62005CJ0417_HU
Felek
Az ítélet indoklása
Rendelkező rész
Felek
A C‑417/05. P. sz. ügyben,
az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: D. Martin és L. Lozano Palacios, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg),
fellebbezőnek
a Bíróság alapokmányának 56. cikke alapján 2005. november 24‑én benyújtott fellebbezése tárgyában,
a másik fél az eljárásban:
Maria Dolores Fernández Gómez
(képviseli: J. R. Iturriagagoitia abogado),
alperes az elsőfokú eljárásban,
A BÍRÓSÁG (második tanács),
tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, R. Schintgen, P. Kūris, G. Arestis (előadó) és J. Klučka bírák,
főtanácsnok: L. A. Geelhoed,
hivatalvezető: M. Ferreira főtanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2006. május 17‑i tárgyalásra,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
Az ítélet indoklása
1. Fellebbezésében az Európai Közösségek Bizottsága az Elsőfokú Bíróság által a T‑272/03. sz., Fernández Gómez kontra Bizottság ügyben 2005. szeptember 13‑án hozott ítélet (az EBHT‑ban nem tették közzé, a továbbiakban: megtámadott ítélet) hatályon kívül helyezését kéri, amelyben az Elsőfokú Bíróság egyrészt megsemmisítette a munkaszerződések megkötésére felhatalmazott hatóságnak M. D. Fernández Gómez szerződése meghosszabbítását megtagadó 2003. május 12‑i határozatát (a továbbiakban: megtámadott határozat), másrészt a Bizottságot a felperes által e határozat miatt elszenvedett kár megtérítéseként részére 50 000 euró megfizetésére, valamint a költségek viselésére kötelezte.
Jogi háttér, a jogvita alapját képező tényállás és az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás
2. Az Európai Közösségek tisztviselőinek személyzeti szabályzatáról, egyéb alkalmazottainak alkalmazási feltételeiről, valamint a Bizottság tisztviselőire ideiglenesen alkalmazandó különleges intézkedések bevezetéséről szóló, 1968. február 29‑i 259/68/EGK, Euratom, ESZAK tanácsi rendelet (HL L 56., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 2. kötet, 5. o.) 2. és 3. cikkének 2004. április 30‑ig hatályban lévő szövege határozza meg az Európai Közösségek tisztviselőinek személyzeti szabályzatát (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) és az Európai Közösségek egyéb alkalmazottainak alkalmazási feltételeit (a továbbiakban: alkalmazási feltételek).
3. Az alkalmazási feltételek 2. cikkének a) pontja értelmében ideiglenes alkalmazottnak kell tekinteni „a költségvetés egyes intézményekre vonatkozó részéhez mellékelt beosztásjegyzékben felsorolt és a költségvetési hatóságok által ideiglenesnek minősített beosztások betöltésére felvett alkalmazottak”‑at.
4. Az alkalmazási feltételek 8. cikke különösen azt mondja ki, hogy a 2. cikk a) pontjának hatálya alá tartozó ideiglenes alkalmazottak határozott vagy határozatlan időre alkalmazhatók, valamint a határozott idejű alkalmazottak szerződése legfeljebb egy alkalommal, határozott időre hosszabbítható meg.
5. 1994. október 18‑án a Bizottság elfogadta a Bizottság szervezeti egységei és meghatározott csoportokba tartozó személyi állomány közötti kapcsolatokra irányadó helyes hivatali magatartásra vonatkozó szabályzatot (a továbbiakban: helyes hivatali magatartásra vonatkozó szabályzat).
6. E szabályzat alapján az eltérő csoportokba tartozó személyi állomány lehet „a szabályzat hatálya alá nem tartozó személyi állomány”, illetve „bizonyos különleges csoportokba tartozó [személyi állomány]”. Az említett szabályzat I. B. pontja értelmében a „bizonyos különleges csoportokba tartozó [személyi állomány]” alatt „a személyzeti szabályzat, az alkalmazási feltételek vagy a közjog hatálya alá tartozó emberi erőforrást” kell érteni. Ez utóbbi kifejezések felölelik a kisegítő alkalmazottakat, a kirendelt nemzeti szakértőket, a személyes okokkal indokolt szabadságon lévő vagy részmunkaidős tisztviselőket és alkalmazottakat, az egykori tisztviselőket és ideiglenes alkalmazottakat, valamint a „Közösség egyéb alkalmazottait”.
