (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. února 2026, Opera Laboratori Fiorentini, C‑313/24, EU:C:2026:91, bod 28 a citovaná judikatura). Vzhledem k tomu, že tento čl. 31 odst. 1 odkazuje ve většině jazykových znění na „druhy“ právních uspořádání, vztahuje se tento pojem na právní úkony, které lze klasifikovat podle jejich vlastností. Tento výklad je potvrzen tím, že členské státy mají určovací a oznamovací povinnost na základě uvedeného čl. 31 odst. 1 prvního pododstavce druhé věty a odst. 10 prvního pododstavce.
65      Kromě toho použitelnost článku 31 směrnice 2015/849 na „ostatní druhy právních uspořádání“ ve smyslu tohoto čl. 31 odst. 1 předpokládá, že tato právní uspořádání „se svou strukturou nebo funkcemi podobají svěřenským fondům“.
66      Pokud jde o kontext článku 31 směrnice 2015/849 a cíle, které tato směrnice sleduje, je třeba uvést, že tento článek 31 je součástí kapitoly III této směrnice, nadepsané „Informace o skutečném vlastnictví“. V tomto ohledu body 12 a 14 odůvodnění uvedené směrnice zdůrazňují, že pro zajištění účinné transparentnosti je důležité zjistit totožnost kterékoli fyzické osoby, která vlastní právnickou osobu nebo nad ní vykonává kontrolu, jakož i potřebu přesných a aktuálních informací o skutečném majiteli.
67      Pokud jde konkrétně o pravidla, která se vztahují na svěřenské fondy a podobná právní uspořádání, z bodu 27 odůvodnění směrnice 2018/843 vyplývá, že cílem vnitrostátních právních předpisů, kterými se tato ustanovení provádějí, by mělo být zabránit užívání svěřenských fondů nebo podobných právních uspořádání k praní peněz, financování terorismu či k souvisejícím predikativním trestným činům. V této souvislosti je v bodě 28 odůvodnění této směrnice upřesněno, že riziko praní peněz a s ním souvisejícího financování terorismu se může lišit podle charakteristiky typu svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání.
68      V tomto ohledu Komise ve svém písemném vyjádření předloženém Soudnímu dvoru uvedla, že v kontextu směrnice 2015/849 umožňuje zavedení pojmu „ostatní druhy právních uspořádání“ zahrnout do působnosti článku 31 této směrnice kategorie transakcí, které, i když nejsou kvalifikovány jako „svěřenské fondy“, vedou k oddělení skutečného majitele aktiv od osoby, které byla tato aktiva svěřena a která při jejich správě vstupuje do vztahu s třetími osobami, čímž vzniká „efekt závoje“, který vůči třetím osobám zastírá tohoto skutečného majitele nebo tyto právní vztahy.
69      Jak bylo uvedeno v bodě 49 tohoto rozsudku, při určování „ostatních druhů právních uspořádání“ ve smyslu čl. 31 odst. 1 směrnice 2015/849 musí členské státy zohlednit riziko daného právního uspořádání, že bude použito k praní peněz a financování terorismu.
70      V projednávané věci předkládající soud upřesňuje, že svěřenský mandát (mandato fiduciario) není předmětem komplexního právního rámce, ale že kategorie hospodářských transakcí, které spadají pod institut svěřenské transakce, se plně liší podle své struktury, funkce a účinků. Kromě toho z předkládacího rozhodnutí ve věci C‑685/24 vyplývá, že tento svěřenský mandát má podle všeho strukturální a funkční charakteristiky, které ho přibližují svěřenským fondům. Jedná se zejména o mechanismus vložení cizího majetku jménem jiné osoby za účelem jeho správy, který zahrnuje oddělení osoby, která spravuje tento majetek, od osoby, která jí tento úkol svěřuje a v jejímž zájmu je tento úkol vykonáván na základě svěřenského vztahu. Předkládající soud navíc odkazuje na „efekt závoje“, který s sebou nese vložení uvedeného majetku jménem svěřenského správce, který vykonává „funkci clony“ umožňující skrýt totožnost zakladatele, což představuje relevantní skutečnost vzhledem k hlavnímu cíli sledovanému směrnicí 2015/849.
71      Za těchto podmínek mohou svěřenské mandáty uzavřené svěřenskými společnostmi založenými podle italského práva (mandato fiduciario) spadat pod pojem „ostatní druhy právních uspořádání“ ve smyslu čl. 31 odst. 1 směrnice 2015/849, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
72      V tomto ohledu je irelevantní skutečnost, že podle předkládajícího soudu dochází k vložení aktiv jménem zástupce jmenovaného na základě svěřenského mandátu bez převodu vlastnictví. Takový převod vlastnictví totiž nelze považovat za povinnou podmínku pro kvalifikaci transakcí jako „ostatních druhů právních uspořádání“ ve smyslu čl. 31 odst. 1 směrnice 2015/849. I když bod 29 odůvodnění směrnice 2018/843 uvádí v této souvislosti jako příklad „oddělení nebo odpojení mezi právním a skutečným majitelem aktiv“, nečiní však z převodu vlastnictví povinnou podmínku.
