62007CC0317
JULIANE KOKOTT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2008. szeptember 11. (
1
)
C-317/07. sz. ügy
A Lahti Energia Oy
által kezdeményezett eljárás
„2000/76/EK irányelv — Hulladékok égetése — Tisztítás és elégetés — Hulladékból nyert nyersgáz — A hulladék fogalma — Hulladékégető mű — Együttégető mű”
I – Bevezetés
1.
A jelen ügy a hulladékok égetéséről szóló, 2000. december 4-i 2000/76/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
2
) (a továbbiakban: hulladékok égetéséről szóló irányelv) értelmezésére vonatkozik. Egy olyan létesítményről van szó, amelyben éghető gázzá dolgozzák fel a hulladékot, amely gázt ezután tisztítást követően egy kőszénerőműben elégetik. Tisztázni kell, hogy a hulladékok égetéséről szóló irányelvet mennyiben kell alkalmazni e műveletre.
II – Jogi háttér
A – A hulladékok égetéséről szóló irányelv
2.
A hulladékok égetéséről szóló irányelv 1. cikke meghatározza annak célkitűzéseit:
„Az irányelv célja, hogy megelőzze, illetve a lehető legjobban korlátozza a hulladék égetése és együttégetése következtében a környezetet érő negatív hatásokat, különösen a levegőbe, talajba, felszíni és felszín alatti vizekbe történő kibocsátás okozta szennyezéseket, valamint az emberi egészség ebből eredő veszélyeztetését.
E célt a Közösség területén található hulladékégetők és együttégetők számára kibocsátási határértékek megállapításával, szigorú üzemeltetési feltételek és műszaki követelmények kialakításával, valamint a 75/442/EGK irányelv( (
3
) ) követelményeinek betartásával kell elérni.”
3.
Ez az irányelv – 2. cikkének (1) bekezdése értelmében – a hulladékégető és együttégető művekre vonatkozik.
4.
A hulladékot, a hulladékégető műveket és az együttégető műveket a 3. cikk 1., 4. és 5. pontjai határozzák meg:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
1.
»hulladék«: 75/442/EGK irányelv 1. cikkének a) pontjában meghatározott bármely szilárd vagy folyékony halmazállapotú hulladék;
[…]
4.
»hulladékégető mű«: bármely helyhez kötött vagy mobil műszaki egység és berendezés, amelyet a hulladék hőkezelése érdekében építettek, függetlenül attól, hogy a keletkezett égéshőt hasznosítják-e vagy sem. Ez magában foglalja a hulladék oxidálását és más hőkezelési eljárásokat, például a pirolízist, a gázosítást vagy a plazmaeljárásokat, amennyiben a kezelés eredményeként keletkező anyagokat a kezelést követően elégetik.
Ez a meghatározás vonatkozik a telephelyre, valamint az egész égetőműre, ideértve az összes égetőművet, a hulladékfogadót, a tárolót, a helyszíni előkezelő berendezéseket, a hulladék tüzelőanyagot és a levegőellátási rendszereket, a kazánt, a füstgázkezelő berendezéseket, a maradékanyagok és a szennyvíz helyszíni kezelésére vagy tárolására szolgáló létesítményeket, kéményeket, az égetés folyamatának szabályozását, valamint az égési körülményeket rögzítő és nyomon követő eszközöket és rendszereket is;
5.
»együttégető mű«: bármely helyhez kötött vagy mobil berendezés, amelynek elsődleges célja az energiatermelés vagy anyagi termékek előállítása, és amely:
—
hulladékot alap- vagy kiegészítő tüzelőanyagként használ; vagy
—
amelyben a hulladékot ártalmatlanítás céljából hőkezelésnek vetik alá.
Amennyiben az égetés úgy történik, hogy az üzem elsődleges célja nem energiatermelés vagy anyagi termék előállítása, hanem a hulladék hőkezelése, akkor azt az üzemet a 4. pont értelmében vett égetőműnek kell tekinteni.
Ez a fogalom-meghatározás vonatkozik a létesítmény területére, valamint az egész égetőüzemre, ideértve az összes együttégető művet, a hulladékfogadót, a tárolót, a helyszíni előkezelési eljárásokat, hulladék tüzelőanyagot és levegőellátási rendszereket, kazánt, a füstgáztisztító berendezéseket, a maradékanyagok és a szennyvíz helyszíni kezelésére vagy tárolására szolgáló létesítményeket, kéményeket, az égésfolyamatot szabályzó, valamint az égési körülményeket rögzítő és nyomon követő eszközöket és rendszereket”.
5.
A 7. cikk (1) bekezdése és (2) bekezdésének első albekezdése szabályozza a légszennyező anyagok kibocsátási határértékeit:
„(1)   A hulladékégetőket úgy kell megtervezni, felszerelni, megépíteni és üzemeltetni, hogy a füstgázok légszennyezőanyag-tartalma az V. melléklet szerinti kibocsátási határértékeket ne haladja meg.
(2)   A hulladék-együttégetőket úgy kell megtervezni, felszerelni, megépíteni és üzemeltetni, hogy a füstgázok légszennyezőanyag-tartalma a II. mellékletben előírt, illetve aszerint meghatározott kibocsátási határértékeket ne haladja meg.
[…]”
6.
Együttégetés esetén a hulladékok égetéséről szóló irányelv kétfajta határértéket ír elő. Az egyik határérték az égetés hulladékarányára vonatkozik, a másik a hagyományos tüzelőanyagok arányára. A két határértéket az úgynevezett keverési szabály segítségével kombinálják egymással az adott szennyező anyagra vonatkozó egyetlen határértékben.
B – Az együttégető művekre és a nagy tüzelőberendezésekre vonatkozó követelmények összehasonlítása
7.
Bizonyos szennyező anyagoknak a kőszénerőművek által történő kibocsátását a nagy tüzelőberendezésekből származó egyes szennyező anyagok levegőbe történő kibocsátásának korlátozásáról szóló, 2001. október 23-i 2001/80/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
4
) szabályozza.
8.
Ha összehasonlítjuk a keverési szabály keretei között alkalmazandó, – az együttégető művekben a hulladékokkal együtt használt – hagyományos szilárd tüzelőanyagok tekintetében megállapított határértékeket a nagy tüzelőberendezésekre vonatkozó, a 2001/80 irányelv 4. cikkében – összefüggésben a III., VI. és VII. mellékletekkel – található követelményekkel, akkor a következőkben bemutatott különbségek adódnak.
9.
Az SO2 tekintetében a meglévő nagy tüzelőberendezések méretüktől függően 2000 mg SO2/Nm3 és 400 mg SO2/Nm3 között bocsáthatnak ki, az együttégető művek ezzel szemben csak 850 mg SO2/Nm3 és 200 mg SO2/Nm3 között, azaz a nagy tüzelőberendezések tekintetében megállapított határértékek 42,5%-a és 50%-a között. Az új nagy tüzelőberendezésekre azonban ugyanolyan szigorú vagy szigorúbb értékek vonatkoznak, mint az együttégető művekre, nevezetesen 200 mg/Nm3.
10.
A meglévő nagy tüzelőberendezések 2016-ig méretüktől függően 600 mg/Nm3 vagy 500 mg/Nm3 NOx-t bocsáthatnak ki, az együttégető művek tekintetében ez a mérettől függően nem több, mint 400 mg/Nm3, 300 mg/Nm3 vagy 200 mg/Nm3. 2016 után e nagy tüzelőberendezések legnagyobbjai is kötelesek ugyanazon értéket betartani, mint a hasonló együttégető művek, míg a kisebb létesítményeket szigorúbban kezelik. Az újonnan létesült művekre ezzel ellentétben ugyanazon követelmények vonatkoznak, mint az együttégető művekre, a 100 és 300 MWth közötti üzemekre pedig a nagyobb létesítményekre vonatkozó szigorúbb határérték érvényes.
11.