7. 1996. november 13‑án a Bizottság elfogadta „Az Európai Közösségek egyéb alkalmazottainak alkalmazási feltételei (alkalmazási feltételek) 2. cikkének a) pontja alá tartozó ideiglenes alkalmazottakra vonatkozó politikát” (a továbbiakban: a Bizottság 1996. november 13‑i határozata). E határozat az új irányvonal jegyében az alkalmazási feltételek 2. cikkének a) pontja alá tartozó ideiglenes alkalmazottak felvételére, kiválasztására, valamint szerződésük időtartamára, a Bizottságnál betöltött egyéb adminisztratív pozíciók, valamint a Bizottsággal kötött szerződések időbeli halmozódásának korlátozására, illetve az őket esetleg érdeklő belső és külső versenyvizsgákra vonatkozó „gyakorlati rendelkezéseket” határoz meg.
8. E határozat 6. pontjának b) és c) alpontja meghatározza a szerződések időtartamát, valamint az alkalmazási feltételek 2. cikkének a) pontja alá tartozó azon ideiglenes alkalmazottakra vonatkozó halmozódást megtiltó szabályok részleteit, akiknek 1996. december 1‑je után szerződést ajánlottak fel (a továbbiakban: halmozódás tilalma). A 6. pont c) alpontja különösen az alábbiakat írja elő:
„A Bizottságnál a nem tisztviselő személyi állomány tagjainak foglalkoztatása nem haladhatja meg a 6 évet. A hat év kiszámításakor a 2‑a) vagy 2‑b) pont szerinti ideiglenes alkalmazottként, kisegítő alkalmazottként és a szabályzat hatálya alá nem tartozó személyi állomány tagjaként eltöltött időszakokat kell figyelembe venni. […] Az ajánlásokat a főigazgatóságoknak kell megküldeni, hogy a felvételre vonatkozó javaslataik során ezt a halmozódási korlátozást alkalmazni tudják.”
9. 1996. november 14‑én a „Személyzeti és Igazgatási” főigazgatóság (a továbbiakban: IX. főigazgatóság) főigazgatója tájékoztató levelet küldött az alkalmazottaknak „Az alkalmazási feltételek 2. cikkének a) pontja alá tartozó ideiglenes alkalmazottakra vonatkozó új politikáról”. A nem határozatlan idejű alkalmazottak alkalmazását hat évben maximáló halmozódás tilalmával kapcsolatban a levélben kifejtette, hogy ezen maximális időtartam kiszámításakor különösen a Bizottságnál „kirendelt nemzeti szakértőként vagy a szabályzat hatálya alá nem tartozó egyéb személyi állomány tagjaként eltöltött […] valamennyi időszakot” figyelembe kell venni.
10. M. D. Fernández Gómez három éven keresztül, 1997. december 1‑je és 2000. november 30‑a között dolgozott kirendelt nemzeti szakértőként a Bizottságnál. Ezt követően 2000. december 1‑je és 2001. február 15‑e között kisegítő alkalmazottként foglalkoztatták két és fél hónapig.
11. Ezt követően jelentkezett a „Kereskedelemi” főigazgatóságon a 13T/TRADE/2000 álláshirdetésben meghirdetett, négy ideiglenes állás betöltésére kiírt állásra. A szerződés időtartamával kapcsolatban az álláshirdetés az alábbiakat tartalmazta:
„Egy jelölt kinevezésekor […] a Bizottság köteles az 1996. november 13‑i határozatában foglalt, az [alkalmazási feltételek] 2. cikkének a) pontja alapján kötött szerződések időtartamát maximum három évre korlátozni, és legfeljebb egy alkalommal, egy évre történő meghosszabbításra vonatkozó szabályokat alkalmazni.”
