ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (desiata komora)
z 13. marca 2025 (*)
„ Odvolanie – Reštriktívne opatrenia prijaté vzhľadom na situáciu na Ukrajine – Zmrazenie finančných prostriedkov a ekonomických zdrojov – Zaradenie mena žalobcu – Podpora činností alebo politík, ktoré narúšajú alebo ohrozujú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny alebo stabilitu alebo bezpečnosť na Ukrajine, alebo ktoré brzdia prácu medzinárodných organizácií na Ukrajine “
Vo veci C‑271/24 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 16. apríla 2024,
Igor Šuvalov (Igor Shuvalov), bydliskom v Moskve (Rusko), v zastúpení: L. M. García López, J. L. Iriarte Ángel, F. M. Rodríguez González a L. Rodríguez Jiménez, abogados,
odvolateľ,
ďalší účastník konania:
Rada Európskej únie, v zastúpení: D. Cerdán García a P. Mahnič, splnomocnení zástupcovia,
žalovaná v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (desiata komora),
v zložení: predseda desiatej komory D. Gratsias, predsedníčka piatej komory M. L. Arastey Sahún (spravodajkyňa) a sudca J. Passer,
generálna advokátka: L. Medina,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Odvolateľ svojím odvolaním navrhuje zrušenie rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie zo 7. februára 2024, Šuvalov/Rada (T‑289/22, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2024:57), ktorým Všeobecný súd zamietol jeho žalobu o neplatnosť po prvé rozhodnutia Rady (SZBP) 2022/265 z 23. februára 2022, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 42 I, 2022, s. 98), a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2022/260 z 23. februára 2022, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 42 I, 2022, s. 3) (ďalej spoločne len „sporné pôvodné akty“), po druhé rozhodnutia Rady (SZBP) 2022/1530 zo 14. septembra 2022, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 239, 2022, s. 149), a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2022/1529 zo 14. septembra 2022, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 239, 2022, s. 1) (ďalej spoločne len „prvé sporné ponechávajúce akty“), a po tretie rozhodnutia Rady (SZBP) 2023/572 z 13. marca 2023, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 75 I, 2023, s. 134), a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2023/571 z 13. marca 2023, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 75 I, 2023, s. 1) (ďalej spoločne len „druhé sporné ponechávajúce akty“), v rozsahu, v akom sa ho tieto akty (ďalej spoločne len „sporné akty“) týkajú.
Právny rámec a okolnosti predchádzajúce sporu
2        Skutkový a právny kontext prejednávanej veci je uvedený v bodoch 2 až 13 napadnutého rozsudku a možno ho zhrnúť a doplniť nasledujúcim spôsobom.
3        Odvolateľ bol v rokoch 2008 až 2018 podpredsedom vlády Ruskej federácie a 24. mája 2018 sa stal predsedom Vnešekonombank (VEB.RF) (Banka pre rozvoj a zahraničný obchod).
Rozhodnutie 2014/145/SZBP
4        Rada Európskej únie v nadväznosti na pripojenie Krymu k Ruskej federácii prijala 17. marca 2014 na základe článku 29 ZEÚ rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 78, 2014, s. 16).
Pôvodné rozhodnutie 2014/145
5        Článok 1 ods. 1 rozhodnutia 2014/145, zmeneného rozhodnutím Rady 2014/658/SZBP z 8. septembra 2014 (Ú. v. EÚ L 271, 2014, s. 47) (ďalej len „pôvodné rozhodnutie 2014/145“), zakazuje vstup na územia členských štátov alebo prechod cez ne fyzickým osobám, ktoré spĺňajú kritériá stanovené okrem iného v jeho písmenách a) a b), zatiaľ čo článok 2 ods. 1 tohto rozhodnutia stanovuje zmrazenie finančných prostriedkov a hospodárskych zdrojov fyzických osôb, ktoré spĺňajú kritériá stanovené okrem iného v jeho písmenách a) a d), pričom tieto kritériá uvedené ako druhé sú v podstate totožné s kritériami upravenými v článku 1 ods. 1 písm. a) a b) uvedeného rozhodnutia [ďalej spoločne len „kritériá a) a d)“].
6        K 23. februáru 2022 znel článok 2 pôvodného rozhodnutia 2014/145 takto:
„1.      Zmrazujú sa všetky finančné prostriedky a hospodárske zdroje, ktoré patria, sú vo vlastníctve, v držbe alebo pod kontrolou:
a)      fyzických osôb, ktoré sú zodpovedné za aktívnu podporu alebo vykonávanie činností alebo politík, ktoré narúšajú alebo ohrozujú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny alebo stabilitu, alebo bezpečnosť na Ukrajine, alebo ktoré brzdia prácu medzinárodných organizácií na Ukrajine, a fyzických alebo právnických osôb, subjektov alebo orgánov, ktoré sú s nimi spojené;
…
d)      fyzických alebo právnických osôb, subjektov alebo orgánov, ktoré aktívne materiálne alebo finančne podporujú ruských činiteľov s rozhodovacou právomocou zodpovedných za anexiu Krymu alebo za destabilizáciu východu Ukrajiny alebo z nich majú prospech…“
Zmenené rozhodnutie 2014/145
7        V nadväznosti na inváziu ozbrojených síl Ruskej federácie na Ukrajinu 24. februára 2022 prijala Rada 25. februára 2022 rozhodnutie (SZBP) 2022/329, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145 (Ú. v. EÚ L 50, 2022, s. 1).
8        Kritériá stanovené v článku 1 ods. 1 písm. a) a b) a v článku 2 ods. 1 písm. a) a d) rozhodnutia 2014/145, zmeneného rozhodnutím 2022/329 (ďalej len „zmenené rozhodnutie 2014/145“), sú analogické ako kritériá, ktoré boli stanovené v článku 1 ods. 1 písm. a) a b) a v článku 2 ods. 1 písm. a) a d) pôvodného rozhodnutia 2014/145, s výnimkou toho, že na jednej strane boli príslovka „aktívne“, resp. prídavné meno „aktívna“ odstránené z kritéria týkajúceho sa podpory činností alebo politík, ktoré narúšajú alebo ohrozujú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny, ako aj z kritéria týkajúceho sa materiálnej alebo finančnej podpory ruských činiteľov s rozhodovacou právomocou, a na druhej strane bol odkaz na východ Ukrajiny rozšírený na celý tento štát [kritérium stanovené v článku 1 ods. 1 písm. b) a v článku 2 ods. 1 písm. d) zmeneného rozhodnutia 2014/145 sa ďalej tiež označuje ako „kritérium d)“].
Nariadenie (EÚ) č. 269/2014
9        Dňa 17. marca 2014 prijala Rada na základe článku 215 ods. 2 ZFEÚ nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 78, 2014, s. 6).
Pôvodné nariadenie č. 269/2014
10      K 23. februáru 2022 článok 3 ods. 1 písm. a) a d) nariadenia č. 269/2014, zmeneného nariadením Rady (EÚ) č. 811/2014 z 25. júla 2014 (Ú. v. EÚ L 221, 2014, s. 11) (ďalej len „pôvodné nariadenie č. 269/2014“), obsahoval ustanovenia, ktoré sú v podstate analogické ako ustanovenia článku 2 ods. 1 písm. a) a d) pôvodného rozhodnutia 2014/145, ako sú prebraté v bode 6 tohto rozsudku, najmä pokiaľ ide o kritérium stanovené v článku 3 ods. 1 písm. d) pôvodného nariadenia č. 269/2014 [ďalej tiež len „kritérium d)“].