Az együttégető művek végül – csakúgy, mint az új nagy tüzelőberendezések – méretüktől függően 50 mg/Nm3 és 30 mg/Nm3 közötti port bocsáthatnak ki. A meglévő nagy tüzelőberendezések ezzel ellentétben jelentősen több port bocsáthatnak ki, 50 mg/Nm3 és 100 mg/Nm3 között. Méretüktől függően az együttégető művekre vonatkozó határértékek ezért elérik a nagy tüzelőberendezések értékeinek 30–50%-át.
12.
A 2001/80 irányelv meglévő létesítményekre vonatkozó határértékei mindazonáltal még nagyvonalúbbak lehetnek, ha a létesítmény az irányelv 4. cikkének (6) bekezdése értelmében vett kibocsátás-csökkentési terv hatálya alá tartozik.
C – A környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló, 1996. szeptember 24-i 96/61/EK tanácsi irányelv (
5
)szabályai
13.
Végül a 96/61 irányelv néhány rendelkezése bír jelentőséggel. Ebben a 2. cikk 3. pontja határozza meg a létesítmény fogalmát:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
[…]
3.
»létesítmény«: olyan rögzített műszaki egység, ahol egy vagy több, az I. mellékletben felsorolt tevékenységet folytatnak, és bármely más, azzal közvetlenül együtt járó tevékenységet, amely műszakilag kapcsolódik az adott telephelyen folytatott tevékenységhez, és amelynek hatása lehet a kibocsátásokra és a környezetszennyezésre”
14.
A 96/61 irányelv 3. cikke szabályozza a létesítmény üzemeltetőinek alapvető kötelezettségeit. Itt legfőképpen az elérhető legjobb technika alkalmazására kell utalni:
„A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy az illetékes hatóságok biztosítsák a létesítmények üzemeltetésének alábbi módját:
a)
minden megfelelő megelőző intézkedést megtesznek a környezetszennyezés ellen, különösen az elérhető legjobb technika alkalmazása révén;”
15.
A 96/61 irányelv 5. cikkének (1) bekezdése értelmében ezek a követelmények 2007. október 30. óta a meglévő létesítményekre is vonatkoznak. (
6
)
III – A tényállás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
16.
A jogvita tárgya egy létesítménymódosítás engedélyezése. Nevezetesen egy meglévő gázgyárat kívánnak kiegészíteni egy, a termelt gáz tisztítására szolgáló berendezéssel. A kérelmező a Lahti Energia Oy (a továbbiakban: Lahti Energia). Ez egy Lahti város tulajdonában álló energiaszolgáltató vállalkozás. Tevékenységi köre többek között magában foglalja az áram-, fűtés- és földgázellátást, valamint az energiaszolgáltatás egyéb formáit, és az ezzel összefüggő termékek előállítását és kereskedelmét.
17.
A Lahti Energia működteti a Kymijärvi erőművet és az ugyanott felállított gázgyárat. Az erőmű több, mint 70%-os hatékonysággal állít elő hőt és áramot. Mindenekelőtt kőszenet használ tüzelőanyagként, mintegy 5%-ban természetes gázt és 15%-ban a gázgyár által előállított gázt.
18.
A gázgyár a gázt a „cirkuláló folyadékágyban történő gázosítás” eljárása során állítja elő. Ennek során a szilárd hulladékból oxidáció útján 850–900 Celsius-fokon éghető gázt nyernek. Mintegy 30% fahulladékot használnak fel a fafeldolgozó iparból, mintegy 10% hulladékfát, mintegy 30% a válogatott városi hulladékból újra kinyert tüzelőanyagot, valamint mintegy 30% használt gumiabroncsot és műanyaghulladékot.
19.
A nyersgáz különösen részecske-, nehézfém- és klórszennyezett. A meglévő gázgyárat ezért ki kívánják egészíteni egy, a gáz tisztítására szolgáló létesítménnyel is. E célból a gázt 350 fokra lehűtik és megszűrik. Ezáltal a gázból kivonják a részecskék 99,9%-át, a nehézfémek 96–99%-át és a klór 95%-át. Így kevesebb szennyeződést tartalmaz, mint a felhasznált kőszén.
20.
A tisztított gáz lényegében a hidrogén, szén-monoxid és metán éghető frakciókból áll, valamint a már nem reagáló víz, szén-dioxid és nitrogén frakciókból.
21.
A tisztítást követően a gázt továbbszállítják, hogy azt az erőmű főkazánjában a kőszénnel együtt elégessék. A szűretlen gáz, valamint a legtöbb hagyományos tüzelőanyag elégetésével ellentétben kevesebb klór, nehézfém, dioxin és furán szabadul fel.
22.
A Lahti Energia 2002. december 4-én kérelmezte a gázgyár tervezett átalakításának engedélyezését. A 2004. március 19-i engedély kapcsán a környezetvédelmi hatóság (Ympäristölupavirasto) megállapította, hogy a kezelt tüzelőanyagok gázgyára és a gázégető erőmű együttesen a hulladékok égetéséről szóló irányelv értelmében vett együttégető mű. Ezért az engedélyező határozatban megállapította azt a határértéket, amely ezen irányelvből és az azt átültető finn jogszabályból származik.
23.
A Lahti Energia e határozat ellen keresetet nyújtott be. Az elsőfokú bíróság 2006. július 11-én elutasította a keresetet. A fellebbezés most már a Korkein hallinto-oikeus (közigazgatási legfelsőbb bíróság) előtt van. Ez előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
1.
Úgy kell-e értelmezni a 2000/76/EK irányelv 3. cikkének 1. pontját, hogy az irányelv nem vonatkozik a gáz halmazállapotú hulladék égetésére?
2.
Hulladékégető műnek minősül-e a 2000/76/EK irányelv 3. cikkének 4. pontja értelmében az olyan gázgyár, amelyben pirolízis útján hulladékból gáz keletkezik, akkor is, ha a gázgyár nem rendelkezik egész égetőüzemmel?
3.
A 2000/76/EK irányelv 3. cikkének hatálya alá tartozó műveletnek minősül-e a gázgyárban keletkezett és a gázosítást követően megtisztított gáznak az erőmű kazánjában történő égetése? Ennek során van-e jelentősége annak, hogy a tisztított gáz fosszilis tüzelőanyagokat pótol, és hogy a hulladékból keletkezett és tisztított gáz felhasználásakor kisebb az erőmű egységnyi energia előállítására jutó kibocsátása, mint más tüzelőanyagok felhasználása esetén? A hulladékok égetéséről szóló irányelv hatályának értelmezése szempontjából jelentősége van-e annak, hogy a gázgyár és az erőmű műszaki-funkcionális szempontból és egymáshoz képesti elhelyezkedésére tekintettel egy létesítményt alkot, vagy hogy a gázgyárban keletkezett és tisztított gázt elszállítják, és máshol például energiatermelésre, tüzelőanyagként vagy más célra hasznosítják?
4.
Milyen feltételek mellett minősül terméknek a gázgyárban keletkezett és tisztított gáz úgy, hogy már nem tartozik a hulladékról szóló rendelkezések hatálya alá?
24.
Az írásbeli eljárásban a Lahti Energia Oy, Häme Régió Környezeti Központja (Hämeen ympäristökeskus), a Salpausselkä Természetbarát Egyesület (Salpausselän luonnonystävät ry), az Olasz Köztársaság, a Holland Királyság, az Osztrák Köztársaság, a Finn Köztársaság és az Európai Közösségek Bizottsága vett részt. A Lahti Energia, a Természetbarát Egyesület, Finnország és a Bizottság ezenfelül részt vett a 2008. július 10-i szóbeli tárgyaláson is.
IV – A jogkérdésről
25.
A Korkein hallinto-oikeusnak arról kell döntenie, hogy a Kymijärvi kőszénerőműre a hulladékok égetéséről szóló irányelv szerinti együttégető művekre érvényes határértékek vonatkoznak-e, avagy a nagy tüzelőberendezésekről szóló 2001/80 irányelv szerinti, meglévő létesítményekre vonatkozó nagyvonalúbb határértékek.
A – Előzetes megjegyzés
26.
A különböző határértékek a hulladékokról szóló irányelv átmeneti rendelkezéseiből és a nagy tüzelőberendezésekről szóló 2001/80 irányelvből adódnak.
