A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (negyedik tanács)
2016. június 1‑je(*)(1)
„Közös agrárpolitika – Közvetlen kifizetések – A rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvénnyel beültetett ökológiai jelentőségű területekre vonatkozó további kritériumok – A 639/2014/EU felhatalmazáson alapuló rendelet 45. cikkének (8) bekezdése – Az 1307/2013/EU rendelet 46. cikke (9) bekezdésének a) pontja – Hatáskörrel való visszaélés – Jogbiztonság – A hátrányos megkülönböztetés tilalma – Jogos bizalom – A tulajdonhoz való jog – Indokolási kötelezettség”
A T‑662/14. sz. ügyben,
Magyarország (képviselik: Fehér M. Z. és Koós G., meghatalmazotti minőségben)
felperesnek
az Európai Bizottság (képviselik: H. Kranenborg, Sipos A. és G. von Rintelen, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
a közös agrárpolitika keretébe tartozó támogatási rendszerek alapján a mezőgazdasági termelők részére nyújtott közvetlen kifizetésekre vonatkozó szabályok megállapításáról szóló 1307/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet kiegészítéséről és X. mellékletének módosításáról szóló, 2014. március 11‑i 639/2014/EU felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (HL 2014. L 181., 1. o.; helyesbítés: HL L 216., 2015.8.15., 9. o.) 45. cikke (8) bekezdésének első mondatában a következő rendelkezést tartalmazó rész megsemmisítése iránti kérelem tárgyában: „az ökológiai szempontból legmegfelelőbb fajoknak az 1307/2013/EU rendelet 4. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerint összeállított jegyzékből történő kiválasztásával, és így az egyértelműen nem őshonos fajok kizárásával”,
A TÖRVÉNYSZÉK (negyedik tanács),
tagjai: M. Prek elnök, I. Labucka és V. Kreuschitz (előadó) bírák,
hivatalvezető: S. Bukšek Tomac tanácsos,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára és a 2015. december 2‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet
A jogvita előzményei
1        A közös agrárpolitika keretébe tartozó támogatási rendszerek alapján a mezőgazdasági termelők részére nyújtott közvetlen kifizetésekre vonatkozó szabályok megállapításáról, valamint a 637/2008/EK és a 73/2009/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1307/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 347., 608. o.; a továbbiakban: alaprendelet) új jogi keretet hoz létre a közös agrárpolitika (KAP) alapján nyújtott közvetlen támogatások számára.
2        Az alaprendelet által újradefiniált KAP célkitűzéseinek egyike az, hogy a közvetlen kifizetések kötelező környezetbarátabbá válást ösztönző összetevője révén javuljon a környezetvédelmi teljesítmény, amely Unió‑szerte elő fogja segíteni az éghajlat és a környezet szempontjából előnyös mezőgazdasági gyakorlatokat. Ebből a célból kívánatos, hogy a tagállamok a közvetlen kifizetésekre vonatkozó nemzeti felső összeghatáruk egy részét az alaptámogatáson felüli éves támogatás nyújtására fordítsák, és amely elsősorban arra irányul, hogy támogassa az éghajlatváltozással és a környezetvédelemmel egyaránt kapcsolatos szakpolitikai célok megvalósítását célzó kötelező és a mezőgazdasági termelők által követendő gyakorlatokat. Az ilyen, a mezőgazdasági üzem teljes támogatható területére kiterjesztendő gyakorlatok egyike az ökológiai jelentőségű területek létrehozásából áll (az alaprendelet (37) preambulumbekezdése). Ilyen területeket kell megállapítani mindenekelőtt a mezőgazdasági üzemek biológiai sokféleségének megőrzése és javítása érdekében (az alaprendelet (44) preambulumbekezdése).
3        Az alaprendelet ezért előírja, hogy amennyiben egy mezőgazdasági üzem szántóterülete több mint 15 hektárt tesz ki, a mezőgazdasági termelőknek gondoskodniuk kell arról, hogy 2015. január 1‑jétől kezdődően a mezőgazdasági üzemnek a mezőgazdasági termelő által bejelentett szántóterülete legalább 5%‑ának megfelelő terület ökológiai jelentőségű terület legyen (az alaprendelet 46. cikkének (1) bekezdése).
4        A tagállamok által ökológiai jelentőségű területnek tekinthető különböző területek között szerepelnek a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvénnyel beültetett azon területek, amelyeken nem használnak ásványi műtrágyát vagy növényvédő szereket (az alaprendelet 46. cikke (2) bekezdésének g) pontja).
5        Annak érdekében, hogy az ökológiai jelentőségű területek hatékony és következetes módon jöjjenek létre, az alaprendelet előírja, hogy az Európai Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy bizonyos jogi aktusokat fogadjon el a területek ökológiai jelentőségű területekké való minősítésére szolgáló további kritériumok megállapítása vonatkozásában (az alaprendelet (45) preambulumbekezdése). Így az alaprendelet 46. cikke (9) bekezdésének a) pontja szerint a Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy az ugyanezen rendelkezés (2) bekezdésében említett típusú területek vonatkozásában – amelyek között szerepelnek a fent említett rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvénnyel beültetett területek – további kritériumokat állapítson meg az ökológiai jelentőségű területté történő minősítést illetően.
6        E felhatalmazás alapján a Bizottság elfogadta az alaprendelet kiegészítéséről szóló, 2014. március 11‑i 639/2014/EU felhatalmazáson alapuló rendeletet (HL 2014. L 181., 1. o.; helyesbítés: HL L 216., 2015.8.15., 9. o.; a továbbiakban: felhatalmazáson alapuló rendelet).
7        A felhatalmazáson alapuló rendeletben a Bizottság további kritériumokat határozott meg az ökológiai jelentőségű területek bizonyos típusaira vonatkozóan. A rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvénnyel beültetett azon területek esetében, amelyeken nem használnak ásványi műtrágyát és/vagy növényvédő szereket, a Bizottság kifejtette, hogy a tagállamok – az ökológiai szempontból legmegfelelőbb fajoknak az alaprendelet 4. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerint összeállított jegyzékből történő kiválasztásával, és így az egyértelműen nem őshonos fajok kizárásával – létrehozzák az e célra felhasználható fajok jegyzékét (a felhatalmazáson alapuló rendelet 45. cikkének (8) bekezdése).
8        A felhatalmazáson alapuló rendelet kihirdetését követően Magyarország keresetet terjesztett a Törvényszék elé az említett rendelet 45. cikke (8) bekezdésének megsemmisítése iránt, amennyiben e rendelkezés előírja, hogy a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvények esetében kizárólag az ökológiai szempontból legmegfelelőbb fajok választhatók, és így kizárja az egyértelműen nem őshonos fajokat (a továbbiakban: vitatott korlátozás).
Az eljárás és a felek kérelmei
9        Magyarország a Törvényszék Hivatalához 2014. szeptember 15‑én benyújtott keresetlevelével megindította a jelen keresetet.
