62022CJ0132
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
z 15. júna 2023 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Voľný pohyb pracovníkov – Článok 45 ZFEÚ – Nariadenie (ES) č. 492/2011 – Článok 3 ods. 1 – Prekážka – Rovnosť zaobchádzania – Postup zaradenia pri prideľovaní pracovných miest v niektorých vnútroštátnych verejných inštitúciách – Podmienka účasti súvisiaca s predchádzajúcou odbornou praxou nadobudnutou v týchto zariadeniach – Vnútroštátna právna úprava, ktorá neumožňuje zohľadniť odbornú prax získanú v iných členských štátoch – Odôvodnenie – Cieľ boja proti neistote“
Vo veci C‑132/22,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre Lazio, Taliansko) z 13. decembra 2021 a doručený Súdnemu dvoru 25. februára 2022, ktorý súvisí s konaním:
BM,
NP
proti
Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca – MIUR,
SÚDNY DVOR (šiesta komora),
v zložení: predseda šiestej komory P. G. Xuereb, predseda prvej komory A. Arabadžiev (spravodajca) a sudca A. Kumin,
generálny advokát: M. Szpunar,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
BM a NP, v zastúpení: D. Terracciano, avvocata,
–
talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci L. Fiandaca a A. Jacoangeli, avvocati dello Stato,
–
Európska komisia, v zastúpení: B.‑R. Killmann a D. Recchia, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 45 ods. 1 a 2 ZFEÚ a článku 3 ods. 1 písm. b) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 492/2011 z 5. apríla 2011 o slobode pohybu pracovníkov v rámci Únie (Ú. v. EÚ L 141, 2011, s. 1).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi BM a NP, talianskymi štátnymi príslušníkmi, ktorí získali odbornú prax v iných členských štátoch ako v Talianskej republike, a Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca – MIUR (Ministerstvo školstva, vysokých škôl a výskumu, Taliansko) (ďalej len „ministerstvo“) vo veci zákonnosti ministerskej vyhlášky, ktorá stanovuje, že do konania o zápis do zoznamov na účely prijímania zamestnancov na dobu neurčitú a dobu určitú vo verejnoprávnych zariadeniach vyššieho umeleckého, hudobného a tanečného vzdelávania, sú pripustení len uchádzači, ktorí v týchto zariadeniach nadobudli určitú odbornú prax.
Právny rámec
Právo Únie
Nariadenie (ES) č. 492/2011
3
Článok 3 ods. 1 nariadenia č. 492/2011 uvádza:
„V súlade s týmto nariadením sa nepoužijú ustanovenia zákonov, iných právnych predpisov alebo správnych opatrení, prípadne správne postupy členského štátu:
…
b)
ak ich výlučným alebo zásadným cieľom alebo účinkom je zabrániť štátnym príslušníkom iných členských štátov získať ponúkané zamestnanie, aj keď sa ich uplatňovanie neviaže na štátnu príslušnosť.
…“
Rámcová dohoda o práci na dobu určitú
4
Doložka 5 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, uzavretej 18. marca 1999, ktorá sa nachádza v prílohe k smernici Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP (Ú. v. ES L 175, 1999, s. 43; Mim. vyd. 05/003, s. 368), nazvaná „Opatrenia proti nezákonnému konaniu [zneužívaniu – neoficiálny preklad]“, znie takto:
„1. V úsilí zabrániť nezákonnému konaniu [zneužívaniu – neoficiálny preklad], ku ktorému dochádza pri opakovanom uzatváraní pracovných zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov na dobu určitú, členské štáty po porade so sociálnymi partnermi a v súlade s vnútroštátnymi právom, kolektívnymi dohodami alebo zaužívanými postupmi a/alebo sociálni partneri sú v prípade, že neexistujú ekvivalentné zákonné opatrenia na zamedzenie nezákonného konania [zneužívania – neoficiálny preklad], prijmú spôsobom, ktorý zohľadňuje potreby príslušných rezortov alebo kategórií pracovníkov, jedno alebo viacero z týchto opatrení:
a)
na základe objektívnych dôvodov predĺžiť platnosť [určia objektívne dôvody vedúce k opodstatnenému predĺženiu platnosti – neoficiálny preklad] takýchto pracovných zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov;
b)
urči[a] maximálne prípustné celkové obdobie platnosti opakovane uzatvorených pracovných zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov na dobu určitú;
c)
urči[a], koľkokrát možno platnosť takýchto pracovných zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov predĺžiť.