27.
A hulladékok égetéséről szóló irányelv az együttégető művek esetén kétfajta határértéket ír elő. Az egyik határérték az égetés hulladékarányára vonatkozik, a másik a hagyományos tüzelőanyagok arányára. A két határértéket az úgynevezett keverési szabály segítségével kombinálják egymással az adott szennyező anyagra vonatkozó egyetlen határértékben.
28.
A hulladékból előállított, megtisztított gáz lényegesen nem járul hozzá a szennyezőanyag-kibocsátáshoz. Ezért jelen esetben csak a hagyományos tüzelőanyagok égetésére vonatkozó határértékeknek van jelentőségük. E tekintetben mindkét irányelv értelmében alapvetően ugyanazon kibocsátási határértékek vonatkoznak az új létesítményekre. Ezt mutatja különösen a hulladékok égetéséről szóló irányelv II. mellékletének II.2.1. pontja, amelynek értelmében értékeit hozzá kell igazítani a nagy tüzelőberendezésekről szóló irányelv szigorúbb értékeihez.
29.
Az új létesítményekre vonatkozó e követelmények a hulladékok égetéséről szóló irányelv 20. cikke (1) bekezdésének értelmében 2005. december 28. után minden hulladékégető műre és együttégető műre vonatkoznak, azaz a meglévő üzemekre is. Ezért legkésőbb ezen időpontig hozzá kellett igazítani ehhez e létesítmények üzemeltetési feltételeit.
30.
A nagy tüzelőberendezésekről szóló irányelv ezzel ellentétben különböző határértékeket ír elő a meglévő és az új létesítményekre. A meglévő nagy tüzelőberendezésekre vonatkozó határértékek kevésbé szigorúak, mint a hulladékok égetéséről szóló irányelv értelmében vett határértékek. (
7
)
31.
Ha az erőművet már meglévő nagy tüzelőberendezésként kezelnék, a rendelkezésre álló információk értelmében teljesíthetné a határértékeket. Mindazonáltal nehézségeket okozna egy együttégető mű határértékeinek betartása. Ez nem a gáznak az égetésbeli arányán alapul, hanem a kőszén arányán. A gáz együttégetése alapvetően csökkenti a szennyezőanyag-kibocsátást, mivel relatíve kevés olyan szennyeződést tartalmaz, amely szennyezőanyag-kibocsátást okoz. Ezzel ellentétben a kőszén alkalmazása szemmel láthatóan olyan erőteljesen növeli a szennyezőanyag-kibocsátást, hogy az együttégető művekre vonatkozó határértékek már nem biztosíthatók.
32.
A kérdést előterjesztő bíróság ezért hangsúlyozza, hogy a szigorúbb határértékek alkalmazása esetén nem lenne vonzó a gáz alkalmazása, habár ezáltal a kibocsátás csökkenne, és egyéb tüzelőanyagokat helyettesítenének. Lényegében így az a kérdés merül fel, hogy az erőmű a gázgyárral együtt a hulladékok égetéséről szóló irányelv értelmében vett együttégető műnek tekintendő-e, vagy önálló létesítményekről van szó, és így legalább az erőmű nem tartozik az irányelv hatálya alá. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett különböző kérdésekkel a kérdést előterjesztő bíróság e kérdés eldöntéséhez kíván szakszerű kritériumokat kapni.
33.
Ezt követően először is az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első és negyedik kérdéseket vizsgálom meg, amelyek a gázosítás által kinyert gázra vonatkoznak, majd az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második és harmadik kérdést, amelyek a két létesítményre vonatkoznak.
B – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről – A gázhalmazállapotú hulladékok égetése
34.
Az első kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság azt szeretné megtudni, hogy a gázhalmazállapotú hulladékok elégetése a hulladékok égetéséről szóló irányelv hatályán kívül esik-e. A bíróság szerint, úgy tűnik, a gázgyárban előállított gáznak az erőműben történő elégetése nem az irányelv értelmében vett hulladékégetés.
35.
Habár a kérdést előterjesztő bíróság e kérdés kapcsán a hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikkének 1. pontjára utal, amely meghatározza a „hulladék” fogalmát, ám ez a meghatározás csak közvetett jelentőséggel bír az irányelv hatálya tekintetében. Amint azt a Természetbarát Egyesület hangsúlyozza, nem vonatkozik ugyanis meghatározott hulladékokra, hanem – a 2. cikk (1) bekezdése értelmében – hulladékégető- és együttégető művekre.
36.
A két üzemtípust a hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikkének 4. és 5. pontja definiálja. A meghatározó a hulladék kezelése, nevezetesen hőkezelése vagy tüzelőanyagként történő felhasználása. Ebben az összefüggésben a 3. cikk 1. pontja szerinti hulladékdefiníció bír jelentőséggel. Csak az ezen definíció értelmében vett hulladék megfelelő kezelése eredményezheti az irányelv szerinti létesítmény fennállását.
37.
A hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikkének 1. pontja a hulladékot úgy határozza meg, mint bármely, a hulladék keretirányelv 1. cikkének a) pontja szerinti fogalom-meghatározás értelmében vett szilárd vagy folyékony halmazállapotú hulladékot. (
8
) Amint azt különösen Ausztria és a Bizottság előadja, az irányelv mindazonáltal nem vonatkozik olyan létesítményekre, amelyek nem égetnek vagy hőkezelnek szilárd vagy folyékony, hanem pusztán gázhalmazállapotú hulladékokat.
38.
A Lahti Energia, Olaszország és Finnország felfogásával ellentétben ebből mindazonáltal nem következik, hogy a hulladékok égetéséről szóló irányelv gázhalmazállapotú anyagok égetésére nem alkalmazandó. Amint azt a Környezeti Központ, a Természetbarát Egyesület, Hollandia, Ausztria és a Bizottság előadta, az irányelv olyan gázhalmazállapotú anyagok égetésére is vonatkozik, amelyeket hulladékból nyertek.
39.
Ez következik különösen abból, hogy a hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikkének 4. pontja a hőkezelés példáiként említi a pirolízist és a gázosítást, amennyiben a kezelés során keletkező anyagokat végül elégetik. Ha a hőkezelés során keletkező termékek már nem tartoznának a hulladékok égetéséről szóló irányelv hatálya alá, ezen anyagok tényleges elégetése már nem tartozna ide. Ezáltal a gázosítást követő égetés esetében értelmét veszítené az irányelv nagy része, nevezetesen az égetésre vonatkozó rendelkezések. (
9
)
40.
A jelen ügyben ebből az következik, hogy az erőmű önmagában nem lehet a hulladékok égetéséről szóló irányelv értelmében vett létesítmény, mivel az erőműben nem égetnek vagy hőkezelnek az ezen irányelv értelmében vett hulladékot. Mindazonáltal nem zárható ki, hogy a gáz égetése miatt arra kényszerülünk, hogy az erőművet a gázgyárral együtt az irányelv értelmében vett együttégető műnek tekintsük. Ennek az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés kapcsán kell utánajárni.
41.
Így erre az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre azt kell válaszolni, hogy a hulladékok égetéséről szóló irányelv nem vonatkozik olyan létesítményekre, amelyek csak gázhalmazállapotú hulladékokat égetnek vagy hőkezelnek.
C – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről – A hulladék jelleg megszűnése
42.
A – második és harmadik kérdést megelőzően megvizsgálandó – negyedik kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy milyen feltételek mellett minősül terméknek a gázgyárban előállított és megtisztított gáz úgy, hogy már nem tartozik a hulladékról szóló rendelkezések hatálya alá.
43.
A kérdést előterjesztő bíróság példaként a biológiai hulladékból előállított üzemanyagot említi. Ha ez az anyag hulladék lenne, akkor az azt alkalmazó járműveket a hulladékok égetéséről szóló irányelv értelmében vett együttégető művekként kellene kezelni.
44.