12. M. D. Fernández Gómez – miután jelentkezését elfogadták – a Bizottsággal az alkalmazási feltételek 2. cikkének a) pontja szerinti ideiglenes alkalmazotti szerződést kötött. E szerződés, amely 2001. január 17‑i keltezésű, 2001. február 16‑án lépett hatályba. Az említett szerződés 4. cikke értelmében annak időtartama két év, kilenc és fél hónap, vagyis 2003. november 30‑án szűnik meg.
13. E szerződésről a fellebbezési eljárásban ellenérdekű felet egy 2001. január 19‑én kelt levélben tájékoztatták, amelyben a Bizottság illetékes szervezeti egysége felhívta M. D. Fernández Gómez figyelmét arra, hogy „a szerződést két év kilenc és fél hónap időtartamra kötötték, és az a Bizottságnak az egyes szerződéstípusok maximális időtartamát megállapító 1996. november 13‑i határozata értelmében nem hosszabbítható meg”.
14. 2003. február 13‑án M. D. Fernández Gómez elektronikus levelet küldött a IX. főigazgatóság egy alkalmazottjának, Daum asszonynak. E levél, amelynek tárgya „Kérdések a kirendelt nemzeti szakértők kirendelésével kapcsolatban”, az alábbiakat tartalmazta:
„[…] szíves tájékoztatását szeretném kérni az alábbiakról:
– a »halmozódás tilalma« (a Bizottság 1996. november 13‑i határozata) alkalmazható‑e a kirendelt nemzeti szakértők kirendeléseire, amelyek 2002. január 5‑e előtt kezdődtek, és ezen időpont előtt be is fejeződtek? Amennyiben igen:
– mely időponttól alkalmazandó, illetve
– mi az oka annak, hogy e korlátozás nem szerepel a Bizottság 2001. február 9‑i határozatában (amely a kirendelt nemzeti szakértők alkalmazási feltételeit szabályozza), és mi az oka annak, hogy az 1996. november 13‑i határozat nem említi a kirendelt nemzeti szakértők kirendelésben eltöltött időszakait?
[…]”
15. A IX. főigazgatóságnak küldött 2003. április 3‑i feljegyzésében az M. D. Fernández Gómezt foglalkoztató egység vezetője elsősorban az ő ideiglenes alkalmazotti szerződésének összesen négy év időtartamúra történő meghosszabbítását kérte, amely álláspontja szerint e szerződés maximális lehetséges időtartama. E meghosszabbítás iránti kérelem egyebekben tartalmazta azokat az okokat is, amiért az érintett személynek az egységnél történő megtartása „különösen kívánatos”. Egyebekben az említett feljegyzés kifejtette, hogy a Bizottság 1996. november 13‑i határozata nem írja elő, hogy a kirendelt nemzeti szakértőként történő kirendelés időszakát a halmozódás tilalmában előírt hat év kiszámítása szempontjából figyelembe kellene venni. Ugyanezen feljegyzés azt is megemlítette, hogy a kirendelt nemzeti szakértőket a helyes hivatali magatartásra vonatkozó szabályzat nem „a szabályzat hatálya alá nem tartozó alkalmazottként” említi.
16. 2003. május 12‑én a IX. főigazgatóság elektronikus levelet küldött az M. D. Fernández Gómez egységénél dolgozó egyik alkalmazottnak. E levél a következőket tartalmazta:
„[Megkértek, hogy] válaszoljak két, a 2. cikk a) pontja alá tartozó [ideiglenes alkalmazott], M. D. Fernández Gómez […] 2003. április 3‑i feljegyzésben kért meghosszabbításával kapcsolatos üzenetre.
M. D. Fernández Gómez közvetlenül Daum asszonyhoz intézte a kirendelt nemzeti szakértők vonatkozásában a halmozódás tilalmában figyelembe veendő időtartammal kapcsolatos kérdését, amelyre azt a választ kapta, hogy az állandó gyakorlat értelmében a kirendelt nemzeti szakértők ezen időszakát „a szabályzat hatálya alá nem tartozó alkalmazottak” időszakaként veszik figyelembe. […]
Az alábbiakban megerősítem, hogy e két ideiglenes alkalmazott esetén – mint az ilyen helyzetben levő valamennyi más személy esetén – nincs mód a kirendelt nemzeti szakértőként eltöltött időszak figyelmen kívül hagyására, sem szerződésük megszűnésének felülvizsgálatára.
