62022CO0530
A BÍRÓSÁG VÉGZÉSE (hatodik tanács)
2023. február 16. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – A Bíróság eljárási szabályzatának 99. cikke – Vasúti szállítás – Az utasok jogai és kötelezettségei – 1371/2007/EK rendelet – A 3. cikk 8. pontja – Szállítási szerződés – Fogalom – A vonatra való felszálláskor menetjeggyel nem rendelkező utas – Fogyasztóvédelem”
A C‑530/22. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Sąd Rejonowy dla Warszawy‑Śródmieścia w Warszawie (varsó‑śródmieściei kerületi bíróság, Lengyelország) a Bírósághoz 2022. augusztus 9‑én érkezett, 2022. június 20‑i határozatával terjesztett elő
a Dunaj‑Finanse sp. z o.o.
és
KG
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (hatodik tanács),
tagjai: P. G. Xuereb tanácselnök, T. von Danwitz (előadó) és A. Kumin bírák,
főtanácsnok: G. Pitruzzella,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint a Bíróság az eljárási szabályzatának 99. cikke alapján, indokolt végzéssel határoz,
meghozta a következő
Végzést
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a vasúti személyszállítást igénybe vevő utasok jogairól és kötelezettségeiről szóló, 2007. október 23‑i 1371/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2007. L 315., 14. o.) 3. cikke 8. pontjának, valamint az e rendelet I. mellékletében szereplő A. függelék 6. cikke (1) és (2) bekezdésének az értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a Dunaj‑Finanse sp. z o.o. és KG között, az ez utóbbitól a menetjegy nélkül, vonaton történő utazás miatt követelt pótdíj tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
3
Az 1371/2007 rendelet (1)–(3) preambulumbekezdése kimondja:
„(1)
A közös közlekedéspolitika keretében fontos megőrizni a vasúti személyszállítást igénybe vevő utasok felhasználói jogait, valamint javítani a vasúti személyszállítási szolgáltatások minőségét és eredményességét annak érdekében, hogy a vasúti szállítás aránya az egyéb szállítási módokhoz képest növekedjen.
(2)
A Bizottság »Fogyasztóvédelmi politikai stratégia: 2002–2006« című közleményének [HL 2002. C 137., 2. o.] célja a fogyasztóvédelem magas szintjének elérése a közlekedés területén, a Szerződés 153. cikkének (2) bekezdésével összhangban.
(3)
Mivel a szállítási szerződés vonatkozásában a vasúti személyszállítást igénybe vevő utas a gyengébbik fél, ezért az utasok jogait biztosítani kell e tekintetben.”
4
E rendelet 1. cikkének a) pontja a következőt írja elő:
„Ez a rendelet az alábbiakra vonatkozóan állapít meg szabályokat:
a)
a vasúttársaságok által nyújtandó tájékoztatás, a szállítási szerződések kötése, a menetjegyek kiállítása és a vasúti szállítás számítógépesített információs és foglalási rendszerének bevezetése”.
5
Az említett rendelet 3. cikke ekként rendelkezik:
„E rendelet alkalmazásában:
[…]
2.
»fuvarozó«: az a szerződéses vasúttársaság, amellyel az utas szállítási szerződést kötött, vagy több egymást követő vasúttársaság, amelyek e szerződés értelmében felelősek lehetnek;
[…]
8.
»szállítási szerződés«: ellenszolgáltatás fejében vagy térítésmentesen teljesítendő fuvarozásról szóló szerződés a vasúttársaság vagy a menetjegy‑értékesítő és az utas között, amely egy vagy több szállítási szolgáltatásra vonatkozik;
[…]
16.