A jelen ügyben a nyersgázt hulladékból állítják elő. A hulladék jelleg nem feltétlenül szűnik meg a gázzá történő átalakulással. Gázhalmazállapotú anyagok is lehetnek a hulladék-keretirányelv értelmében vett hulladékok. A hulladék-keretirányelv 2. cikke (1) bekezdésének a) pontja csak gáz-halmazállapotú anyagok légkörbe történő kibocsátását zárja ki. Ha – mint a jelen esetben – a gázhalmazállapotú anyagokat nem bocsátják ki a légkörbe, azok alapvetően tehát hulladéknak minősíthetők.
45.
Ugyanakkor gázhalmazállapotú anyagok nem lehetnek a hulladékok égetéséről szóló irányelv értelmében vett hulladékok. (
10
) Ebből arra lehetne következtetni, hogy ezen irányelv alkalmazásában a gázhalmazállapotú anyagok alapvetően nem tekintendők hulladéknak.
46.
A hulladék-keretirányelv alapvetően nyitott a hulladékfogalom ilyen korlátozására, mivel 2. cikkének (2) bekezdése megengedi, hogy az egyes hulladékfajtákkal történő gazdálkodást külön irányelvekben különös vagy ezen irányelvet kiegészítő rendelkezésekkel szabályozzák. Az ilyen külön irányelv a hulladék-keretirányelvhez képest lex specialis-nak tekinthető úgy, hogy a rendelkezései a hulladék-keretirányelvhez képest elsőbbséget élveznek azon helyzetek tekintetében, amelyeket külön szabályoz. (
11
)
47.
A hulladékok égetéséről szóló irányelvben foglalt hulladék-definíció azonban nem hivatott az általános hulladékfogalomhoz kapcsolódó kivételt meghatározni. Pusztán azon hulladékokat határozza meg, amelyek égetése vagy hőkezelése a hulladékégető és együttégető művekre jellemző. Egyébként a hulladékok égetéséről szóló irányelv alapvetően továbbra is alkalmazandó, ha a hulladékokat hőkezelés útján gázhalmazállapotba helyezik. (
12
) Ezért a hulladékokról szóló irányelv nem zárja ki, hogy ilyen létesítményekben a hulladék-keretirányelv értelmében vett, gázhalmazállapotú hulladékok keletkezzenek.
48.
Mindazonáltal a hőkezelés az azt követő tisztítással összefüggésben a gázt olyan anyaggá alakíthatja, amely elveszítette hulladék jellegét.
49.
Sem a hulladékok égetéséről szóló irányelv, sem a hulladék-keretirányelv nem tartalmaz kifejezett szabályozást vagy – amint azt a Természetbarát Egyesület és a Környezeti Központ hangsúlyozza – minőségi követelményeket a hulladék jelleg elvesztése tekintetében. Azonban a Bíróság már elismerte, hogy a hulladék nem hulladéknak, hanem terméknek minősül a csomagolásról és a csomagolási hulladékról szóló, 1994. december 20-i 94/62/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
13
) értelmében vett befejezett újrafeldolgozást követően. (
14
)
50.
A Niselli-ügyben hozott ítélettel a Bíróság általánosította a csomagolási hulladékról szóló irányelvvel kapcsolatos megállapításokat. A vashulladékok hulladék jellege megszűnik azután, hogy egy befejezett feldolgozási folyamatot követően vassá vagy acéltermékké alakították. E termékeknek annyira hasonlítaniuk kell más, elsődleges nyersanyagokból nyert vas- vagy acéltermékekre, hogy alig lehessen megkülönböztetni azokat. (
15
)
51.
Ez a jogi megközelítés nem korlátozódik vashulladékokra, hanem kiterjeszthető egyéb hulladékokra is. Jelen esetben mindazonáltal kizárt lenne a hulladék jelleg elvesztése, ha minden esetben szükséges lenne, hogy a hulladékot olyan anyagokká dolgozzák fel, amelyekből azok eredetileg származtak. Aligha feltételezhetjük ugyanis, hogy a jelen esetben feldolgozott hulladékot olyan anyagból állították elő, amely hasonlít a nyersgázra.
52.
A Bíróság különösen a Mayer Perry Recycling ügyben hozott ítéletben követelt meg ilyen újrafeldolgozást. Az ott vizsgált, a csomagolási hulladékról szóló 94/62 irányelv értelmében vett újrafeldolgozáshoz a hulladékot eredeti állapotába kell visszahelyezni, és ezáltal annak olyan tulajdonságokkal kell rendelkeznie, amelyek megfelelnek az eredeti anyag tulajdonságainak. (
16
)
53.
A hulladék jelleg elvesztése mindazonáltal nem azon múlik, hogy a hulladékokat újra feldolgozzák-e. Az újrafeldolgozás pusztán a hulladékkezelés egyik lehetséges formája. Sokkal inkább az a döntő, hogy a hulladékot a feldolgozási eljárásban olyannyira feldolgozzák-e, hogy azt alig lehet megkülönböztetni az elsődleges nyersanyagoktól vagy más termékektől.
54.
Ez megfelel a melléktermékek és a termelési maradványok elhatárolásával kapcsolatos ítélkezési gyakorlatnak. Abban a Bíróság hangsúlyozza, hogy semmi nem indokolja, hogy a hulladékjognak vessünk alá olyan tárgyakat, anyagokat vagy nyersanyagokat, amelyek a feldolgozástól függetlenül is gazdasági értékkel rendelkeznek, és mint ilyenek az ezen árukra vonatkozó jogszabályok hatálya alá tartoznak. (
17
)
55.
A jelen ügyben ebből a következő adódik: a tisztított gáz az előírt feldolgozási folyamat eredménye. Ezért annak érdekében, hogy e gázt többé ne tekintsük hulladéknak, azt kell megvizsgálni, hogy kellően hasonlít-e elsődleges nyersanyagokra vagy más termékekre.
56.
Amint egyébként annak megállapításakor is, hogy egy anyag hulladék-e, a hulladék jelleg megszűnésekor is számos körülményt kell megvizsgálni. (
18
) Jelentősége van például annak, hogy létezik-e piac a feldolgozott termék számára, illetve hogy az erőmű a piacon beszerezhet-e hasonló tulajdonságokkal rendelkező olyan tüzelőanyagot, amely nem tekinthető hulladéknak. A piacképesség mindazonáltal önmagában nem elég, mivel kereskedelmi értékkel bíró anyag és tárgy is lehet hulladék. (
19
) Sokkal inkább az a döntő, hogy a feldolgozott hulladék a megfelelő elsődleges nyersanyaghoz, illetve a megfelelő termékhez hasonló tulajdonságokkal rendelkezik-e, különösen a környezeti kockázatok tekintetében.
57.
Okunk van azt feltételezni, hogy a nyersgáz a szűrés előtt a szennyeződések miatt még nem hasonlít kellőképpen más termékekhez vagy elsődleges nyersanyagokhoz, míg a tisztított gáz valószínűleg összehasonlítható a természetes gázzal és hasonló, gázhalmazállapotú tüzelőanyagokkal. Végül is ennek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
58.
A negyedik kérdésre így azt kell válaszolni, hogy a gázgyárban keletkezett és tisztított gáz terméknek minősül úgy, hogy már nem tartozik a hulladékról szóló rendelkezések hatálya alá, ha kellően hasonlít elsődleges nyersanyagokra vagy más termékekre.
D – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről – Az égetőüzem hiánya
59.
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy az a gázgyár, amelyben hulladékból pirolízis útján gáz keletkezik, a hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikkének 4. pontja értelmében vett hulladékégető műnek tekinthető-e akkor is, ha e létesítményben nincs égetőüzem. A jelen ügyben első pillantásra kézenfekvőbb lenne, ha olyan együttégető műből indulnánk ki, amelyet valószínűleg egy erőmű formájában működő égetőüzemmel üzemeltetnek. Mivel azonban a tények tisztázása a nemzeti bíróság feladata, a Bíróság nem kételkedhet ezen első benyomás alapján az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés jelentőségében.
60.
A hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikkének 4. pontja értelmében a hulladékégető művekben hőkezelik a hulladékot. A hőkezelés fogalma kifejezetten magában foglal olyan eljárásokat, mint a pirolízis, a gázosítás és a plazmaeljárások, amennyiben a kezelés során keletkező anyagokat később elégetik.