Zmenené nariadenie č. 269/2014
11      V nadväznosti na inváziu ozbrojených síl Ruskej federácie na Ukrajinu 24. februára 2022 prijala Rada 25. februára 2022 nariadenie (EÚ) 2022/330, ktorým sa mení nariadenie č. 269/2014 (Ú. v. EÚ L 51, 2022, s. 1). Kritériá stanovené v článku 3 ods. 1 písm. a) a d) nariadenia č. 269/2014, zmeneného nariadením 2022/330 (ďalej len „zmenené nariadenie č. 269/2014“), boli predmetom rovnakých zmien ako kritériá uvedené v bode 8 tohto rozsudku [kritérium stanovené v článku 3 ods. 1 písm. d) zmeneného nariadenia č. 269/2014 sa ďalej tiež označuje ako „kritérium d)“].
Sporné akty
Sporné pôvodné akty
12      Dňa 23. februára 2022 Rada prijala sporné pôvodné akty a zapísala meno odvolateľa do zoznamu reštriktívnych opatrení, obsiahnutého v prílohe ku každému z týchto dvoch aktov, pod číslom 227 takto:
„Igor Ivanovič Šuvalov je predsedom Štátnej rozvojovej spoločnosti VEB.RF a členom Rady Eurázijskej hospodárskej komisie. Predtým bol prvým podpredsedom vlády [Ruskej federácie]. V tejto funkcii sa vyjadril, že [Ruská federácia] zmení rozpočtové pravidlá tak, aby odrážali ďalšie dva milióny obyvateľov po nezákonnej anexii Krymu Ruskou federáciou. Preto podporuje činnosti a politiky, ktoré narúšajú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny.“
Prvé sporné ponechávajúce akty
13      Dňa 14. septembra 2022 Rada prijala prvé sporné ponechávajúce akty a ponechala meno žalobcu pod číslom 227 na zozname obsiahnutom v prílohe ku každému z týchto dvoch aktov z rovnakých dôvodov, ako sú dôvody uvedené v predchádzajúcom bode.
Druhé sporné ponechávajúce akty
14      Dňa 13. marca 2023 Rada prijala druhé sporné ponechávajúce akty a ponechala meno žalobcu pod číslom 227 na zozname obsiahnutom v prílohe ku každému z týchto dvoch aktov z týchto dôvodov:
„Igor Ivanovič Šuvalov je predsedom Štátnej rozvojovej spoločnosti VEB.RF. Predtým bol prvým podpredsedom vlády [Ruskej federácie] a členom Rady Eurázijskej hospodárskej komisie. Vo funkcii prvého podpredsedu vlády sa vyjadril, že Rusko zmení rozpočtové pravidlá tak, aby odrážali ďalšie dva milióny obyvateľov po nezákonnej anexii Krymu Ruskou federáciou. Podporuje teda činnosti a politiky, ktoré narúšajú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny.“
Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
15      Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 18. mája 2022 odvolateľ navrhol, aby Všeobecný súd zrušil sporné akty v rozsahu, v akom sa ho týkajú. Na podporu svojej žaloby uviedol sedem žalobných dôvodov, z ktorých prvý bol založený na zjavne nesprávnom posúdení skutkového stavu, ktorého sa mala dopustiť Rada, druhý na porušení povinnosti odôvodnenia prináležiacej Rade, tretí na porušení základného práva na slobodu prejavu, štvrtý na porušení práva na účinnú súdnu ochranu, piaty na porušení práva vlastniť majetok z hľadiska zásady proporcionality, šiesty na porušení zásady rovnosti zaobchádzania a siedmy na zneužití právomoci.
16      Pokiaľ ide o druhý žalobný dôvod založený na porušení povinnosti odôvodnenia, Všeobecný súd v bodoch 38 a 39 napadnutého rozsudku konštatoval, že odôvodnenie sporných aktov sa zakladá na dostatočne individuálnych, osobitných a konkrétnych dôvodoch na to, aby sa žalobca mohol brániť a aby mohol porozumieť kritériu a dôvodom, na ktorých sú založené tieto akty, a tak bol tento žalobný dôvod zamietnutý.
17      Pokiaľ ide o prvý žalobný dôvod založený na nesprávnom posúdení skutkového stavu, Všeobecný súd v bode 65 napadnutého rozsudku rozhodol, že je možné, ako to urobila Rada, zohľadniť skutočnosti, ku ktorým došlo v čase relatívne vzdialenom od dátumu prijatia reštriktívneho opatrenia, pokiaľ tieto skutočnosti na jednej strane podporujú jedno z kritérií odôvodňujúcich zápis mena dotknutej osoby do zoznamu reštriktívnych opatrení a na druhej strane sa preukázalo, že v čase prijatia reštriktívnych opatrení táto osoba definitívne neukončila všetku činnosť, ktorá by mohla odôvodniť takéto prijatie. V prejednávanej veci Všeobecný súd v bodoch 81 až 87 tohto rozsudku uviedol, že súbor dostatočne konkrétnych, presných a konzistentných nepriamych dôkazov umožňuje usúdiť, že žalobca ako člen vlády Ruskej federácie a neskôr predseda VEB.RF, politickej inštitúcie podporujúcej hospodársku politiku stanovenú prezidentom Ruskej federácie, ktorú vedie vláda tejto federácie a ktorá sa zúčastňovala na hospodárskom rozvoji Krymu od jeho napadnutia Ruskou federáciou, spĺňa podmienky stanovené kritériom a).
18      Pokiaľ ide o piaty žalobný dôvod založený na porušení práva vlastniť majetok z hľadiska zásady proporcionality, Všeobecný súd v bodoch 96 až 116 napadnutého rozsudku konštatoval, že reštriktívne opatrenia uložené žalobcovi mali ochrannú, dočasnú a zvratnú povahu s možnosťou vnútroštátnych orgánov povoliť použitie určitého zmrazeného majetku, a tak ho nezbavovali jeho vlastníckeho práva, že boli splnené podmienky legitímneho obmedzenia tohto práva stanovené v článku 52 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), že proporcionalita opatrení bola odôvodnená ich primeranosťou sledovanému cieľu a že na odstránenie týchto opatrení stačilo, aby žalobca ukončil konanie, ktoré ich odôvodňovalo.
19      V bodoch 123 a 124 napadnutého rozsudku Všeobecný súd v odpovedi na tretí žalobný dôvod žalobcu rozhodol, že reštriktívne opatrenia prijaté voči žalobcovi nijako neovplyvňujú jeho slobodu prejavu a že jeho vyjadrenia prebraté do odôvodnení sporných aktov sú len prvkami, ktoré boli riadne potvrdené spisom s dôkazmi a určené na podporu konštatovania, že spĺňa podmienky stanovené kritériom a). V bode 126 tohto rozsudku Všeobecný súd tiež usúdil, že keďže sa Rada nedopustila nesprávneho posúdenia pri konštatovaní, že toto kritérium bolo vo vzťahu k žalobcovi splnené, šiesty žalobný dôvod založený na porušení zásady rovnosti zaobchádzania treba zamietnuť.