73      Ostatně úvaha formulovaná v bodě 71 tohoto rozsudku není zpochybněna ani argumentací předloženou žalobkyněmi ve věci C‑685/24, podle které jsou již jednotlivé vnitrostátní právní úpravy upravující činnost svěřenských společností dostatečné k tomu, aby byly dodrženy
cíle směrnice 2015/849. V tomto ohledu stačí poznamenat, jak předkládající soud podrobně uvedl ve svém předkládacím rozhodnutí ve věci C‑685/24, že tyto vnitrostátní právní úpravy ukládají povinnosti, které plně neodpovídají povinnostem uloženým článkem 31 této směrnice, jelikož tento článek sleduje širší a odlišné cíle v oblasti transparentnosti a prevence.
74      S ohledem na všechny výše uvedené důvody je třeba na první až čtvrtou otázku ve věci C‑685/24 odpovědět tak, že čl. 31 odst. 1 směrnice 2015/849 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které se má za to, že svěřenské mandáty uzavřené svěřenskými společnostmi založenými podle italského práva (mandato fiduciario) spadají pod pojem „ostatní druhy právních uspořádání“ ve smyslu tohoto ustanovení.
K první otázce ve věci C‑684/24
75      Podstatou první otázky předkládajícího soudu ve věci C‑684/24, kterou je třeba zkoumat ve třetí řadě, je, zda je čl. 31 odst. 4 první pododstavec písm. c) směrnice 2015/849 platný z hlediska článků 7 a 8 Listiny, jakož i článek 8 EÚLP.
76      V rozsahu, v němž předkládající soud odkazuje na článek 8 EÚLP, je třeba úvodem připomenout, že i když – jak potvrzuje čl. 6 odst. 3 SEU – základní práva, která jsou zaručena EÚLP, jsou součástí unijního práva jako obecné zásady, a i když čl. 52 odst. 3 Listiny stanoví, že v ní obsažená práva odpovídající právům zaručeným EÚLP mají stejný smysl a rozsah jako ten, který jim přikládá uvedená Úmluva, tato Úmluva, dokud k ní Unie nepřistoupila, nepředstavuje právní nástroj formálně začleněný do právního řádu Unie. Přezkum legality unijních aktů tedy musí být prováděn výhradně z hlediska základních práv zaručených Listinou, v projednávané věci z hlediska článků 7 a 8 Listiny (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. února 2016, N., C‑601/15 PPU, EU:C:2016:84, body 45 a 46, jakož i citovaná judikatura).
K přístupu kterékoli fyzické nebo právnické osoby, která může osvědčit oprávněný zájem, k informacím o skutečných majitelích svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání
77      Článek 7 Listiny zaručuje každému právo na respektování soukromého a rodinného života, obydlí a komunikace, zatímco čl. 8 odst. 1 Listiny přiznává výslovně každému právo na ochranu osobních údajů, které se ho týkají.
78      Jak vyplývá z čl. 31 odst. 1 druhého pododstavce a odst. 2 a 3a směrnice 2015/849, jsou členské státy povinny stanovit, že určité stanovené informace o skutečných majitelích svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání se shromažďují a uchovávají. Pro účely použití tohoto ustanovení je pojem „skutečný majitel“ definován v čl. 3 bodě 6 písm. b) a c) této směrnice.
79      Podle čl. 31 odst. 4 prvního pododstavce písm. c) směrnice 2015/849 členské státy zajistí, aby informace o skutečném majiteli svěřenského fondu či podobného právního uspořádání byly vždy k dispozici kterékoli fyzické nebo právnické osobě, která může prokázat oprávněný zájem. Dostupné informace musí podle tohoto čl. 31 odst. 4 druhého pododstavce obsahovat jméno, měsíc a rok narození, zemi bydliště a státní příslušnost skutečného majitele, jakož i údaje o povaze a rozsahu účasti skutečného majitele.
80      Uvedený čl. 31 odst. 4 třetí pododstavec dodává, že členské státy mohou za podmínek stanovených vnitrostátním právem zpřístupnit další informace, jež umožní zjistit totožnost skutečného majitele, přičemž tyto další informace zahrnují alespoň datum narození nebo kontaktní údaje v souladu s pravidly pro ochranu údajů. Kromě toho členské státy mohou umožnit širší přístup k informacím uchovávaným v registru v souladu s jejich vnitrostátním právem.
81      V tomto ohledu je třeba uvést, že jelikož údaje uvedené v čl. 31 odst. 4 druhém pododstavci směrnice 2015/849 obsahují informace o identifikovaných fyzických osobách, a sice o skutečných majitelích svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání, přístup kterékoli fyzické nebo právnické osoby, která může osvědčit oprávněný zájem, k těmto údajům zasahuje do základního práva na respektování soukromého života zaručeného v článku 7 Listiny, aniž je v tomto kontextu relevantní skutečnost, že tyto údaje mohou souviset s profesní činností. Kromě toho zpřístupnění uvedených údajů představuje zpracování osobních údajů, na které se vztahuje článek 8 Listiny (obdobně viz rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 38 a citovaná judikatura).
