62024CO0632
UZNESENIE PODPREDSEDU SÚDNEHO DVORA
zo 4. februára 2025 (
*1
)
„Odvolanie – Konanie o nariadení predbežného opatrenia – Článok 278 ZFEÚ – Návrh na odklad výkonu rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie – Prístup k dokumentom Európskej komisie – Vyhlásenie o neexistencii konfliktu záujmov vydané členmi vyjednávacieho tímu Komisie pre nákup vakcín proti ochoreniu COVID‑19 – Rozhodnutie Komisie o zamietnutí prístupu k totožnosti a profesijnému postaveniu týchto osôb“
Vo veci C‑632/24 P–R,
ktorej predmetom je návrh na odklad výkonu podľa článku 278 ZFEÚ, podaný 27. septembra 2024,
Európska komisia, v zastúpení: A. Bouchagiar, M. Burón Pérez, G. Gattinara a A. Spina, splnomocnení zástupcovia,
odvolateľka,
ďalší účastníci konania:
Fabien Courtois, a ďalší účastníci konania, ktorých mená sú uvedené v prílohe (
1
), v zastúpení: A. Durand, advokát,
žalobcovia v konaní na prvom stupni,
PODPREDSEDA SÚDNEHO DVORA,
po vypočutí generálneho advokáta M. Szpunara,
vydal toto
Uznesenie
1
Európska komisia svojím návrhom na nariadenie predbežného opatrenia navrhuje, aby Súdny dvor nariadil na základe článku 278 ZFEÚ odklad výkonu bodu 2 výroku rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie zo 17. júla 2024, Courtois a i./Komisia (T‑761/21, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2024:477), v rozsahu, v akom ruší rozhodnutie Komisie C(2022) 1359 final z 28. februára 2022, prijaté podľa článku 4 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 z 30. mája 2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie (Ú. v. ES L 145, 2001, s. 43; Mim. vyd. 01/003, s. 331), ktorým bol pánovi Fabienovi Courtoisovi a ďalším fyzickým osobám, ktorých mená sú uvedené v prílohe, poskytnutý čiastočný prístup k určitým dokumentom týkajúcim sa nákupu vakcín touto inštitúciou v rámci pandémie COVID‑19 (ďalej len „sporné rozhodnutie“), ako aj francúzske znenie uvedeného rozhodnutia, ktoré im bolo oznámené 31. marca 2022, v rozsahu, v akom Komisia odmietla poskytnúť širší prístup k vyhláseniam o neexistencii konfliktu záujmov, ktoré podpísali členovia vyjednávacieho tímu pre nákup vakcín proti ochoreniu COVID‑19 (ďalej len „vyjednávací tím“), podľa článku 4 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia.
2
Komisia podala tento návrh súčasne s odvolaním 27. septembra 2024 podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktorým sa domáha zrušenia napadnutého rozsudku v tomto rozsahu.
Okolnosti predchádzajúce sporu
3
Okolnosti predchádzajúce sporu sú uvedené v bodoch 2 až 17 napadnutého rozsudku. Pre potreby tohto konania ich možno zhrnúť nasledovne.
4
Komisia uverejnila 17. júna 2020 v kontexte krízy súvisiacej s pandémiou COVID‑19 oznámenie s názvom „Stratégia Európskej únie v oblasti vakcín proti COVID‑19“ [COM(2020) 245 final]. Táto stratégia bola zameraná na urýchlenie vývoja, výroby a zavádzania vakcín proti ochoreniu COVID‑19 a bola založená na dvoch pilieroch. Prvým bolo zabezpečiť dostatočnú výrobu vakcín v Európskej únii a tým aj dostatočné dodávky pre členské štáty prostredníctvom predbežných kúpnych zmlúv uzatvorených s výrobcami vakcín prostredníctvom nástroja núdzovej podpory, ktorý bol aktivovaný nariadením Rady (EÚ) 2020/521, ktorým sa aktivuje núdzová podpora podľa nariadenia (EÚ) 2016/369 a ktorým sa menia jeho ustanovenia s ohľadom na výskyt ochorenia COVID‑19 (Ú. v. EÚ L 117, 2020, s. 3). Druhým bolo prispôsobiť regulačný rámec Únie vtedajšej naliehavosti situácie a využiť vtedy existujúcu regulačnú pružnosť na urýchlenie vývoja, udelenie povolenia a dostupnosti vakcín pri súčasnom zachovaní noriem kvality, bezpečnosti a účinnosti uplatniteľných na vakcíny.
5
Z tohto hľadiska Komisia uviedla, že členské štáty sa budú od začiatku zúčastňovať na tomto procese a že všetky zúčastnené členské štáty budú zastúpené v riadiacom výbore, ktorý jej bude pomáhať vo všetkých aspektoch týkajúcich sa predbežných kúpnych zmlúv pred ich podpisom. Komisia spresnila, že spoločný vyjednávací tím zložený z nej a z odborníkov z členských štátov bude zodpovedný za rokovania o predbežných kúpnych zmluvách na vakcíny proti ochoreniu COVID‑19, ktoré sa mali uzavrieť v mene všetkých zúčastnených členských štátov. Komisia tiež spresnila, že bude zodpovedná za postup verejného obstarávania v mene členských štátov a za uzavreté predbežné kúpne zmluvy.
