62023CJ0059
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
z 11. septembra 2025 (
*1
)
„Odvolanie – Štátna pomoc – Článok 107 ods. 3 písm. c) a článok 108 ZFEÚ – Plánovaná pomoc na vývoj dvoch nových jadrových reaktorov v lokalite Paks (Maďarsko) – Priame zadanie zákazky na výstavbu – Smernica 2014/25/EÚ – Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za zlučiteľnú s vnútorným trhom pod podmienkou splnenia určitých záväzkov – Súlad pomoci s iným právom Únie, než je právo štátnej pomoci – Predmet pomoci – Podmienky neoddeliteľné od pomoci – Súčasne prebiehajúce konanie o nesplnení povinnosti – Povinnosť odôvodnenia“
Vo veci C‑59/23 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 6. februára 2023,
Rakúska republika, v zastúpení: A. Posch, M. Fruhmann, M. Klamert a F. Koppensteiner, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci H. Kristoferitsch, Rechtsanwalt,
odvolateľka,
ďalší účastníci konania:
Európska komisia, v zastúpení: P. Němečková a L. Wildpanner, splnomocnení zástupcovia,
žalovaná v prvostupňovom konaní,
Luxemburské veľkovojvodstvo, v zastúpení: A. Germeaux a T. Schell, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci P. Kinsch, avocat,
Česká republika, v zastúpení: M. Smolek, L. Halajová, T. Müller a J. Vláčil, splnomocnení zástupcovia,
Francúzska republika, v zastúpení: pôvodne R. Bénard, T. Lechevallier, T. Stéhelin, neskôr T. Lechevallier a T. Stéhelin, splnomocnení zástupcovia,
Maďarsko, v zastúpení: M. Z. Fehér, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci B. Karsai, Z. Zs. Lehoczki a P. Nagy, ügyvédek,
Poľská republika, v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca,
Slovenská republika,
Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska,
vedľajší účastníci v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (veľká komora),
v zložení: predseda K. Lenaerts, podpredseda T. von Danwitz, predsedovia komôr F. Biltgen, I. Jarukaitis, M. L. Arastey Sahún, S. Rodin, N. Jääskinen, D. Gratsias (spravodajca) a M. Gavalec, sudcovia A. Arabadžiev, I. Ziemele, J. Passer, O. Spineanu‑Matei, M. Condinanzi a R. Frendo,
generálna advokátka: L. Medina,
tajomník: I. Illéssy, referent,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 12. novembra 2024,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní z 27. februára 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Rakúska republika svojím odvolaním navrhuje, aby Súdny dvor zrušil rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 30. novembra 2022, Rakúsko/Komisia (T‑101/18, ďalej len napadnutý rozsudok, EU:T:2022:728), ktorým bola zamietnutá jej žaloba o neplatnosť rozhodnutia Komisie (EÚ) 2017/2112 zo 6. marca 2017 o opatrení/schéme pomoci/štátnej pomoci SA.38454 – 2015/C (ex 2015/N), ktorú Maďarsko zamýšľa zaviesť na podporu vývoja dvoch nových jadrových reaktorov v jadrovej elektrárni Paks II (Ú. v. EÚ L 317, 2017, s. 45, ďalej len „sporné rozhodnutie“).
I. Právny rámec
A. Smernica 2004/17/ES
2
Článok 40 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/17/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov obstarávania subjektov pôsobiacich v odvetviach vodného hospodárstva, energetiky, dopravy a poštových služieb (Ú. v. EÚ L 134, 2004, s. 1; Mim. vyd. 06/007, s. 19), nazvaný „Použitie otvoreného, užšieho a rokovacieho konania“, v odseku 3 stanovoval:
„Obstarávatelia môžu použiť konanie bez predchádzajúcej výzvy na súťaž v týchto prípadoch:
…
c)
ak z technických alebo umeleckých dôvodov alebo z dôvodov súvisiacich s ochranou výlučných práv zákazku môže vykonať len určitý hospodársky subjekt;
…“
B. Smernica 2014/25/EÚ
3
Článok 50 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2014/25/EÚ z 26. februára 2014 o obstarávaní vykonávanom subjektmi pôsobiacimi v odvetviach vodného hospodárstva, energetiky, dopravy a poštových služieb a o zrušení smernice 2004/17/ES (Ú. v. EÚ L 94, 2014, s. 243), nazvaný „Používanie rokovacieho konania bez predchádzajúcej výzvy na súťaž“, stanovuje:
„Obstarávatelia môžu rokovacie konanie bez predchádzajúcej výzvy na súťaž používať v týchto prípadoch:
…
c)
ak práce, tovar alebo služby môže dodať iba jeden konkrétny hospodársky subjekt, a to z ktoréhokoľvek z týchto dôvodov:
i)
cieľom obstarávania je vytvorenie alebo nadobudnutie jedinečného umeleckého diela alebo umeleckého výkonu;
ii)
z technických dôvodov neexistuje hospodárska súťaž;
iii)
ochrana výlučných práv vrátane práv duševného vlastníctva.
Výnimky stanovené v bodoch ii) a iii) sa uplatňujú len v prípadoch, keď neexistuje žiadna primeraná alternatíva alebo náhrada a chýbajúca hospodárska súťaž nie je výsledkom umelého zúženia parametrov obstarávania;
…“
4
Článok 106 tejto smernice s názvom „Transpozícia a prechodné ustanovenia“ v odseku 1 stanovuje:
„Členské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou do 18. apríla 2016.…“
5
Článok 107 uvedenej smernice, nazvaný „Zrušenie“, v prvom odseku stanovuje:
„Smernica 2004/17/ES sa zrušuje s účinnosťou od 18. apríla 2016.“
II. Okolnosti predchádzajúce sporu
6
Okolnosti predchádzajúce sporu sú opísané v bodoch 2 až 9 napadnutého rozsudku. Pre potreby tohto konania ich možno zhrnúť takto.
7
Maďarsko 22. mája 2015 oznámilo Európskej komisii pod číslom C(2017) 1486 opatrenie na poskytnutie finančného príspevku na vývoj dvoch nových jadrových reaktorov jadrovej elektrárne Paks (Maďarsko), nazvaných „Paks II“, resp. jej bloku 5 a bloku 6 (ďalej len „dva nové jadrové reaktory“), ktoré doplnia štyri jadrové reaktory, ktoré sú tam už v prevádzke. Príjemcom oznámeného opatrenia bola spoločnosť MVM Paks II Nuclear Power Plant Development Private Company Limited by Shares (ďalej len „spoločnosť Paks II“), v ktorej maďarský štát vlastní 100 % základného imania a ktorá sa mala stať vlastníkom a prevádzkovateľom dvoch nových jadrových reaktorov.
8
Podľa medzivládnej dohody o spolupráci v oblasti mierového využívania jadrovej energie uzavretej 14. januára 2014 medzi Ruskou federáciou a Maďarskom (ďalej len „medzivládna dohoda“) sa tieto dva štáty zaviazali spolupracovať v rámci jadrového programu na údržbe a ďalšom rozvoji súčasnej jadrovej elektrárne Paks. Na základe tejto dohody Ruská federácia aj Maďarsko mali určiť jednu skúsenú organizáciu vo vlastníctve štátu a ovládanú štátom, ktorá bude finančne aj technicky zodpovedať za splnenie príslušných povinností ako dodávateľ alebo vlastník, pokiaľ ide o projekt, výstavbu a uvedenie do prevádzky dvoch nových jadrových reaktorov. Výstavbu týchto dvoch nových jadrových reaktorov Ruská federácia zverila kapitálovej spoločnosti Nizhny Novgorod Engineering Company Atomenergoproekt (ďalej len „JSC NIAEP“), a Maďarsko rozhodlo, že ich vlastníkom a prevádzkovateľom bude spoločnosť Paks II. Na tento účel podpísali JSC NIAEP a spoločnosť Paks II 9. decembra 2014 zmluvu o inžinierskej činnosti, obstarávaní a výstavbe týkajúcu sa uvedených reaktorov.
9
V medzivládnej dohode sa Ruská federácia zaviazala poskytnúť Maďarsku štátny úver na financovanie vývoja dvoch nových jadrových reaktorov. Tento úver sa riadil medzivládnou dohodou o financovaní z 28. marca 2014 a umožňoval poskytnúť revolvingový úver vo výške 10 miliárd eur obmedzený výlučne na použitie pri projektovaní, výstavbe a uvádzaní do prevádzky týchto dvoch nových reaktorov. Na financovanie investícií súvisiacich s uvedenými reaktormi sa Maďarsko zaviazalo poskytnúť dodatočnú sumu 2,5 miliardy eura pochádzajúcu z jeho vlastného rozpočtu. Nemuselo previesť finančné prostriedky potrebné na zaplatenie kúpnej ceny tých istých reaktorov na účty spoločnosti Paks II. Najväčší podiel týchto finančných prostriedkov mala držať Banka pre rozvoj a zahraničné hospodárske vzťahy Ruska (Vnešekonombank). Pri splnení každého medzníka mala spoločnosť Paks II požiadať túto banku o zaplatenie 80 % splatnej sumy priamo v prospech JSC NIAEP. Zároveň mala požiadať Vládnu agentúru pre riadenie dlhu Maďarska o zaplatenie zvyšných 20 %.
10
Komisia v spornom rozhodnutí, prijatom na záver konania vo veci formálneho zisťovania podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ, konštatovala, že oznámené opatrenie predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, ktorá je s výhradou podmienok uvedených v článku 3 tohto rozhodnutia zlučiteľná s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ. V súvislosti s priamym zadaním výstavby dvoch nových jadrových reaktorov spoločnosti JSC NIAEP sa Komisia domnievala, že toto zadanie nemôže spôsobiť ďalšie narušenie hospodárskej súťaže a obchodu na relevantnom trhu, t. j. na trhu s elektrickou energiou a že preto nemusela s prihliadnutím na uplatniteľnú judikatúru overiť, či toto zadanie bolo v súlade s právnou úpravou Únie v oblasti verejného obstarávania. Komisia v spornom rozhodnutí uviedla, že v každom prípade sa v tejto súvislosti uskutočnilo samostatné konanie na základe článku 258 ZFEÚ, v rámci ktorého sa preskúmalo dodržiavanie právnej úpravy Únie v oblasti verejného obstarávania Maďarskom, pričom toto preskúmanie neviedlo ku konštatovaniu porušenia tejto právnej úpravy týmto členským štátom.
III. Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
11
Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 21. februára 2018 Rakúska republika podala žalobu o neplatnosť sporného rozhodnutia.
12
Dňa 19. júla 2018 bol povolený vstup do konania pred Všeobecným súdom ako vedľajším účastníkom konania na podporu návrhov Rakúskej republiky Luxemburskému veľkovojvodstvu a na podporu návrhov Komisie Českej republike, Francúzskej republike, Maďarsku, Poľskej republike, Slovenskej republike, ako aj Spojenému kráľovstvu Veľkej Británie a Severného Írska.
13
Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd preskúmal a zamietol všetky žalobné dôvody vznesené Rakúskou republikou s výnimkou druhého a tretieho žalobného dôvodu, ktoré vzal tento členský štát späť, a tak žalobu zamietol.