82      Je třeba rovněž uvést, jak vyplývá z ustálené judikatury, že zpřístupnění osobních údajů třetím osobám je zásahem do základních práv zakotvených v článcích 7 a 8 Listiny, bez ohledu na následné využití sdělených informací. V tomto ohledu není důležité, zda dotyčné informace o soukromém životě představují citlivé údaje nebo zda dotyčné osoby utrpěly z důvodu tohoto zásahu případné nepříznivé následky (rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 39 a citovaná judikatura).
83      Přístup každé fyzické nebo právnické osoby, která může osvědčit oprávněný zájem, k informacím o skutečných majitelích svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání, stanovený v čl. 31 odst. 4 prvním pododstavci písm. c) směrnice 2015/849, je tedy zásahem do práv zaručených v článcích 7 a 8 Listiny.
K odůvodnění dotčeného zásahu
84      Základní práva zakotvená v článcích 7 a 8 Listiny se neprojevují jako absolutní výsady, ale musí být nahlížena ve vztahu k jejich společenské funkci (rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 45 a citovaná judikatura).
85      Podle čl. 52 odst. 1 první věty Listiny musí být každé omezení výkonu práv a svobod v ní uznaných stanoveno zákonem a respektovat podstatu těchto práv a svobod. Článek 52 odst. 1 věta druhá Listiny stanoví, že při dodržení zásady proporcionality mohou být omezení těchto práv a svobod zavedena pouze tehdy, pokud jsou nezbytná a pokud skutečně odpovídají cílům obecného zájmu, které uznává Unie, nebo potřebě ochrany práv a svobod druhého. Článek 8 odst. 2 Listiny v tomto ohledu upřesňuje, že osobní údaje musí být zpracovány mimo jiné „k
přesně stanoveným účelům a na základě souhlasu dotčené osoby nebo na základě jiného oprávněného důvodu stanoveného zákonem“.
–       K dodržení zásady legality
86      Pokud jde o požadavek, aby každé omezení výkonu základních práv bylo stanoveno zákonem, vyplývá z něj, že akt dovolující zásah do těchto práv musí sám definovat rozsah omezení výkonu dotyčného práva s tím, že zaprvé tento požadavek nevylučuje, aby toto omezení bylo formulováno dostatečně širokým způsobem, aby se mohlo přizpůsobit odlišným případům, jakož i změnám situací, a zadruhé že Soudní dvůr může případně upřesnit výkladem konkrétní rozsah uvedeného omezení jak s ohledem na skutečné znění dotčené právní úpravy Unie, tak na její obecnou systematiku a cíle, které sleduje, vykládané s ohledem na základní práva zaručená Listinou (rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 47 a citovaná judikatura).
87      V tomto ohledu je třeba uvést, že omezení výkonu základních práv zaručených v článcích 7 a 8 Listiny vyplývající z přístupu kterékoli fyzické nebo právnické osoby, která může osvědčit oprávněný zájem, k informacím o skutečných majitelích svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání je stanoveno unijním legislativním aktem, a sice směrnicí 2015/849. V tomto kontextu čl. 31 odst. 1 druhý pododstavec, odst. 2 a odst. 4 druhý pododstavec této směrnice upřesňuje, které taxativně vyjmenované informace mají být shromážděny a do jaké míry jsou tyto informace přístupné osobám, které mohou osvědčit oprávněný zájem.
88      Je pravda, že čl. 31 odst. 4 třetí pododstavec uvedené směrnice ponechává členským státům určitý prostor pro uvážení, aby buď zpřístupnily další informace, jež umožní zjistit totožnost skutečného majitele, které zahrnují alespoň datum narození nebo kontaktní údaje, nebo umožnily širší přístup k informacím uchovávaným v registru. Tento prostor pro uvážení je však omezen požadavkem, podle kterého musí být podmínky tohoto přístupu k dalším informacím „stanoven[y] vnitrostátním právem“ a tento širší přístup k informacím uchovávaným v registru musí být umožněn „v souladu s [...] vnitrostátním právem“.
89      Kromě toho článek 31 téže směrnice v odstavci 7a upravuje podmínky, za nichž mohou členské státy stanovit výjimky z přístupu kterékoli fyzické nebo právnické osobě, která může osvědčit oprávněný zájem, k informacím o skutečných majitelích svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání stanoveného v tomto čl. 31 odst. 4 prvním pododstavci písm. c).
90      Za těchto podmínek je třeba mít za to, že zásada legality je dodržena.
–       K respektování podstaty základních práv zaručených v článcích 7 a 8 Listiny
91      Pokud jde o respektování podstaty základních práv zakotvených v článcích 7 a 8 Listiny, je třeba uvést, že informace, na které je výslovně odkazováno v čl. 31 odst. 4 druhém pododstavci směrnice 2015/849, lze zařadit do dvou různých kategorií údajů, kdy první zahrnuje údaje o totožnosti skutečného majitele (jméno, měsíc a rok narození, země bydliště a státní příslušnost) a druhá zahrnuje údaje hospodářské povahy (povaha a rozsah účasti skutečného majitele) (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 50).
