Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
MANUEL
CAMPOS
SÁNCHEZ‑BORDONA
prednesené
18. decembra
2025(1)
Vec C‑280/25 [Lin II](i)
Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Oradea
Trestné konanie
proti
M. G. D.,
za účasti:
Statul român – Agenţia Naţională de Administrare Fiscală prin Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Cluj‑Napoca, prin Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Satu Mare
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Înalta Curte de
Casaţie şi Justiţie (Najvyšší a kasačný
súd,
Rumunsko)]
„ Prejudiciálne
konanie – Ochrana
finančných
záujmov
Európskej
únie – Článok 325 ods. 1 ZFEÚ – Dohovor o ochrane
finančných
záujmov – Článok 2 ods. 1 – Povinnosť
bojovať
odradzujúcimi a účinnými
opatreniami
proti
podvodom
poškodzujúcim
finančné
záujmy
Únie – Pojem
závažný
podvod – Premlčacia
lehota
týkajúca
sa
trestnej
zodpovednosti – Systematické
riziko
beztrestnosti – Ochrana
základných
práv – Článok 49
ods. 1
Charty
základných
práv
Európskej
únie – Zásada
zákonnosti
trestných
činov a trestov – Požiadavky
predvídateľnosti a určitosti
trestného
zákona – Zásada
retroaktívneho
uplatnenia
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona
(lex
mitior) – Vnútroštátny
štandard
ochrany
základných
práv – Uplatňovanie
rozsudku
Lin I – Obmedzenia
zásady
prednosti
práva
Únie – Právoplatné
vnútroštátne
rozsudky s právnou
silou
rozhodnutej
veci – Prípady
premlčania
trestnej
zodpovednosti,
ktoré
vznikli
pred
vydaním
rozsudku
Lin I a neboli
uznané
právoplatným
rozsudkom – Vnútroštátna
zásada
zákazu
vzniku
lex
tertia pri
uplatňovaní
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona – Nepredvídateľnosť a neurčitosť
kritéria
systematického
rizika
beztrestnosti “
1.        Súdny
dvor v rozsudku
Lin(2) vyložil článok 325 ods. 1 ZFEÚ a článok 2 ods. 1
dohovoru o ochrane
finančných
záujmov(3) takto:
„…
súdy
členského
štátu
nie
sú
povinné
upustiť
od
uplatnenia
rozsudkov
ústavného
súdu
tohto
členského
štátu,
ktorými
sa
vyhlasuje
za
neplatné
vnútroštátne
ustanovenie
právneho
predpisu,
ktoré
upravuje
dôvody
prerušenia
premlčacej
lehoty v trestných
veciach, z dôvodu
porušenia
zásady
zákonnosti
trestných
činov a trestov,
ako
je
chránená
vo
vnútroštátnom
práve,
pokiaľ
ide o jej
požiadavky
týkajúce
sa
predvídateľnosti a určitosti
trestného
zákona,
aj
keď
tieto
rozsudky
majú
za
následok,
že
značný
počet
trestných
vecí,
vrátane
vecí
týkajúcich
sa
trestných
činov
závažného
podvodu
poškodzujúceho
finančné
záujmy
[Európskej
únie],
sa
ukončí z dôvodu
premlčania
trestnej
zodpovednosti.
Uvedené
ustanovenia
práva
Únie
sa
naopak
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
súdy
tohto
členského
štátu
sú
povinné
upustiť
od
uplatnenia
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
zásady
retroaktívneho
uplatnenia
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona
(lex
mitior),
ktorý
umožňuje
spochybniť – a to
aj v rámci
opravných
prostriedkov
podaných
proti
právoplatným
rozsudkom – prerušenie
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
trestnej
zodpovednosti v takých
veciach
prostredníctvom
procesných
úkonov,
ku
ktorým
došlo
pred
takým
určením
neplatnosti“.
2.        Senát
trestnoprávneho
kolégia
(ďalej
len
„trestnoprávny
senát“)
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd,
Rumunsko)
sa
teraz
obracia
na
Súdny
dvor s niektorými
ťažkosťami,
ktoré
musí
vyriešiť
pri
uplatňovaní
rozsudku
Lin I,
ktorého
obsahu
sa
týkajú
prejudiciálne
otázky.
I.      Právny rámec
A.      Právo Únie
3.        Právne
predpisy
Únie,
ktoré
sú
citované v rozsudku
Lin I [teda
príslušné
ustanovenia
dohovoru o ochrane
finančných
záujmov a smernice
(EÚ)
2017/1371(4)],
sa
uplatnia
aj v tomto
prejudiciálnom
konaní.
B.      Rumunské právo
1.      Trestnoprávne predpisy
4.        V rozsudku
Lin I sú
tiež
citované
rumunské
právne
predpisy
(Ústava
Rumunska,
Trestný
zákon z roku
1968,
zmenený v roku
1996(5),
Trestný
zákon z roku
2009(6),
zmenený
mimoriadnym
nariadením
č. 71 z 30. mája
2022(7),
Trestný
poriadok(8) a zákon č. 241/2005(9)),
ktoré
sa
uplatnia
na
spor.
2.      Judikatúra rumunských súdov týkajúca sa premlčania v trestných veciach, ktorá bola vydaná pred vydaním rozsudku Lin I(10)
a)      Rozsudok Curtea Constituțională (Ústavný súd, Rumunsko) č. 297/2018
5.        Curtea Constituțională (Ústavný
súd)
rozsudkom
č. 297/2018 z 26. apríla
2018,
uverejneným
25. júna
2018,
ktorým
vyhovel
námietke
protiústavnosti,
rozhodol,
že
prerušenie
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
trestnej
zodpovednosti z dôvodu
vykonania
akéhokoľvek
procesného
úkonu v konaní,
ako
bolo
stanovené v článku 155
ods. 1
Trestného
zákona z roku
2009,
je
protiústavné.
6.        Podľa
názoru
Curtea Constituțională (Ústavný
súd)
bolo
uvedené
ustanovenie
Trestného
zákona z roku
2009
nepredvídateľné a porušovalo
zásadu
zákonnosti
trestných
činov a trestov,
keďže
slovné
spojenie
„akýkoľvek
procesný
úkon“,
ktoré v ňom
bolo
uvedené,
zahŕňalo
aj
úkony,
ktoré
sa
neoznamujú
podozrivému
alebo
obvinenému.
Vzhľadom
na
túto
okolnosť
sa
podozrivý
alebo
obvinený
nemohol
dozvedieť o tom,
že
plynutie
premlčacej
lehoty
bolo
prerušené a že
začala
plynúť
nová
premlčacia
lehota
týkajúca
sa
jeho
trestnej
zodpovednosti.(11)
7.        Rumunský
zákonodarca
nezasiahol s cieľom
zmeniť
článok 155
ods. 1
Trestného
zákona z roku
2009 v zmysle,
ktorý
určil
Curtea Constituțională (Ústavný
súd), a na
všeobecných
súdoch
sa
vytvorila
nejednotná
judikatúra,
ktorej
predmetom
bolo
prerušenie
premlčacích
lehôt
týkajúcich
sa
trestnej
zodpovednosti.
b)      Rozsudok Curtea Constituțională (Ústavný súd) č. 358/2022
8.        Curtea Constituțională (Ústavný
súd)
rozsudkom
č. 358/2022 z 26. mája
2022,
uverejneným
9. júna
2022,
ktorým
vyhovel
ďalšej
námietke
protiústavnosti,
rozhodol,
že
článok 155
ods. 1
Trestného
zákona z roku
2009
je
protiústavný.
9.        Curtea Constituțională (Ústavný
súd)
uviedol,
že:
–        zákonodarca
nezakročil,
ako
to
vyžaduje
článok 147
ods. 1
Ústavy, s cieľom
zosúladiť
ustanovenia,
ktoré
boli
vyhlásené
za
protiústavné v rozsudku
č. 297/2018, a upraviť
prípady, v ktorých
sa
prerušuje
plynutie
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
trestnej
zodpovednosti,
–        pokiaľ
nedošlo k tomuto
legislatívnemu
zásahu,
súdne
orgány
nemohli
samy
určiť
dôvody
prerušenia
premlčania
trestnej
zodpovednosti.
Uplatňovanie
článku 155
ods. 1
Trestného
zákona z roku
2009
bolo
teda
nejednoznačné a nepredvídateľné,
čo
spôsobilo
nejednotnú
súdnu
prax.
Platný
právny
rámec
neposkytoval
legislatívne
prvky
potrebné
na
zabezpečenie
predvídateľného
uplatňovania
článku 155
ods. 1
spomenutého
Trestného
zákona
po
vydaní
rozsudku
č. 297/2018,
–        v dôsledku
toho
rumunské
pozitívne
právo
nestanovovalo
žiadny
prípad
prerušenia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
trestnej
zodpovednosti
odo
dňa
uverejnenia
rozsudku
č. 297/2018
do
nadobudnutia
účinnosti
normatívneho
aktu
zákonodarcu,
ktorý
by
výslovne
upravoval
dôvody
prerušenia
tejto
lehoty.(12)
c)      Rozsudok Înalta Curte de Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný súd) č. 67/2022
10.      Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd) v rozsudku
č. 67/2022 z 25. októbra
2022
(ďalej
len
„rozsudok č. 67/2022“),
uverejnenom
28. novembra
2022,
uviedol
tieto
konštatovania:
–        normy
týkajúce
sa
prerušenia
premlčania
sú
normami
hmotného
(materiálneho)
trestného
práva. Z hľadiska
ich
časovej
pôsobnosti
sa
na
ne vzťahuje
zásada
zákazu
retroaktívneho
uplatnenia
ustanovení
trestného
zákona
stanovená v článku 3
Trestného
zákona z roku
2009, s výnimkou
priaznivejších
predpisov, v súlade
so
zásadou
lex
mitior podľa
článku 15
ods. 2
Ústavy
Rumunska a článku 5
spomenutého
Trestného
zákona,
–        v období
od
25. júna
2018
[dátum
uverejnenia
rozsudku
Curtea Constituțională (Ústavný
súd)
č. 297/2018,
spresneného
rozsudkom
Curtea Constituțională (Ústavný
súd)
č. 358/2022]
do
30. mája
2022
článok 155
ods. 1
Trestného
zákona z roku
2009
nestanovoval
žiadny
dôvod
prerušenia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
trestnej
zodpovednosti,
–        súd,
na
ktorom
sa
podá
mimoriadny
opravný
prostriedok
týkajúci
sa
neplatnosti,
ktorý
je
založený
na
účinkoch
rozsudkov
Curtea Constituțională (Ústavný
súd)
č. 297/2018 a 358/2022,
nemôže
opäť
skúmať
premlčanie
trestnej
zodpovednosti,
ak
odvolací
súd
prejednal a preskúmal
vplyv
tohto
dôvodu
zastavenia
trestného
konania
počas
konania,
ktoré
predchádzalo
vydaniu
rozsudku
Curtea Constituțională (Ústavný
súd)
č. 358/2022.
3.      Judikatúra rumunských súdov vydaná po vydaní rozsudku Lin I
11.      Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd) v dvoch
rozšírených
rozhodovacích
zloženiach(13) vydal
rozsudok č. 37
zo
17. júna
2024
(ďalej
len
„rozsudok č. 37/2024“) a rozsudok č. 16
zo
16. septembra
2024
(ďalej
len
„rozsudok č. 16/2024“), v ktorých
preskúmal
vplyv
rozsudku
Lin I na
problematiku,
ktorá
je
predmetom
tohto
prejudiciálneho
konania.
12.      Bez
toho,
aby
bol
dotknutý
rozbor
ich
obsahu,
ktorý
uvediem
nižšie,
uvedené
dva
rozsudky
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd)
bránia
rumunským
súdom v tom,
aby
upustili
od
uplatnenia
vnútroštátnej
judikatúry
týkajúcej
sa
uplatňovania
zásady
lex
mitior na
prerušenie
počítania
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
trestnej
zodpovednosti.
II.    Skutkový stav, spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
13.      Skutkové
okolnosti
trestného
konania,
ktoré
sú
opísané v rozhodnutí
vnútroštátneho
súdu,
možno
zhrnúť
tak,
ako
je
uvedené
nižšie.
14.      V období
od
3. mája
2012
do
23. januára
2014 M. G. D. ako
konateľ
dvoch
obchodných
spoločností
jedine
na
základe
úmyslu
spáchať
trestný
čin
opakovane a vedome
poskytol B. V.,
spoluobžalovanému v danej
veci,
dvanásť
daňových
faktúr
týkajúcich
sa
fiktívnych
nákupov.
15.      B. V. zaevidoval
tieto
faktúry
do
účtovníctva
inej
obchodnej
spoločnosti s cieľom
znížiť
základ
dane a spôsobiť
škodu
štátnej
pokladnici.
Škoda
spôsobená
štátnej
pokladnici
dosiahla
268 536
rumunských
lei
(RON)
(čo
sa
rovná
59 304
eurám), z ktorých
suma
DPH
dosahovala
163 656
RON
(čo
sa
rovná
36 142
eurám).
16.      Dňa
24. februára
2022
Tribunalul Bihor (Krajský
súd
Bihor,
Rumunsko)
odsúdil M. G. D. za
skutky, z ktorých
bol
obvinený,
ako
spolupáchateľa
trestného
činu
daňového
podvodu.
17.      Dňa
21. marca 2024
Curtea de
Apel
Oradea (Odvolací
súd
Oradea,
Rumunsko)
vyhovel
odvolaniu,
ktoré
podal M. G. D. proti
prvostupňovému
rozsudku.
18.      Rozsudkom z 21. marca 2024
bolo
nariadené
zastavenie
trestného
stíhania
vedeného
proti M. G. D. na
základe
konštatovania,
že
uplynula
premlčacia
lehota
týkajúca
sa
trestnej
zodpovednosti
za
pokračujúci
trestný
čin
spolupáchateľstva
pri
daňovom
podvode,
ktorý
je
vymedzený v článku 9 ods. 1 písm. c)
zákona č. 241/2005.(14)
19.      Prokuratúra
podala
proti
rozsudku z 21. marca 2024
kasačný
opravný
prostriedok. V ňom
tvrdí,
že
zastavenie
trestného
stíhania
nie
je
opodstatnené,
keďže
sa
mal
uplatniť
rozsudok
Lin I(15), a preto
premlčacia
lehota
týkajúca
sa
trestnej
zodpovednosti
neuplynula(16).