10      Magyarország azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        semmisítse meg a felhatalmazáson alapuló rendelet 45. cikke (8) bekezdésének első mondatában a következő rendelkezést tartalmazó részt: „az ökológiai szempontból legmegfelelőbb fajoknak az 1307/2013/EU rendelet 4. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerint összeállított jegyzékből történő kiválasztásával, és így az egyértelműen nem őshonos fajok kizárásával”;
–        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
11      A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        Magyarországot kötelezze a költségek viselésére.
12      Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (negyedik tanács) az eljárás szóbeli szakaszának megnyitásáról határozott. A Törvényszék a 2015. december 2‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előterjesztéseit és a Törvényszék kérdéseire adott válaszaikat.
Az ügy érdeméről
13      Magyarország lényegében úgy ítéli meg, hogy a Bizottság a vitatott korlátozás elfogadása révén először is túllépte a felhatalmazását és jogellenesen korlátozta a tagállamok mérlegelési jogkörét, másodszor az alaprendeletbe ütköző kritériumokat vett figyelembe, harmadszor visszaélt hatáskörével, negyedszer megsértette a jogbiztonság elvét, ötödször megsértette a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét, hatodszor megsértette a bizalomvédelem elvét, hetedszer megsértette a tulajdonhoz való jog védelmének elvét, nyolcadszor pedig megsértette az indokolási kötelezettséget.
A Bizottságnak adott felhatalmazás kereteinek és a tagállamok mérlegelési jogkörének megsértéséről
14      Magyarország lényegében úgy véli, hogy a Bizottság jogellenesen vezette be a vitatott korlátozást, mivel túllépett az alaprendelet által számára adott felhatalmazás keretein, és elméletivé tette a tagállamok azon jogkörét, hogy kiválasszák az ökológiai jelentőségű terület kritériumainak megfelelő azon fafajokat, amelyek a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvényeket alkothatják. Magyarország szerint a Bizottság számára adott felhatalmazás látszólagos „tág” megfogalmazása annak következménye, hogy azok a területek, amelyek vonatkozásában kritériumok meghatározására jogosult, rendkívül heterogének. Ebből nem következik, hogy a Bizottság széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik. Az alkalmazható fafajok kiválasztása a tagállamok azon hatáskörébe és széles mérlegelési mozgásterébe tarozik, amelyet az alaprendelet 4. cikke (1) bekezdésének k) pontja és (2) bekezdésének c) pontja, valamint a felhatalmazáson alapuló rendelet (55) preambulumbekezdése biztosít. E hatáskör és mérlegelési mozgástér megakadályozza, hogy a Bizottság úgy éljen felhatalmazásával, ahogyan a jelen esetben tette. A vitatott korlátozás kiüresíti a tagállamok mérlegelési jogkörét. A Bizottság vitatja, hogy a vitatott korlátozás elfogadásakor túllépte volna az alaprendelet által számára biztosított jogköröket.
15      E kifogásokra tekintettel meg kell jegyezni, hogy az alaprendelet 4. cikke (1) bekezdésének k) pontja a „rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvényt” a következőképpen határozza meg: „a tagállamok által meghatározandó, a 0602 90 41 KN‑kód alá tartozó olyan fafajokkal beültetett terület, amelyeket olyan erdei évelő növények alkotják, amelyek gyökere, illetve töve a kivágást követően a talajban marad, a következő szezonban pedig új hajtásokat hoz”, és úgy rendelkezik, hogy ezek „maximális kivágási ciklusát a tagállamok határozzák meg”. Az alaprendelet 4. cikke (2) bekezdésének c) pontja továbbá előírja, hogy a tagállamok „meghatározzák, hogy melyek azok a fafajok, amelyek beültetése révén egy adott földterület rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvénynek minősül, valamint meghatározzák e fafajok maximális kivágási ciklusát, az [alaprendelet 4. cikke] (1) bekezdés[ének] k) pontjában említettek szerint”.
16      Emellett az alaprendelet 46. cikke (9) bekezdésének a) pontja felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el abból a célból, hogy az ugyanezen rendelet 46. cikkének (2) bekezdésében említett típusú területek vonatkozásában további kritériumokat állapítson meg az ökológiai jelentőségű területté történő minősítést illetően. Ez utóbbi rendelkezés értelmében a tagállamok 2014. augusztus 1‑jéig döntenek arról, hogy az említett cikkben lentebb felsorolt területek közül egyet vagy többet ökológiai jelentőségű területnek tekintenek. E felsorolásban szerepelnek azon, rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvénnyel beültetett területek, amelyeken nem használnak ásványi műtrágyát vagy növényvédő szereket. Így az alaprendelet 46. cikke (9) bekezdésének a) pontja feljogosítja a Bizottságot arra, hogy megállapítsa azon, rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvénnyel beültetett területekre vonatkozó kritériumokat, amelyeken nem használnak ásványi műtrágyát vagy növényvédő szereket, és amelyeket ökológiai jelentőségű területnek tekintenek.
17      Az alaprendelet (45) preambulumbekezdése, amely pontosítja a Bizottságra ruházott felhatalmazás indokait, kifejti, hogy „[a]nnak érdekében, hogy az ökológiai jelentőségű területek hatékony és következetes módon, a tagállamok különös jellemzőinek figyelembevételével jöjjenek létre, a Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy bizonyos jogi aktusokat fogadjon el a következők vonatkozásában: a területek ökológiai jelentőségű területekké való minősítésére szolgáló további kritériumok megállapítása; az ökológiai jelentőségű területek egyéb típusainak elismerése; az ökológiai jelentőségű területek bizonyos típusai vonatkozásában átváltási és súlyozási együtthatók megállapítása; szabályok megállapítása az ökológiai jelentőségű terület egy részének regionális szinten történő tagállami megvalósítását illetően; azon kötelezettség közös végrehajtását szolgáló szabályok megállapítása, miszerint az ökológiai jelentőségű területeket a mezőgazdasági üzemek közvetlen közelében kell fenntartani; a tagállamok által az említett közvetlen közelség meghatározása céljából kialakítandó kritériumok keretének megállapítása; az erdő és a mezőgazdasági földterület arányának megállapítását szolgáló módszerek meghatározása”.
18      Az alaprendelet 46. cikke (9) bekezdésének a) pontja alapján a Bizottság elfogadta a vitatott korlátozást, amely egy további kritériumot ír elő valamely terület ökológiai jelentőségű területté történő minősítéséhez. A vitatott korlátozás ugyanis kizárja a nem őshonos fajokat az olyan területre ültetett, rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvények közül, amelyet ökológiai jelentőségűnek kívánnak nyilvánítani. Így az alaprendelet 46. cikke (2) bekezdésének g) pontja és a vitatott korlátozás alapján valamely, rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvényekkel beültetett terület azzal a feltétellel minősül ökológiai jelentőségű területnek, hogy azon nem használnak ásványi műtrágyát, vagy nem kezelik azt növényvédő szerekkel, és hogy az ültetvényt őshonos fajok alkotják.