2. Členské štáty po porade so sociálnymi partnermi a/alebo sociálni partneri prípadne určia, za akých podmienok sú považované za pracovné zmluvy alebo pracovnoprávne vzťahy na dobu určitú [za]:
a)
‚opakovane uzatvorené‘;
b)
pracovné zmluvy alebo pracovnoprávne vzťahy na dobu neurčitú.“
Talianske právo
5
Článok 1 ods. 653 a 655 de la legge n. 205 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2018 e bilancio pluriennale per il triennio 2018‑2020 (zákon č. 205 o štátnom rozpočte na rozpočtový rok 2018 a viacročný rozpočet na trojročné obdobie 2018 – 2020) z 27. decembra 2017 (GURI č. 302 z 29. decembra 2017) (ďalej len „zákon č. 205/2017“), stanovuje:
„653.   S cieľom odstrániť neistotu v zariadeniach vyššieho umeleckého, hudobného a tanečného vzdelávania sa na rok 2018 vyčlení 1 milión eur, na rok 2019 6,6 milióna eur, na rok 2020 11,6 milióna eur, na rok 2021 15,9 milióna eur, na rok 2022 16,4 milióna eur, na každý z rokov 2023 až 2025 16,8 milióna eur, na rok 2026 16,9 milióna eur, na rok 2027 17,5 milióna eur, na rok 2028 18,1 milióna eur a od roku 2029 každoročne 18,5 milióna eur. …
…
655.   Pedagogickí pracovníci, ktorí ešte nemajú uzavretú zmluvu na dobu neurčitú v zariadeniach uvedených v bode 653, ktorí prešli riadnym výberovým konaním na účely zápisu do poradovníka škôl a ktorí do akademického roku 2020/2021 vrátane odpracovali počas ôsmich akademických rokov aspoň tri akademické roky výučby, aj keď nešlo o roky idúce po sebe, v jednom z vyššie uvedených zariadení v rámci kurzov stanovených v článku 3 nariadenia uvedeného v dekréte prezidenta republiky č. 212 z 8. júla 2005 a v rámci vzdelávacích kurzov stanovených v článku 3 ods. 3 vykonávacieho nariadenia k dekrétu ministra školstva, vysokých škôl a výskumu č. 249 z 10. septembra 2010, sa zaraďujú do osobitných vnútroštátnych poradovníkov na účely pridelenia stálych pedagogických miest a miest na dobu určitú, ktoré sú podriadené existujúcim vnútroštátnym poradovníkom na základe kvalifikácie a poradovníkom podľa odseku 653 v rozsahu voľných pracovných miest. Zaradenie sa uskutočňuje v súlade s ustanoveniami vyhlášky ministra školstva, vysokých škôl a výskumu.“
6
Článok 2 ods. 1 decreto ministeriale n. 597 – Costituzione graduatorie riservate per il personale docente delle Istituzioni AFAM (ministerská vyhláška č. 597 o vypracovaní poradovníkov vyhradených pre pedagogických pracovníkov v zariadeniach vyššieho umeleckého, hudobného a tanečného vzdelávania) zo 14. augusta 2018 (ďalej len „ministerská vyhláška č. 597/2018“), stanovuje, že na tomto konaní sa môžu zúčastniť len uchádzači, ktorí vyučovali aspoň tri akademické roky v rámci kurzov uvedených v článku 3 dekrétu prezidenta republiky č. 212 z 8. júla 2005 alebo v rámci vzdelávacích kurzov uvedených v článku 3 ods. 3 vyhlášky ministra školstva, vysokých škôl a výskumu č. 249/2010.
7
Článok 8 ods. 1 bod A ministerskej vyhlášky č. 597/2018 stanovuje možnosť zohľadniť na účely posúdenia kvalifikácie uchádzačov pripustených do tohto konania odbornú prax nadobudnutú v zariadeniach rovnakej úrovne, ako sú talianske zariadenia vyššieho umeleckého, hudobného a tanečného vzdelávania, ktoré sa nachádzajú v zahraničí.