20.      Vnútroštátny
súd
uvádza,
že v rozsudku
napadnutom
kasačným
opravným
prostriedkom,
ktorý
bol
vyhlásený
neskôr
ako
rozsudok
Lin I,
sa
uplatňuje
vnútroštátny
štandard
týkajúci
sa
uplatňovania
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona,
ako
ho
samotný
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd)
stanovil v rozsudku č. 67/2022 a potvrdil
(v iných
rozhodovacích
zloženiach
než
je
to,
ktoré
podáva
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania) v rozsudkoch č. 37/2024 a 16/2024,
ktoré
sú
záväzné
pre
vnútroštátne
súdy.
21.      Za
týchto
okolností
trestnoprávny
senát
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd)
predkladá
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Majú
sa
pri
výklade a uplatňovaní
článku 325
[ZFEÚ],
článku 1
ods. 1 písm. a),
článku 2 a článku 9
[dohovoru o ochrane
finančných
záujmov],
[ako
aj]
článku 49
[Charty
základných
práv
Európskej
únie
(ďalej
len
‚Charta‘)] v prípade
neexistencie
ustanovenia
vnútroštátneho
práva,
ktorým
by
sa
stanovovala
minimálna
suma,
na
základe
ktorej
by
bolo
možné
považovať
podvod
poškodzujúci
finančné
záujmy
[Únie]
za
závažný,
tieto
ustanovenia
práva
Únie
vykladať v tom
zmysle,
že
podvod
sa
považuje
za
závažný,
len
ak
sa
týka
sumy
vyššej
než
50 000
eur?
2.      V prípade
zápornej
odpovede
na
predchádzajúcu
otázku,
majú
sa
ustanovenia
článku 2 ZEÚ,
článku 4
ods. 2 a 3 ZEÚ,
článku 2
ods. 2 ZFEÚ,
článku 325
ods. 1 ZFEÚ a článku 2
ods. 1
[dohovoru o ochrane
finančných
záujmov] v súlade s ich
výkladom,
ktorý
poskytol
Súdny
dvor v rozsudku
[Lin I],
[ako
aj]
článku 49
ods. 1,
článku 52
ods. 3 a článku 53
Charty
vykladať v tom
zmysle,
že
vnútroštátny
súd
má v rámci
trestného
konania
vo
veci
trestných
činov
týkajúcich
sa
dane z pridanej
hodnoty
(DPH)
upustiť
od
uplatnenia
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
zásady
priaznivejšieho
trestnoprávneho
predpisu
(lex
mitior),
ako
vyplýva
zo
záväznej
judikatúry
najvyššieho
súdu
daného
členského
štátu, t. j. štandardu,
podľa
ktorého
procesnými
úkonmi
vykonanými
pred
vyhlásením
neplatnosti
ustanovenia
vnútroštátneho
práva
upravujúceho
dôvody
prerušenia
premlčacích
lehôt
týkajúcich
sa
trestnej
zodpovednosti
nedochádza k prerušeniu
premlčania, a to v prípade,
že:
a)      neuplatnenie
uvedeného
vnútroštátneho
štandardu
je
nezlučiteľné
so
zákazom
uplatnenia
lex
tertia – ústavnej
zásady;
b)      v súlade s uvedenou
vnútroštátnou
judikatúrou
možno
usúdiť,
že
všeobecná
premlčacia
lehota
týkajúca
sa
trestnej
zodpovednosti
uplynula
pred
vyhlásením
rozsudku
Lin [I];
c)      neuplatnenie
uvedeného
vnútroštátneho
štandardu
na
základe
práva
Únie
má
za
následok
zabezpečenie
úrovne
ochrany
základných
práv
zakotvených v Charte,
ktorá
nie
je
rovnocenná
alebo
porovnateľná s ochranou
zaručenou
článkom 7
Európskeho
dohovoru o ľudských
právach
[(ďalej
len
‚EDĽP‘)];
d)      vnútroštátne
právo
nestanovuje
konkrétne
kritériá,
na
základe
ktorých
by
súd
členského
štátu
mohol
predbežne
posúdiť
systematické
riziko
beztrestnosti
vyplývajúce z uplatnenia
uvedeného
vnútroštátneho
štandardu v prípade
trestných
činov
závažného
podvodu
poškodzujúceho
finančné
záujmy
[Únie]?“
III. Konanie na Súdnom dvore
22.      Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
bol
doručený
do
kancelárie
Súdneho
dvora 10. apríla
2025. V súlade s článkom 105
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora
bol
prejednaný v skrátenom
konaní.
23.      Písomné
pripomienky
predložili rumunská
vláda a Európska
komisia.
Obaja
účastníci
prejudiciálneho
konania
sa
zúčastnili
na
pojednávaní
konanom
7. októbra
2025.
IV.    Posúdenie
A.      Prvá prejudiciálna otázka
24.      Vnútroštátny
súd
sa v podstate
pýta,
či v prípade
neexistencie
ustanovenia
vnútroštátneho
práva,
ktorým
by
sa
stanovovala
minimálna
suma,
na
základe
ktorej
by
bolo
možné
považovať
podvod
poškodzujúci
finančné
záujmy
Únie
za
závažný,
podvod v oblasti
DPH
sa
bude
klasifikovať
ako
závažný,
len
ak
sa
týka
sumy
vyššej
než
50 000
eur.
25.      Ustanoveniami
práva
Únie,
ktorých
výklad
vnútroštátny
súd
potrebuje,
sú článok 325 ZFEÚ,
ako
aj článok 1 ods. 1 a články 2 a 9
dohovoru o ochrane
finančných
záujmov, a to
vzhľadom
na
zásadu
zákonnosti
trestných
činov a testov,
ktorá
je
zakotvená v článku 49
Charty.
1.      Článok 325 ZFEÚ
26.      Článok 325 ods. 1 ZFEÚ zaväzuje
členské
štáty,
aby
zamedzili
podvodom a iným
protiprávnym
konaniam
poškodzujúcim
finančné
záujmy
Únie
prostredníctvom
odrádzajúcich a účinných
opatrení.(17) V tomto
ustanovení
sa
neuvádza,
že
sa
majú
sankcionovať
iba
závažné
podvody, a je v ňom
použitý
iba
pojem
podvod
poškodzujúci
finančné
záujmy
Únie
bez
prívlastkov.
27.      Pripomínam,
že v článku 325 ZFEÚ sa
nespomína
pojem
závažný
podvod,
ktorý
sa
však
nachádza v dohovore o ochrane
finančných
záujmov
(článok 2).
28.      Výklad článku 325 ZFEÚ preto
neposkytuje
nijakú
konkrétnu
odpoveď
na
prvú
otázku
položenú
vnútroštátnym
súdom.
2.      Dohovor o ochrane finančných záujmov
29.      Článok 1 dohovoru o ochrane
finančných
záujmov
vymedzuje
na
účely
tohto
dohovoru
konanie,
ktoré
predstavuje
podvod
poškodzujúci
finančné
záujmy
Únie.
30.      Článok 2 dohovoru o ochrane
finančných
záujmov
vyžaduje,
aby
členské
štáty
prijali
nevyhnutné
opatrenia
na
zabezpečenie
toho,
aby
konanie
uvedené v článku 1 bolo
možné
potrestať
prostredníctvom
účinných,
primeraných a odstrašujúcich
trestných
postihov
vrátane
zbavenia
slobody
aspoň v závažných
prípadoch,
čo
môže
viesť k vydaniu
stíhaných
osôb.
31.      Podľa
toho
istého
ustanovenia
(článok 2 ods. 1 a 2
dohovoru o ochrane
finančných
záujmov):
„1.      …
za
vážny
podvod
sa
považuje
podvod
týkajúci
sa
minimálnej
sumy,
ktorú
stanoví
každý
členský
štát.
Túto
minimálnu
sumu
nie
je
možné
stanoviť
na
viac
ako
50000
[eur].
2.      Avšak v prípadoch
malých
podvodov
týkajúcich
sa
celkovej
sumy
4000
[eur] a netýkajúcich
sa
obzvlášť
vážnych
okolností
podľa
týchto
právnych
predpisov,
môže
členský
štát
ustanoviť
tresty
iného
typu,
ako
sú
tresty
stanovené v odseku 1.“
32.      Súdny
dvor
rozhodol,
že článok 2 ods. 1
dohovoru o ochrane
finančných
záujmov
je
formulovaný
jasne a presne a nie
je
spojený s nijakou
podmienkou,
takže
má
priamy
účinok.(18)
33.      Rozlišovanie
medzi
kategóriami
podvodov
poškodzujúcich
finančné
záujmy
Únie
je
teda
neoddeliteľnou
súčasťou
dohovoru o ochrane
finančných
záujmov.
Podľa článku 2 tohto
dohovoru:
–        za
malé
podvody
sa
považujú
podvody
týkajúce
sa
sumy
nižšej
ako 4 000
eur,
ktoré
sa
netýkajú
obzvlášť
vážnych
okolností.
Členské
štáty
môžu
sankcionovať
tieto
malé
podvody
správnymi
sankciami,
hoci
im
nič
nebráni v tom,
aby
ich
sankcionovali
trestnými
sankciami,
–        iné
ako
malé
podvody,
ktoré
však
nevyhnutne
nie
sú
ani
závažné,
sú
podvody
týkajúce
sa
sumy
vyššej
ako 4 000
eur,
ktoré
sa
týkajú
obzvlášť
vážnych
okolností.
Členské
štáty
ich
musia
trestať
účinnými a odstrašujúcimi
sankciami,
–        závažné
podvody
sú
podvody
týkajúce
sa
sumy
vyššej
ako
4 000
eur,
ktoré
sa
týkajú
obzvlášť
vážnych
okolností a ktoré
spôsobujú
škodu
finančným
záujmom
Únie
vo
výške
„minimálnej
sumy,
ktorú
stanoví
každý
členský
štát“.
Túto
minimálnu
sumu
nie
je
možné
stanoviť
na
viac
ako
50 000
eur.
Členské
štáty
musia
trestať
závažné
podvody
účinnými a odstrašujúcimi
sankciami,
ktoré
musia
zahŕňať
zbavenie
slobody,
ktoré
môže
viesť k vydaniu
stíhaných
osôb.
34.      Dohovor o ochrane
finančných
záujmov
podľa
jeho článku 9 nebráni
tomu,
aby
členské
štáty
prijali
vnútroštátne
právne
predpisy,
podľa
ktorých
sa
podvody
poškodzujúce
finančné
záujmy
Únie
sankcionujú
prísnejšie.
35.      Členské
štáty
sa
preto
môžu
rozhodnúť
uložiť
tresty
odňatia
slobody
na
potrestanie
akejkoľvek
kategórie
podvodu.
Môžu
tiež
stanoviť
sumu
nižšiu
ako
50 000
eur
na
to,
aby
sa
podvod
poškodzujúci
finančné
záujmy
Únie
klasifikoval
ako
závažný,
alebo
jednoducho
nestanoviť
nijakú
minimálnu
sumu.(19)
36.      Uloženie
trestnoprávnych
sankcií na
účely
ochrany
finančných
záujmov
Únie
je
oblasť,
ktorá
patrí
do
delenej
právomoci
medzi
Úniou a členskými
štátmi v zmysle
článku 4
ods. 2 ZFEÚ.(20)
37.      Je
pravda,
že v niektorých
rozhodnutiach
Súdneho
dvora
boli
spomenuté
závažné
podvody
poškodzujúce
finančné
záujmy
Únie s cieľom
zdôrazniť
prednosť
práva
Únie
pred
vnútroštátnymi
predpismi,
ktoré
sťažovali
ich
sankcionovanie.(21) V iných
rozhodnutiach
však
Súdny
dvor
spomenul
len
podvody
bez
doplňujúcich
prívlastkov.(22)
38.      Podľa
môjho
názoru
tieto
rozdiely
nie
sú
významné a sú
spôsobené
typom a rozsahom
podvodných
konaní v sporoch, v ktorých
boli
podané
návrhy
na
začatie
prejudiciálneho
konania.
39.      Z vyššie
uvedeného
vyplýva,
že
právo
Únie
priznáva
členským
štátom
oprávnenie
vymedziť
pojem
závažný
podvod,
pričom
vyžaduje,
aby v prípade,
ak
ho
vymedzia
na
základe
kvantitatívnej
dolnej
hranice,
minimálna
suma
stanovená
každým
členským
štátom
nepresahovala
50 000
eur.
3.      Rumunské právne predpisy
40.      Rumunsko
prijalo
vnútroštátne
právne
predpisy, v ktorých
podľa
informácií
obsiahnutých v spise
využilo
možnosť
sprísniť
sankcionovanie
podvodov
poškodzujúcich
finančné
záujmy
Únie,
ktorú
mu
ponúka
dohovor o ochrane
finančných
záujmov.
41.      V článku 9 ods. 1
zákona č. 241/2005 v znení
účinnom k 23. januáru
2014
sú
vymenované
kategórie
skutkov
predstavujúcich
trestné
činy
daňového
podvodu,
za
ktoré
sa
ukladá
trest
odňatia
slobody,
bez
ohľadu
na
výšku
spôsobenej
škody.
42.      V článku 9 ods. 2 a 3
zákona č. 241/2005
sú
stanovené
minimálne
limity
pre
spôsobenú
škodu,
ale
len
na
účely
zvýšenia
dolnej a hornej
hranice
trestov
odňatia
slobody.
43.      Legislatívne
riešenie,
pre
ktoré
sa
rozhodlo
Rumunsko,
považujem
za
zlučiteľné s článkom 325 ZFEÚ a s dohovorom o ochrane
finančných
záujmov.
44.      V prípade
neexistencie
vnútroštátneho
predpisu,
ktorý
by
stanovoval
minimálny
limit
škody,
prináleží
vnútroštátnym
súdom,
aby
určili,
či
existujú
okolnosti,
ktoré
podľa
ich
všeobecných
vnútroštátnych
právnych
predpisov
stanovujú,
že
spáchané
podvody
sú
závažné.
Tieto
okolnosti
môžu
zahŕňať
pokračujúcu
povahu
trestného
činu(23),
recidívu,
stupeň
organizovanosti
podvodu,
členstvo v skupine
páchateľov
alebo
zločineckej
organizácii a výšku
podvodu.