61.
Első pillantásra e követelmények teljesülnek az alapügyben. Amint az osztrák kormány előadja, a gázgyár szilárd hulladékból éghető gázt állít elő, amelyet azután az erőműben elégetnek. A holland kormány hasonló álláspontra helyezkedik, amikor előadja, hogy a hulladékégető műnek nem kell felmutatnia a hulladékokról szóló irányelv 3. cikke 4. pontjának második albekezdésében szereplő összes elemet. Különösen nem kell égetőüzemmel rendelkeznie.
62.
A többi részes fél mindazonáltal abból indul ki, hogy a hulladékégető műnek feltétele az égetőüzem. Különösen a Bizottság hangsúlyozza, hogy az égetés minden esetben a hulladékok égetéséről szóló irányelv alkalmazásának feltétele, és ezért annak a létesítményben kell megtörténnie.
63.
A kérdést előterjesztő bíróság, a Környezeti Központ és a finn kormány helyesen utalnak arra, hogy a hulladékok égetéséről szóló irányelv számos rendelkezése csak egy égetési műveletre alkalmazható. Ez különösen igaz a létesítmény üzemeltetési feltételeiről szóló 6. cikk szabályaira, a 11. cikk szerinti mérési követelményekre, valamint a 4. cikk (2) bekezdésének b) pontja és 6. cikk (6) bekezdése értelmében vett hőhasznosításra vonatkozó szabályokra.
64.
Ennek megfelelően alapvetően az égetőkazánok az égető vagy együttégető mű jellegzetességei, amelyek alapján több üzem elhatárolható egymástól. (
20
)
65.
Az égetés szükségessége azonban nem jelenti azt, hogy annak a létesítményen belül kell megtörténnie. A jelen ügy szemlélteti, hogy a hulladék az elégetés célját szolgáló saját égetőüzem nélkül is hőkezelhető.
66.
Ezenfelül a hulladékok égetéséről szóló irányelv – 1. cikke értelmében – nem korlátozódik a levegőbe történő kibocsátás okozta szennyezések megelőzésére és korlátozására. Sokkal inkább magában foglal a környezetet érő egyéb negatív hatásokat is, így a talaj és a víz szennyezését.
67.
E további célokat szolgálják a hulladékok égetéséről szóló irányelv egyes rendelkezései, amelyek az égetőüzemtől függetlenül alkalmazandók. Ezek különösen a használt hulladékokra vonatkozó szabályok, a 4. cikk (2) bekezdésének a) pontja, (4) bekezdésének a) pontja és (5) bekezdése, valamint az 5. cikk, a maradékanyagok minimálisra csökkentésére és ártalmatlanítására vonatkozó rendelkezések, a 4. cikk (2) bekezdésének c) és d) pontja, valamint a 9. cikk, és valószínűleg a 8. cikk szerinti, a vizek elvezetésére vonatkozó szabályok, amennyiben azok alkalmazandók.
68.
A hulladékok égetéséről szóló irányelv 6. cikkének (4) bekezdése egyébként azt mutatja, hogy a közösségi jogalkotó atipikus létesítményekre is gondolt. Eszerint ugyanis eltérő üzemeltetési feltételek is meghatározhatók, ha az irányelv követelményei ennek ellenére is teljesülnek. Ez a szabályozás lehetővé teszi a saját égetőüzemmel nem rendelkező létesítmények különleges környezeti kockázatainak megelőzését.
69.
Ugyan nem lehet kizárni, hogy a hulladékjog általános szabályai hasonló eredményekhez vezessenek, azonban a hulladékok égetéséről szóló irányelv különös szabályainak – 1. cikkének második mondata értelmében – az a célja, hogy a hulladékokról szóló irányelv általános követelményeit az érintett létesítmény helyzetére vonatkozóan pontosítsa. Ez a cél akkor is elérhető, ha az érintett létesítmények nem rendelkeznek égetőüzemmel.
70.
Mivel a hulladékok égetéséről szóló irányelv ezáltal – meghatározott korlátok között – értelmesen alkalmazható égetőüzemmel nem rendelkező létesítményekre, nem tanácsos ezen létesítményeket – a 3. cikk (4) bekezdésében szereplő égetőmű-definíció kifejezett szövege ellenére – kizárni a hatálya alól.
71.
Kiegészítésképpen arra kell utalni, hogy a hulladékok hőkezelését végző létesítmény együttégető mű is lehet a hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikkének 5. pontja értelmében. Ennek feltétele, hogy a létesítmény elsődleges célja az energiatermelés vagy anyagi termékek előállítása legyen. (
21
) Az égetőműnek a 3. cikk 4. pontjában szereplő definíciójától eltérően a 3. cikk 5. pontjában szereplő hőkezelés nem kifejezetten kapcsolódik azon feltételhez, hogy a kezelés során keletkező anyagokat azt követően elégessék.
72.
A Lahti Energia kifogásolja, hogy a gázgyárban alkalmazott eljárás, a pirolízis nincs kifejezetten felsorolva a hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikkének 5. pontjában az együttégető mű eljárásaként. Ugyanakkor megnevezik az elégetés mellett a hőkezelést, (
22
) amelynek példájaként a 3. cikk 4. pontjában – a hulladékégető mű definíciójánál – többek között a pirolízis szerepel. Nincs okunk a hőkezelés fogalmát e tekintetben másképpen értelmezni az együttégető mű esetén, mint a hulladékégető műnél. Következésképpen az a létesítmény, amelyben a hulladékot pirolízis útján hőkezelik, együttégető mű lehet.
73.
A harmadik kérdés keretei között kell megvizsgálni azt, hogy a két létesítménytípus közül a jelen ügyben melyik a megfelelő – csakúgy, mint azt, hogy a két üzemrészt lehetséges-e együttesen szemlélni.
74.
A második kérdésre ezért azt kell válaszolni, hogy az a gázgyár, amelyben a hulladékból pirolízis útján gáz keletkezik, a hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikkének 4. pontja értelmében vett hulladékégető műnek tekinthető, akkor is, ha e létesítményben nincs égetőüzem.
E – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésről – az erőmű és a gázgyár együttes szemlélete?
75.
A harmadik kérdés rátapint az ügy lényegére. Azt kell tisztázni, hogy a gázgyárban keletkezett és a gázosítási eljárást követően megtisztított gáznak az erőmű kazánjában történő elégetése olyan műveletnek tekintendő-e, mint amely a hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikke alá tartozik, és ha igen, milyen feltételek mellett.
76.
Mivel a tisztított gáz elégetésének elsődleges célja az energiatermelés, lehet, hogy az erőművet a hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikkének 5. pontja értelmében vett együttégető műként kellene besorolni. Az együttégető mű olyan létesítmény, amelynek elsődleges célja az energiatermelés vagy anyagi termékek előállítása, és amely hulladékot alap- vagy kiegészítő tüzelőanyagként használ; vagy amelyben a hulladékot ártalmatlanítás céljából hőkezelésnek vetik alá.
77.
Ha az erőművet elkülönítetten szemléljük, abban a hulladékot sem tüzelőanyagként nem használják, sem nem hőkezelik. A nyersgáz ugyanis – mint gázhalmazállapotú anyag – a hulladékok égetéséről szóló irányelv értelmében nem hulladék.
78.
Ezzel szemben a gázgyárban kezelnek ilyen hulladékot. A gáz elégetése következésképpen csak egy együttégető műben történik, ha az erőművet és a gázgyárat egyetlen, hulladékok együttégetésére szolgáló létesítménynek kell tekinteni.
79.
Amint azt a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, a hulladékok égetéséről szóló irányelv nem határozza meg általánosságban a létesítmény fogalmát, ám a 96/61 irányelv 2. cikkének 3. pontjában szerepel egy ilyen meghatározás. Ennek értelmében a létesítmény olyan rögzített műszaki egység, ahol egy vagy több, a 96/61 irányelv I. mellékletében felsorolt tevékenységet folytatnak, és bármely más, azzal közvetlenül együtt járó tevékenységet, amely műszakilag kapcsolódik az adott telephelyen folytatott tevékenységhez, és amelynek hatása lehet a kibocsátásokra és a környezetszennyezésre.
