62017CC0272
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
prednesené 11. júla 2018 (
1
)
Vec C‑272/17
K. M. Zyla
proti
Staatssecretaris van Financiën
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Voľný pohyb pracovníkov – Rovnosť zaobchádzania – Dane z príjmov – Príspevky na sociálne poistenie – Zníženie dane a príspevkov – Pracovník, ktorý počas kalendárneho roka zmení miesto pobytu – Výpočet podielu na znížení dane v závislosti od doby poistenia“
1.
Voľný pohyb pracovníkov, ktorý zakotvuje článok 45 Zmluvy o FEÚ, bráni opatreniam, ktorých účinkom je odrádzať štátnych príslušníkov, ktorí chcú opustiť krajinu pôvodu, s cieľom získania zamestnania v inom členskom štáte. Zároveň chráni osoby, ktoré sa po ukončení zárobkovej činnosti v krajine, do ktorej sa presťahovali, vrátia do krajiny pôvodu, prinajmenšom vzhľadom na právne vzťahy vzniknuté na základe takéhoto pracovnoprávneho vzťahu. (
2
)
2.
Medzi uvedenými odrádzajúcimi opatreniami možno nájsť opatrenia daňovej povahy a opatrenia, ktoré sa týkajú príspevkov na sociálne poistenie. Aj keď predpisy týkajúce sa dane z príjmu fyzických osôb a predpisy upravujúce sociálne poistenie zvyknú stanoviť vlastné spôsoby výberu, v Holandsku sa ročné priznanie (
3
) zdaniteľných príjmov a príspevkov na sociálne poistenie vykonáva spoločne (ako aj výpočet preddavkov).
3.
Pani K. M. Zylová, poľská štátna príslušníčka, pracovala takmer polovicu roka 2013 v Holandsku, kde platila príspevky na holandské sociálne poistenie a daň z príjmu. Na základe okolností uvedených v spise nemala v druhej polovici uvedeného roka po návrate do Poľska dostatočné príjmy, aby platila príspevky na poľské sociálne poistenie ani aby v Poľsku platila daň z príjmu.
4.
Holandské daňové orgány pri výpočte zníženia stanoveného v zákone, ktoré sa týka príspevkov na sociálne poistenie, ktoré pani Zylová už zaplatila, uplatnili časovo proporcionálne zníženie na základe obdobia (šiestich mesiacov), počas ktorých dotknutá osoba platila príspevky v Holandsku.
5.
Pred holandskými súdmi sa vedie spor o to, či článok 45 ZFEÚ, ako ho vykladá Súdny dvor v súvislosti s priamym zdaňovaním, (
4
) ukladá holandským orgánom, aby zohľadnili osobné a rodinné pomery pani Zylovej v Poľsku s cieľom poskytnúť jej sporné zníženie v celom rozsahu, a nie iba pomerné zníženie za obdobie odpracované v Holandsku.
6.
Spor medzi pani Zylovou (ktorá namieta voči daňovému výmeru, ktorý jej bol vydaný) a holandskými daňovými orgánmi sa dostal na Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko), ktorý predkladá tento návrh na začatie prejudiciálneho konania.
I. Právny rámec
A.
Právo Únie
1. Nariadenie (EÚ) č. 492/2011 (
5
)
7.
Článok 7 stanovuje:
„1.   S pracovníkom, ktorý je štátnym príslušníkom členského štátu, sa na území iného členského štátu nesmie z dôvodu jeho štátnej príslušnosti zaobchádzať inak ako s vlastnými pracovníkmi, pokiaľ ide o podmienky zamestnania a pracovné podmienky, najmä odmeňovanie, prepustenie, a ak by sa stal nezamestnaným, opätovné začlenenie do práce alebo zamestnania.
2.   Takýto pracovník požíva rovnaké sociálne a daňové výhody ako vlastní pracovníci.
…“
2. Nariadenie (ES) č. 883/2004 (
6
)
8.
Podľa článku 3 tohto nariadenia:
„1.   Toto nariadenie sa vzťahuje na všetky právne predpisy, ktoré sa týkajú týchto častí sociálneho zabezpečenia:
a)
nemocenské dávky;
b)
dávky v materstve a rovnocenné dávky v otcovstve;
c)
dávky v invalidite;
d)
dávky v starobe;
…“
9.
Podľa článku 4:
„Pokiaľ nie je v tomto nariadení ustanovené inak, osoby, na ktoré sa toto nariadenie vzťahuje, poberajú tie isté dávky a majú tie isté povinnosti podľa právnych predpisov ktoréhokoľvek členského štátu ako štátni príslušníci daného členského štátu.“
10.
Článok 5 stanovuje:
„Pokiaľ nie je v tomto nariadení ustanovené inak a vzhľadom na osobitné vykonávacie ustanovenia, platí toto:
a)
ak podľa právnych predpisov príslušného členského štátu má poskytnutie dávok sociálneho zabezpečenia a iného príjmu určité právne účinky, príslušné ustanovenia takýchto právnych predpisov sa uplatňujú tiež na poskytnutie rovnocenných dávok získaných podľa právnych predpisov iného členského štátu, alebo na príjem získaný v inom členskom štáte;
…“
11.
V hlave II („Určenie príslušnosti právnych predpisov“) článok 11 ods. 1 stanovuje:
„1.   Osoby, na ktoré sa toto nariadenie vzťahuje, podliehajú právnym predpisom len jedného členského štátu. Tieto právne predpisy sa určia v súlade s touto hlavou.“
12.
V článku 11 ods. 3 sa uvádza:
„3.   S výhradou článkov 12 až 16:
a)
osoba vykonávajúca činnosť ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba v členskom štáte podlieha právnym predpisom tohto členského štátu;
…
e)
ktorákoľvek iná osoba, na ktorú sa písm. a) až d)[ (
7
)] nevzťahujú, podlieha právnym predpisom členského štátu bydliska_…“
B.
Vnútroštátne právo
13.
V Holandsku „Wet op de inkomstenbelasting 2001“ (zákon z roku 2001 o dani z príjmov) (ďalej len „zákon IB“) upravuje daň z príjmu a „Wet financiering sociale verzekeringen“ (zákon o financovaní sociálneho zabezpečenia) (ďalej len „WFSV“) upravuje financovanie sociálneho zabezpečenia.
14.
Z článku 8 ods. 1 zákona IB vyplýva, že „kombinovaná daň“ sa stanoví súčtom dane z príjmov zo zárobkovej činnosti (a z ďalších zdrojov, ako napr. z nehnuteľností a úspor) a z príspevkov na sociálne poistenie, pričom na obe časti sa uplatní príslušná sadzba. Po stanovení kombinovanej dane sa uskutoční zníženie, tiež kombinované, v oboch uvedených oblastiach.