4.      Klasifikácia podvodu v spore vo veci samej
45.      V tejto
veci
bola
celková
škoda
spôsobená
štátnej
pokladnici
268 536
RON
(čo
sa
rovná
59 304
eurám), z ktorých
suma
DPH
dosahovala
163 656
RON
(čo
sa
rovná
36 142
eurám).
46.      Vzhľadom
na
ich
povahu a účinky
by
predmetné
skutky(24) mohli v zásade
predstavovať
podvod v zmysle článku 325 ZFEÚ a článku 1 ods. 1 písm. b)
dohovoru o ochrane
finančných
záujmov.(25)
47.      Pojem
„podvod“
podľa
dohovoru o ochrane
finančných
záujmov(26) zahrnuje
príjmy
pochádzajúce z uplatnenia
jednotnej
sadzby
na
harmonizovaný
vymeriavací
základ
DPH
stanovený v súlade s pravidlami
Únie.
Je
irelevantné,
že
DPH
sa
nevyberá
priamo v mene
Únie.(27) Okrem
toho
sa
musí
zohľadniť
celková
výška
podvodu
vzhľadom
na
ťažkosti s presným
určením
jeho
vplyvu
na
rozpočet
Únie a na
rozpočet
členského
štátu.(28)
48.      S výhradou
posúdenia
zo
strany
vnútroštátneho
súdu
všetko
nasvedčuje
tomu,
že
–        celková
výška
škody
(teda
nielen
škody
spôsobenej
finančným
záujmom
Únie)
presahuje
limit
50 000
eur,
ktorý
je
stanovený v článku 2 ods. 2
dohovoru o ochrane
finančných
záujmov
na
účely
klasifikácie
podvodu
ako
závažného,
–        podvod
bol
organizovaný a trval
takmer
dva
roky,
–        takýto
trestný
čin
sa
podľa
rumunského
práva
uplatniteľného v čase,
keď
došlo
ku
skutkovým
okolnostiam,
sankcionoval
trestom
odňatím
slobody.
49.      Z hľadiska
práva
Únie
preto
nič
nebráni
vnútroštátnemu
súdu,
aby s prihliadnutím
na
tieto
prvky a ďalšie
prvky,
ktoré
môže
zvážiť
podľa
svojho
vnútroštátneho
práva
(recidíva,
členstvo v zločineckej
organizácii a iné),
klasifikoval
trestný
čin
ako
závažný
podvod
poškodzujúci
finančné
záujmy
Únie.
5.      Predbežný záver
50.      Aby
som
to
zhrnul,
článok 325 ods. 1 ZFEÚ a články 1,
2 a 9
dohovoru o ochrane
finančných
záujmov
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
členské
štáty
môžu
klasifikovať
podvod
poškodzujúci
finančné
záujmy
Únie
ako
závažný
aj
vtedy,
ak
sa
týka
sumy,
ktorá
nie
je
vyššia
ako
50 000
eur.
B.      Druhá prejudiciálna otázka
51.      Druhá
prejudiciálna
otázka
má
zložitú
formuláciu.
52.      Z formálneho
hľadiska
vnútroštátny
súd
žiada o vklad článku 2 ZEÚ,
článku 4
ods. 2 a 3 ZEÚ,
článku 2
ods. 2 ZFEÚ,
článku 325
ods. 1 ZFEÚ,
článku 2
ods. 1
dohovoru o ochrane
finančných
záujmov,
ako
aj článku 49, článku 52 ods. 3 a článku 53
Charty.
53.      Vnútroštátny
súd
sa
pýta,
či
sa
majú
spomenuté
ustanovenia
vykladať
„… v tom
zmysle,
že
vnútroštátny
súd
má v rámci
trestného
konania
vo
veci
trestných
činov
týkajúcich
sa
[DPH]
upustiť
od
uplatnenia
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
zásady
priaznivejšieho
trestnoprávneho
predpisu
(lex
mitior),
ako
vyplýva
zo
záväznej
judikatúry
najvyššieho
súdu
daného
členského
štátu“.
54.      Na
zodpovedanie
druhej
prejudiciálnej
otázky
je
potrebné
predovšetkým
venovať
pozornosť
stavu,
ktorý v Rumunsku
vyvolal
rozsudok
Lin I. Po
preskúmaní
tohto
stavu v oddiele
1
tejto
časti
–        poukážem
na
návrhy,
ktoré
som
predniesol
vo
veci
Lin I (oddiel
2),
–        budem
sa
zaoberať
ťažkosťami
pri
uplatňovaní
rozsudku
Lin I na
premlčané
trestné
činy,
ak
existuje
alebo
neexistuje
právoplatný
rozsudok
(oddiel
3),
–        rozoberiem
problémy,
ktoré
vyvoláva
uplatňovanie
vnútroštátnej
zásady,
ktorá
zakazuje
vznik
lex
tertia (oddiel
4),
a
–        napokon
budem
venovať
pozornosť
predvídateľnosti a určitosti
kritéria,
ktoré
podľa
rozsudku
Lin I umožňuje
neuplatniť
vnútroštátny
štandard
ochrany
(oddiel
5).
1.      Stav, ktorý v Rumunsku vyvolal rozsudok Lin I
55.      Rozsudok
Lin I bol
vyhlásený
24. júla
2023.
Ako
som
už
uviedol,
Súdny
dvor v ňom
konštatoval,
že
–        vnútroštátny
štandard
ochrany
týkajúci
sa
predvídateľnosti
trestného
zákona
[vyplývajúci z rozsudku
Curtea Constituțională (Ústavný
súd) č. 297/2018] a vnútroštátny
štandard
ochrany
týkajúci
sa
zásady
retroaktívneho
uplatnenia
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona
[vyplývajúci z rozsudku
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd) č. 67/2022]
môžu
vyvolať
systematické
riziko
beztrestnosti
závažných
podvodov
poškodzujúcich
finančné
záujmy
Únie,
–        oba
štandardy
sú v zásade
nezlučiteľné s článkom 325 ods. 1 ZFEÚ a s článkami 1 a 2
dohovoru o ochrane
finančných
záujmov.
Predstavovali
záruky,
ktoré
prekračovali
rámec
práv
chránených článkom 49
Charty, a teda
aj článkom 7 EDĽP.
Vnútroštátne
súdy
však
nemajú
povinnosť
neuplatniť
rozsudky
Curtea Constituțională (Ústavný
súd)
týkajúce
sa
prvého
uvedeného
štandardu.
56.      V rozsudku
Lin I bolo v súlade s precedensom
tvoreným
rozsudkom M. A. S. a M. B. akceptované
vonkajšie
obmedzenie
prednosti
práva
Únie:
rumunské
súdy
neboli
povinné
upustiť
od
uplatnenia
vnútroštátnej
judikatúry
stanovenej
rozsudkami
Curtea Constituțională (Ústavný
súd) č. 297/2018 a 358/2022, a to
napriek
existencii
systematického
rizika
beztrestnosti
trestných
činov
závažného
podvodu
poškodzujúceho
finančné
záujmy
Únie,
keďže
uvedené
rozsudky
sú
založené
na
zásade
zákonnosti
trestných
činov a trestov,
ako
je
chránená
vo
vnútroštátnom
práve,
pokiaľ
ide o jej
požiadavky
týkajúce
sa
predvídateľnosti a určitosti
trestného
zákona.
57.      V rozsudku
Lin I však
nebolo
akceptované
toto
vonkajšie
obmedzenie
prednosti článku 325 ods. 1 ZFEÚ a článkov 1 a 2
dohovoru o ochrane
finančných
záujmov
vo
vzťahu k vnútroštátnemu
štandardu
týkajúceho
sa
zásady
lex
mitior.
Rozhodlo
sa v ňom,
že
súdy
členského
štátu
sú
povinné
upustiť
od
uplatnenia
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
zásady
retroaktívneho
uplatnenia
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona
(lex
mitior),
ktorý
umožňuje
spochybniť – a to
aj v rámci
opravných
prostriedkov
podaných
proti
právoplatným
rozsudkom – prerušenie
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
trestnej
zodpovednosti v takých
veciach
prostredníctvom
procesných
úkonov,
ku
ktorým
došlo
pred
takým
určením
neplatnosti.
58.      Súdny
dvor
potvrdil
judikatúru
Lin I v dvoch
uzneseniach z 9. januára
2024.(29)
59.      Zdá
sa,
že
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd)
(aspoň
niektoré z jeho
rozhodovacích
zložení)
nesúhlasí s judikatúrou
Lin I,
pokiaľ
ide o neuplatňovanie
vnútroštátneho
štandardu
týkajúceho
sa
retroaktívneho
uplatnenia
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona.
Tento
nesúhlas
sa
prejavil v podstate v jeho
rozsudkoch č. 37/2024 a 16/2024,
ktorých
obsah
preskúmam
nižšie.
a)      Rozsudok Înalta Curte de Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný súd) č. 37/2024
60.      V tomto
rozsudku
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd)
konštatoval,
že
premlčanie
trestnej
zodpovednosti – ktoré
nemožno
oddeliť
od
prerušenia
premlčacej
lehoty – je v rumunskom
práve
inštitútom,
ktorý
je
súčasťou
hmotného
práva, a okrem
iných
zásad
sa
naň
vzťahuje
zásada
lex
mitior.
Vychádzajúc z uvedeného
predpokladu,
konštatoval,
že
–        vnútroštátny
štandard
ochrany
týkajúci
sa
zásady
retroaktívneho
uplatnenia
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona, a to
aj v oblasti
prerušenia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
trestnej
zodpovednosti,
je
konkrétnym
vyjadrením
zásady
zákonnosti
trestných
činov a trestov,
ako
je
upravená v článku 7
EDĽP a v článku 49
Charty, a zabezpečuje
širšiu
ochranu,
čo vyžaduje
jeho
prednostné
uplatnenie,
–        povinnosť,
ktorá
vyplýva
vnútroštátnym
súdom z rozsudku
Lin I,
zabezpečuje
úroveň
ochrany,
ktorá
nie
je
rovnocenná
ani
porovnateľná s ochranou
zaručenou
článkom 7
EDĽP.
Pri
posudzovaní
zlučiteľnosti
vnútroštátnych
právnych
predpisov s právom
Únie v oblasti
ochrany
finančných
záujmov
Únie
Súdny
dvor
prihliadol
na
informácie a vysvetlenia
vnútroštátneho
súdu,
ktoré
nedostatočne a v niektorých
prípadoch
nesprávne
odrážali
právny
stav
vyplývajúci z vnútroštátnych
rozsudkov
týkajúcich
sa
zásady
zákonnosti
trestných
činov a trestov a účinkov
rozsudkov
Curtea Constituțională (Ústavný
súd),
–        neuplatnenie
judikatúry
obsiahnutej v rozsudku
č. 67/2022
by
znamenalo
tak
porušenie
základného
práva
na
zákonnosť
trestných
činov a trestov,
ako
je
vyjadrené
vo
vnútroštátnom
právnom
poriadku,
ako
aj
porušenie
právnej
istoty,
keďže
by
sa
vytvorili
predpoklady
na
rozdielne
uplatňovanie
právneho
zaobchádzania
so
súbehom
zákonov v priebehu
času, a to v závislosti
od
druhu
trestného
činu a podľa
toho,
či
ide o trestný
čin
poškodzujúci
finančné
záujmy
Únie
alebo o iný
trestný
čin.
b)      Rozsudok Înalta Curte de Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný súd) 16/2024
61.      V tomto
rozsudku
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd) rozhodol,
že
–        procesné
úkony
vykonané
pred
25. júnom
2018
[dátumom
uverejnenia
rozsudku
Curtea Constituțională (Ústavný
súd)
č. 297/2018 v Monitorul Oficial al României]
majú
bez
ohľadu
na
výšku
škody
účinok
spočívajúci v prerušení
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
trestnej
zodpovednosti,
pričom
nie
je
potrebné
konkrétne
posúdiť
systematické
riziko
beztrestnosti
vo
všetkých
prípadoch
týkajúcich
sa
trestných
činov
poškodzujúcich
finančné
záujmy
Európskej
únie a korupčných
trestných
činov,
len
ak
priaznivejším
ustanovením
trestného
zákona
určeným
celkovo
podľa
rozsudku
Curtea Constituțională (Ústavný
súd)
č. 265
zo
6. mája
2014
[ďalej
len
„rozsudok
Curtea Constituțională (Ústavný
súd) č. 265/2014“)]
je
trestný
zákon
alebo
osobitný
predpis
obsahujúci
trestnoprávne
ustanovenia v znení
účinnom v období
od
1. februára
2014
do
24. júna
2018,(30)
–        podľa judikatúry
Európskeho
súdu
pre
ľudské
práva
(ďalej
len
„ESĽP“)
je
úlohou
súdov,
aby
určili a uplatnili
ustanovenia
EDĽP a relevantnú
judikatúru
ESĽP
týkajúcu
sa
výkladu
neodňateľných
práv,
ak
vo
vzťahu k týmto
právam
existuje
rozdiel
medzi
štandardom
ochrany
priznaným
Chartou,
ako
ju
vykladá
Súdny
dvor,
na
jednej
strane a štandardom
priznaným
EDĽP
na
druhej
strane, v tom
zmysle,
že
prvý
uvedený
štandard
má
nižšiu
silu
než
druhý,
–        zásady
zákonnosti
trestných
činov,
retroaktivity
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona a zákazu
retroaktivity
prísnejšieho
ustanovenia
trestného
zákona
patria
do
kategórie
neodňateľných
práv,
ktoré
sú
súčasťou
ústavných
tradícií
členských
štátov,
–        pokiaľ
ide o mechanizmus
uplatňovania
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona
vo
vnútroštátnom
práve,
Curtea Constituțională (Ústavný
súd)
[rozsudok
Curtea Constituțională (Ústavný
súd) č. 265/2014]
konštatoval
potrebu
celkového
uplatňovania
najpriaznivejšieho
trestnoprávneho
predpisu,
čo
znamená
výber
jediného
uplatniteľného
trestnoprávneho
predpisu,
toho
najpriaznivejšieho,
spomedzi
po
sebe
nasledujúcich
predpisov, a to s použitím
kritéria
konkrétneho
hodnotenia,
–        len
tak
možno
predísť
zavedeniu
rozdielneho
právneho
zaobchádzania v prípade
súbehu
trestných
činov
(napríklad
ak
sa
konštatuje
existencia
dôvodov
prerušenia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
trestnej
zodpovednosti v prípade
podvodov
súvisiacich s platbou
DPH a zároveň
neexistencia
takých
dôvodov v prípade
podvodov
týkajúcich
sa
dane z príjmov
právnických
osôb,
ktoré
nemajú
nijakú
súvislosť s rozpočtom
Únie)
alebo
vytvoreniu
dvojakého
štandardu v oblasti
základných
práv,
ktorý
by
mohol
viesť k uloženiu
nezákonného
trestu,
–        rumunské
súdy
teda
aj
po
vyhlásení
rozsudku
Lin I musia
na
účely
určenia,
ktoré
procesné
úkony
majú
účinok
spočívajúci v prerušení
premlčacej
lehoty
pred
25. júnom
2018,
celkovo
určiť
priaznivejšie
ustanovenie
trestného
zákona a vyhnúť
sa
vytvoreniu
lex
tertia,
–        premlčanie
trestnej
zodpovednosti
ako
inštitút
trestného
práva
hmotného
predstavuje
jedno z kritérií,
ktoré
treba
zohľadniť
pri
celkovom
uplatňovaní
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona,
pričom
sa
má
posúdiť v kontexte
mechanizmu
vytvoreného
rozsudkom
Curtea Constituțională (Ústavný
súd) č. 265/2014,
–        vzhľadom
na
to,
že v období
od
28. júna
2018
do
30. mája
2022
plynuli
premlčacie
lehoty
týkajúce
sa
trestnej
zodpovednosti
bez
možnosti
prerušenia,
neuplatnenie
judikatúry
Curtea Constituțională (Ústavný
súd)
by
malo
za
následok
obnovenie
trestnej
zodpovednosti
po
uplynutí
príslušných
premlčacích
lehôt, a to
na
základe
neskoršieho
prísnejšieho
ustanovenia
trestného
zákona, s následným
porušením
článku 7
ods. 1
EDĽP.