80.
Habár ez a meghatározás nem vonatkozik kifejezetten a hulladékok égetéséről szóló irányelvre, ugyanakkor úgy tűnik, érdemes lenne ezt analógia útján felhasználni a létesítmények engedélyezésére vonatkozó egységes jog biztosítása érdekében. Jelenleg a hulladékok égetéséről szóló irányelv nem tartalmaz arra vonatkozó kiindulópontot, hogy létesítmény-fogalmát másképp kellene értelmezni, mint a 96/61 irányelv létesítmény-fogalmát. A két irányelv sokkal inkább egy koherens együttes rendszer része. Különösen a hulladékok égetéséről szóló irányelv (12), (13) és (26) preambulumbekezdése, valamint 4. cikkének (2), (4), (7) és (8) bekezdése, 12. cikkének (1) és (2) bekezdése, 14. cikke és 15. cikke utal kifejezetten a 96/61 irányelvre. Fel kell tételeznünk, hogy az irányelvek ennek során alapvetően egy egységes létesítmény-fogalomból indulnak ki.
81.
Ezenfelül a Bizottság javasolta, hogy a jövőben a 96/61 irányelvet vonják össze a hulladékok égetéséről és a nagy tüzelőberendezésekről szóló két irányelvvel, valamint további irányelvekkel. (
23
) Ha a közösségi jogalkotó elfogadja ezt a javaslatot, a jövőben a 96/61 irányelv egységes létesítmény-fogalma minden kétséget kizáróan vonatkozhat együttégető művekre is.
82.
Ezen létesítmény-fogalomnak a hulladékok égetéséről szóló irányelv keretei között történő alkalmazásakor ugyanakkor nem lehet döntő, hogy a 96/61 irányelv I. mellékletében felsorolt tevékenységeket végrehajtják-e, hanem a hulladékok égetéséről szóló irányelv által felölelt tevékenységekről kell, hogy szó legyen.
83.
Ezért azt kell vizsgálni, hogy az erőmű és a gázgyár olyan rögzített műszaki egység-e, ahol a hulladékot elégetik vagy hőkezelik, és bármely más, azzal közvetlenül együtt járó olyan tevékenységet folytatnak, amely műszakilag kapcsolódik az adott telephelyen folytatott tevékenységhez, és amelynek hatása lehet a kibocsátásokra és a környezetszennyezésre.
84.
A létesítmény lényege így a gázgyár, amelyben a hulladékot hőkezelik, míg a gáz elégetése az erőműben egy azzal közvetlenül együtt járó tevékenység lehetne, amely a gázosításhoz műszakilag kapcsolódik, és amelynek hatása lehet a kibocsátásokra és a környezetszennyezésre.
85.
A közvetlen kapcsolat és a műszaki kapcsolódás jellemzőinek értelmezése során arra kell ügyelni, hogy a környezetvédelmi jogi követelmények alkalmazását nem lehet megkerülni azáltal, hogy az összefüggő terveket különböző résztervekre bontják és elkülönítetten vizsgálják. (
24
) Különösen a Környezeti Központ, a Természetbarát Egyesület, az osztrák kormány és a Bizottság hangsúlyozza ezt.
86.
A jelen esetben a közvetlen kapcsolat és a műszaki kapcsolódás mellett szól, hogy a gázgyárat a gáz erőműbeli használata érdekében létesítették, és azt továbbra is így kívánják üzemeltetni. Ezt a benyomást erősíti meg a Lahti Energia által benyújtott, a két üzemrészre vonatkozó sematikus bemutatás. Nincs arra vonatkozó kiindulópont, hogy a gázt másképpen hasznosítanák.
87.
Ezenfelül a hulladékok égetéséről szóló irányelv kapcsolatot állít fel a hulladékok hőkezelése és a gáz elégetése között. Habár csak az égetőműben való hőkezelés definíciója tartalmazza a termék későbbi elégetésének feltételét, az irányelv összefüggéseiből az következik, hogy az érintett létesítmények modellje magában foglal egy elégetési folyamatot. Ezt mutatják különösen a szennyező anyagok levegőbe történő kibocsátására vonatkozó határértékek.
88.
A kérdést előterjesztő bíróság által kiemelt, a fosszilis tüzelőanyagok helyettesítésére és a kibocsátás csökkentésére vonatkozó szempontok a hulladékok égetéséről szóló irányelv alkalmazása tekintetében nem rendelkeznek közvetlen jelentőséggel. E hatásokat ugyan üdvözölni kell, ám – amint azt Ausztria megjegyzi – éppen a fosszilis tüzelőanyagok helyettesítése jellemzi az együttégető műveket. (
25
)
89.
Az erőműben alkalmazott tüzelőanyagokban a gáz viszonylag alacsony részaránya sem akadálya a közvetlen és a műszaki kapcsolatnak. A hulladékok égetéséről szóló irányelv attól függetlenül alkalmazandó, hogy a hulladékoknak mekkora az együttégetésbeli részaránya. A gyakorlat – úgy tűnik – abból indul ki, hogy a hulladékok rendszerint csak az alkalmazott tüzelőanyagok kis részét alkotják. (
26
)
90.
Az olasz kormány ugyanakkor vitatja a két üzemrész közvetlen kapcsolatát, szerinte a kapcsolat nem műszaki szükségességen alapul, hanem egyedül azon a szándékon, hogy a két létesítményt egymással kombinálják.
91.
A két üzemrész összekapcsolása műszaki szempontból különösen akkor nem szükséges, ha a tisztított gáz már nem hulladéknak, hanem terméknek minősül. Akkor minden további nélkül helyettesíthető lenne egy hasonló termékkel, például természetes gázzal. Ezzel egy időben a gáz másképpen is alkalmazható lenne, például az erőmű szezonálisan alacsonyabb energiaszükséglete során.
92.
Ha a gáz nem hulladék, ezenfelül nem lenne összeegyeztethető az egyenlő bánásmód és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvével sem, ha az erőművet az együttégető műre vonatkozó követelményeknek vetnék alá. Ez az elv megköveteli, hogy az összehasonlítható helyzeteket ne kezeljék eltérően, és az eltérő helyzeteket ne kezeljék ugyanúgy, amennyiben objektívan nem igazolható az ilyen bánásmód. (
27
)
93.
Mivel a másodlagos közösségi jog rendelkezését lehetőleg úgy kell értelmezni, hogy az összeegyeztethető legyen a közösségi jog általános jogelveivel, (
28
) el kellene utasítani a létesítmény-fogalom értelmében vett közvetlen kapcsolatot és a műszaki kapcsolódást a gáz elégetése kapcsán, ha az már nem minősül hulladéknak. Ezen eredményre jut a finn, az olasz és a holland kormány is.
94.
Amennyiben azonban a gáz még hulladék, akkor együttégetése kellően különbözik a hagyományos tüzelőanyagok égetésétől ahhoz, hogy indokolja a hulladékok égetéséről szóló irányelv alkalmazását.
95.
Habár első pillantásra úgy tűnik, hogy a közösségi jogalkotó ellentmondásba keveredett, amikor a meglévő energiatermelő létesítmények számára különböző határértékeket határoz meg aszerint, hogy azok alkalmaznak-e hulladékokat (is). A környezetterhelés tekintetében nem bír jelentőséggel, hogy a szennyezőanyag-kibocsátást hulladékok vagy hagyományos tüzelőanyagok eredményezik-e. Ez az ellentmondás megakadályozhatná az elsődleges nyersanyagoknak hulladékkal való elvileg kívánatos helyettesítését és – a jelen esetben – összességében magasabb szennyezőanyag-kibocsátáshoz vezethetne.
96.
A megkülönböztető szabályozások meghatározásakor a jogalkotó azonban belátási és mérlegelési jogkörrel rendelkezik. (
29
) Ez a mérlegelési jogkör különösen a megkülönböztetéssel követett céltól függ. Az összetett politikai döntések során e jogkör rendszerint széles. (
30
)
97.