20      Všeobecný súd napokon v bodoch 131 až 133 uvedeného rozsudku zamietol štvrtý a siedmy žalobný dôvod, ktoré boli založené na porušení práva na účinnú súdnu ochranu a na zneužití právomoci.
21      Za týchto podmienok a vzhľadom na to, že žiadnemu zo žalobných dôvodov nebolo vyhovené, Všeobecný súd napadnutým rozsudkom uvedenú žalobu zamietol.
Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov konania
22      Odvolateľ svojím odvolaním navrhuje, aby Súdny dvor:
–        zrušil napadnutý rozsudok,
–        vyhovel žalobe zrušením sporných aktov v rozsahu, v akom sa ho týkajú, a v dôsledku toho aj rozhodnutia 2014/145 a nariadenia č. 269/2014 v rozsahu, v akom sa ho tieto posledné uvedené akty týkajú alebo môžu týkať,
–        uložil Rade povinnosť nahradiť trovy konania na oboch stupňoch.
23      Rada navrhuje, aby Súdny dvor:
–        zamietol odvolanie v celom rozsahu a
–        uložil odvolateľovi povinnosť nahradiť trovy konania.
O odvolaní
24      Na podporu svojho odvolania odvolateľ uvádza šesť odvolacích dôvodov. Týchto šesť odvolacích dôvodov je založených na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa Všeobecný súd údajne dopustil rozhodnutím, že Rada sa nedopustila nesprávneho posúdenia (prvý odvolací dôvod), že Rada dodržala svoju povinnosť odôvodnenia (druhý odvolací dôvod), že sporné akty neporušujú právo odvolateľa na slobodu prejavu (tretí odvolací dôvod), že jeho právo vlastniť majetok nebolo porušené z hľadiska zásady proporcionality (štvrtý odvolací dôvod), že nebola porušená zásada rovnosti zaobchádzania (piaty odvolací dôvod), že bolo dodržané právo na účinnú súdnu ochranu a že Rada sa nedopustila zneužitia právomoci (šiesty odvolací dôvod).
O prvom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
25      Svojím prvým odvolacím dôvodom odvolateľ vytýka Všeobecnému súdu, že sa z dôvodu zjavného skreslenia skutkových okolností dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že v bodoch 58 až 87 napadnutého rozsudku rozhodol, že Rada sa nedopustila nesprávneho posúdenia pri uplatnení kritéria a) na jeho prípad.
26      V bode 65 napadnutého rozsudku totiž Všeobecný súd bez toho, aby v tejto súvislosti uviedol akúkoľvek judikatúru, rozhodol, že na účely prijatia reštriktívnych opatrení je možné zohľadniť skutočnosti, ku ktorým došlo v čase, ktorý je relatívne vzdialený od dátumu prijatia týchto opatrení. Z viacerých rozsudkov Všeobecného súdu však vyplýva, že dôvody uvádzané Radou musia spĺňať kritérium aktuálnosti ku dňu, keď Rada prijala reštriktívne opatrenia voči dotknutej osobe. Osobitne treba zohľadniť vývoj situácie dotknutej osoby bez možnosti predpokladať, že táto osoba z dôvodu funkcií, ktoré predtým zastávala, a z dôvodu svojich predchádzajúcich verejných vyhlásení, zachovala alebo mohla zachovať ku dňu prijatia predmetných reštriktívnych opatrení svoju podporu režimu dotknutej tretej krajiny alebo situácie, na ktorú sa vzťahujú opatrenia.
27      Odvolateľ tiež spochybňuje bod 82 napadnutého rozsudku v časti, kde Všeobecný súd údajne nesprávne rozhodol, že zo skutočnosti, že po tom, čo prestal vykonávať svoje vládne funkcie, vykonával funkciu predsedu VEB.RF, vyplýva, že naďalej podporuje činnosti a politiky ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny. Odôvodnenie sporných aktov totiž neodkazuje na činnosti VEB.RF a neobsahuje žiadnu konkrétnu výhradu vo vzťahu k odvolateľovi, hoci dotknuté reštriktívne opatrenia sa na neho vzťahujú. Odvolateľ pritom pri výkone funkcie predsedu VEB.RF – na rozdiel od toho, čo usúdil Všeobecný súd – vykonával odborné funkcie riadenia podniku, ktoré nijako nesúvisia s činnosťami a politikami vedenými ruskou vládou.
28      Rada vo svojom vyjadrení k odvolaniu zdôrazňuje, že vzhľadom na široké tvrdenia odvolateľa a na skutočnosti, že odvolateľ osobitne odkazuje len na body 65 a 82 napadnutého rozsudku, mala ťažkosti pri vyvrátení týchto tvrdení a pochopení najmä toho, k čomu malo viesť zjavné skreslenie skutkových okolností. Pokiaľ ide o vec samu, táto inštitúcia spochybňuje tvrdenia odvolateľa.
29      Odvolateľ sa vo svojej replike najmä domnieva, že jeho prvý odvolací dôvod je prípustný, keďže jasne uvádza sporné body napadnutého rozsudku, konkrétne body 58 až 87. Okrem toho hoci je pravda, že prvý odvolací dôvod sa týka konkrétnejšie bodov 65 a 82 tohto rozsudku, treba zohľadniť skutočnosť, že tieto dva body obsahujú závery právnych úvah rozvinutých v ostatných napadnutých bodoch uvedeného rozsudku.
30      Rada vo svojej duplike okrem iného uvádza, že len poukázala na svoje ťažkosti s pochopením prvého odvolacieho dôvodu a že v každom prípade navrhla zamietnuť odvolanie vo veci samej, a nie rozhodnúť o jeho neprípustnosti.
Posúdenie Súdnym dvorom
31      Svojím prvým odvolacím dôvodom odvolateľ v podstate vytýka Všeobecnému súdu, že z dôvodu zjavného skreslenia skutkových okolností v bodoch 58 až 87 a konkrétnejšie v bodoch 65 a 82 napadnutého rozsudku usúdil, že Rada sa nedopustila nesprávneho posúdenia. Všeobecný súd totiž podľa odvolateľa nesprávne rozhodol, že Rada mohla pri odôvodnení sporných aktov vychádzať z funkcií a verejných vyhlásení predchádzajúcich prijatiu týchto aktov. Odvolateľ tiež vytýka Všeobecnému súdu, že zo skutočnosti, že zastáva funkciu predsedu VEB.RF, vyvodil podporu v zmysle kritéria a), hoci v rámci tejto funkcie vykonáva len funkcie správcu podniku, ktoré nijako nesúvisia s činnosťami a politikami ruskej vlády vo vzťahu k Ukrajine.
–       O prípustnosti
32      Treba uviesť, že Rada bez toho, aby formálne namietala neprípustnosť prvého žalobného dôvodu, poukazuje vzhľadom na veľký počet bodov, ktoré odvolateľ spochybňuje ako celok, na ťažkosti, s ktorými sa stretla pri pochopení rozsahu tohto odvolacieho dôvodu, najmä pokiaľ ide o uvádzané zjavné skreslenie skutkových okolností.