19      A Bizottság a vitatott korlátozás elfogadásával nem lépte túl a felhatalmazási jogkörét. Az alaprendelet 46. cikkének (2) bekezdésében említett típusú területek vonatkozásában ugyanis – az alaprendelet 46. cikke (9) bekezdése a) pontjának megfelelően – egy további kritériumot állapított meg az ökológiai jelentőségű területté történő minősítést illetően. Az alaprendelet 46. cikke (9) bekezdésének a) pontja és annak más rendelkezése sem írja elő, hogy az említett kritérium nem vonatkozhat a telepíthető fajokra. Továbbá az alábbi 31. és azt követő pontokban kifejtett indokok miatt a vitatott korlátozás – az e területek biológiai sokféleségének megőrzésére irányuló célra tekintettel – hozzájárul az ökológiai jelentőségű területek hatékony és koherens módon történő megállapításához.
20      Emellett a Bizottság a vitatott korlátozás elfogadásával nem sértette meg a tagállamok azon hatáskörét és mérlegelési mozgásterét, hogy meghatározzák a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvények létesítése érdekében telepíthető fafajokat.
21      Az alaprendelet – különösen annak 4. cikke (1) bekezdésének k) pontja és (2) bekezdésének c) pontja – ugyanis nem biztosít a tagállamok számára kizárólagos határkört az ökológiai jelentőségű területek létrehozatalához alkalmazható fafajok kiválasztása tekintetében. Amint arra a Bizottság a beadványaiban helytállóan rámutat, noha a tagállamok megállapíthatják a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvényekre irányadó fafajok listáját, a mezőgazdasági területek ökológiai jelentőségű területté történő minősítéséhez kizárólag azok a fafajok vehetők figyelembe, amelyek teljesítik az alaprendeletben foglalt feltételeket, és amelyek megfelelnek a Bizottság által a felhatalmazásának gyakorlása keretében megállapított további kritériumoknak.
22      A vitatott korlátozás továbbá nem szűkíti pusztán jelképes mértékűre a tagállamok mérlegelési mozgásterét, és a gyakorlatban nem üresíti ki azt. Magyarország ugyanis nem vitatta a Bizottság azon megállapítását, mely szerint a tagállamok által az alaprendelet 46. cikke (8) bekezdésének megfelelően megküldött értesítésekből kiderül, hogy azok meghatározták az őshonos fafajokat az ökológiai jelentőségű területté minősített, rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvénnyel beültetett területek létrehozatala érdekében. Ezen értesítésekből kiderül, hogy a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvénnyel beültetett ökológiai jelentőségű területté történő minősítés érdekében 18 tagállam és két másik tagállam egyes régiói összesen 19 fafajt választottak ki. A tagállamok így bejelentették a Bizottságnak azon fajtákat, amelyek egyaránt teljesítik az alaprendeletben szereplő és a vitatott korlátozásban előírt követelményeket. A Bizottság továbbá előadta, hogy a tagállamok közel 75%‑ában – köztük Magyarországon is – léteznek olyan fafajok, amelyek révén a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvénnyel beültetett területek ökológiai jelentőségű területté minősíthetők. Az alaprendelet 46. cikke (8) bekezdésének megfelelően megküldött értesítésben így Magyarország öt olyan fafajt nevezett meg, amelyek a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvények létrehozásához felhasználhatók, nevezetesen a nyárfát, a fűzt, az égert, a kőrist és a juhart.
23      Emellett Magyarország nem támasztja alá kellőképpen azon érvét, mely szerint a tagállamok mérlegelési jogköre kiüresedik, mivel egyetlen őshonos fajta sem eredményes gazdaságilag. Magyarország ugyanis nem fejti ki, hogy milyen alapon állítja, hogy a gazdaságosság az ökológiai jelentőségű területek meghatározására vonatkozó további kritériumok megállapítása tekintetében figyelembe veendő tényezőnek minősül, annál is inkább, hogy a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvények esetében az alaprendelet 46. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy az ökológiai kötelezettség teljesítésére szánt, 5%‑nak megfelelő területnek nem a szántóterületen kell elhelyezkednie. Ezenkívül mindenesetre Magyarország nem szolgáltatott arra bizonyítékot, hogy az őshonos fafajoknak a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvényeken való művelése nem eredményes gazdaságilag.
24      A fenti értékelést nem kérdőjelezi meg Magyarországnak a felhatalmazáson alapuló rendelet (55) preambulumbekezdésére való hivatkozása. E preambulumbekezdés ugyanis kimondja, hogy „[a] rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvény műveléséhez szükséges források korlátozott igénybevétele közvetett előnyöket biztosít a biológiai sokféleség szempontjából”, és hogy „[e] célból a tagállamoknak az ültethető fafajok jegyzékének és a források felhasználására vonatkozó szabályoknak a meghatározásával rögzíteniük kell az ilyen típusú ökológiai jelentőségű területre alkalmazandó feltételeket”. E preambulumbekezdés ezáltal főként a forrásokra vonatkozik. Továbbá e preambulumbekezdés nem előzheti meg az alaprendelet 46. cikke (9) bekezdésének a) pontját vagy a felhatalmazáson alapuló rendelet vitatott korlátozást tartalmazó 45. cikkének (8) bekezdését. Magyarország hallgatólagosan elismeri ezt, amikor a keresetlevélben rámutat arra, hogy „a preambulum a rendelkező részi rendelkezésekkel ellentétben jogi kötőerővel nem rendelkezik”. Végül, amennyiben az említett preambulumbekezdés a tagállamok számára hatáskört ismer el, meg kell jegyezni, hogy – a fenti 21. pontban kifejtett indokok miatt – az nem zárja ki, hogy a Bizottság elfogadja a vitatott korlátozást. E preambulumbekezdés tehát nem érintheti az előzőekben lefolytatott értékelést.
25      A fenti indokok összességére tekintettel el kell utasítani Magyarország azon állításait, amelyek szerint a Bizottság a vitatott korlátozás elfogadásával túllépte a felhatalmazását és jogellenesen korlátozta a tagállamok mérlegelési jogkörét.
Az ökológiai szempontból legmegfelelőbb fajok figyelembevételéről és a nem őshonos fajok kizárásáról
26      Magyarország úgy ítéli meg, hogy a Bizottság az „ökológiai szempontból legmegfelelőbb fajok” alkalmazásából álló szűkítő feltétel beiktatásával olyan álláspontot fogadott el, amelyet nem ismer el az alaprendelet, és amely aligha egyeztethető össze annak szellemével. Magyarország továbbá vitatja, hogy kizárólag az őshonos fajokat kellene ökológiai szempontból a legmegfelelőbbnek tekinteni. A nem őshonos fajok kizárása csak akkor lenne megengedhető, ha ökológiai szempontból csak a biológiai sokféleséget közvetlenül befolyásoló terület lenne hasznos. Márpedig ez utóbbi álláspont tudományosan pontatlan, és összeegyeztethetetlen az alaprendelettel. A nem őshonos fajoknak az „ökológiai szempontból legmegfelelőbb fajok” szempontja alapján való kizárása nyilvánvaló mérlegelési hibát tartalmaz.