A jelen ügy összetett környezeti szabályozásokról szól. Ezért a bírósági ellenőrzés szükségképpen arra a kérdésre korlátozódik, hogy a jogalkotó e célok megvalósítása kapcsán nyilvánvalóan helytelenül ítélte-e meg a helyzetet. (
31
)
98.
E tekintetben a Bizottság a szóbeli tárgyaláson arra utalt, hogy a nagy tüzelőberendezésekről szóló irányelv és a hulladékok égetéséről szóló irányelv határértékei csak minimumkövetelmények. Amint azt a hulladékok égetéséről szóló irányelv (13) preambulumbekezdése és a nagy tüzelőberendezésekről szóló irányelv (8) preambulumbekezdése mutatja, különösen a 96/61 irányelvből szigorúbb követelmények adódhatnak.
99.
A 96/61 irányelv 3. cikkének a) pontja megköveteli, hogy az érintett létesítmények az elérhető legjobb technikát alkalmazzák, és tiszteletben tartsák a megfelelő határértékeket. A Bizottság szerint az ez alapján a jelen létesítményre vonatkozó határértékek szigorúbbak lennének, mint a hulladékok égetéséről szóló irányelvből következők. Ez azt mutatja, hogy a közösségi jogalkotónak a régi létesítményekre vonatkozó, a hulladékok égetéséről és a nagy tüzelőberendezésekről szóló irányelvek szerinti eltérő határértékek meghatározásakor nem kellett véglegesen meghatároznia az érintett létesítményekre vonatkozó követelményeket.
100.
Továbbá a Bizottság a szóbeli tárgyaláson egy kérdésre válaszolva elmondta, hogy a hulladékok égetéséről szóló irányelv szerinti, a régebbi létesítményekre vonatkozó szigorúbb határértékek azt hivatottak biztosítani, hogy a hulladékot csak olyan létesítményekben dolgozzák fel, amelyekben a 96/61 irányelv értelmében vett elérhető legjobb technikát alkalmazzák.
101.
Ezenfelül különösen a Természetbarát Egyesület érvelése mutatja, hogy nem kell korlátok nélkül üdvözölni a hulladékok tüzelőanyagként történő alkalmazását. Minél alacsonyabbak a követelmények a hulladékégetés és a hulladék-együttégetés tekintetében, annál kevésbé vonzók az alternatívák. Ez mindenekelőtt a hulladék keletkezésének elkerülése és az újrafeldolgozás kárára megy. Ezen alternatívák kedvezőbbek lehetnek a környezet számára. Ezért a hulladék-keretirányelv 3. cikke és a hulladékok égetéséről szóló irányelv (8) preambulumbekezdése értelmében legalábbis a hulladék keletkezésének elkerülése elsőbbséget élvez az elégetés általi feldolgozással szemben. (
32
)
102.
Végül a hulladéklerakókról szóló, 1999. április 26-i 1999/31/EK tanácsi irányelv (
33
) megköveteli, hogy a hulladékot lerakása előtt előzetesen kezeljék. (
34
) Ennek során a hulladékégetés az egyik legelterjedtebb kezelési módszer. (
35
) Amennyiben a hulladékégetés a létesítmények üzemeltetői számára a szigorú határértékek miatt kevésbé vonzóvá válik, akkor a vonatkozó többletköltségeket végül a hulladék termelőjére terhelik rá. Ez megfelelne a „szennyező fizet” elvnek. (
36
)
103.
Következésképpen a meglévő létesítményekre vonatkozó határértékeknek a hulladékok égetéséről szóló irányelv szerinti megállapításakor különböző szempontokat kellett figyelembe venni és összehasonlítani. E megfontolások fényében nem feltétlenül indokolatlan a meglévő együttégető művekre és a meglévő nagy tüzelőberendezésekre vonatkozó eltérő bánásmód.
104.
Ennek megfelelően az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésre azt kell válaszolni, hogy a gázgyárban keletkezett és a gázosítási eljárást követően tisztított gáznak a gázgyárral összekapcsolt erőmű kazánjában való elégetése olyan műveletnek minősül, amely a hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikke alá tartozik, ha a gáz az elégetés időpontjában hulladéknak minősül.
F – Összefoglalás
105.
A különböző előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések megválaszolása mutatja, hogy a hulladékok égetéséről szóló irányelvet alapvetően alkalmazni kell, ha a hulladékból gázosítás által éghető gázt nyernek ki, elégetés céljából. Az irányelv legalább a gázgyárra vonatkozik. A gáz elégetését ugyanúgy felöleli, ha a megfelelő létesítmény közvetlen kapcsolatban áll a gázgyárral, illetve műszakilag összefüggnek. Ilyen közvetlen kapcsolódást kell feltételezni, legalábbis akkor, ha a gáz az elégetés időpontjában hulladéknak minősül. Ebben mindazonáltal kételkedni kell, ha a gáz a tisztítást követően kellően hasonlít nyersanyagokra vagy más termékekre.
106.
A jövőben ezen összefüggésben további kérdések merülhetnek fel. A hulladéknak minősülő gáz olyan létesítményekben való elégetésére kell gondolni, amelyek nincsenek összefüggésben a gázgyárral, például ha a gázt tartályban szállítják. Kérdéses az is, hogyan kell kezelni a gázosítást, ha a gáz nem elégetésre, hanem más termékek gyártására, például műanyag előállítására szolgál. E kérdéseket azonban a jelen ügyben még nem kell eldönteni.
V – Végkövetkeztetések
107.
Következésképp javaslom a Bíróságnak, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelemre a következőképpen válaszoljon:
1.
A hulladékok égetéséről szóló, 2000. december 4-i 2000/76/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv nem vonatkozik olyan létesítményekre, amelyek csak gázhalmazállapotú hulladékot égetnek el vagy hőkezelnek.
2.
Az a gázgyár, amelyben hulladékból pirolízis útján gáz keletkezik, a 2000/76/EK irányelv 3. cikkének 4. pontja értelmében vett égetőműnek tekinthető, akkor is, ha e létesítményben nincs égetőüzem.
3.
A gázgyárban keletkezett és a gázosítási eljárást követően tisztított gáznak a gázgyárral összekapcsolt erőmű kazánjában való elégetését olyan eljárásnak kell tekinteni, amely a 2000/76/EK irányelv 3. cikke alá tartozik, ha a gáz az elégetés időpontjában hulladéknak minősül.
4.
A gázgyárban keletkezett és tisztított gáz terméknek minősül úgy, hogy már nem tartozik a hulladékról szóló jogszabályok hatálya alá, ha kellően hasonlít valamely elsődleges nyersanyagra vagy más termékre.
(
1
)	Eredeti nyelv: német.
(
2
)	HL L 332., 91. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 5. kötet, 353. o.
(
3
)	A szerző kiegészítése: A 75/442 irányelvet (a továbbiakban: hulladék-keretirányelv) a hulladékokról szóló, 2006. április 5-i 2006/12/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 114., 9. o.) egységesítette és váltotta fel.
(
4
)	HL L 309., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 6. kötet, 299. o.
(
5
)	HL L 257., 26. o., magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet, 80. o., amelyet a környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló, 2008. január 15-i 2008/1/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv kodifikált, HL L 24., 8. o.
(
6
)	Lásd a Bizottságnak a környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló 96/61/EK irányelv végrehajtásáról szóló, 2005. november 3-i jelentésének 4. oldalát, COM(2005) 540 végleges.
(
7
)	A részletekkel kapcsolatban lásd fent a 8. és azt követő pontokat.
(
8
)	Eszerint a hulladék fogalma magában foglal minden olyan anyagot vagy tárgyat, amelytől birtokosa megválik, megválni szándékozik vagy megválni köteles, lásd legutóbb a C-188/07. sz., Commune de Mesquer ügyben 2008. június 24-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-4501. o.) 38. pontját. Ezen nem változtatott a 2006/12 irányelv kodifikációja sem.
(
9
)	Lásd a lenti 63. pontot.
