62004CC0123_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Existuje otázka, ktorá sa kladie už niekoľko desaťročí hlavným aktérom Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu (ďalej len „Spoločenstvo“). Majú sa postupy obohacovania uránu vykonávané podnikmi Spoločenstva na účet zahraničných klientov kvalifikovať ako činnosti spracovania, premeny alebo úpravy jadrových látok v zmysle článku 75 AE alebo sa majú považovať za postupy výroby jadrových látok v zmysle článku 52 AE? Niektoré členské štáty podporujú s veľkou vytrvalosťou prvú teóriu. S rovnakou rozhodnosťou obhajuje Komisia druhú teóriu.
2. Táto otázka je chúlostivá a dôležitá. Už veľmi dlho vyvoláva nezhody v inštitucionálnych kruhoch. Takto je v dôsledku sporov vedených medzi jednotlivcami Súdny dvor vyzvaný, aby skoncoval so sporom. Od tejto kvalifikácie závisí režim jadrových materiálov dovážaných a obohatených v Spoločenstve. Ak sa totiž tieto materiály považujú za zmenené materiály, ktoré upravuje článok 75 AE, budú vyňaté z uplatňovania pravidiel zmluvy o zásobovaní osobitných štiepnych materiálov v Spoločenstve a ich režim vlastníctva bude určovať majetkové právo členského štátu, v ktorom sa nachádzajú. Naopak, ak budú kvalifikované ako jadrová výroba v zmysle článku 52 AE, budú patriť do pôsobnosti Spoločenstva a budú podriadené prerogatívam Agentúry zásobovania Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu (ďalej len „Agentúra“), preto bude vylúčené, aby mohli byť voľným predmetom dispozičných aktov.
I – Veci
3. Pre početnosť a úplnosť, skutkový stav a príslušné ustanovenia Spoločenstva nie sú nejasné. Stačí pripomenúť podstatné skutočnosti.
A – Kontext
4. V týchto dvoch prípadoch je podanie návrhu na začatie prejudicálneho konania na Oberlandesgericht Oldenburg (Nemecko) výsledkom dlhej reťaze právnych úkonov zahŕňajúcich mnohých účastníkov.
1. Skutkový stav
5. Industrias Nucleares do Brasil SA (ďalej len „INB“) je spoločnosťou založenou podľa brazílskeho práva, ktorej úlohou je najmä obstarávať jadrové palivá pre brazílske jadrové elektrárne. Na tento účel udržiava trvalé vzťahy s Urenco Limited (ďalej len „Urenco“), spoločnosťou založenou podľa britského práva, ktorá sa špecializuje na výrobu obohateného uránu.
6. Preto bola v roku 1976 uzavretá zmluva sprevádzaná prevodom vlastníckeho práva k týmto materiálom, ktorá predpokladala dodávku surovín spoločnosti Urenco, s cieľom výroby obohateného uránu na účet INB. Túto zmluvu Urenco oznámil Komisii Európskych spoločenstiev 4. júla 1980(2) .
7. Po dodávke INB v roku 1984 sa stal tento obohatený urán predmetom zmluvy so spoločnosťou Siemens AG (ďalej len „Siemens“), aby ho mohla táto spoločnosť uskladniť. Takto bol uskladnený v Nemecku v Hanau a potom v Lingen v priestoroch dcérskej spoločnosti Siemens.
8. V roku 1993 sa INB rozhodla dočasne sa zbaviť časti týchto zásob. Táto spoločnosť tiež uzavrela tzv. „zmluvu o pôžičke“ so švajčiarskym podnikom Nuexco Exchange AG (ďalej len „NEAG“), ktorý plánoval ďalší predaj tohto uránu prevádzkovateľom jadrových elektrární v Spojených štátoch amerických. V zmysle uvedenej zmluvy prevádza požičiavateľ vlastnícke právo k obohatenému uránu na vypožičiavateľa, ktorý sa zaväzuje do budúcnosti dodať požičiavateľovi v určitý deň ako protihodnotu súbory obohateného uránu tej istej povahy a uhrádzať mu po dobu pôžičky nájomné.
9. Takže v roku 1989 uzavrela samotná spoločnosť NEAG s UBS, bankou so sídlom vo Švajčiarsku, zmluvu o zriadení záložného práva a prevode tovarov. Táto zmluva stanovila, že UBS disponuje záložným právom ku všetkým tovarom v držbe NEAG a určeným v samostatnom dopise, ako aj ku všetkým pohľadávkam vyplývajúcim z existujúcich práv k týmto tovarom. Samostatným listom bolo zriadené záložné právo k obohatenému uránu, ktorý získala NEAG od INB.
10. Okrem toho v roku 1992 Nuexco Trading Corporation (ďalej len „NTC“), so sídlom v Denveri (Spojené štáty), ktorá patrí do tej istej skupiny ako NEAG a koná v jej mene, uzavrela podobnú zmluvu o pôžičke a prevode vlastníckeho práva s Texas Utilities Electric Corporation (ďalej len „TUEC“), spoločnosťou, ktorá spravuje jadrovú elektráreň v Texase. Táto pôžička sa tiež týkala niektorých súborov obohateného uránu získaných od INB a skladovaných spoločnosťou Siemens v Hanau.
11. V roku 1995 bol na NTC vyhlásený konkurz a o viac ako rok bolo začaté konkurzné konanie proti NEAG. Tento skutkový stav je počiatkom sporov predložených vnútroštátnemu súdu. INB preto žiada od Siemens vrátenie súborov uránu, ktorý pre ňu obohatila Urenco a boli uskladnené v priestoroch Siemens, zatiaľ čo UBS a TUEC tvrdia, že k týmto istým súborom nadobudla UBS záložné právo a TUEC nadobudla vlastnícke právo.
2. Prejednanie Súdnym dvorom
12. Landgericht Osnabrück (Nemecko), ktorý rozhoduje o obidvoch sporoch na prvom stupni, rozhodol, že INB nemá nárok na vrátenie súborov obohateného uránu. Toto rozhodnutie bolo v odvolaní napadnuté INB z dôvodu, že súd prvého stupňa nesprávne vychádzal zo skutočnosti, že urán bolo obohatený mimo územia členských štátov. Za predpokladu totiž, že by sporný urán nebol vyrobený ani ba nebol v držbe osoby so sídlom v územnej pôsobnosti Zmluvy ESAE, prirodzeným dôsledkom toho by bolo, že Spoločenstvo k nemu nemôže nadobudnúť vlastnícke právo, ktoré sa môže voľne prevádzať. Je však nepochybné, že súbory sporného uránu boli vyrobené Urenco v Spojenom kráľovstve v územnej pôsobnosti uvedenej zmluvy. Z toho vyplýva, že prvostupňové rozhodnutie je postihnuté nesprávnym skutkovým zistením.
13. Za týchto podmienok vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje o odvolaní, uznáva nevyhnutnosť odpovedať na nasledujúcu otázku: je Zmluva ESAE, ktorá vo svojom článku 86 stanovuje, že osobitné štiepne materiály vyrobené alebo dovezené do členského štátu sú vo vlastníctve Spoločenstva, prekážkou nadobudnutiu záložného práva alebo vlastníckeho práva k štiepnym materiálom vyrobeným podnikom Spoločenstva na základe zmluvy o obohatení uzavretej s príslušníkom tretieho štátu? Ak má byť odpoveď kladná, môže z nej vyplývať spochybnenie všetkých dispozičných aktov týkajúcich sa sporného uránu. V opačnom prípade vyjadruje vnútroštátny súd svoj úmysel zamietnuť odvolanie INB ako nedôvodné.
B – Právny rámec
14. Na presné pochopenie rámca týchto dvoch vecí nestačí pripomenúť hlavné ustanovenia príslušných zmlúv. Je dôležité ukázať, akým spôsobom sú previazané so všetkými otázkami položenými vnútroštátnym súdom.
1. Systém zmluvy
15. Ako vyplýva z preambuly zmluvy a článku 1 AE, Spoločenstvo je výtvorom „spoločného úsilia“ jeho členských štátov s cieľom ustanoviť „podmienky nevyhnutné pre rýchle vybudovanie a rozvoj jadrového priemyslu“. Na účel zaistenia bezpečnej a samostatnej jadrovej kapacity je Spoločenstvo povinné najmä „dohliadať na pravidelné a rovnomerné zásobovanie všetkých užívateľov Spoločenstva rudami a jadrovými palivami“, „zaručiť prostredníctvom primeraných kontrol, aby sa jadrové materiály nezneužívali na iné účely, ako na tie, na ktoré sú určené, a „vykonávať vlastnícke právo, ktoré mu bolo priznané k osobitným štiepnym materiálom“(3) .