27      Ami az ökológiai szempontból legmegfelelőbb fajoknak a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvényekkel beültetett terület ökológiai jelentőségű területté történő minősítése érdekében való figyelembevételét illeti, emlékeztetni kell arra, hogy az uniós intézmények a KAP területén a követendő célok meghatározása és a megfelelő cselekvési eszközök megválasztása vonatkozásában széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek. Ebből következően az uniós bíróságnak az ügy érdemére vonatkozó felülvizsgálata annak vizsgálatára korlátozódik, hogy az intézmények hatásköreik gyakorlása során nem követtek‑e el nyilvánvaló hibát vagy hatáskörrel való visszaélést, illetve hogy nem lépték‑e nyilvánvalóan túl a mérlegelési jogkörük határait (lásd: 2011. szeptember 9‑i Franciaország kontra Bizottság ítélet, T‑257/07, EU:T:2011:444, 84. és 85. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
28      Emellett az alaprendelet (44) preambulumbekezdése a következőket tartalmazza:
„Ökológiai jelentőségű területeket kell megállapítani mindenekelőtt a mezőgazdasági üzemek biológiai sokféleségének megőrzése és javítása érdekében. Az ökológiai jelentőségű területeknek ezért egyrészt a biológiai sokféleséget közvetlenül befolyásoló olyan területekből kell állniuk, mint parlagon hagyott területek, tájképi elemek, teraszok, védelmi sávok, erdősített területek és agrár‑erdészeti területek, másrészt pedig a biológiai sokféleséget a mezőgazdasági üzem forrásainak csökkent igénybevétele révén közvetetten befolyásoló olyan területekből, mint a köztes kultúrákkal vagy téli takarónövényzettel borított területek […]”.
29      Ezért ökológiai jelentőségű területeket kell kijelölni a mezőgazdasági üzemek biológiai sokféleségének megőrzése és javítása érdekében.
30      Márpedig a Bizottság az ökológiai szempontból általa legmegfelelőbbnek ítélt fajok – vagyis a természetes környezet egyensúlyának, illetve a kérdéses terület ökoszisztémájának tiszteletben tartása szempontjából a legmegfelelőbb fajok – figyelembevételével olyan kritériumot választott, amely hozzájárul a biológiai sokféleség megőrzéséhez. A fajok kiválasztása során a terület természetes környezete egyensúlyának megőrzése ugyanis hozzájárul a mezőgazdasági üzem biológiai sokféleségének megőrzéséhez, mivel megakadályozza annak megváltozását. A Bizottság ezért nem követett el nyilvánvaló értékelési hibát azáltal, hogy az ökológiai szempontból legmegfelelőbb fajokat vette figyelembe az ökológiai jelentőségű területnek az alaprendelet értelmében vett meghatározása érdekében. Az említett kritérium figyelembevétele nem ellentétes az alaprendelettel vagy annak szellemével.
31      Amennyiben Magyarország vitatja, hogy kizárólag az őshonos fajok az ökológiai szempontból a legmegfelelőbbek, rá kell mutatni, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hiba elkövetése nélkül állapította meg, hogy az olyan fafajok telepítése, amelyek egyértelműen nem őshonosak a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvényeken, nem teszi lehetővé annak biztosítását, hogy ezen ültetvények megőrzik vagy javítják a mezőgazdasági üzemek azon területeinek biológiai sokféleségét, amelyre azokat telepítették. Amint arra a fenti 28. pontban rámutattunk, az ökológiai jelentőségű területek révén követett cél a mezőgazdasági üzemek területei biológiai sokféleségének megőrzése, illetve javítása. Az említett területek biológiai sokféleségének megőrzése magában foglalja a természetes környezetük megőrzését. Márpedig a Bizottság az őshonos fajokból álló ültetvényekre vonatkozó követelmény előírásával hozzájárul az említett környezet, és ennélfogva a szóban forgó területek biológiai sokféleségének megőrzéséhez. Egy fajta ugyanis akkor tekintendő őshonosnak, ha természetesen fordul elő egy adott régióban, anélkül hogy oda betelepítették volna. Ezzel szemben azon fajok telepítése, amelyek egyértelműen nem őshonosak, nem járul hozzá a természetes környezet, illetve a mezőgazdasági terület ökoszisztémájának megőrzéséhez, és Magyarország nem szolgáltatott olyan bizonyítékot, amely alapján úgy lehetne tekinteni, hogy a jelen esetben a nem őshonos fafajok megőrzik és javítják a biológiai sokféleséget a mezőgazdasági üzemekben. A Bizottság ezért nyilvánvaló mérlegelési hiba elkövetése és az alaprendelet megsértése nélkül korlátozhatta a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvénnyel beültetett ökológiai jelentőségű területeken a fafajok telepítését kizárólag az őshonos fajokra.
32      Magyarország továbbá úgy ítéli meg, hogy a Bizottság – azáltal, hogy a vitatott korlátozás elfogadásával a biológiai sokféleséget közvetlenül befolyásoló területekre helyezte a hangsúlyt – anélkül hagyta figyelmen kívül a második, az alaprendelet (44) preambulumbekezdésében szereplő megközelítésmódot, amely szerint a biológiai sokféleséget az azt közvetetten befolyásoló területek révén is előnyben lehet részesíteni, hogy a felhatalmazáson alapuló rendelet preambulumában vagy az ellenkérelemben egyértelműen megadta volna e választás okát. A Bizottság vitatja ezen érveket.
33      Az alaprendelet (44) preambulumbekezdéséből (lásd a fenti 28. pontot) következik, hogy az ökológiai jelentőségű területeknek a biológiai sokféleséget közvetlenül vagy közvetetten befolyásoló területekből kell állniuk, anélkül hogy e két lehetőség között hierarchia lenne.
34      A jelen esetben a vitatott korlátozás célja az ökológiai jelentőségű területeknek a biológiai sokféleségre gyakorolt közvetlen befolyásuk alapján való meghatározása, amennyiben a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvénnyel beültetett ökológiai jelentőségű területek létrehozatala érdekében őshonos fajok alkalmazását írja elő.
35      A Bizottság e választása nem tekinthető az alaprendelet szellemével ellentétesnek, mivel ez utóbbiban szerepel a biológiai sokféleséget közvetlenül befolyásoló intézkedések meghozatalának lehetősége. A Bizottság mérlegelési mozgásterének gyakorlása körében dönthetett a biológiai sokféleséget közvetlenül befolyásoló intézkedés választása mellett. Továbbá az említett választás nem igényelt külön magyarázatot a biológiai sokféleséget közvetetten befolyásoló intézkedéshez képest, egyrészt a két lehetőség közötti hierarchia hiánya, másrészt amiatt, hogy a jelen esetben léteztek a tagállamokban – és különösen Magyarországon – olyan őshonos fafajok, amelyek rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvényeket alkothatnak (lásd a fenti 22. pontot). Ennélfogva el kell utasítani Magyarország azon érvét, miszerint a Bizottság a biológiai sokféleséget közvetlenül előnyben részesítő kritériumot választott.
36      A fenti indokok összességére tekintettel el kell utasítani Magyarország azon kifogásait, melyek szerint a vitatott korlátozás nem megfelelő kritériumon alapul, és nyilvánvaló mérlegelési hibát tartalmaz.