[…]”
17. E levelet elektronikus levélként 2003. június 18‑án küldték meg M. D. Fernández Gómeznek.
18. 2003. július 11‑én M. D. Fernández Gómez a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján panaszt nyújtott be, amelyet a Bizottság 2003. október 29‑i határozatában elutasított.
19. Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2003. augusztus 4‑én benyújtott keresetlevelében M. D. Fernández Gómez időközben keresetet terjesztett elő, amelyben a megtámadott határozat megsemmisítését, másrészt az elszenvedett kárért a Bizottság 101 328,60 euró késedelmi kamattal növelt összeg megfizetésére történő kötelezését kérte.
20. Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához ugyanazon a napon benyújtott külön beadványban M. D. Fernández Gómez kérelmet terjesztett elő a megtámadott határozat végrehajtásának felfüggesztése iránt.
21. Az Elsőfokú Bíróság elnöke a T‑272/03. R. sz., Fernández Gómez kontra Bizottság ügyben 2003. szeptember 16‑án hozott végzésével (EBHT KSZ I‑A‑197. és II‑979. o.) e kérelmet ‑ a költségek kérdésében történő későbbi határozathozatal lehetőségének fenntartásával ‑ elutasította.
22. 2004. január 29‑én nyilvántartásba vett iratban a Bizottság az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 114. cikkének (1) bekezdése alapján elfogadhatatlansági kifogást terjesztett elő.
23. 2004. április 30‑i határozatával az Elsőfokú Bíróság az elfogadhatatlansági kifogásnak az érdemi ügyhöz történő egyesítéséről rendelkezett.
24. Megtámadott ítéletében az Elsőfokú Bíróság – miután a keresetet elfogadhatónak nyilvánította – megsemmisítette a megtámadott határozatot, és a Bizottságot az elszenvedett kár megtérítéseként 50 000 euró megfizetésére kötelezte M. D. Fernández Gómez részére.
A felek kérelmei
25. A fellebbezésében a Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
– helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
– a jogvita kapcsán hozott határozat keretében adjon helyt az általa az Elsőfokú Bíróság előtti eljárásban előadott kérelmeknek, és ennélfogva utasítsa el a T‑273/03. sz. ügyben benyújtott keresetet;
– másodlagos kérelmében azt kéri, hogy utalja vissza az ügyet az Elsőfokú Bírósághoz;
– kötelezze M. D. Fernández Gómezt az eljárás költségeinek viselésére, ideértve az Elsőfokú Bíróság előtt folyamatban volt eljárás során felmerült saját költségeit is.
26. A fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél azt kéri, hogy a Bíróság:
– a fellebbezést teljes egészében utasítsa el;
– a Bizottságot kötelezze az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás költségeinek és a Bíróság előtti fellebbezés költségeinek viselésére.
27. A Bíróság Hivatalához 2006. február 23‑án érkezett levelében a Bizottság a Bíróság eljárási szabályzata 117. cikkének megfelelően válasz benyújtására kért engedélyt. 2006. március 8‑án hozott határozatában a Bíróság elnöke elutasította a kérelmet.
A fellebbezésről
28. Fellebbezésének alátámasztására a Bizottság három jogalapot hoz fel. Az elsőt abban jelöli meg, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot a tekintetben, hogy a keresetet elfogadhatónak minősítette. A második jogalap az alkalmazási feltételek 8. cikkére és a halmozódás tilalmára vonatkozó téves jogalkalmazás. A harmadik jogalap a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél által elszenvedett állítólagos kár összegének meghatározásával és megállapításával kapcsolatos téves jogalkalmazás.
Az első jogalapról
29. Az Elsőfokú Bíróság elsőként a megtámadott ítélet 37. pontjában megállapította, hogy az adminisztráció által M. D. Fernández Gómez szerződésének meghosszabbításával kapcsolatos, az egységvezető által 2003. április 3‑án benyújtott kérelemre adott választ a megtámadott határozat – vagyis a 2003. május 12‑i elektronikus levél – tartalmazta.