2.      Návrhy prednesené vo veci Lin I(31)
62.      Nebolo
by
vhodné,
aby
som
podrobne
opakoval
úvahy
uvedené v návrhoch
prednesených
vo
veci
Lin I, s ktorými
sa
Súdny
dvor
nestotožnil.
63.      Ak
by
sa článok 49
Charty
vykladal
tak,
ako
som
navrhol v uvedených
návrhoch,
umožnil
by – pri
obmedzení
prednosti
práva
Únie
–,
aby
rumunské
súdy
uplatnili
ako
priaznivejšie
ustanovenie
trestného
zákona
výklad
podaný v rozsudkoch
Curtea Constituțională (Ústavný
súd) a Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd),
pokiaľ
ide o prerušenie
premlčacích
lehôt
týkajúcich
sa
trestnej
zodpovednosti.
64.      Rovnaký
výsledok
by
sa
dosiahol, ak
by
sa
judikatúra M. A. S. a M. B. uplatnila
aj
na
vec
Lin I,
teda
ak
by
sa
uprednostnilo
uplatnenie
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
zásady
lex
mitior (vyššieho
štandardu,
než
je
štandard článku 49
Charty)
pred článkom 325 ZFEÚ s cieľom
maximalizovať
ochranu
základných
práv
vo
vzťahu k ochrane
finančných
záujmov
Únie v prípadoch
závažných
podvodov.
65.      Súdny
dvor
má
teraz
možnosť
(ktorú
by
podľa
môjho
názoru
mal
využiť)
prehodnotiť
časť
rozsudku
Lin I týkajúcu
sa
neuplatnenia
vyššieho
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
zásady
lex
mitior.
66.      Lojalita,
ktorú
generálni
advokáti
musia
preukazovať
Súdnemu
dvoru,
vyžaduje,
aby
poukázali
na
to,
čo
považujú
za
slabé
stránky
už
vyhláseného
rozsudku,
aby
ho
bolo
možné
buď
lepšie
vysvetliť
(aj
keď v zmysle,
ktorý
je v rozpore s návrhmi) a aby
bolo
vydané
súdne
rozhodnutie v najväčšej
možnej
miere
odolné
voči
kritike(32),
alebo
aby
sa
spresnilo
(či
dokonca
opravilo), k čomu v skutočnosti
došlo v prípade
rozsudku M. A. S. a M. B. vo
vzťahu k skoršiemu
rozsudku
Taricco, v rámci
dialógu s najvyššími
vnútroštátnymi
súdmi.
67.      Z tohto
hľadiska
sa
domnievam,
že
podrobnejšie
vysvetlenie
by
si
vyžadovali
najmä
dva
aspekty
rozsudku
Lin I.
68.      Prvý
sa
týka
konštatovania,
ktoré
je
uvedené v bode 108
rozsudku
Lin I:
„z judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
pravidlá
upravujúce
premlčanie v trestných
veciach
nepatria
do
pôsobnosti
článku 49
ods. 1
Charty
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok
[Taricco],
body 54
až
57)“.
69.      Z uvedených
bodov
rozsudku
Taricco pritom
nemožno
jednoznačne
vyvodiť,
že
pravidlá
upravujúce
premlčanie v trestných
veciach
sú
vylúčené z pôsobnosti článku 49 ods. 1
Charty.
Ak
Súdny
dvor
chce
zachovať
uvedené
vylúčenie,
mal
by
nájsť
presvedčivejšie
dôvody.
70.      Druhý
aspekt,
ktorý
si
podľa
môjho
názoru
vyžaduje
buď
podrobnejšie
vysvetlenie,
alebo
najlepšie
opravu,
sa
týka
„zvýšenia“
systematického
rizika
beztrestnosti
závažných
trestných
činov
poškodzujúcich
finančné
záujmy
Únie
ako
kľúčového
argumentu
na
odmietnutie
vnútroštátneho
štandardu
retroaktívneho
uplatnenia
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona. Z dôvodov,
ktoré
uvediem
nižšie,
tento
argument
vyvoláva
mnohé
ťažkosti.(33)
71.      V každom
prípade
ako
generálny
advokát
musím
zvážiť
možnosť,
že
Súdny
dvor
potvrdí
judikatúru
Lin I, a rozobrať
prekážky, s ktorými
je
vnútroštátny
súd
konfrontovaný
pri
jej
uplatňovaní v Rumunsku.
3.      Uplatnenie rozsudku Lin I na premlčané trestné činy
72.      V písmene
b)
druhej
prejudiciálnej
otázky
vnútroštátny
súd
vychádza z predpokladu,
že
„v súlade
s…
vnútroštátnou
judikatúrou…
všeobecná
premlčacia
lehota
týkajúca
sa
trestnej
zodpovednosti
uplynula
pred
vyhlásením
rozsudku
Lin [I]“.
73.      Ak k premlčaniu
trestnej
zodpovednosti
na
základe
rozsudku
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd) č. 67/2022
došlo
pred
vyhlásením
rozsudku
Lin I,
mohol
by
posledný
uvedený
rozsudok
ovplyvniť
trestné
konania
týkajúce
sa
už
premlčaných
trestných
činov?
Na
zodpovedanie
tejto
otázky
je
potrebné
overiť,
či
premlčanie
trestnej
zodpovednosti
bolo
alebo
nebolo
konštatované
právoplatným
rozsudkom,
ktorý
má
právnu
silu
rozhodnutej
veci.
a)      Právoplatné rozsudky s právnou silou rozhodnutej veci
74.      Podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
dodržiavanie
práva
na
účinnú
súdnu
ochranu
neznamená
povinnosť
členských
štátov
stanoviť
mimoriadne
opravné
prostriedky
umožňujúce
obnoviť
konanie
ukončené
právoplatným
rozsudkom v nadväznosti
na
rozsudok v prejudiciálnom
konaní
týkajúcom
sa
výkladu.
75.      Právo
Únie v zásade
nevyžaduje
zrušenie
rozhodnutia
súdneho
orgánu z dôvodu
zohľadnenia
výkladu
príslušného
ustanovenia
tohto
práva,
ktorý
prijal
Súdny
dvor
po
tom,
ako
toto
rozhodnutie
nadobudlo
právnu
silu
rozhodnutej
veci.(34)
76.      Zásada
právnej
sily
rozhodnutej
veci zabezpečuje
tak
stabilitu
práva a právnych
vzťahov,
ako
aj
riadny
výkon
spravodlivosti.
Preto
nie
je
možné
napadnúť
súdne
rozhodnutia,
ktoré
sa
stali
právoplatnými
po
vyčerpaní
dostupných
opravných
prostriedkov
alebo
po
uplynutí
lehôt
stanovených
na
podanie
týchto
opravných
prostriedkov.(35)
77.      Právo
Únie
teda
vnútroštátnemu
súdu
neukladá
povinnosť
neuplatniť
vnútroštátne
procesné
normy,
na
základe
ktorých
nadobúda
súdne
rozhodnutie
právnu
silu
rozhodnutej
veci,
napriek
tomu,
že
by
sa
ich
neuplatnením
umožnila
náprava
vnútroštátnej
situácie
nezlučiteľnej s týmto
právom.(36)
78.      Ak
neexistuje
právna
úprava
Únie v predmetnej
oblasti,
podmienky
vykonávania
zásady
právnej
sily
rozhodnutej
veci
musí
stanoviť
vnútroštátny
právny
poriadok
členských
štátov v súlade s procesnou
autonómiou
týchto
štátov a pri
dodržaní
zásad
ekvivalencie a efektivity.(37)
79.      V súlade s touto
judikatúrou a s výhradou
posúdenia
zo
strany
vnútroštátneho
súdu,
pokiaľ
ide o jeho
vnútroštátne
právo,
sa
domnievam,
že
uplatnenie
rozsudku
Lin I nemôže
viesť k zrušeniu
právoplatných
súdnych
rozhodnutí
vydaných
pred
vydaním
tohto
rozsudku.
Táto
právna
nemožnosť
sa
vzťahuje
aj
na
právoplatné
rozsudky
vydané
(pred
rozsudkom
Lin I)
na
základe
vyššieho
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
zásady
lex
mitior,
aj
keď
tým
vznikne
beztrestnosť,
pokiaľ
ide o závažné
trestné
činy
poškodzujúce
finančné
záujmy
Únie.
80.      Domnievam
sa,
že v tejto
veci
neexistuje
žiadna z výnimočných
okolností,
za
ktorých
je
podľa
judikatúry
Súdneho
dvora
prednosť
predpisov
Únie
dôležitejšia
než
právna
sila
rozhodnutej
veci,
ktorú
majú
právoplatné
vnútroštátne
rozsudky.
Prednosť
predpisov
Únie
preto
musí
ustúpiť
povinnosti
rešpektovať
právnu
silu
rozhodnutej
veci,
ktorú
majú
právoplatné
vnútroštátne
rozsudky.(38)
b)      Neprávoplatné rozsudky
81.      Premlčanie
trestnej
zodpovednosti v prejednávanej veci
bolo
konštatované v odvolacom
rozsudku,
ktorý
bol
napadnutý
kasačným
opravným
prostriedkom.
82.      Súdny
dvor
podal
autonómny
výklad
pojmu
právoplatný
rozsudok,
ktorý
je
použitý v článku 49 ods. 1
poslednej
vete
Charty.(39) Odsúdenie
preto
nemožno
považovať
za
právoplatné,
ak
ho
možno
napadnúť
riadnym
opravným
prostriedkom,
teda
akýmkoľvek
opravným
prostriedkom,
ktorý
je
súčasťou
riadneho
priebehu
konania a ktorý
ako
taký
predstavuje
procesný
vývoj, s ktorým
musí
každý
účastník
konania
rozumne
rátať.(40)
83.      Trestný
rozsudok,
proti
ktorému
je
prípustný a bol
včas
podaný
kasačný
opravný
prostriedok,
vzhľadom
na
svoju
povahu
nie
je
právoplatný.
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd)
by
teda v zásade
mohol
uplatniť
rozsudok
Lin I bez
toho,
aby
bol
nútený
rešpektovať
právnu
silu
rozhodnutej
veci,
ktorú – pripomínam – rozsudok
vydaný v odvolacom
konaní
nemá.
84.      Treba
si
však
položiť
otázku,
čo
sa
stane,
ak k daňovému
podvodu
došlo
dávno
pred
vydaním
rozsudku
Lin I (v tomto
prípade v období
od
roku
2012
do
roku
2014) a odvolací
súd v roku
2024
určí,
že
trestná
zodpovednosť
zanikla
uplynutím
osemročnej
premlčacej
lehoty,
počítanej
bez
prerušenia
na
základe
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
zásady
lex
mitior.
Vyžaduje
rozsudok
Lin I v tejto
situácii
obnovenie
trestnej
zodpovednosti?
85.      Ako
vysvetlím
nižšie,
na
túto
otázku
treba
podľa
môjho
názoru
odpovedať
záporne.
86.      Bolo
by
možné
tvrdiť,
že článok 325 ZFEÚ a články 1 a 2
dohovoru o ochrane
finančných
záujmov
sú
pre
Rumunsko
záväzné
od
nadobudnutia
ich
platnosti
(1. decembra
2009,
resp.
1. januára
2008) a že v rozsudku
Lin I boli
uvedené
ustanovenia
vyložené s účinkami
ex
tunc.
87.      V tomto
zmysle
by
bol
rumunský
štandard
ochrany
týkajúci
sa
zásady
lex
mitior,
ktorý
vyplýva z rozsudku
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd) č. 67/2022,
nezlučiteľný s právnymi
predpismi
Únie
už
od
okamihu,
keď
tieto
predpisy
(ktoré
majú
priamy
účinok)
vstúpili
do
platnosti v Rumunsku.
Prednosť
práva
Únie
by
viedla k tomu,
že
by
sa
konštatovalo,
že
trestná
zodpovednosť
za
závažné
podvody v oblasti
DPH
stále
trvá,
ak
by k ich
premlčaniu
došlo
na
základe
rumunského
štandardu
týkajúceho
sa
zásady
lex
mitior pred
vydaním
rozsudku
Lin I, bez
toho,
aby
(premlčanie)
bolo
konštatované
právoplatným
rozsudkom.