16. Aby sa umožnilo Spoločenstvu plnenie týchto cieľov, zavádza zmluva „spoločnú politiku zásobovania“(4) . Táto politika, ktorá nemá charakter spoločných politík sledovaných v rámci zmluvy o ES, má formu „riadenej“ integrácie. Takto je zriadený aj špecializovaný orgán, agentúra, ktorej je zverený monopol na zaisťovanie rovného prístupu užívateľov k jadrovým zdrojom v Spoločenstve. Na tieto účely Agentúra disponuje v zmysle kapitoly VI Zmluvy ESAE právom opcie, pokiaľ ide o rudy, zdrojové a štiepne materiály vyrobené na území členských štátov, ako aj výlučným právom uzatvárať zmluvy o dodávke rúd, zdrojových a štiepnych materiálov, ktoré pochádzajú z územia vo vnútri alebo mimo Spoločenstva. Takto sa agentúra stáva „výlučným sprostredkovateľom“, ktorého úlohou je zaistiť stretnutie ponuky a dopytu po jadrových materiáloch na území Spoločenstva(5) .
17. V praxi sa však ukázalo, že Spoločenstvo využívalo tieto ustanovenia len „údajne“. So zreteľom na okolnosti sa rozhodlo radšej ustanoviť rámec pre jadrový vývoj v Spoločenstve ako tento vývoj riadiť. Takto boli v pravidlách Agentúry Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu pre zásobovanie určujúcich postup pri vyrovnávaní dopytu a ponuky rúd, východiskových materiálov a osobitných štiepnych materiálov z 5. mája 1960 zavedené zjednodušené postupy.(6)
18. Okrem toho Zmluva ESAE stanovuje výnimky zo spoločného režimu zásobovania. Popri článku 66 AE, ktorý v prípade nečinnosti agentúry stanovuje všeobecnú výnimku z uplatňovania článku 64 AE, z osobitných ustanovení kapitoly VI uvedenej zmluvy vyplývajú tri „osobitné výnimky“(7) .
19. Po prvé a na základe výnimky z článku 64 AE, ktorá podriaďuje uzatváranie dohôd o dodávke na rudy, zdrojové materiály alebo osobitné štiepne materiály monopolu agentúry, článok 73 AE stanovuje, že uzavretie alebo obnovenie dohôd alebo dohovorov medzi členským štátom, osobou alebo podnikom členského štátu na jednej strane a tretím štátom, medzinárodnou organizáciou alebo príslušníkom tretieho štátu na druhej strane, zahŕňajúcich prípadne
dodávky tovarov spadajúcich do právomoci agentúry, podlieha predchádzajúcemu súhlasu Komisie.
20. Po druhé z článku 74 AE vyplýva, že Komisia môže vyňať z uplatňovania ustanovení kapitoly VI Zmluvy ESAE prepravu, dovoz alebo vývoz malých množstiev rúd, zdrojových materiálov alebo osobitných štiepnych materiálov, ktoré sa obyčajne používajú na výskum.
21. Napokon článok 75 prvý a druhý odsek AE stanovuje:
„Ustanovenia tejto kapitoly sa nepoužijú na záväzky týkajúce sa spracovania, premeny alebo úpravy rúd, zdrojových materiálov alebo osobitných štiepnych materiálov:
a) pri záväzkoch medzi osobami alebo podnikmi – pokiaľ sa spracované, opracované alebo upravené materiály musia vrátiť osobe alebo podniku, od ktorých pochádzajú;
b) pri záväzkoch medzi osobou alebo podnikom na jednej strane a medzinárodnou organizáciou alebo štátnym príslušníkom tretieho štátu na druhej strane – pokiaľ sa materiály spracovávajú, menia alebo upravujú mimo územia spoločenstva a následne vracajú osobe alebo podniku, od ktorých pochádzajú;
c) pri záväzkoch medzi osobou alebo podnikom na jednej strane a medzinárodnou organizáciou alebo štátnym príslušníkom tretieho štátu na druhej strane – pokiaľ sa materiály spracovávajú, menia alebo upravujú v rámci spoločenstva a následne vracajú organizácii alebo štátnemu príslušníkovi, od ktorých pochádzajú alebo inému príjemcovi rovnako so sídlom mimo územia spoločenstva, ktorého určí táto organizácia alebo štátny príslušník.
Dotknuté osoby alebo podniky sú však povinné oznámiť Agentúre existenciu týchto záväzkov a bezodkladne po podpise zmlúv tiež množstvá materiálov, ktoré sú predmetom týchto obratov. Komisia môže zabrániť uskutočneniu záväzkov podľa písmena b), pokiaľ sa domnieva, že premena alebo úprava nemôže byť uskutočnená hospodárne a bezpečne a bez strát na materiále v neprospech spoločenstva.“
22. Článok 75 tretí odsek AE spresňuje, že materiály, ktoré sú predmetom týchto záväzkov, podliehajú na území členských štátov kontrolným opatreniam stanoveným v kapitole VII Zmluvy ESAE o „kontrole bezpečnosti“. Je však stanovené, že ustanovenia kapitoly VIII uvedenej zmluvy týkajúce sa „režimu vlastníctva“ sa nepoužijú na osobitné štiepne materiály, ktoré sú predmetom záväzkov uvedených v bode c) tohto článku.
23. V zmysle článku 86 AE, ktorý figuruje v kapitole VIII Zmluvy ESAE, sú osobitné štiepne materiály vo vlastníctve Spoločenstva. Toto vlastnícke právo sa vzťahuje na všetky osobitné štiepne materiály, ktoré sú vyrobené alebo dovezené členským štátom, osobou alebo podnikom a ktoré podliehajú kontrole podľa kapitoly VII tejto zmluvy.
2. Prejudiciálne otázky
24. Na účely overenia rozsahu týchto ustanovení v predmetných veciach sa vnútroštátny súd obracia na Súdny dvor v rámci týchto dvoch vecí s jedenástimi prejudiciálnymi otázkami sformulovanými v rovnakom znení. Všetky tieto otázky vyplývajú z formulácie viacerých predpokladov, ktoré majú svoju logiku a ktoré treba stručne pripomenúť.
25. Zásadnou otázkou, ktorú si kladie vnútroštátny súd, je, či by vlastnícke právo k jadrovým materiálom priznané Spoločenstvu mohlo brániť platnosti zmlúv o prevode vlastníckeho práva k predmetným štiepnym materiálom v týchto veciach. Ak má totiž pôvodná zmluva o obohatení uzavretá medzi INB a Urenco podliehať režimu zásobovania Spoločenstva, vyplýva z toho, že takto obohatené materiály patria Spoločenstvu a nie sú voľne prevoditeľné. Inak by to bolo len v prípade, že by sa preukázalo, že zmluva je vyňatá z tohto režimu. Práve preto je Súdnemu dvoru na prvom mieste položená otázka o podmienkach uplatňovania výnimiek stanovených v článkoch 73 AE a 75 AE.
26. Štyrmi prvými otázkami žiada vnútroštátny súd upresnenia pojmov a podmienok článku 75 AE. Prvá otázka je určujúca pre celý výklad v rámci konania o prejudiciálnej otázke, ktorý má Súdny dvor v týchto veciach podať:
„1. Zahŕňajú pojmy ‚spracovanie, premena alebo úprava‘ uvedené v článku 75 prvom odseku [AE] aj obohatenie uránu?“
27. Za predpokladu, že tomu tak je, treba zistiť, z ktorého z troch predpokladov stanovených článkom 75 AE je potrebné vychádzať. Predpoklad podľa článku 75 prvého odseku písm. a) AE môže byť naplnený, len ak sú zmluvnými stranami zmluvy o obohatení podniky v zmysle článku 196 AE. V tom spočíva význam druhej otázky týkajúcej sa povahy spoločnosti INB:
„2. Vykonáva podnik, ktorého sídlo sa nachádza mimo územnej pôsobnosti Zmluvy ESAE, úplne alebo sčasti svoje činnosti v zmysle článku 196 písm. b) [AE] na území Spoločenstva…, ak udržiava obchodné vzťahy s podnikom, ktorého sídlo sa nachádza na území Spoločenstva, pričom predmetom týchto vzťahoch je
a) dodanie surovín na účely výroby obohateného uránu a zásobovania obohateným uránom od podniku, ktorého sídlo sa nachádza na území Spoločenstva;
b) skladovanie uvedeného uránu u iného podniku, ktorého sídlo sa nachádza na území Spoločenstva?“
28. Ak nie je INB „podnikom“ v zmysle Zmluvy ESAE a prípad uvedený v článku 75 prvom odseku písm. b) AE je zjavne vylúčený, zostáva preskúmať predpoklad uvedený v článku 75 prvom odseku písm. c) AE. Nevylučujú však v tomto prípade osobitné podmienky postupu obohacovania, akým je postup v prejednávanej veci, uplatňovanie tohto ustanovenia? Takýto je význam tretej prejudiciálnej otázky:
„3. a)	Vyžaduje článok 75 prvý odsek písm. c) [AE], aby bez ohľadu na fyzické zmeny súvisiace so spracovaním boli materiály dodané s cieľom ich spracovania, premeny alebo úpravy rovnaké ako materiály, ktoré sú následne vrátené?