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
8
Samostatnými žalobami podanými v roku 2018 na Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre Lazio, Taliansko), ktorý je vnútroštátnym súdom a ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, sa žalobcovia vo veci samej domáhali zrušenia vyhlášky ministerstva č. 597/2018, pričom najmä tvrdili, že uvedená ministerská vyhláška, ktorá neuznáva na účely účasti na konaní o pridelenie miest pedagógov na dobu neurčitú a dobu určitú vo verejnoprávnych zariadeniach vyššieho umeleckého, hudobného a tanečného vzdelávania uvedených v článku 1 ods. 655 zákona č. 205/2017 odbornú prax v dĺžke troch akademických rokov alebo dlhšiu, ktorá sa získala v zariadeniach rovnakej úrovne v iných členských štátoch, ako je Talianska republika, je v rozpore s článkom 45 ZFEÚ a článkom 3 nariadenia č. 492/2011.
9
Ministerstvo tvrdí, že ministerskú vyhlášku č. 597/2018 nemožno považovať za protiprávnu, pretože bola prijatá na základe zákona č. 205/2017, ktorého cieľom je, ako vyplýva z jeho článku 1 ods. 653, odstrániť historickú neistotu odvetvia vyššieho umeleckého, hudobného a tanečného vzdelávania, a ministerstvo má presne vymedzenú právomoc. Okrem toho nedošlo k porušeniu článku 45 ZFEÚ ani nariadenia č. 492/2011, keďže nedošlo k rozdielnemu zaobchádzaniu na základe štátnej príslušnosti uchádzačov, pretože postup uvedený v článku 1 ods. 655 zákona č. 205/2017 je prístupný tak talianskym občanom, ako aj cudzincom. Okrem toho, keby sa osobám, ktoré získali prax v iných členských štátoch, umožnilo zúčastniť sa tohto konania, došlo by ku skresleniu logiky predmetnej vnútroštátnej právnej úpravy, ktorej cieľom je podporiť odstránenie neistého zamestnania v talianskych verejných zariadeniach vyššieho umeleckého, hudobného a tanečného vzdelávania vypracovaním zoznamov učiteľov, ktorí získali svoju odbornú prax v týchto zariadeniach, a nie v zahraničí.
10
Vnútroštátny súd uvádza, že pri prijímaní ministerskej vyhlášky č. 597/2018 muselo ministerstvo vychádzať z ustanovení zákona č. 205/2017 s cieľom určiť podmienky účasti na konaní podľa článku 1 ods. 655 tohto zákona.
11
Podľa vnútroštátneho súdu zákon č. 205/2017 predstavuje obmedzenie voľného pohybu pracovníkov, keďže obmedzuje prístup k postupu prideľovania pracovných miest učiteľov na dobu neurčitú a na dobu určitú vo verejných zariadeniach vyššieho umeleckého, hudobného a tanečného vzdelávania tým, že ho vyhradzuje len pre učiteľov, ktorí majú aspoň trojročnú predchádzajúcu odbornú prax v týchto zariadeniach.
12
Z rozsudkov z 10. októbra 2019, Krah (C‑703/17, EU:C:2019:850), a z 23. apríla 2020, Land Niedersachsen (Predchádzajúce obdobia príslušnej praxe) (C‑710/18, EU:C:2020:299), však vyplýva, že opatrenia obmedzujúce voľný pohyb pracovníkov môžu byť prípustné, ak smerujú k dosiahnutiu jedného z cieľov stanovených v Zmluve o FEÚ alebo sú odôvodnené naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu a dodržiavajú zásadu proporcionality.
13
Pokiaľ ide o otázku, či cieľ „odstrániť fenomén neistého zamestnania“ vo verejných zariadeniach vyššieho umeleckého, hudobného a tanečného vzdelávania stanovený zákonom č. 205/2017 predstavuje cieľ všeobecného záujmu, ktorý môže odôvodniť toto obmedzenie, a či je toto obmedzenie primerané tomuto cieľu, vnútroštátny súd v prvom rade poznamenáva, že z rozsudku z 26. novembra 2014, Mascolo a i. (C‑22/13, C‑61/13 až C‑63/13 a C‑418/13, EU:C:2014:2401), vyplýva, že prijatie opatrení členskými štátmi určených na boj proti fenoménu neistého zamestnania vo verejnej správe, ktoré vyplýva z opakovaného uzatvárania zmlúv na dobu určitú, členskými štátmi, má za cieľ uspokojiť nielen vnútroštátne záujmy, ale aj záujmy Európskej únie.