92      I když je pravda, že čl. 31 odst. 4 třetí pododstavec směrnice 2015/849 umožňuje členským státům zpřístupnit další informace, nic to nemění na tom, že v souladu s tímto čl. 31 odst. 1 druhým pododstavcem lze získat, mít, a tudíž potenciálně zpřístupnit pouze „adekvátní“ informace o skutečném majiteli a účasti skutečného majitele, což vylučuje zejména informace, které nemají adekvátní vztah k účelům této směrnice (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 51).
93      Nic přitom nenasvědčuje tomu, že by u informací, jež takovou spojitost mají, jejich zpřístupnění jakkoli narušovalo podstatu základních práv zaručených v článcích 7 a 8 Listiny (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 52).
94      V této souvislosti je třeba rovněž uvést, že veškeré shromažďování, uchovávání a zpřístupňování informací podle směrnice 2015/849 musí bezvýhradně splňovat požadavky vyplývající z nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. 2016, L 119, s. 1) (rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 53).
95      Zásah, který s sebou přináší přístup kterékoli fyzické nebo právnické osobě, která může osvědčit oprávněný zájem, k informacím o skutečných majitelích svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání, stanovený v čl. 31 odst. 4 prvním pododstavci písm. c) směrnice 2015/849, za těchto podmínek respektuje podstatu základních práv zakotvených v článcích 7 a 8 Listiny (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 54).
–       K cíli obecného zájmu uznanému Unií
96      Směrnice 2015/849 má podle svého čl. 1 odst. 1 předcházet využívání finančního systému Unie k praní peněz a financování terorismu. V tomto ohledu se v bodě 4 odůvodnění směrnice 2018/843 uvádí, že sledování tohoto cíle nemůže být účinné, pokud prostředí nebude nepřátelské vůči pachatelům trestné činnosti, a že posílení celkové transparentnosti hospodářského a finančního prostředí v Unii by mohlo být významným odstrašujícím momentem (rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 55).
97      Pokud jde konkrétně o cíl sledovaný přístupem kterékoli fyzické nebo právnické osoby, která může osvědčit oprávněný zájem, k informacím o skutečných majitelích svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání, zavedeným směrnicí 2018/843, z bodů 29 a 30 odůvodnění této směrnice vyplývá, že veřejný přístup k informacím o těchto skutečných majitelích by přispěl k boji proti zneužívání svěřenských fondů a podobných právních uspořádání k praní peněz nebo financování terorismu.
98      V tomto kontextu bod 30 odůvodnění uvedené směrnice uvádí, že tento veřejný přístup umožňuje rovněž, aby tyto informace byly ve větší míře zkoumány občanskou společností, včetně tisku nebo organizací občanské společnosti, a přispívá k zachování důvěry v integritu obchodních transakcí a finančního systému. Kromě toho bod 32 odůvodnění směrnice 2018/843 upřesňuje, že důvěra investorů a široké veřejnosti ve finanční trhy závisí do značné míry na existenci vhodného režimu zveřejňování, který zajišťuje transparentnost, pokud jde o skutečné majitele a kontrolní struktury společností a jiných právnických osob, jakož i některých typů svěřenských fondů a podobných právních uspořádání.
99      Z toho vyplývá, že stanovením přístupu kterékoli fyzické nebo právnické osoby, která může osvědčit oprávněný zájem, k informacím o skutečných majitelích svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání usiluje unijní normotvůrce o předcházení praní peněz a financování terorismu tím, že prostřednictvím zvýšené transparentnosti vytvoří takové prostředí, které bude méně náchylné ke zneužití k těmto účelům (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 58).
100    Tento cíl přitom představuje cíl obecného zájmu, jímž lze odůvodnit i závažné zásahy do základních práv zakotvených v článcích 7 a 8 Listiny (rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 59 a citovaná judikatura).
–       K vhodnosti, nezbytnosti a přiměřenosti předmětného zásahu
101    Podle ustálené judikatury vyžaduje přiměřenost opatření, která vedou k zásahu do práv zaručených v článcích 7 a 8 Listiny, dodržení požadavků vhodnosti a nezbytnosti i požadavku přiměřenosti těchto opatření ve vztahu ke sledovanému cíli (rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 63 a citovaná judikatura).
102    Konkrétně výjimky z ochrany osobních údajů a její omezení jsou činěny v mezích toho, co je nezbytně nutné, přičemž se rozumí, že pokud se nabízí volba mezi více opatřeními vhodnými k dosažení sledovaných legitimních cílů, je třeba zvolit nejméně omezující opatření. Kromě toho nelze při sledování cíle obecného zájmu ztrácet ze zřetele skutečnost, že tento cíl je třeba uvést do souladu se základními právy dotčenými daným opatřením, a to vyváženým poměřením tohoto cíle s dotčenými právy, aby se zajistilo, že nepříznivé následky způsobené tímto opatřením nebudou nepřiměřené vzhledem ke sledovaným cílům. Možnost odůvodnit omezení práv zaručených v článcích 7 a 8 Listiny musí být tedy posuzována z hlediska závažnosti zásahu, který toto omezení představuje, a musí být ověřeno, že význam cíle obecného zájmu sledovaného uvedeným omezením je úměrný závažnosti zásahu (rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 64 a citovaná judikatura).