»általános fuvarozási feltételek«: a fuvarozóra vonatkozó feltételek az egyes tagállamokban hatályos általános feltételek vagy díjszabás formájában, amelyek a fuvarozási szerződés megkötésével annak szerves részévé váltak;
[…]”
6
Az 1371/2007 rendelet „Szállítási szerződés, tájékoztatás és menetjegyek” című II. fejezete tartalmazza e rendelet 4–10. cikkét. E rendeletnek „A személyszállítási szerződés” című 4. cikke előírja:
„E fejezet rendelkezéseire is figyelemmel, a személyszállítási szerződés megkötését és teljesítését, valamint az információk és menetjegyek nyújtását az I. mellékletben foglalt II. és III. cím rendelkezései szabályozzák.”
7
Az 1371/2007 rendeletnek a „Kivonat a nemzetközi vasúti személyszállítási szerződésre vonatkozó egységes szabályokból (CIV)” című I. mellékletét az 1999. június 3‑i vilniusi jegyzőkönyvvel módosított, a nemzetközi vasúti fuvarozásról szóló, 1980. május 9‑i egyezményhez (COTIF, a továbbiakban: COTIF) fűzött A. függelék II–VII. címe alkotja. Így ezen I. mellékletben szerepel e függeléknek „A szállítási szerződés megkötése és teljesítése” című II. címe, amely az említett függelék 6–11. cikkét tartalmazza.
8
A COTIF A. függelékének „Szállítási szerződés” című 6. cikke értelmében:
„(1)   A szállítási szerződéssel a fuvarozó arra vállal kötelezettséget, hogy az utast, valamint – adott esetben – útipoggyászát és járművét a célállomásra szállítja, és a célállomáson az útipoggyászt és a járműveket átadja.
(2)   A szállítási szerződést az utasnak átadott egy vagy több menetjegy tanúsítja. Ugyanakkor, a 9. cikkre figyelemmel, a menetjegy hiánya, szabálytalansága vagy elveszése nem érinti a szerződés létét és érvényességét, és arra továbbra is a jelen egységes szabályok vonatkoznak.
(3)   A menetjegy vélelmet állít fel a szállítási szerződés megkötésére és tartalmára vonatkozóan, amellyel szemben azonban ellenbizonyításnak van helye.”
9
Ezen A. függelék „Utazási jogosultság. Az utazásból való kizárás” címet viselő 9. cikke az (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„Az utasnak az utazás megkezdésétől fogva érvényes menetjeggyel kell rendelkeznie, amelyet a jegyvizsgálat során köteles bemutatni. Az általános szállítási feltételek előírhatják, hogy:
a)
az az utas, aki nem tud érvényes menetjegyet felmutatni, a menetdíjon felül pótdíjat köteles fizetni;
b)
az az utas, aki a menetdíj vagy a pótdíj azonnali megfizetését megtagadja, az utazásból kizárható;
c)
a pótdíj milyen feltételek mellett térítendő vissza.”
A lengyel jog
A polgári törvénykönyvről szóló törvény
10
Az 1964. április 23‑i ustawa – Kodeks cywilny (a polgári törvénykönyvről szóló törvény; a Dz. U. 1964-es 16. száma, 93. tétel) 117. cikke az alapeljárásra alkalmazandó változatának 2. és 21. §‑ában a következőket írja elő:
„2.   § Ezen elévülési idő lejártát követően az a személy, akivel szemben a követelés fennáll, mentesül e követelés teljesítése alól, kivéve, ha lemond az elévülési kifogás érvényesítéséről. […]
21.   § Az elévülési idő lejártát követően már nem lehet a fogyasztóval szemben követelést érvényesíteni.”
A közlekedési jogról szóló törvény
11
Az 1984. november 15‑i ustawa Prawo przewozowe (szállítási törvény) alapeljárásra alkalmazandó változata (a Dz. U. 1984-es 53. száma, 272. tétel; a továbbiakban: szállítási törvény) 16. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A szállítási szerződés megkötésére az utazás megkezdése előtt a menetjegy megvásárlásával vagy a fuvarozó vagy a közlekedési közszolgáltató által meghatározott, a közlekedési eszközhöz való hozzáférés egyéb feltételeinek teljesítésével, vagy meghatározásuk hiányában önmagában a közlekedési eszközön való helyfoglalással kerül sor.”