6
Listom z 24. mája 2021 adresovaným predsedníčke Komisie, ako aj e‑mailom z toho istého dňa zaslaným generálnemu sekretariátu Komisie dvaja advokáti požiadali „v mene prvých 86000 predkladateľov petície platformy https://dejavu/legal/“, ktorých zastupovali a medzi ktorými boli aj žalobcovia v konaní na prvom stupni (ďalej len „žiadatelia“), o prístup podľa nariadenia č. 1049/2001 k dokumentom týkajúcim sa nákupu vakcín Komisiou v mene členských štátov v rámci pandémie ochorenia COVID‑19.
7
Táto pôvodná žiadosť sa týkala kúpnych zmlúv podpísaných Komisiou s výrobcami vakcín, totožnosti a odbornej alebo inštitucionálnej úlohy zástupcov Únie, ktorí sa zúčastnili na rokovaniach s týmito výrobcami, ako aj vyhlásení o záujmoch medzi týmito zástupcami a uvedenými výrobcami.
8
Dňa 30. júla 2021 generálna riaditeľka „Generálneho riaditeľstva Komisie (GR) pre zdravie a bezpečnosť potravín“ odpovedala, že identifikovala 46 dokumentov zodpovedajúcich uvedenej žiadosti, vrátane 22 vyhlásení o neexistencii konfliktu záujmov podpísaných každým členom vyjednávacieho tímu (ďalej len „vyhlásenia o neexistencii konfliktu záujmov“) a že ku všetkým týmto dokumentom bol poskytnutý čiastočný prístup s výnimkou 17 dokumentov, nazvaných „návrhy memoranda o porozumení“.
9
Pokiaľ ide o vyhlásenia o neexistencii konfliktu záujmov, totožnosť osôb, ktoré ich podpísali, bola začiernená na základe ochrany súkromia a bezúhonnosti jednotlivca v zmysle článku 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001. Okrem toho žiadateľom bola zaslaná len jedna kópia z dôvodu, že ostatné vyhlásenia sa líšili, len pokiaľ ide o meno podpisujúceho, jeho podpis a dátum podpisu.
10
Dňa 13. augusta 2021 žiadatelia podali opakovanú žiadosť podľa článku 7 ods. 2 nariadenia č. 1049/2001, v ktorej žiadali Komisiu, aby prehodnotila svoje stanovisko ku všetkým dokumentom, ku ktorým bol prístup odmietnutý čiastočne alebo úplne.
11
Neposkytnutie odpovede na túto žiadosť viedlo 24. septembra 2021 k implicitnému rozhodnutiu o jej zamietnutí podľa článku 8 ods. 3 nariadenia č. 1049/2001.
12
Dňa 28. februára 2022 Komisia po porade s dotknutými farmaceutickými podnikmi v súlade s článkom 4 ods. 4 nariadenia č. 1049/2001 prijala sporné rozhodnutie, ktoré bolo žiadateľom oznámené v anglickom jazyku 1. marca 2022. V tomto rozhodnutí Komisia najmä zmenila zoznam dokumentov zodpovedajúcich žiadosti o prístup k dokumentom, ale zachovala svoje stanovisko týkajúce sa čiastočného prístupu k vyhláseniam o neexistencii konfliktu záujmov.
13
Dňa 31. marca 2022 bolo žiadateľom oznámené francúzske znenie sporného rozhodnutia.
Konanie pred Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok
14
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 6. decembra 2021 podali žiadatelia žalobu na zrušenie implicitného rozhodnutia o zamietnutí. Následne upravili svoje návrhy tak, aby odkazovali aj na sporné rozhodnutie a jeho francúzske znenie.
15
V bode 57 napadnutého rozsudku Všeobecný súd pripomenul, že ako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, osobné údaje možno prenášať tretej osobe na základe nariadenia č. 1049/2001 len vtedy, ak tento prenos spĺňa podmienky stanovené v článku 9 ods. 1 písm. a) alebo b) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1725 z 23. októbra 2018 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov inštitúciami, orgánmi, úradmi a agentúrami Únie a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 45/2001 a rozhodnutie č. 1247/2002/ES (Ú. v. EÚ L 295, 2018, s. 39) a predstavuje zákonné spracúvanie v súlade s požiadavkami článku 5 tohto nariadenia.
16
Pokiaľ ide o podmienku uvedenú v článku 9 ods. 1 písm. b) nariadenia 2018/1725, podľa ktorej osoba, ktorá žiada o prístup k osobným údajom, musí preukázať, že prenos údajov je potrebný na konkrétny účel vo verejnom záujme, Všeobecný súd sa v bodoch 68, 69, 79 a 85 napadnutého rozsudku domnieval, že táto podmienka bola v predmetnom prípade splnená, keďže žiadatelia preukázali potrebu prístupu k totožnosti členov vyjednávacieho tímu, ktorí podpísali vyhlásenia o neexistencii konfliktu záujmov, na účely overenia ich nestrannosti. Naproti tomu Všeobecný súd sa v bode 86 tohto rozsudku domnieval, že zverejnenie dátumu podpisu týchto vyhlásení, ako aj vlastnoručného podpisu členov tohto tímu neboli nevyhnutné na dosiahnutie tohto cieľa.