A hatáskörrel való visszaélésről
37      Magyarország szerint nem lehet teljes mértékben kizárni, hogy a Bizottság hatáskörrel való visszaélést követett el azzal, hogy a vitatott korlátozás elfogadásával meghiúsította a tagállamok azon lehetőségét, hogy a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvénnyel beültetett területeket ökológiai jelentőségű területté minősíthessék. A Bizottság vitatja, hogy hatáskörrel való visszaélést követett volna el.
38      El kell utasítani Magyarország azon állítását, amely szerint a Bizottság a vitatott korlátozás elfogadásával visszaélt a hatáskörével. Magyarország ugyanis egyrészt nem támasztja alá állítását. Azon állítás, hogy „nem lehet teljes mértékben kizárni”, hogy a Bizottság hatáskörrel való visszaélést követett el, nem elegendő e visszaélésre való hivatkozáshoz. Másrészt a fenti 19. és azt követő pontokban kifejtett indokok miatt Magyarország tévesen állítja azt, hogy a vitatott korlátozás akadályozza a tagállamokat a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvénnyel beültetett területek ökológiai jelentőségű területté történő minősítésében. A vitatott korlátozás feltételhez köti e minősítést, azonban sem jogilag, sem ténybelileg nem zárja azt ki. Végül emlékeztetni kell arra, hogy az alaprendelet 46. cikke (9) bekezdésének a) pontja a fajtákon alapuló korlátozás kizárása vagy tilalma nélkül engedélyezi a Bizottság számára felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadását.
A jogbiztonság elvének megsértéséről
39      Magyarország lényegében azt állítja, hogy a Bizottság három okból sértette meg a jogbiztonság elvét. Először is nyilvánvaló ellentmondás van a felhatalmazáson alapuló rendelet rendelkező része és preambuluma között. Másodsorban a felhatalmazáson alapuló rendelet 45. cikkének (8) bekezdése nem egyértelmű. A rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvények esetében a fent hivatkozott cikk utolsó mondatát – az alaprendelet 46. cikke (2) bekezdésének g) pontjára tekintettel – nem lehet értelmezni. Ez utóbbi rendelkezés alapján ugyanis csak olyan rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvények tekinthetőek ökológiai jelentőségű területnek, amelyeken nem használnak ásványi műtrágyát és/vagy növényvédő szereket, ehhez képest úgy tűnik, hogy a felhatalmazáson alapuló rendelet az ilyen anyagok használatát szabályozza. Harmadsorban a felhatalmazáson alapuló rendelet nem biztosít elegendő időt a hatálybalépéséig. A Bizottság vitatja, hogy a vitatott korlátozás elfogadásával megsértette volna a jogbiztonság elvét.
40      A jogbiztonság elve megköveteli, hogy a jogszabályok egyértelműek, pontosak és hatásaikat illetően előre láthatóak legyenek, különösen olyankor, amikor a magánszemélyekre és vállalkozásokra nézve kedvezőtlen következményeik lehetnek (lásd ebben az értelemben: 2005. június 7‑i VEMW és társai ítélet, C‑17/03, EU:C:2005:362, 80. pont; 2012. február 16‑i Costa és Cifone ítélet, C‑72/10 és C‑77/10, EU:C:2012:80, 74. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
41      A jelen keresetnek kizárólag a felhatalmazáson alapuló rendelet 45. cikke (8) bekezdésének első mondatában szereplő azon rész megsemmisítése a tárgya, amely előírja, hogy „a tagállamok – az ökológiai szempontból legmegfelelőbb fajoknak az 1307/2013/EU rendelet 4. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerint összeállított jegyzékből történő kiválasztásával, és így az egyértelműen nem őshonos fajok kizárásával – létrehozzák az e célra felhasználható fajok jegyzékét”. Ebből következően Magyarország azon érve, amely szerint a felhatalmazáson alapuló rendelet 45. cikke (8) bekezdésének utolsó mondata nem értelmezhető, vagy amely szerint az e mondattal kapcsolatos előírások nem világosak, hatástalan, amennyiben a felhatalmazáson alapuló rendelet 45. cikke (8) bekezdésének utolsó, az ásványi műtrágya és növényvédő szerek használatára vonatkozó mondata – minden kétséget kizáróan – nem képezi a jelen kereset tárgyát.
42      Emellett, amennyiben Magyarország a felhatalmazáson alapuló rendelet rendelkező része és preambuluma közötti ellentmondásra, a felhatalmazáson alapuló rendelet több szempontból való egyértelműségének hiányára, valamint arra hivatkozik, hogy a vitatott korlátozás nem feltétlenül világos oksági magyarázat, illetve következtetés, meg kell állapítani, hogy e kifogások e tekintetben olyannyira pontatlanok, hogy nem teszik lehetővé annak megértését, milyen okból hivatkozik Magyarország a jogbiztonság elvének megsértésére.
43      A vitatott rendelkezés világos és pontos, amennyiben – azon rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvénnyel beültetett területek esetében, amelyeken nem használnak ásványi műtrágyát vagy növényvédő szereket – előírja, hogy a tagállamok kizárólag őshonos fajok kiválasztásával hozzák létre az ezen ültetvényeken felhasználható fajok jegyzékét. Az egyértelműen nem őshonos fajok e jegyzékről azzal az indokkal való kizárása, hogy azok ökológiai szempontból nem a legmegfelelőbbek, világos és pontos. Továbbá nincsen ellentmondás a felhatalmazáson alapuló rendelet preambuluma és a vitatott rendelkezés között. Különösen nincsen ellentmondás a felhatalmazáson alapuló rendelet (48) preambulumbekezdése és a vitatott korlátozás között, mivel e preambulumbekezdés kizárólag arra irányul, hogy meg kell határozni a területek ökológiai jelentőségű területté történő minősítésének további kritériumait. A fenti 24. pontban kifejtett indokok miatt nincs ellentmondás a felhatalmazáson alapuló rendelet (55) preambulumbekezdése és a vitatott korlátozás között sem.
44      Amennyiben Magyarország megítélése szerint az érintett korlátozás sérti a jogbiztonság elvét, mivel a felhatalmazáson alapuló rendelet nem biztosít elegendő időt a hatálybalépéséig, meg kell jegyezni, hogy Magyarország megsemmisítés iránti keresete nem a felhatalmazáson alapuló rendeletnek a hatálybalépését szabályozó 79. cikkére irányul. Következésképpen e kifogás hatástalan. Továbbá emlékeztetni kell arra, hogy az alaprendelet 46. cikkének (9) bekezdése előírja, hogy a Bizottság jogosult a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvénnyel beültetett területek vonatkozásában további kritériumokat elfogadni az ökológiai jelentőségű területté történő minősítést illetően. Következésképpen Magyarországnak tudnia kellett, hogy a Bizottság további feltételekhez kötheti a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvényekkel beültetett ökológiai jelentőségű terület elismerését. Ráadásul Magyarország nem fejtette ki kellően, hogy a vitatott korlátozás milyen indokból minősül jelentős módosításnak. Ennélfogva Magyarország tévesen állítja, hogy a vitatott korlátozás hatálybalépésére biztosított átmeneti időszak hiánya sérti a jogbiztonság elvét.