12
A szállítási törvény 33a. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Amennyiben megállapítást nyer, hogy nem áll rendelkezésre megfelelő szállítási dokumentum, a fuvarozó vagy a közlekedési közszolgáltató vagy az általa felhatalmazott személy köteles beszedni a megfelelő viteldíjat és pótdíjat, vagy fizetési felszólítást küldeni.”
13
E törvény 77. cikkének (1) bekezdése és (3) bekezdésének 4. pontja előírja:
„(1)   A (2) bekezdés és a 78. cikk sérelme nélkül az e törvényen vagy végrehajtási rendelkezésein alapuló kérelmek egy éven belül terjeszthetők elő.
[…]
(3)   Az elévülési idő
[…]
4.
a kifizetési vagy visszatérítési igény esetében a kifizetés időpontjától vagy – kifizetés elmaradása esetén – attól az időponttól kezdődik, amikor a kifizetést teljesíteni kellett volna.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
14
2016. szeptember 10‑én KG érvényes menetjegy nélkül utazott a Koleje Mazowieckie – KM sp. z o.o. vasúti fuvarozó társaság vonatán. A vasúti fuvarozó díjszabása alapján 191,82 lengyel złoty (PLN) (hozzávetőleg 40,50 euró) összeget követeltek tőle, amely a 6,82 PLN (körülbelül 1,50 euró) összegű menetjegy árának felelt meg, amelyet 185 PLN (hozzávetőleg 39 euró) pótdíjjal növeltek.
15
A Dunaj‑Finanse a 2019. január 2‑i engedményezési szerződéssel szerezte meg a fuvarozó KG‑val szembeni követelését.
16
2021. június 16‑i keresetével a Dunaj‑Finanse a Sąd Rejonowy dla Warszawy‑Śródmieścia w Warszawie‑hoz (varsó‑śródmieściei kerületi bíróság, Lengyelország), a kérdést előterjesztő bírósághoz fordult, amelyben azt kérte, hogy e bíróság a szállítási törvény 33a. cikkének (3) bekezdése alapján kötelezze KG‑t az említett összeg és a törvényes kamatlábbal a kifizetés időpontjáig számított késedelmi kamat megfizetésére. E társaság arra hivatkozott, hogy e törvény 16. cikkének (1) bekezdése értelmében a vasúti fuvarozó és KG között nem jött létre szállítási szerződés, így ez utóbbit nem lehet sem szállítási szerződés felének, sem pedig fogyasztónak tekinteni. Hozzátette, hogy az a nemzeti rendelkezés, amely előírja, hogy a bíróság hivatalból figyelembe veszi a fogyasztóval szemben hivatkozott követelés elévülését, az alapeljárásban tehát nem alkalmazható.
17
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy az említett törvény 77. cikkéből kitűnik, hogy a követelt követelés a kereset 2021. június 16‑án történő benyújtásának időpontjában már elévült, azonban a polgári törvénykönyv alapeljárásra alkalmazandó változata 117. cikkének 21. §‑a alapján ezen elévülést hivatalból csak akkor állapíthatja meg, tehát a keresetet csak akkor utasíthatja el, ha KG fogyasztónak tekinthető, ami feltételezi, hogy ez utóbbi szállítási szerződést kötött a vasúti fuvarozóval. Ezzel szemben, ha az nyer megállapítást, hogy semmiféle szerződés nem jött létre, és ennélfogva KG nem tekinthető fogyasztónak, a követelés elévülését csak akkor lehet figyelembe venni, ha arra KG hivatkozik, amit nem tett meg, így a keresetnek helyt kellene adni.