IV. Návrhy účastníkov odvolacieho konania
14
Rakúska republika navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok v celom rozsahu,
–
v celom rozsahu vyhovel žalobe podanej na prvom stupni, ktorou sa domáhala zrušenia sporného rozhodnutia, a
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
15
Luxemburské veľkovojvodstvo navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
vyhovel návrhu podanému na prvom stupni na zrušenie sporného rozhodnutia v celom rozsahu,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
16
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie a
–
uložil Rakúskej republike povinnosť nahradiť trovy konania.
17
Česká republika navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie a
–
uložil Rakúskej republike povinnosť nahradiť trovy konania.
18
Francúzska republika, Maďarsko a v podstate Poľská republika navrhujú, aby Súdny dvor zamietol odvolanie.
V. O návrhu na opätovné otvorenie ústnej časti konania
19
Podaním doručeným do kancelárie Súdneho dvora 13. marca 2025 podalo Maďarsko návrh na opätovné začatie ústnej časti konania na základe článku 83 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora. Na podporu svojho návrhu v podstate uviedlo, že nesúhlasí s niektorými posúdeniami uvedenými v návrhoch generálnej advokátky. Maďarsko konkrétne spochybňuje posúdenia týkajúce sa rozsahu povinnosti Komisie preskúmať v rámci konania, akým je konanie, ktoré viedlo k vydaniu sporného rozhodnutia, či je opatrenie pomoci zlučiteľné s inými ustanoveniami práva Únie, než sú ustanovenia v oblasti štátnej pomoci, najmä ak už Komisia takéto preskúmanie vykonala v rámci konania o nesplnení povinnosti vo vzťahu k dotknutému členskému štátu.
20
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že na jednej strane ani podľa Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ani podľa rokovacieho poriadku nemajú účastníci konania možnosť podať pripomienky v reakcii na návrhy prednesené generálnym advokátom (rozsudok z 25. januára 2022, Komisia/European Food a i., C‑638/19 P, EU:C:2022:50, bod 55, ako aj citovaná judikatúra).
21
Na druhej strane podľa článku 252 druhého odseku ZFEÚ generálny advokát predkladá verejne, nestranne a nezávisle odôvodnené návrhy v prípadoch, ktoré si v súlade so Štatútom Súdneho dvora Európskej únie vyžadujú jeho účasť. Súdny dvor nie je viazaný ani týmito návrhmi, ani odôvodnením, na základe ktorého k nim generálny advokát dospeje. V dôsledku toho nesúhlas účastníka konania s návrhmi generálneho advokáta bez ohľadu na otázky, ktoré v nich skúmal, nemôže byť sám osebe dôvodom na opätovné začatie ústnej časti konania (rozsudok z 25. januára 2022, Komisia/European Food a i., C‑638/19 P, EU:C:2022:50, bod 56, ako aj citovaná judikatúra).
22
Súdny dvor síce môže po vypočutí generálneho advokáta kedykoľvek v súlade s článkom 83 rokovacieho poriadku nariadiť opätovné začatie ústnej časti konania, najmä ak usúdi, že nemá dostatok informácií, alebo ak účastník konania uvedie po skončení tejto časti konania novú skutočnosť, ktorá môže mať rozhodujúci vplyv na rozhodnutie Súdneho dvora.
23
V prejednávanej veci však Súdny dvor po vypočutí generálnej advokátky zastáva názor, že po skončení písomnej časti konania a po uskutočnenom pojednávaní má dostatok informácií potrebných na rozhodnutie v prejednávanej veci. Uvádza, že v každom prípade z návrhu na opätovné začatie ústnej časti konania podaného Maďarskom, ktorý sa v podstate zameriava na právne otázky, ktoré už boli prejednané v rámci písomnej časti konania a na pojednávaní, nevyplýva žiadna nová skutočnosť, ktorá by mohla mať vplyv na rozhodnutie, ktoré má v uvedenej veci vydať.
24
Za týchto okolností nie je opodstatnené nariadiť opätovné začatie ústnej časti konania.
VI. O odvolaní
25
Rakúska republika na podporu svojho odvolania uvádza štyri odvolacie dôvody, z ktorých prvý je založený na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa mal dopustiť Všeobecný súd tým, že dospel k záveru, že neexistencia verejného obstarávania na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov nespôsobuje nezákonnosť sporného rozhodnutia, druhý je založený na nesprávnom právnom posúdení týkajúcom sa preskúmania proporcionality dotknutého opatrenia pomoci, tretí je založený na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa mal dopustiť Všeobecný súd, pokiaľ ide o otázku existencie neprimeraného narušenia hospodárskej súťaže, ako aj o otázku posilnenia a/alebo vytvorenia dominantného postavenia na trhu, a štvrtý je založený na nesprávnom právnom posúdení týkajúcom sa určenia základných prvkov predmetnej pomoci.
A. O prvom odvolacom dôvode
26
Tento odvolací dôvod sa týka bodov 27 až 50 a 196 až 203 napadnutého rozsudku.
27
V prvom rade tento odvolací dôvod smeruje proti tomu, že Všeobecný súd zamietol prvý žalobný dôvod uvedený na prvom stupni, ktorým Rakúska republika tvrdila, že sporné rozhodnutie je nezákonné z dôvodu, že výstavba dvoch nových jadrových reaktorov, ktorá je podľa jej názoru„podmienkou neoddeliteľnou“ od predmetu dotknutej pomoci, bola zverená spoločnosti JSC NIAEP, pričom sa nezorganizovalo verejné obstarávanie, čím bola porušená právna úprava Únie v oblasti verejného obstarávania.
28
V tejto súvislosti treba uviesť, že Všeobecný súd v bodoch 25 až 50 napadnutého rozsudku v podstate na jednej strane konštatoval, že v odôvodneniach 279 až 287 sporného rozhodnutia Komisia v prvom rade správne vychádzala zo zásady, podľa ktorej bola povinná dodržiavať súlad medzi právom štátnej pomoci a ustanoveniami upravujúcimi iné oblasti práva Únie, len pokiaľ ide o podmienky dotknutej pomoci, ktoré sú tak neoddeliteľne spojené s jej predmetom, že ich nemožno posudzovať samostatne. Všeobecný súd s odkazom na rozsudok z 22. septembra 2020, Rakúsko/Komisia (C‑594/18 P, EU:C:2020:742), ktorého sa dovolávala Rakúska republika, najprv konštatoval, že pred ním nebolo namietané žiadne porušenie ustanovení práva Únie z dôvodu výkonu hospodárskej činnosti podporovanej dotknutou pomocou, konkrétne výroby jadrovej energie. Ďalej podľa názoru Všeobecného súdu nemožno vyvodiť žiaden dôsledok zo skutočnosti, že Súdny dvor v tomto rozsudku neskúmal existenciu neoddeliteľnej súvislosti medzi podmienkami dotknutej pomoci a touto samotnou pomocou, keďže vo veci, v ktorej bol vydaný uvedený rozsudok, vyplývalo údajné porušenie zásad práva Únie zo samotného predmetu uvedenej pomoci, a to z vývoja jadrovej elektrárne. Napokon podľa Všeobecného súdu z toho istého rozsudku nevyplýva, že Súdny dvor mal v úmysle rozšíriť rozsah kontroly, ktorá v tejto oblasti prináleží Komisii, pretože uloženie povinnosti kontroly bez ohľadu na existenciu takejto neoddeliteľnej súvislosti by bolo v rozpore tak s pravidlami a procesnými zárukami, ktoré sú špecifické pre rôzne konania v iných oblastiach práva Únie, ako aj so zásadou autonómie správnych konaní a opravných prostriedkov. Všeobecný súd s prihliadnutím na tieto úvahy v bode 34 napadnutého rozsudku uviedol, že Komisia sa nedopustila nesprávneho právneho posúdenia, keď zastávala názor, že jej preskúmanie treba obmedziť v rámci konania podľa článku 108 ZFEÚ na samotné opatrenie dotknutej pomoci, ako aj na podmienky, ktoré sú s ňou neoddeliteľne spojené.
29
Na druhej strane Všeobecný súd v bode 35 napadnutého rozsudku rozhodol, že Rakúska republika sa mýli, keď tvrdí, že priame zadanie výstavby dvoch nových jadrových reaktorov spoločnosti JSC NIAEP predstavuje „podmienku neoddeliteľnú“ od predmetu dotknutej pomoci z dôvodu, že výzva na súťaž mohla viesť k úplne odlišnej pomoci, najmä pokiaľ ide o výšku a štruktúru tejto pomoci. V tejto súvislosti Všeobecný súd po tom, čo spresnil, že dotknutá pomoc spočíva v bezodplatnom poskytnutí dvoch nových jadrových reaktorov spoločnosti Paks II na účely ich prevádzky, v bode 36 napadnutého rozsudku konštatoval, že otázka, či zadanie zákazky na výstavbu týchto dvoch nových reaktorov malo byť predmetom verejného obstarávania, sa týkala bezodplatnej výroby a dodávky tovaru, a preto predchádza samotnému opatreniu pomoci, takže rozhodnutie o zadaní zákazky na vývoj a výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov nepredstavovalo podmienku samotnej pomoci.
30
Všeobecný súd v tejto súvislosti v bode 37 napadnutého rozsudku rozhodol, že uskutočnenie verejného obstarávania a prípadné využitie iného podniku na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov by nemalo vplyv na predmet dotknutej pomoci, t. j. bezodplatné poskytnutie dvoch nových reaktorov na účely ich prevádzky, ani na príjemcu tejto pomoci, teda na spoločnosť Paks II. Okrem toho porušenie právnej úpravy Únie v oblasti verejného obstarávania môže mať vplyv len na trh stavebných prác v oblasti výstavby jadrových elektrární a nemôže mať tak vplyv na trh, ktorého sa týka predmet opatrenia dotknutej pomoci, a to trh s elektrickou energiou.
31
Pokiaľ ide konkrétne o vplyv absencie verejného obstarávania na výšku tejto pomoci, Všeobecný súd v bode 38 napadnutého rozsudku rozhodol, že nebolo preukázané, že iní uchádzači mohli dodať dva reaktory v dotknutej technológii „za lepších podmienok alebo za nižšiu cenu“. Navyše, aj keby také verejné obstarávanie mohlo ovplyvniť výšku dotknutej pomoci, táto okolnosť by sama osebe nemala nijaký vplyv na výhodu, ktorú táto pomoc predstavovala pre jej príjemcu, keďže táto výhoda mala spočívať v bezodplatnom poskytnutí dvoch nových jadrových reaktorov na účely ich prevádzky. V dôsledku toho podľa názoru Všeobecného súdu nemalo zvýšenie alebo zníženie výšky dotknutej pomoci vplyv ani na pomoc ako takú, ani na jej protisúťažný účinok.
32
V druhom rade prvý odvolací dôvod smeruje proti tomu, že Všeobecný súd zamietol prvú časť desiateho žalobného dôvodu na prvom stupni, založeného na nedostatočnom odôvodnení sporného rozhodnutia, pokiaľ ide o zlučiteľnosť pomoci s inými ustanoveniami práva Únie. Konkrétne Rakúska republika na Všeobecnom súde tvrdila, že Komisia dostatočne nevysvetlila dôvody, pre ktoré nekonštatovala porušenie právnej úpravy Únie v oblasti verejného obstarávania z dôvodu priameho zadania zákazky na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov, čo predstavuje podmienku neoddeliteľnú od predmetu dotknutej pomoci. Všeobecný súd v tejto súvislosti v bodoch 197 a 198 napadnutého rozsudku rozhodol, že Komisia v prvom rade v odôvodneniach 280 až 284 sporného rozhodnutia vysvetlila, že z dôvodu neexistencie neoddeliteľnej súvislosti medzi prípadným porušením smernice 2014/25 a predmetom dotknutej pomoci nemôže byť zlučiteľnosť tejto pomoci s vnútorným trhom týmto porušením dotknutá. Komisia preto podľa Všeobecného súdu nebola povinná uviesť v spornom rozhodnutí dôvody, pre ktoré boli podmienky stanovené v článku 50 písm. c) smernice 2014/25 splnené.