33      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že z článku 256 ods. 1 druhého pododseku ZFEÚ, článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie a článku 168 ods. 1 písm. d) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora vyplýva, že odvolanie musí presne označovať napádané časti rozsudku, ktorého zrušenie sa navrhuje, ako aj právne tvrdenia, ktoré osobitným spôsobom podporujú tento návrh, inak je odvolanie neprípustné alebo dotknutý odvolací dôvod neprípustný (rozsudok z 25. januára 2022, Komisia/European Food a i., C‑638/19 P, EU:C:2022:50, bod 75, ako aj citovaná judikatúra), a že Súdnemu dvoru prináleží, aby v prípade potreby ex offo overil, či je táto požiadavka presnosti splnená (pozri v tomto zmysle rozsudky z 15. decembra 1961, Fives Lille Cail a i./Vysoký úrad, 19/60, 21/60, 2/61 a 3/61, EU:C:1961:30, s. 588, ako aj z 25. júna 2020, HF/Parlament, C‑570/18 P, EU:C:2020:490, bod 30 a citovanú judikatúru).
34      Ak odvolateľ tvrdí, že ide o skreslenie skutkových okolností alebo dôkazov Všeobecným súdom, musí podľa článku 256 ZFEÚ, článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie a článku 168 ods. 1 písm. d) rokovacieho poriadku presne označiť dôkazy, ktoré Všeobecný súd údajne skreslil, a preukázať pochybenia v analýze, ktoré v rámci posudzovania viedli Všeobecný súd k tomuto skresleniu. Okrem toho z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že skreslenie musí zjavne vyplývať z dokumentov v spise bez toho, aby bolo potrebné vykonať nové posúdenie skutkového stavu a dôkazov (rozsudok zo 6. júna 2024, Ryanair/Komisia, C‑441/21 P, EU:C:2024:477, bod 55 a citovaná judikatúra).
35      V prejednávanej veci treba v súvislosti s tvrdením týkajúcim sa zjavného skreslenia skutkových okolností konštatovať, že odvolateľ vo svojom odvolaní presne neuvádza skutkové okolnosti, ktoré boli údajne skreslené, a tým menej preukazuje pochybenia v analýze, ktorých sa mal dopustiť Všeobecný súd. Za týchto podmienok musí byť toto tvrdenie vyhlásené za neprípustné.
36      Naproti tomu, hoci je pravda, že odvolateľ spochybňuje body 58 až 87 napadnutého rozsudku ako celok, pričom svoje odôvodnenie sústreďuje výlučne na body 65 a 82 tohto rozsudku, treba uviesť – ako správne tvrdí odvolateľ vo svojej replike – že bod 82 uvedeného rozsudku obsahuje závery právnych úvah rozvinutých v ostatných napadnutých bodoch toho istého rozsudku, na ktoré tento bod 82 výslovne odkazuje, a tak prvý odvolací dôvod spĺňa požiadavky pripomenuté v bode 33 tohto rozsudku a je vzhľadom na úvahy uvedené v predchádzajúcom bode tohto rozsudku čiastočne prípustný.
–       O veci samej
37      Odvolateľ svojou argumentáciou v podstate spochybňuje jednak úvahy obsiahnuté v bode 65 napadnutého rozsudku a jednak záver, ku ktorému Všeobecný súd dospel v bode 82 tohto rozsudku.
38      Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že každé rozhodnutie, ktorým sa ukladajú alebo ponechávajú reštriktívne opatrenia voči určitej osobe, sa musí opierať o dostatočne silný skutkový základ, pričom súd Únie musí overiť vecnú správnosť uvádzaných skutočností vzhľadom na predložené informácie alebo dôkazy a posúdiť ich dôkaznú silu v závislosti od okolností prejednávanej veci a s prihliadnutím na prípadné pripomienky, ktoré k nim predložila okrem iného dotknutá osoba (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, body 119 a 124).
39      Ako Všeobecný súd pripomenul v bode 61 napadnutého rozsudku, preukázanie dôvodnosti dôvodov použitých proti dotknutej osobe prináleží v prípade spochybnenia príslušnému orgánu Únie a táto osoba nie je povinná predložiť opačné dôkazy svedčiace o neexistencii dôvodnosti uvedených dôvodov. Hoci sa nevyžaduje, aby tento orgán predložil súdu Únie všetky informácie a dôkazy týkajúce sa uvádzaných dôvodov, je dôležité, aby predložené informácie a dôkazy podporovali dôvody použité proti dotknutej osobe (pozri rozsudok z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, body 120 a 121).
40      Pokiaľ ide po prvé o bod 65 napadnutého rozsudku, treba konštatovať, že na rozdiel od tvrdenia odvolateľa judikatúra citovaná v dvoch predchádzajúcich bodoch tohto rozsudku nebráni tomu, aby v prípade, o aký ide v prejednávanej veci, Rada mohla na účely posúdenia, či osoba spĺňa také kritérium zápisu, akým sú kritériá a) a d), zohľadniť informácie alebo dôkazy týkajúce sa okolností predchádzajúcich dátumu prijatia aktu, ktorým sa ukladajú alebo ponechávajú reštriktívne opatrenia, pokiaľ tieto informácie alebo dôkazy podporujú dôvody, na ktorých je tento akt založený, a prispievajú k preukázaniu, že napriek uplynutiu času a vzhľadom na všetky relevantné okolnosti každého prípadu dotknutá osoba spĺňa predmetné kritérium zápisu (pozri analogicky rozsudok z 20. júna 2019, K.P, C‑458/15, EU:C:2019:522, bod 57). Nemožno najmä vylúčiť, že takéto informácie a dôkazy možno zohľadniť na účely preukázania kontinuity medzi predchádzajúcou situáciou dotknutej osoby na jednej strane a jej súčasnou situáciou na druhej strane z hľadiska dotknutého kritéria zápisu.
41      Po druhé Všeobecný súd na to, aby v prejednávanej veci dospel k záveru, že Rada sa nedopustila nesprávneho posúdenia, v bodoch 62 až 64, 66, 68, 69, 72, 76 a 80 napadnutého rozsudku konštatoval, že na jednej strane odvolateľ ku dňu prijatia sporných aktov aktívne podporoval činnosti alebo politiky, na ktoré sa vzťahuje kritérium a), najmä hospodársky rozvoj Krymu, keďže ako predseda VEB.RF konal spolu so všetkými riaditeľmi a konateľmi priamo alebo nepriamo vymenovávanými alebo odvolávanými hlavou štátu Ruskej federácie alebo ruskou vládou v súlade s hospodárskou politikou určenou touto hlavou štátu a vedenou touto vládou. Na druhej strane Všeobecný súd uviedol, že odvolateľ už pred rokmi poskytol takúto podporu vzhľadom na to, že až do svojho vymenovania za predsedu VEB.RF v roku 2018 zastával funkciu podpredsedu vlády a v tomto postavení v roku 2014 urobil verejné vyhlásenia v prospech hospodárskeho rozvoja Krymu.
42      Všeobecný súd sa tým, že takto v podstate konštatoval, že aktívna podpora, ktorú žalobca poskytol ako predseda VEB.RF ku dňu vydania sporných aktov, bola pokračovaním podpory prejavenej už v roku 2014 vo funkcii podpredsedu vlády, nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 82 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že Rada predložila súbor dostatočne presných, konkrétnych a konzistentných nepriamych dôkazov preukazujúci, že žalobcovi od roku 2014 až do dátumu prijatia pôvodných sporných aktov kontinuálne vznikala zodpovednosť za takúto podporu v zmysle kritéria a).