b) Alebo stačí, ak spracované materiály zodpovedajú, pokiaľ ide o kvalitu a množstvo, dodaným materiálom?
c) Bráni uplatneniu článku 75 prvého odseku písm. c) [AE] skutočnosť, že nie je možné spájať s dodanými materiálmi materiály vrátené osobou, ktorej sú určené?
d) Bráni uplatneniu článku 75 prvého odseku písm. c) [AE] skutočnosť, že podnik poverený spracovaním nadobúda vlastnícke právo k surovinám počas ich dodania a musí v dôsledku toho znova previesť vlastnícke právo k obohatenému uránu na druhú zmluvnú stranu po tom, čo ho spracuje?“
29. Okrem toho vo všetkých prípadoch, keď sa uplatňuje článok 75 prvý odsek AE, článok 75 druhý odsek AE vyžaduje oznámenie zmluvy agentúre. V okolnostiach prejednávanej veci sa vnútroštátny súd domnieva, že je potrebné zistiť dôsledky nesplnenia tejto náležitosti:
„4. a)	Bráni uplatneniu článku 75 druhého odseku [AE] skutočnosť, že si dotknuté osoby alebo podniky nesplnia svoju oznamovaciu povinnosť voči agentúre_… ktorú im ukladá článok 75 druhý odsek [AE]?
b) V prípade, ak oznamovacia povinnosť voči agentúre… uložená článkom 75 druhým odsekom [AE] nebola splnená, možno tento nedostatok napraviť, ak si dotknuté osoby alebo podniky splnia svoju oznamovaciu povinnosť a posteriori
alebo ak je agentúra… informovaná a posteriori
iným spôsobom?“
30. Uplatňovanie článku 73 AE tiež spočíva na formálnej požiadavke, a to v získaní predchádzajúceho súhlasu Komisie. Preto je piata prejudiciálna otázka položená v prípade, ak treba vychádzať z tohto predpokladu:
„5. a)	Stráca dohoda alebo dohovor v zmysle článku 73 [AE] účinnosť, ak účastníci zmluvy alebo dohody nepožiadali Komisiu o predbežný súhlas…, ktorý vyžaduje uvedený článok?
b) Môže byť prípadne napravená neúčinnosť aktu, ak dotknuté osoby alebo podniky získajú tento súhlas a posteriori
alebo ak orgány Spoločenstva zostávajú nečinné po tom, čo boli informované iným spôsobom?“
31. Nemožno však vylúčiť, že výnimky podľa článkov 73 AE a 75 AE nebude možné v prejednávanej veci uplatniť. Ostáva ešte upresniť dôsledky uplatňovania režimu Zmluvy ESAE na predmetné postupy.
32. Ak sa má totiž obohatenie uránu považovať za výrobu materiálov v zmysle článku 57 AE, vnútroštátny súd chce poznať dôsledky porušenia povinnosti stanovenej týmto článkom ponúknuť svoju výrobu agentúre:
„6. a)	Je v dôsledku skutočnosti, že dotknutý výrobca nesplnil povinnosť ponúknuť materiály uvedené v článku 57 ods. 1 [AE] agentúre…, ktorú mu ukladá článok 57 ods. 2 druhý pododsek [AE], tomuto výrobcovi zakázané disponovať s uvedenými materiálmi?
b) Možno napraviť porušenie povinnosti ponúknuť materiály agentúre…, ktorú výrobcovi ukladá článok 57 ods. 2 druhý pododsek [AE], ak si výrobca splnil túto povinnosť a posteriori
alebo ak je agentúra… informovaná a posteriori
iným spôsobom a neuplatní svoje právo opcie?“
33. Okrem toho v tomto prípade možno článok 86 AE považovať za uplatniteľný. Ešte treba overiť, či je predmetný urán v súlade s týmto ustanovením považovaný za „výrobu“ „osobitných štiepnych materiálov“:
„7. Zahŕňa pojem ‚výroba‘ uvedený v článku 86 [AE] aj obohatenie uránu?
8. Sú nespracovaný urán alebo slabo obohatený urán zdrojovými materiálmi v zmysle článku 197 bodu 1 in fine
[AE]?“
34. Napokon za predpokladu, že vlastnícke právo Spoločenstva k sporným materiálom musí byť priznané, vnútroštátny súd sa pýta, či to bráni priznaniu iných vlastníckych práv pripísaných alebo vykonaných v súlade s pravidlami nemeckého občianskeho zákonníka (Bürgerliches Gesetzbuch):
„9. a)	Môžu byť materiály, ktoré sa stali vlastníctvom Spoločenstva… podľa článku 86 prvého odseku [AE] predmetom občianskeho vlastníckeho práva v zmysle článku 903 nemeckého občianskeho zákonníka a možno toto vlastnícke právo previesť?
b) Je právo na použitie a na spotrebovanie, ktorého nositeľmi sú v najširšom slova zmysle subjekty práva, v súlade s článkom 87 [AE] vecným právom sui generis
porovnateľným alebo podobným vlastníckemu právu, ktoré sa pripája k vecným právam stanoveným [nemeckým občianskym zákonníkom]?“
35. Dve posledné otázky sa vzťahujú na iné zmluvy, ktorých sa týkajú prejednávané veci. Desiata otázka sa týka zmluvy o pôžičke medzi INB a NEAG a otázky, či sú v tomto ohľade podmienky výnimky podľa článku 73 AE splnené. Tak by tomu bolo totiž v prípade, ak by mala byť INB kvalifikovaná ako „podnik“ v zmysle Zmluvy ESAE:
„10. Vykonáva podnik časť svojich činností na území členských štátov Spoločenstva v zmysle článku 196 písm. b) [AE], ak predáva alebo nadobúda obohatený urán, ktorý je tu skladovaný?“
36. Nakoniec vnútroštátny súd kladie podobnú otázku vo vzťahu k zmluvám uzavretým medzi UBS a NEAG a medzi TUEC a NTC:
„11. Uplatní sa článok 73 [AE] mutatis mutandis
na dohovory o obohatenom uráne skladovanom na území Spoločenstva, ktorých účastníkmi sú výlučne príslušníci tretích štátov?“
II – Technický kontext
37. Určite nie je zbytočné stručne uviesť technické vlastnosti postupu obohacovania, o ktorého výklad v prejednávanej veci ide.
38. Obohacovanie uránu je jedným z piatich etáp, z ktorých sa skladá cyklus paliva určeného pre jadrové reaktory vyrábajúceho elektrickú energiu. Tento cyklus sa začína ťažbou a rafináciou uránovej rudy. Ruda následne prechádza koncentráciou, ktorej výsledkom je výroba zlúčeniny bohatej na urán. Konverziou sa urán premieňa na plynnú zlúčeninu, ktorá je nevyhnutná na ďalšie použitie a nazýva sa hexafluorid uránu. Obohatenie nasleduje po konverzii. Je to štvrtá etapa cyklu. Pre jej pochopenie je dôležité pripomenúť, že prírodný urán je z viac než 99 % zložený z neštiepateľného izotopu (izotop 238) a len z 0,71 % zo štiepateľného izotopu (izotop 235). Obohacovanie je postup, ktorý spočíva v oddelení zložiek uránu tak, aby sa zvýšil obsah uránu 235 na 3 % alebo 4 %, a aby bol spôsobilý na použitie v reaktore. V piatej a poslednej etape sa obohatený hexafluorid uránu premieňa na oxid uraničitý a potom sa stláča a zahrieva tak, aby sa získalo jadrové palivo.
39. V súčasnosti existujú dva priemyselné postupy obohacovania uránu, pričom sú obidva založené na rozdiele v hmotnostiach izotopov 238 a 235. Postup plynovej difúzie využíva nepatrný rozdiel v difúznej rýchlosti obidvoch izotopov v plynnom skupenstve pri prechode cez pórovitú stenu. Táto metóda sa nazýva „difúzna“. Pri inom postupe, plynovej centrifúge, sa vsadí plynná zmes uránu do rýchle rotujúcej trubice, v ktorej odstredivá sila spôsobuje oddelenie obohatených prvkov, ktoré sú najľahšie. Tento postup sa nazýva „odstredivková metóda“(8) .