45      Amennyiben Magyarország azt állítja, hogy „többről van szó, mint egy, a jogi aktus tartalmát illető értelmezési kérdés”, és úgy ítéli meg, hogy „a »további kritérium« fordulat [...] kérdésessé teszi, hogy a szabályozás valóban világos és egyértelmű”, szintén meg kell állapítani, hogy az alaprendelet és annak 46. cikke (9) bekezdésének a) pontja sem tárgya a jelen keresetnek. Ezért Magyarország nem hivatkozhat a jogbiztonság elvének a megsértésére azzal az indokkal, hogy az alaprendelet rendelkezései pontatlanok.
46      Végezetül Magyarország nem hivatkozhat a jogbiztonság elvének a megsértésére azzal az indokkal sem, hogy ellentmondás áll fenn a vitatott korlátozás és az alaprendelet (44) preambulumbekezdése között. A fenti 28. és azt követő pontokban kifejtett indokok miatt ugyanis nem áll fenn ilyen ellentmondás. E körülmények között ezen az alapon nem kerülhetett sor a jogbiztonság elvének megsértésére.
47      A fenti indokok összességére tekintettel a jogbiztonság elvének megsértésére alapított jogalapot el kell utasítani.
A hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértéséről
48      Magyarország szerint a vitatott korlátozás elfogadásával a Bizottság indokolatlan hátrányos megkülönböztetést valósított meg a fafajok, illetve azon – hasonló helyzetben lévő – termelők között, akik rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai növényeket kívánnak ültetni. Magyarország úgy véli, hogy az idegenhonos fafajok még alkalmasabbak is lehetnek az alaprendeletben megállapított célkitűzés eléréséhez, ennélfogva a Bizottságnak be kellett volna mutatnia, hogy mi indokolja e megkülönböztetést. Magyarország úgy véli, hogy mivel a megtámadott rendelet preambuluma alapján nem lehet megállapítani a Bizottság szándékát, ez utóbbi nem tekinthette úgy, hogy nem áll fenn hátrányos megkülönböztetés, mivel a felhatalmazása keretei között járt el, és az eltérő bánásmód objektív tényezőkön nyugodott. Ezen állítólagos objektív tényezők pusztán a Bizottság értékválasztásából erednek, amely e választás igazolásaként egy többféleképpen is elérhető távlati célra hivatkozik. A Bizottság a maga részéről vitatja, hogy a vitatott korlátozásból ered a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértése.
49      E kifogásokra tekintettel emlékeztetni kell arra, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve megköveteli, hogy a hasonló helyzeteket ne kezeljék különbözőképpen, és a különböző helyzeteket ne kezeljék azonos módon, kivéve ha a megkülönböztetés objektív módon igazolható (2006. július 11‑i Franz Egenberger ítélet, C‑313/04, EU:C:2006:454, 33. pont; 2014. november 6‑i Feakins‑ítélet, C‑335/13, EU:C:2014:2343, 47. pont).
50      Továbbá emlékeztetni kell arra, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének az eltérő kezelés általi esetleges megsértése azt feltételezi, hogy a hivatkozott helyzetek valamennyi rájuk jellemző tényező szempontjából hasonlók (lásd: 2014. november 6‑i Feakins‑ítélet, C‑335/13, EU:C:2014:2343, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Az eltérő helyzeteket jellemző tényezőket, és így e helyzetek hasonló jellegét főként a szóban forgó különbségtételt létrehozó közösségi aktus tárgyának és céljának fényében kell meghatározni és értékelni (lásd ebben az értelemben: 2014. május 15‑i Szatmári Malom ítélet, C‑135/13, EU:C:2014:327, 67. pont). Tekintetbe kell venni azon szabályozási terület elveit és céljait is, amely alá a szóban forgó aktus tartozik (2008. december 16‑i Arcelor Atlantique és Lorraine és társai ítélet, C‑127/07, EU:C:2008:728, 26. pont).
51      A jelen esetben a vitatott korlátozás különbséget tesz az őshonos fajok és az egyértelműen nem őshonos fajok között. E különbségtétel a felhatalmazáson alapuló rendelet (48) preambulumbekezdésében megfogalmazott célra – nevezetesen az ökológiai jelentőségű területekre vonatkozóan további kritériumok megállapítása azok biológiai sokféleségének megőrzése és javítása érdekében – tekintettel indokolt. Ugyanis a 26. és azt követő pontokban kifejtett indokok miatt a Bizottság tekinthette úgy, hogy a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvények őshonos fajai, nem pedig azok nem őshonos fajai tudják biztosítani a szóban forgó területek természetes környezetének megőrzését és javítását. A Bizottság ugyanis joggal vélhette úgy, hogy azon faj, amely természetesen fordul elő egy adott régióban, anélkül hogy azt betelepítették volna, hozzájárul e régió természetes környezetének és biológiai sokféleségének megőrzéséhez, míg az olyan betelepített fafajok ültetése, amelyek nem fordulnak elő természetesen az említett régióban, nem biztosítja az említett régió természetes környezetének megőrzését. Magyarország egyébként nem bizonyította, hogy a nem őshonos fajok alkalmazása biztosítja a mezőgazdasági üzemek területén a biológiai sokféleség megőrzését és javítását.
52      Következésképpen a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvén alapuló jogalapot el kell utasítani.
A bizalomvédelem elvének megsértéséről
53      Magyarország megítélése szerint a Bizottság megsértette a bizalomvédelem elvét, mivel nem írt elő a vitatott rendelkezés hatálybalépését későbbre halasztó rendelkezést. A vitatott korlátozás bevezetése ugyanis váratlan és lényegi szűkítésnek minősül a mezőgazdasági termelők hátrányára. Magyarország szerint az érintett mezőgazdasági termelők – az alaprendelet rendelkezéseire támaszkodva és nem számítva más korlátozások bevezetésére – telepíthettek nem őshonos fajokat a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvényekre ökológiai jelentőségű területek létrehozatala céljából. A Bizottság vitatja, hogy a vitatott korlátozás elfogadásával megsértette volna a bizalomvédelem elvét.
54      Az állandó ítélkezési gyakorlatból következően bármely olyan jogalany hivatkozhat a bizalomvédelem elvére, akiben valamely uniós intézmény megalapozott várakozásokat keltett (1987. március 11‑i Van den Bergh en Jurgens és Van Dijk Food Products [Lopik] kontra EGK ítélet, 265/85, EU:C:1987:121, 44. pont). A közigazgatási szerv által részére tett pontos ígéretek hiányában senki nem hivatkozhat ezen elv megsértésére (2005. november 24‑i Németország kontra Bizottság ítélet, C‑506/03, nem tették közzé, EU:C:2005:715, 58. pont; 2000. január 18‑i Mehibas Dordtselaan kontra Bizottság ítélet, T‑290/97, EU:T:2000:8, 59. pont).