30. Ugyanezen ítélet 38. pontja értelmében a megtámadott határozat e kérelmet azért utasítja el, mert a halmozódás tilalmának alkalmazása során be kell számítani a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél által a Bizottság egy szervezeti egységénél kirendelt nemzeti szakértőként eltöltött három évet, amely időszak hozzáadódik egyrészt ahhoz a két és fél hónaphoz, amelyet ott kisegítő alkalmazottként töltött el, másrészt ahhoz a két év, kilenc és fél hónaphoz, amelyet ott ideiglenes alkalmazottként töltött el, amely időszakok együttesen kitöltik a halmozódás tilalmában foglalt maximum hatéves időszakot.
31. Ezt követően a Bizottság által előadott elfogadhatatlanságra – amelynek értelmében a megtámadott határozat csak a fellebbezési eljárásban ellenérdekű félnek ideiglenes alkalmazotti szerződése tartalmát erősíti meg – válaszként az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 43. pontjában úgy vélte, hogy a megtámadott határozatnak a szerződéssel és a 2001. január 19‑i, e szerződést megküldő levéllel való összevetése alapján megállapítható, hogy az említett határozat egy új elemet tartalmaz, mivel – arra hivatkozva, hogy a halmozódás tilalmának alkalmazása során figyelembe kell venni a kirendelt nemzeti szakértőként a Bizottság valamely szervezeti egységénél eltöltött időszakot – a hatályos szabályozás alapján megtagadja az említett szerződés meghosszabbítása iránti kérelem teljesítését, ugyanis a korábbi jogi aktusok csak a szerződés időtartamának kérdésében foglaltak állást, anélkül hogy annak – megszűnésekor esedékes – meghosszabbításával kapcsolatban nyilatkoztak volna.
32. Miután az Elsőfokú Bíróság mindezek alapján a megtámadott ítélet 44. pontjában megállapította, hogy a megtámadott határozat nem egy korábbi határozatot megerősítő, hanem a fellebbezési eljárásban ellenérdekű félnek sérelmet okozó jogi aktus, végül – ugyanezen ítélet 45. és 46. pontjában – megállapította, hogy a személyzeti szabályzat szerinti határidőket tiszteletben tartották, így végül az említett ítélet 47. pontjában a keresetet egészében elfogadhatónak nyilvánította.
33. A Bizottság álláspontja szerint az Elsőfokú Bíróság ezzel több ponton is tévesen alkalmazta a jogot. Ezzel kapcsolatban különösen kifejti, hogy a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél nem terjesztette elő a személyzeti szabályzat értelmében vett kérelmet ideiglenes alkalmazotti szerződésének meghosszabbítása iránt, amely miatt a kereset már ezen egyetlen okból is elfogadhatatlan. A Bizottság hozzáteszi, hogy a megtámadott határozat valójában egy egyszerű tájékoztató levél, amely nem minősül határozatnak, tehát nem minősülhet sérelmet okozó jogi aktusnak sem.
34. Emlékeztetni kell a személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) és (2) bekezdésére, amelyek értelmében:
„(1) Az e személyzeti szabályzat hatálya alá tartozó bármely személy kérelmezheti, hogy a kinevezésre jogosult hatóság határozatot hozzon személyével kapcsolatban. A kinevezésre jogosult hatóság a kérelem benyújtásának időpontjától számított négy hónapon belül közli az érintett személlyel indokolással ellátott határozatát. Ha e határidő végéig a kérelemre nem érkezik válasz, akkor az hallgatólagos elutasító határozatnak tekintendő, amellyel szemben a (2) bekezdés rendelkezéseinek megfelelően panasszal lehet élni.
(2) Az e személyzeti szabályzat hatálya alá tartozó bármely személy panaszt nyújthat be a kinevezésre jogosult hatósághoz az őt hátrányosan érintő intézkedés ellen; ez arra az esetre is vonatkozik, amikor az említett hatóság határozatot hozott, és arra az esetre is, amikor az elmulasztotta a személyzeti szabályzatban előírt intézkedés elfogadását […]
[…]”
35. Meg kell állapítani, hogy a személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdéséből az következik, hogy a kinevezésre jogosult hatósághoz csak a személyzeti szabályzatban meghatározott személy nyújthat be kérelmet.