17
Všeobecný súd sa v bode 79 napadnutého rozsudku domnieval, pokiaľ ide o zváženie dotknutých záujmov stanovené v článku 9 ods. 1 písm. b) nariadenia 2018/1725, že vzhľadom na to, že žiadatelia preukázali potrebu prenosu požadovaných osobných údajov a Komisia sa správne domnievala, že existovalo riziko narušenia súkromia dotknutých členov vyjednávacieho tímu, Komisii prináležalo zvážiť dotknuté záujmy.
18
Všeobecný súd v tejto súvislosti v bode 80 napadnutého rozsudku konštatoval, že ako vyplývalo zo sporného rozhodnutia, Komisia zohľadnila jednak technickú úlohu, ktorú v postupe verejného obstarávania zohrávali členovia vyjednávacieho tímu, a jednak okolnosť, že žiadatelia mali prístup k informáciám vďaka čiastočnému zverejneniu témy prerokovanej v zmluvných dokumentoch a zverejneniu anonymizovanej verzie vyhlásení o neexistencii konfliktu záujmov a rešpektovaní dôvernosti.
19
Všeobecný súd sa v bode 81 napadnutého rozsudku domnieval, že Komisia tým dostatočne nevysvetlila, prečo by skutočnosť, že úloha členov vyjednávacieho tímu bola len technická, mala prevážiť nad cieľom overenia neexistencie konfliktu záujmov. V bode 82 tohto rozsudku dodal, že zo sporného rozhodnutia výslovne nevyplývali dodatočné úvahy uvádzané v rámci žaloby, o ktorej rozhoduje, ktoré sa v podstate týkali zváženia rôznych protichodných záujmov a najmä prípadného hierarchického postavenia členov vyjednávacieho tímu.
20
Všeobecný súd sa v bodoch 83 a 84 napadnutého rozsudku domnieval, že hoci sa žiadatelia oboznámili najmä s obsahom vyhlásenia o neexistencii konfliktu záujmov podpísaného každým členom vyjednávacieho tímu, konkrétny účel vo verejnom záujme sledovaný žiadateľmi, ktorým je umožniť občanom Únie uistiť sa o neexistencii akéhokoľvek konfliktu záujmov medzi členmi vyjednávacieho tímu a výrobcami vakcín, nemohol byť dosiahnutý bez zverejnenia totožnosti týchto osôb, keďže samotná skutočnosť, že títo členovia podpísali takéto vyhlásenie, neumožňovala občanovi uistiť sa, že títo členovia vykonávali svoje úlohy úplne nezávisle.
21
Všeobecný súd dospel v bode 85 napadnutého rozsudku k záveru, že Komisia dostatočne nezohľadnila rôzne okolnosti prejednávanej veci, aby správne zvážila dotknuté záujmy.
22
Ako teda vyplýva z bodu 2 výroku napadnutého rozsudku, Všeobecný súd zrušil sporné rozhodnutie a jeho francúzske znenie v rozsahu, v akom Komisia najmä odmietla žiadateľom širší prístup k vyhláseniam o neexistencii konfliktu záujmov na základe článku 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001.
Návrhy účastníkov konania
23
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
–
nariadil odklad výkonu bodu 2 výroku napadnutého rozsudku v rozsahu, v akom ruší sporné rozhodnutie a jeho francúzske znenie, pokiaľ ide o odmietnutie Komisie poskytnúť širší prístup k vyhláseniam o neexistencii konfliktu záujmov, a to až do vyhlásenia rozsudku, ktorým sa skončí konanie o odvolaní podanom proti tomuto rozsudku, a
–
uložil žiadateľom povinnosť nahradiť trovy konania.
24
Žiadatelia navrhujú, aby Súdny dvor:
–
zamietol návrh na nariadenie predbežného opatrenia,
–
subsidiárne, aby zamietol tento návrh len v rozsahu, v akom sa týka žiadosti o prístup, ktorú podal pán Courtois,
–
zamietol ostatné návrhy Komisie a
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania alebo subsidiárne, aby rozhodol, že o trovách konania sa rozhodne neskôr.
O návrhu na nariadenie predbežného opatrenia
25
Treba pripomenúť, že hoci podľa článku 60 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie odvolanie proti rozsudku Všeobecného súdu nemá v zásade odkladný účinok, Súdny dvor môže podľa článku 278 ZFEÚ, pokiaľ sa domnieva, že to okolnosti vyžadujú, nariadiť odklad výkonu rozsudku, proti ktorému bolo podané odvolanie (uznesenie podpredsedu Súdneho dvora z 19. augusta 2024, Puigdemont i Casamajó a Comín i Oliveres/Parlament, C‑600/22 P–R, EU:C:2024:673, bod 52, ako aj citovaná judikatúra).
26
Podľa článku 160 ods. 3 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora návrh na odklad výkonu aktu prijatého inštitúciou podľa článku 278 ZFEÚ musí uvádzať predmet konania, okolnosti preukazujúce naliehavosť, ako aj skutkové a právne dôvody, ktoré na prvý pohľad odôvodňujú nariadenie navrhovaných predbežných opatrení.
