62022TO0578_RES
Vec T‑578/22
Európsky dozorný úradník pre ochranu údajov
proti
Európskemu parlamentu a Rade Európskej únie
Uznesenie Všeobecného súdu (prvá rozšírená komora) zo 6. septembra 2023
„Žaloba o neplatnosť – Inštitucionálne právo – Spracúvanie osobných údajov Europolom – Nariadenie (EÚ) č. 2016/794 – Inštitucionálne výsady EDPS – Aktívna legitimácia – Čiastočne neprípustná a čiastočne zjavne neprípustná žaloba“
Žaloba o neplatnosť – Právomoc súdu Únie – Žaloba podaná orgánom Únie – Žaloba podaná Európskym dozorným úradníkom pre ochranu údajov (EDPS) – Aktívna legitimácia na ochranu inštitucionálnych výsad, ktorá sa uvádza na podporu tejto žaloby
(Článok 263 ZFEÚ; nariadenie Rady č. 45/2001, článok 41 ods. 1)
(pozri body 26 – 36)
Žaloba o neplatnosť – Fyzické alebo právnické osoby – Záujem na konaní – Aktívna legitimácia – Žaloba podaná Európskym dozorným úradníkom pre ochranu údajov (EDPS) – Aktívna legitimácia na ochranu inštitucionálnych výsad – Neexistencia – Prípustnosť podmienená preukázaním aktívnej legitimácie a záujmu na konaní
(Článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ)
(pozri body 41 – 48, 54 – 57)
Žaloba o neplatnosť – Aktívna legitimácia – Právnické osoby – Pojem – Európsky dozorný úradník pre ochranu údajov (EDPS) – Orgán Únie – Zahrnutie – Podmienky
(Článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ)
(pozri body 60 – 65)
Žaloba o neplatnosť – Fyzické alebo právnické osoby – Akty, ktoré sa ich priamo a osobne týkajú – Ustanovenia týkajúce sa spracúvania osobných údajov Europolom – Rozhodnutie prijaté Európskym dozorným úradníkom pre ochranu údajov (EDPS) proti Europolu – Neexistencia vplyvu uvedených ustanovení na uvedené rozhodnutie a na právomoci EDPS – Neexistencia priamej dotknutosti – Neprípustnosť
(Článok 16 ods. 2 a článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/794, zmenené nariadením 2022/991, články 74a a 74b)
(pozri body 66, 68 – 76, 78 – 82, 84, 85)
Zhrnutie
Dňa 3. januára 2022, v nadväznosti na vyšetrovanie začaté z vlastného podnetu, prijal Európsky dozorný úradník pre ochranu údajov (EDPS) rozhodnutie proti Agentúre Európskej únie pre spoluprácu v oblasti presadzovania práva (Europol) (
1
). Týmto rozhodnutím EDPS v podstate Europolu nariadil, aby v súvislosti s každým príspevkom prijatým od 4. januára 2022 vykonal kategorizáciu dotknutých osôb v lehote šiestich mesiacov odo dňa prijatia príspevku a v prípade súborov údajov existujúcich k dátumu prijatia uvedeného rozhodnutia v lehote dvanástich mesiacov, pričom po uplynutí týchto lehôt bol Europol povinný tieto údaje vymazať.
Dňa 8. júna 2022 prijali Európsky parlament a Rada zmenené nariadenie o Europole (
2
). Týmto nariadením sa v podstate na základe dvoch prechodných ustanovení (
3
) stanovujú podmienky, v súlade s ktorými Europol v stanovenej lehote kategorizuje súbory údajov, ktoré mal v držbe v čase nadobudnutia účinnosti zmeneného nariadenia o Europole, a určujú sa podmienky a postupy, v súlade s ktorými je na podporu prebiehajúceho vyšetrovania trestných činov povolené spracúvanie osobných údajov, ktoré sa netýkajú kategórií dotknutých osôb uvedených v prílohe II k zmenenému nariadeniu o Europole a ktoré boli na Europol prenesené pred 28. júnom 2022.
EDPS sa domnieval, že napadnuté ustanovenia porušujú jeho nezávislosť a právomoci dozorného orgánu, keďže podľa neho tieto ustanovenia retroaktívne legalizujú postupy Europolu v oblasti uchovávania sporných údajov a de facto zrušujú jeho rozhodnutie z 3. januára 2022. Na základe článku 263 ZFEÚ tak pred Všeobecným súdom navrhoval ich zrušenie. Tvrdil, že jeho aktívna legitimácia je odôvodnená potrebou disponovať súdnym prostriedkom nápravy na ochranu svojich inštitucionálnych výsad a najmä jeho nezávislosti ako dozorného orgánu.
V prejednávanej veci bola na Všeobecný súd po prvýkrát podaná žaloba o neplatnosť, ktorú podal EDPS proti legislatívnemu aktu Rady a Parlamentu, čo vyvoláva najmä otázku právomoci Všeobecného súdu rozhodnúť o uvedenej žalobe, otázku analogického uplatnenia rozsudku Parlament/Rada (C‑70/88) (
4
) na prejednávanú vec a otázku priamej dotknutosti EDPS, ktorý sa považuje za právnickú osobu podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ.