103    Dále za účelem splnění požadavku proporcionality musí právní úprava, která s sebou přináší daný zásah, stanovit jasná a přesná pravidla pro rozsah a použití předmětného opatření a stanovit minimální požadavky, tak aby subjekty údajů měly dostatečné záruky umožňující účinně chránit jejich osobní údaje proti riziku zneužití. Taková právní úprava musí zejména vymezit okolnosti a podmínky, za nichž může být přijato opatření týkající se zpracovávání takových údajů, čímž zaručí, že se tento zásah omezí na to, co je nezbytně nutné. Potřeba takových záruk je o to významnější v případě, kdy jsou osobní údaje zpřístupňovány široké veřejnosti, a tedy potenciálně neomezenému počtu osob, a mohou odhalovat citlivé informace o subjektech údajů (rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 65 a citovaná judikatura).
104    V souladu s touto judikaturou je třeba zaprvé ověřit, zda přístup každé fyzické nebo právnické osoby, která může osvědčit oprávněný zájem, k informacím o skutečných majitelích svěřenského fondu či podobného právního uspořádání je vhodný k dosažení sledovaného cíle obecného zájmu, zadruhé zda je zásah do práv zaručených v článcích 7 a 8 Listiny, který z takového přístupu vyplývá, omezen na to, co je nezbytně nutné, a to v tom smyslu, že by tohoto cíle nebylo možné rozumně dosáhnout stejně účinným způsobem jinými prostředky, které méně zasahují do těchto základních práv subjektů údajů, a zatřetí zda tento zásah není nepřiměřený ve vztahu k tomuto cíli, což mimo jiné předpokládá poměření významu tohoto cíle a závažnosti zásahu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 66).
105    Zaprvé je třeba mít za to, že přístup kterékoli fyzické nebo právnické osoby, která může osvědčit oprávněný zájem, k informacím o skutečných majitelích svěřenského fondu či podobného právního uspořádání je vhodný k tomu, aby přispěl k dosažení cíle obecného zájmu uvedeného v bodě 99 tohoto rozsudku, kterým je předcházení praní peněz a financování terorismu, a to z důvodu, že zavedení tohoto přístupu a zvýšená transparentnost, jež z něj vyplývá, přispívají k vytvoření prostředí méně náchylného ke zneužití k těmto účelům (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 67).
106    Zadruhé taková právní úprava, jako je právní úprava stanovená v čl. 31 odst. 4 prvním pododstavci písm. c) směrnice 2015/849, podle níž je přístup k informacím poskytnut osobám z řad veřejnosti, které mohou osvědčit oprávněný zájem, je v zásadě způsobilá omezit zásah do práv zaručených v článcích 7 a 8 Listiny na to, co je nezbytně nutné.
107    Naproti tomu jakékoli omezení přístupu pouze na příslušné orgány a povinné osoby uvedené v čl. 31 odst. 4 písm. a) a b) směrnice 2015/849 by nutně bylo na překážku dosažení cíle spočívajícího v předcházení praní peněz a financování terorismu prostřednictvím zvýšené transparentnosti.
108    Zatřetí, pokud jde o otázku, zda dotčený zásah není ve vztahu k tomuto cíli nepřiměřený, je třeba zdůraznit význam tohoto cíle, který, jak bylo připomenuto v bodě 100 tohoto rozsudku, může odůvodnit i závažné zásahy do základních práv zakotvených v článcích 7 a 8 Listiny.
109    Pokud jde dále o závažnost zásahu, je pravda, že zpřístupněné informace týkající se totožnosti skutečného majitele, jakož i povahy a rozsahu účasti skutečného majitele mohou umožnit sestavení profilu, pokud jde o některé identifikační osobní údaje a hospodářskou situaci dotyčné osoby.
110    V rozsudku ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers (C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, body 41 až 44), Soudní dvůr rozhodl, že přístup jakékoli osoby z široké veřejnosti, a tedy potenciálně neomezeného počtu osob, k těmto informacím představuje závažný zásah do základních práv zakotvených v článcích 7 a 8 Listiny.
111    Ze
zmíněného rozsudku však vyplývá, že ve srovnání s takovým režimem představuje režim, který kromě přístupu příslušných orgánů a některých osob stanovil přístup kterékoli osoby nebo organizace, jež může osvědčit oprávněný zájem, podstatně méně závažný zásah do těchto základních práv (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 85).
112    Je třeba dodat, že unijní normotvůrce v čl. 31 odst. 7a směrnice 2015/849 výslovně zohlednil různá rizika, kterým by mohl být vystaven skutečný majitel, a povolil členským státům stanovit výjimku z takovéhoto přístupu ke všem nebo některým informacím, které se ho týkají. Kromě toho podle čl. 31 odst. 4a a 5 této směrnice mohou členské státy zpřístupnit dotyčné informace za podmínky on-line registrace a musí zajistit, aby uchovávané informace byly adekvátní, přesné a aktuální.