15.
Podľa článku 8 ods. 10 zákona IB môže daňovník uplatniť „všeobecné zníženie“.
16.
Podľa článku 9 WFSV sa príspevky na sociálne poistenie (
8
) vypočítajú odpočítaním „všeobecného zníženia“ od výšky príspevkov zaplatených za každé zdaňovacie obdobie.
17.
Článok 12 WFSV vysvetľuje, ako sa vykonáva zníženie zodpovedajúce príspevkom na sociálne poistenie. Jeho odsek 3 spresňuje, že na toto zníženie má nárok osoba, ktorá platila príspevky počas celého kalendárneho roka, pričom ministerská vyhláška stanoví pravidlá na výpočet uvedeného zníženia pre daňovníkov, ktorí prispievali iba počas časti roka.
18.
Ministerskou vyhláškou, ktorou sa vykonáva WFSV (
9
), bol stanovený uvedený postup. Podľa jej článku 2 ods. 6a sa v prípade osôb, ktoré nie sú povinné odvádzať príspevky na sociálne poistenie počas časti kalendárneho roka (z iného dôvodu ako pre úmrtie), vypočíta všeobecné zníženie dane časovo proporcionálne, to znamená pomerne k obdobiu príspevkovej povinnosti za príslušný kalendárny rok.
C.
Skutkové okolnosti, ktoré viedli k sporu, a prejudiciálna otázka
19.
Pani Zylová, poľská štátna príslušníčka, vykonávala v Holandsku v období od 1. januára 2013 do 21. júna 2013 pracovnú činnosť za odmenu. Počas uvedeného obdobia bola povinne poistená v systéme sociálneho zabezpečenia, a teda povinná odvádzať príspevky na sociálne poistenie. Od 21. júna (
10
) sa vrátila do Poľska, kde počas roka 2013 podľa všetkého nevykonávala žiadnu zárobkovú činnosť. (
11
)
20.
Za prácu v Holandsku v roku 2013 dosiahla uvedená osoba príjmy vo výške 9401 eur, z ktorých bolo zrazených 1399 eur na daň zo mzdy. Jej príspevky na jednotné sociálne poistenie boli vo výške 2928 eur.
21.
Pani Zylová sa rozhodla, aby sa s ňou v súlade s holandskými právnymi predpismi (zákon IB) zaobchádzalo tak, ako keby bola daňovým rezidentom Holandska. Na tento účel podala svoje priznanie IB/PVV za rok 2013.
22.
S cieľom stanoviť konečný výmer IB/PVV holandské daňové orgány uplatnili: a) zníženie dane z príjmu vo výške 1254 eur, a b) zníženie týkajúce sa príspevkov na sociálne poistenie vo výške 840 eur. Posledné uvedené vyplynulo z uplatnenia časovo proporcionálneho kritéria pomerne k obdobiu, počas ktorého uvedená osoba platila príspevky na sociálne poistenie v roku 2013.
23.
Dotknutá osoba neúspešne napadla výmer na Rechtbank Zeeland‑West‑Brabant (Okresný súd Zeeland‑West‑Brabant, Holandsko) a v odvolacom konaní na Gerechtshof 's‑Hertogenbosch (Odvolací súd Hertogenbosch, Holandsko). V oboch konaniach sa prejednávala otázka, či pani Zylová má nárok na zníženie v celom rozsahu, pričom vznikli pochybnosti v súvislosti so zlučiteľnosťou článku 2 ods. 6a ministerskej vyhlášky s článkom 45 ZFEÚ.
24.
Odvolací súd dospel k záveru, že neexistuje žiadna diskriminácia, a teda nemožno uplatňovať rozsudok Schumacker, ale naopak, možno uplatniť rozsudok Blanckaert. (
12
) Uvedený súd zastáva názor, že článok 2 ods. 6a ministerskej vyhlášky je odôvodnený objektívnym rozdielom, ktorý existuje medzi poistencom holandského systému sociálneho poistenia a osobou, ktorá nie je poistencom.
25.
V konaní pred Hoge Raad (Najvyšší súd) pani Zylová naďalej trvá na tom, že článok 2 ods. 6a ministerskej vyhlášky vedie k neprípustnému rozdielnemu zaobchádzaniu s rezidentmi a nerezidentmi, a teda predstavuje obmedzenie voľného pohybu pracovníkov na základe článku 45 ZFEÚ.
26.
Vnútroštátny súd vychádza z toho, že rezidenti, ktorí nie sú poistení v rámci holandského systému sociálneho poistenia, nemajú nárok na zníženie v celom rozsahu. Neexistuje teda priame prepojenie s bydliskom. Okrem toho žiadosť, aby sa s pani Zylovou zaobchádzalo ako s vnútroštátnym daňovníkom, by mala vplyv iba na daň z príjmov, a nie na príspevky na sociálne poistenie.
27.
Vnútroštátny súd považuje za možné sústrediť sa na otázku z dvoch hľadísk, ktoré vedú k opačným riešeniam. Na jednej strane by bolo možné použiť rozsudok Blanckaert, v ktorom sa konštatovalo, že osoba poistená v holandskom systéme sociálneho zabezpečenia a osoba, ktorá nie je poistená v uvedenom systéme, sa nachádzajú v objektívne rozdielnych situáciách. (
13
) Tento rozdiel odôvodňuje (vzhľadom na voľný pohyb kapitálu) vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá vyhradzuje zníženie príspevkov na sociálne poistenie pre daňovníkov, ktorí sú poistení v uvedenom systéme. (
14
)
28.
Vnútroštátny súd však považuje za možné druhé riešenie, ktoré uvedené zníženie kvalifikuje ako daňovú výhodu osobitnej povahy. Z tohto pohľadu by časovo proporcionálne uplatnenie prepočtu vyplývajúce z holandskej právnej úpravy na osobu, ktorá dosiahla všetky svoje príjmy v Holandsku, zodpovedalo rozlišovaniu medzi rezidentmi a nerezidentmi v rozpore so zásadou voľného pohybu osôb, keďže daňovník, ktorý počas celého roka býva v uvedenom členskom štáte, by mal nárok na zníženie v celom rozsahu. (
15
) V tomto prípade vnútroštátny súd uvádza, že zohľadnenie osobných a rodinných pomerov daňovníka by sa malo vzťahovať na celé zdaňovacie obdobie, (
16
) aj keď nemožno vylúčiť ich časovo proporcionálne zohľadnenie. (
17
)
29.