27
Súd, ktorý rozhoduje o návrhu na nariadenie predbežného opatrenia, môže nariadiť predbežné opatrenie, len ak sa preukáže, že takéto opatrenie je prima facie skutkovo a právne odôvodnené (fumus boni iuris) a že je naliehavé, keďže na to, aby sa zabránilo vážnemu a nenapraviteľnému poškodeniu záujmov účastníka konania, ktorý podal návrh, musí byť vydané a vyvolať svoje účinky skôr, ako sa rozhodne vo veci samej. Sudca rozhodujúci o nariadení predbežného opatrenia tak prípadne pristupuje aj k zváženiu záujmov, o ktoré ide. Tieto podmienky sú kumulatívne, preto musia byť návrhy na nariadenie predbežných opatrení zamietnuté, pokiaľ niektorá z nich nie je splnená [pozri v tomto zmysle uznesenie podpredsedu Súdneho dvora z 11. apríla 2024, Vivendi/Komisia, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, bod 56 a citovaná judikatúra].
O fumus boni juris
Argumentácia
– Argumentácia Komisie
28
Komisia tvrdí, že podmienka týkajúca sa fumus boni juris je splnená.
29
Domnieva sa, že Všeobecný súd v napadnutom rozsudku nesprávne vyložil a uplatnil podmienky stanovené v článku 9 ods. 1 písm. b) nariadenia 2018/1725.
30
Pokiaľ ide o podmienku stanovenú v tomto ustanovení, podľa ktorej musí osoba, ktorá žiada o prístup k dokumentom, preukázať potrebu prenosu osobných údajov na konkrétny účel vo verejnom záujme, predovšetkým uvádza, že Všeobecný súd skreslil pôvodnú žiadosť o prístup, ako aj opakovanú žiadosť, keď sa v bode 68 napadnutého rozsudku domnieval, že z týchto žiadostí bolo možné vyvodiť, že žiadatelia sledovali cieľ overenia nestrannosti členov vyjednávacieho tímu.
31
Ďalej tvrdí, že Všeobecný súd sa v každom prípade nesprávne domnieval, že tento cieľ predstavoval konkrétny účel vo verejnom záujme v zmysle článku 9 ods. 1 písm. b) nariadenia 2018/1725.
32
Napokon uvádza, že Všeobecný súd sa v bode 73 napadnutého rozsudku nesprávne domnieval, že žiadatelia preukázali potrebu prenosu predmetných údajov, a to priezvisk, mien a odbornej alebo inštitucionálnej úlohy členov vyjednávacieho tímu, na účely dosiahnutia sledovaného cieľa.
33
Komisia v tejto súvislosti uvádza, že z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, predovšetkým z rozsudku z 21. marca 2024, Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251), že žiadateľ o prístup k osobným údajom musí preukázať, že ich prenos je najvhodnejším opatrením spomedzi ostatných predstaviteľných opatrení na dosiahnutie sledovaného cieľa, čo napokon Všeobecný súd pripomenul v bode 60 napadnutého rozsudku.
34
Všeobecný súd sa však v bode 84 napadnutého rozsudku obmedzil na konštatovanie, že sprístupnenie priezvisk a mien členov vyjednávacieho tímu žiadateľom bolo potrebné na dosiahnutie sledovaného cieľa, bez spresnenia, že sa jednalo o jediné predstaviteľné opatrenie.
35
Komisia dodáva, že v každom prípade prenos vyhlásení o neexistencii konfliktu záujmov v anonymizovanej forme už žiadateľom umožnil dosiahnuť sledovaný cieľ, hoci totožnosť osôb, ktoré podpísali tieto dokumenty, bola utajená. Vďaka tomuto prenosu totiž žiadatelia boli schopní overiť, že členovia vyjednávacieho tímu, ktorí sú verejnými činiteľmi, dodržali požiadavky týkajúce sa transparentnosti uplatniteľné v každom konaní týkajúcom sa verejných zákaziek v Únii. Tvrdiť opak by znamenalo spochybniť samotnú platnosť týchto vyhlásení.
36
Pokiaľ ide o podmienku, ktorá sa vyžaduje aj v článku 9 ods. 1 písm. b) nariadenia 2018/1725, podľa ktorej musí dožiadaná inštitúcia overiť, či existuje dôvod predpokladať, že prenosom osobných údajov by mohli byť dotknuté oprávnené záujmy dotknutej osoby, a v takom prípade musí preukázateľne zvážiť rôzne protichodné záujmy na účely posúdenia primeranosti prenosu žiadaných údajov, Komisia tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 85 napadnutého rozsudku rozhodol, že toto zváženie nevykonala správne.
37
Tvrdí, že táto analýza predpokladá – ako Súdny dvor rozhodol v súvislosti s možnými obmedzeniami práv zaručených v článkoch 7 a 8 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) – posúdenie jednak závažnosti zásahu, ktorý predstavuje zverejnenie osobných údajov, a jednak dôležitosti konkrétneho sledovaného cieľa verejného záujmu. Odkazuje najmä na rozsudok z 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers (C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912).