43      Pokiaľ ide o výhradu, podľa ktorej Všeobecný súd v bode 82 napadnutého rozsudku nesprávne dospel k záveru, že odvolateľ ako predseda VEB.RF poskytoval aktívnu podporu v zmysle kritéria a), hoci vykonával len profesijnú funkciu riadenia podniku, ktorá nijako nesúvisí s činnosťami a politikami vedenými ruskou vládou, stačí pripomenúť, že podľa článku 256 ZFEÚ a článku 58 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie sa odvolanie obmedzuje na právne otázky. Zistenie a posúdenie rozhodujúcich skutkových okolností, ako aj hodnotenie dôkazov je vo výlučnej právomoci Všeobecného súdu. Posúdenie tohto skutkového stavu a dôkazných prostriedkov teda nezakladá, s výnimkou prípadu ich skreslenia, právnu otázku, ktorá by ako taká podliehala preskúmaniu Súdnym dvorom v rámci odvolacieho konania (rozsudok z 29. februára 2024, Euranimi/Komisia, C‑95/23 P, EU:C:2024:177, bod 84 a citovaná judikatúra).
44      Takouto výhradou sa pritom odvolateľ snaží spochybniť posúdenie skutkového stavu a dôkazov Všeobecným súdom, pričom treba spresniť, že aj keď formálne tvrdí, že došlo ku skresleniu skutkového stavu, z bodu 35 tohto rozsudku vyplýva, že presne neoznačuje skutkové okolnosti, ktoré boli skreslené, a nepreukazuje pochybenia v analýze, ktorých sa mal dopustiť Všeobecný súd.
45      Okrem toho vzhľadom na to, že odvolateľ vytýka Všeobecnému súdu, že v bode 82 napadnutého rozsudku použil úvahu, ktorá nie je podrobne uvedená v odôvodnení sporných aktov, keďže toto odôvodnenie sa obmedzuje na vysvetlenie, že odvolateľ je „predsedom VEB.RF“, bez odkazu na činnosti tohto subjektu alebo akékoľvek informácie týkajúce sa úlohy odvolateľa v tejto funkcii predsedu, treba pripomenúť, že otázka odôvodnenia, ktorá sa týka formálnej náležitosti, sa odlišuje od otázky dôkazu údajného správania, ktorá sa týka zákonnosti podstaty sporného aktu a vyžaduje, ako vyplýva z judikatúry uvedenej v bode 38 tohto rozsudku, overenie pravdivosti skutočností uvedených v tomto akte, ako aj kvalifikácie týchto skutočností ako skutočností odôvodňujúcich uplatnenie reštriktívnych opatrení voči dotknutej osobe (rozsudok z 15. novembra 2012, Rada/Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, bod 60 a citovaná judikatúra).
46      V tejto súvislosti, ako bolo pripomenuté v bodoch 38 a 39 tohto rozsudku, prináleží príslušnému orgánu Únie, aby v prípade spochybnenia preukázal opodstatnenosť dôvodov použitých voči dotknutej osobe, a súdu Únie, aby overil vecnú správnosť uvádzaných skutočností vzhľadom na poskytnuté informácie alebo dôkazy.
47      V prejednávanej veci z bodov 62, 69, 76, 81 a 82 napadnutého rozsudku vyplýva, že v súlade s touto judikatúrou Všeobecný súd po prvé konštatoval, že dôkazy predložené v spise Rady dostatočne súvisia s odôvodnením, podľa ktorého je žalobca predsedom VEB.RF, po druhé vzhľadom na tieto dôkazy overil vecnú správnosť skutočností, na ktorých je založené toto odôvodnenie, a po tretie v podstate konštatoval, že žalobca z dôvodu svojej funkcie predsedu VEB.RF vykonával hospodársku politiku ruskej vlády a podieľal sa tak na hospodárskom rozvoji Krymu, a tak bolo možné dospieť k záveru, že poskytuje aktívnu podporu v zmysle kritéria a).
48      Pokiaľ ide napokon o tvrdenie odvolateľa, že Všeobecný súd v bode 18 napadnutého rozsudku nesprávne tvrdil, že zo znenia jeho písomností je zjavné, že nenavrhol zrušenie rozhodnutia 2014/145 a nariadenia č. 269/2014, stačí konštatovať, že uvedený odvolateľ nepopiera, ako je uvedené v tom istom bode 18 napadnutého rozsudku, že na pojednávaní pred Všeobecným súdom potvrdil, že nenavrhol zrušenie týchto dvoch aktov ako takých. Odvolateľ sa navyše obmedzuje na uvedenie údajných „nepravých tvrdení“ Všeobecného súdu v tejto súvislosti bez toho, aby tvrdil, že Všeobecný súd opomenul skúmanie tvrdení, ktoré odvolateľ uviedol v prvostupňovom konaní a ktoré sa týkajú zákonnosti rozhodnutia 2014/145 a nariadenia č. 269/2014 ako takých, a najmä zákonnosti kritérií, ktoré sú v nich stanovené, ako sú kritériá a) a d).
49      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba prvý odvolací dôvod zamietnuť.
O druhom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
50      Svojím druhým odvolacím dôvodom odvolateľ Všeobecnému súdu vytýka, že v bodoch 36, 38 a 39 napadnutého rozsudku nesprávne konštatoval, že Rada dodržala svoju povinnosť odôvodnenia. Samotný Všeobecný súd napokon v bode 33 tohto rozsudku údajne uznal, že kritérium, na základe ktorého boli voči žalobcovi prijaté reštriktívne opatrenia, zo znenia odôvodnenia jasne nevyplýva. Hoci v tom istom bode Všeobecný súd napokon dospel k záveru, že odôvodnenie sporných aktov odkazuje len na kritérium a), a nie na kritérium d), toto tvrdenie nie je v súlade so správaním Rady počas konania na Všeobecnom súde, keďže Rada proti žalobcovi systematicky poukazovala na obe kritériá.
51      V bode 35 napadnutého rozsudku bol Všeobecný súd okrem toho uvedený do omylu odôvodnením sporných aktov, keďže uviedol, že žalobca súčasne zastával funkciu člena Rady Eurázijskej hospodárskej komisie a predsedu VEB.RF, hoci žalobca, ako to preukázal pred Všeobecným súdom, zastával tieto funkcie postupne. To údajne nepochybne preukazuje nedostatočné odôvodnenie sporných aktov.
52      Pokiaľ ide o odôvodnenie Všeobecného súdu uvedené v bode 36 napadnutého rozsudku, podľa ktorého sa funkcia predsedu VEB.RF, ktorej sa týka odôvodnenie sporných aktov, musí chápať s prihliadnutím na kontext, v ktorom bola táto funkcia zverená dotknutej osobe a v ktorom sa vykonáva, a najmä na funkciu podpredsedu vlády, ktorú predtým zastával, odvolateľ usudzuje, že práve v tomto kontexte nie je možné vysvetliť dôvod, pre ktorý boli voči nemu prijaté reštriktívne opatrenia, keďže zo skutočnosti, že prestal zastávať dôležité politické funkcie, aby sa stal predsedom verejnoprávneho orgánu, vyplýva jasné zníženie jeho schopnosti ovplyvňovať politiku svojej krajiny a podporovať činnosti ruskej vlády proti Ukrajine.