Za týchto okolností Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko) rozhodol položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Treba článok 45 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že bráni predpisu členského štátu, podľa ktorého pracovník, ktorý má v súlade s nariadením č. 1408/71 alebo s nariadením 883/2004 iba počas časti kalendárneho roka účasť na sociálnom poistení členského štátu, môže využiť iba časovo proporcionálne vymeranú časť podielu na všeobecnom znížení dane, keď tento pracovník nie je počas zvyšnej časti kalendárneho roka v danom členskom štáte sociálne poistený, počas tohto obdobia býva v inom členskom štáte a (takmer) všetky svoje ročné príjmy dosiahol v prvom uvedenom členskom štáte?“
II. Konanie pred Súdnym dvorom
30.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania bol zapísaný do registra kancelárie Súdneho dvora 18. mája 2017 s písomnými pripomienkami, ktoré predložili pani Zylová, holandská vláda a Komisia, ktorí sa zúčastnili na pojednávaní 30. mája 2018.
III. Zhrnutie tvrdení účastníkov konania
31.
Podľa pani Zylovej nemožno uplatniť rozsudok Blanckaert. Aj keď uznáva platnosť jeho základných predpokladov, zastáva názor, že uvedená judikatúra sa neuplatní v prípade, keď žiadny z členských štátov nezohľadní platobnú schopnosť a osobné a rodinné pomery daňovníka. (
18
)
32.
Pripomína, že v takýchto prípadoch diskriminácia spočíva v skutočnosti, že osobné a rodinné pomery osoby, ktorá dosiahla podstatnú časť svojich príjmov a takmer všetky svoje rodinné príjmy v členskom štáte, ktorý nie je členským štátom jej bydliska, nie sú zohľadnené ani v členskom štáte bydliska, ani v členskom štáte zamestnania. (
19
) To je jej prípad, ak jej nebude priznané sporné zníženie v celej výške, keďže ani v Poľsku, ani v Holandsku neboli zohľadnené jej osobné a rodinné pomery.
33.
Podľa holandskej vlády sa situácia pracovníka, ktorý je daňovníkom s bydliskom v Holandsku, odlišuje od situácie pracovníka nerezidenta, ktorý v tomto členskom štáte nedosahuje príjem ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba. Svoj postoj zakladá na týchto dôvodoch:
–
Po prvé, článok 11. ods. 3 písm. a) nariadenia 883/2004 viaže platné právne predpisy v oblasti sociálneho zabezpečenia na členský štát zamestnania. Keďže sa pani Zylová po opustení Holandska, v ktorom už nepracuje, vrátila do svojej krajiny pôvodu, nebola poistená v holandskom systéme sociálneho zabezpečenia odo dňa svojho odchodu, keď prestala odvádzať príspevky do uvedeného systému.
–
Po druhé, odôvodnenie rozdielneho zaobchádzania pri udelení daňovej výhody, akou je sporná výhoda, zodpovedá rozdielu objektívnych okolností, v ktorých sa nachádza osoba, ktorá je poistená v systéme sociálneho zabezpečenia členského štátu, a osoba, ktorá v tomto systéme poistená nie je.
34.
Holandská vláda popiera relevantnosť rozsudku Schumacker v prejednávanej veci, keďže:
—
v uvedenom rozsudku sa ako relevantný faktor zohľadňovala platobná schopnosť, zatiaľ čo platenie príspevkov na sociálne poistenie sa neuskutočňuje v závislosti od uvedenej schopnosti,
—
uplatňovanie právnej úpravy členského štátu zamestnania na pracovníka bráni tomu, aby od neho iný členský štát mohol vyžadovať príspevky z tej istej činnosti. (
20
) Keďže od odchodu pani Zylovej z holandského územia stratilo Holandsko voči nej zdaňovaciu právomoc, nemožno od holandských orgánov žiadať, aby uplatnili zníženia alebo iné zvýhodnenia, ktoré by uvedená osoba mohla využívať, ak by bola naďalej poistená v holandskom systéme sociálneho zabezpečenia.
35.
Komisia na úvod odmieta, že by vnútroštátna právna úprava porušovala článok 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011, keďže pani Zylová sa mohla považovať za pracovníčku v zmysle článku 45 ZFEÚ, zatiaľ čo bola zamestnaná v Holandsku, teda postavenie, ktoré stratila návratom do Poľska.
36.
Podľa Komisie sa však článok 2 ods. 6a ministerskej vyhlášky uplatňuje predovšetkým na osoby inej štátnej príslušnosti než holandskej. Práve tieto osoby najčastejšie opúšťajú Holandsko po skončení pracovného pomeru, zatiaľ čo holandskí štátni príslušníci zostávajú vo svojej krajine, aj keď prestanú pracovať, takže si títo štátni príslušníci môžu odpočítať daňové zníženie príspevkov na sociálne poistenie. Naopak, osoby, ktoré ako pani Zylová platia príspevky len časť roka, nakoniec platia pomerne vyššie príspevky na sociálne poistenie, čo predstavuje obmedzenie voľného pohybu pracovníkov.
37.
Komisia presadzuje analogicky uplatniť judikatúru, ktorá v podmienke zachovania bydliska v členskom štáte, v ktorom sa platili príspevky na sociálne poistenie, vidí obmedzenie voľného pohybu pracovníkov, ak táto podmienka odrádza pracovníka od opustenia uvedenej krajiny a ukladá mu vyšší príspevok na sociálne poistenie, (
21
) alebo ak ho zbavuje práva na vrátenie preplatkov dane, na ktoré má nárok daňovník rezident. (
22
) Nakoniec uvádza, že ak väčšina príjmov pani Zylovej pochádza z iného členského štátu, než je členský štát jej bydliska, uplatní sa judikatúra Schumacker bez zohľadnenia jej osobných a rodinných pomerov.
IV. Právna analýza
A.
Úvodné poznámky
38.
Po prvé, chcem poukázať na to, že medzi účastníkmi konania je nesporná uplatniteľnosť článku 45 ZFEÚ. Keďže ide o poľskú štátnu príslušníčku, ktorá sa presťahovala do Holandska na účely výkonu činnosti ako zamestnanec, podľa všetkého nejde o prípad, ktorý spadá pod inú zásadu voľného pohybu, než je zásada voľného pohybu, ktorá chráni pracovníkov. (
23
)
39.
Rovnako niet pochybností o tom, že pani Zylová bola pracovníčkou v zmysle judikatúry Súdneho dvora. (
24
) Teoreticky možno položiť otázku, či jej návrat do členského štátu pôvodu bez toho, aby tam bola zamestnaná alebo tam vykonávala pracovnú činnosť, odkazuje jej situáciu na oblasť voľného pohybu osôb podľa článku 21 ZFEÚ. (
25
) Keďže však uplatňuje nárok na zníženie v celom rozsahu so zreteľom na časové obdobie, počas ktorého pracovala v Holandsku, jej návrh priamo súvisí s článkom 45 ZFEÚ.