33
V treťom rade, ako vyplýva z bodov 40 a 43 napadnutého rozsudku, Všeobecný súd konštatoval, že Komisia v odôvodnení 285 sporného rozhodnutia uviedla, že v každom prípade posúdila, či Maďarsko dodržiava smernicu 2014/25 v rámci samostatného konania, a to konania o nesplnení povinnosti s referenčným číslom NIF 2015/4231‑32 (ďalej len „konanie o nesplnení povinnosti z roku 2015“), na základe ktorého dospela k záveru, že postupy stanovené touto smernicou nie sú uplatniteľné na zadanie stavebných prác na dva nové jadrové reaktory podľa článku 50 písm. c) tejto smernice.
34
Všeobecný súd tým, že v podstate preskúmal tieto doplňujúce dôvody sporného rozhodnutia, v bode 41 napadnutého rozsudku rozhodol, že Komisia sa správne domnievala, že môže odkázať na svoje posúdenie vykonané v rámci konania o nesplnení povinnosti z roku 2015 v záujme súladu medzi výsledkami preskúmania zlučiteľnosti dotknutej pomoci a týmto konaním o nesplnení povinnosti. Ako vyplýva z bodu 42 napadnutého rozsudku, Komisia sa na základe podrobnej analýzy konkrétnejšie domnievala, že priame zadanie stavebných prác na dva nové jadrové reaktory spoločnosti JSC NIAEP sa mohlo uskutočniť bez predchádzajúcej výzvy na súťaž, keďže z technických dôvodov neexistovala hospodárska súťaž, a preto bol článok 50 písm. c) bod ii) smernice 2014/25 relevantný. V tejto súvislosti podľa bodov 43 až 46 napadnutého rozsudku Komisia v nadväznosti na opatrenie na zabezpečenie priebehu konania predložila Všeobecnému súdu dokumenty, z ktorých bolo podľa Všeobecného súdu potrebné vyvodiť, že Maďarsko sa zaviazalo uskutočniť predchádzajúcu výzvu na súťaž pre väčšinu ostatných častí dotknutého projektu transparentným spôsobom a pri dodržaní základných zásad rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie. Ako vyplýva predovšetkým z bodu 45 napadnutého rozsudku, podľa vyhlásení Komisie na pojednávaní na Všeobecnom súde, sa tento záväzok Maďarska odráža v odôvodnení 372 sporného rozhodnutia, ktoré treba vykladať spoločne s jeho odôvodnením 285.
35
Okrem toho Všeobecný súd v bode 47 napadnutého rozsudku rozhodol, že nemožno pripustiť, aby v rámci konania týkajúceho sa zlučiteľnosti pomoci s vnútorným trhom došlo k spochybneniu všetkých skôr prijatých rozhodnutí, ktoré už boli predmetom osobitného konania upraveného osobitnými pravidlami v zmysle rozsudku z 15. júna 1993, Matra/Komisia (C‑225/91, EU:C:1993:239, bod 44), a ktoré sa líšia od pravidiel uplatniteľných v oblasti štátnej pomoci. Zásada právnej istoty bráni tomu, aby Komisia opätovne preskúmala zadanie zákazky na výstavbu v rámci konania o štátnej pomoci, ak v čase, keď rozhodla o skončení predtým vedeného konania o nesplnení povinnosti, nemala k dispozícii nové informácie. Pokiaľ ide o preskúmanie dodržiavania právnej úpravy Únie v oblasti verejného obstarávania Maďarskom v rámci zadania zákazky na stavebné práce na dvoch nových jadrových reaktorov v lokalite Paks, to tak pritom podľa Komisie v čase prijatia sporného rozhodnutia bolo.
36
Pokiaľ ide o tvrdenie Rakúskej republiky, podľa ktorého nemôže konanie o nesplnení povinnosti prejudikovať posúdenie prípadného porušenia právnej úpravy Únie v oblasti verejného obstarávania v rámci konania o štátnej pomoci, keďže konanie o nesplnení povinnosti sa riadi zásadou účelnosti, Všeobecný súd v bode 48 napadnutého rozsudku konštatoval, že toto tvrdenie je irelevantné, keďže Komisia skutočne začala toto posledné uvedené konanie, v rámci ktorého vykonala analýzu technických dôvodov, o ktoré sa Maďarsko opieralo, a na základe ktorej dospela k záveru, že podmienky článku 50 písm. c) smernice 2014/25 boli splnené. Výsledok konania o nesplnení povinnosti z roku 2015 bol navyše v odôvodnení 285 sporného rozhodnutia označený ako „predbežný záver“, a to výlučne z dôvodu možnosti kedykoľvek začať na základe nových informácií nové konanie rovnakej povahy.
37
Prvý odvolací dôvod obsahuje tri časti, pričom prvé dve treba preskúmať spoločne.
1.
O prvej a druhej časti prvého odvolacieho dôvodu
a)
Argumentácia účastníkov konania
38
V rámci prvej časti prvého odvolacieho dôvodu Rakúska republika, ktorú podporuje Luxemburské veľkovojvodstvo, najprv v podstate Všeobecnému súdu vytýka, že najmä v bodoch 27 a 201 napadnutého rozsudku „umelo“ rozlišoval medzi výstavbou dvoch nových jadrových reaktorov a ich bezodplatným poskytnutím spoločnosti Paks II, a že vychádzal z toho, že predmetom dotknutého opatrenia pomoci považoval len toto poskytnutie. Rakúska republika sa konkrétnejšie domnieva, že opatrenia, ktoré prispievajú k dosiahnutiu účelu dotknutej pomoci, treba posudzovať ako celok. „Prísne rozlišovanie“ vykonané Všeobecným súdom medzi bezodplatným poskytnutím dvoch nových jadrových reaktorov a prostriedkami, ktoré na to Maďarsko vyčlenilo, sa tak ukazuje ako nesprávne. Rakúska republika ďalej s odkazom najmä na body 2, 65, 73 a 188 napadnutého rozsudku poznamenáva, hoci formálne v rámci druhého odvolacieho dôvodu, avšak v rámci argumentácie, ktorá v podstate stále patrí do prvého odvolacieho dôvodu, že Všeobecný súd neposkytol jediný opis, ale niekoľko opisov opatrenia pomoci, o ktoré ide v tomto rozsudku.
39
Ďalej tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že Súdny dvor rozsudkom z 22. septembra 2020, Rakúsko/Komisia (C‑594/18 P, EU:C:2020:742), nezamýšľal rozšíriť rozsah kontroly prislúchajúcej Komisii v rámci konania, akým je konanie o dotknutej pomoci.
40
Komisia sa domnieva, že Všeobecný súd sa v tejto súvislosti nedopustil nesprávneho právneho posúdenia a tvrdí, že Rakúska republika si nesprávne zamieňa predmet dotknutej pomoci a jej podmienky. S odkazom najmä na rozsudok z 31. januára 2023, Komisia/Braesch a i. (C‑284/21 P, EU:C:2023:58), pripomína, že podmienky pomoci sa musia posudzovať v rámci konania, akým je konanie o spornej pomoci, len vtedy, ak sú tak neoddeliteľne spojené s predmetom dotknutej pomoci, že ich nemožno posúdiť samostatne. Podľa Komisie Všeobecný súd v prejednávanej veci správne rozlišoval medzi dotknutou pomocou a jej predmetom na jednej strane a podmienkami tejto pomoci na druhej strane a v bode 36 napadnutého rozsudku správne konštatoval, že verejné obstarávanie týkajúce sa zákazky rozvoja a výstavby dvoch jadrových reaktorov predchádzalo samotnému opatreniu pomoci, a to „bezodplatnému poskytnutiu dvoch nových jadrových reaktorov v prospech spoločnosti Paks II na účely ich prevádzky“, a teda nepredstavovalo podmienku samotnej dotknutej pomoci.
41
Okrem toho Všeobecný súd správne konštatoval, že uskutočnenie verejného obstarávania a prípadné využitie iného podniku na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov nezmenilo ani predmet, ani príjemcu dotknutej pomoci. Aj za predpokladu, že by došlo k porušeniu právnej úpravy Únie v oblasti verejného obstarávania, čo nie je tento prípad, jeho účinky by sa obmedzovali na trh stavebných prác jadrových elektrární a nemali by vplyv na trh s elektrickou energiou, na ktorý sa vzťahuje dotknuté opatrenie pomoci. Rovnako aj za predpokladu, že by výška dotknutej pomoci mohla byť ovplyvnená priamym zadaním zákazky na stavebné práce na dvoch nových jadrových reaktorov, čo tiež nie je tento prípad, Komisia tvrdí, že v každom prípade vykonala svoje posúdenie proporcionality dotknutého opatrenia s náležitou starostlivosťou, pričom zohľadnila všetky relevantné skutočnosti.
42
V druhej časti prvého odvolacieho dôvodu Rakúska republika najprv v podstate tvrdí, že na rozdiel od toho, čo uviedol Všeobecný súd najmä v bodoch 35 až 39 napadnutého rozsudku, zadanie zákazky na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov priamo súviselo s dotknutým opatrením pomoci. V tejto súvislosti sa odvoláva na cieľ zabezpečiť spravodlivú a nenarušenú hospodársku súťaž na vnútornom trhu, ktorý je spoločný pre právo verejného obstarávania a právo štátnej pomoci. Rakúska republika ďalej poznamenáva, že poskytnutie dvoch nových jadrových reaktorov a úver, ktorý Ruská federácia poskytla Maďarsku, boli v skutočnosti mimoriadne úzko prepojené, keďže ruské a maďarské orgány navrhli a realizovali dotknutú operáciu ako „jeden celok“, ako to vyplýva z medzivládnej dohody.
43
Rakúska republika, stále v rámci prvého odvolacieho dôvodu, odkazujúc v tejto súvislosti na svoje tvrdenia uvedené v rámci druhého odvolacieho dôvodu, ďalej zdôrazňuje, že porušenie pravidiel práva verejného obstarávania má vplyv na samotnú pomoc, konkrétne na proporcionalitu a výšku tejto pomoci. Okrem toho vysvetľuje, že predchádzajúca výzva na súťaž v súlade s ustanoveniami práva verejného obstarávania mohla viesť k úplne inej pomoci, najmä pokiaľ ide o jej výšku a štruktúru v tom zmysle, že výhodnejšia ponuka na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov by priamo znížila výšku dotknutej pomoci.
44
V tejto súvislosti Rakúska republika spochybňuje body 36 a 38 napadnutého rozsudku v rozsahu, v akom v nich Všeobecný súd dospel k záveru, že zvýšenie alebo zníženie sumy dotknutej pomoci by neviedlo k zmene pomoci v pravom zmysle slova, ani k zmene jej konkurenčného účinku. Ak by v rámci konania predchádzajúcej výzvy na súťaž mohla byť predložená a prijatá výhodnejšia ponuka, dotknutá pomoc by mohla byť odlišná z hľadiska jej výšky a štruktúry. V prípade neexistencie konania predchádzajúcej výzvy na súťaž tak nemožno zaručiť, že dotknutá pomoc bude skutočne proporcionálna, teda obmedzená na požadované minimum.