38
Podľa jej názoru by zverejnenie totožnosti členov vyjednávacieho tímu predstavovalo obzvlášť závažný zásah do ich súkromia, ktorý by ich vystavil najmä nevyžiadaným vonkajším kontaktom z dôvodu citlivej povahy témy výroby vakcín proti ochoreniu COVID‑19, čo Všeobecný súd okrem toho uznal v bode 77 napadnutého rozsudku. Tieto osoby by sa tiež vystavili riziku, že veľká časť verejnej mienky ich bude v budúcnosti systematicky označovať za zodpovedné za výskyt akéhokoľvek možného problému týkajúceho sa vakcín proti ochoreniu COVID‑19. Okrem toho by sa tento zásah rýchlo konkretizoval šírením totožnosti týchto osôb na internete.
39
Komisia dodáva, že táto situácia by vážne narušila jej schopnosť, ako aj schopnosť členských štátov využívať v budúcnosti svojich zamestnancov na vyjednávanie a uzatváranie takýchto zmlúv.
40
Naproti tomu, keďže členovia tohto tímu nezastávajú v rámci inštitúcie vysoké hierarchické postavenie a pri vyjednávaní mali len čisto technickú úlohu, cieľ overenia ich nestrannosti mal menší význam, ako keby sa týkal osôb, ktoré mali v tomto konaní skutočnú rozhodovaciu právomoc.
41
Okrem toho tento cieľ nemôže odôvodniť taký závažný zásah do súkromia týchto osôb, aký by vyplynul zo zverejnenia ich totožnosti.
42
Napokon tento cieľ už bol z veľkej časti dosiahnutý zverejnením anonymizovaných vyhlásení o neexistencii konfliktu záujmov.
43
Komisia dodáva, s odkazom na zásady stanovené Súdnym dvorom v rozsudku z 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers (C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, body 65 a 83), že Všeobecný súd mal zohľadniť skutočnosť, že kontrola neexistencie konfliktu záujmov úradníkov pri výkone ich povinností je výlučne vecou príslušných orgánov členských štátov, na ktoré sa v tejto súvislosti vzťahujú osobitné povinnosti. Okrem toho na splnenie požiadavky proporcionality by bolo potrebné, aby dotknuté osoby mali dostatočné záruky na účinnú ochranu svojich osobných údajov pred rizikom zneužitia, pričom potreba takýchto záruk je o to dôležitejšia, že osobné údaje sú prístupné širokej verejnosti a potenciálne neobmedzenému počtu osôb.
44
V dôsledku toho by zverejnenie totožnosti členov vyjednávacieho tímu predstavovalo neprimeraný zásah do ochrany ich súkromia.
45
Všeobecný súd preto v bode 85 napadnutého rozsudku nesprávne rozhodol, že Komisia nesprávne zvážila dotknuté záujmy.
– Argumentácia žiadateľov
46
Žiadatelia uvádzajú, že podmienka týkajúca sa fumus boni juris nie je splnená, keďže Komisia sa neopiera o žiaden vážny dôvod na účely spochybnenia napadnutého rozsudku.
47
Pokiaľ ide o skreslenie dôkazov uvádzané Komisiou, pripomínajú, s odkazom na rozsudok zo 16. februára 2023, Komisia/Taliansko a Španielsko (C‑635/20 P, EU:C:2023:98, bod 127), že skreslenie dôkazov predpokladá, že Všeobecný súd zjavne prekročil hranice primeraného posúdenia týchto dôkazov a že nestačí preukázať, že dokument mohol byť vykladaný odlišne od výkladu, ktorý zvolil Všeobecný súd. Domnievajú sa, že Komisia nepreukázala, že tieto podmienky boli splnené a v skutočnosti chcela spochybniť posúdenie skutkového stavu, ktoré vykonal Všeobecný súd.
48
Pokiaľ ide o nesprávne právne posúdenie, ktorého sa mal Všeobecný súd dopustiť vo svojom výklade článku 9 ods. 1 písm. b) nariadenia 2018/1725, uvádzajú, že Všeobecný súd najprv správne dospel k záveru, že sledovaný cieľ overenia nestrannosti členov vyjednávacieho tímu predstavuje konkrétny účel vo verejnom záujme v zmysle tohto ustanovenia.
49
V tejto súvislosti uvádzajú, že Komisia nemôže súčasne na jednej strane tvrdiť, že predmetný účel nie je vo „verejnom záujme“, a na druhej strane uznať, že overenie nestrannosti členov je „vo verejnom záujme“. Rovnako jej argumentácia je rozporuplná, keď sa odvoláva na potrebu nezverejniť mená týchto osôb a na skutočnosť, že tieto osoby mali pri rokovaní len čisto technickú úlohu. V každom prípade úlohou vyjednávača je v podstate ovplyvniť obsah konečného rozhodnutia.
50
Ďalej uvádzajú, že v rozpore s tvrdením Komisie zverejnenie totožnosti členov vyjednávacieho tímu, ktorí podpísali vyhlásenia o neexistencii konfliktu záujmov, je nevyhnutné na to, aby bolo možné overiť ich nestrannosť a dodávajú, že mená mnohých osôb, ktoré v „tejto záležitosti“ vystupujú súkromne alebo verejne, sú už okrem toho verejne dostupné.