40.
Po druhé, existencia predpisov Únie prijatých na vykonávanie uvedeného voľného pohybu znamená povinnosť preskúmať zlučiteľnosť spornej vnútroštátnej právnej úpravy, či už s uvedenými predpismi (v tomto prípade s nariadeniami 883/2004 a 492/2011), alebo priamo s primárnym právom, teda s článkom 45 ZFEÚ.
41.
Ako Komisia uvádza, nariadenie 883/2004 zahŕňa iba súbor kolíznych noriem s cieľom predchádzať situáciám, v ktorých by pracovník uplatňujúci svoje právo voľného pohybu v Únii spadal do oblasti pôsobnosti právnej úpravy v oblasti sociálneho zabezpečenia viacerých členských štátov alebo nepatril do žiadnej z nich. (
26
) Je teda potrebné posúdiť platnosť sporného vnútroštátneho predpisu vzhľadom na článok 4 nariadenia 883/2004, ktorý zakotvuje rovnosť zaobchádzania, a najmä zákaz diskriminácie na základe štátnej príslušnosti.
42.
Rovnakým spôsobom článok 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011 ustanovuje právo pracovníka Únie, ktorý sa v jej rámci voľne pohybuje, prijímať rovnaké sociálne a daňové výhody. Uvedený článok teda iba preberá zásadu rovnosti zaobchádzania bez toho, aby zasahoval do jej podstaty, aj keď Súdny dvor konštatoval, že zahŕňa nepriamu diskrimináciu. (
27
)
43.
V konečnom dôsledku, keďže uplatnenie oboch nariadení nemá na účely prejednávanej veci zásadný význam, možno pristúpiť priamo k právu zakotvenému v článku 45 ZFEÚ, pričom je možné, že analýza prípadnej diskriminácie vzhľadom na uvedený článok bude obsahovať odkaz na uvedené nariadenia.
44.
Napokon po tretie, vnútroštátne konanie (a samotný návrh na začatie prejudiciálneho konania) sa z veľkej časti týka toho, aký vplyv naň môžu mať rozsudky Blanckaert a Schumacker:
—
Podľa prvého rozsudku je vzťah rezidenta členského štátu k jeho systému sociálneho zabezpečenia dostačujúcim rozlišujúcim prvkom, aby sa s ním nezaobchádzalo ako v prípade osoby, ktorá opustila uvedený členský štát, aby sa usadila v inom členskom štáte. Uvedený prístup uprednostňuje v prejednávanom spore holandská vláda.
—
Podľa druhého rozsudku môže byť členský štát zdanenia povinný zohľadniť osobné a rodinné pomery (konkrétne na účely daňových výhod) osôb, ktoré nemajú bydlisko v uvedenom štáte a dosiahli v ňom väčšinu svojich príjmov, ak príjmy daňovníka v členskom štáte jeho bydliska neumožňujú prístup k podobným výhodám. Tento prístup uprednostňuje pani Zylová.
45.
Riešenie takto uvedenej problematiky nemôže ignorovať žiadny z uvedených rozsudkov, ktorých relevantnosť pre prieskum zlučiteľnosti vnútroštátnej právnej úpravy s článkom 45 ZFEÚ sa musí posúdiť vzhľadom na neexistenciu právnych parametrov sekundárneho práva (
28
) a so zreteľom na metodológiu vlastnú analýze voľného pohybu.
B.
Preskúmanie otázky
1. Údajná diskriminácia na základe štátnej príslušnosti
46.
Zahŕňa sporné opatrenie diskrimináciu medzi pracovníkmi členských štátov na základe štátnej príslušnosti, pokiaľ ide o zamestnanie, odmenu za prácu alebo iné pracovné podmienky? (
29
)
47.
V zásade nevidím ani v znení, ani v duchu článku 2 ods. 6a ministerskej vyhlášky prvky, ktoré by poukazovali na úmysel priamo diskriminovať (zavedením znevýhodnenia) štátnych príslušníkov ostatných členských štátov Únie. Časovo proporcionálne zníženie sa uplatňuje na všetkých pracovníkov bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť, ktorí mali povinnosť platiť príspevky na holandské sociálne poistenie počas obdobia kratšieho než kalendárny rok.
48.
Mohlo by sa to však považovať za nepriamo diskriminačné? Za nepriamo diskriminačné sa považujú ustanovenia, pokiaľ sa môžu samotnou svojou povahou dotknúť viacej migrujúcich pracovníkov ako vnútroštátnych pracovníkov (v prejednávanej veci v Holandsku) a pokiaľ hrozí, že v dôsledku toho znevýhodnia najmä migrujúcich pracovníkov. (
30
)
49.
V tejto veci by si údajná diskriminácia vyžadovala:
—
Predpokladať vopred, že migrujúci pracovníci častejšie opúšťajú uvedený členský štát pred ukončením zdaňovacieho obdobia, čo sa nemožno jednoducho domnievať a v žiadnom prípade to nebolo preukázané.
—
Akceptovať, že uplatnením uvedeného proporcionálneho zníženia sú štátni príslušníci ostatných členských štátov osobitne znevýhodnení na základe ministerskej vyhlášky, (
31
) na základe čoho sa musí preskúmať existencia obmedzenia.
2. Obmedzenie voľného pohybu pracovníkov?
50.
Cieľom ustanovení ZFEÚ o voľnom pohybe osôb je uľahčiť štátnym príslušníkom Európskej únie vykonávanie pracovnej činnosti na území Únie. Tieto ustanovenia teda bránia prijatiu opatrení, ktoré by mohli znevýhodňovať týchto štátnych príslušníkov, keby chceli vykonávať hospodársku činnosť na území členského štátu odlišného od ich členského štátu pôvodu. V dôsledku toho článok 45 ZFEÚ zakazuje akékoľvek vnútroštátne opatrenie, ktoré štátnym príslušníkom Únie zabraňuje vykonávať túto základnú slobodu alebo ju robí pre nich menej príťažlivou. (
32
)
51.
Článok 2 ods. 6a ministerskej vyhlášky by mal uvedený účinok, ak by pravidlo, ktoré obsahuje, znevýhodňovalo pracovníkov, ktorí sa presťahujú podľa článku 45 ZFEÚ.
a) O znevýhodnení
52.