14
Po druhé účasť na konaní podľa článku 1 ods. 655 zákona č. 205/2017 nepredstavuje jediný spôsob, ako získať pracovné miesto učiteľa na dobu neurčitú alebo na dobu určitú vo verejných zariadeniach vyššieho umeleckého, hudobného a tanečného vzdelávania v Taliansku. Až polovica stálych zamestnancov týchto zariadení sa totiž prijíma do zamestnania prostredníctvom zoznamov so špeciálnymi vnútroštátnymi poradovníkmi, zatiaľ čo zvyšok týchto zamestnancov sa prijíma po skončení verejných výberových konaní na základe kvalifikácie a skúšok. Okrem toho pracovné zmluvy na dobu určitú sa uzatvárajú prednostne s učiteľmi zapísanými v týchto zoznamoch. Ak nie je možné obsadiť všetky voľné pracovné miesta týmto spôsobom, dotknuté zariadenia môžu vyhlásiť výzvy na podávanie žiadostí o účasť s cieľom zostaviť špeciálne zoznamy pre každé zariadenie.
15
Po tretie z judikatúry Corte costituzionale (Ústavný súd, Taliansko) vyplýva, že pravidlá, ktoré rovnako ako pravidlá dotknuté v spore prebiehajúcom pred vnútroštátnym súdom stanovujú mimoriadne výberové konania, sú v zásade v súlade s talianskou Ústavou, keďže sú prijaté s cieľom zabezpečiť riadne fungovanie verejnej správy, poskytnúť istotu právnym vzťahom, ako aj odstrániť neistotu zamestnania a neobmedzujú neprimerane právo na prístup k zamestnaniu vo verejnej správe ani zásadu slobodného výberového konania.
16
Za týchto okolností Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre Lazio) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Majú sa článok 45 ods. 1 a 2 ZFEÚ a článok 3 ods. 1 písm. b) [nariadenia č. 492/2011] vykladať v tom zmysle, že bránia právnej úprave, akou je právna úprava uvedená v článku 1 ods. 655 zákona č. 205/2017, podľa ktorej sa na účely účasti na postupe zápisu do zoznamov vytvorených pre následné uzatvorenie pracovných zmlúv s pedagógmi na dobu neurčitú a na dobu určitú v talianskych inštitúciách [vyššieho umeleckého, hudobného a tanečného vzdelávania] zohľadňuje len odborná prax, ktorú uchádzači získali v takýchto vnútroštátnych inštitúciách, ale nie v inštitúciách rovnakej úrovne so sídlom v iných európskych krajinách, vzhľadom na osobitný účel predmetného postupu, ktorým je boj proti fenoménu neistého zamestnania v Taliansku; v prípade, že by Súdny dvor nepovažoval taliansku právnu úpravu za právnu úpravu, ktorá je teoreticky v rozpore s európskym právnym rámcom, možno opatrenia, ktoré stanovuje, považovať za primerané, a to konkrétne vo vzťahu k uvedenému cieľu všeobecného záujmu, ktorý sa má dosiahnuť?“
O prejudiciálnej otázke
17
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 45 ZFEÚ a článok 3 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 492/2011 majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje, že iba uchádzači, ktorí získali určitú odbornú prax vo vnútroštátnych verejných zariadeniach vyššieho umeleckého, hudobného a tanečného vzdelávania, môžu byť pripustení do konania o zápis do zoznamov vypracovaných na účely prijímania zamestnancov do zamestnania v týchto zariadeniach na základe pracovných zmlúv na dobu neurčitú a na dobu určitú, a ktorá tak bráni tomu, aby sa na účely pripustenia do tohto konania zohľadnila odborná prax získaná v iných členských štátoch.
18
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že cieľom všetkých ustanovení Zmluvy o FEÚ upravujúcich voľný pohyb osôb je uľahčiť štátnym príslušníkom členských štátov vykonávanie zárobkovej činnosti akejkoľvek povahy na území Únie, pričom tieto ustanovenia bránia prijatiu opatrení, ktoré by mohli znevýhodňovať týchto štátnych príslušníkov, v prípade, že by chceli vykonávať hospodársku činnosť na území iného členského štátu [rozsudky z 23. apríla 2020, Land Niedersachsen (Predchádzajúce obdobia príslušnej praxe), C‑710/18, EU:C:2020:299, bod 24, a z 28. apríla 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, bod 21].