51
Napokon uvádzajú, že Všeobecný súd sa nedopustil zjavne nesprávneho právneho posúdenia, keď sa v bode 85 napadnutého rozsudku domnieval, že Komisia nevykonala správne zváženie záujmov stanovené článku 9 ods. 1 písm. b) nariadenia 2018/1725.
52
V tejto súvislosti spochybňujú analýzu Komisie, podľa ktorej by ujma spôsobená zverejnením totožnosti dotknutých osôb bola závažná. Samotná možnosť, že by členovia vyjednávacieho tímu mohli byť vystavení nevyžiadaným vonkajším kontaktom, by ich totiž nevystavila riziku narušenia ich fyzickej a duševnej integrity, ako tvrdí Komisia. Poukazujú na to, že v demokratickej spoločnosti môže byť každá osoba, a to aj z profesionálneho dôvodu, kontaktovaná bez toho, aby o to požiadala.
53
Domnievajú sa, že sledovaný cieľ overenia nestrannosti týchto osôb je dôležitý, pretože vyjednávači ovplyvňujú rozhodovací proces. Opätovne zdôrazňujú obmedzený charakter svojej žiadosti, keďže sa týka len totožnosti a profesionálnej úlohy dotknutých osôb, ale aj skutočnosť, že ako Všeobecný súd konštatoval v bode 84 napadnutého rozsudku, prenos vyhlásenia o neexistencii konfliktu záujmov, v ktorom bola utajená totožnosť podpisujúcej osoby, neumožňuje overiť nestrannosť tejto osoby.
Posúdenie
54
Podľa ustálenej judikatúry je podmienka týkajúca sa fumus boni iuris splnená, keď sa aspoň jeden z dôvodov, ktoré účastník konania navrhujúci nariadenie predbežných opatrení uvádza na podporu svojej žaloby vo veci samej, zdá na prvý pohľad dôvodný. O taký prípad ide najmä vtedy, ak jeden z týchto dôvodov odhaľuje existenciu zložitých právnych otázok, ktorých riešenie nie je hneď jasné, a teda si zaslúži dôkladné preskúmanie, ktoré nemôže vykonať sudca rozhodujúci o nariadení predbežných opatrení, ale musí byť predmetom konania vo veci samej, alebo ak diskusia medzi účastníkmi konania odhaľuje existenciu významného právneho rozporu, ktorého riešenie nie je zjavné [uznesenie podpredsedu Súdneho dvora z 20. decembra 2019, Puigdemont i Casamajó a Comín i Oliveres/Parlament, C‑646/19 P(R), EU:C:2019:1149, bod 52, ako aj uznesenie z 8. apríla 2020, Komisia/Poľsko, C‑791/19 R, EU:C:2020:277, bod 52].
55
Druhý odvolací dôvod, ktorý uvádza Komisia na podporu svojho odvolania, sa zakladá na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa dopustil Všeobecný súd pri výklade a uplatňovaní článku 9 ods. 1 písm. b) nariadenia 2018/1725, ktoré ho viedlo k nesprávnemu záveru, že Komisia nemohla založiť svoje odmietnutie širšieho prístupu k vyhláseniam o neexistencii konfliktu záujmov na článku 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001.
56
Na úvod treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry cieľom nariadenia č. 1049/2001 je, ako sa uvádza v jeho odôvodnení 4 a článku 1, poskytnúť verejnosti čo najširšie právo na prístup k dokumentom inštitúcií (rozsudky z 28. júna 2012, Komisia/Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, bod 111; z 28. júna 2012, Komisia/Agrofert Holding, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, bod 53, ako aj zo 14. novembra 2013, LPN a Fínsko/Komisia, C‑514/11 P a C‑605/11 P, EU:C:2013:738, bod 40).
57
Zásada čo najširšieho prístupu verejnosti k dokumentom podlieha aj určitým obmedzeniam z dôvodu verejného alebo súkromného záujmu. Nariadenie č. 1049/2001 totiž stanovuje, najmä vo svojom odôvodnení 11 a vo svojom článku 4, režim výnimiek ukladajúcich inštitúciám, úradom a agentúram povinnosť nezverejniť dokumenty v prípade, že by toto zverejnenie porušilo niektorý z týchto záujmov (pozri v tomto zmysle rozsudky z 28. júna 2012, Komisia/Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, bod 111; z 28. júna 2012, Komisia/Agrofert Holding, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, bod 53, ako aj zo 14. novembra 2013, LPN a Fínsko/Komisia, C‑514/11 P a C‑605/11 P, EU:C:2013:738, bod 40).
58
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001 stanovuje, že orgány Únie odmietnu prístup k dokumentu v prípade, že by sa jeho zverejnením porušila ochrana súkromia alebo bezúhonnosti jednotlivca, predovšetkým v súlade s právnymi predpismi Únie týkajúcimi sa ochrany osobných údajov.
59
Ak teda žiadosť smeruje k získaniu prístupu k osobným údajom v zmysle článku 3 ods. 1 nariadenia 2018/1725, ustanovenia uvedeného nariadenia sa uplatnia v plnom rozsahu (pozri analogicky rozsudok zo 16. júla 2015, ClientEarth a PAN Europe/EFSA, C‑615/13 P, EU:C:2015:489, bod 44, ako aj citovaná judikatúra).