Ak tomu rozumiem správne, sporné opatrenie je štruktúrované takto: (
33
) zníženie, na ktoré má každá osoba nárok za každé zdaňovacie obdobie, sa rozdeľuje na dve časti: jedna časť sa týka zdaniteľných príjmov a druhá časť sa týka príspevkov na sociálne poistenie. V tejto druhej časti, z ktorej môžu požívať výhody iba poistenci s účasťou na uvedenom sociálnom poistení, môže dôjsť k zmenám v závislosti od ustanovenia o časovo proporcionálne stanovenom znížení v článku 2 ods. 6a ministerskej vyhlášky.
53.
Táto posledná úvaha by mohla viesť k myšlienke, že zníženie príspevkov na sociálne poistenie má povahu sociálnej výhody, keďže sa spája osobitne a priamo s financovaním sociálneho zabezpečenia. (
34
) Z iného hľadiska by však išlo o opatrenie, ktoré patrí do rámca priznania, a daňový výmer týkajúci sa dane z príjmu fyzických osôb, ktorého základ sa nachádza vo výkone daňovej právomoci Holandska. Možno sa teda domnievať, že je potrebné posúdiť vplyv uvedeného opatrenia na voľný pohyb pracovníkov tiež vzhľadom na judikatúru týkajúcu sa daňových opatrení. (
35
)
54.
Vzhľadom na jeho úzky vzťah k príspevkom sa prikláňam k názoru, že sporné zníženie je skôr sociálnej povahy, aj keď sa na jeho vykonanie použije daňová technika. Napriek tomu, že holandské daňové orgány vyberajú daň z príjmu a príspevky na sociálne poistenie spolu spôsobom, že zníženia týchto príspevkov „tak možno pretransformovať na zníženia dane“, (
36
) jedny aj druhé si zachovávajú vlastnú povahu.
55.
V nijakom prípade si nemyslím, že režim časovo proporcionálneho zníženia v skutočnosti znamená znevýhodnenie. Ak je, ako sa zdá, uplatnenie uvedeného zníženia úplne priamo úmerné dobe platenia príspevkov, a to spôsobom, že nedochádza k nerovnomernému určeniu odpočítateľných súm (to znamená, že osoba dotknutá sporným predpisom neprispieva pomerne viac), znevýhodnenie nie je vidieť. (
37
)
56.
Cieľom zníženia, ktoré je predmetom sporu, je nepriamo kompenzovať hospodárske úsilie, ktoré pre daňovníka predstavujú príspevky na sociálne poistenie. Z toho vyplýva, že zníženie uvedených príspevkov pozitívne ovplyvní ročnú finančnú záťaž príjemcu. Z tohto hľadiska nič nebráni tomu, aby výsledná úľava od uvedenej záťaže zodpovedala obdobiu platenia príspevkov. Holandská vláda na pojednávaní uviedla, že účelom právnej úpravy bolo motivovať pracovníka, aby pokračoval vo výkone pracovných činností, a to prostredníctvom zvýhodnenia v závislosti od skutočne odpracovaného obdobia. V každom prípade sa zachováva paralela medzi príspevkami a ich znížením v okamihu zaplatenia poslednej sumy v priznaní IB/PVV: čím je vyššia suma príspevkov (pretože sa platili počas dvanástich mesiacov), tým je vyššie zníženie a naopak.
b) O porovnateľnosti situácií
57.
Ak by sme namiesto toho na účely odôvodnenia pripustili, že časovo proporcionálne zníženie príspevkov na sociálne poistenie predstavuje znevýhodnenie pre nerezidentov z dôvodu jeho menšieho vplyvu na daňové priznanie nerezidentov (quod non), bolo by potrebné zohľadniť judikatúru Súdneho dvora, podľa ktorej:
—
O diskrimináciu ide vtedy, ak sa na porovnateľné situácie uplatňujú rôzne pravidlá alebo ak sa rovnaké pravidlo uplatňuje na rôzne situácie. (
38
)
—
Diskriminácia medzi rezidentmi a nerezidentmi existuje iba vtedy, ak by sa napriek ich bydlisku v odlišných členských štátoch potvrdilo, že pokiaľ ide o obsah a predmet sporných príslušných vnútroštátnych ustanovení, tieto dve kategórie daňovníkov sa nachádzajú v porovnateľnej situácii. (
39
)
58.
Z judikatúry tiež vyplýva, že prieskum porovnateľnosti situácií je potrebné uskutočniť nezávisle od toho, či sporné opatrenie predstavuje iba sociálnu výhodu (
40
), alebo patrí do daňovej oblasti. (
41
)
59.
Na základe týchto kritérií možno skutočne tvrdiť, že osoba, ktorá už nepracuje v Holandsku, pretože sa presťahovala do iného členského štátu a z tohto dôvodu prestala platiť príspevky na sociálne poistenie, sa nachádza v tej istej situácii ako osoba, ktorá si zachovala bydlisko v Holandsku, naďalej tam pracuje alebo prestala pracovať?
60.
V oblasti príspevkov na sociálne poistenie platí zásada uplatnenia právnych predpisov len jedného členského štátu, a to okrem iných článkov, v článku 11 ods. 1 nariadenia 883/2004. (
42
) Podľa uvedenej zásady osoby, ktoré patria do oblasti pôsobnosti pravidiel v oblasti sociálneho zabezpečenia, sa riadia podľa právnej úpravy jediného členského štátu. Účelom uvedeného článku, ako uviedla Komisia v inej súvislosti, nebolo harmonizovať hmotné právo členských štátov, ale vytvoriť systém kolíznych noriem s dôsledkom, že vnútroštátnemu zákonodarcovi sa obmedzí právomoc určiť rozsah a podmienky uplatňovania jeho vlastnej právnej úpravy v danej oblasti. (
43
) Súdny dvor už podobnými slovami vyjadril takúto myšlienku v rozsudku z 26. februára 2015 (
44
) vo vzťahu k nariadeniu č. 1408/71 (
45
), ktoré predchádza nariadeniu 883/2004.
61.
Z toho vyplýva, že členský štát nemôže zmeniť pravidlá týkajúce sa uplatnenia právnej úpravy v oblasti sociálneho zabezpečenia a zahrnúť medzi daňovníkov poistených vo svojom systéme sociálneho zabezpečenia osoby, ktoré majú bydlisko v inom členskom štáte, pričom na jeho území nevykonávajú žiadnu zárobkovú činnosť. Tým by došlo k porušeniu článku 11 ods. 3 písm. e) nariadenia 883/2004 a v dôsledku toho k porušeniu zásady uplatnenia právnych predpisov len jedného členského štátu.
62.