40. Urenco bola založená v roku 1971 na základe zmluvy uzavretej 4. marca 1970 medzi Nemeckom, Holandskom a Spojeným kráľovstvom na účel spoločného rozvoja techniky obohacovania uránu plynovou centrifúgou. Spoločnosť Areva, ktorá prevádzkuje v Európe technológiu plynovej difúzie, sa nedávno po desaťročiach samostatného vývoja rozhodla zblížiť s Urenco, aby získala výkonnejšiu technológiu centrifúgy. Takto bola 12. júla 2005 v Cardiff uzavretá dohoda medzi Francúzskom, Nemeckom, Holandskom a Spojeným kráľovstvom týkajúca sa spolupráce v oblasti technológie centrifúgy(9) . Okrem toho rozhodnutím zo 6. októbra 2004 vyhlásila Komisia koncentráciu, na základe ktorej mala spoločnosť Areva nadobudnúť 50 % účasť v ETC, spoločnosti skupiny Urenco, ktorá sa takto stane spoločným podnikom Areva a Urenco, za zlučiteľnú so spoločným trhom s výhradou záväzkov dotknutých strán.(10)
III – Právna analýza
41. Z dôvodu prehľadnosti treba položené otázky rozdeliť na tri časti. Prvých päť otázok sa týka kvalifikácie zmluvy o obohatení uzavretej medzi podnikom Spoločenstva a príslušníkom tretieho štátu. Skúmanie nasledujúcich štyroch otázok umožní určiť postavenie obohatených materiálov podľa takejto zmluvy. Dve posledné otázky sa týkajú režimu zmlúv o pôžičke alebo záložnom práve, ktorých sa týka prejednávaná vec.
A – Kvalifikácia zmluvy o obohatení
1. O prvej prejudiciálnej otázke
42. Zmluva ESAE sa nevyjadruje ku kvalifikácii činností obohatenia uránu. Zdá sa, že v čase jej vzniku tento druh činnosti ešte nebol vyvinutý na obchodnej úrovni. Toto mlčanie však viedlo k dvom protichodným výkladom.
43. V súlade s prvým výkladom, ktorý zastáva Komisia a v prejednávanej veci podporuje žalobca vo veci samej, výnimka podľa článku 75 AE sa neuplatní na každý postup obohacovania. Povaha takéhoto postupu by bola v rozpore s predmetom tohto ustanovenia. Obohatenie by totiž malo za následok narušenie hlavných vlastností dodávaných materiálov. Zatiaľ čo sa článok 75 AE týka postupov drobných zmien týkajúcich sa formy alebo chemického zloženia materiálov, obohatenie uránu zahŕňa podstatnú zmenu týchto materiálov, a to tak z fyzického, ako aj z hospodárskeho hľadiska. V tomto zmysle postup nemožno jednoducho kvalifikovať ako „spracovanie, premenu alebo úpravu“. Pokiaľ by sa pripustilo, aby bolo obohatenie uránu takto kvalifikované, došlo by k závažnému obmedzeniu kapitoly VI Zmluvy ESAE, ktorej zásadnú povahu už mal Súdny dvor príležitosť pripomenúť vo svojej judikatúre.(11) V každom prípade treba vyhradiť pre toto ustanovenie, ktoré má povahu výnimky z režimu Zmluvy ESAE, striktný výklad. Vzhľadom na to, že postupy obohacovania sú pre užívateľov jadrových palív bežným nástrojom zásobovania, treba ich podradiť pod režim spoločnej politiky zásobovania Spoločenstva. V opačnom prípade by bolo Spoločenstvo pripravené o významný zdroj zásobovania.
44. To však nie je stanovisko vlád, ktoré vstúpili do týchto konaní ako vedľajší účastníci, ktorí sú podporovaní žalovanými vo veci samej. Naopak, domnievajú sa, že podriadenie týchto postupov režimu výnimky podľa článku 75 AE je v súlade so znením a účelom Zmluvy ESAE. Obohacovanie uránu je bežnou formou spracovania materiálov dodaných klientmi. Pristupovať k činnosti obohacovania ako k dodávke alebo výrobe jadrových palív, ako je tomu v prejednávanej veci, by znamenalo skresliť tak jej povahu a účel. Táto činnosť nespočíva vo výrobe tovarov, ale v službe vykonanej na materiáloch dodaných treťou osobou a poskytnutých tejto osobe. Keďže jej účelom je spracovať tovar v tranzite na účet cudzieho štátneho príslušníka a nie zásobovať Spoločenstvo jadrovým materiálom, neuplatňuje sa na ňu režim zásobovania a vlastníctva podľa zmluvy EASE. Hoci každá výnimka sa má vykladať striktne, nemožno prijať výklad, ktorý by túto výnimku úplne zbavoval významu.
45. Treba uznať, že obidva výklady majú pevný základ. Bezpochyby obhajujú rôzne záujmy. V skutočnosti predstavujú dve protichodné koncepcie správy jadrových materiálov v Spoločenstve. Pre prvú z nich je vyšším záujmom Spoločenstva, aby boli tieto materiály zverené „spoločnému verejnému orgánu“(12), ktorý disponuje prerogatívami verejnej moci. Žiadna výroba nebezpečných látok ani žiadna obchodná transakcia nesmú uniknúť jeho kontrole, vplyvu alebo účasti. V tejto koncepcii sa úvahy súvisiace s jadrovou nezávislosťou a bezpečnosťou Spoločenstva javia ako rozhodujúce. Z hľadiska druhej koncepcie popri mocenských vzťahoch, ktoré charakterizujú správu týchto materiálov v Spoločenstve, existujú obchodné vzťahy, ktoré sa vymykajú jeho vplyvu. Do vzťahov, ktoré nadväzuje zahraničný klient a podnik Spoločenstva na účel obohatenia zdrojových materiálov, môže Spoločenstvo istotne zasiahnuť ako vonkajšia moc, ktorá vykonáva kontrolu transakcie, nemôže sa však stať účastníkom tejto transakcie. Podľa tejto koncepcie musia prevládať občianske a obchodné úvahy.
46. Podľa môjho názoru tieto dva druhy vzťahov nachádzajú svoje vyjadrenie v systéme Zmluvy ESAE. Navzájom sú previazané nasledujúcim spôsobom. Záruka pravidelného a rovnomerného zásobovania užívateľov Spoločenstva jadrovými materiálmi je základným cieľom. Aby mohla agentúra sledovať tento cieľ verejného záujmu, priznáva jej Zmluva ESAE prerogatíva verejnej moci, ktorých sa nemôže vzdať.(13) Za predpokladu, že tento cieľ je zabezpečený, však agentúra plní najmä obchodnú úlohu. Keďže slúži ako „nevyhnutný sprostredkovateľ“ medzi dodávateľmi a užívateľmi jadrových materiálov(14), zverejňuje svoje transakcie a dodáva im účinnosť. Jej úlohou nie je určovať hospodársky obsah týchto transakcií, ktoré sa posudzujú podľa spoločných zásad obchodného styku.
47. Tento systém zjavne nemá význam mimo rámca svojho účelu. Zriadenie spoločného verejného orgánu je v tomto systéme spojené s osobitnou úlohou, ktorou je plnenie spoločnej politiky zásobovania. Právo opcie a výlučné právo k zmluvám o jadrových materiáloch predstavujú spôsoby riadenia tejto politiky(15) . Pokiaľ ide o vlastnícke právo, ide o doplnkový spôsob kontroly najcitlivejších materiálov určených na zásobovanie Spoločenstva a na obeh na spoločnom jadrovom trhu. V tomto systéme je teda vlastnícky prvok spôsobom kontroly rozdelenia a využívania jadrových materiálov a zostáva nerozlučne spätý s účelom zásobovania užívateľov Spoločenstva.
48. Takýto systém sa preto nemôže vzťahovať na technické operácie alebo na obchodné vzťahy, ktoré nemajú priamy vplyv
na zásobovanie užívateľov v Spoločenstve. Presne takýto je význam výnimiek uvedených v článku 75 AE. Na základe tejto výnimky považovali autori Zmluvy ESAE za nevyhnutné vyňať z prerogatív Spoločenstva záväzky, ktoré, hoci vyžadujú pohyb jadrov ých materiálov v Spoločenstve, nezahŕňajú prevod, ktorý by sa týkal užívateľov Spoločenstva.
49. Medzi tieto výnimky treba podľa nášho názoru zahrnúť postupy obohatenia uránu, ktorých sa týkajú okolnosti prejednávanej veci.
50. Na to neexistuje hospodársky ani politický dôvod. Tak ako sa zdalo byť „výhodné“ založiť systém vlastníctva pre osobitné štiepne materiály, ktoré dodávajú do Spoločenstva americkí dodávatelia(16), niektorí z účastníkov sporu naznačujú, že v súčasnosti je výhodné nezavádzať takýto systém v hospodárskych a právnych vzťahoch, ktoré európsky priemysel obohacovania nadväzuje so zahraničnými klientmi. Takáto záťaž by mohla prekážať podnikom tretích štátov, ktoré chcú obchodovať s podnikmi Spoločenstva zaoberajúcimi sa obohacovaním, a vytvoriť pre tieto podniky menej priaznivé podmienky, ako majú ich konkurenti v celosvetovom meradle.
51. Túto argumentáciu nemožno prijať. Uvedené úvahy nemôžu prevážiť nad dodržiavaním prerogatív odôvodnených vyššími dôvodmi verejného záujmu, ak sa preukáže, že sa tieto dôvody majú uplatňovať. V každom prípade, ako uviedla Komisia na ústnom pojednávaní, v praxi sa nepreukázalo, že plnenie povinností uložených režimom zásobovania a vlastníctva podľa Zmluvy ESAE predstavuje pre subjekty pôsobiace v tomto odvetví nadmernú záťaž.