60
V prejednávanej veci je nepochybné, že požadované informácie, a síce priezviská a mená členov vyjednávacieho tímu, ktoré by umožnili identifikovať osoby, ktoré sa zúčastnili na rokovaniach o predbežných kúpnych zmluvách na vakcíny proti ochoreniu COVID‑19, predstavujú osobné údaje v zmysle článku 3 ods. 1 nariadenia 2018/1725, ktorý sa vzťahuje na akékoľvek informácie týkajúce sa identifikovanej alebo identifikovateľnej fyzickej osoby.
61
Z tohto dôvodu sa takéto údaje môžu preniesť tretej osobe na základe nariadenia č. 1049/2001 len vtedy, ak tento prenos spĺňa podmienky stanovené v článku 9 ods. 1 písm. a) alebo b) nariadenia 2018/1725 a predstavuje zákonné spracovanie v zmysle požiadaviek článku 5 tohto nariadenia (pozri analogicky rozsudok z 2. októbra 2014, Strack/Komisia, C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, bod 104).
62
Komisia vo svojom odvolaní okrem iného tvrdí, že Všeobecný súd sa v napadnutom rozsudku dopustil nesprávneho výkladu a uplatnenia podmienky stanovenej v článku 9 ods. 1 písm. b) nariadenia 2018/1725, podľa ktorej po tom, ako príjemca osobných údajov preukáže, že je potrebné prenášať tieto údaje na konkrétny účel vo verejnom záujme a že existuje dôvod predpokladať, že týmto prenosom by mohli byť dotknuté oprávnené záujmy dotknutej osoby, musí prevádzkovateľ takýchto údajov určiť, či je prenos údajov na tento osobitný účel primeraný, po tom, čo preukázateľne zvážil rôzne protichodné záujmy. Podľa Komisie sa totiž Všeobecný súd v bode 85 tohto rozsudku nesprávne domnieval, že dostatočne nezohľadnila rôzne okolnosti prejednávanej veci, aby správne zvážila dotknuté záujmy.
63
V tejto súvislosti sa zdá, že záujmami, o ktoré ide v prejednávanej veci, sú na jednej strane záujmy členov vyjednávacieho tímu na tom, aby ich totožnosť nebola zverejnená v záujme ochrany ich súkromia, a na druhej strane, ako vyplýva z bodov 66, 70, 71 a 84 napadnutého rozsudku, záujem žiadateľov na tom, aby rokovanie o predbežných kúpnych zmluvách na vakcíny proti ochoreniu COVID‑19, ktoré viedla Komisia v mene členských štátov, bolo transparentné, aby občania Únie mohli overiť nestrannosť členov tohto tímu a najmä ubezpečiť sa o neexistencii akéhokoľvek konfliktu záujmov medzi týmito osobami a výrobcami vakcín.
64
Pokiaľ ide o význam týchto jednotlivých záujmov, v prípade záujmu členov vyjednávacieho tímu na nezverejnení ich totožnosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry sprístupnenie osobných údajov tretím osobám predstavuje zásah do základných práv zakotvených v článkoch 7 a 8 Charty bez ohľadu na ďalšie použitie poskytnutých informácií (rozsudok z 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 39, ako aj citovaná judikatúra).
65
Posúdenie závažnosti tohto zásahu zahŕňa zohľadnenie povahy dotknutých osobných údajov, najmä prípadnej citlivej povahy týchto údajov, ako aj povahy a konkrétnych podmienok spracúvania údajov, najmä počtu osôb, ktoré majú prístup k týmto údajom, a podmienok prístupu k nim. V prípade potreby treba vziať do úvahy aj existenciu opatrení, ktoré majú zabrániť riziku, že tieto údaje budú predmetom zneužívajúceho spracovania (rozsudok z 21. marca 2024, Landeshauptstadt Wiesbaden, C‑61/22, EU:C:2024:251, bod 106).
66
Pokiaľ ide o prejednávanú vec, osobné údaje, ktorých zverejnenie sa požaduje, sa týkajú totožnosti a odbornej úlohy úradníkov Komisie a členských štátov, ktorí sa zúčastnili na rokovaniach o predbežných kúpnych zmluvách na vakcíny proti ochoreniu COVID‑19, ktoré v mene členských štátov viedla Komisia.
67
Okrem toho je nepochybné, ako to napokon uviedol Všeobecný súd v bode 77 napadnutého rozsudku, že k žiadosti o prístup k týmto informáciám došlo v kontexte charakterizovanom nedôverou časti občanov Únie voči stratégii očkovania podporovanej Komisiou. Všeobecný súd v tomto bode 77 dodal, že za týchto podmienok vystavenie členov vyjednávacieho tímu nevyžiadaným vonkajším kontaktom po zverejnení ich totožnosti nebolo len hypotetické. Všeobecný súd v bode 78 tohto rozsudku spresnil, že tento záver nebol spochybnený skutočnosťou, že žiadatelia nechceli získať adresu členov tohto tímu alebo informácie, na ktoré sa vzťahuje článok 10 nariadenia 2018/1725, týkajúci sa osobitných kategórií osobných údajov, keďže zverejnenie totožnosti osoby umožňuje vykonať o nej vyhľadávania a teda nájsť takéto informácie.