Toto pravidlo neukladá kritérium viazané na bydlisko v členskom štáte zamestnania, ale viaže sa na skutočnosť, že dotknutá osoba je poistená v systéme sociálneho zabezpečenia, pretože na území uvedeného štátu vykonáva zárobkovú činnosť. Bez poslednej uvedenej väzby nemá tento členský štát právomoc zaťažiť uvedenú osobu príspevkami na sociálne poistenie. Preto ak takáto väzba neexistuje alebo – ako v prejednávanom prípade – je iba dočasná, nachádza sa pracovník, ktorý má bydlisko v Holandsku počas celého roka, v odlišnej situácii než pracovník, ktorý má bydlisko v inom štáte (napríklad v Poľsku), ktorý počas tohto zdaňovacieho obdobia v Holandsku príspevky neplatil alebo ich platil iba v určitom období. (
46
)
63.
Na pojednávaní holandská vláda potvrdila, že pracovník, ktorý si po vykonávaní zárobkovej činnosti v Holandsku počas časti kalendárneho roka ponecháva svoje bydlisko v uvedenej krajine, ale nie je počas zvyšnej časti roka zamestnaný, má účasť na sociálnom poistení a je povinný platiť príspevky na holandské sociálne poistenie po celý rok. To je práve rozdiel v okolnostiach pani Zylovej, ktorý bráni posúdiť porovnateľnosť situácií: nezamestnaní – ako ona – rezidenti v Holandsku naďalej prispievajú, a preto požívajú výhody zo zodpovedajúceho zníženia (ročnej sumy) skutočne zaplatených príspevkov.
64.
Okrem toho podľa holandskej právnej úpravy a v súlade s terminológiou Súdneho dvora „osoby, ktoré sú poistené v tomto systéme [sociálneho zabezpečenia], len výnimočne požívajú výhody znížení dane z dôvodu sociálnych poistení… Poistená osoba si nemôže zníženia príspevkov započítať so splatnými príspevkami, čo si môže nárokovať prostredníctvom znížení dane“ (
47
).
65.
V takomto prípade bude osoba, ktorá prispievala do holandského systému sociálneho zabezpečenia počas celého roka, požívať výhody z údajného daňového zvýhodnenia (
48
), ak je celková suma jej skutočných príspevkov nižšia, než suma zníženia. Naopak, ak by sa zníženie poskytlo v celej výške bez zohľadnenia skutočnej doby poistenia, zníženie príspevkov na sociálne poistenie v prípade osôb, ktoré boli poistené v holandskom systéme sociálneho zabezpečenia niekoľko mesiacov počas zdaňovacieho obdobia, odpočet tohto prebytku by bol jednoduchší: keďže celková suma príspevkov danej osoby je nižšia, je viac pravdepodobné, že výsledkom uvedeného odpočtu by bol preplatok. V takom prípade by išlo o rovnaké zaobchádzanie s rozdielnymi situáciami, keďže – ako som už uviedol – poistenci uvedeného systému „len výnimočne požívajú výhody znížení dane z dôvodu sociálnych poistení“.
66.
V dôsledku toho, aj keď by bolo možné považovať uplatnenie časovo proporcionálneho kritéria podľa článku 2 ods. 6a ministerskej vyhlášky za znevýhodnenie osôb nachádzajúcich sa v takej istej situácii, ako pani Zylová, dochádza k nemu za okolností, ktoré nie sú porovnateľné s okolnosťami osôb, ktoré počas celého zdaňovacieho obdobia majú povinnosť platiť príspevky na sociálne poistenie. Neexistencia väzby na sociálne zabezpečenie počas časti roka teda postačuje na konštatovanie neexistencie porovnateľnosti situácie osôb, ktoré platia príspevky počas uvedených obmedzených období, so situáciou osôb, ktoré platia príspevky počas celého zdaňovacieho obdobia.
67.
Podľa môjho názoru teda nevidím žiadne porušenie článku 45 ZFEÚ ani článku 4 nariadenia 883/2004, ani článku 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011. Žiadne z uvedených ustanovení nebráni právnej úprave, akou je úprava obsiahnutá v článku 2 ods. 6a ministerskej vyhlášky.
c) Relevantnosť judikatúry Schumacker
68.
Popísaná analýza by bola neúplná bez porovnania s judikatúrou Schumacker, ktorú vo svoj prospech uvádza pani Zylová.
69.
Ako som vysvetlil, podľa uvedeného rozsudku „v prípade nerezidenta, ktorý dostáva hlavnú časť svojho príjmu a podstatnú časť príjmu svojej rodiny v inom členskom štáte, ako je štát jeho bydliska, vzniká diskriminácia na základe skutočnosti, že jeho osobná a rodinná situácia sa nezohľadňujú ani v štáte bydliska, ani v štáte zamestnania“ (
49
).
70.
Na prvý pohľad sa zdá, že ide o situáciu pani Zylovej. Naďalej však chýba objektívna porovnateľnosť situácií, (
50
) pričom rozsudok Schumacker tento nedostatok považuje za odôvodnenie prípadného rozdielneho zaobchádzania. (
51
)
71.
V každom prípade nesúhlasím s analogickým uplatnením rozsudku Schumacker odporúčaným Komisiou. V uvedenej veci mal daňovník v čase skutkových okolností bydlisko výlučne v Belgicku a príjmy za svoju činnosť dosahoval výhradne v Nemecku bez toho, aby došlo k premiestneniu jeho obvyklého bydliska. Naopak, pani Zylová mala bydlisko v Holandsku počas časti kalendárneho roka 2013, v ktorom dosiahla príjmy z pracovného pomeru, zatiaľ čo bola rezidentom v uvedenom členskom štáte. Miesto poberania príjmov a miesto bydliska boli teda zhodné až do jej presťahovania do Poľska, v ktorom v uvedenom roku už nepracovala. Okolnosti jej odchodu teda neumožňujú analogicky uplatniť závery vyplývajúce z rozsudku Schumacker na prejednávanú vec.
3. Subsidiárne: o prípadnom odôvodnení
72.
Článok 2 ods. 6a ministerskej vyhlášky, ktorý uplatňuje časovo proporcionálne pravidlo na daňové zníženie príspevkov na sociálne poistenie pre osoby, ktoré ako pani Zylová platili príspevky iba počas časti zdaniteľného obdobia, je v súlade so systémom financovania sociálneho zabezpečenia, ktorého je súčasťou a ktorý je prepojený s výmerom dane z príjmu.
73.