18
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság pontosítja, hogy bár a nemzeti jog általános szabályainak megfelelően szállítási szerződés hallgatólagosan is köthető, a szállítási törvénynek a többek között a Sąd Okręgowy w Kielcach (kielcei regionális bíróság, Lengyelország) által a 2019. szeptember 1‑jei ítéletben értelmezett 16. cikkének (1) bekezdése nem teszi lehetővé az ilyen szerződés fennállásának megállapítását olyan helyzetben, amelyben az utas menetjegy vásárlása nélkül foglal helyet a vonaton, jóllehet a szóban forgó általános fuvarozási feltételek értelmében a szerződéskötés feltétele a jegyvásárlás, valamint a menetjegy érvényesítése vagy aktiválása.
19
Így az említett bíróság arra keresi a választ, hogy az ilyen nemzeti szabályozás megfelel‑e az 1371/2007 rendeletnek, különösen e rendelet „szállítási szerződés” fogalmát meghatározó 3. cikke 8. pontjának, amint azt a Bíróság a 2019. november 7‑iKanyeba és társai ítéletben (C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936) értelmezte.
20
A kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy azt kell megállapítani, hogy az említett rendelet rendelkezéseivel ellentétes e nemzeti szabályozás, mivel e megoldást különösen a hatékonyság elve alátámasztja. E bíróság ugyanis megállapítja, hogy az 1371/2007 rendelet fő célja a szállítási szerződések gyengébb felének minősülő utasok magas szintű védelmének és biztonságának a biztosítása. Márpedig e cél részben megszűnne, ha e rendelet rendelkezéseinek legalább egy része nem lenne alkalmazható az utasok egy adott kategóriájára. Egyébiránt a menetjegy nélkül utazó utas nem tekinthető az uniós jog más rendelkezései – mint például a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv (HL 1993. L 95., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 288. o.) rendelkezései – értelmében vett „fogyasztónak”, ily módon ezen utas jogi helyzete még gyengébb.
21
E körülmények között a Sąd Rejonowy dla Warszawy‑Śródmieścia w Warszawie (varsó‑śródmieściei kerületi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni [az 1371/2007] rendelet 3. cikkének 8. pontját, az 1371/2007 rendelet I. mellékletében szereplő A. függelék 6. cikkének (1) és (2) bekezdését, az [EUMSZ 169. cikk] (1) bekezdését, az Európai Unió Alapjogi Chartája 20. és 38. cikkét, valamint a tényleges érvényesülés, a törvény előtti egyenlőség és a jogrendszer koherenciája elvét, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti jogi rendelkezés, amely szerint nem jön létre szállítási szerződés a fuvarozó, és az olyan utas között, aki a vonaton menetjegy megvásárlásának szándéka nélkül foglal helyet?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
22
Az eljárási szabályzatának 99. cikke értelmében, ha a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra terjesztett kérdésre a válasz egyértelműen levezethető az ítélkezési gyakorlatból, vagy ha az előterjesztett kérdésre adandó válasz nem enged teret semmilyen észszerű kétségnek, a Bíróság az előadó bíró javaslatára és a főtanácsnok meghallgatását követően az eljárás során bármikor indokolt végzéssel határozhat.
23
A jelen ügyben ezt a rendelkezést kell alkalmazni.
24
Elöljáróban meg kell jegyezni, hogy az előterjesztő bíróság a kérdésében az 1371/2007 rendeletre, valamint az EUMSZ 169. cikk (1) bekezdésére, az Európai Unió Alapjogi Chartájának 20. és 38. cikkére, valamint a tényleges érvényesülés, a törvény előtti egyenlőség és a jogrendszer koherenciájának az elvére hivatkozott. Ugyanakkor az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy a jelen ügy keretében kizárólag a „szállítási szerződés” e rendelet értelmében vett fogalmáról van szó.