36. A fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél ideiglenes alkalmazottként a személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdésében említett személyek körébe tartozik, tehát mint ilyen, benyújthat az e rendelkezésben foglaltak szerinti kérelmet. Ezt követően azt kell megvizsgálni, hogy ténylegesen benyújtott‑e ilyen kérelmet.
37. Mint az a Bíróság előtti iratokból is következik, a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél 2003. február 13‑án a jelen ítélet 14. pontjában idézett elektronikus levélben szerződése tárgyában kapcsolatba lépett a IX. főigazgatósággal. A fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél – anélkül, hogy különösen ragaszkodott volna ahhoz, hogy e levél a személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdése szerinti kérelemnek minősüljön – arra hivatkozik, hogy személyes közbenjárását követően egységvezetője révén szerződésének meghosszabbítása iránti kérelmet nyújtott be.
38. Valóban tény, hogy 2003. április 3‑i feljegyzésében az említett egységvezető kérte a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél szerződésének meghosszabbítását. Ugyanakkor – mint az a személyzeti szabályzat 90. cikke (1) bekezdésének a jelen ítélet 34. pontjában idézett egyértelmű megfogalmazásából következik ‑ csak az említett személyzeti szabályzatban meghatározott személyek nyújthatnak be ilyen kérelmet. A Bizottság valamely szervezeti egysége által egy másiknak küldött feljegyzés nem tartozik ugyanakkor e rendelkezés hatálya alá. Egyebekben kitűnik, hogy egy ilyen feljegyzést csak az e rendelkezésben foglalt eljárás megkerülésével lehetne az említett rendelkezésben meghatározott kérelemnek tekinteni.
39. Egyebekben a fent említett 2003. február 13‑i elektronikus levélből is következik, hogy a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél nem kérte arra a kinevezésre jogosult hatóságot, hogy rá vonatkozó határozatot hozzon. E levélben – amelynek címe „Kérdések a kirendelt nemzeti szakértők kirendelésével kapcsolatban” – a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél valójában mindössze a halmozódás tilalmának az ő esetére történő alkalmazásával kapcsolatban tett fel kérdéseket.
40. Mindebből következően a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél semmilyen, a személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdése szerinti kérelmet nem nyújtott be.
41. E körülmények alapján még meg kell vizsgálni, hogy egy ilyen kérelem hiányában a megtámadott határozat sérelmet okozó jogi aktusnak minősül‑e, mivel a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél e jogi aktus ellen a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése értelmében vett panaszt nyújtott be.
42. Ezzel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy csak a felperesre kötelező joghatással járó, érdekeinek – jogi helyzete lényeges megváltoztatásával történő – közvetlen és azonnali befolyásolására alkalmas jogi aktusok vagy intézkedések minősülnek sérelmet okozónak.
43. Elsőként meg kell állapítani, hogy a IX. főigazgatóság 2003. május 12‑i elektronikus levele nyilvánvalóan nem minősül ilyen jogi aktusnak.
44. Valójában annak feltételezésekor, hogy a szóban forgó elektronikus levél tartalmaz‑e határozatot, az ítélkezési gyakorlat értelmében a személyzeti szabályzatban meghatározott személyek tekintetében csak a munkaszerződésben foglaltak alapján keletkezhet joghatás (lásd e tekintetben a 329/85. sz., Castagnoli kontra Bizottság ügyben 1987. július 9‑én hozott ítélet [EBHT 1987., 3281. o.] 10. és 11. pontját és a 95/87. sz., Contini kontra Bizottság ügyben 1988. május 4‑én hozott végzés [EBHT 1988., 2537. o.] 8. pontját). Nem vitatott ugyanakkor, hogy a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél – a személyzeti szabályzatban előírt határidőn belül – soha nem vitatta szerződésének a 2000. január 19‑i kísérőlevélben foglalt feltételeit.
45. Mindezek mellett a 2003. május 12‑i levéllel kapcsolatban meg kell állapítani, hogy az az említett feltételekkel kapcsolatban semmilyen új elemet nem tartalmaz sem a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél szerződése megszűnésének időpontjára, sem az említett szerződés meghosszabbítására vonatkozóan.