113    Pokud jde o pochybnosti předkládajícího soudu ohledně skutečnosti, že unijní normotvůrce neupřesnil ani nevymezil pojem „oprávněný zájem“ a ponechal jeho definici na členských státech, je třeba uvést, podobně jako to učinil generální advokát v bodech 64 až 67 svého stanoviska, že obecná systematika a cíle směrnice 2015/849 umožňují vymezit rozsah tohoto pojmu v tom smyslu, že pokud chce určitá osoba získat přístup k informacím o skutečných majitelích svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání, musí osvědčit oprávněný zájem s ohledem na cíl boje proti praní peněz a financování terorismu.
114    Jak je totiž upřesněno v bodě 14 odůvodnění směrnice 2015/849, členské státy by měly zajistit, aby byl přístup k informacím o skutečném vlastnictví poskytnut osobám, které mohou v souvislosti s praním peněz, financováním terorismu a souvisejícími predikativními trestnými činy jako korupce, daňové trestné činy a podvody prokázat oprávněný zájem.
115    Jak již Soudní dvůr uvedl s odkazem na bod 30 odůvodnění směrnice 2018/843, jak tisk, tak organizace občanské společnosti, které mají spojitost s prevencí a bojem proti praní peněz a financování terorismu, mají na přístupu k informacím o skutečných majitelích oprávněný zájem. Totéž platí pro osoby, rovněž zmíněné v tomto bodě odůvodnění, jež chtějí znát totožnost skutečných majitelů společnosti nebo jiné právnické osoby z důvodu, že s nimi mohou uzavírat transakce, nebo také pro finanční instituce a orgány, které se podílejí na boji proti trestným činům v oblasti praní peněz nebo financování terorismu, pokud nemají přístup k dotčeným informacím již na základě čl. 31 odst. 4 prvního pododstavce písm. a) a b) směrnice 2015/849 (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 74).
116    Z bodu 42 odůvodnění směrnice 2018/843 navíc vyplývá, že definice pojmu „oprávněný zájem“ v právu členských států by se neměla omezovat na případy probíhajícího správního nebo soudního řízení a měla by umožnit případné zohlednění preventivní činnosti v oblasti boje proti praní peněz, financování terorismu a souvisejícím predikativním trestným činům, kterou vykonávají nevládní organizace a investigativní novináři.
117    Za těchto podmínek rozsah pojmu „oprávněný zájem“ ve smyslu čl. 31 odst. 4 prvního pododstavce písm. c) směrnice 2015/849, který je takto upřesněn s ohledem na znění, systematiku a cíle dotčené právní úpravy, odpovídá požadavku jasnosti a přesnosti připomenutému v bodě 103 tohoto rozsudku.
118    Zásah do základních práv zakotvených v článcích 7 a 8 Listiny, který s sebou přináší přístup kterékoli fyzické nebo právnické osoby, která může osvědčit oprávněný zájem, k informacím o skutečných majitelích svěřenského fondu či podobného právního uspořádání, tudíž není nepřiměřený vzhledem k cíli sledovanému unijním normotvůrcem.
119    Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že přezkum první otázky ve věci C‑684/24 neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost čl. 31 odst. 4 prvního pododstavce písm. c) směrnice 2015/849.
K šesté otázce ve věci C‑685/24
120    Podstatou šesté otázky předkládajícího soudu ve věci C‑685/24, kterou je třeba zkoumat ve čtvrté řadě, je, zda čl. 31 odst. 4 první pododstavec písm. c) směrnice 2015/849 musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje přístup k informacím o skutečných majitelích svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání jednotlivcům, včetně těch, kteří zastupují obecné zájmy a kteří prokazují relevantní a specifický právní zájem, pokud je nezbytné znát tyto skutečné majitele za účelem zachování zájmu odpovídajícího právně chráněné situaci nebo jeho ochrany a pokud mají tito jednotlivci důkazy o tom, že skutečný majitel není právním vlastníkem, přičemž tato vnitrostátní právní úprava navíc vyžaduje, aby byl tento právní zájem přímý, konkrétní a aktuální a v případě subjektů zastupujících obecné zájmy se nesmí shodovat se zájmem osob patřících do zastupované kategorie.
121    Tato otázka se týká především pochybností předkládajícího soudu o slučitelnosti italské právní úpravy provádějící čl. 31 odst. 4 první pododstavec písm. c) směrnice 2015/849 s unijním právem, souvisejících s argumentací, podle níž tato právní úprava umožňuje příliš široký přístup k informacím o skutečných majitelích.
122    V tomto ohledu je třeba připomenout, že členské státy mají prostor pro uvážení, jaká opatření stanoví k jejich provedení, aby odpovídala různým možným situacím (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. ledna 2008, Promusicae, C‑275/06, EU:C:2008:54, bod 67).