52. Podľa môjho názoru, ak sa má režim výnimky podľa článku 75 AE považovať za uplatniteľný na postupy obohacovania, je to tak v súlade so znením a všeobecnou štruktúrou Zmluvy ESAE.
53. Na jednej strane sa na činnosť obohacovania uránu vzťahujú pojmy použité v tomto ustanovení pre kvalifikáciu predmetu tam uvedených záväzkov. Pojmy „spracovanie, premena alebo úprava“ sa totiž majú považovať za druhové pojmy, ktoré pokrývajú všetky práce spojené so spracovaním jadrových materiálov. To platí aj pre pojem „spracovanie“ obsiahnutý v článku 75 AE, ktorý sa nachádza tiež v článku 59 prvom odseku písm. a) AE(17) . Zatiaľ čo sa článok 59 AE vzťahuje na materiály, ktoré vyrobil a spracoval samotný výrobca, v článku 75 AE sú uvedené materiály, ktoré boli dodané treťou osobou a spracované na jej účet. V oboch prípadoch však tento pojem pokrýva všetky technické postupy, ktoré menia formu alebo pomer zložiek spracovaných materiálov. Spracovanie veci je vlastne jej rekonštrukciou v inej forme. Presne taký je účel postupu obohacovania, ako to potvrdzuje aj technický opis uvedeného postupu(18) .
54. Na druhej strane skôr ako polemizovať o význame pojmov, ktoré používa článok 75 AE, je potrebné vziať do úvahy všeobecnú štruktúru systému Zmluvy ESAE. V tomto ohľade sa zdá, že kritérium uplatňovania tohto režimu výnimky nespočíva v hospodárskom alebo strategickom význame dotknutých postupov spracovania, ale skôr v účele a určení
uvedených postupov. Postupy spracovania, ktoré sú vyňaté z režimu zásobovania a intervenčných postupov agentúry, sú tie, ktorých výsledok nie je určený na prevod materiálov v rámci Spoločenstva bez ohľadu na to, či sa majú vrátiť podniku pôvodu(19), alebo byť vyvezené zo Spoločenstva(20) . V oboch prípadoch totiž nie sú spracované materiály určené pre zásobovací systém Spoločenstva.
55. Taký je však výsledok postupu obohacovania uránu, ak je jeho produkt určený na vrátenie podniku pôvodu alebo využitie mimo Spoločenstva. Takto v postupe ako v prejednávanej veci to nie je klient, kto „dodáva“ jadrové materiály podniku zaoberajúcemu sa obohacovaním v Spoločenstve, ale skôr tento podnik, ktorý spracúva obohatené materiály dodané klientom nachádzajúcim sa mimo Spoločenstva na jeho účet. Tieto materiály preto nemožno považovať za „zdroje“ Spoločenstva. Podľa mňa je však vylúčené, aby sa mohli prerogatívy priznané Spoločenstvu v oblasti Zmluvy ESAE využívať ako prostriedok na získanie materiálov, ktoré patria tretím osobám a sú určené na použitie mimo Spoločenstva.
56. Keďže v tomto druhu postupov nejde priamo o bezpečnosť zásobovania a rovnosť prístupu európskych užívateľov k jadrovým zdrojom v Spoločenstve(21), nevidím dôvod, aby bola voči agentúre vyvodená „všeobecná zodpovednosť“ za fungovanie spoločného jadrového trhu a za diverzifikáciu zdrojov zásobovania Spoločenstva(22) .
57. Pred vyslovením záveru si dovoľujem doplniť nasledujúce upresnenie. Treba si položiť otázku, či nie je takáto analýza spôsobilá ohroziť bezpečnosť osôb a životného prostredia. Domnievam sa totiž, že kontrola využívania jadrových materiálov nachádzajúcich sa na území Spoločenstva je naliehavou požiadavkou, ktorá prevláda nad akýmikoľvek inými záujmami v tejto veci. Podobná obava však podľa mňa nie je odôvodnená. Článok 75 tretí odsek AE, ktorý nevylučuje žiadnu kontrolu, stanovuje, že „materiály, ktoré sú predmetom týchto záväzkov, podliehajú na území členských štátov kontrolným opatreniam stanoveným v kapitole VII“ Zmluvy ESAE. Preto, pokiaľ agentúra v tejto oblasti nemôže využiť širšie prostriedky kontroly trhu
stanovené v kapitolách VI a VIII uvedenej zmluvy, Komisia ďalej disponuje nástrojmi „kontroly bezpečnosti“
stanovenými kapitolou VII. V súlade článkom 77 AE má táto kontrola spočívajúca na územnom kritériu všeobecnú pôsobnosť. Z toho vyplýva, že všetky jadrové materiály nachádzajúce sa na území členských štátov mu musia podliehať. V tomto prípade nie je určenie dotknutých materiálov dôležité. V súlade s článkom 84 AE „sa pri výkone kontroly nebude rozlišovať podľa určenia rúd, zdrojových materiálov a osobitných štiepnych materiálov“(23) .
58. V tomto zmysle Súdny dvor už mal príležitosť upresniť, že aj pre mnohé štiepne materiály, ktoré sú vyňaté z monopolu agentúry, Zmluva ESAE stanovuje úzku kontrolu Spoločenstva(24) . Túto kontrolu je okrem toho potrebné vnímať v širšom zmysle. Podľa článku 77 AE je úlohou Komisie uistiť sa, že materiály spracované pri tejto príležitosti „nie sú využívané na iné účely než boli vyhlásené ich užívateľmi“, a informačné povinnosti uložené podniku Spoločenstva boli splnené. Ako však pripomenul Súdny dvor, „Zmluva [ESAE] sa tu týka akéhokoľvek zneužitia jadrových materiálov ohrozujúcich ‚bezpečnosť‘, teda predstavujúcich nebezpečenstvo narušenia životných záujmov obyvateľstva štátov“(25) .
59. S ohľadom na toto upresnenie treba podľa môjho názoru pripustiť, že obohacovanie uránu možno považovať za postup spracovania, premeny alebo úpravy jadrových materiálov v zmysle článku 75 AE.
60. Zostáva ešte overiť, či zmluva, o ktorú ide v prejednávanej veci, zodpovedá jednej z troch skupín záväzkov vymenovaných v článku 75 prvom odseku AE.
2. O druhej prejudiciálnej otázke
61. Druhá otázka je položená s cieľom overiť predpoklad, podľa ktorého by sa článok 75 prvý odsek písm. a) AE mal uplatňovať v prejednávanej veci. Pripomínam, že ide o otázku záväzkov uzavretých medzi viacerými podnikmi.
62. Článok 196 písm. b) AE spresňuje, čo sa v rámci Zmluvy ESAE má považovať za „podnik“. Podľa tohto ustanovenia tento pojem „označuje každý podnik alebo inštitúciu, ktorá vykonáva všetky alebo časť svojich činností za rovnakých podmienok, bez ohľadu na svoje verejnoprávne alebo súkromnoprávne postavenie“(26) . Tieto podmienky sú definované odkazom na bod a) tohto ustanovenia, podľa ktorého musia byť všetky alebo časť uvedených činností vykonávaná na území členských štátov v oblasti vymedzenej príslušnou kapitolou Zmluvy ESAE.
63. Skutočnosť, že podnik so sídlom v treťom štáte udržiava obchodné vzťahy s podnikom nachádzajúcim sa na území Spoločenstva na účel obohatenia ním dodaného uránu, zjavne nemožno považovať za spĺňajúcu takéto podmienky. V tomto ohľade je dôležité práve miesto, kde dotknutý podnik vyvíja vlastnú činnosť
v jadrovej oblasti, a nie miesto, kde necháva vykonávať
určité postupy prostredníctvom svojich obchodných partnerov. V prejednávanej veci je pritom jasné, že spoločnosť INB svoju činnosť vyvíja mimo územia Spoločenstva.
64. Postup a miesto uskladnenia uvedeného uránu nie sú v tomto kontexte dôležité. Uskladnenie totiž zahŕňa buď „úpravu“ a „premenu“ uskladnených materiálov, a v tomto prípade sa naň predchádzajúca analýza vzťahuje, alebo nezahŕňa žiadne spracovanie, a v tomto prípade nepredstavuje relevantnú skutočnosť pre rozhodnutie o použití článku 75 prvého odseku písm. a) AE, ktorý sa výslovne vzťahuje na záväzky, ktorých predmetom je spracovanie.
3. O tretej prejudiciálnej otázke
65. Teraz treba overiť, či možno uplatniť článok 75 prvý odsek písm. c) AE. Otázka sa týka toho, či konkrétne podmienky predmetného postupu obohacovania v tejto veci sú prekážkou obdobného uplatnenia.