88.      Domnievam
sa
však,
že
judikatúra
ESĽP,
ktorá
sa
uplatní v rámci článku 49
Charty
podľa
jej článku 52 ods. 3,
vyžaduje,
aby
sa
tento
výklad
odmietol.
89.      Podľa
ESĽP:
–        obnovenie
trestnej
zodpovednosti
po
uplynutí
premlčacej
lehoty
je
nezlučiteľné
so
základnými
zásadami
zákonnosti
(nullum crimen,
nulla poena sine lege) a predvídateľnosti
zakotvenými v článku 7 EDĽP,
–        ak
podľa
vnútroštátneho
práva
uplynie
premlčacia
lehota,
čím
sa
vylúči
trestná
zodpovednosť, článok 7 EDĽP
pri
absencii
platného
právneho
základu
bráni
tomu,
aby
sa
mohli
začať
nové
súdne
konania v súvislosti s týmto
trestným
činom.
Opačný
postup
by
znamenal
pripustiť
„retroaktívne
uplatnenie
trestného
zákona v neprospech
obvineného“,(41)
–        EDĽP
nevyžaduje,
aby
zmluvné
štáty
nezohľadnili
uplatniteľnú
premlčaciu
lehotu, a preto
obnovili
uplynutú
premlčaciu
lehotu.
Existujú
situácie, v ktorých
obnova
trestného
konania
nie
je
možná, a jednou z nich
je,
keď
bolo
takéto
konanie
ukončené z dôvodu
uplynutia
premlčacej
lehoty
stanovenej
vo
vnútroštátnych
právnych
predpisoch.
Jeho
obnova
vyvoláva
problémy
týkajúce
sa
právnej
istoty a ovplyvňuje
práva
na
obhajobu
zaručené článkom 7 EDĽP,(42)
–        nepremlčateľnosť
trestného
činu
si
vyžaduje
dostatočne
jasný a predvídateľný
právny
základ(43) bez
ohľadu
na
to,
či
sa
nachádza
vo
vnútroštátnom
alebo
medzinárodnom
práve(44).
90.      Uplatnenie
rozsudku
Lin I v skutočnosti
vedie k „opätovnému
začatiu“
premlčacích
lehôt,
ktoré
podľa
rumunského
práva,
ako
ho
vykladajú
rumunské
najvyššie
súdy,
uplynuli. V rovnakej
miere
obnovuje
trestné
stíhanie
podvodov v oblasti
DPH
spáchaných
pred
vyhlásením
rozsudku
Lin I,
ktoré
už
sú
premlčané.
91.      Hoci
rozsudok
Lin I – ako
všetky
rozsudky
Súdneho
dvora – sa
musí
dodržiavať,
sotva
by
bolo
možné
označiť
ho
za
dostatočne
jasný a predvídateľný
právny
základ(45) na
neuplatnenie
pravidiel
týkajúcich
sa
premlčania
trestnej
zodpovednosti
stanovených v rozsudku
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd) č. 67/2022.(46)
92.      K tomuto
predbežnému
záveru
som
dospel z viacerých
dôvodov
vzhľadom
na
to,
že
rozsudok
Lin I:
–        neobsahuje
konštatovanie,
že
trestné
činy
závažných
podvodov v oblasti
DPH,
ktoré
poškodzujú
finančné
záujmy
Únie,
sú
nepremlčateľné,(47)
–        zaviedol
nemožnosť
odvolávať
sa
na
rumunský
štandard
ochrany
týkajúci
sa
zásady
lex
mitior (ktorý
je
vyšší
ako
štandard
práva
Únie)
spôsobom,
ktorý
by
mal
byť
jednoznačnejší.
Táto
nemožnosť
navyše
bola
zavedená
na
základe
predpokladu,
ktorý
podľa
vnútroštátnych
súdov
presne
neodráža
vnútroštátne
právo,
keďže
vnútroštátny
štandard
ochrany
týkajúci
sa
zásady
retroaktívneho
uplatnenia
lex
mitior, a to
aj v oblasti
prerušenia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
trestnej
zodpovednosti,
je
neoddeliteľným
prejavom
zásady
zákonnosti
trestných
činov a trestov,
–        viedol k rozdielnym
výkladom,
ako
sa
zdôrazňuje v rozsudkoch
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd) č. 37/2024 a 16/2024,
ako
aj v prejednávanom návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania.
Tento
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
svedčí o tom,
že
aj v rámci
samotného
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd)
pretrvávajú
značné
rozpory,
pokiaľ
ide o uplatňovanie
rozsudku
Lin I, v závislosti
od
toho,
ktoré
rozhodovacie
zloženie
tohto
najvyššieho
súdu
má
rozhodnúť,(48)
–        odkláňa
sa
od
smerovania
nastaveného v rozsudku M. A. S. a M. B.,
ktorý
sa
týka
pravidiel
premlčania v trestných
veciach v Taliansku.
Neuplatňovanie
rumunského
štandardu
týkajúceho
sa
zásady
lex
mitior umožňuje
uložiť
trestné
sankcie
určitým
osobám,
ktorým
by
sa
tieto
osoby
vyhli,
ak
by
sa
uplatnil
vnútroštátny
štandard,
ako
to
bolo v Taliansku,(49)
–        uznáva
(čo
bolo
logické
vzhľadom
na
rozsudok M. A. S. a M. B.),
že
vonkajšie
obmedzenie
prednosti
práva
Únie
sa
uplatňuje v prípade
zásady
zákonnosti
trestných
činov a trestov,
ale
súčasne
to
odmieta v prípade
zásady
lex
mitior.
Posledná
uvedená
zásada
je
však
podľa
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd)
neoddeliteľnou
súčasťou
zásady
zákonnosti
trestných
činov a trestov v Rumunsku,
–        po
konštatovaní,
že
uplatňovanie
oboch
vnútroštátnych
štandardov
vyvoláva
systematické
riziko
beztrestnosti,
sa v ňom
uvádza,
že
druhý
vnútroštátny
štandard
(týkajúci
sa
lex
mitior)
spôsobuje
predĺženie
uvedeného
rizika
na
dlhší
čas.(50) Dostupné
štatistiky
však
nepreukazujú
tento
údaj.
Podľa
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd)
je
ovplyvnenie
zásady
zákonnosti
trestných
činov a trestov
rovnaké v prípade
oboch
vnútroštátnych
štandardov,
čo
platí
aj
pre
riziko
beztrestnosti.
93.      Nepredvídateľnosť
rozsudku
Lin I v súvislosti s uplatnením
vnútroštátneho
štandardu
týkajúceho
sa
zásady
lex
mitior na
prerušenie
premlčania v trestných
veciach
je
ešte
výraznejšia
vzhľadom
na
to,
že
tento
rozsudok
vychádza z predpokladu,
že
pravidlá
týkajúce
sa
premlčania
sa
považujú
za
súčasť
procesného
práva, a nie
trestného
práva
hmotného.
Taký
predpoklad
však
nevyplýva z práva
Únie(51) a naopak
je v rozpore s ustálenou
judikatúrou
rumunských
najvyšších
súdov
týkajúcou
sa
Rumunska.
94.      V čase,
keď
došlo k sporným
skutkovým
okolnostiam,
režim
premlčania
uplatniteľný
na
trestné
činy
týkajúce
sa
DPH
nebol
harmonizovaný
normotvorcom
Únie.(52) Členské
štáty
preto
boli
oprávnené
stanoviť,
že v ich
právnom
poriadku
sa
premlčanie
trestnej
zodpovednosti
(a to
aj
pokiaľ
ide o jeho
prerušenie)
považuje
za
súčasť
trestného
práva
hmotného.
Pripomínam,
že
to
konštatovali
rumunské
najvyššie
súdy.
95.      Preto
bolo
rozhodnutie
Súdneho
dvora
priznať
pravidlám
týkajúcim
sa
premlčania
trestnej
zodpovednosti
procesný
charakter(53) v rozsudku
Taricco rozporuplné a bolo
ho
potrebné
spresniť v rozsudku M. A. S. a M. B. Ako som už vysvetlil, v poslednom uvedenom rozsudku sa po akceptovaní hmotnoprávneho charakteru pravidiel týkajúcich sa premlčania v talianskom práve uznalo obmedzenie prednosti práva Únie.(54)
96.      V iných
prípadoch
samotný
Súdny
dvor
uznal,
že
premlčanie
stanovené v ustanoveniach
práva
Únie
nemá
procesnú,
ale
hmotnoprávnu
povahu. V rozsudku
Volvo a DAF
Trucks konkrétne
samotný
Súdny
dvor
konštatoval,
že
„…
na
rozdiel
od
procesných
lehôt
sa
dotknutá
premlčacia
lehota
tým,
že
jej
uplynutím
dochádza k zániku
možnosti
podať
žalobu
na
súd,
vzťahuje
na
hmotné
právo,
lebo
má
vplyv
na
výkon
subjektívneho
práva,
ktorého
sa
dotknutá
osoba
už
viac
nemôže
účinne
dovolávať
na
súde“.(55) Preto
uznal,
že článok 10
(„Premlčacie
lehoty“)
smernice
2014/104(56) nemá
procesný,
ale
hmotnoprávny
charakter.
97.      Preto
sa
domnievam,
že
ustanovenia
práva
Únie,
ktoré
sú
uvedené v druhej
prejudiciálnej
otázke:
–        nevyžadujú
preskúmanie
právoplatných
trestných
rozsudkov s právnou
silou
rozhodnutej
veci, v ktorých
sa
konštatovalo,
že
premlčacia
lehota
týkajúca
sa
trestnej
zodpovednosti
uplynula
pred
vydaním
rozsudku
Lin I,
na
základe
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona,
–        nebránia
uplatneniu
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona
na
trestné
činy
spáchané
pred
vydaním
rozsudku
Lin I,
keďže
tento
rozsudok
nepredstavuje
jasný a predvídateľný
právny
základ
na
obnovenie
trestnej
zodpovednosti
za
trestné
činy, o ktorých
rumunské
súdy
rozhodli,
že
sú
premlčané,
pričom
ich
rozhodnutia
ešte
nie
sú
právoplatné.
4.      Zákaz uplatniť lex tertia
98.      Vnútroštátny
súd
[v písmene
a)
druhej
prejudiciálnej
otázky]
konštatuje,
že
„záka[z]
uplatnenia
lex
tertia [je]
ústavn[ou]
zásad[ou]“.
99.      Na
základe
uvedeného
konštatovania
sa
vnútroštátny
súd
pýta,
či
je
opodstatnené
upustiť
od
uplatnenia
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
lex
mitior,
ak
je
jeho
neuplatnenie
nezlučiteľné s ústavnou
zásadou
zákazu
uplatnenia
lex
tertia.(57)
100. Podľa
rozsudku
Curtea Constituțională (Ústavný
súd) č. 265/2014
sa
retroaktívne
uplatnenie
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona
musí
vykonať
pomocou
metódy
celkového
porovnania, a nie
metódy
diferencovaného
porovnania.
Preto v prípade,
keď
existujú
viaceré
po
sebe
nasledujúce
právne
úpravy:
–        musí
sa
zvoliť a uplatniť
zákon,
ktorý
ako
celok
zaručuje
obvinenému
priaznivejšiu
situáciu,
–        nemožno
však
kombinovať
priaznivé
ustanovenia
viacerých
zákonov a súdnou
cestou
vytvoriť
lex
tertia,
čo
by
znamenalo
priznať
sudcom
možnosť
formulovať
trestnoprávne
predpisy v rozpore s článkom 61
rumunskej
Ústavy,
–        pri
určovaní
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona
treba
vziať
do
úvahy
viaceré
prvky,
ako
sú
druh a závažnosť
trestov,
podmienky
vzniku
trestnej
zodpovednosti,
dôvody
vylúčenia
trestnej
zodpovednosti,
vplyv
priťažujúcich,
poľahčujúcich
alebo
oslobodzujúcich
okolností,
pravidlá
týkajúce
sa
účasti,
pokusu,
recidívy a ďalšie.(58)
101. Ak
som
ho
správne
pochopil,
zákaz
vytvoriť
lex
tertia bráni
tomu,
aby
vnútroštátne
súdy v prípade,
keď
existujú
viaceré
po
sebe
nasledujúce
právne
úpravy,
kombinovali
prvky
jednej z nich
(napríklad
tie,
ktoré
sa
týkajú
definície
trestných
činov a trestov) s prvkami
inej
právnej
úpravy
(napríklad
pravidlá
upravujúce
premlčanie
trestnej
zodpovednosti).
Tak
sa
má
zabrániť
tomu,
aby
súdy
„vytvorili“
najpriaznivejší
trestný
zákon.
102. Vnútroštátny
súd v odpovedi
na
otázky
Súdneho
dvora
týkajúce
sa
tohto
zákazu
uviedol,
že
ak
by
sa
uplatnil
rozsudok
Lin I,
najpriaznivejší
trestný
zákon
by
vyplynul
zo
spojenia
viacerých
ustanovení
niekoľkých
zákonov.
Na
pojednávaní
rumunská
vláda
potvrdila
toto
tvrdenie.
103. Na
prerušenie
premlčacej
lehoty v prípade
závažného
podvodu v oblasti
DPH
spáchaného
1. januára
2016,
na
ktorý
sa
podľa
rumunského
práva
vzťahuje
desaťročná
premlčacia
lehota,
by
sa
teda
postupne
uplatnili:
–        právna
úprava
obsiahnutá v článku 155 ods. 1
Trestného
zákona z roku
2009,
ktorá
bola
účinná
do
jej
vyhlásenia
za
neplatnú
rozsudkom
Curtea Constituțională (Ústavný
súd) č. 297/2018.
Podľa
tejto
právnej
úprav
by
akýkoľvek
procesný
úkon
bez
ohľadu
na
to,
či
sa
oznámi
obvinenému,
spôsobil
prerušenie
premlčacej
lehoty,
–        pravidlá
vyplývajúce z judikatúry
Curtea Constituțională (Ústavný
súd) a Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd),
ktoré
sa
uplatňovali
od
25. júna
2018
do
30. mája
2022.
Podľa
týchto
pravidiel v rumunskom
práve
neexistovali
dôvody
prerušenia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
trestnej
zodpovednosti.