19
Z judikatúry vyplýva, že článok 45 ZFEÚ sa vzťahuje na podmienky prijímania do zamestnania, najmä na pracovné miesta vo verejnej službe, ktoré nie sú uvedené v odseku 4 tohto ustanovenia (pozri v tomto zmysle rozsudky z 26. mája 1982, Komisia/Belgicko_149/79, EU:C:1982:195, bod 11, a z 11. februára 2021, Katoen Natie Bulk Terminals a General Services Antwerp, C‑407/19 a C‑471/19, EU:C:2021:107, bod 82).
20
Vnútroštátne ustanovenia, ktoré bránia alebo odrádzajú pracovníka, ktorý je štátnym príslušníkom členského štátu, opustiť svoj štát pôvodu s cieľom výkonu svojho práva na voľný pohyb, predstavujú obmedzenia tejto slobody v zmysle článku 45 ods. 1 ZFEÚ, aj keď sa uplatňujú nezávisle od štátnej príslušnosti dotknutých pracovníkov (rozsudok z 28. apríla 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, bod 23, ako aj citovaná judikatúra).
21
Okrem toho cieľom článku 45 ZFEÚ je zamedziť najmä tomu, aby sa s pracovníkom, ktorý využil svoje právo na voľný pohyb a pracoval vo viacerých členských štátoch, zaobchádzalo bez objektívneho odôvodnenia nevýhodnejšie než s pracovníkom, ktorý celú svoju kariéru pracoval v jednom členskom štáte (rozsudok z 28. apríla 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, bod 24, ako aj citovaná judikatúra).
22
Voľný pohyb osôb by sa totiž nemohol v plnom rozsahu realizovať, keby mohli členské štáty odoprieť využitie týchto ustanovení tým štátnym príslušníkom, ktorí využili možnosti stanovené právom Únie a vďaka nim získali odbornú kvalifikáciu v inom členskom štáte, ako je členský štát, ktorého sú príslušníkmi (rozsudok z 28. apríla 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, bod 25, ako aj citovaná judikatúra).
23
Súdny dvor tak rozhodol, že vnútroštátna právna úprava nezohľadňujúca všetky predchádzajúce obdobia rovnocennej praxe dosiahnuté v inom členskom štáte než v štáte pôvodu migrujúceho pracovníka môže spôsobiť, že voľný pohyb pracovníkov bude menej príťažlivý, čo je v rozpore s článkom 45 ods. 1 ZFEÚ [pozri v tomto zmysle rozsudky z 30. septembra 2003, Köbler, C‑224/01, EU:C:2003:513, bod 74; z 10. októbra 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, bod 54; z 23. apríla 2020, Land Niedersachsen (Predchádzajúce obdobia relevantnej praxe), C‑710/18, EU:C:2020:299, bod 26 a citovaná judikatúra, ako aj z 28. apríla 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, bod 26].
24
Okrem toho z judikatúry vyplýva, že ak verejný orgán členského štátu pri prijímaní zamestnancov na pracovné miesta, ktoré nepatria do pôsobnosti článku 45 ods. 4 ZFEÚ, stanovuje zohľadnenie predchádzajúcich pracovných činností vykonávaných uchádzačmi vo verejnej správe, tento orgán nemôže rozlišovať podľa toho, či tieto činnosti boli vykonávané vo verejnej službe toho istého členského štátu alebo v inom členskom štáte (pozri v tomto zmysle rozsudky z 23. februára 1994, Scholz, C‑419/92, EU:C:1994:62, bod 12, a z 12. mája 2005, Komisia/Taliansko, C‑278/03, EU:C:2005:281, bod 14).
25
Treba uviesť, že vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej môže odradiť pracovníka od výkonu jeho práva na voľný pohyb stanoveného v článku 45 ZFEÚ v rozsahu, v akom stanovuje podmienku minimálnej odbornej praxe na účely zápisu uchádzačov do zoznamov vyhotovených na základe vyhlášky ministerstva č. 597/2018 s cieľom prijímať zamestnancov do talianskych verejných zariadení vyššieho umeleckého, hudobného a tanečného vzdelávania na základe pracovných zmlúv na dobu určitú a na dobu neurčitú, ale bráni tomu, aby sa na tento účel zohľadnila prax získaná v iných členských štátoch než v Talianskej republike.
26
Takýto pracovník totiž môže byť odradený od odchodu zo svojho členského štátu pôvodu s cieľom pracovať alebo usadiť sa v inom členskom štáte, ak ho táto okolnosť zbavuje možnosti, aby sa pri jeho návrate do prvého členského štátu na účely zápisu do týchto zoznamov zohľadnila jeho odborná prax získaná v druhom členskom štáte.