25
E tekintetben a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez hasznos választ adjon. Ennek fényében a Bíróságnak adott esetben át kell fogalmaznia az elé terjesztett kérdéseket (2017. június 8‑iFreitag ítélet, C‑541/15, EU:C:2017:432, 29. pont; 2021. november 18‑iA. S. A. ítélet, C‑212/20, EU:C:2021:934, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26
Következésképpen úgy kell tekinteni, hogy kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1371/2007 rendelet 3. cikkének 8. pontját az e rendelet I. melléklete A. függeléke 6. cikkének (1) és (2) bekezdésével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti jogi rendelkezés, amelynek értelmében semmilyen szállítási szerződés nem jön létre a fuvarozó és egy olyan utas között, aki a vonaton menetjegy megvásárlásának szándéka nélkül foglal helyet.
27
Emlékeztetni kell arra, hogy valamely uniós jogi rendelkezés értelmezése során nemcsak annak szövegét, hanem szövegkörnyezetét és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az a részét képezi (2019. november 7‑iKanyeba és társai ítélet, C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
28
Az 1371/2007 rendelet 3. cikke 8. pontjának megfogalmazását illetően mindenekelőtt egyfelől a „szerződés” fogalma annak általános értelmét tekintve joghatások kiváltására irányuló egybehangzó akarategységet jelent. Másfelől, az e rendelet által szabályozott jogterület keretében, valamint e rendelkezés megfogalmazására figyelemmel e joghatás elsősorban a vasúttársaság azon kötelezettségében áll, hogy egy vagy több szállítási szolgáltatást nyújtson az utas számára, illetve az utas azon kötelezettségében, hogy megfizesse az árat, feltéve hogy a szállítási szolgáltatást nem ingyenesen nyújtják (2019. november 7‑iKanyeba és társai ítélet, C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 36. pont).
29
Ily módon egyfelől azzal, hogy a vasúttársaság szabad hozzáférést biztosít a vonatjához, másfelől pedig azzal, hogy az utas utazás céljából felszáll a vonatra, mindketten kinyilvánítják arra irányuló egybehangzó akaratukat, hogy szerződéses viszonyba lépjenek, ily módon a szállítási szerződés fennállásának megállapításához szükséges feltételek főszabály szerint teljesülnek. Az 1371/2007 rendelet 3. cikkének 8. pontja mindazonáltal nem teszi lehetővé annak meghatározását, hogy a jegy utas általi birtoklása elengedhetetlen eleme‑e annak, hogy meg lehessen állapítani, hogy az e rendelkezés értelmében vett „szállítási szerződés” fennáll (2019. november 7‑iKanyeba és társai ítélet, C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 37. pont).
30
Ezt követően, ami azt a szövegkörnyezetet illeti, amelybe e 3. cikk 8. pontja illeszkedik, abból egyértelműen az következik, hogy az e rendelet I. mellékletének A. függelékében „menetjegyként” említett jegy csak az az eszköz, amelyben testet ölt az említett rendelet értelmében vett szállítási szerződés (2019. november 7‑iKanyeba és társai ítélet, C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 48. pont).
31
Ebben az összefüggésben a „szállítási szerződés” kifejezés ugyanezen rendelet több más rendelkezésében is szerepel, többek között annak 4. cikkében, amely előírja, hogy „[az 1371/2007 rendelet II. fejezetének] rendelkezéseire is figyelemmel, a személyszállítási szerződés megkötését és teljesítését, valamint az információk és menetjegyek nyújtását az [e rendelet] I. melléklet[é]ben foglalt II. és III. cím rendelkezései szabályozzák”. Márpedig ezen I. mellékletben szerepel többek között a COTIF A. függelékének a szállítási szerződés megkötéséről és teljesítéséről szóló II. címe, amelynek 6. cikke az (1) bekezdésében kimondja, hogy „[a] szállítási szerződéssel a fuvarozó arra vállal kötelezettséget, hogy az utast […] a célállomásra szállítja”, és a (2) bekezdésében pontosítja, hogy a szállítási szerződést az utasnak átadott egy vagy több menetjegy tanúsítja, továbbá hogy ugyanakkor, e függelék 9. cikkére figyelemmel, a menetjegy hiánya, szabálytalansága vagy elveszése nem érinti a szerződés létét és érvényességét, és arra továbbra is a COTIF egységes szabályai vonatkoznak (lásd ebben az értelemben: 2019. november 7‑iKanyeba és társai ítélet, C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 38., 40. és 41. pont).