Neexistencia
týchto
dôvodov
prerušenia
sa
spätne
vzťahuje
aj
na
skutky
spáchané v období
pred
rokom
2018
ako
priaznivejšie
ustanovenie
trestného
zákona,
–        právna
úprava
vyplývajúca
zo
zmeny článku 155 ods. 1
Trestného
zákona z roku
2009
prostredníctvom
OUG č. 71/2022,
ktorá
sa
uplatňovala
od
30. mája
2022.
Podľa
nej
procesné
úkony
oznámené
obvinenému
spôsobujú
prerušenie
premlčacej
lehoty.
104. V tomto
príklade
by
sa
na
závažný
podvod v oblasti
DPH
vzťahovali
rôzne
režimy
prerušenia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
trestnej
zodpovednosti,
ktoré
by – ak
by
sa
použilo
kritérium
stanovené v rozsudku
Lin I – bolo
potrebné
kombinovať.
Naopak
rumunský
štandard
ochrany
týkajúci
sa
lex
mitior spôsobuje,
že
sa
uplatní
iba
najpriaznivejší
režim
prerušenia
premlčacej
lehoty, a to
aj
na
všetky
procesné
úkony,
ku
ktorým
došlo v období
od
1. januára
2016
do
30. mája
2022.
105. Uplatnením
rozsudku
Lin I by
preto
vzniklo
lex
tertia na
určenie
najpriaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona. K tomu
by
nedošlo v prípade
riešenia,
ktoré
použil
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd)
vo
svojich
rozsudkoch č. 67/2022,
16/2024 a 37/2024.
106. Podľa
môjho
názoru,
aj
keby
situácia,
ktorú
som
práve
opísal,
bola
dôsledkom
uplatnenia
rozsudku
Lin I,
zásada,
ktorá
zakazuje
uplatnenie
lex
tertia pri
určovaní
lex
mitior,
sa
výrazne
nelíši
od
vyššieho
vnútroštátneho
štandardu
ochrany,
ktorý
už
bol
analyzovaný v rozsudku
Lin I.
107. Ak
sa
Súdny
dvor v rozsudku
Lin I neriadil
precedensom
tvoreným
rozsudkom M. A. S. a M. B. a odmietol
uplatnenie
vyššieho
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
rumunskými
súdmi,
pokiaľ
ide o lex
mitior,
nevidím
dôvod
na
zmenu
tejto
judikatúry s cieľom
dodržať
ústavnú
požiadavku
týkajúcu
sa
nevytvorenia
lex
tertia.
108. Zákaz
vytvorenia
lex
tertia je
totiž
len
jedným z vnútroštátnych
pravidiel
(hoci
má
právnu
silu
ústavnej
zásady),
ktorými
sa v Rumunsku
riadi
vykonávanie
zásady
retroaktívneho
uplatnenia
ustanovení
trestného
zákona,
ktoré
sú
priaznivejšie
pre
obvineného. V rozsudku
Lin I sa
táto
zásada
ako
celok
odmieta,
keďže
sa v ňom
konštatuje,
že
rumunské
súdy
sú
povinné
neuplatniť
príslušný
vnútroštátny
štandard
ochrany,
aby
sa
predišlo
riziku
beztrestnosti
podvodov
poškodzujúcich
finančné
záujmy
Únie.
109. Pokiaľ
ide o rozdiel v zaobchádzaní
medzi režimom
premlčania
uplatniteľným
(podľa
rozsudku
Lin I)
na
podvody
poškodzujúce
finančné
záujmy
Únie a režimom
týkajúcim
sa
iných
trestných
činov,
tento
rozdiel
určite
existuje.
Vyplýva z neho,
že
na
obvineného
by
sa
vzťahovali
rôzne
pravidlá
týkajúce
sa
prerušenia
premlčacích
lehôt
týkajúcich
sa
trestnej
zodpovednosti v závislosti
od
toho,
či
ide o trestné
činy
týkajúce
sa
DPH
alebo o trestné
činy
týkajúce
sa
napríklad
dane z príjmov
právnických
osôb.
110. Uvedený
rozdiel
však:
–        na
jednej
strane
neznamená
uplatnenie
lex
tertia vo
vzťahu k zásade
lex
mitior,
ale
vyplýva z rozsahu
pôsobnosti
práva
Únie,
konkrétne článku 325 ZFEÚ,
–        na
druhej
strane
znamená,
že
na
daňové
podvody,
na
ktoré
sa článok 325 ZFEÚ nevzťahuje,
by
sa
uplatňoval
rumunský
štandard
ochrany
týkajúci
sa
zásady
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona.
5.      Systematické riziko beztrestnosti: rozsah a neistota
111. Vnútroštátny
súd
vychádza z predpokladu,
že
vnútroštátne
právo
nestanovuje
konkrétne
kritériá
na
to,
aby
súd
mohol
posúdiť
systematické
riziko
beztrestnosti,
ktoré
je
uvedené v rozsudku
Lin I [písm. d)
druhej
prejudiciálnej
otázky].
112. V rozsudku
Lin I Súdny
dvor
konštatoval,
že
právny
stav,
ktorý
vyplýva z rozsudkov
Curtea Constituțională (Ústavný
súd) č. 297/2018 a 358/2022,
ako
aj z rozsudku
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd)
č. 67/2022,
„spôsobuje
systematické
riziko
beztrestnosti
trestných
činov
závažného
podvodu
poškodzujúceho
finančné
záujmy
Únie, a to
najmä
vo
veciach,
ktorých
zložitosť
si
vyžaduje
dlhšie
vyšetrovanie
vedené
orgánmi
činnými v trestnom
konaní“.(59)
113. Ďalej
uviedol,
že
taký
stav
„…
zahŕňa
neoddeliteľné
riziko,
že
mnohé
prípady
závažných
podvodov
poškodzujúcich
finančné
záujmy
Únie
nebude
možné
sankcionovať z dôvodu
uplynutia
[premlčacej]
lehoty, a to
najmä
vo
veciach,
ktorých
zložitosť
si
vyžaduje
dlhšie
vyšetrovanie…“.(60)
114. Je
zrejmé,
že
Súdny
dvor v rozsudku
Lin I sám
rozhodol,
že
uplatňovanie
judikatúry
najvyšších
vnútroštátnych
súdov
spôsobuje
systematické
riziko
beztrestnosti
pre
páchateľov
závažných
podvodov
na
úkor
finančných
záujmov
Únie.
Preto
rumunské
súdy
pri
uplatňovaní
rozsudku
Lin I už
nemajú
vykonávať
toto
posúdenie,
ale
majú
ho
považovať
za
dané.
115. Väčšie
problémy
vyvoláva
skutočnosť,
že
Súdny
dvor
rozlišuje
medzi:
a)
systematickým
rizikom
beztrestnosti,
ktoré
vyvoláva
uplatňovanie
judikatúry
rumunských
súdov
týkajúcej
sa
predvídateľnosti
trestného
zákona, a b)
tým
istým
rizikom,
pokiaľ
ide o zásadu
lex
mitior.(61)
116. Z úvah
Súdneho
dvora
týkajúcich
sa
uvedeného
rozlišovania(62) vyplýva,
že
prednosť,
jednotnosť a účinnosť
práva
Únie
je
ohrozená
iba v druhom
prípade
(teda
ak
vnútroštátny
súd
uplatní
vnútroštátny
štandard
týkajúci
sa
lex
mitior v prípade
procesných
úkonov,
ku
ktorým
došlo
pred
25. júnom
2018).
117. Inak
povedané,
rozsudok
Lin I toleruje
systematické
riziko
beztrestnosti v prípade
závažných
podvodov
poškodzujúcich
finančné
záujmy
Únie,
ktoré
boli
spáchané
od
25. júna
2018
do
30. mája
2022,
keď
vyplýva z uplatnenia
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
predvídateľnosti
trestného
zákona,
ale
neakceptuje
uvedené
riziko,
keď
sa
vzťahuje
na
prípady,
ktoré
nastali
pred
25. júnom
2018, v ktorých
sa
uplatňuje
vnútroštátny
štandard
ochrany
týkajúci
sa
zásady
lex
mitior (čo
je
ďalšia
zložka
tej
istej
zásady
zákonnosti
trestných
činov a trestov).
118. Podľa
môjho
názoru
rozsudok
Lin I neposkytuje
dostatočné
argumenty
na
preukázanie,
prečo
sa
systematické
riziko
beztrestnosti
líši v závislosti
od
toho,
ktorý
vnútroštátny
štandard
sa
uplatňuje.
119. V prvom
rade
vnútroštátny
štandard
ochrany
lex
mitior má
obmedzený
vplyv
na
zánik
trestnej
zodpovednosti.
Nespôsobuje
dekriminalizáciu trestných
činov
závažného
podvodu
poškodzujúceho
finančné
záujmy
Únie.
Má
len
zabrániť
prerušeniu
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
trestnej
zodpovednosti v období
od
1. februára
2014
do
25. júna
2018
retroaktívnym
predĺžením
platnosti
režimu
uplatniteľného v období
od
25. júna
2018
do
30. mája
2022,
ktorý
bol v rozsudku
Lin I potvrdený.
120. V prípadoch,
ako
je
prejednávaný prípad,
sa v rozsudku
vydanom v odvolacom
konaní
na
základe
uplatnenia
vnútroštátneho
štandardu
týkajúceho
sa
lex
mitior konštatovalo,
že
zanikla
trestná
zodpovednosť
jedného
obvineného
(spolupáchateľa
trestného
činu s premlčacou
lehotou
osem
rokov),
ale
nie
druhého
obvineného
(páchateľa
trestného
činu s premlčacou
lehotou
desať
rokov).
Vnútroštátny
štandard
týkajúci
sa
lex
mitior len
spätne
predlžuje
neexistenciu
procesných
úkonov,
ktoré
môžu
prerušiť
premlčaciu
lehotu,
ale – opakujem – nedekriminalizuje závažné
podvody v oblasti
DPH
ani
neskracuje
premlčaciu
lehotu
na
ich
stíhanie.
121. V druhom
rade
zvýšenie
rizika
beztrestnosti v dôsledku
uplatňovania
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
lex
mitior vo
vzťahu k uplatňovaniu
vnútroštátneho
štandardu
týkajúceho
sa
zásady
zákonnosti
trestných
činov a trestov
sa
javí
skôr
ako
domnienka
než
preukázaná
skutočnosť,
keďže
–        počet
páchateľov,
ktorí
mali
prospech z neexistencie
prerušenia
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
trestnej
zodpovednosti v období
od
25. júna
2018
do
30. mája
2022,
ktorú
rozsudok
Lin I toleruje v záujme
ochrany
predvídateľnosti
trestného
zákona,
nie
je s istotou
známy,
–        nie
je
známy
ani
skutočný
vplyv
uplatňovania
zásady
lex
mitior na
prerušenie
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
trestnej
zodpovednosti v prípadoch,
ktoré
nastali
pred
25. júnom
2018,
pričom
toto
uplatňovanie
podľa
rozsudku
Lin I spôsobuje
riziko
pre
jednotnosť,
prednosť a účinnosť
práva
Únie.
122. Údaje,
ktoré
na
pojednávaní
predložila
rumunská
vláda,
hoci
nie
sú
vyčerpávajúco
roztriedené,
naznačujú,
že
je
veľmi
málo
prípadov, v ktorých
počas
obdobia
od
roku
2014
do
roku
2025
došlo k zastaveniu
trestného
stíhania
vedeného
pre
daňový
podvod
na
základe
premlčania
trestnej
zodpovednosti v dôsledku
uplatnenia
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona.
Nepotvrdzujú
obavy
zo
systematického
rizika
beztrestnosti
takýchto
skutkov.
123. V rozsudku M. A. S. a M. B. sa
Súdny
dvor
vyjadril k zmene
premlčacích
lehôt
týkajúcich
sa
trestnej
zodpovednosti v Taliansku.
Konštatoval,
že
vnútroštátny
súd
musí
overiť,
či
neuplatnenie
vnútroštátnych
pravidiel v tejto
oblasti
na
základe
rozsudku
Súdneho
dvora
„vedie
[vo
vnútroštátnom]
právnom
poriadku k situácii
neistoty,
pokiaľ
ide o určenie
uplatniteľného
režimu
premlčania,
ktor[á]
porušuje
zásadu
určitosti
rozhodného
práva“.(63)
124. Vzhľadom
na
neistotu
vyvolanú
rozsudkom
Súdneho
dvora
sa
pritom
pripustilo,
že
vnútroštátne
súdy
nie
sú
povinné
upustiť
od
uplatnenia
vnútroštátnych
ustanovení, o ktoré
išlo v uvedenej
veci.
Tú
istú
judikatúru
možno
uplatniť
aj
na
rozsudok
Lin I,
pokiaľ
ide o podvody
poškodzujúce
finančné
záujmy
Únie,
ku
ktorým
došlo v Rumunsku
pred
25. júnom
2018.
125. Situácia
vyvolaná
rozsudkom
Lin I totiž
spôsobuje
rumunským
súdom
neistotu
(pri
uplatňovaní
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
zásady
lex
mitior)
porovnateľnú
so
situáciou,
ktorá
vznikla v Taliansku v dôsledku
uplatňovania
rozsudku
Taricco.
Táto
okolnosť
preto
tiež
odôvodňuje
uznanie
vonkajšieho
obmedzenia
prednosti
práva
Únie
podobného
tomu,
ktoré
Súdny
dvor
uznal v rozsudku M. A. S. a M. B.
V.      Návrh
126. Na
základe
vyššie
uvedených
úvah
navrhujem
odpovedať
na
prvú
prejudiciálnu
otázku,
ktorú
položil
trestnoprávny
senát
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd,
Rumunsko),
takto:
Článok 325 ods. 1 ZFEÚ a články 1,
2 a 9
Dohovoru
vypracovaného
na základe
článku K.3
Zmluvy o Európskej
únii o ochrane
finančných
záujmov
Európskych
spoločenstiev,
ktorý
bol
podpísaný v Bruseli
26. júla
1995 a tvorí
prílohu
aktu
Rady z 26. júla
1995,
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že:
členské
štáty
môžu
klasifikovať
podvod
poškodzujúci
finančné
záujmy
Európskej
únie
ako
závažný,
ak
sa
týka
sumy,
ktorá
nie
je
vyššia
ako
50 000
eur.