66. Obohacovanie uránu nie je jednoduchým postupom spracovania. Ide o komplikovaný technický postup. Ako uznala Komisia, pri tomto druhu postupu nie je možné overiť, či je medzi materiálmi dodanými na účely obohatenia a vrátenými obohatenými materiálmi totožnosť. Ostatne zásada zastupiteľnosti sa pripúšťa v medzinárodnej praxi a je uznaná vo vonkajších vzťahoch Spoločenstva(27) . Podľa tejto zásady sa majú jadrové suroviny považovať za vzájomne zameniteľné. Naproti tomu, podľa uvedenej praxe je úplne legitímne kontrolovať, či bola v súlade so zásadami ekvivalencie a proporcionality zachovaná kvalita a množstvo týchto materiálov v priebehu premeny.
67. Štandardy medzinárodnej praxe zodpovedajú požiadavkám systému Zmluvy ESAE. Z posledného uvedeného hľadiska je podstatné, že premena materiálov nevedie k úbytkom zdrojov Spoločenstva. Dôležité je to, že postupy tohto druhu vykonávané na území členských štátov neohrozujú zdroje zásobovania Spoločenstva. Taká je logika, z ktorej vychádza článok 75 druhý odsek AE, ktorý ukladá podnikom vykonávajúcim tento druh úpravy povinnosť oznámiť agentúre množstvá použitých materiálov. Ak sa teda obohacovanie vykonáva v súlade so štandardmi, ktoré zaručujú, že kvalita a množstvo spracovaných materiálov budú zachované, treba predpokladať, že podmienky uplatňovania článku 75 AE sú splnené bez ohľadu na to, či sú premenené materiály totožné s dodanými materiálmi.
68. Podobne skutočnosť, že vlastnícke právo k surovinám bolo prevedené na podnik poverený obohacovaním, nevylučuje uplatnenie článku 75 prvého odseku písm. c) AE. V rámci týchto transakcií sa prevod vlastníckeho práva v podstate uskutočňuje z praktických dôvodov s ohľadom na zastupiteľnosť uvedených materiálov. Okrem toho treba poznamenať, že takto nadobudnuté vlastnícke právo je neistej a akcesorickej povahy. Na jednej strane má toto právo zaniknúť po vykonanej premene. Na druhej strane je priznanie tohto práva podmienené povinnosťou premeny surovín a vrátenia premenených materiálov. Tieto suroviny, ako hlavný predmet záväzku, zostávajú v každom prípade vo vlastníctve podniku, ktorý ich dodal. Za týchto podmienok nemôže byť dôsledkom prevodu vlastníckeho práva zasiahnutá povaha postupu premeny a vrátenia materiálu, ktorá podlieha režimu článku 75 prvého odseku písm. c) AE.
4. O štvrtej prejudiciálnej otázke
69. Vnútroštátny súd kladie Súdnemu dvoru otázky o povahe a dôsledkoch neoznámenia záväzku týkajúceho sa postupu obohacovania vo formách stanovených Zmluvou ESAE. V priebehu konania sa však preukázalo, že táto otázka nemá význam pre riešenie sporov vo veci samej. Bolo totiž zistené, že zmluva o obohatení uzavretá medzi INB a Urenco bola oznámená Agentúre. Ako už potvrdila Komisia na ústnom pojednávaní, formálne náležitosti predpísané článkom 75 druhým odsekom AE boli splnené. Z toho vyplýva, že sa táto otázka stala v rámci uvedených návrhov na začatie prejudiciálneho konania úplne bezpredmetnou.
5. O piatej prejudiciálnej otázke
70. Táto otázka je položená vnútroštátnym súdom len v hypotetickom prípade, ak by sa článok 73 AE uplatnil na zmluvu uzavretú medzi INB a Urenco. Z predchádzajúcej analýzy však vyplýva, že predmetná zmluva sa netýka dodávky tovarov, ktoré podliehajú právomoci agentúry, ale spracovania v zmysle článku 75 prvého odseku AE. Podľa tohto posledného uvedeného ustanovenia sa na tento druh zmluvy nepoužijú iné ustanovenia kapitoly VI Zmluvy ESAE vrátane článku 73 AE. Preto navrhujem, aby Súd určil, že na túto otázku nie je potrebné odpovedať.
B – Postavenie obohatených materiálov
71. Štyrmi nasledujúcimi otázkami sa vnútroštátny súd pýta Súdneho dvora na vykonanie prerogatív Spoločenstva týkajúcich sa práva opcie agentúry a vlastníckeho práva Spoločenstva vo vzťahu k sporným štiepnym materiálom.
1. Úvodné poznámky k povahe obohatených materiálov
72. Šiesta, siedma, ôsma a deviata otázka vychádzajú z predpokladu, ktorý vyjadril vnútroštátny súd vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania, že predmetný postup obohacovania uránu v tejto veci vedie k „výrobe“ osobitných štiepnych materiálov. Zo Zmluvy ESAE však vyplýva, že akákoľvek „výroba“ tohto druhu v Spoločenstve podlieha zvláštnym požiadavkám. Na jednej strane v súlade s článkom 57 AE musí byť ponúknutá agentúre pred akýmkoľvek použitím, prevodom alebo uskladnením vyrobených materiálov. Na druhej strane sa podľa článku 86 AE tieto materiály považujú za vlastníctvo Spoločenstva.
73. Zjavne možno len s ťažkosťami poprieť, že sa osobitné štiepne materiály vyrábajú v Spoločenstve. Ak „vyrábať“ znamená najmä „vytvárať, vyrábať z východiskových materiálov“(28), potom treba pripustiť, že podnik Spoločenstva „vyrába“ postupom obohacovania osobitné štiepne materiály. V slove „vyrábať“ sa nachádza slovo „premieňať“(29) . Jedna vec je však uplatňovať na tento postup pojmy bežného jazyka a druhá vec je pristúpiť k jeho právnej kvalifikácii. Zo skutočnosti, že sa vyrábajú, v bežnom zmysle slova nevyplýva, že uvedené materiály strácajú postavenie premenených materiálov v zmysle článku 75 AE. V tomto ohľade je dôležité určenie
spornej výroby. Ako teda vyplýva z predchádzajúcej analýzy, tá je v prejednávanej veci určená nie na zásobovanie spoločného trhu s jadrovými zdrojmi, ale na zaslanie na účely použitia mimo Spoločenstva. Preto sa musí na materiály vyrobené za podmienok prejednávanej veci hľadieť ako na premenené materiály, ktoré upravuje článok 75 AE.
2. O šiestej, siedmej, ôsmej a deviatej otázke
74. Z predchádzajúceho vyplývajú pre režim sporných materiálov tri druhy dôsledkov.
75. V prvom rade je nepochybné, že postavenie premenených materiálov v zmysle článku 75 AE je v rozpore s postavením vyrobených materiálov v zmysle kapitoly VI Zmluvy ESAE. Z článku 75 prvého odseku AE totiž vyplýva, že ustanovenia uvedenej kapitoly VI vrátane článkov 52 AE a 57 AE sa nepoužijú na záväzky, ktorých predmetom je tento druh premeny.
76. V druhom rade treba však pripomenúť, že obdobné postavenie nie je v rozpore s postavením materiálov vyrobených na území Spoločenstva v zmysle kapitoly VII Zmluvy ESAE.(30) V tomto rámci je nepochybné, že podnik Spoločenstva, ktorý sa zaoberá obohacovaním, možno považovať za „výrobcu“ citlivých jadrových materiálov, ktoré z tohto dôvodu podliehajú kontrole nad bezpečnosťou v Spoločenstve.(31)
77. V treťom rade má toto postavenie takisto vplyv na uplatniteľnosť ustanovení kapitoly VIII Zmluvy ESAE. Článok 75 tretí odsek AE totiž stanovuje, že tieto ustanovenia sa nepoužijú na osobitné štiepne materiály, ktoré sú predmetom záväzkov uvedených v prvom odseku písm. c) tohto článku. Ak je tomu tak v prípade obohatených materiálov dodaných príslušníkom tretieho štátu spracovaných v Spoločenstve na účet tohto príslušníka, to isté musí platiť aj v prípade materiálov, ktoré sú predmetom obohacovania v Spoločenstve a sú vrátené príslušníkovi tretieho štátu. Dôvod existencie tohto výnimočného pravidla je totiž ten, že v prípade, ak obohatené materiály nachádzajúce sa na území Spoločenstva nie sú určené na zásobovanie užívateľov Spoločenstva, nemožno na ne uplatniť vlastnícke právo Spoločenstva podľa článku 86 AE.
78. Z tejto analýzy vyplýva, že osobitné štiepne materiály premenené alebo vyrobené v podmienkach prejednávanej veci nepodliehajú ustanoveniam článkov 57 AE a 86 AE. Za týchto podmienok má šiesta, siedma, ôsma a deviata otázka vnútroštátneho súdu čisto hypotetickú povahu. Preto sa domnievam, že nie je potrebné odpovedať na tieto otázky.