32
Ami ezen A. függelék 9. cikkét illeti, noha az (1) bekezdésének első mondatában előírja, hogy az utasnak az utazás megkezdésétől fogva érvényes menetjeggyel kell rendelkeznie, e 9. cikk az (1) bekezdése második mondatának a) és b) pontjában pontosítja, hogy az általános szállítási feltételek előírhatják, hogy az az utas, aki nem tud érvényes menetjegyet felmutatni, a menetdíjon felül pótdíjat köteles fizetni, valamint hogy az az utas, aki a menetdíj vagy a pótdíj azonnali megfizetését megtagadja, az utazásból kizárható (lásd ebben az értelemben: 2019. november 7‑iKanyeba és társai ítélet, C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 45. pont).
33
Mivel azzal az utassal szemben, aki nem tud érvényes menetjegyet felmutatni, vagy megtagadja a menetdíj azonnali megfizetését, e 9. cikk értelmében az általános szállítási feltételeket lehet alkalmazni, és mivel e rendelet 3. cikkének 16. pontja értelmében ugyanezen rendelet 3. cikkének 2. pontjával összefüggésben az említett rendelet alkalmazásában e feltételek a vasúttársaság és az utas közötti szállítási szerződés megkötésével annak szerves részévé válnak, az olyan társaságot, amely szabad hozzáférést biztosít a vonatjaihoz, és egy olyan utast, aki egy ilyen vonatra utazás céljából száll fel, úgy kell tekinteni, hogy az ugyanezen rendelet értelmében vett „szállítási szerződés” feleinek minősülnek, mivel ez az utas ily módon a vonaton található. Ellenkező esetben ugyanis az említett utasra az 1371/2007 rendelet alapján nem alkalmazhatók ezen általános szállítási feltételek (2019. november 7‑iKanyeba és társai ítélet, C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 47. pont).
34
Az 1371/2007 rendelet 3. cikke 8. pontjának megfogalmazása, illetve az a szövegkörnyezet, amelybe e rendelkezés illeszkedik, következésképpen annak megállapításához vezet, hogy az említett rendelkezés értelmében vett „szállítási szerződés” fogalmát e rendelet alkalmazásában úgy kell érteni, hogy az független attól, hogy az utas rendelkezik‑e jeggyel, illetve úgy, hogy az magában foglalja azt a helyzetet is, amelyben egy utas utazási céllal, menetjegy megvásárlása nélkül száll fel egy szabadon hozzáférhető vonatra (2019. november 7‑iKanyeba és társai ítélet, C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 49. pont).
35
Ezt az értelmezést az 1371/2007 rendelet által követett célkitűzések is megerősítik. Egyfelől, 1. cikkének a) pontja értelmében e rendelet célja – többek között – a szállítási szerződések megkötése szabályainak bevezetése. Másfelől, az említett rendelet (1) preambulumbekezdése többek között azt hangsúlyozza, hogy a közös közlekedéspolitika keretében fontos megőrizni a vasúti személyszállítást igénybe vevő utasok felhasználói jogait. Ugyanezen rendelet (2) preambulumbekezdéséből ezenfelül az következik, hogy a közlekedés területén el kell érni a fogyasztóvédelem magas szintjét, (3) preambulumbekezdése szerint pedig, mivel a szállítási szerződés vonatkozásában a vasúti személyszállítást igénybe vevő utas a gyengébbik fél, ezért az utasok jogait biztosítani kell e tekintetben (2019. november 7‑iKanyeba és társai ítélet, C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 50. pont).