45
Komisia pripomína, že z rozsudku z 22. marca 1977, Iannelli & Volpi (74/76, EU:C:1977:51), vyplýva, že iba podmienky pomoci, ktoré nemožno posúdiť samostatne, sú natoľko neoddeliteľne spojené s predmetom pomoci. V prejednávanej veci sa pritom otázka súladu dotknutej pomoci s právnou úpravou Únie v oblasti verejného obstarávania mohla posudzovať samostatne a navyše bola posúdená v rámci konania o nesplnení povinnosti z roku 2015.
46
Pokiaľ ide o tvrdenia, ktoré Rakúska republika vyvodzuje z medzivládnej dohody (pozri bod 42 tohto rozsudku), Komisia ďalej tvrdí, že toto tvrdenie je po prvýkrát uvedené v rámci odvolania, a preto je neprípustné.
47
Okrem toho Komisia poznamenáva, že možnosť, že výška a štruktúra dotknutej pomoci by mohli byť odlišné, ak by sa uskutočnilo konanie predchádzajúcej výzvy na súťaž, tiež nie je relevantnou skutočnosťou, keďže kontrola proporcionality dotknutej pomoci by neviedla k odlišnému výsledku. Ako vyplýva z bodu 38 napadnutého rozsudku, vzhľadom na to, že predmetom tejto pomoci bolo bezodplatné poskytnutie dvoch nových jadrových reaktorov, zvýšenie alebo zníženie jej výšky by samo osebe neznamenalo odlišné posúdenie.
48
Na pojednávaní pred Súdnym dvorom Komisia uviedla, že výška investície, ktorá bola predmetom dotknutého opatrenia pomoci, bola 12,5 miliardy eur, z ktorých 10 miliárd bolo poskytnutých Ruskou federáciou na základe medzivládnej dohody ako úver a 2,5 miliardy eur boli vlastné zdroje Maďarska. Tvrdila, že hospodársky subjekt na trhu by z takejto investície nezískal dostatočný prospech, a následne dospela k záveru, že bez pomoci Maďarska by sa dotknutý projekt nerealizoval, a že v dôsledku toho musel tento členský štát investovať sumu 12,5 miliardy eur. V tejto súvislosti Komisia v odpovedi na otázku Súdneho dvora potvrdila, že táto suma zodpovedá nákladom na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov, ako aj niektorým investíciám spojeným s ich prevádzkou spoločnosťou Paks II.
49
Francúzska republika v podstate tvrdí, že Rakúska republika sa svojou argumentáciou týkajúcou sa priameho zadania zákazky na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov ako podmienky neoddeliteľnej od dotknutej pomoci v skutočnosti snaží spochybniť posúdenie skutkových okolností a dôkazov, ktoré vykonal Všeobecný súd. S výnimkou prípadu skreslenia pritom takéto posúdenie nepredstavuje právnu otázku, ktorá ako taká podlieha preskúmaniu Súdnym dvorom v rámci odvolania.
b)
Posúdenie Súdnym dvorom
50
Prvou a druhou časťou prvého odvolacieho dôvodu sa Rakúska republika snaží spochybniť analýzu uvedenú v bodoch 35 až 38 napadnutého rozsudku v rozsahu, v akom Všeobecný súd na základe tejto analýzy potvrdil záver uvedený najmä v odôvodnení 284 sporného rozhodnutia, podľa ktorého vzhľadom na neexistenciu neoddeliteľnej súvislosti medzi prípadným porušením právnej úpravy Únie v oblasti verejného obstarávania a predmetom dotknutej pomoci nemôže byť posúdenie zlučiteľnosti tejto pomoci s vnútorným trhom ovplyvnené týmto porušením.
51
Rakúska republika v podstate tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia jednak tým, že vylúčil výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov z definície predmetu sporného opatrenia pomoci, a jednak tým, že potvrdil záver Komisie, že priame zadanie zákazky na túto výstavbu nepredstavuje podmienku tejto pomoci, ktorá je od jej predmetu neoddeliteľná.
52
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry nemôže konanie upravené v článku 108 ZFEÚ nikdy viesť k výsledku, ktorý by bol v rozpore s osobitnými ustanoveniami Zmluvy. Komisia tak nemôže vyhlásiť za zlučiteľnú s vnútorným trhom štátnu pomoc, ktorá je ako taká alebo z hľadiska niektorých jej podmienok v rozpore s ustanoveniami alebo všeobecnými zásadami práva Únie (rozsudok z 31. januára 2023, Komisia/Braesch a i., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, bod 96 a citovaná judikatúra).
53
Ako v podstate uviedla generálna advokátka v bode 33 svojich návrhov, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že Komisia je povinná zohľadniť porušenia iných ustanovení práva Únie, než sú ustanovenia týkajúce sa štátnej pomoci, ak takéto porušenie vyplýva z financovanej hospodárskej činnosti, pomoci alebo z jej predmetu ako takých, prípadne z podmienok neoddeliteľne spojených s predmetom pomoci (pozri v tomto zmysle rozsudky z 22. marca 1977, Iannelli & Volpi, 74/76, EU:C:1977:51, bod 14, a z 31. januára 2023, Komisia/Braesch a i., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, body 98 a 103, ako aj citovanú judikatúru).
54
Ak sú teda podmienky pomoci natoľko neoddeliteľne spojené s jej predmetom, že ich nemožno posudzovať samostatne, musí sa ich vplyv na zlučiteľnosť alebo nezlučiteľnosť uvedenej pomoci ako celku nevyhnutne posudzovať v rámci konania upraveného v článku 108 ZFEÚ (rozsudok z 31. januára 2023, Komisia/Braesch a i., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, bod 97, ako aj citovaná judikatúra). Takéto podmienky tak patria medzi prvky, ktoré má Komisia preskúmať a prípadne aj schváliť, takže v prípade, že takéto podmienky vedú k porušeniu všeobecných ustanovení a zásad práva Únie, rozhodnutie prijaté Komisiou, ktoré takúto schému povoľuje, je nevyhnutne nezákonné (pozri v tomto zmysle rozsudok z 31. januára 2023, Komisia/Braesch a i., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, bod 99).
55
Všeobecný súd v tejto súvislosti správne v bode 30 napadnutého rozsudku rozhodol, že z rozsudku z 22. septembra 2020, Rakúsko/Komisia (C‑594/18 P, EU:C:2020:742), nemožno vyvodiť, že Súdny dvor mal v úmysle upustiť od svojej judikatúry, podľa ktorej treba rozlišovať medzi podmienkami, ktoré majú neoddeliteľnú súvislosť s predmetom pomoci a podmienkami, ktoré ju nemajú, a že preto treba tvrdenie Rakúskej republiky v tomto smere zamietnuť. Je pravda, že Súdny dvor sa v rozsudku z 22. septembra 2020, Rakúsko/Komisia (C‑594/18 P, EU:C:2020:742), neodvolával na svoju judikatúru týkajúcu sa podmienok, ktoré sú neoddeliteľne spojené s pomocou alebo jej predmetom. Vyplýva to však zo skutočnosti, že vo veci, v ktorej bol vydaný tento posledný uvedený rozsudok, išlo len o údajné porušenie práva Únie vyplývajúce zo samotnej ekonomickej činnosti, na ktorej financovanie bola dotknutá pomoc v tejto veci určená a ktorú z tohto dôvodu nemožno oddeliť od predmetu tejto pomoci (pozri v tomto zmysle rozsudok z 31. januára 2023, Komisia/Braesch a i., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, bod 98).
1) O definícii predmetu dotknutej pomoci
56
Najprv je potrebné overiť, či Všeobecný súd v bode 36 napadnutého rozsudku správne definoval predmet dotknutej pomoci tak, že spočíva len v „bezodplatnom poskytnutí dvoch nových jadrových reaktorov v prospech spoločnosti Paks II na účely ich prevádzky“, čím z tohto predmetu vylúčil ich výstavbu.
57
Pokiaľ ide na úvod o prípustnosť argumentácie proti bodu 36 napadnutého rozsudku, treba na jednej strane uviesť, že hoci v súlade s článkom 170 ods. 1 rokovacieho poriadku nemožno v odvolaní zmeniť predmet sporu na Všeobecnom súde, odvolateľ však má právo podať odvolanie, v rámci ktorého na Súdnom dvore uvedie odvolacie dôvody a tvrdenia vyplývajúce zo samotného napadnutého rozsudku, ktoré majú z právneho hľadiska spochybniť jeho dôvodnosť (pozri rozsudok zo 4. októbra 2024, Aeris Invest/Komisia a SRB, C‑535/22 P, EU:C:2024:819, bod 146 a citovanú judikatúru). Na rozdiel od toho, čo tvrdí Francúzska republika vo svojej duplike, je teda Rakúska republika oprávnená po prvý raz v odvolacom konaní predložiť argumentáciu smerujúcu proti vymedzeniu predmetu dotknutej pomoci Všeobecným súdom v bode 36 napadnutého rozsudku.
58
Na druhej strane podľa judikatúry nemá Súdny dvor v prípade odvolania právomoc zisťovať skutkový stav a v zásade ani skúmať dôkazy, ktoré Všeobecný súd uznal na preukázanie tohto skutkového stavu. Preskúmavacia právomoc Súdneho dvora vzťahujúca sa na zistenia skutkových okolností Všeobecným súdom sa teda týka najmä skreslenia skutkových okolností, teda vecnej nesprávnosti týchto zistení vyplývajúcej zo spisových dokumentov, nesprávneho posúdenia dôkazov, ich právnej kvalifikácie a otázky, či pravidlá v oblasti dôkazného bremena a hodnotenia dôkazov boli dodržané (pozri rozsudok z 10. septembra 2024, Komisia/Írsko a i., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, body 168 a 169, ako aj citovanú judikatúru). V prejednávanej veci pritom Rakúska republika svojou argumentáciou týkajúcou sa vymedzenia predmetu dotknutého opatrenia pomoci, ktoré vykonal Všeobecný súd, nespochybňuje zistenie skutkového stavu Všeobecným súdom, ale jeho právnu kvalifikáciu tohto skutkového stavu.
59
Pokiaľ ide o meritum posúdenia uvedeného v bode 36 napadnutého rozsudku, Všeobecný súd vychádzal z predpokladu uvedeného v bode 56 tohto rozsudku, keď dospel k záveru, že „otázka, či zadanie zákazky na výstavbu týchto dvoch reaktorov malo byť predmetom verejného obstarávania, sa týka bezodplatnej výroby a dodávky tovaru, a preto predchádza samotnému opatreniu pomoci“, a následne dospel k záveru, že „rozhodnutie o zadaní zákazky na rozvoj a výstavbu dvoch nových [jadrových] reaktorov teda samo osebe nepredstavuje podmienku pomoci“.
60
Z predmetu dotknutého opatrenia pomoci pritom nemožno vylúčiť operáciu, ktorej podstatné prvky vyplývajú z oznámenia tohto opatrenia a ktorá je jeho neoddeliteľnou súčasťou, keďže predstavuje prvok nevyhnutný na realizáciu uvedeného opatrenia, a teda na dosiahnutie jeho cieľa.