79. Ak sa Súdny dvor rozhodne pridŕžať sa tohto návrhu, prikloní sa tak ako vo vyššie uvedenom rozhodnutí 1/78 k názoru, že „pre potreby tejto veci nie je nevyhnutné upresniť deliacu čiaru medzi prerogatívami vyhradenými Spoločenstvu, ako vlastníkovi osobitných štiepnych materiálov článkom 86 [AE], a ‚užívacím právom a právom na spotrebu‘ zaručeným členským štátom a iným osobám alebo podnikom podľa článku 87 [AE]“(32) . Zo skutočností uvedených v návrhu na začatie prejudiciálneho konania preto vyplýva, že táto deliaca čiara zostáva ešte aj dnes značne nejasná. Z tohto dôvodu je vhodné subsidiárne uviesť nasledujúce upresnenia.
3. O vlastníckom práve Spoločenstva
80. Je dôležité oboznámiť sa s vývojom, ktorý viedol k zavedeniu tohto režimu vlastníctva. Odlíšenie právneho titulu vlastníckeho práva od hospodárskeho obsahu tohto práva zakotvené v článku 86 AE je výsledkom kompromisu. Vyjednávači zmluvy Euratom vychádzali zo systému existujúceho v Spojených štátoch amerických, v ktorom sú osobitné štiepne materiály vo vlastníctve federálnej vlády(33) . Toto verejné vlastníctvo bolo zavedené na účel zaistenia účinnej kontroly využívania týchto materiálov považovaných na americkom území za nebezpečné. Na účel uľahčenia vzťahov so Spojenými štátmi v jadrovej oblasti sa uvažovalo o prenesení tohto režimu do rámca Spoločenstva. Tento projekt však narážal na odpor tých, ktorí v zavedení verejného vlastníctva videli porušenie zásad hospodárskej slobody. Preto bolo nakoniec v prospech Spoločenstva priznané „bezmajetkové“ vlastnícke právo(34) . Toto kompromisné riešenie je originálnym riešením.(35) Spoločenstvu sa priznáva právny titul vlastníckeho práva k osobitným štiepnym materiálom, z ktorého vyplývajú práva a povinnosti. Skutočným držiteľom osobitných štiepnych materiálov sa priznáva „hospodárske vlastníctvo“ uvedených materiálov. Tí majú všetky práva na ich účelné využitie. Spoločenstvo si však zachováva suverénne právne panstvo. Ako už Súdny dvor uviedol vo svojom rozhodnutí 1/78, „režim vlastníctva vymedzený zmluvami znamená, že bez ohľadu na využívanie jadrových materiálov zostáva Spoločenstvo výlučným vlastníkom prerogatív, ktoré tvoria podstatný obsah vlastníckeho práva“(36) .
81. Obdobná koncepcia má vplyv na prerozdelenie práv priznaných držiteľom a na určenie právnych poriadkov uplatniteľných v tejto oblasti. Vlastníctvo Spoločenstva je v podstate právomocou dohľadu, účtovania a kontroly osobitných štiepnych materiálov vyrobených a dovezených do Spoločenstva. Podľa článku 87 AE však vlastníci dotknutých materiálov majú úplnú právomoc hospodáriť s nimi a spravovať ich na účely svojich vlastných záujmov. Z toho vyplýva, že práva a povinnosti, ktoré vyplývajú zo záväzkov uzavretých s tretími osobami, v podstate nie sú dotknuté vlastníckym právom priznaným Spoločenstvu. Okrem toho sa tieto záväzky nemajú spravovať právom Spoločenstva, ale podliehajú primárne vnútroštátnemu právu. Zmluva ESAE nebráni tomu, aby dispozičné akty vlastníkov štiepnych materiálov na účely hospodárskeho využívania podliehali vlastníckemu právu členského štátu, v ktorom sa tieto materiály nachádzajú.
82. V tejto oblasti je však rozsah pôsobnosti vnútroštátneho práva nevyhnutne obmedzený. Možno ho uplatňovať len v s výhradou nezasahovania do prerogatív priznaných Spoločenstvu pri správe kontroly jadrových materiálov. Ak treba držiteľom priznať právo užívania a nakladania, zostáva skutočnosťou, že „si Spoločenstvo v konečnom dôsledku
ponecháva právo disponovať osobitnými štiepnymi materiálmi“(37) .
83. Z tejto výhrady vyplývajú podľa nášho názoru dva dôsledky. Na jednej strane k prevodu takýchto jadrových materiálov nemôže dochádzať bez toho, aby malo Spoločenstvo možnosť vykonávať svoju kontrolu. Na druhej strane treba priznať Spoločenstvu právo odporovať takémuto prevodu. Preto sa zdá byť vylúčené, aby mohli byť tieto materiály predmetom prevodu vlastníckeho práva na základe vnútroštátnych pravidiel, ktoré priznávajú veriteľom držiteľov štiepnych materiálov záložné právo na ich majetok. Aj Zmluva ESAE vylučuje ustanovenia, ktoré umožňujú nadobúdanie jadrových štiepnych materiálov na základe jednoduchého zabezpečenia záložným právom alebo pôžičkou. Takto nadobudnuté materiály nemožno považovať za materiály, ktoré boli „riadne“ vo vlastníctve ich držiteľov v zmysle článku 87 AE. Takýto musí byť podľa nás konkrétny dôsledok uznania vlastníckeho práva Spoločenstva.
C – Režim zmlúv o pôžičke alebo záložnom práve
84. Oboma poslednými prejudiciálnymi otázkami sa Súdnemu dvoru kladú otázky uplatňovania ustanovení Zmluvy ESAE týkajúcich sa režimu zásobovania a vlastníctva na zmluvy o pôžičke alebo záložnom práve uzavreté medzi INB a podnikmi so sídlom mimo územia Spoločenstva.
1. O desiatej otázke
85. Z analýzy vedenej v rámci druhej položenej otázky vyplýva, že skutočnosť, že podnik udržiava obchodné vzťahy s podnikmi Spoločenstva alebo necháva uskladniť jadrové materiály na území Spoločenstva, nestačí na kvalifikovanie podniku v zmysle článku 196 AE. Zmluva ESAE vyžaduje, aby predmetný podnik vykonával všetky alebo časť svojich jadrových činností v Spoločenstve. Na desiatu otázku, či je miesto skladovania uránu, ktorý je predmetom transakcie, relevantné na účely kvalifikovania uvedeného v článku 196 AE, je v dôsledku toho potrebné odpovedať záporne.
2. O jedenástej otázke
86. Zo znenia článku 73 AE jasne vyplýva, že tento článok sa použije na dohovory a dohody uzavreté medzi podnikom Spoločenstva a príslušníkom tretieho štátu. Pôvod účastníkov dohody je určujúci pre rozhodnutie o uplatnení tohto ustanovenia. Keďže dohody uzavreté medzi príslušníkmi tretích štátov vo vzťahu k Spoločenstvu nie sú spôsobilé zasiahnuť cieľ bezpečnosti zásobovania Spoločenstva, nie je potrebné, aby podliehali povoľovaciemu režimu článku 73 AE. Za týchto podmienok miesto, na ktorom sa nachádza predmet dohody, nie je relevantné.
IV – Návrh
87. Na základe predchádzajúcich úvah navrhujem, aby Súdny dvor na prejudiciálne otázky, ktoré v oboch spojených veciach položil Oberlandesgericht Oldenburg, odpovedal takto:
1. Záväzok týkajúci sa obohatenia uránu uzavretý medzi podnikom Spoločenstva a príslušníkom tretieho štátu, o aký ide v prejednávanej veci, je záväzkom, ktorého predmetom je spracovanie, premena alebo úprava rúd, zdrojových alebo osobitných štiepnych materiálov v zmysle článku 75 prvého odseku AE.
2. Podnik, ktorého sídlo sa nachádza mimo územnej pôsobnosti Zmluvy ESAE, nemožno považovať za podnik v zmysle článku 196 písm. b) AE len na základe skutočnosti, že udržuje s podnikom Spoločenstva obchodné vzťahy, ktorých predmetom je dodanie surovín na účely obohatenia alebo skladovania obohateného uránu.
3. Uplatňovanie článku 75 prvého odseku AE nepodlieha podmienke, že materiály dodané na účely obohatenia sú totožné s vrátenými materiálmi. Stačí, ak vrátené materiály zodpovedajú, pokiaľ ide o kvalitu a množstvo, dodaným materiálom. Okrem toho skutočnosť, že vlastnícke právo na suroviny bolo prevedené na podnik poverený ich obohatením, nie je prekážkou uplatnenia tohto ustanovenia.
4. S ohľadom na okolnosti prejednávanej veci nie je potrebné odpovedať na štvrtú otázku položenú vnútroštátnym súdom.
5. S ohľadom na odpoveď na prvú otázku už nie je potrebné odpovedať na piatu, šiestu, siedmu, ôsmu a deviatu otázku položenú vnútroštátnym súdom.