(
10
)	Lásd a fenti 37. pontot.
(
11
)	A C-252/05. sz., Thames Water Utilities ügyben 2007. május 10-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-3883. o.) 39. pontja.
(
12
)	Lásd a fenti 38. pontot.
(
13
)	HL L 365., 10. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 13. kötet, 349. o.
(
14
)	A C-444/00. sz., Mayer Perry Recycling ügyben 2003. június 19-én hozott ítélet (EBHT 2003., I-6163. o.) 61. és azt követő pontjai.
(
15
)	A C-457/02. sz., Niselli-ügyben 2004. november 11-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-10853. o.) 52. pontja.
(
16
)	A fenti 14. lábjegyzetben hivatkozott ítélet 67. és azt követő pontja.
(
17
)	Lásd a C-9/00. sz., Palin Granit és Vehmassalon Kansanterveystyön Kuntayhtymän hallitus ügyben 2002. április 18-án hozott ítélet (EBHT 2002., I-3533. o.) 35. pontját, és a fenti 8. lábjegyzetben hivatkozott Commune de Mesquer ügyben hozott ítélet 43. pontját, valamint a C-235/02. sz., Saetti és Frediani ügyben 2004. január 15-én hozott végzés (EBHT 2004., I-1005. o.) 35. pontját.
(
18
)	A melléktermékek és a termelési maradványok elhatárolása tekintetében lásd a C-418/97. és C-419/97. sz., ARCO Chemie Nederland és társai ügyben 2000. június 15-én hozott ítélet (EBHT 2000., I-4475. o.) 73. és 88. pontját, a C-176/05. sz., KVZ retec ügyben 2007. március 1-jén hozott ítélet (EBHT 2007., I-1721. o.) 63. pontját, és a C-194/05. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2007. december 18-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-11661. o.) 41. pontját, a C-195/05. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2007. december 18-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-11699. o.) 42. pontját és a C-263/05. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2007. december 18-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-11745. o.) 40. pontját.
(
19
)	A fenti 17. lábjegyzetben hivatkozott Palin Granit és Vehmassalon Kuntayhtymän hallitus ügyben hozott ítélet 29. pontja és a fenti 18. lábjegyzetben hivatkozott KVZ-ügyben hozott ítélet 61. pontja.
(
20
)	Lásd a C-251/07. sz., Gävle Kraftvärme ügyben 2008. május 22-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-7047. o.) 19. és azt követő pontjait.
(
21
)	Lásd a fenti 20. lábjegyzetben hivatkozott Gävle Kraftwärme ügyben tett indítványom 34. pontját.
(
22
)	A hőkezelés az eredeti bizottsági javaslatban, COM(1998) 558, HL 1998. C 372., 11. o., még nem szerepelt az együttégető művek definíciójában, azonban a jogalkotási folyamatban kiegészült, lásd a Parlament első olvasatában a tizedik módosító javaslatot, HL 1999. C 219., 249. o., és az 1999. november 25-i 7/2000/EK tanácsi közös állásfoglalást, HL 2000. C 25., 17. o.
(
23
)	Lásd az ipari kibocsátásokról (azaz a környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről) szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre vonatkozó javaslat 2. cikkének 3. pontját, COM(2007) 844 végleges.
(
24
)	Lásd a C-392/96. sz., Bizottság kontra Írország ügyben 1999. szeptember 21-én hozott ítélet (EBHT 1999., I-5901. o.) 76. pontját, és a C-227/01. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2004. szeptember 16-án hozott ítélet (EBHT 2004., I-8253. o.) 53. pontját az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 1985. június 27-i 85/337/EK tanácsi irányelv tekintetében, HL L 175., 40. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 248. o.
(
25
)	Lásd a fenti 20. lábjegyzetben hivatkozott Gävle Kraftwärme ügyben tett indítványom 38. pontját.
(
26
)	Lásd a Reference Document on Best Available Techniques for Large Combustion Plants, 2006. július, 489. és azt követő oldalak (http://ec.europa.eu/comm/environment/ippc/brefs/lcp_bref_0706.pdf). A Bizottság ezt a dokumentumot a tagállamok szakértőivel együttműködve dolgozta ki a 96/61 irányelv alapján.
(
27
)	A C-344/04. sz., IATA és ELFAA ügyben 2006. január 10-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-403. o.) 95. pontja, a C-300/04. sz., Eman és Sevinger ügyben 2006. szeptember 12-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-8055. o.) 57. pontja, valamint a C-227/04. P. sz., Lindorfer kontra Tanács ügyben 2007. szeptember 11-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-6767. o.) 63. pontja.
(
28
)	A C-101/01. sz., Lindqvist-ügyben 2003. november 6-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-12971. o.) 87. pontja, a C-540/03. sz., Parlament kontra Tanács ügyben 2006. június 27-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-5769. o.) 105. pontja, a C-457/05. sz., Schutzverband der Spirituosen-Industrie ügyben 2007. október 4-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-8075. o.) 22. pontja, a C-275/06. sz., Promusicae-ügyben 2008. január 29-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-271. o.) 68. pontja, és a C-413/06. P. sz., Bertelsmann és Sony Corporation of America kontra Impala ügyben 2008. július 10-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-4951. o.) 174. pontja.
(
29
)	Lásd a C-292/97. sz., Karlsson és társai ügyben 2000. április 13-án hozott ítélet (EBHT 2000., I-2737. o.)35. és 49. pontját, a fenti 27. lábjegyzetben hivatkozott Lindorfer-ügyben hozott ítélet 78. pontját. Lásd továbbá Poiares Maduro főtanácsnok a Bíróság előtt folyamatban lévő, C-524/06. sz., Huber-ügyben 2008. április 3-án tett indítványának 29. pontját, és a Bíróság előtt folyamatban lévő, C-127/07. sz., Arcelor-ügyben 2008. május 21-én tett indítványának 30. és azt követő pontjait.
(
30
)	Lásd például a C-77/02. sz., Steinicke-ügyben 2003. szeptember 11-én hozott ítélet (EBHT 2003., I-9027. o.) 61. pontját, és a C-144/04. sz., Mangold-ügyben 2005. november 22-én hozott ítélet (EBHT 2005., I-9981. o.) 63. pontját a foglalkoztatáspolitikai célok tekintetében.
(
31
)	Az EK 174. cikk alkalmazási feltételeinek tekintetében lásd a C-284/95. sz., Hi-Tech ügyben 1998. július 14-én hozott ítélet (EBHT 1998., I-4301. o.) 37. pontját, és a C-86/03. sz., Görögország kontra Bizottság ügyben 2005. december 15-én hozott ítélet (EBHT 2005., I-10979. o.) 88. pontját, mindkettő a közösségi jogalkotóról szól.
(
32
)	A Parlament immáron azt javasolja, hogy a hulladék-keretirányelv jelenleg tanácskozás alatt álló újabb változatába vegyenek fel egy hulladéksorrendet, amelynek alapján a hulladék keletkezésének elkerülése, az újrafelhasználás és az újrafeldolgozás elsőbbséget élvez a hulladék energetikai felhasználásával szemben (a 2008. június 17-i állásfoglalás mellékletében szereplő egységesített javaslat 4. cikke, TA/2008/282/).
(
33
)	HL L 182., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 4. kötet, 228. o.
(
34
)	Lásd a C-6/03. sz., Deponiezweckverband Eiterköpfe ügyben 2005. április 14-én hozott ítéletet (EBHT 2005., I-2753. o.).
(
35
)	Lásd a Bizottság 2005. március 30-i jelentését a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek a hulladéklerakókba kerülő, biológiailag lebontható hulladékok mennyiségének csökkentésére vonatkozó, a hulladéklerakókról szóló 1999/31/EK irányelv 5. cikkének (1) bekezdése szerinti nemzeti stratégiákról, COM(2005) 105 végleges.
(
36
)	Ezzel kapcsolatban lásd a C-188/07. sz., Commune de Mesquer ügyben 2008. március 13-án tett indítványom (EBHT 2008., I-4501. o.) 120. és azt követő pontját.