27
Treba pripomenúť, že článok 45 ods. 2 ZFEÚ uvádza, že voľný pohyb pracovníkov vyžaduje zrušenie akejkoľvek diskriminácie založenej na štátnej príslušnosti medzi pracovníkmi členských štátov, pokiaľ ide o zamestnanie, odmenu za prácu a ostatné pracovné podmienky (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. apríla 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, bod 29 a citovanú judikatúru).
28
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že zásada rovnosti zaobchádzania zakotvená v článku 45 ZFEÚ zakazuje nielen priamu diskrimináciu na základe štátnej príslušnosti, ale aj akúkoľvek nepriamu formu diskriminácie, ktorá v dôsledku uplatnenia iných kritérií rozlišovania v skutočnosti vedie k rovnakému výsledku (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. apríla 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, bod 30, ako aj citovanú judikatúru).
29
V tomto kontexte Súdny dvor spresnil, že ustanovenie vnútroštátneho práva, aj keď sa bez rozdielu uplatňuje na všetkých pracovníkov bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť, treba považovať za nepriamo diskriminačné, ak je samotnou svojou povahou spôsobilé viac sa dotknúť pracovníkov, ktorí sú štátnymi príslušníkmi iných členských štátov ako tuzemských pracovníkov, a v dôsledku toho hrozí, že podstatnejšie znevýhodní prvých uvedených pracovníkov, pokiaľ nie je objektívne odôvodnené a primerané sledovanému cieľu (rozsudok z 28. apríla 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, bod 31 a citovaná judikatúra).
30
Na to, aby bolo možné určité opatrenie kvalifikovať ako nepriamo diskriminačné, nie je nevyhnutné, aby zvýhodňovalo všetkých vnútroštátnych príslušníkov alebo znevýhodňovalo len štátnych príslušníkov iných členských štátov s výnimkou vlastných vnútroštátnych príslušníkov (rozsudok z 28. apríla 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, bod 32 a citovaná judikatúra).
31
V prejednávanej veci môže vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej tým, že odmieta zohľadniť rovnocennú odbornú prax, ktorú migrujúci pracovník získal v zariadení iného členského štátu než v Talianskej republike, viac zasiahnuť migrujúcich pracovníkov ako tuzemských pracovníkov, keďže osobitne znevýhodňuje migrujúcich pracovníkov, pretože títo pracovníci s najväčšou pravdepodobnosťou získali odbornú prax v inom členskom štáte než v Talianskej republike predtým, než sa zamestnali v talianskych zariadeniach vyššieho umeleckého, hudobného a tanečného vzdelávania (pozri analogicky rozsudok z 28. apríla 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, bod 33). Táto právna úprava teda môže zavádzať rozdielne zaobchádzanie nepriamo založené na štátnej príslušnosti.
32
Za týchto podmienok treba konštatovať, že právna úprava dotknutá vo veci samej predstavuje obmedzenie voľného pohybu pracovníkov, ktoré je v zásade zakázané článkom 45 ZFEÚ.
33
Pokiaľ ide o odôvodnenie takéhoto obmedzenia, z ustálenej judikatúry vyplýva, že vnútroštátne opatrenia, ktoré môžu brániť výkonu základných slobôd zaručených Zmluvou alebo robiť tento výkon menej príťažlivým, môžu byť prípustné len pod podmienkou, že sledujú cieľ všeobecného záujmu, sú vhodné na zabezpečenie jeho dosiahnutia a nejdú nad rámec toho, čo je na dosiahnutie sledovaného cieľa nevyhnutné (rozsudok z 28. apríla 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, bod 35, ako aj citovaná judikatúra).
34
Z informácií poskytnutých vnútroštátnym súdom vyplýva, že vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej má za cieľ napraviť historickú neistotu zamestnania v odvetví vyššieho umeleckého, hudobného a tanečného vzdelávania v Taliansku tým, že podporuje odstránenie neistého zamestnávania v tomto odvetví.
35
V tejto súvislosti treba uviesť, že aj za predpokladu, že by sa tento cieľ mal považovať za legitímny cieľ všeobecného záujmu, ktorý môže odôvodniť obmedzenie voľného pohybu pracovníkov, obmedzenie, o ktoré ide vo veci samej, sa nezdá byť vhodné na zabezpečenie dosiahnutia uvedeného cieľa.