46. Márpedig az a jogi aktus, amely egy korábbi jogi aktushoz képest semmilyen új elemet nem tartalmaz, hanem csak tisztán azt megerősítő jogi aktusnak minősül, ezen okból még nem eredményezi a jogorvoslati határidő újbóli megnyitását (lásd a 23/80. sz., Grasselli kontra Bizottság ügyben 1980. december 10‑én hozott ítélet [EBHT 1980., 3709. o.] 18. pontját).
47. Meg kell tehát állapítani, hogy az Elsőfokú Bíróság azzal, hogy – a megtámadott ítélet 37. pontjában – úgy vélte, hogy a megtámadott határozat az M. D. Fernández Gómez szerződésének meghosszabbítására irányuló, egységvezetője által 2003. április 3‑án benyújtott kérelemre az adminisztráció által adott válasznak minősül, majd ugyanezen ítélet 44. pontjában kimondta, hogy a megtámadott határozat sérelmet okozó jogi aktusnak minősül, és ugyanezen ítélet 47. pontjában a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél keresetét elfogadhatónak nyilvánította, megsértette a személyzeti szabályzat 90. és 91. cikkét.
48. Következésképpen a fellebbezés első jogalapját a Bizottság által felhozott többi jogalap vizsgálata nélkül el kell fogadni, és meg kell semmisíteni a megtámadott ítéletet. Ennek következményeként szintén meg kell semmisíteni a megtámadott ítéletet annyiban, amennyiben az a Bizottságot az M. D. Fernández Gómez által a megtámadott határozat elfogadása miatt állítólag elszenvedett kár megtérítésére kötelezte.
Az Elsőfokú Bíróság előtti keresetről
49. A Bíróság alapokmánya 61. cikke első francia bekezdésének második mondata szerint az Elsőfokú Bíróság határozatának hatályon kívül helyezése esetén, ha a per állása megengedi, az ügyet maga a Bíróság is érdemben eldöntheti. A jelen esetben ez a helyzet.
50. A fenti 43–47. pontból következik, hogy a Bizottság által az Elsőfokú Bíróság előtt előadott elfogadhatatlansági kifogásnak helyt kell adni. Következésképpen M. D. Fernández Gómez keresetét, mint elfogadhatatlant, el kell utasítani annyiban, amennyiben az a megtámadott határozat megsemmisítésére irányul.
51. Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy egy jogi aktus megsemmisítése iránti kérelem elfogadhatatlansága egyben a kártérítési kérelem elfogadhatatlanságát is jelenti, amennyiben – mint nyilvánvalóan a jelen esetben is – e két kérelem között szoros kapcsolat áll fenn.
52. Mindebből következően M. D. Fernández Gómez keresetét, mint elfogadhatatlant, teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
53. A Bíróság eljárási szabályzata 122. cikkének első bekezdése szerint, ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság maga hoz a jogvita kapcsán végleges határozatot, a Bíróság határoz a költségekről.
54. Ugyanezen szabályzat 69. cikke 2. §‑ának első bekezdése értelmében – amely a 118. cikk alapján a fellebbezési eljárásban is alkalmazandó – a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
55. Ugyanezen szabályzatnak a Közösségek és azok alkalmazottai közötti jogvitákra vonatkozó 70. cikke értelmében – amely az intézmények által e szabályzat 118. és 122. cikke alapján benyújtott fellebbezésekre alkalmazandó – az intézmények fő szabály szerint maguk viselik saját költségeiket. E feltételek értelmében a felek maguk viselik saját költségeiket.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján, a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1) Az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságának a T‑272/03. sz., Fernández Gómez kontra Bizottság ügyben 2005. szeptember 13‑án hozott ítéletét hatályon kívül helyezi.
2) M. D. Fernández Gómez által az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságához benyújtott, a munkaszerződések megkötésére felhatalmazott hatóságnak M. D. Fernández Gómez szerződése meghosszabbítását megtagadó 2003. május 12‑i határozatának megsemmisítésére és e határozat miatt állítólag elszenvedett kár megtérítésére irányuló keresetet, mint elfogadhatatlant, elutasítja.
3) A felek maguk viselik mind az elsőfokú, mind a fellebbezési eljárás során felmerült saját költségeiket.