61
V prejednávanej veci, ako vyplýva z bodu 2 napadnutého rozsudku, cieľom pomoci plánovanej Maďarskom bolo podporiť činnosť výroby jadrovej energie, čo je cieľ, ktorý bol sledovaný prostredníctvom projektu týkajúceho sa, podľa samotného názvu oznámenia dotknutého opatrenia pomoci, „vývoja dvoch nových jadrových reaktorov“. Z bodov 5 a 6 napadnutého rozsudku tiež vyplýva, že podľa medzivládnej dohody vývoj týchto dvoch nových jadrových reaktorov zahŕňal ich projektovanie a výstavbu, pričom základné prvky tejto operácie, a to najmä totožnosť staviteľa a technické špecifikácie uvedených dvoch nových jadrových reaktorov, vyplývali z oznámenia dotknutého opatrenia pomoci.
62
Navyše v odôvodnení 9 sporného rozhodnutia, citovanom v bode 116 napadnutého rozsudku, sa v bode 2.1 s názvom „Opis projektu“ uvádza, že „opatrenie pozostáva z vývoja dvoch jadrových reaktorov… v Maďarsku, ktorých výstavbu v plnej miere financuje Maďarská republika v prospech subjektu Paks II…, ktorý bude nové reaktory vlastniť a prevádzkovať“. V rovnakom kontexte z odôvodnení 324 až 328 tohto rozhodnutia vyplýva, že Komisia opisuje oznámené opatrenie pomoci za „vhodný nástroj na výstavbu… nových reaktorov“, ktorý zodpovedá „cieľ[u] spoločného záujmu podpory jadrovej energie“.
63
Pokiaľ ide o výšku dotknutej pomoci, z bodu 188 napadnutého rozsudku, ktorý preberá údaje uvedené v odôvodnení 15 uvedeného rozhodnutia, vyplýva, že táto pomoc „[zahŕňala] revolvingový úverov vo výške 10 miliárd eur a dodatočnú sumu 2,5 miliardy eur vyplatenú maďarským štátom“. Ako vyplýva z bodu 7 tohto rozsudku, táto úverová linka bola podľa medzivládnej dohody Maďarsku poskytnutá prostredníctvom úveru Ruskou federáciou a jej použitie sa obmedzovalo výlučne na projektovanie, výstavbu a uvedenie do prevádzky dvoch nových jadrových reaktorov. Napokon, ako je uvedené v bode 48 tohto rozsudku, Komisia na pojednávaní potvrdila, že suma investovaná Maďarskom v rámci dotknutého projektu zodpovedala najmä nákladom na výstavbu týchto dvoch nových jadrových reaktorov.
64
Treba preto konštatovať, že vzhľadom na to, že výstavba uvedených reaktorov bola jednak prvkom nevyhnutným na dosiahnutie cieľa sledovaného dotknutým oznámeným opatrením a jednak operáciou financovanou prinajmenšom nepriamo zo zdrojov Maďarska, tvorila táto výstavba neoddeliteľnú súčasť opatrenia pomoci oznámeného týmto členským štátom, a preto ju Všeobecný súd nemohol platne vylúčiť z predmetu toho istého opatrenia.
65
Tvrdenie Všeobecného súdu v bode 36 napadnutého rozsudku, podľa ktorého jediným cieľom tejto pomoci bolo „bezodplatné poskytnutie dvoch nových jadrových reaktorov v prospech spoločnosti Paks II na účely ich prevádzky“, preto vychádza z nesprávneho právneho posúdenia relevantných skutočností.
2) O existencii neoddeliteľnej podmienky
66
Za týchto podmienok treba ďalej overiť, či napriek nesprávnej právnej kvalifikácii skutkových okolností konštatovanej v bode 65 tohto rozsudku Všeobecný súd v bode 39 napadnutého rozsudku správne potvrdil hlavný záver uvedený v spornom rozhodnutí, podľa ktorého priame zadanie zákazky na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov, a to zadanie tejto zákazky spoločnosti JSC NIAEP bez verejného obstarávania, nepredstavuje podmienku, ktorá je neoddeliteľná od predmetu uvedenej pomoci v zmysle judikatúry citovanej v bode 54 tohto rozsudku.
67
Treba totiž pripomenúť, že v súlade s ustálenou judikatúrou ak pri odôvodnení rozsudku Všeobecného súdu došlo k porušeniu práva Únie, ale výroková časť tohto rozsudku sa napriek tomu zdá byť dôvodná z iných právnych dôvodov, takéto porušenie nemôže viesť k zrušeniu uvedeného rozsudku a je potrebné odôvodnenie nahradiť (rozsudok zo 14. decembra 2023, Komisia/Amazon.com a i., C‑457/21 P, EU:C:2023:985, bod 51, ako aj citovaná judikatúra).
68
V tejto súvislosti priame zadanie zákazky na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov nevyhnutne predstavovalo podmienku spojenú s predmetom dotknutej pomoci, keďže ako bolo konštatované v bode 64 tohto rozsudku, táto výstavba bola neoddeliteľnou súčasťou dotknutého opatrenia, tak ako bolo oznámené Maďarskom a ktorého cieľom bolo bezodplatné poskytnutie dvoch nových reaktorov spoločnosti Paks II.
69
Ako však v podstate uviedla generálna advokátka v bode 48 svojich návrhov, treba ešte preskúmať, či túto podmienku možno považovať za podmienku, ktorá je tak neoddeliteľne spojená s predmetom dotknutej pomoci, že Komisia bola povinná zahrnúť do svojho preskúmania zlučiteľnosti tejto pomoci s vnútorným trhom posúdenie súladu tejto podmienky s právnou úpravou Únie v oblasti verejného obstarávania.
70
Ako bolo pripomenuté v bode 54 tohto rozsudku, Komisia musí v rámci konania stanoveného v článku 108 ZFEÚ posúdiť podmienky neoddeliteľné od predmetu pomoci, teda podmienky, ktoré sú natoľko neoddeliteľne spojené s týmto predmetom, že by ich nebolo možné posudzovať samostatne, takže ich účinok na zlučiteľnosť alebo nezlučiteľnosť tejto pomoci ako celku s vnútorným trhom sa musí nevyhnutne posúdiť v rámci tohto konania.
71
Naopak podmienkami neoddeliteľnými od predmetu pomoci nie sú podmienky, ktoré sú síce súčasťou dotknutého opatrenia pomoci, nie sú však konkrétne nevyhnutné na uskutočnenie jej účelu alebo na jej fungovanie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 22. marca 1977, Iannelli & Volpi, 74/76, EU:C:1977:5, bod 14, a z 2. mája 2019, A‑Fonds, C‑598/17, EU:C:2019:352, bod 47 a citovanú judikatúru). Súdny dvor tak rozhodol, že opatrenia, ktoré sú síce z hľadiska skutkového stavu s pomocou spojené, ale z právneho hľadiska odlišné, a ktoré boli prijaté členským štátom, nepredstavujú podmienky neoddeliteľné od opatrenia pomoci (uznesenie zo 14. decembra 2023, CAPA a i./Komisia, C‑742/21 P, EU:C:2023:1000, bod 93, ako aj citovaná judikatúra).
72
V prejednávanej veci na rozdiel od toho, ako rozhodol Všeobecný súd v bode 39 napadnutého rozsudku, priame zadanie zákazky na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov predstavuje podmienku neoddeliteľnú od predmetu opatrenia pomoci oznámeného Maďarskom Komisii, ktorého cieľom bolo vyvinúť tieto reaktory na účely ich bezodplatného poskytnutia spoločnosti Paks II. Ako totiž vyplýva zo zistení Všeobecného súdu uvedených v bodoch 6 až 8 napadnutého rozsudku, podmienka spočívajúca v takomto zadaní bola nevyhnutná na dosiahnutie takto definovaného účelu pomoci.
73
Podľa týchto zistení sa Ruská federácia zaviazala poskytnúť Maďarsku úver na financovanie vývoja dvoch nových jadrových reaktorov jadrovej elektrárne Paks, ktorých výstavbu mala realizovať JSC NIAEP, ktorú určila Ruská federácia, pričom väčšinu finančných prostriedkov potrebných na tento vývoj mala držať Banka pre rozvoj a zahraničné hospodárske vzťahy Ruska a táto banka mala na žiadosť spoločnosti Paks II uskutočniť platby v prospech spoločnosti JSC NIAEP za každú fázu výstavby týchto reaktorov, ktorá sa považuje za ukončenú. Tento úver tak pozostával z revolvingového úveru vo výške 10 miliárd eur obmedzeného výlučne na použitie pri projektovaní, výstavbe týchto dvoch nových reaktorov a ich uvádzaní do prevádzky. Okrem toho bolo stanovené, že ďalšia suma 2,5 miliardy eur z vlastného rozpočtu Maďarska, potrebná na financovanie uvedeného vývoja, musí byť tiež vyplatená priamo spoločnosti JSC NIAEP na žiadosť spoločnosti Paks II, v tomto prípade vládnou agentúrou pre riadenie dlhu tohto členského štátu.
74
Tento spôsob financovania, ktorý bol osobitne určený na vývoj nových reaktorov s cieľom ich bezodplatného poskytnutia spoločnosti Paks II a ktorý stanovil postupné uvoľňovanie finančných prostriedkov v prospech spoločnosti JSC NIAEP v závislosti od postupu stavebných prác dvoch dotknutých nových jadrových reaktorov, pritom potvrdzuje, že priame zadanie zákazky na výstavbu týchto reaktorov spoločnosti JSC NIAEP bolo neoddeliteľne spojené s uvedeným poskytnutím.
75
Z toho vyplýva, že v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 52 tohto rozsudku prípadné porušenie všeobecných ustanovení alebo zásad práva Únie, ako je právna úprava Únie v oblasti verejného obstarávania, prostredníctvom tejto podmienky neoddeliteľnej od dotknutého opatrenia pomoci, mohlo brániť tomu, aby bolo toto opatrenie vyhlásené za zlučiteľné s vnútorným trhom v rámci konania vedeného na základe článku 108 ZFEÚ.
76
Analýza súladu priameho zadania zákazky na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov s touto právnou úpravou bola potrebná o to viac, že uskutočnenie otvoreného, nestranného a nepodmieneného verejného obstarávania na účely zadania zákazky na výstavbu infraštruktúry môže mať vplyv, ako správne tvrdí Rakúska republika, najmä na investičné náklady potrebné na túto výstavbu a na vlastnosti tejto infraštruktúry, a teda na rozsah výhody, ktorá môže byť týmto spôsobom prípadne poskytnutá podniku alebo skupine podnikov (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudky z 24. októbra 2013, Land Burgenland a i./Komisia, C‑214/12 P, C‑215/12 P a C‑223/12 P, EU:C:2013:682, bod 94; zo 7. marca 2018, SNCF Mobilités/Komisia, C‑127/16 P, EU:C:2018:165, bod 140, ako aj zo 17. novembra 2022, Volotea a easyJet/Komisia, C‑331/20 P a C‑343/20 P, EU:C:2022:886, bod 126 a citovanú judikatúru).