36
Ako totiž správne uviedla Európska komisia, vylúčenie uchádzačov, ktorí získali odbornú prax v inom členskom štáte ako v Talianskej republike, z postupu uvedeného v článku 1 ods. 655 zákona č. 205/2017 sa nezdá byť samo osebe nevyhnutné na podporu vylúčenia neistého zamestnania, t. j. zvýšenie podielu pracovníkov v pracovnom pomere na dobu neurčitú v odvetví vyššieho umeleckého, hudobného a tanečného vzdelávania v Taliansku, keďže tento postup umožňuje, aby zariadenia v tomto odvetví zamestnávali tak takýchto pracovníkov, ako aj pracovníkov v pracovnom pomere na dobu určitú.
37
Okrem toho aj za predpokladu, že by uvedené konanie umožnilo zamestnať viac pracovníkov na dobu neurčitú ako pracovníkov na dobu určitú, cieľ zvýšenia podielu tejto prvej kategórie v predmetnom odvetví by sa mohol rovnako účinne dosiahnuť otvorením tohto konania pre uchádzačov, ktorí získali odbornú prax v inom členskom štáte než v Talianskej republike, bez toho, aby sa pracovné miesta na dobu neurčitú vyhradili pre pracovníkov, ktorí sú v tomto odvetví „dlhodobo“ zamestnaní na dobu určitú.
38
Okrem toho takéto opatrenie nebráni Talianskej republike v tom, aby osobitne napravila neistú situáciu týchto pracovníkov, ktorá vyplýva, ako spresňuje vnútroštátny súd, z opakovaného uzatvárania zmlúv na dobu určitú, najmä vykonaním opatrení uvedených v doložke 5 rámcovej dohody o práci na dobu určitú alebo vymenovaním týchto pracovníkov do stálej štátnej služby.
39
Za týchto podmienok treba konštatovať, že obmedzenie voľného pohybu pracovníkov, ktoré spôsobuje vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej, nie je odôvodnené.
40
Pokiaľ ide o článok 3 nariadenia č. 492/2011, ktorého odsek 1 v nezmenenom znení preberá znenie odseku 1 článku 3 nariadenia Rady (EHS) č. 1612/68 z 15. októbra 1968 o slobode pohybu pracovníkov v rámci spoločenstva (Ú. v. ES L 257, 1968, s. 2; Mim. vyd. 05/001, s. 15) (rozsudok z 5. februára 2015, Komisia/Belgicko, C‑317/14, EU:C:2015:63, bod 2), stačí pripomenúť, že len vysvetľuje práva vyplývajúce už z článku 45 ZFEÚ, pokiaľ ide konkrétne o prístup k zamestnaniu, a preto sa má vykladať rovnako ako tento posledný uvedený článok (pozri analogicky rozsudky z 23. februára 1994, Scholz, C‑419/92, EU:C:1994:62, bod 6, a z 12. mája 2005, Komisia/Taliansko, C‑278/03, EU:C:2005:281, body 3 a 15).
41
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na prejudiciálnu otázku odpovedať tak, že článok 45 ZFEÚ a článok 3 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 492/2011 sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje, že iba uchádzači, ktorí získali určitú odbornú prax vo vnútroštátnych verejných zariadeniach vyššieho umeleckého, hudobného a tanečného vzdelávania, môžu byť pripustení do konania o zápis do zoznamov vypracovaných na účely prijímania zamestnancov do zamestnania v týchto zariadeniach na základe pracovných zmlúv na dobu neurčitú a na dobu určitú, a ktorá tak bráni tomu, aby sa na účely pripustenia do tohto konania zohľadnila odborná prax získaná v iných členských štátoch.
O trovách
42
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:
Článok 45 ZFEÚ a článok 3 ods. 1 písm. b) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 492/2011 z 5. apríla 2011 o slobode pohybu pracovníkov v rámci Únie
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje, že iba uchádzači, ktorí získali určitú odbornú prax vo vnútroštátnych verejných zariadeniach vyššieho umeleckého, hudobného a tanečného vzdelávania, môžu byť pripustení do konania o zápis do zoznamov vypracovaných na účely prijímania zamestnancov do zamestnania v týchto zariadeniach na základe pracovných zmlúv na dobu neurčitú a na dobu určitú, a ktorá tak bráni tomu, aby sa na účely pripustenia do tohto konania zohľadnila odborná prax získaná v iných členských štátoch.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.