53      Rada tvrdenia odvolateľa popiera.
Posúdenie Súdnym dvorom
54      Svojím druhým odvolacím dôvodom odvolateľ v podstate tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že v bodoch 33, 35, 36, 38 a 39 napadnutého rozsudku konštatoval, že Rada si splnila svoju povinnosť odôvodnenia.
55      V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že pokiaľ ide o bod 33 napadnutého rozsudku, Všeobecný súd bez toho, aby to žalobca spochybnil, konštatoval, že odôvodnenie sporných aktov odkazovalo len na kritérium a), a tak mohlo odôvodnenie týchto aktov viesť k vylúčeniu identifikácie iného kritéria zápisu, akým je kritérium d), zo strany žalobcu. Preto skutočnosť, že Rada sa počas konania na Všeobecnom súde odvolávala na kritérium d), nemá nijaký vplyv na otázku, či – ako rozhodol Všeobecný súd – Rada správne odôvodnila sporné akty z hľadiska kritéria a).
56      Pokiaľ ide o údajne nedostatočné odôvodnenie sporných pôvodných aktov, ktoré Všeobecný súd údajne neuviedol v bode 35 napadnutého rozsudku, treba pripomenúť, že – ako bolo uvedené v bode 45 tohto rozsudku – otázka odôvodnenia, ktorá sa týka podstatnej formálnej náležitosti, sa odlišuje od otázky dôkazu údajného správania, ktorá sa týka zákonnosti podstaty sporného aktu.
57      V bode 35 napadnutého rozsudku Všeobecný súd správne uviedol, že zo znenia odôvodnenia sporných pôvodných aktov a prvých sporných ponechávajúcich aktov jasne vyplýva, že Rada na účely uloženia a ponechania reštriktívnych opatrení voči žalobcovi okrem iného konštatovala, že žalobca bol ku dňu prijatia týchto aktov predsedom VEB.RF a členom Rady Eurázijskej hospodárskej komisie. V tomto bode, ako aj v bodoch 38 a 39 napadnutého rozsudku tak Všeobecný súd usúdil, že žalobca mohol pochopiť, z akých dôvodov boli voči nemu prijaté reštriktívne opatrenia, a že tak mal možnosť brániť sa. Navyše na rozdiel od toho, čo v podstate tvrdí odvolateľ, Všeobecný súd riadne zohľadnil jeho tvrdenie, že v čase prijatia sporných pôvodných aktov a prvých sporných ponechávajúcich aktov už nebol členom Rady Eurázijskej hospodárskej komisie. V bode 82 napadnutého rozsudku totiž uviedol, že žalobca spĺňal kritériá, o ktoré šlo v prejednávanej veci, bez ohľadu na skutočnosť, že už nebol členom tejto komisie.
58      Pokiaľ ide o bod 36 napadnutého rozsudku, treba pripomenúť, ako to urobil samotný Všeobecný súd v bode 29 tohto rozsudku, že akt spôsobujúci ujmu je dostatočne odôvodnený, pokiaľ bol prijatý v kontexte, ktorý bol dotknutej osobe známy a ktorý tejto osobe umožňuje pochopiť dosah opatrenia, ktoré bolo voči nej prijaté (rozsudok z 25. júna 2020, Vnešekonombank/Rada, C‑731/18 P, EU:C:2020:500, bod 37 a citovaná judikatúra). Všeobecný súd správne uplatnil túto judikatúru v bode 36 napadnutého rozsudku, keď usúdil, že vzhľadom na kontext, v ktorom boli žalobcovi zverené funkcie predsedu VEB.RF a v ktorom sú tieto funkcie vykonávané, a tiež vzhľadom na skutočnosť, že predtým bol podpredsedom vlády, treba samotnú zmienku o výkone týchto funkcií považovať z hľadiska povinnosti odôvodnenia za dostatočnú skutočnosť, umožňujúcu žalobcovi brániť sa a pochopiť kritérium a dôvody, na ktorých sú založené reštriktívne opatrenia, ktoré boli voči nemu prijaté.
59      Vzhľadom na vyššie uvedené dôvody treba druhý odvolací dôvod zamietnuť.
O treťom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
60      Svojím tretím odvolacím dôvodom odvolateľ tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že v bodoch 122 až 124 napadnutého rozsudku rozhodol, že sporné akty neporušujú jeho základné právo na slobodu prejavu. Odvolateľ pripomína, že Rada ho sankcionovala okrem iného na základe jeho skorších verejných vyhlásení, ktoré urobil ako podpredseda vlády. Všeobecný súd potvrdením takejto príčinnej súvislosti medzi týmito vyhláseniami a reštriktívnymi opatreniami porušil jeho právo na slobodu prejavu. Skutočnosť, že tieto opatrenia nemajú vplyv na jeho slobodu prejavu, neznamená, že nedošlo k zásahu do tejto slobody, a to o to viac, že Európsky súd pre ľudské práva vo svojom rozsudku z 15. marca 2011, Otegi Mondragón v. Španielsko (CE:ECHR:2011:0315JUD000203407), uznal, že politici majú pri výkone svojich funkcií takmer neobmedzené právo na slobodu prejavu, nadradené právu na slobodu prejavu, ktoré požívajú iné osoby.
61      Rada tvrdenia odvolateľa popiera.
Posúdenie Súdnym dvorom
62      Svojím tretím odvolacím dôvodom odvolateľ v podstate tvrdí, že Všeobecný súd sa v bodoch 122 až 124 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď potvrdil prístup Rady, podľa ktorého boli voči nemu prijaté reštriktívne opatrenia najmä z dôvodu jeho skorších verejných vyhlásení urobených v postavení podpredsedu vlády, čím Všeobecný súd porušil jeho základné právo na slobodu prejavu.
63      V tejto súvislosti z bodov 64 až 66, 82 a 124 napadnutého rozsudku vyplýva, že verejné vyhlásenia uvedené v predchádzajúcom bode tohto rozsudku predstavujú jeden z prvkov, ktoré umožnili Rade vypracovať súbor dostatočne presných, konkrétnych a konzistentných nepriamych dôkazov na to, aby mohla usúdiť, že žalobcovi v čase prijatia sporných aktov vznikla zodpovednosť za aktívnu podporu v zmysle kritéria a) v nadväznosti na podporu, ktorú týmito vyhláseniami prejavil už v roku 2014.
64      Keďže uvedené vyhlásenia boli použité ako dôkaz na potvrdenie skutočnosti, že podmienky kritéria a) boli vo vzťahu k odvolateľovi splnené, treba konštatovať, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 122 až 124 napadnutého rozsudku rozhodol, že prijatím sporných aktov nebola sama osebe porušená žalobcova sloboda prejavu. Treba najmä podobne ako Všeobecný súd konštatovať, že osoba, akou je odvolateľ, sa nemôže dovolávať tohto práva s cieľom chrániť sa pred použitím takýchto vyhlásení ako dôkazu a že reštriktívne opatrenia, akými sú zmrazenie finančných prostriedkov a zákaz vstupu, cestovania a tranzitu na územie Únie, nijako nezasahujú do slobody prejavu takejto osoby.