77
Je pravda, že z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že Komisii neprináleží, aby z vlastného podnetu a pri neexistencii akéhokoľvek nepriameho dôkazu v tomto zmysle vyhľadávala všetky informácie, ktoré by mohli vykazovať spojitosť s vecou, ktorá jej bola predložená, aj keď by také informácie boli verejne dostupné (rozsudok z 5. septembra 2024, Slovinsko/Komisia, C‑447/22 P, EU:C:2024:678, bod 56 a citovaná judikatúra). Ako však vyplýva z odôvodnení 279 až 287 sporného rozhodnutia, na ktoré odkazuje bod 25 napadnutého rozsudku, v prejednávanej veci bola otázka zlučiteľnosti priameho zadania zákazky na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov s právnou úpravou Únie v oblasti verejného obstarávania vznesená mnohými dotknutými osobami v priebehu konania, ktoré viedlo k vydaniu sporného rozhodnutia.
78
V prvom rade treba preto konštatovať, že Všeobecný súd v bode 38 napadnutého rozsudku nesprávne rozhodol, že Komisia sa mohla oprávnene domnievať, že zákonnosť sporného rozhodnutia nezávisí od toho, či Maďarsko dodržiava pravidlá Únie v oblasti verejného obstarávania, keďže aj za predpokladu, že by použitie postupu verejného obstarávania mohlo zmeniť výšku pomoci, táto okolnosť sama osebe nemala nijaký vplyv na výhodu, ktorú táto pomoc predstavuje pre jej príjemcu, keďže spočíva v bezodplatnom poskytnutí dvoch nových jadrových reaktorov v prospech spoločnosti Paks II na účely ich prevádzky. Takéto konštatovanie je totiž nezlučiteľné so skutočnosťou, že podmienka spočívajúca v priamom zadaní zákazky na výstavbu týchto reaktorov bola neoddeliteľne spojená s týmto poskytnutím, a teda mala byť zahrnutá do preskúmania zlučiteľnosti dotknutého opatrenia pomoci s vnútorným trhom v rámci konania podľa článku 108 ZFEÚ.
79
V druhom rade je nesprávne aj konštatovanie Všeobecného súdu v bode 37 napadnutého rozsudku, podľa ktorého „porušenie pravidiel verejného obstarávania malo vplyv len na trh stavebných prác jadrových elektrární a nemôže mať vplyv na trh, ktorého sa týka [predmet] opatreni[a] pomoci“. Podmienka, aká je uvedená v tomto bode napadnutého rozsudku, totiž vôbec nevyplýva z judikatúry citovanej v bode 52 tohto rozsudku. Ako pripomenula generálna advokátka v bode 56 svojich návrhov, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že keď Komisia posudzuje, či plánovaná pomoc spĺňa podmienku stanovenú v článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ nepriaznivo neovplyvniť podmienky obchodu tak, že by to bolo v rozpore so spoločným záujmom, musí zohľadniť negatívne účinky, ktoré táto pomoc môže mať na hospodársku súťaž a obchod medzi členskými štátmi vo všeobecnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. septembra 2020, Rakúsko/Komisia, C‑594/18 P, EU:C:2020:742, bod 101).
80
Nemožno preto vylúčiť, že porušenie ustanovenia práva Únie, ktoré môže viesť k narušeniu hospodárskej súťaže na inom trhu, avšak súvisiacom s trhom, ktorého sa týka oznámené opatrenie pomoci, Komisia musí zohľadniť v rámci svojho preskúmania zlučiteľnosti pomoci s vnútorným trhom. To isté platí v prejednávanej veci pre prípadné narušenie hospodárskej súťaže, ktoré mohlo na trhu výstavby jadrových elektrární vyplývať zo zadania zákazky na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov v lokalite Paks v rozpore s právnou úpravou Únie v oblasti verejného obstarávania, keďže toto zadanie predstavovalo podmienku neoddeliteľnú od predmetu dotknutého opatrenia pomoci.
81
Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že vzhľadom na hlavný záver Komisie v spornom rozhodnutí, podľa ktorého nebola povinná preskúmať, či priame zadanie zákazky na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov bolo v súlade s právnou úpravou Únie v oblasti verejného obstarávania, sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď na jednej strane v bode 36 napadnutého rozsudku konštatoval, že predmet dotknutého opatrenia pomoci nezahŕňa výstavbu týchto dvoch nových reaktorov, a jednak v bode 39 napadnutého rozsudku, že Komisia sa správne domnievala, že zadanie zákazky na výstavbu týchto dvoch nových jadrových reaktorov nepredstavuje podmienku tejto pomoci, ktorá je s ňou neoddeliteľne spojená.
82
V dôsledku toho treba prvej a druhej časti prvého odvolacieho dôvodu vyhovieť.
83
Treba však preskúmať aj tretiu časť tohto prvého odvolacieho dôvodu, ktorou Rakúska republika spochybňuje preskúmanie Všeobecného súdu týkajúce sa záveru, ktorý Komisia uviedla pre úplnosť a podľa ktorého v podstate priame zadanie zákazky na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov v každom prípade neviedlo k žiadnemu porušeniu smernice 2014/25.
2.
O tretej časti prvého odvolacieho dôvodu
a)
Argumentácia účastníkov konania
84
Treťou časťou prvého odvolacieho dôvodu Rakúska republika, ktorú podporuje Luxemburské veľkovojvodstvo, spochybňuje body 40 až 50 napadnutého rozsudku, najmä jeho bod 41, v ktorom Všeobecný súd v podstate uviedol, že aj keby sa vychádzalo z toho, že priame zadanie zákazky na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov možno kvalifikovať ako podmienku neoddeliteľnú od dotknutého opatrenia pomoci alebo jej predmetu, Komisia sa v odôvodnení 285 sporného rozhodnutia správne domnievala, že pre úplnosť mohla odkázať na svoje posúdenie vykonané v tejto súvislosti v rámci konania o nesplnení povinnosti z roku 2015. Rakúska republika spresňuje, že ako vyplýva z bodu 40 napadnutého rozsudku, Komisia uviedla, že v každom prípade bolo dodržiavanie právnej úpravy Únie v oblasti verejného obstarávania Maďarskom posúdené v rámci tohto konania o nesplnení povinnosti, v rámci ktorého sa dospelo k predbežnému záveru, že postupy stanovené smernicou 2014/25 nie sú uplatniteľné na zadanie tejto zákazky na výstavbu na základe článku 50 písm. c) tejto smernice.
85
Podľa Rakúskej republiky samotný odkaz na ukončené neverejné konanie o nesplnení povinnosti, teda na konanie o nesplnení povinnosti z roku 2015, nepredstavuje dostatočné odôvodnenie, a to tým skôr, že Komisii boli pred prijatím sporného rozhodnutia predložené pripomienky týkajúce sa možného porušenia práva verejného obstarávania. Toto konštatovanie potvrdzuje skutočnosť, že Všeobecný súd mal v nadväznosti na opatrenie na zabezpečenie priebehu konania požiadať Komisiu, aby mu poskytla relevantné dokumenty týkajúce sa konania o nesplnení povinnosti z roku 2015, bez ktorých by nemohol zistiť, či došlo k porušeniu právnej úpravy Únie v oblasti verejného obstarávania.
86
Rakúska republika navyše tvrdí, že výnimka stanovená v článku 50 písm. c) bode ii) smernice 2014/25 sa má vykladať reštriktívne. Je pritom pravdepodobné, že technické požiadavky dotknutého projektu, ktoré sa zameriavajú na bezpečnostné aspekty, boli umelo obmedzené na ruský model výstavby, aby bolo možné získať ruské financovanie.
87
V tejto súvislosti Rakúska republika tvrdí, že na rozdiel od toho, čo uviedol Všeobecný súd v bode 38 napadnutého rozsudku, neprináleží jej preukázať, že iní uchádzači mohli dodať dva nové jadrové reaktory „za lepších podmienok alebo za nižšiu cenu“.
88
Napokon Rakúska republika tvrdí, že ani zásada res iudicata, ani zásada právnej istoty nebránia tomu, aby bolo ukončené konanie o nesplnení povinnosti kedykoľvek opätovne začaté. Podľa nej, ak by Komisia v prejednávanej veci v rámci svojho posúdenia dotknutého opatrenia pomoci dospela k záveru, že došlo k porušeniu právnej úpravy Únie v oblasti verejného obstarávania, nič by jej nebránilo začať nové konanie o nesplnení povinnosti proti Maďarsku.
89
Komisia tvrdí, že Všeobecný súd v bode 41 napadnutého rozsudku správne konštatoval, že môže vychádzať z ukončeného konania o nesplnení povinnosti. Z dôkazov predložených Všeobecnému súdu v nadväznosti na opatrenie na zabezpečenie priebehu konania vyplýva, že priame zadanie výstavby dvoch nových jadrových reaktorov z technických dôvodov v súlade s článkom 50 písm. c) smernice 2014/25 bolo odôvodnené „v prípade podstatných častí projektu“. Komisia zdôrazňuje, že s cieľom dospieť k uspokojivému riešeniu Maďarsko tiež uviedlo, že je pripravené konať transparentne „vo vzťahu k väčšine ostatných častí projektu“. Tento záväzok „umožnil Komisii ukončiť konanie o nesplnení povinnosti“. Okrem toho preskúmanie súladu priameho zadania výstavby týchto dvoch nových reaktorov s právom Únie v rámci konania, ktoré viedlo k vydaniu sporného rozhodnutia, hoci tak už urobila v rámci konania o nesplnení povinnosti, by bolo na ujmu efektívneho využívania zdrojov Komisie.
90
Podľa Komisie rozhodnutie Maďarska v tejto oblasti predstavuje „suverénne strategické rozhodnutie členského štátu“, ktoré nemala dôvod spochybňovať. Toto rozhodnutie je tiež odôvodnené skúsenosťami, ktoré boli predtým získané s dotknutým staviteľom, a, ako uviedol Všeobecný súd v bode 46 napadnutého rozsudku, Spoločné výskumné centrum (JRC) a odborníci generálneho riaditeľstva (GR) Komisie „Energetika“ potvrdili technickú jedinečnosť reaktora VVER 1200 vyrobeného týmto staviteľom a vybraného Maďarskom. Okrem toho, keďže pre podstatné časti projektu existoval len jediný dodávateľ, bolo odôvodnené zadať celú dotknutú zákazku uvedenému staviteľovi.
91
Komisia tvrdí, že nestačí, že Rakúska republika poukazuje na porušenie právnej úpravy Únie v oblasti verejného obstarávania, najmä vzhľadom na to, že v prejednávanej veci „z posúdenia trhu vyplynulo, že žiadny iný dodávateľ nie je k dispozícii“. Všeobecný súd teda nevyzval Rakúsku republiku, aby predložila „nemožný dôkaz“, ale v bode 64 napadnutého rozsudku len konštatoval, že za okolností prejednávanej veci prináleží tomuto členskému štátu, aby predložil dôkazy preukazujúce, že existuje iné riešenie pre výstavbu týchto dvoch nových reaktorov.
92
Napokon dôkazy, ktoré Komisia predložila Všeobecnému súdu v súvislosti s konaním o nesplnení povinnosti z roku 2015 (pozri bod 34 tohto rozsudku) jasne preukázali, že priame zadanie výstavby uvedených reaktorov bolo odôvodnené pre podstatné časti dotknutého projektu. Podľa Komisie Všeobecný súd v bode 47 napadnutého rozsudku správne konštatoval, že by bolo v rozpore so zásadou právnej istoty, ak by v spornom rozhodnutí zaujal stanovisko, ktoré je v rozpore so stanoviskom, ktoré obhajuje Komisia v rámci konania o nesplnení povinnosti z roku 2015.