Uvedené zníženie sa totiž uplatňuje pomerne v závislosti od obdobia odpracovaného v zdaniteľnom období: 100 % zníženie sa uplatní na osoby, ktoré platili príspevky počas celého roka, a z časového hľadiska sa proporcionálne znižuje pre osoby, ktoré platili príspevky niekoľko mesiacov. Holandské orgány sa tak snažia proporcionálne kompenzovať hospodársku snahu, ktorú pre daňovníka predstavuje zrážková daň – alebo mesačná platba – príspevkov na sociálne poistenie prostredníctvom uvoľnenia ročnej záťaže.
74.
Keďže na základe už uvedenej zásady uplatnenia právnych predpisov len jedného členského štátu Únie v oblasti sociálneho zabezpečenia (
52
) nemá Holandsko právomoc vyberať zrážkovú daň z príspevkov na sociálne poistenie, ktoré zaplatili pracovníci ako pani Zylová v inom členskom štáte, štruktúra daňového zníženia zavedeného spornou právnou úpravou má symetrický základ. (
53
) Ak by sa neuplatnilo časovo proporcionálne zníženie, osoby v situácii pani Zylovej by získali neoprávnenú výhodu, keďže uplatnené zníženie príspevkov na sociálne poistenie by im poskytlo neprimeranú kompenzáciu v porovnaní s osobami, ktoré platili príspevky počas celého zdaňovacieho obdobia, a to v rozpore s cieľom proporcionálne odľahčiť hospodársku snahu vyplývajúcu z platenia príspevkov. Existuje teda väzba medzi daňovým znížením a pôvodným zaťažením (platenie príspevkov na sociálne poistenie).
75.
Okrem toho v súlade s judikatúrou, ktorá to vyžaduje, (
54
) by išlo o redukciu uvedeného zníženia, ktoré sa udeľuje rovnakej osobe v rámci toho istého príspevku. Existuje teda priama, osobná a vecná spojitosť medzi prvkami sporného daňového mechanizmu v konaní vo veci samej, (
55
) v ktorom zníženie uvedeného zníženia predstavuje medzník, ktorý zaručuje primeranosť zaťaženia a zníženia v závislosti od objektívnych okolností. Keďže sú teda splnené nevyhnutné podmienky stanovené judikatúrou, možno iba zaujať stanovisko, či režim zníženia uvedený v článku 2 ods. 6a ministerskej vyhlášky je odôvodnený potrebou zaručiť koherentnosť holandského právneho režimu.
76.
Ak uvedené opatrenie funguje symetricky (a v spise neexistujú dôkazy, ktoré by to spochybnili), teda úplne proporcionálne v závislosti od obdobia odpracovaného v Holandsku, nevedie to k nevýhodnému zaobchádzaniu s poistencom, na ktorého sa uplatní a ktorý naďalej požíva výhody zo zníženia príspevkov, ale v závislosti od obdobia, počas ktorého poistenec platil príspevky pred opustením Holandska.
77.
Sporné opatrenie je teda primerané cieľu, ktorý sleduje, napriek svojmu časovému obmedzeniu, a je nevyhnutné na dôsledné zosúladenie príspevkov s obdobím neplatenia príspevkov v členskom štáte. Nezaťažuje viac, ako bolo uvedené, daňovníka, na ktorého sa uplatní proporcionálne, než poplatníka, ktorý platil príspevky po celý rok: prvý uvedený nezaplatí za obdobie poistenia v systéme sociálneho poistenia viac než posledný uvedený.
78.
Napokon ustanovenie článku 2 ods. 6a ministerskej vyhlášky za predpokladu, že by predstavovalo obmedzenie voľného pohybu pracovníkov podľa článku 45 ZFEÚ, by bolo odôvodnené potrebou zaručiť daňovú koherentnosť a je primerané sledovanému cieľu.
V. Návrh
79.
Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázku položenú Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko) takto:
„Ak mal pracovník počas časti kalendárneho roka účasť na sociálnom poistení členského štátu, v ktorom dosiahol takmer všetky svoje príjmy za príslušné zdaňovacie obdobie, a potom sa presťahoval do iného členského štátu, v ktorom mal bydlisko počas zvyšnej časti toho istého roka, článok 45 ZFEÚ nebráni takej právnej úprave, o akú ide v konaní vo veci samej, na základe ktorej prvý členský štát v rámci výmeru dane z príjmu percentuálne obmedzí všeobecné zníženie uplatniteľné na príspevky na sociálne poistenie v závislosti od obdobia, počas ktorého pracovník zaplatil uvedené príspevky.“
(
1
)	Jazyk prednesu: španielčina.
(
2
)	Rozsudok z 26. mája 2016, Kohll a Kohll‑Schlesser (C‑300/15, EU:C:2016:361), body 24 až 26 a citovaná judikatúra.
(
3
)	Ďalej len „priznanie IB/PVV“.
(
4
)	Rozsudok zo 14. februára 1995, Schumacker (C‑279/93, EU:C:1995:31; ďalej len „rozsudok Schumacker“).
(
5
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 492/2011 z 5. apríla 2011 o slobode pohybu pracovníkov v rámci Únie (Ú. v. EÚ L 141, 2011, s. 1).
(
6
)	Nariadenie (ES) Európskeho parlamentu a Rady 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (Ú. v. ES L 166, 2004, s. 1; Mim. vyd. 05/005, s. 72).
(
7
)	Písmená b), c) a d) odkazujú na štátnych zamestnancov, nezamestnané osoby a osoby povolané na výkon služby v ozbrojených silách v členskom štáte.
(
8
)	Príspevky sú upravené Algemene Ouderdomswet (všeobecný zákon o dôchodkovom poistení), Algemene nabestaandenwet (všeobecný zákon o dôchodkovom zabezpečení pozostalých) a Algemene Wet Bijzondere Ziektekosten (všeobecný zákon o osobitných nákladoch na zdravotnú starostlivosť).
(
9
)	„Regeling Wet financiering sociale verzekeringen“ (ďalej len „ministerská vyhláška“).
(
10
)	Holandská vláda na pojednávaní upozornila na chybu, ktorá sa vyskytla v spise v jednotlivých stupňoch konania, pretože sa zdá, že pani Zylová sa vrátila do svojej krajiny pôvodu 21. júla 2013. Toto spresnenie môže pomôcť lepšie pochopiť údaje poskytnuté vnútroštátnym súdom a uvedené v nasledujúcom bode.
(
11
)	Skutkové okolnosti, ktoré uviedol holandský súd, nie sú v tejto súvislosti veľmi jasné. Právny zástupca pani Zylovej na pojednávaní uviedol, že jeho klientka nevykonávala v Poľsku žiadnu platenú prácu. V každom prípade, ak by dosiahla nejaký príjem, nedosahoval by takú výšku, ktorá by jej umožnila platiť príspevky a poberať dávky z poľského systému sociálneho zabezpečenia.