127. Rovnako
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
vzhľadom
na
rozhodnutia
vnútroštátnych
súdov,
ktoré
rozhodujú v poslednom
stupni,
prehodnotil
konštatovania
uvedené v rozsudku z 24. júla
2023,
Lin (C‑107/23
PPU,
EU:C:2023:606),
pokiaľ
ide o povinnosť
upustiť
od
uplatnenia
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
zásady
retroaktívneho
uplatnenia
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona a rozhodol
takto:
Článok 325 ods. 1 ZFEÚ a články 1,
2 a 9
Dohovoru
vypracovaného
na základe
článku K.3
Zmluvy o Európskej
únii o ochrane
finančných
záujmov
Európskych
spoločenstiev,
ktorý
bol
podpísaný v Bruseli
26. júla
1995 a tvorí
prílohu
aktu
Rady z 26. júla
1995,
nevyžadujú
preskúmanie
právoplatných
trestných
rozsudkov s právnou
silou
rozhodnutej
veci, v ktorých
sa
konštatovalo,
že
premlčacia
lehota
týkajúca
sa
trestnej
zodpovednosti
uplynula
pred
vydaním
rozsudku
Lin I,
na
základe
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona,
nebránia
uplatneniu
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona
na
trestné
činy
spáchané
pred
vydaním
rozsudku
Lin I,
keďže
tento
rozsudok
nepredstavuje
jasný a predvídateľný
právny
základ
na
obnovenie
trestnej
zodpovednosti
za
trestné
činy, o ktorých
rumunské
súdy
rozhodli,
že
sú
premlčané,
pričom
ich
rozhodnutia
ešte
nie
sú
právoplatné.
128. Ak
Súdny
dvor v celom
rozsahu
potvrdí
konštatovania
uvedené v rozsudku
Lin,
na
druhú
otázku
trestnoprávneho
senátu
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd)
by
sa
mohlo
odpovedať
takto:
Súdy
členského
štátu
nemôžu
prijať
rozhodnutia
nezlučiteľné s rozsudkom
Lin.
V dôsledku
toho
tieto
súdy
sú
povinné
upustiť
od
uplatnenia
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
zásady
retroaktívneho
uplatnenia
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona,
pričom
na
túto
povinnosť
nemá
vplyv
vnútroštátne
pravidlo,
ktoré
zakazuje
uplatnenie
lex
tertia,
nemôžu
prehliadať,
že v rozsudku
Lin I sa
konštatovala
existencia
systematického
rizika
beztrestnosti v prípade
závažných
podvodov
poškodzujúcich
finančné
záujmy
Únie v dôsledku
uplatňovania
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
zásady
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona,
takže
nie
je
nevyhnutné,
aby
tieto
súdy
posudzovali
existenciu
uvedeného
rizika v každom
prípade.
1      Jazyk prednesu: španielčina.
i      Názov
tejto
veci
je
fiktívny.
Nezodpovedá
skutočnému
menu
ani
názvu
žiadneho z účastníkov
konania.
2      Rozsudok z 24. júla
2023,
Lin (C‑107/23
PPU,
EU:C:2023:606;
ďalej
len
„rozsudok
Lin I“).
3      Dohovor
vypracovaný
na základe
článku K.3
Zmluvy o Európskej
únii o ochrane
finančných
záujmov
Európskych
spoločenstiev,
ktorý
bol
podpísaný v Bruseli
26. júla
1995 a tvorí
prílohu
aktu
Rady z 26. júla
1995
(Ú. v. ES C 316,
1995,
s. 49;
Mim.
vyd.
19/008,
s. 57;
ďalej
len
„dohovor o ochrane
finančných
záujmov“).
4      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 5. júla
2017 o boji
proti
podvodom,
ktoré
poškodzujú
finančné
záujmy
Únie,
prostredníctvom
trestného
práva
(Ú. v. EÚ L 198,
2017,
s. 29;
ďalej
len
„smernica o ochrane
finančných
záujmov“).
5      Codul Penal din 21
iulie 1968,
republicat (Trestný
zákon z 21. júla
1968,
opätovne
uverejnený)
(Monitorul Oficial al României,
časť I,
č. 65,
zo
16. apríla
1997).
Tento
Trestný
zákon
je
výsledkom
znenia
prepracovaného
prostredníctvom
Lege nr.
140/1996,
pentru modificarea și completarea Codului penal (zákon
č. 140/1996,
ktorým
sa
mení
Trestný
zákon)
(Monitorul Oficial al României,
časť I,
č. 289,
zo
14. novembra
1996), a bol
účinný
do
1. februára
2014
(ďalej
len
„Trestný
zákon z roku
1968“).
6      Legea nr.
286/2009
privind Codul penal (zákon
č. 286/2009,
Trestný
zákon),
zo
17. júla
2009
(Monitorul Oficial al României,
časť I,
č. 510, z 24. júla
2009;
ďalej
len
„Trestný
zákon z roku
2009“).
Je
účinný
od
1. februára
2014.
7      Ordonanța de
urgență a Guvernului nr.
71
din 30
mai 2022
pentru modificarea articolului 155
alineatul (1)
din Legea nr.
286/2009
privind Codul penal (mimoriadne
nariadenie
vlády
č. 71 z 30. mája
2022,
ktorým
sa
mení
článok 155
ods. 1
zákona
č. 286/2009,
Trestného
zákona)
(Monitorul Oficial al României,
časť I,
č. 531, z 30. mája
2022;
ďalej
len
„OUG
č. 71/2022“).
8      Legea nr.
135/2010
privind Codul de
procedură penală (zákon
č. 135/2010 o Trestnom
poriadku)
(Monitorul Oficial al României,
časť I,
č. 486, z 15. júla
2010).
9      Legea nr.
241/2005
(zákon č. 241/2005)
(Monitorul Oficial al României, časť I, č. 672, z 27. júla
2005),
zmenený
prostredníctvom
Legea nr.
50/2013
(zákon č. 50/2013)
(Monitorul Oficial al României, časť I, č. 146, z 19. marca 2013) – znenie
účinné k 23. januáru
2014.
10      V nasledujúcich
bodoch
citujem
opis
rozsudkov,
ktorý
som
uviedol v návrhoch,
ktoré
som
predniesol
vo
veci
Lin I (EU:C:2023:532).
[Zostávajúca
časť
tejto
poznámky
pod
čiarou
sa
netýka
slovenského
znenia
návrhov.]
11      Naopak
Curtea Constituțională (Ústavný
súd)
konštatoval,
že
predchádzajúce
legislatívne
riešenie
(článok 123
prvý
odsek
Trestného
zákona z roku
1968)
spĺňa
podmienky
predvídateľnosti
stanovené
Ústavou,
keďže
stanovovalo,
že
premlčaciu
lehotu
týkajúcu
sa
trestnej
zodpovednosti
môže
prerušiť
iba
vykonanie
úkonu,
ktorý
má
byť
podľa
zákona
oznámený
obvinenému.
12      Uvedený
normatívny
akt
bol
prijatý
niekoľko
dní
po
vydaní
rozsudku
Curtea Constituțională (Ústavný
súd) č. 358/2022.
Prostredníctvom
OUG č. 71/2022
bol
zmenený článok 155
Trestného
zákona z roku
2009.
Odsek
1
tohto
článku
odvtedy
znie
takto:
„Plynutie
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
trestnej
zodpovednosti
sa
preruší
vykonaním
akéhokoľvek
procesného
úkonu,
ktorý
sa
musí
podľa
zákona
oznámiť
podozrivému
alebo
obvinenému.“
13      Ide
jednak o rozhodovacie
zloženie
pre
zjednocovanie
judikatúry a jednak o rozhodovacie
zloženie
pre
rozhodovanie o kasačných
opravných
prostriedkoch v záujme
zákona.
14      V rozhodnutí
vnútroštátneho
súdu
(bod 8)
je
tento
rozsudok
označený
ako
„konečný“,
aj
keď
sa v ňom
uvádza,
že
sa
rozhodlo,
že
je
proti
nemu
prípustný
kasačný
opravný
prostriedok
(bod 6).
Na
pojednávaní
bolo
vysvetlené,
že
prídavné
meno
„konečný“
nebráni
podaniu
kasačného
opravnému
prostriedku
proti
odvolaciemu
rozsudku.
15      Prokuratúra
žiada,
aby
sa
zohľadnila
záväzná
povaha
výkladu
práva
Únie
stanoveného v rozsudku
Lin I a aby
sa v dôsledku
toho
kasačnému
opravnému
prostriedku
vyhovelo.
16      Podľa
jej
názoru
boli
vykonané
procesné
úkony,
ktorými
sa
prerušila
premlčacia
lehota,
tak
pred
dátumom
uverejnenia
rozsudku
Curtea Constituțională (Ústavný
súd) č. 297/2018,
ako
aj
po
dátume
uverejnenia
rozsudku
Curtea Constituțională (Ústavný
súd) č. 358/2022.
17      Rozsudok
Lin I, bod 83, a rozsudok z 21. decembra
2021,
Euro
Box
Promotion a i. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 a C‑840/19,
EU:C:2021:1034;
ďalej
len
„rozsudok
Euro
Box
Promotion“, bod 181).
18      Rozsudky
Lin I, bod 96, a Euro
Box
Promotion, bod 253.
19      Pozri v tomto
zmysle
dôvodovú
správu k Dohovoru o ochrane
finančných
záujmov
Európskych
spoločenstiev
(Ú. v. ES C 191,
1997,
s. 1),
bod
III článok 2:
„S výnimkou
prípadov
podvodu
týkajúcich
sa
minimálnej
sumy,
ktorú
stanoví
každý
členský
štát a ktorá
nemôže
byť
vyššia
ako
50 000
[eur],
Dohovor
ponecháva
na
členských
štátoch,
aby
podľa
svojej
tradičnej
právnej
praxe
vymedzili
skutkové
okolnosti,
ktoré
umožňujú
klasifikovať
určité
podvodné
konanie
ako
závažný
podvod.
…
Každý
členský
štát
však
má
právomoc
stanoviť
tresty
odňatia
slobody
aj
pre
iné
prípady
podvodu“
[neoficiálny
preklad].
20      Rozsudok
Lin I, bod 80, a rozsudok z 5. decembra
2017, M. A. S. a M. B. (C‑42/17,
EU:C:2017:936;
ďalej
len
„rozsudok M. A. S. a M. B.“, bod 43).
21      Rozsudky
Lin I, bod 97;
Euro
Box
Promotion, bod 213, a M. A. S. a M. B., bod 39,
ako
aj
rozsudok z 5. júna
2018,
Kolev a i. (C‑612/15,
EU:C:2018:392, bod 76).
22      Rozsudok z 8. septembra
2015,
Taricco a i. (C‑105/14,
EU:C:2015:555;
ďalej
len
„rozsudok
Taricco“, bod 58).
Pokiaľ
ide o korupčné
trestné
činy, v bodoch 194,
203,
212 a 213
rozsudku
Euro
Box
Promotion ani v uznesení z 9. januára
2024,
Unitatea Administrativ Teritorială Judeţul Braşov (C‑131/23,
EU:C:2024:42, body 75 a 85),
sa
nepoužíva
prívlastok
„závažné“.
23      Rozhodnutie
vnútroštátneho
súdu, bod 57.
24      Obvinenému
sa
kladie
za
vinu,
že
spáchal
pokračujúci
trestný
čin
spolupáchateľstva
pri
daňovom
podvode,
ktorý
je
vymedzený v článku 9 ods. 1 písm. c)
zákona č. 241/2005.
25      Keďže
ku
skutkom,
ktorých
sa
týka
obvinenie,
došlo
od
roku
2012
do
roku
2014,
uplatní
sa
na
ne dohovor o ochrane
finančných
záujmov,
lebo
smernica o ochrane
finančných
záujmov
sa
uplatňuje
od
6. júla
2019.
26      „každý
úmyselný
čin
alebo
opomenutie
týkajúce
sa…
používania
alebo
predkladania
nepravých,
nesprávnych
alebo
neúplných
výkazov
alebo
dokumentov,
ktoré
majú
za
následok
spreneveru
alebo
nezákonný
úbytok
zdrojov
zo
všeobecného
rozpočtu
[Únie]
alebo
rozpočtov
spravovaných
[Úniou]
alebo v [jej]
mene“.
27      Rozsudok
Taricco, bod 41,
ako
aj
rozsudok z 2. mája
2018,
Scialdone (C‑574/15,
EU:C:2018:295, body 37
až
39).
28      Toto
riešenie
je
výslovne
uvedené v odôvodnení
4
smernice o ochrane
finančných
záujmov.
29      Veci
Parchetul de
pe lângà Tribunalul Braçov (C‑75/23,
EU:C:2024:44) a Unitatea Administrativ Teritorială Judeţul Braşov (C‑131/23,
EU:C:2024:42).
30      Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd) v rozsudku č. 16/2024
tiež
konštatoval,
že
„procesné
úkony,
ktoré
sa
musia
podľa
zákona
oznámiť
podozrivému
alebo
obvinenému,
po
30. máji
2022
prerušujú
plynutie
premlčacej
lehoty
týkajúcej
sa
trestnej
zodpovednosti,
pokiaľ
ide o skutky
spáchané
od
30. mája
2022
alebo
predtým,
len v prípade,
ak
je
najpriaznivejším
trestnoprávnym
predpisom
celkovo
určeným
podľa
[rozsudku
Curtea Constituțională (Ústavný
súd) č. 265/2014]
Trestný
zákon
alebo
osobitný
predpis
obsahujúci
trestnoprávne
ustanovenia v znení
účinnom
od 30. mája
2022“.
31      Návrhy
prednesené
vo
veci
Lin I (C‑107/23
PPU,
EU:C:2023:532).
32      Spomedzi
autorov,
ktorí
kritizujú
rozsudok
Lin I,
pozri
ALONSO
GARCÍA,
R.:
Límites y contra‑límites en la
aplicación nacional de
la
CDFUE, y „preeminencia“
del
derecho de
la
UE
(STJUE
24
julio 2023, C‑107/23
PPU,
asunto Lin).
In:
Revista Española de
Derecho Europeo,
2024, č. 1,
s. 149
až
167;
CAIOLA,
A.:
La
continuité d’une évolution jurisprudentielle.
À
la
recherche de
l’équilibre entre la
protection des
intérêts financiers de
l’Union européenne et
le respect du principe de
légalité des
délits et
des
peines.