55      Az ítélkezési gyakorlatból továbbá az következik, hogy ha az elővigyázatos és körültekintő gazdasági szereplő számíthat az érdekeit esetleg érintő intézkedés elfogadására, annak elfogadása esetén nem hivatkozhat a bizalomvédelem elvére (lásd ebben az értelemben: 2004. július 15‑i Di Lenardo és Dilexport ítélet, C‑37/02 és C‑38/02, EU:C:2004:443, 70. pont; 2006. szeptember 7‑i Spanyolország kontra Tanács ítélet, C‑310/04, EU:C:2006:521, 81. pont; 2009. szeptember 10‑i Plantanol‑ítélet, C‑201/08, EU:C:2009:539, 53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A gazdasági szereplők nem bízhatnak megalapozottan az olyan helyzet fennmaradásában, amelyet az uniós intézmények mérlegelési jogkörük keretein belül módosíthatnak, különösen olyan területen, mint amilyen a közös piacszervezés, amelynek célja a gazdasági helyzet változásaihoz való állandó alkalmazkodás (1996. február 15‑i Duff és társai ítélet, C‑63/93, EU:C:1996:51, 20. pont; 1997. április 15‑i Irish Farmers Association és társai ítélet, C‑22/94, EU:C:1997:187, 25. pont; 2015. április 22‑i Lengyelország kontra Bizottság ítélet, T‑290/12, EU:T:2015:221, 56. pont).
56      A jelen esetben a bizalomvédelem elvének megsértésére alapított jogalap hatástalan. Magyarország keresete ugyanis kizárólag a vitatott korlátozásra irányul, és nem a felhatalmazáson alapuló rendelet 79. cikkére, amely az említett rendeletben szereplő különböző rendelkezések hatálybalépését és alkalmazását szabályozza.
57      A kérdéses jogalap ezenkívül mindenképpen megalapozatlan. Ugyanis sem Magyarország, sem az ottani mezőgazdasági termelők nem rendelkezhettek olyan megalapozott várakozással, hogy a Bizottság nem ír elő kritériumokat azon fafajtákra vonatkozóan, amelyek figyelembe vehetők az ökológiai jelentőségű területként támogatásra jogosult, rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvények tekintetében. Az alaprendelet 46. cikke (9) bekezdésének a) pontja felhatalmazza a Bizottságot az ökológiai jelentőségű területek meghatározását illető további kritériumok elfogadására. E felhatalmazás kizárja a megalapozott várakozás létrejöttét. Nem minősül a megalapozott várakozás bizonyítékának az, hogy a felhatalmazáson alapuló rendelet (48) preambulumbekezdése kifejti, hogy a Bizottság által előírt kritériumoknak figyelembe kell venniük a mezőgazdasági termelők által addig tett erőfeszítéseket. Egyfelől e preambulumbekezdést a vitatott korlátozással egyidejűleg fogadták el, ily módon nem kelthetett semmilyen várakozást a mezőgazdasági termelőkben. Másfelől a mezőgazdasági termelők által addig tett erőfeszítések figyelembevételére vonatkozó kötelezettség nem keletkeztet a tekintetükben olyan jogos elvárást, hogy az egyértelműen nem őshonos fajokat nem veszik figyelembe az ökológiai jelentőségű területnek minősíthető rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvények létesítésekor.
58      Ennélfogva a bizalomvédelem elvének megsértésére alapított jogalapot el kell utasítani.
A tulajdonvédelem elvének megsértéséről
59      Magyarország szerint a vitatott korlátozás elfogadásával a Bizottság megsértette az Európai Unió Alapjogi Chartájának 17. cikke alapján oltalmazott tulajdonhoz való jogot. E jog megsértése abból ered, hogy az unós jog végrehajtása során a Bizottság nem vett megfelelően figyelembe minden releváns körülményt és az alaprendelet szabályozási célját, továbbá indokolatlanul tett különbséget az egyes fafajok között. Magyarország úgy véli, hogy a mezőgazdasági termelőket a tulajdonuk használatában esetleg korlátozhatja a támogathatósági feltételeknek megfelelő, az ökológiai jelentőségű terület rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvény révén történő létesítése. A vitatott korlátozásnak az érintett mezőgazdasági termelők tekintetében az a következménye, hogy arra indítja őket, hogy a támogatási programban való részvétel érdekében másképp használják tulajdonukat. A Bizottság elutasítja Magyarország állításait.
60      Az Alapjogi Charta 17. cikke értelmében mindenkinek joga van ahhoz, hogy jogszerűen szerzett tulajdonát birtokolja, használja, azzal rendelkezzen, és azt örökül hagyja. Tulajdonától senkit sem lehet megfosztani, kivéve, ha ez közérdekből, a törvényben meghatározott esetekben, valamint az ezáltal elszenvedett veszteségekért kellő időben fizetett méltányos összegű kártalanítás mellett történik. A tulajdon használatát, az általános érdek által szükségessé tett mértékben, törvénnyel lehet szabályozni.
61      A tulajdonhoz való jogot és a gazdasági tevékenység szabad gyakorlásához való jogot illetően a Bíróság azokat régóta az uniós jog általános elveiként ismeri el, hangsúlyozva ugyanakkor, hogy ezek az elvek nem jelentenek korlátlan jogosultságot, hanem a társadalmi szerepükre való tekintettel kell figyelembe venni őket. A Bíróság így kimondta, hogy noha a tulajdonhoz való jog és a szakmai tevékenység szabad gyakorlása korlátozható, többek között valamely közös piac szervezésében, e korlátozásokra akkor kerülhet sor, ha az Unió által követett közérdekű célok megvalósításához szükségesek, és a célzott joghatásra tekintettel nem jelentenek aránytalan és elviselhetetlen beavatkozást, amely az így biztosított jogok lényegét veszélyeztetné (lásd: 2008. szeptember 9‑i FIAMM és társai kontra Tanács és Bizottság ítélet, C‑120/06 P és C‑121/06 P, EU:C:2008:476, 183. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
62      A jelen esetben Magyarország nem bizonyította, hogy a vitatott korlátozás olyan aránytalan és elviselhetetlen beavatkozást jelentene, amely a tulajdonhoz való jog és a gazdasági tevékenység szabad gyakorlásához való jog címén a mezőgazdasági termelők részére biztosított jogok lényegét veszélyeztetné. A fenti 31. pontban megismételt indokok miatt az említett korlátozás megfelel az Unió által követett közérdekű céloknak. Továbbá, amint azt a Bizottság helyesen kiemelte, a vitatott korlátozásnak nincs olyan hatása, hogy megfosztja a mezőgazdasági termelőket vagyonuktól, és nem is korlátozza az általuk történő használatot. Mindössze azt zárja ki, hogy a mezőgazdasági termelők bizonyos fafajokat alkalmazzanak, ha a mezőgazdasági támogatások igénybevétele céljából a rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvénnyel beültetett területet ökológiai jelentőségű területté kívánják nyilváníttatni.