36
Ellentétes lenne e célkitűzésekkel annak megállapítása, hogy a „szállítási szerződésnek” az 1371/2007 rendelet értelmében vett fogalmát úgy kell értelmezni, hogy abba nem tartozik bele egy olyan helyzet, amelyben az utas utazási céllal, menetjegy megvásárlása nélkül száll fel egy szabadon hozzáférhető vonatra. Ha ugyanis úgy lehetne tekinteni, hogy az ilyen utast, kizárólag azon okból, hogy nem rendelkezik menetjeggyel, amikor felszáll a vonatra, úgy lehetne minősíteni, mint aki nem részese a vonatjaihoz szabad hozzáférést biztosító vasúttársasággal fennálló szerződéses jogviszonynak, ezen utast neki fel nem róható körülmények miatt meg lehetne fosztani azon jogoktól, amelyeket e rendelet kapcsol a szállítási szerződés megkötéséhez, ami ellentétes lenne az említett rendeletnek a vasúti utasok védelmére irányuló, és e rendelet (1)–(3) preambulumbekezdésében rögzített célkitűzéssel (2019. november 7‑iKanyeba és társai ítélet, C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 51. pont).
37
Az 1371/2007 rendelet 3. cikke 8. pontjának értelmében vett „szállítási szerződés” fogalma – amely az uniós jog önálló fogalma, és amelyet valamennyi tagállamban egyformán kell értelmezni – tehát magában foglalja azt a helyzetet, amelyben egy utas utazási céllal, menetjegy megvásárlása nélkül száll fel egy szabadon hozzáférhető vonatra, mégpedig függetlenül attól, hogy szándékában állt‑e menetjegyet vásárolni, vagy sem (2019. november 7‑iKanyeba és társai ítélet, C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 53. pont).
38
Következésképpen valamely tagállam nem írhatja elő, hogy ki van zárva a „szállítási szerződés” e fogalma alól az olyan helyzet, amelyben az utas utazási céllal, menetjegy megvásárlása és jegyvásárlási szándék nélkül felszáll egy szabadon hozzáférhető vonatra.
39
Egyébiránt emlékeztetni kell arra, hogy mivel az 1371/2007 rendelet nem tartalmaz e tekintetben rendelkezéseket, a jelen végzés 37. pontjában említett értelmezés nem érinti e szerződés érvényességét, illetve azokat a következményeket, amelyek ahhoz kapcsolódhatnak, ha valamelyik fél nem tesz eleget szerződéses kötelezettségeinek, amelyeket e rendelet vonatkozó rendelkezéseinek hiányában továbbra is a nemzeti jog szabályoz (lásd ebben az értelemben: 2019. november 7‑iKanyeba és társai ítélet, C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 52. pont).
40
A fentiekre tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1371/2007 rendelet 3. cikkének 8. pontját az e rendelet I. melléklete A. függeléke 6. cikkének (1) és (2) bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti jogi rendelkezés, amelynek értelmében semmilyen szállítási szerződés nem jön létre a fuvarozó és egy olyan utas között, aki egy szabadon hozzáférhető vonaton menetjegy megvásárlásának szándéka nélkül foglal helyet.
A költségekről
41
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről.
A fenti indokok alapján a Bíróság (hatodik tanács) a következőképpen határozott:
A vasúti személyszállítást igénybe vevő utasok jogairól és kötelezettségeiről szóló, 2007. október 23‑i 1371/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 3. cikkének 8. pontját e rendelet I. melléklete A. függeléke 6. cikkének (1) és (2) bekezdésével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
azzal ellentétes az olyan nemzeti jogi rendelkezés, amelynek értelmében semmilyen szállítási szerződés nem jön létre a fuvarozó, és egy olyan utas között, aki egy szabadon hozzáférhető vonaton menetjegy megvásárlásának szándéka nélkül foglal helyet.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: lengyel.