Posúdenie Všeobecným súdom
V prvom rade Všeobecný súd skúma svoju právomoc rozhodovať o žalobe, ktorú podal EDPS, a v prvom rade poznamenáva, že EDSP nie je uvedený ani medzi žalobcami uvedenými v článku 263 druhom a treťom odseku ZFEÚ, (
5
) ani v zozname inštitúcií podľa článku 13 ods. 1 ZEÚ. (
6
) Ďalej uvádza, že hoci sa článok 263 prvý odsek ZFEÚ výslovne vzťahuje na orgány, úrady a agentúry Únie v zozname autorov aktov, ktorých zákonnosť môže byť spochybnená žalobou o neplatnosť, neplatí to v prípade článku 263 druhého a tretieho odseku ZFEÚ. Poukazuje na to, že hoci je postavenie EDPS ako nezávislého dozorného orgánu zakotvené tak v ZFEÚ, ako aj v Charte (
7
), ako orgán Únie nebol zriadený aktom primárneho práva, ale aktom sekundárneho práva. (
8
) Hoci je EDPS orgánom Únie s osobitným postavením, nie je inštitúciou Únie, a v žiadnom prípade ho nemožno považovať za jedného zo žalobcov uvedených v článku 263 druhom a treťom odseku ZFEÚ. Všeobecný súd napokon dospel k záveru, že má právomoc rozhodnúť o žalobe, keďže právomoc pre žaloby podľa článku 263 ZFEÚ, ktoré proti legislatívnemu aktu podáva najmä inštitúcia Únie, (
9
) je vyhradená Súdnemu dvoru a EDPS nie je ani inštitúciou, ani žalobcom uvedeným v článku 263 druhom a treťom odseku ZFEÚ.
V druhom rade Všeobecný súd skúma, či má EDPS aktívnu legitimáciu na základe judikatúry vyplývajúcej z rozsudku Parlament/Rada (C‑70/88). Poznamenáva, že v tomto rozsudku, na ktorý sa EDPS odvoláva na podporu svojej osobitnej aktívnej legitimácie na ochranu svojich inštitucionálnych výsad, Súdny dvor konštatoval, že Parlament nemal žiadnu možnosť napadnúť na súdoch Únie akty prijaté inými inštitúciami, ktoré by mohli zasahovať do jeho výsad, a rozhodol sa vyplniť túto medzeru využitím všeobecnej zásady inštitucionálnej rovnováhy. Naopak EDPS môže podať žalobu o neplatnosť na základe článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, keďže je orgánom zriadeným aktom sekundárneho práva Únie, ktorý možno považovať za právnickú osobu. Okrem toho Všeobecný súd uvádza, že hoci má EDPS osobitné postavenie uznané tak ZFEÚ, ako aj Chartou, a vytvorenie nezávislých dozorných orgánov je základným prvkom ochrany jednotlivcov, pokiaľ ide o ochranu osobných údajov, nezávislosť, s ktorou musí EDPS vykonávať svoje funkcie v praxi, nemá za cieľ obmedziť právomoci normotvorcu Únie. (
10
) EDPS je preto povinný vykonávať svoje úlohy a právomoci úplne nezávisle a práve v rámci legislatívnych aktov prijatých spoločne Parlamentom a Radou a v súlade s nimi kontroluje dodržiavanie pravidiel ochrany fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov inštitúciami, orgánmi, úradmi a agentúrami Únie. Všeobecný súd dospel k záveru, že rozsudok Parlament/Rada (C‑70/88) nemožno analogicky uplatniť na situáciu EDPS, ktorému nemožno priznať aktívnu legitimáciu na základe tohto rozsudku a ktorého treba považovať za žalobcu, ktorý musí spĺňať podmienky prípustnosti stanovené v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ.
V treťom rade Všeobecný súd v rámci preskúmania aktívnej legitimácie EDPS podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ na úvod analyzuje, či ho možno ako orgán Únie považovať za právnickú osobu v zmysle tohto článku. Uvádza, že na základe výkladu tohto ustanovenia s prihliadnutím na zásady účinného súdneho preskúmania a právneho štátu má orgán Únie, akým je EDPS, aktívnu legitimáciu na podanie žaloby o neplatnosť napadnutých ustanovení ako „právnická osoba“, pod podmienkou, že je týmito ustanoveniami priamo a osobne dotknutý v zmysle uvedeného ustanovenia. Takáto právnická osoba môže byť totiž rovnako ako iná osoba alebo subjekt nepriaznivo dotknutá aktom Únie, pokiaľ ide o jej práva a záujmy, a teda musí mať pri splnení týchto podmienok možnosť domáhať sa zrušenia takéhoto aktu.