63      Következésképpen a tulajdonhoz való jog védelmének megsértésére alapított jogalapot el kell utasítani.
Az indokolási kötelezettség megsértéséről
64      Magyarország megítélése szerint a Bizottság nem indokolta sem a vitatott korlátozás bevezetését, sem a biológiai sokféleséget közvetetten szolgáló fajok kizárását. Az indokolás a gyakorlatban nem teszi lehetővé annak ellenőrzését, hogy a Bizottság milyen mértékben támaszkodott valamely felhatalmazó rendelkezésre.
65      Továbbá, mivel a vitatott korlátozás nem volt nélkülözhetetlen az éghajlat és a környezet területén kitűzött célok megvalósításához, részletes indokolásra lett volna szükség. Az általános célkitűzés preambulumban szereplő megjelölése nem ad magyarázatot arra, hogy a kitűzött cél elérésének lehetséges eszközei közül a Bizottság milyen megfontolások alapján foglalt az egyik mellett állást. Magyarország szerint a nem őshonos fajokból álló, de műtrágya és növényvédő szer alkalmazása nélkül is termeszthető rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvények is szolgálhatják közvetetten a biológiai sokféleség célját. A biológiai sokféleség fogalmilag csak nagyon szűk körben nyer értelmet olyan energetikai hasznosítású faültetvények esetében, amelyeket per definitionem rövid időközönként és állományszinten termelnek ki. A kitűzött cél közvetlen elérésének előnyben részesítése értékválasztást jelent, amelyet a Bizottság – a felhatalmazáson alapuló rendelet keretében és az alaprendelet által nem érintett területen – anélkül tett meg, hogy arra jogosult lett volna, ezt a választását tehát indokolnia kellett volna. Az indokolás hiánya a jogbiztonságot is érinti. A Bizottság álláspontja szerint a vitatott korlátozás elfogadása során betartotta az indokolási kötelezettségét.
66      E kifogásokra tekintettel legelőször is emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 296. cikkben előírt indokolásban világosan és egyértelműen ki kell fejteni a vitatott jogi aktust kibocsátó uniós hatóság érvelését, hogy az érdekeltek megismerhessék a meghozott intézkedés indokait, és az illetékes bíróság felülvizsgálatot gyakorolhasson, mindazonáltal az nem szükséges, hogy az indokolás valamennyi releváns jog‑ és ténykérdésre kitérjen (1996. február 29‑i Bizottság kontra Tanács ítélet, C‑122/94, EU:C:1996:68, 29. pont). Pontosabban nem követelhető meg, hogy ezen indokolás megjelölje azon különböző – gyakran nagyszámú és összetett – tényezőket, amelyek alapján az általános hatályú aktust elfogadták, sem pedig az, hogy tartalmazza e tényezők többé‑kevésbé teljes értékelését (lásd ebben az értelemben: 2015. június 18‑i Észtország kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑508/13, EU:C:2015:403, 59. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Következésképpen, ha a vitatott jogi aktusból kitűnik az intézmény által követett célkitűzés lényege, felesleges lenne megkövetelni, hogy ez az intézmény az általa hozott valamennyi technikai döntést külön megindokolja (2001. július 5‑i Olaszország kontra Tanács és Bizottság ítélet, C‑100/99, EU:C:2001:383, 64. pont; 2015. június 18‑i Észtország kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑508/13, EU:C:2015:403, 60. pont).
67      Ezen túlmenően a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy az indokolási kötelezettség tiszteletben tartását nemcsak a megtámadott jogi aktus szövege alapján, hanem összefüggéseire és az ügy körülményeire figyelemmel kell értékelni (2000. március 30‑i VBA kontra Florimex és társai ítélet, C‑265/97 P, EU:C:2000:170, 93. pont).
68      Végezetül emlékeztetni kell arra, hogy az indokolás hiánya vagy nem megfelelő volta a lényeges eljárási szabályok megsértésére vonatkozó jogalapot képez, amely így eltér a jogi aktus indokolásának pontatlanságára vonatkozó jogalaptól, amelynek felülvizsgálata ezen aktus megalapozottságának vizsgálata keretébe tartozik (lásd: 2013. április 12‑i Du Pont de Nemours [France] és társai kontra Bizottság ítélet, T‑31/07, nem tették közzé, EU:T:2013:167, 328. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
69      A jelen esetben a felhatalmazáson alapuló rendelet 45. cikkének (8) bekezdéséből kiderül, hogy a Bizottság azon indokkal zárta ki az egyértelműen nem őshonos fajokat az ökológiai jelentőségű területeken létesítendő rövid vágásfordulójú fás szárú energetikai ültetvényt alkotó fafajták közül, hogy e fajok ökológiai szempontból nem a legmegfelelőbbek.
70      Továbbá a felhatalmazáson alapuló rendelet (48) preambulumbekezdése kifejti, hogy a Bizottság által elfogadott további kritériumoknak biztosítaniuk kell a mezőgazdasági üzemek biológiai sokféleségének megőrzését és javítását. E célkitűzések az alaprendelet által alkotott szövegösszefüggésbeli elemekből is következnek.
71      E rendelkezésekből világosan és egyértelműen kitűnik a vitatott korlátozás megalkotójának, a Bizottságnak az érvelése. Emellett Magyarország nem hivatkozhat arra, hogy nem ismerte a vitatott korlátozás indokait, amennyiben módjában állt ezen indokolás megalapozottságát vitató jogalapokat előterjeszteni. Végül a fenti megfontolások összességére tekintettel meg kell állapítani, hogy a vitatott korlátozás indokai és összefüggései lehetővé tették a Törvényszék számára a Magyarország által felhozott, az ügy érdemére vonatkozó jogalapok megvizsgálását.
72      Magyarország azon állítással, hogy a vitatott korlátozás elfogadása során a Bizottság nem megfelelően indokolta a biológiai sokféleséget közvetetten szolgáló fajok kizárását, és hogy felhatalmazás nélkül végzett értékválasztást, illetve megfelelő indokolás hiányában megsértette a jogbiztonság elvét, a vitatott korlátozás megalapozottságát, nem pedig annak indokolását vitatja.
73      A fenti indokok miatt az indokolási kötelezettség megsértésére alapított jogalapot, és ennélfogva a keresetet teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
74      A Törvényszék eljárási szabályzata 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
75      Magyarországot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (negyedik tanács)
a következőképpen határozott:
1)      A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)      A Törvényszék Magyarországot kötelezi a költségek viselésére.
Prek
Labucka
Kreuschitz
Kihirdetve Luxembourgban, a 2016. június 1‑jei nyilvános ülésen.
Tartalomjegyzék
A jogvita előzményei
Az eljárás és a felek kérelmei
Az ügy érdeméről
A Bizottságnak adott felhatalmazás kereteinek és a tagállamok mérlegelési jogkörének megsértéséről
Az ökológiai szempontból legmegfelelőbb fajok figyelembevételéről és a nem őshonos fajok kizárásáról
A hatáskörrel való visszaélésről
A jogbiztonság elvének megsértéséről
A hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértéséről
A bizalomvédelem elvének megsértéséről
A tulajdonvédelem elvének megsértéséről
Az indokolási kötelezettség megsértéséről
A költségekről
* Az eljárás nyelve: magyar.
1 A jelen ítélet kivonatosan kerül közzétételre.