65      Na rozdiel od veci, v ktorej bol vydaný rozsudok ESĽP z 15. marca 2011, Otegi Mondragón v. Španielsko (CE:ECHR:2011:0315JUD000203407), ktorá sa týkala vyjadrení politika a ktorá v rozpore s jeho právom na slobodu prejavu viedla k trestnoprávnej sankcii voči nemu, treba uviesť, ako pripomína Všeobecný súd v bodoch 122 a 123 napadnutého rozsudku, že reštriktívne opatrenia, ktoré sa vzťahujú na odvolateľa, majú jednak ochrannú povahu a jednak nemajú za následok zásah do slobodného výkonu jeho slobody prejavu.
66      Vzhľadom na vyššie uvedené dôvody treba tretí odvolací dôvod zamietnuť.
O štvrtom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
67      Svojím štvrtým odvolacím dôvodom odvolateľ vytýka Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že najmä v bodoch 100 až 113 napadnutého rozsudku rozhodol, že jeho právo vlastniť majetok nebolo porušené z hľadiska zásady proporcionality.
68      Okolnosť, že – ako vyplýva z bodov 102 a 109 napadnutého rozsudku – reštriktívne opatrenia sú dočasnými a zvratnými ochrannými opatreniami a okrem iného podliehajú pravidelnému opätovnému preskúmaniu, je totiž v skutočnosti úplne nedôvodná, keďže na jednej strane sa tieto opatrenia často predlžujú počas dlhého obdobia a na druhej strane je ich opätovné preskúmanie často len formálne, ba dokonca nerealizovateľné. Na odvolateľa sa tak stále vzťahujú reštriktívne opatrenia za vyhlásenia urobené pred viac ako desiatimi rokmi, hoci jeho funkcia predsedu VEB.RF je len technickou odbornou funkciou. To preukazuje, že Rada nezohľadnila zmenu, ku ktorej došlo v jeho osobnej situácii. Žalobca bol napokon obeťou vyvlastnenia, a tak reštriktívne opatrenia, ktoré boli voči nemu prijaté, nerešpektujú podstatu vlastníckeho práva.
69      Okrem toho skutočnosť uvedená v bodoch 103 a 109 napadnutého rozsudku, že vnútroštátne orgány členských štátov môžu povoliť použitie určitých zmrazených finančných prostriedkov, neznamená, že by bolo dodržané vlastnícke právo odvolateľa, pretože existuje toľko povoľovacích postupov, koľko je členských štátov.
70      Odvolateľ sa tiež domnieva, že reštriktívne opatrenia, ktoré boli voči nemu prijaté, sú v rozpore so zásadou proporcionality, keďže na rozdiel od rozhodnutia Všeobecného súdu neumožňujú dosiahnuť legitímny cieľ sledovaný spornými aktmi a účinne nezodpovedajú cieľu všeobecného záujmu, keďže odvolateľ už nie je schopný podporovať politiky a činnosti, na ktoré sa vzťahuje kritérium a), ani ovplyvňovať ruské orgány.
71      Odvolateľ napokon vytýka Všeobecnému súdu, že v bode 113 napadnutého rozsudku rozhodol, že na ukončenie týchto opatrení by mu stačilo ukončiť konanie, ktoré odôvodňovalo prijatie reštriktívnych opatrení voči nemu, zatiaľ čo jeho funkcia predsedu VEB.RF predstavuje jeho jediný prostriedok na živobytie.
72      Rada tvrdenia odvolateľa popiera.
Posúdenie Súdnym dvorom
73      Svojím štvrtým odvolacím dôvodom odvolateľ v podstate vytýka Všeobecnému súdu, že sa v bodoch 100 až 113 napadnutého rozsudku dopustil viacerých nesprávnych právnych posúdení pri analýze podmienok stanovených v článku 52 ods. 1 Charty vo vzťahu k právu vlastniť majetok, najmä pokiaľ ide o otázku dodržania zásady proporcionality.
74      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že právo vlastniť majetok upravené v článku 17 Charty nie je absolútnou výsadou, a tak reštriktívne opatrenia, o aké ide v prejednávanej veci, môžu viesť k obmedzeniu tohto práva (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. septembra 2019, HX/Rada, C‑540/18 P, EU:C:2019:707, bod 57 a citovanú judikatúru, ako aj z 21. marca 2024, Landeshauptstadt Wiesbaden, C‑61/22, EU:C:2024:251, bod 75 a citovanú judikatúru).
75      Možno teda zaviesť obmedzenia uvedeného práva, pokiaľ sú v súlade s článkom 52 ods. 1 prvou vetou Charty stanovené zákonom a rešpektujú podstatu tohto práva. Okrem toho podľa článku 52 ods. 1 druhej vety Charty možno za predpokladu dodržiavania zásady proporcionality takéto obmedzenia zaviesť len vtedy, ak je to nevyhnutné a skutočne to zodpovedá cieľom všeobecného záujmu, ktoré sú uznané Úniou, alebo ak je to potrebné na ochranu práv a slobôd iných.
76      Okrem toho v oblasti reštriktívnych opatrení Súdny dvor rozhodol, že normotvorcovi Únie treba priznať široký rozsah voľnej úvahy v oblastiach, v ktorých sa z jeho strany predpokladajú rozhodnutia politického, ekonomického alebo sociálneho charakteru a v rámci ktorých má vykonať komplexné posúdenia. Súdny dvor z toho vyvodil, že zákonnosť takéhoto opatrenia môže ovplyvniť len zjavná neprimeranosť opatrenia prijatého v týchto oblastiach vo vzťahu k cieľu, ktorý príslušná inštitúcia zamýšľa sledovať (rozsudky z 31. januára 2019, Islamic Republic of Iran Shipping Lines a i./Rada, C‑225/17 P, EU:C:2019:82, bod 103, ako aj zo 17. septembra 2020, Rosneft a i./Rada, C‑732/18 P, EU:C:2020:727, bod 105).
77      V prvom rade odvolateľ v podstate tvrdí, že Všeobecný súd v bodoch 102, 103 a 109 napadnutého rozsudku nesprávne rozhodol, že sporné akty nezasahujú do podstaty práva vlastniť majetok a že obmedzenie výkonu jeho práva vlastniť majetok vyplývajúce z týchto aktov sa z hľadiska zásady proporcionality nezdá zjavne neprimerané vo vzťahu k sledovanému cieľu. Podľa neho, a ako to potvrdzuje jeho prípad, reštriktívne opatrenia v skutočnosti nie sú dočasnými a zvratnými ochrannými opatreniami, ale často sa predlžujú počas dlhého obdobia. Rovnako ich opätovné preskúmanie je často len formálne, ba dokonca nerealizovateľné, a povolenia na uvoľnenie zmrazených finančných prostriedkov sú predmetom veľmi rôznorodých postupov zo strany vnútroštátnych orgánov členských štátov.
78      V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že odvolateľ nespochybňuje samotnú skutočnosť, že v súlade s ustanoveniami práva Únie, ktoré Všeobecný súd pripomenul v bodoch 102, 103 a 109 napadnutého rozsudku, sú reštriktívne opatrenia dočasnými a zvratnými ochrannými opatreniami, podliehajú pravidelnému opätovnému preskúmaniu a že vnútroštátne orgány môžu povoliť použitie zmrazených finančných prostriedkov alebo udeliť osobitné povolenia umožňujúce uvoľniť zmrazenie finančných prostriedkov.