123    Při provádění opatření provádějících směrnici však orgánům členských států přísluší nejen vykládat své vnitrostátní právo v souladu s touto směrnicí, ale musí rovněž dbát na to, aby se neopíraly o výklad této směrnice, který koliduje se základními právy chráněnými unijním právním řádem nebo s jinými obecnými zásadami uznanými v tomto právním řádu (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 29. ledna 2008, Promusicae, C‑275/06, EU:C:2008:54, bod 68, a ze dne 21. června 2022, Ligue des droits humains, C‑817/19, EU:C:2022:491, bod 87 a citovaná judikatura).
124    Jak uvedl generální advokát v bodě 70 svého stanoviska, příslušné orgány proto musí přijmout výklad pojmu „oprávněný zájem“, který zajišťuje spravedlivou rovnováhu mezi cílem předcházení praní peněz a financování terorismu a boje proti těmto jevům, které sleduje směrnice 2015/849, a právy chráněnými články 7 a 8 Listiny. Nemohou systematicky odmítat přístup k informacím o skutečných majitelích, ani naopak vždy žádostem o přístup vyhovět.
125    V projednávané věci je třeba uvést, podobně jako to učinil generální advokát v bodě 68 svého stanoviska, že italský zákonodárce prostřednictvím vnitrostátní právní úpravy, která je předmětem šesté otázky ve věci C‑685/24, upravil podmínky, za nichž mohou být jednotlivcům zpřístupněny informace o skutečných majitelích, a to tím, že upřesnil pojem „oprávněný zájem“, přičemž příslušným orgánům, které jej musí v projednávaném případě použít, ponechal prostor pro uvážení.
126    V tomto ohledu předkládající soud, který je jako jediný příslušný k výkladu vnitrostátního práva, upřesnil, že vnitrostátní právní úprava dotčená ve věci v původním řízení vyžaduje jak existenci relevantního a specifického právního zájmu, tak skutečnost, že je přístup nezbytný za účelem zachování zájmu odpovídajícího právně chráněné situaci nebo jeho ochrany. Předkládající soud dále uvedl, že odkaz v této právní úpravě na „specifickou“ povahu tohoto zájmu musí být chápán tak, že odkazuje na cíle sledované směrnicí 2015/849.
127    Ve zbývající části, jak zdůraznil generální advokát v bodě 70 svého stanoviska, je na příslušných orgánech, aby vycházely z výkladu pojmu „oprávněný zájem“, který zajišťuje spravedlivou rovnováhu mezi cílem předcházení praní peněz a financování terorismu a boje proti těmto jevům na jedné straně a právy chráněnými články 7 a 8 Listiny na straně druhé.
128    Za těchto podmínek se na základě informací, které má Soudní dvůr k dispozici, a s výhradou konečného posouzení předkládajícího soudu nejeví, že by italský zákonodárce překročil prostor pro uvážení, který měl při provádění čl. 31 odst. 4 prvního pododstavce písm. c) směrnice 2015/849.
129    S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na šestou otázku ve věci C‑685/24 odpovědět tak, že čl. 31 odst. 4 první pododstavec písm. c) směrnice 2015/849 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje přístup k informacím o skutečných majitelích svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání jednotlivcům, včetně těch, kteří zastupují obecné zájmy a kteří prokazují relevantní a specifický právní zájem, pokud je nezbytné znát tyto skutečné majitele za účelem zachování zájmu odpovídajícího právně chráněné situaci nebo jeho ochrany a pokud mají tito jednotlivci důkazy o tom, že skutečný majitel není právním vlastníkem, přičemž tato vnitrostátní právní úprava navíc vyžaduje, aby byl tento právní zájem přímý, konkrétní a aktuální a v případě subjektů zastupujících obecné zájmy se nesmí shodovat se zájmem osob patřících do zastupované kategorie.
Ke druhé otázce ve věci C‑684/24
130    Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu ve věci C‑684/24, kterou je třeba zkoumat v páté a poslední řadě, je, zda čl. 31 odst. 7a směrnice 2015/849 ve spojení s článkem 47 Listiny musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která přiznává mimosoudnímu správnímu orgánu pravomoc udělit výjimku z přístupu k informacím o skutečných majitelích svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání podle tohoto čl. 31 odst. 7a a která nestanoví, že dotyčný skutečný majitel může v případě neudělení takové výjimky využít předběžné právní ochrany.
131    Z článku 31 odst. 7a první věty směrnice 2015/849 vyplývá, že za výjimečných okolností, které jsou stanoveny ve vnitrostátním právu, mohou členské státy v případě, že by přístup kterékoli fyzické nebo právnické osoby, která může prokázat oprávněný zájem, vystavil skutečného majitele jednomu nebo více rizikům uvedeným v tomto ustanovení, nebo pokud je skutečným majitelem nezletilá nebo jinak právně nezpůsobilá osoba, stanovit na základě individuálního posouzení případu výjimku z takovéhoto přístupu ke všem nebo některým těmto informacím. Druhá a třetí věta tohoto čl. 31 odst. 7a mimoto stanoví, že členské státy zajistí, aby byly tyto výjimky uděleny na základě podrobného hodnocení výjimečné povahy daných okolností a aby bylo zaručeno právo na správní přezkum rozhodnutí o výjimce, jakož i právo na účinnou soudní ochranu.