Pokiaľ ide o podmienku, podľa ktorej musí byť právnická osoba priamo dotknutá, Všeobecný súd pripomína, že na jej základe musia byť kumulatívne splnené dve kritériá. Pokiaľ ide po prvé o kritérium týkajúce sa vplyvu napadnutých ustanovení na právne postavenie EDPS, Všeobecný súd zdôrazňuje, že EDPS monitoruje uplatňovanie relevantných pravidiel ochrany osobných údajov inštitúciami, orgánmi, úradmi alebo agentúrami Únie. (
11
) V prejednávanej veci napadnuté ustanovenia menia pôvodné nariadenie o Europole a nemajú vplyv na povahu alebo rozsah úloh zverených EDPS právnou úpravou Únie. Je teda pravda, že hoci sa zmenil právny režim, dodržiavanie ktorého má kontrolovať EDPS, jeho vlastné právomoci sa nezmenili, pretože sa ako taký nezmenil spôsob, akým môže zákonne vykonávať tieto právomoci. EDPS preto nie je priamo dotknutý napadnutými ustanoveniami, keďže tieto ustanovenia nemali vplyv na jeho práva, povinnosti alebo právomoci. Okrem toho, pokiaľ ide o účinky napadnutých ustanovení na rozhodnutie z 3. januára 2022, Všeobecný súd uvádza, že ide o správne rozhodnutie, ktoré nemôže mať vplyv na legislatívne akty, ako je zmenené nariadenie o Europole, ani ovplyvniť ich obsah.
Po druhé, pokiaľ ide o kritérium týkajúce sa miery voľnej úvahy adresátov poverených vykonaním napadnutých ustanovení, Všeobecný súd uvádza, že tieto ustanovenia ponechávajú Europolu určitú mieru voľnej úvahy. Nemajú teda úplne automatický charakter a nevyplývajú zo samotnej právnej úpravy Únie vo vzťahu k EDPS bez uplatnenia iných sprostredkujúcich ustanovení.
V dôsledku toho vzhľadom na skutočnosť, že sa napadnuté ustanovenia priamo nedotýkajú právneho postavenia EDPS a že podmienky priamej a osobnej dotknutosti aktom, ktorého zrušenie sa navrhuje, sú kumulatívne, Všeobecný súd konštatuje, že žaloba je neprípustná.
(
1
)	Podľa článku 43 ods. 3 písm. e) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/794 z 11. mája 2016 o Agentúre Európskej únie pre spoluprácu v oblasti presadzovania práva (Europol), ktorým sa nahrádzajú a zrušujú rozhodnutia Rady 2009/371/SVV, 2009/934/SVV, 2009/935/SVV, 2009/936/SVV a 2009/968/SVV (Ú. v. EÚ L 135, 2016, s. 53, ďalej len „pôvodné nariadenie o Europole“).
(
2
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2022/991 z 8. júna 2022, ktorým sa mení nariadenie (EÚ) 2016/794, pokiaľ ide o spoluprácu Europolu so súkromnými subjektmi, spracúvanie osobných údajov Europolom na podporu vyšetrovania trestných činov a úlohu Europolu v oblasti výskumu a inovácií (Ú. v. EÚ L 169, 2022, s. 1, ďalej len „zmenené nariadenie o Europole“).
(
3
)	Články 74a a 74b zmeneného nariadenia o Europole (ďalej len „napadnuté ustanovenia“).
(
4
)	Rozsudok z 22. mája 1990, Parlament/Rada (C‑70/88, EU:C:1990:217).
(
5
)	Podľa tohto ustanovenia môže na Súdny dvor podať žalobu jednak členský štát, Parlament, Rada alebo Komisia a jednak Dvor audítorov, Európska centrálna banka (ECB) a Výbor regiónov.
(
6
)	Sedem inštitúcií uvedených v tomto ustanovení sú Parlament, Európska rada, Rada, Komisia, Súdny dvor Európskej únie, Európska centrálna banka a Dvor audítorov.
(
7
)	Podľa článku 16 ods. 2 ZFEÚ a článku 8 ods. 3 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) dodržiavanie pravidiel, ktoré sa vzťahujú na ochranu fyzických osôb, pokiaľ ide o spracúvanie osobných údajov inštitúciami, orgánmi, úradmi a agentúrami Únie podlieha kontrole nezávislých orgánov.
(
8
)	Článok 41 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 z 18. decembra 2000 o ochrane jednotlivcov so zreteľom na spracovanie osobných údajov inštitúciami a orgánmi Spoločenstva a o voľnom pohybe takýchto údajov (Ú. v. ES L 8, 2001, s. 1; Mim. vyd. 05/002, s. 23).
(
9
)	Podľa článku 51 písm. b) Štatútu Súdneho dvora Európskej únie.
(
10
)	Ako sú stanovené v článku 14 ods. 1 a článku 16 ods. 1 ZEÚ.
(
11
)	Podľa článku 1 ods. 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 2018/1725 z 23. októbra 2018 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov inštitúciami, orgánmi, úradmi a agentúrami Únie a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 45/2001 a rozhodnutie č. 1247/2002/ES (Ú. v. EÚ L 295, 2018, s. 39) a článku 43 ods. 1 pôvodného nariadenia o Europole.