93
Napokon Komisia na pojednávaní na Súdnom dvore uviedla, že v čase zadania zákazky v roku 2014 bola JSC NIAEP jediným dostupným dodávateľom dotknutej jadrovej technológie a že táto technológia bola na realizáciu dotknutého projektu najvhodnejšia, či dokonca jediná. Vysvetlila, že žiadna iná technológia nemohla zodpovedať technickým špecifikáciám vo vzťahu k 2400 megawattom, ktoré sú vhodné pre maďarský trh, a že z tohto dôvodu sa tieto dva nové jadrové reaktory mali považovať za súčasť predmetu dotknutej pomoci. Okrem toho je potrebné, aby Súdny dvor vykonal svoje posúdenie vo vzťahu k situácii na trhu výstavby jadrových reaktorov v roku 2017. V tom čase boli pre lokalitu Paks upravené iba reaktory uvedenej technológie, hoci len z bezpečnostných dôvodov.
94
Francúzska republika tvrdí, že v rozsahu, v akom Rakúska republika namieta nedostatok odôvodnenia sporného rozhodnutia, je jej argumentácia neprípustná, keďže tento posledný uvedený členský štát takúto argumentáciu pred Všeobecným súdom neuviedol. V tejto súvislosti Komisia vo svojej duplike uvádza, že Rakúska republika ani netvrdí, že bod 40 a nasl. napadnutého rozsudku, ktoré sa týkajú konania o nesplnení povinnosti z roku 2015, sú nedostatočne odôvodnené. Poľská republika tvrdí, že akákoľvek argumentácia Rakúskej republiky, ktorá spochybňuje skutkové zistenia Všeobecného súdu, pokiaľ ide o konanie o nesplnení povinnosti z roku 2015, je neprípustná.
95
V každom prípade sa Francúzska republika domnieva, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne odôvodnila sporné rozhodnutie, pokiaľ ide o dodržiavanie smernice 2014/25 Maďarskom. Vzhľadom na to, že príslušné dôvody boli formulované len „pre úplnosť“, Komisia mohla bez porušenia článku 296 ZFEÚ uviesť obmedzené odôvodnenie, pričom by zosúladila požiadavku odôvodnenia s povahou skutočností, ktorá je v zásade dôverná, týkajúcich sa ukončeného konania o nesplnení povinnosti. V tejto súvislosti Poľská republika tvrdí, že vzhľadom na citlivosť informácií, ktoré s ním súvisia, nemohla Rakúska republika rozumne očakávať, že budú uverejnené.
b)
Posúdenie Súdnym dvorom
96
Treťou časťou prvého odvolacieho dôvodu Rakúska republika Všeobecnému súdu na jednej strane vytýka, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne odôvodnila svoj záver uvedený pre úplnosť v odôvodnení 285 sporného rozhodnutia. V tomto odôvodnení Komisia v podstate uviedla, že aj za predpokladu, že bola povinná preskúmať zlučiteľnosť priameho zadania výstavby dvoch nových jadrových reaktorov s právnou úpravou Únie v oblasti verejného obstarávania, nedošlo k porušeniu smernice 2014/25, keďže toto priame zadanie spadá do pôsobnosti jej článku 50 písm. c).
97
Na druhej strane Rakúska republika uvádza rad tvrdení namierených proti konštatovaniu Komisie, pokiaľ ide o neexistenciu porušenia smernice 2014/25.
98
Pokiaľ ide o tvrdenia uvedené najmä Francúzskou republikou týkajúce sa prípustnosti výhrady založenej na nekonštatovaní nedostatku odôvodnenia sporného rozhodnutia, stačí uviesť, že v prvej časti desiateho žalobného dôvodu žaloby podanej na Všeobecný súd Rakúska republika namietala nedostatok odôvodnenia sporného rozhodnutia. Okrem toho z bodu 41 napadnutého rozsudku jednoznačne vyplýva, že Rakúska republika pred Všeobecným súdom výslovne namietala aj skutočnosť, že Komisia v odôvodnení 285 sporného rozhodnutia pre úplnosť odkázala na posúdenie, ktoré vykonala v rámci konania o nesplnení povinnosti z roku 2015.
99
V každom prípade nedostatok odôvodnenia, ktorý je porušením podstatných formálnych náležitostí, predstavuje dôvod týkajúci sa verejného poriadku, ktorého preskúmanie sa môže uskutočniť v ktoromkoľvek štádiu konania, aj keď to účastník konania, ktorý sa ho dovoláva, neurobil pred Všeobecným súdom (pozri v tomto zmysle rozsudky z 1. júla 2008, Chronopost a La Poste/UFEX a i., C‑341/06 P a C‑342/06 P, EU:C:2008:375, body 48 až 50, ako aj z 26. marca 2020, Preskúmanie Simpson/Rada a HG/Komisia, C‑542/18 RX‑II a C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, bod 57).
100
Výhrada založená na nekonštatovaní nedostatku odôvodnenia sporného rozhodnutia, uvedená v rámci tretej časti prvého odvolacieho dôvodu, je preto prípustná.
101
Pokiaľ ide o dôvodnosť argumentácie uvedenej v rámci tejto tretej časti, treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry povinnosť odôvodnenia stanovená v článku 296 ZFEÚ predstavuje podstatnú formálnu náležitosť, ktorú treba odlišovať od otázky dôvodnosti odôvodnenia, ktorá sa týka materiálnej zákonnosti sporného aktu. Odôvodnenie požadované v tomto článku musí byť prispôsobené povahe dotknutého aktu a musia z neho jasne a jednoznačne vyplývať úvahy inštitúcie, ktorá tento akt prijala, umožňujúce dotknutým osobám pochopiť dôvody prijatia opatrenia a príslušnému súdu preskúmať ho. V tejto súvislosti sa nevyžaduje, aby boli v odôvodnení presne uvedené všetky relevantné právne a skutkové okolnosti, keďže otázka, či odôvodnenie aktu spĺňa požiadavky uvedeného článku, sa má posudzovať nielen vzhľadom na jeho znenie, ale tiež vzhľadom na jeho kontext, ako aj všetky právne predpisy upravujúce dotknutú oblasť (pozri rozsudok z 10. septembra 2024, Komisia/Írsko a i., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, body 389, 391 a 392, ako aj citovanú judikatúru).
102
S prihliadnutím na túto judikatúru treba preskúmať, či sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v podstate rozhodol, že záver uvedený pre úplnosť v odôvodnení 285 sporného rozhodnutia bol z právneho hľadiska dostatočne odôvodnený tým, že v ňom bol uvedený odkaz na konanie o nesplnení povinnosti z roku 2015.
103
Treba pripomenúť, že Komisia v tomto odôvodnení len uviedla, že „v každom prípade preskúmala dodržiavanie smernice [2014/25] zo strany Maďarska, a to v samostatnom konaní, pričom predbežný záver na základe dostupných informácií [bol], že na zverenie stavebných prác súvisiacich s dvoma reaktormi by postupy stanovené v [tejto] smernici… na základe jej článku 50 písm. c) neboli uplatniteľné“.
104
Je pravda, ako uviedla generálna advokátka v bode 70 svojich návrhov, že konanie o nesplnení povinnosti a konanie vedené podľa článku 108 ZFEÚ sa môžu kumulovať v prípade, že štátne opatrenie zároveň patrí do pôsobnosti ustanovení v oblasti štátnej pomoci a iných ustanovení Zmluvy.
105
Treba však tiež pripomenúť, že Súdny dvor rozhodol, že Komisia nemá v rámci konania o nesplnení povinnosti právomoc s konečnou platnosťou určiť práva a povinnosti členského štátu alebo mu poskytnúť záruky týkajúce sa zlučiteľnosti určitého správania s právom Únie, keďže podľa článku 260 ods. 1 ZFEÚ má Súdny dvor ako jediný právomoc konštatovať, že členský štát si nesplnil jednu z povinností, ktorá mu vyplýva zo Zmlúv. V dôsledku toho ukončenie konania o nesplnení povinnosti proti členskému štátu zo strany Komisie, ktoré predstavuje výkon jej diskrečnej právomoci, ktorý navyše Súdny dvor nemôže súdne preskúmať, nemôže byť rozhodujúce na účely posúdenia súladu vnútroštátnej právnej úpravy alebo opatrenia, ktoré boli predmetom tohto konania, s právom Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. októbra 2024, Tecno*37, C‑242/23, EU:C:2024:831, body 29, 32 a 33, ako aj citovanú judikatúru).
106
Je pravda, že v prejednávanej veci Komisii nič nebránilo v tom, aby v spornom rozhodnutí odkázala na konanie o nesplnení povinnosti z roku 2015, a najmä na závery, ktoré vyvodila z posúdení vykonaných pri tejto príležitosti, pričom by prípadne zohľadnila informácie alebo skutočnosti, ktoré sa mohli objaviť po ukončení tohto konania a pred prijatím sporného rozhodnutia.
107
Naopak vzhľadom na judikatúru citovanú v bode 105 tohto rozsudku samotný odkaz na takéto konanie o nesplnení povinnosti, ako aj na ustanovenie, ktoré je podľa Komisie uplatniteľné v prejednávanej veci, bez akéhokoľvek uvedenia ďalších konkrétnych skutočností zohľadnených touto inštitúciou a metodológie, na základe ktorej dospela k svojmu záveru, nemôže spĺňať požiadavky článku 296 ZFEÚ.
108
Ako pritom vyplýva z bodu 103 tohto rozsudku, dôvody uvedené Komisiou v odôvodnení 285 sporného rozhodnutia neobsahujú žiadnu skutočnosť, z ktorej by mohli jasne a jednoznačne vyplývať úvahy tejto inštitúcie, ktoré jej umožnili dospieť k záveru, že priame zadanie zákazky na výstavbu dvoch nových reaktorov v lokalite Paks bolo v súlade so smernicou 2014/25.
109
Nemožno ani vyvodiť dôvod, prečo Komisia v spornom rozhodnutí vychádzala z tejto smernice, hoci v súlade s článkom 106 ods. 1 a článkom 107 prvým odsekom uvedenej smernice bola lehota na jej prebratie stanovená na 18. apríla 2016 a smernica 2004/17 bola zrušená až s účinnosťou od tohto dátumu. Platí to o to viac, že na otázku Súdneho dvora v tejto súvislosti na pojednávaní Komisia uviedla, že na prejednávanú vec sa ratione temporis vzťahuje smernica 2004/17.
110
V každom prípade aj za predpokladu, že Všeobecný súd v rámci svojho posúdenia zohľadnil nielen odôvodnenie 285 sporného rozhodnutia, ale aj jeho odôvodnenie 372, ako ho k tomu Komisia vyzvala (pozri bod 34 tohto rozsudku), treba konštatovať, že ani z tohto posledného uvedeného odôvodnenia nevyplývajú ďalšie opodstatnené odôvodnenia uvedené v bodoch 108 a 109 tohto rozsudku. Odôvodnenie 372 uvedeného rozhodnutia totiž patrí do jeho časti venovanej možným účinkom súbežnej prevádzky existujúcich jadrových reaktorov v lokalite Paks a dvoch nových jadrových reaktorov. Hoci sa v ňom uvádza, že je to prvýkrát, čo sa technológia zvolená na výstavbu týchto dvoch nových jadrových reaktorov použije v Európe, a že „technicky nevyňatá časť projektu sa [mala obstarať] v súlade s požiadavkami EÚ na verejné obstarávanie“, tieto prvky sú uvedené v rámci predloženia pripomienok Maďarska, pričom Komisia sa k tomu výslovne nevyjadrila.