6. Skutočnosť, že podnik so sídlom v treťom štáte nechá skladovať obohatený urán na území Spoločenstva, nestačí na to, aby ho bolo možné kvalifikovať ako podnik v zmysle článku 196 písm. b) AE.
7. Článok 73 AE sa nepoužije na dohody týkajúce sa uránu skladovaného na území Spoločenstva, ktoré sú uzavreté medzi príslušníkmi tretích štátov a Spoločenstvom.
(1) .
(2)  –	V návrhoch na začatie prejudiciálneho konania prevláda v tomto bode neistota, ktorá bola odstránená počas pojednávania pred Súdnym dvorom (pozri bod 69 týchto návrhov).
(3)  –	Článok 2 písm. d) až f) AE.
(4)  –	Článok 52 ods. 1 AE.
(5)  –	Agentúra je opísaná práve týmito slovami v štúdii VEDEL, G.: „Euratom“, Les problèmes juridiques économiques marché commun, Librairies techniques, Paris, 1960, s. 196.
(6)  –	Ú. v. ES 1960, 32, s. 777. Pripomínam však, že zjednodušený postup stanovený článkom 5 týchto pravidiel, podľa ktorých sú užívatelia a výrobcovia oprávnení priamo rokovať a podpísať zmluvy o dodávke, sa od roku 1973 nepoužíva. Nový zjednodušený postup bol zavedený nariadením agentúry z 15. júla 1975 (Ú. v. ES L 193, s. 37), ktorým bol zavedený článok 5a v nariadení z 5. mája 1960. Toto nariadenie obnovuje výlučné právo agentúry podpisovať zmluvy tak, že oprávňuje užívateľov, aby sa obracali priamo na výrobcov a slobodne s nimi rokovali.
(7)  –	Takto ich označuje Súdny dvor vo svojom rozhodnutí 1/78 zo 14. novembra 1978 (Zb. s. 2151, bod 16).
(8)  –	Pozri COURTEIX, S.: „La coopération européenne dans domaine d’enrichissement d’uranium“, Annuaire français de droit international, 1974, s. 772.
(9)  –	Zákon č. 2005‑1409 zo 16. novembra 2005, ktorým sa povoľuje schválenie dohody medzi vládami Francúzskej republiky, Spolkovej republiky Nemecko, Spojného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska a Holandského kráľovstva týkajúce sa spolupráce v oblasti techniky centrifúgy (JORF zo 17. novembra 2005, s. 17921).
(10)  –	Rozhodnutie Komisie 2006/170/ES zo 6. októbra 2004, ktorým sa koncentrácia vyhlasuje za zlučiteľnú so spoločným trhom a s vykonávaním dohody o EHP (vec COMP/M.3099 – Areva/Urenco) (Ú. v. EÚ L 61, 2006, s. 11).
(11)  –	Pozri najmä rozsudok zo 14. decembra 1971, Komisia/Francúzsko, 7/71, Zb. s. 1003.
(12)  –	Rozhodnutie 1/78, už citované, bod 27.
(13)  –	Pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Francúzsko, už citovaný, bod 43.
(14)  –	Rozhodnutie 1/78, už citované, bod 14.
(15)  –	Pozri v tomto zmysle najmä rozsudok Súdu prvého stupňa z 25. februára 1997, Kernkraftwerke Lippe‑Ems/Komisia, T‑149/94 a T‑181/94, Zb. s. II‑161, bod 85.
(16)  –	V analýze „travaux préparatoires“ týkajúcich sa zmluvy ESAE, S. Neri a H. Sperl uvádzajú, že podľa zástancov zriadenia vlastníckeho práva Spoločenstva pri štiepnych materiáloch „je teda vhodné upraviť podobný systém [ako je systém platný v Spojených Štátoch, ktorý spočíva v úprave verejnoprávneho vlastníctva k týmto materiálom], ak chceme s nimi obchodovať za výhodných podmienok a najmä dosiahnuť, aby Američania, pokiaľ ide o štiepne materiály, ktoré budú dodávať do Spoločenstva, akceptovali kontrolu Euratom namiesto svojej vlastnej“ ( Zmluvy zakladajúce Európske spoločenstvo atómovej energie.
„ Travaux préparatoires“, dôvodové správy šiestich vlád, parlamentné dokumenty,
Súdny dvor Európskych spoločenstiev, Luxemburg, 1962, s. 251, pozn. 4).
(17)  –	Podľa tohto ustanovenia, „ak agentúra nevykonáva svoje právo opcie na celú alebo na časť svojej výroby, môže výrobca svojimi vlastnými prostriedkami alebo na základe zmluvy o dielo premeniť rudy, zdrojové materiály alebo osobitné štiepne materiály, s výhradou ponuky výsledku tejto premeny
agentúre“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát). V prospech druhového vymedzenia týchto pojmov treba podotknúť, že anglická verzia zmluvy ESAE v článku 59 AE používa pri preklade francúzskeho pojmu „transformation“ pojem „processing“, zatiaľ čo používa pojmy „processing, conversion or shaping“
pre preklad francúzskych pojmov „traitement, transformation ou mise en forme“, pojem „processing“
teda používa tak pre „transformation“, ako aj pre „traitement“.
(18)  –	Pozri bod 38 týchto návrhov.
(19)  –	Článok 75 prvý odsek písm. a) až c) AE.
(20)  –	Článok 75 prvý odsek písm. c) AE.
(21)  –	Pozri analogicky článok 62 ods. 2 AE.
(22)  –	Pozri v tomto zmysle rozhodnutie 1/78, už citované, bod 18. Legitímnosť požiadaviek diverzifikácie dodávok bola uznaná Súdnym dvorom v jeho rozsudku z 22. apríla 1999, Kernkraftwerke Lippe‑Ems/Komisia (C‑161/97 P, Zb. s. I‑2057, body 62 a nasl.).
(23)  –	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(24)  –	Rozhodnutie 1/78, už citované, bod 17.
(25)  –	Rozhodnutie 1/78, už citované, bod 21.
(26)  –	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(27)  –	Pozri článok 16 ods. 2 Dohody o spolupráci medzi Európskym spoločenstvom pre atómovú energiu a Spojenými štátmi americkými v oblasti mierového využitia jadrovej energie (Ú. v. ES L 120, 1996, s. 1), ktorá uznáva, že „zásady zastupiteľnosti, ekvivalencie, a proporcionality sa uplatňujú na jadrové materiály podliehajúce tejto dohode v súlade s podmienkami vykonania, ktoré budú stanovené správnymi opatreniami“. V tom istom zmysle pozri odporúčanie Komisie Rade k schváleniu dohody medzi vládou Japonska a Európskym spoločenstvom pre atómovú energiu v oblasti jadrového výskumu a vývoja (SEC/2004/524 v konečnom znení).
(28)  –	Definícia anglického slovesa „produce“, Oxford Dictionary of English, 2 e
éd., 2003. Pozri v tom istom zmysle definíciu francúzskeho slovesa „produire“, Nouveau Larousse encyclopédique, 2003.
(29)  –	Okrem toho sa v tomto zmysle vyjadruje samotná zmluva o ESAE v prílohe 2, kde zaraďuje „výrobu obohateného uránu“ medzi priemyselné služby uvedené v článku 41 AE.
(30)  –	Pozri body 56 a 57 týchto návrhov.
(31)  –	Tento výklad potvrdzuje aj nariadenie Komisie (Euratom) č. 302/2005 z 8. februára 2005 o uplatňovaní systému záruk Euratomu – Vyhlásenie Rady a Komisie (Ú. v. EÚ L 54, s. 1). Z článku 1 tohto nariadenia vyplýva, že povinnosti stanovené v tomto nariadení sa vzťahujú na „všetky osoby alebo podniky, ktoré budujú alebo prevádzkujú zariadenia na výrobu, separáciu, prepracovanie, skladovanie alebo iné používanie zdrojového materiálu alebo špeciálneho štiepneho materiálu“. Z prílohy 1 nariadenia pritom vyplýva, že tejto kontrole podliehajú najmä podniky zaoberajúce sa obohacovaním.
(32)  –	Bod 26.
(33)  –	Treba podotknúť, že od tohto modelu sa upustilo v prospech systému prísne kontrolovaného súkromného vlastníctva.
(34)  –	Podľa vyjadrenia autora VEDEL, G.: „‚Le régime de propriété‘ dans le traité d’Euratom“, Annuaire français droit international,
1957, s. 592.
(35)  –	Takto si možno vysvetliť snahy právnej teórie o priblíženie tohto inštitútu starším koncepciám. G. Vedel v tom vidí „niektoré aspekty rímskeho commodatum “ (tamže), zataiľ čo S. Böhm hľadá paralelu v rozdelení na „dominium directum“
a „dominium utile“
(„Ownership of Nuclear Materials in Euratom“, The American Journal of Comparative Law, 1962, s. 167).
(36)  –	Bod 27.
(37)  –	Rozhodnutie 1/78, už citované, bod 27 (kurzívou zvýraznil generálny advokát).