(
12
)	Rozsudok z 8. septembra 2005 (C‑512/03, ECLI:EU:C:2005:516; ďalej len „rozsudok Blanckaert“).
(
13
)	Tamže, bod 50.
(
14
)	Tamže, bod 37.
(
15
)	Odkazom na rozsudok Schumacker.
(
16
)	Podľa rozsudku z18. júna 2015, Kieback (C‑9/14, EU:C:2015:406).
(
17
)	Odkazuje sa na rozsudok z 9. februára 2017, X (C‑283/15, EU:C:2017:102).
(
18
)	Poukazuje na rozsudok zo 16. októbra 2008, Renneberg (C‑527/06, EU:C:2008:566, body 49, 50 a 59 až 62).
(
19
)	Rozsudok z 18. júna 2015, Kieback (C‑9/14, EU:C:2015:406, bod 26 a citovaná judikatúra).
(
20
)	Rozsudok z 26. februára 2015, de Ruyter (C‑623/13, EU:C:2015:123, body 40 a 41).
(
21
)	Rozsudok z 26. januára 1999, Terhoeve (C‑18/95, EU:C:1999:22, body 39 a 40).
(
22
)	Rozsudok z 8. mája 1990, Biehl (C‑175/88, EU:C:1990:186, bod 16).
(
23
)	Pozri rozsudok z 28. februára 2013, Petersen a Petersen (C‑544/11, EU:C:2013:124, bod 35 a tam citovanú judikatúru).
(
24
)	„Zamestnancom“ sa rozumie akákoľvek osoba, „ktorá vykonáva účinné a skutočné činnosti_… základnou charakteristickou črtou pracovnoprávneho vzťahu je, že osoba vykonáva činnosti v určitom čase v prospech inej osoby a pod jej vedením, za čo dostáva odmenu“ (rozsudok z 8. júna 1999, Meeusen, C‑337/97, EU:C:1999:284, bod 13).
(
25
)	Pozri tiež moje návrhy, ktoré som predniesol vo veci Kohll a Kohll‑Schlesser (C‑300/15, EU:C:2016:86, bod 42).
(
26
)	Pozri analogicky rozsudok z 26. februára 2015, de Ruyter (C‑623/13, EU:C:2015:123, bod 37).
(
27
)	Rozsudok z 20. júna 2002, Komisia/Luxembursko (C‑299/01, EU:C:2002:394).
(
28
)	To je bežný postup. Pozri napríklad rozsudok z 15. septembra 2005, Ioannidis (C‑258/04, EU:C:2005:559, body 35 až 37).
(
29
)	Rozsudok z 2. marca 2017, Eschenbrenner (C‑496/15, EU:C:2017:152, bod 32).
(
30
)	Rozsudok z 18. decembra 2014, Larcher (C‑523/13, EU:C:2014:2458, bod 32 a citovaná judikatúra).
(
31
)	Pozri v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Bobek vo veci Pöpperl (C‑187/15, EU:C:2016:194), bod 35.
(
32
)	Rozsudok z 18. júla 2017, Erzberger (C‑566/15, EU:C:2017:562, bod 33 a citovaná judikatúra). Netreba však zabúdať na to, že právo Únie pracovníkovi nezaručuje, že presťahovanie sa do iného členského štátu je v sociálnych veciach neutrálne vzhľadom na rozdiely existujúce medzi režimami a právnymi poriadkami členských štátov (bod 34 toho istého rozsudku).
(
33
)	Tu opäť uvádzam vysvetlenia holandskej vlády v bodoch 4 a 17 až 19 jej písomných pripomienok. Na pojednávaní uvedená vláda potvrdila, že právna úprava, o akú ide vo veci samej, je rovnaká ako právna úprava uvedená v rozsudku Blanckaert, s výnimkou časovo proporcionálneho výpočtu zníženia.
(
34
)	Rozsudok z 26. februára 2015, de Ruyter (C‑623/13, EU:C:2015:123, bod 27 a citovaná judikatúra).
(
35
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. marca 2017, Eschenbrenner (C‑496/15, EU:C:2017:152, body 41 až 44).
(
36
)	Rozsudok Blanckaert, body 15 a 16.
(
37
)	Pozri rozsudok z 13. júla 2016, Pöpperl (C‑187/15, EU:C:2016:550, bod 24 a citovanú judikatúru).
(
38
)	Pozri rozsudok z 18. júna 2015, Kieback (C‑9/14, EU:C:2015:406, bod 21 a citovanú judikatúru).
(
39
)	Rozsudok z 9. februára 2017, X (C‑283/15, EU:C:2017:102, bod 32 a citovaná judikatúra).
(
40
)	Pozri analogicky rozsudok z 2. marca 2017, Eschenbrenner (C‑496/15, EU:C:2017:152, bod 37).
(
41
)	Rozsudok z 18. júna 2015, Kieback (C‑9/14, EU:C:2015:406, bod 24).
(
42
)	Pozri bod 11 týchto návrhov.
(
43
)	Pozri rozsudok zo 4. júna 2016, Komisia/Spojené kráľovstvo (C‑308/14, EU:C:2016:436, bod 32).
(
44
)	Rozsudok z 26. februára 2015, de Ruyter (C‑623/13, EU:C:2015:123, bod 35).
(
45
)	Nariadenie Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, v znení zmenenom a aktualizovanom nariadením Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996 (Ú. v. ES L 28, 1997, s. 1; Mim. vyd. 05/003, s. 3), zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1606/98 z 29. júna 1998 (Ú. v. ES L 209, 1998, s. 1; Mim. vyd. 05/003, s. 308).
(
46
)	Tu je potrebné citovať rozsudok Blanckaert, bod 45.
(
47
)	Rozsudok Blanckaert, bod 47.
(
48
)	Daň sa znižuje odpočítaním zníženia príspevkov na sociálne poistenie od celkovej sumy zaplatených príspevkov počas roka.
(
49
)	Rozsudok Schumacker, bod 38.
(
50
)	Odkazujem na bod 57 a nasl. vyššie.
(
51
)	Rozsudok Schumacker, bod 37.
(
52
)	Pozri najmä bod 60 týchto návrhov.
(
53
)	Analogicky pozri rozsudok z 1. decembra 2011, Komisia/Belgicko (C‑250/08, EU:C:2011:793, bod 73 a citovanú judikatúru).
(
54
)	Tamže, bod 76 a citovaná judikatúra.
(
55
)	Rozsudok zo 17. decembra 2015, Timac Agro Deutschland (C‑388/14, EU:C:2015:829, bod 40 a citovaná judikatúra).