In:
Revue
des
affaires européennes,
2023, č. 3,
s. 783;
DIMITRAKOPULOS,
I.:
Statutes of
limitations and
scope of
Article 49
(1)
of
the EU
Charter of
Fundamental Rights:
weaknesses of
the ECJ’s approach in
Taricco and
Lin.
In:
European Law Review,
2025, č. 2,
s. 221
až
228, a BONELLI, M.:
Growing pains:
Direct effect,
primacy and
fundamental rights after Lin.
In:
Common Market Law Review,
2024, č. 4,
s. 1045
až
1076.
33      BONELLI, M.:
Growing pains:
Direct effect,
primacy and
fundamental rights after Lin.
In:
Common Market Law Review,
2024, č. 4,
s. 1075,
uvádza:
„Whereas the Opinion of
the Advocate General
suggested opting for a high level
of
protection of
fundamental rights that could ultimately act as a limit
to
the duty to
set
aside national case law,
the Court opted for a much more
primacy‑oriented and
effectiveness‑oriented judgment,
with limited consideration for the fundamental rights concerns expressed by
the Advocate General.
What is regrettable is not necessarily the outcome of
the Court’s ruling,
especially when one considers that ultimately the Court did accept certain limitations to
primacy and
effectiveness insofar as
it saw the [Romanian Constitutional Court]
judgments as
expressions of a legitimate higher standard of
protection.
But rather the problem lies
with the limited engagement with the question of
how to
define the EU
standard of
fundamental rights protection,
and
most
notably with the lack of
explanation of
why the Romanian lex
mitior standard as
expressed in
the Cassation Court decision could not be upheld“.
34      Rozsudky z 9. apríla
2024,
Profi
Credit
Polska (Obnova
konania
ukončeného
právoplatným
rozhodnutím)
(C‑582/21,
EU:C:2024:282;
ďalej
len
„rozsudok
Profi
Credit
Polska“, body 35 a 36);
zo
6. októbra
2015,
Târșia (C‑69/14,
EU:C:2015:662, bod 38), a z 10. júla
2014,
Impresa Pizzarotti (C‑213/13,
EU:C:2014:2067, bod 60).
35      Rozsudok
Profi
Credit
Polska, bod 37, a rozsudok
zo
17. mája
2022,
Ibercaja Banco (C‑600/19,
EU:C:2022:394, bod 41).
36      Rozsudok
Profi
Credit
Polska, bod 38,
ako
aj
rozsudky
zo
17. mája
2022,
Ibercaja Banco (C‑600/19,
EU:C:2022:394, bod 42); z 2. apríla
2020,
CRPNPAC a Vueling Airlines (C‑370/17 a C‑371/18,
EU:C:2020:260, bod 89); z 11. septembra
2019,
Călin (C‑676/17,
EU:C:2019:700, bod 27), a zo
6. októbra
2015,
Târșia (C‑69/14,
EU:C:2015:662, bod 29).
37      Rozsudok
Profi
Credit
Polska, body 39 a 40,
ako
aj
rozsudky z 24. októbra
2018,
XC a i. (C‑234/17,
EU:C:2018:853, bod 21), a z 10. júla
2014,
Impresa Pizzarotti (C‑213/13,
EU:C:2014:2067, bod 54).
38      Rozsudky z 2. apríla
2020,
CRPNPAC a Vueling Airlines (C‑370/17 a C‑371/18,
EU:C:2020:260, body 96 a 97), a z 3. septembra
2009,
Fallimento Olimpiclub (C‑2/08,
EU:C:2009:506, body 29
až
31).
39      Rozsudok z 1. augusta
2025,
Baji Trans (C‑544/23,
EU:C:2025:614, body 100
až
107).
40      Rozsudok z 1. augusta
2025,
Baji Trans (C‑544/23,
EU:C:2025:614, bod 102).
41      ESĽP,
poradné
stanovisko
P16‑2021‑001 z 26. apríla
2022 o uplatňovaní
premlčania
na
vyšetrovanie,
odsúdenie a tresty
za
trestné
činy
predstavujúce
mučenie, bod 77
(ďalej
len
„poradné
stanovisko
ESĽP o premlčaní
trestných
činov
predstavujúcich
mučenie“),
ako
aj
rozsudky z 18. júna
2020,
Antia a Khupenia v. Gruzínsko (CE:ECHR:2020:0618JUD000752310, body 38
až
43), a z 22. septembra
2015
Borcea v. Rumunsko
(CE:ECHR:2015:0922DEC005595914, bod 65).
42      Poradné
stanovisko
ESĽP o premlčaní
trestných
činov
predstavujúcich
mučenie, bod 66, a ESĽP,
rozsudok z 12. marca 2019,
Taşdemir v. Turecko
(rozh.), č. 52538/09
(CE:ECHR:2019:0312DEC005253809, bod 14).
43      V prípade
Arménska
nepremlčateľnosť
mučenia
nebola
stanovená v jeho
trestnom
zákone,
ale
vyplývala z uplatňovania
Dohovoru
OSN
proti
mučeniu a inému
krutému,
neľudskému
alebo
ponižujúcemu
zaobchádzaniu
alebo
trestaniu v arménskom
práve a z pripomienok a odporúčaní
Výboru
proti
mučeniu.
ESĽP
vo
vyššie
uvedenom
stanovisku
konštatoval,
že
prináleží
vnútroštátnemu
súdu
určiť,
či
vzhľadom
na
túto
okolnosť
existuje
dostatočne
jasný a predvídateľný
právny
základ
na
to,
aby
sa
mučenie
považovalo
za
nepremlčateľný
trestný
čin.
44      Poradné
stanovisko
ESĽP o premlčaní
trestných
činov
predstavujúcich
mučenie,
bod 78.
Vymedzenie
trestného
činu v trestnom
zákone
ako
nepremlčateľného
neznamená
zmiernenie
všeobecného
pravidla,
že
premlčaný
trestný
čin
nemôže
byť
predmetom
opätovného
stíhania,
lebo
to
predstavuje
porušenie
zásady
zákonnosti
trestných
činov a trestov.
Nepremlčateľnosť
sa
vzťahuje
na
obzvlášť
závažné
trestné
činy,
ako
je
mučenie,
ktorých
sankcionovanie
vyžadujú
imperatívne
normy
medzinárodného
práva. V týchto
prípadoch
nedochádza k premlčaniu
trestnej
zodpovednosti a neskoršieho
obnovenia
stíhania:
trestná
zodpovednosť
za
tieto
trestné
činy
jednoducho
bude
existovať
vždy,
pričom
nie
je
podmienená
plynutím
času.
45      ESĽP
akceptuje – a zdá
sa
mi
logické
–,
že
požiadavka
predvídateľnosti
právneho
základu
na
obnovenie
trestného
stíhania
týkajúceho
sa premlčaných
skutkov,
ktorá
je
odvodená z článku 7 EDĽP,
je
splnená,
ak
ide o predvídateľné
výklady
trestnoprávnych
predpisov v judikatúre.
Pozri
rozsudky z 21. októbra
2013,
Del
Rio
Prada v. Španielsko
(CE:ECHR:2013:1021JUD004275009, body 93,
112,
115 a 117), a z 15. apríla
2025,
Badescu a i. v. Rumunsko
(CE:ECHR:2025:0415JUD002219818, bod 125).
Nepredvídateľné
súdne
výklady,
ktoré
sprísňujú
trestný
postih,
však
považuje
za
porušenie článku 7 EDĽP – pozri
rozsudok z 3. decembra
2019,
Parmark a Bakir v. Turecko
(CE:ECHR:2019:1203JUD002242907, body 73
až
77), v ktorom
odmietol
výklad,
podľa
ktorého
trestný
čin
terorizmu
zahŕňa
psychický
nátlak.
46      BONELLI, M.:
Growing pains:
Direct effect,
primacy and
fundamental rights after Lin.
In:
Common Market Law Review,
2024, č. 4,
s. 1046:
„in
general,
the approach of
the Court until Lin had
proved difficult to
predict and
understand“.
47      Podvod
poškodzujúci
finančné
záujmy
Únie
nie
je
porovnateľný s trestným
činom
mučenia,
ktorého
nepremlčateľnosť
vyplýva z jeho
postavenia
ako
imperatívnej
normy
medzinárodného
práva
uznanej v medzinárodných
zmluvách.
48      Zdá
sa,
že
senát
trestnoprávneho
kolégia
nesúhlasí s judikatúrou
rozšírených
rozhodovacích
zložení
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd),
ktoré
majú
právomoc
rozhodovať o opravných
prostriedkoch
na
zjednotenie
judikatúry a o kasačných
opravných
prostriedkoch v záujme
zákona.
Tieto
pochybnosti
vznikajú
aj
vo
veci C‑496/25,
Lin III,
ktorú
prejednáva Súdny
dvor.
49      Rozsudky M. A. S. a M. B., bod 60, a Taricco, bod 53.
50      Rozsudok
Lin I, bod 122.
51      Nevyhnutne
nevyplýva
ani z EDĽP.
ESĽP
sa
vo
svojej
judikatúre
priklonil k názoru,
že
uvedené
pravidlá
majú
procesnú
povahu,
keďže
neurčujú
trestné
činy a sankcie,
ktoré
sa
za
ne ukladajú,
ale
len
stanovujú
predbežnú
podmienku
vyšetrenia
veci
(ESĽP,
rozsudky z 22. júna
2000,
Coëme a i. v. Belgicko,
CE:ECHR:2000:0622JUD003249296, bod 149; z 12. februára
2013,
Previti v. Taliansko,
CE:ECHR:2013:0212DEC000184508, bod 80, a z 22. septembra
2015
Borcea v. Rumunsko,
CE:ECHR:2015:0922DEC005595914, bod 64).
ESĽP
však
konštatoval,
že v prípade
odsúdenia
obvineného
za
trestný
čin,
ktorý
je
už
premlčaný,
dôjde k porušeniu článku 7 EDĽP,
čo
znamená
priznanie
materiálnej, a nie
len
procesnej
povahy
premlčaniu
(poradné
stanovisko
ESĽP o premlčaní
trestných
činov
predstavujúcich
mučenie, body 72
až
77, a ESĽP,
rozsudok z 18. júna
2020,
Antia a Khupenia v. Gruzínsko, CE:ECHR:2020:0618JUD000752310, body 38
až
43).
52      Článkom 12
smernice o ochrane
finančných
záujmov
bola
neskôr
vykonaná
čiastočná
harmonizácia
pravidiel
týkajúcich
sa
premlčania,
ktoré
sa
uplatní
na
tento
druh
trestných
činov,
ale
tiež v ňom
nebolo
objasnené,
či
pravidlá
týkajúce
sa
premlčania
trestnej
zodpovednosti
majú
hmotnoprávnu
alebo
procesnú
povahu.
53      Rozsudok
Taricco, body 55
až
57.
54      Rozsudok M. A. S. a M. B., bod 45:
„Talianska
republika
mohla… k tomuto
dátumu
stanoviť,
že v jej
právnom
poriadku
patrí
tento
režim
[(režim
premlčania
uplatniteľný
na
trestné
činy
týkajúce
sa
DPH)],
podobne
ako
pravidlá
týkajúce
sa
definovania
trestných
činov a určenia
trestov,
do
trestného
práva
hmotného a z toho
dôvodu
podlieha,
rovnako
ako
tieto
posledné
uvedené
pravidlá,
zásade
zákonnosti
trestných
činov a trestov“.
55      Rozsudok z 22. júna
2022,
Volvo a DAF
Trucks (C‑267/20,
EU:C:2022:494, bod 46).
56      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
2014/104/EÚ z 26. novembra
2014 o určitých
pravidlách
upravujúcich
žaloby
podľa
vnútroštátneho
práva o náhradu
škody
utrpenej v dôsledku
porušenia
ustanovení
práva
hospodárskej
súťaže
členských
štátov a Európskej
únie
(Ú. v. EÚ L 349,
2014,
s. 1).
57      Súdny
dvor
požiadal
vnútroštátny
súd o určité
vysvetlenia
týkajúce
sa
tohto
aspektu, o ktorom
sa
diskutovalo
na
pojednávaní.
58      Rozsudok
Curtea Constituțională (Ústavný
súd) č. 265/2014, body 31 a 32.
59      Rozsudok
Lin I, bod 91.
60      Rozsudok
Lin I, bod 94.
61      Rozsudok
Lin I, body 122 a 123.
62      Rozsudok
Lin I, bod 122:
„na
rozdiel
od
vnútroštátneho
štandardu
ochrany
týkajúceho
sa
predvídateľnosti
trestného
zákona,
ktorý
podľa
vnútroštátneho
súdu
len
neutralizuje
prerušujúci
účinok
procesných
úkonov,
ku
ktorým
došlo
počas
obdobia
od
25. júna
2018,
keď
bol
uverejnený
rozsudok
Curtea Constituțională (Ústavný
súd)
č. 297/2018,
do
30. mája
2022,
keď
nadobudlo
účinnosť
OUG
č. 71/2002_…
vnútroštátny
štandard
ochrany
týkajúci
sa
zásady
retroaktívneho
uplatnenia
priaznivejšieho
ustanovenia
trestného
zákona
(lex
mitior)
umožňuje – aspoň v určitých
prípadoch – neutralizovať
prerušujúci
účinok
procesných
úkonov,
ku
ktorým
došlo
aj
pred
25. júnom
2018,
ale
po
nadobudnutí
účinnosti
Trestného
zákona
1. februára
2014,
teda
počas
obdobia
viac
ako
štyroch
rokov“.
63      Rozsudok M. A. S. a M. B., bod 59:
„…
prináleží
vnútroštátnemu
súdu,
aby
overil,
či
podmienka
požadovaná
bodom 58
rozsudku
Taricco,
podľa
ktorej
predmetné
ustanovenia
trestného
zákona
bránia
uloženiu
účinných a odstrašujúcich
trestnoprávnych
sankcií v značnom
množstve
prípadov
závažných
podvodov
poškodzujúcich
finančné
záujmy
Únie,
vedie v talianskom
právnom
poriadku k situácii
neistoty,
pokiaľ
ide o určenie
uplatniteľného
režimu
premlčania,
ktorý
porušuje
zásadu
určitosti
rozhodného
práva.
Ak
je
to
skutočne
tak,
vnútroštátny
súd
nie
je
povinný
upustiť
od
uplatnenia
predmetných
ustanovení
trestného
zákona“.