132    Jak tedy jasně vyplývá ze znění čl. 31 odst. 7a směrnice 2015/849, toto ustanovení počítá s možností, že mimosoudnímu správnímu orgánu bude svěřena pravomoc udělovat výjimky z přístupu k informacím o skutečných majitelích.
133    Při provádění tohoto čl. 31 odst. 7a však členské státy musí zohlednit článek 47 Listiny, který vyžaduje, aby rozhodnutí správního orgánu, které samo nesplňuje podmínky nezávislosti a nestrannosti stanovené posledně uvedeným článkem, bylo následně podrobeno kontrole ze strany soudního orgánu, který má zejména pravomoc zabývat se všemi relevantními otázkami (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 16. května 2017, Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, bod 55, a ze dne 14. května 2020, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU a C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, bod 128 a citovaná judikatura).
134    Kromě toho musí být vnitrostátní soud, kterému byl předložen spor řídící se unijním právem, schopen nařídit předběžná opatření za účelem zaručení plné účinnosti soudního rozhodnutí, které má být vydáno o existenci a rozsahu práv dovolávaných na základě unijního práva (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 19. června 1990, Factortame a další, C‑213/89, EU:C:1990:257, bod 21; ze dne 13. března 2007, Unibet, C‑432/05, EU:C:2007:163, bod 67, jakož i ze dne 2. června 2022, Skeyes, C‑353/20, EU:C:2022:423, bod 53).
135    V projednávané věci z předkládacího rozhodnutí ve věci C‑684/24 vyplývá, že podle italské právní úpravy provádějící čl. 31 odst. 7a směrnice 2015/849 je přijímáním rozhodnutí o výjimce pověřena místně příslušná obchodní komora, a tedy mimosoudní orgán, ale tato rozhodnutí mohou být následně přezkoumána soudním orgánem. Naproti tomu v rozporu s požadavkem vyplývajícím z judikatury citované v předchozím bodě tohoto rozsudku není tento soudní orgán oprávněn nařídit předběžná opatření v rámci tohoto následného přezkumu. Pokud jde o posledně uvedený bod, tento čl. 31 odst. 7a ve spojení s článkem 47 Listiny tedy takové právní úpravě brání.
136    S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na druhou otázku ve věci C‑684/24 odpovědět tak, že čl. 31 odst. 7a směrnice 2015/849 ve spojení s článkem 47 Listiny musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která přiznává mimosoudnímu správnímu orgánu pravomoc udělit výjimku z přístupu k informacím o skutečných majitelích svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání podle tohoto čl. 31 odst. 7a. Naproti tomu toto ustanovení brání takové vnitrostátní právní úpravě, pokud nestanoví, že dotyčný skutečný majitel může v případě neudělení takové výjimky využít předběžné právní ochrany.
K nákladům řízení
137    Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
1)      Přezkum páté otázky ve věci C‑685/24 neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost čl. 31 odst. 1 a 2 a 10 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/849 ze dne 20. května 2015 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 a o zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES a směrnice Komise 2006/70/ES ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/843 ze dne 30. května 2018.
2)      Článek 31 odst. 1 směrnice 2015/849 ve znění směrnice 2018/843
musí být vykládán v tom smyslu, že
nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které se má za to, že svěřenské mandáty uzavřené svěřenskými společnostmi založenými podle italského práva (mandato fiduciario) spadají pod pojem „ostatní druhy právních uspořádání“ ve smyslu tohoto ustanovení.
3)      Přezkum první otázky ve věci C‑684/24 neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost čl. 31 odst. 4 prvního pododstavce písm. c) směrnice 2015/849, ve znění směrnice 2018/843.
4)      Článek 31 odst. 4 první pododstavec písm. c) směrnice 2015/849 ve znění směrnice 2018/843
musí být vykládán v tom smyslu, že
nebrání vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje přístup k informacím o skutečných majitelích svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání jednotlivcům, včetně těch, kteří zastupují obecné zájmy a kteří prokazují relevantní a specifický právní zájem, pokud je nezbytné znát tyto skutečné majitele za účelem zachování zájmu odpovídajícího právně chráněné situaci nebo jeho ochrany a pokud mají tito jednotlivci důkazy o tom, že skutečný majitel není právním vlastníkem, přičemž tato vnitrostátní právní úprava navíc vyžaduje, aby byl tento právní zájem přímý, konkrétní a aktuální a v případě subjektů zastupujících obecné zájmy se nesmí shodovat se zájmem osob patřících do zastupované kategorie.
5)      Článek 31 odst. 7a směrnice 2015/849 ve znění směrnice 2018/843 ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie
musí být vykládán v tom smyslu, že
nebrání vnitrostátní právní úpravě, která přiznává mimosoudnímu správnímu orgánu pravomoc udělit výjimku z přístupu k informacím o skutečných majitelích svěřenského fondu nebo podobného právního uspořádání podle tohoto čl. 31 odst. 7a. Naproti tomu toto ustanovení brání takové vnitrostátní právní úpravě, pokud nestanoví, že dotyčný skutečný majitel může v případě neudělení takové výjimky využít předběžné právní ochrany.
Podpisy
*      Jednací jazyk: italština.