111
Okrem toho, pokiaľ ide o informácie získané na základe opatrenia na zabezpečenie priebehu konania, ktoré Všeobecný súd zohľadnil v bodoch 42 až 46 napadnutého rozsudku, uvedené v bode 34 tohto rozsudku, ako aj informácie, na ktoré odkázala Komisia na pojednávaní pred Súdnym dvorom, uvedené v bode 93 tohto rozsudku, stačí pripomenúť, že skutočnosť, že Komisia v priebehu konania tak pred Všeobecným súdom, ako aj pred Súdnym dvorom predložila takéto informácie, ktoré by prípadne mohli odôvodniť sporné rozhodnutie, nemôže nahradiť nedostatok pôvodného odôvodnenia tohto rozhodnutia. Odôvodnenie totiž nemožno, s výnimkou výnimočných okolností, po prvýkrát a a posteriori formulovať pred súdom (pozri analogicky rozsudok z 11. mája 2023, Komisia/Sopra Steria Benelux a Unisys Belgium, C‑101/22 P, EU:C:2023:396, bod 88, ako aj citovanú judikatúru). Takéto okolnosti pritom nevyplývajú ani z napadnutého rozsudku, ani zo spisu predloženého Súdnemu dvoru.
112
Za týchto podmienok treba konštatovať, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 48 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia v prejednávanej veci pre úplnosť správne vychádzala z výsledku konania o nesplnení povinnosti z roku 2015.
113
Navyše treba uviesť, že prejednávanú vec nemožno porovnať s vecami, v ktorých boli vydané rozsudky z 23. novembra 2023, Ryanair a Airport Marketing Services (C‑758/21 P, EU:C:2023:917), ako aj z 23. januára 2025, Neos/Ryanair a Komisia (C‑490/23 P, EU:C:2025:32).
114
Je pravda, že v bode 97 rozsudku z 23. novembra 2023, Ryanair a Airport Marketing Services (C‑758/21 P, EU:C:2023:917), Súdny dvor uviedol, že v rámci konania podľa článku 108 ZFEÚ môže Komisia splniť svoju povinnosť odôvodnenia bez toho, aby bolo potrebné odpovedať na tvrdenia iných dotknutých osôb, než je dotknutý členský štát, keďže zo sporného rozhodnutia vo veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, prinajmenšom implicitne vyplýva, že Komisia sa domnievala, že argumentáciu, ktorú títo účastníci konania pred ňou uviedli, nemožno prijať. Ako však možno vyvodiť z bodov 92 a 93 uvedeného rozsudku, uvedení účastníci konania boli adresátmi dokumentov zaslaných Komisiou, z ktorých mali mať možnosť vyvodiť informácie, v súvislosti s ktorými Komisii vytýkali, že ich v tomto rozhodnutí konkrétne neuviedla.
115
V prejednávanej veci to tak pritom nie je, keďže nebolo preukázané, že všetky informácie o konaní o nesplnení povinnosti, ktoré by mohli prípadne napraviť nedostatky v odôvodnení 285 sporného rozhodnutia v tejto súvislosti, boli verejné alebo aspoň prístupné dotknutým osobám, ktoré sa zúčastnili na konaní vedenom Komisiou na základe článku 108 ods. 2 ZFEÚ.
116
Prejednávanú vec tiež nemožno porovnať s vecou, v ktorej bol vydaný rozsudok z 23. januára 2025, Neos/Ryanair a Komisia (C‑490/23 P, EU:C:2025:32). Ako totiž vyplýva z bodov 35 a 51 tohto rozsudku, Súdny dvor v tejto poslednej uvedenej veci uplatnil judikatúru, podľa ktorej rozhodnutie o nevznesení námietok voči opatreniu pomoci podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ, prijaté navyše v krátkej lehote, musí obsahovať len dôvody, pre ktoré sa Komisia domnieva, že nemá vážne ťažkosti s posúdením zlučiteľnosti dotknutej pomoci s vnútorným trhom. Túto judikatúru v každom prípade nemožno uplatniť na prejednávanú vec, keďže sporné rozhodnutie nebolo prijaté na konci fázy predbežného preskúmania stanovenej v článku 108 ods. 3 ZFEÚ.
117
Navyše nemôže uspieť argumentácia Francúzskej republiky uvedená v bode 95 tohto rozsudku, v ktorej tento členský štát v podstate tvrdí, že keď Komisia odkazuje na ukončené konanie o nesplnení povinnosti, je povinná dodržiavať zásadu dôvernosti, čo by mohlo viesť k tomu, že stručné odôvodnenie v tejto súvislosti môže spĺňať požiadavky článku 296 ZFEÚ. V tejto súvislosti totiž stačí pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry, hoci rozhodnutie Komisie v oblasti štátnej pomoci môže byť v súvislosti s takou povinnosťou dostatočne odôvodnené bez uvedenia všetkých informácií, o ktoré táto inštitúcia opiera svoje odôvodnenie, musí však jasne a jednoznačne uviesť odôvodnenie uvedenej inštitúcie, ako aj ňou uplatnenú metodológiu spôsobom, ktorý dotknutým osobám umožňuje oboznámiť sa s odôvodnením prijatého rozhodnutia a súdu Únie vykonať v tejto súvislosti jeho preskúmanie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. júla 2021, Komisia/Landesbank Baden‑Württemberg a SRB, C‑584/20 P a C‑621/20 P, EU:C:2021:601, bod 111, ako aj citovanú judikatúru).
118
Tretej časti prvého odvolacieho dôvodu treba preto vyhovieť v rozsahu, v akom Všeobecnému súdu vytýka, že nekonštatoval nedostatok odôvodnenia sporného rozhodnutia.
119
Zo všetkých vyššie uvedených skutočnosti na jednej strane vyplýva, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že Komisia sa v spornom rozhodnutí mohla odvolávať na hlavné dôvody uvedené touto inštitúciou, podľa ktorých nebola v prejednávanej veci povinná preskúmať zlučiteľnosť priameho zadania výstavby dvoch nových jadrových reaktorov s právnou úpravou Únie v oblasti verejného obstarávania. Na druhej strane sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že rozhodol, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne odôvodnila svoj záver uvedený pre úplnosť v odôvodnení 285 sporného rozhodnutia.
120
Vzhľadom na to, že prvému odvolaciemu dôvodu treba vyhovieť, napadnutý rozsudok treba zrušiť a nie je potrebné preskúmať ostatné výhrady uvedené v rámci tohto prvého odvolacieho dôvodu a ostatné odvolacie dôvody.
B. O žalobe podanej na Všeobecný súd
121
V súlade s článkom 61 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie ak je odvolanie dôvodné, Súdny dvor zruší rozhodnutie Všeobecného súdu. Súdny dvor môže sám rozhodnúť s konečnou platnosťou vo veci samej, ak to stav konania dovoľuje.
122
V prejednávanej veci stav konania dovoľuje rozhodnúť vo veci, keďže Súdny dvor má k dispozícii informácie potrebné na konečné rozhodnutie o žalobe podanej Rakúskou republikou.
123
Z bodov 78 až 81, 112, 118 a 119 tohto rozsudku totiž vyplýva, že sporné rozhodnutie vychádza jednak z nesprávneho právneho posúdenia, pokiaľ ide o tvrdenie Komisie, podľa ktorého táto inštitúcia nebola povinná v prejednávanej veci overiť, či priame zadanie zákazky na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov bolo v súlade s právnou úpravou Únie v oblasti verejného obstarávania, a jednak z nedostatku odôvodnenia v rozsahu, v akom sa uvedená inštitúcia domnievala, že v každom prípade mohla jednoducho odkázať na konanie o nesplnení povinnosti z roku 2015, aby odôvodnila svoj záver uvedený pre úplnosť, že v dôsledku tohto priameho zadania nedošlo k porušeniu tejto právnej úpravy.
124
Z toho vyplýva, že na jednej strane treba vyhovieť prvému žalobnému dôvodu podanému na Všeobecný súd, ktorý je v podstate založený na tom, že Komisia v spornom rozhodnutí nepreskúmala, či priame zadanie zákazky na výstavbu dvoch nových jadrových reaktorov viedlo k porušeniu právnej úpravy Únie v oblasti verejného obstarávania, ako aj na nedostatku odôvodnenia, pokiaľ ide o jej záver uvedený v tejto súvislosti pre úplnosť, a na druhej strane prvej časti desiateho žalobného dôvodu tejto žaloby založenej na porušení povinnosti odôvodnenia podľa článku 296 ods. 2 ZFEÚ, a teda zrušiť sporné rozhodnutie v jeho celom rozsahu, pričom nie je potrebné preskúmať ostatné výhrady uvedené v rámci tohto desiateho dôvodu, ani ostatné dôvody uvedenej žaloby.
VII. O trovách
125
Podľa článku 184 ods. 2 rokovacieho poriadku ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou o veci, rozhodne aj o trovách konania.
126
Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1 účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
127
Keďže v prejednávanej veci Komisia nemala vo veci úspech a Rakúska republika navrhla zaviazať ju na náhradu trov konania, je opodstatnené uložiť Komisii povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania tohto členského štátu, ktoré mu vznikli v prvostupňovom a odvolacom konaní.
128
Podľa článku 140 ods. 1 uvedeného rokovacieho poriadku, ktorý je tiež uplatniteľný na konanie o odvolaní podľa jeho článku 184 ods. 1, znášajú členské štáty a inštitúcie, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci, svoje vlastné trovy konania. Česká republika, Francúzska republika, Luxemburské veľkovojvodstvo, Maďarsko a Poľská republika preto znášajú svoje vlastné trovy konania, ktoré vznikli v prvostupňovom, ako aj v odvolacom konaní.
129
Napokon podľa článku 184 ods. 4 toho istého rokovacieho poriadku ak vedľajší účastník prvostupňového konania nepodal odvolanie, možno mu uložiť povinnosť nahradiť trovy odvolacieho konania len vtedy, pokiaľ sa zúčastnil na písomnej alebo ústnej časti konania pred Súdnym dvorom. S prihliadnutím na toto ustanovenie treba rozhodnúť, že Slovenská republika a Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska znášajú svoje vlastné trovy konania, ktoré im vznikli v prvostupňovom konaní.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol takto:
1.
Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 30. novembra 2022, Rakúsko/Komisia (T‑101/18, EU:T:2022:728), sa zrušuje.
2.
Rozhodnutie Komisie (EÚ) 2017/2112 zo 6. marca 2017 o opatrení/schéme pomoci/štátnej pomoci SA.38454 – 2015/C (ex 2015/N), ktorú Maďarsko zamýšľa zaviesť na podporu vývoja dvoch nových jadrových reaktorov v jadrovej elektrárni Paks II, sa zrušuje.
3.
Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Rakúskej republike v prvostupňovom, ako aj v odvolacom konaní.
4.
Česká republika, Francúzska republika, Luxemburské veľkovojvodstvo, Maďarsko a Poľská republika znášajú svoje vlastné trovy konania, ktoré vznikli v prvostupňovom, ako aj v odvolacom konaní.
5.
Slovenská republika a Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska znášajú svoje vlastné trovy konania, ktoré im vznikli v prvostupňovom konaní.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.