79      Za týchto podmienok sa Všeobecný súd nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 102, 103 a 107 až 109 daného rozsudku v podstate konštatoval, že z týchto ustanovení práva Únie vyplýva, že sporné akty nezasahujú do podstaty práva vlastniť majetok a že obmedzenie výkonu práva žalobcu vlastniť majetok zavedené týmito aktmi nie je z hľadiska zásady proporcionality zjavne neprimerané vo vzťahu k sledovanému cieľu, ktorým je, ako vyplýva z bodu 104 uvedeného rozsudku, vyvíjať priamy alebo nepriamy tlak na vládu Ruskej federácie a jej vedúcich predstaviteľov, aby ukončili svoje činnosti a politiky destabilizujúce Ukrajinu. Platí to o to viac, že tvrdenia odvolateľa predstavujú len súbor všeobecných tvrdení, ktorých cieľom je bez akéhokoľvek preukázania spochybniť vhodnosť vykonania uvedených ustanovení.
80      Okrem toho z úvah uvedených v bodoch 41 a 43 tohto rozsudku vyplýva, že Všeobecný súd správne rozhodol, že Rada sa pri prijímaní sporných aktov nedopustila nesprávneho posúdenia, a tak prijatie a následné ponechanie reštriktívnych opatrení voči žalobcovi bolo odôvodnené vzhľadom na skutkové okolnosti a dotknuté kritérium zápisu. Za týchto podmienok skutočnosť, že reštriktívne opatrenia voči odvolateľovi boli dvakrát obnovené, nemôže ani vyvrátiť úvahy uvedené Všeobecným súdom v bodoch 102, 103 a 109 napadnutého rozsudku, ani z nej nemôže vyplývať, že reštriktívne opatrenia majú trvalú a nezvratnú povahu a že odvolateľ nemôže neskôr dosiahnuť odstránenie svojho mena zo zoznamu alebo povolenie uvoľniť jeho finančné prostriedky.
81      V druhom rade sa odvolateľ domnieva, že reštriktívne opatrenia, ktoré boli voči nemu prijaté, sú v rozpore so zásadou proporcionality, keďže na rozdiel od toho, ako rozhodol Všeobecný súd, neumožňujú dosiahnuť legitímny cieľ sledovaný spornými aktmi a účinne nezodpovedajú cieľu všeobecného záujmu.
82      V tejto súvislosti treba uviesť, že jediná právna argumentácia, ktorej cieľom je preukázať, že Všeobecný súd sa v tejto súvislosti dopustil nesprávneho právneho posúdenia, poukazuje na nemožnosť odvolateľa ako predsedu VEB.RF podporovať politiky a činnosti, na ktoré sa vzťahuje kritérium a), alebo ovplyvňovať ruské orgány. Z bodov 41 a 43 tohto rozsudku vyplýva, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že rozhodol, že zo strany Rady nedošlo k nesprávnemu posúdeniu, keď usúdila, že vo vzťahu k žalobcovi bolo splnené kritérium a) z dôvodu jeho funkcie predsedu VEB.RF.
83      V treťom rade odvolateľ vytýka Všeobecnému súdu, že v bode 113 napadnutého rozsudku rozhodol, že na ukončenie týchto opatrení by mu stačilo ukončiť konanie, ktoré odôvodňovalo prijatie reštriktívnych opatrení voči nemu, zatiaľ čo jeho funkcia predsedu VEB.RF predstavuje jeho jediný prostriedok na živobytie.
84      V tejto súvislosti treba uviesť, že cieľom dôvodov, ktoré takto Všeobecný súd uviedol v bode 113 napadnutého rozsudku, bolo odpovedať na tvrdenie odvolateľa, ktoré sa netýkalo jeho prostriedkov na živobytie, ale dôsledkov reštriktívnych opatrení z hľadiska jeho verejnej povesti. Všeobecnému súdu pritom nemožno vytýkať, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia v súvislosti s tvrdením, ktorého sa tento bod netýkal.
85      Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy je potrebné štvrtý odvolací dôvod zamietnuť.
O piatom žalobnom dôvode
86      Svojím piatym odvolacím dôvodom odvolateľ tvrdí, že Všeobecný súd v bode 126 napadnutého rozsudku nesprávne rozhodol, že nedošlo k porušeniu zásady rovnosti zaobchádzania, keďže Rada sa nedopustila nesprávneho posúdenia. Podľa odvolateľa táto úvaha vychádza z nesprávneho právneho posúdenia, keďže, ako uviedol v rámci svojho prvého odvolacieho dôvodu, Všeobecný súd nesprávne rozhodol, že Rada sa nedopustila nesprávneho posúdenia.
87      Rada tvrdenia odvolateľa popiera.
88      Vzhľadom na skutočnosť, že úspech piateho odvolacieho dôvodu závisí od úspechu prvého odvolacieho dôvodu a že prvý odvolací dôvod bol zamietnutý v bode 49 tohto rozsudku, treba piaty odvolací dôvod zamietnuť.
O šiestom odvolacom dôvode
89      Svojím šiestym odvolacím dôvodom odvolateľ Všeobecnému súdu vytýka, že sa v bodoch 131 až 133 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia rozhodnutím, že bolo dodržané právo na účinnú súdnu ochranu a že Rada sa nedopustila zneužitia právomoci. Podľa jeho názoru sporné akty porušujú právo na účinnú súdnu ochranu a pri ich prijímaní došlo k zneužitiu právomoci z dôvodu, že sa neopierajú o dostatočné odôvodnenie, nie sú podložené dostatočnými dôkazmi a porušujú slobodu prejavu a právo vlastniť majetok. Odvolateľ v tejto súvislosti odkazuje na tvrdenia uvedené v prvostupňovom konaní.
90      Rada tvrdenia odvolateľa popiera.
91      V tejto súvislosti treba uviesť, že v rozpore s tým, čo vyžaduje judikatúra spomenutá v bode 33 tohto rozsudku, šiesty odvolací dôvod neobsahuje žiadnu právnu argumentáciu, ktorá by preukazovala, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia. Odvolateľ sa predovšetkým obmedzuje na spochybnenie bodov 131 až 133 napadnutého rozsudku a na odkaz na tvrdenia, ktoré predložil Všeobecnému súdu, pričom ich bližšie nevysvetľuje a neuvádza prvky napadnutého rozsudku, ktoré má v úmysle kritizovať. Tento odvolací dôvod tak predstavuje jednoduchý návrh na opätovné preskúmanie žaloby podanej na prvom stupni, čím porušuje požiadavky stanovené v Štatúte Súdneho dvora Európskej únie, ako aj v Rokovacom poriadku Súdneho dvora (rozsudok z 13. septembra 2007, Il Ponte Finanziaria/ÚHVT, C‑234/06 P, EU:C:2007:514, body 45 a 46).
92      Šiesty odvolací dôvod je preto potrebné zamietnuť, a v dôsledku toho aj odvolanie v celom rozsahu.
O trovách
93      Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne o trovách konania. Článok 138 ods. 1 a 2 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľný na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1 stanovuje, že účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
94      Keďže Rada navrhla uložiť odvolateľovi povinnosť nahradiť trovy konania a odvolateľ nemal úspech v žiadnych svojich dôvodoch, je opodstatnené uložiť mu povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania vynaložené Radou.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:
1.      Odvolanie sa zamieta.
2.      Pán Igor Šuvalov znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania vynaložené Radou Európskej únie.
Podpisy
*      Jazyk konania: španielčina.