68
Zdá sa, že citlivosť témy týkajúcej sa stratégie očkovania proti ochoreniu COVID–19 potvrdzuje aj skutočnosť, že do tohto súdneho konania je zapojené veľké množstvo osôb, ktoré sú zároveň súčasťou skupiny 86000 predkladateľov petície, v mene ktorých bola Komisii podaná pôvodná žiadosť.
69
Tieto skutočnosti preto umožňujú dospieť s dostatočnou pravdepodobnosťou k záveru, že totožnosť členov vyjednávacieho tímu, ktorí podpísali vyhlásenia o neexistencii konfliktu záujmov, by sa po ich zverejnení mohla rýchlo rozšíriť na internete a najmä na sociálnych sieťach.
70
V takom prípade by tieto údaje boli prístupné potenciálne neobmedzenému počtu osôb, takže osoby, ktoré by chceli získať tieto informácie z iných dôvodov, ako sú tie, ktoré odôvodnili ich zverejnenie, by tak k nim mali voľný prístup (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 42, ako aj citovaná judikatúra).
71
Okrem toho potenciálne dôsledky pre dotknuté osoby vyplývajúce z prípadného zneužitia ich osobných údajov by boli zhoršené skutočnosťou, že po sprístupnení širokej verejnosti tieto údaje môžu byť nielen voľne prístupné, ale aj uchovávané a šírené, a že v prípade takéhoto ďalšieho spracúvania bude pre tieto osoby ešte ťažšie, ba dokonca iluzórne účinne sa brániť proti zneužitiu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 43).
72
Takéto riziko je o to pravdepodobnejšie, že v prejednávanej veci sa predmetné údaje týkajú len veľmi obmedzeného počtu fyzických osôb.
73
Preto sa nezdá byť prima facie vylúčené, že zverejnenie totožnosti týchto osôb by Súdny dvor mohol v rámci odvolania, o ktorom rozhoduje, považovať za závažný zásah do práv zakotvených v článkoch 7 a 8 Charty.
74
Pokiaľ ide o význam cieľa, ktorý sledujú žiadatelia, a to zabezpečiť transparentnosť procesu rokovania, ktoré viedla Komisia, aby občania Únie mohli overiť nestrannosť členov vyjednávacieho tímu voči výrobcom vakcín, treba pripomenúť, že transparentnosť umožňuje to, aby boli inštitúcie Únie vo vzťahu k občanom Únie v demokratickom systéme legitímnejšie, efektívnejšie a zodpovednejšie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. januára 2020, PTC Therapeutics International/EMA, C‑175/18 P, EU:C:2020:30, bod 53 a citovaná judikatúra).
75
Z tohto dôvodu a ako Všeobecný súd spresnil v bode 71 napadnutého rozsudku, transparentnosť postupu Komisie pri rokovaniach s výrobcami vakcín proti ochoreniu COVID‑19 a pri uzatváraní predbežných kúpnych zmlúv na vakcíny mohla prispieť k zvýšeniu dôvery občanov Únie v stratégiu očkovania podporovanú touto inštitúciou, a teda najmä k boju proti šíreniu nepravdivých informácií, pokiaľ ide o podmienky týkajúce sa vyjednávania a uzatvárania uvedených zmlúv.
76
Je však pravda, ako uviedla Komisia, že overovanie dodržiavania etických požiadaviek úradníkmi Komisie a členských štátov, ktorí sú súčasťou vyjednávacieho tímu, je predovšetkým záležitosťou príslušných orgánov verejnej moci (pozri analogicky rozsudok z 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 83).
77
Okrem toho, a predovšetkým z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že pri zvažovaní, ktoré majú inštitúcie vykonať pred zverejnením informácií týkajúcich sa fyzických osôb, medzi záujmom Únie na zabezpečení transparentnosti jej opatrení a zásahom do práv zakotvených v článkoch 7 a 8 Charty, cieľu transparentnosti nemožno automaticky priznať prednosť pred právom na ochranu osobných údajov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. novembra 2010, Volker und Markus Schecke a Eifert, C‑92/09 a C‑93/09, EU:C:2010:662, bod 85, ako aj citovaná judikatúra).
78
Vzhľadom na uvedené skutočnosti nemožno na prvý pohľad vylúčiť, že Súdny dvor sa môže pri analýze odvolania, o ktorom rozhoduje, domnievať, že pri zvažovaní dotknutých protichodných záujmov, ktoré je potrebné vykonať podľa článku 9 ods. 1 písm. b) nariadenia 2018/1725, záujem členov vyjednávacieho tímu na tom, aby ich totožnosť nebola zverejnená, prevažuje nad cieľom sledovaným žiadateľmi, a to umožniť overenie nestrannosti týchto členov.
79
Preto bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť v rámci tohto konania o dôvodnosti druhého odvolacieho dôvodu Komisie týkajúceho sa nesprávneho uplatnenia článku 9 ods. 1 písm. b) nariadenia 2018/1725 Všeobecným súdom, čo patrí do výlučnej právomoci súdu rozhodujúceho vo veci samej, treba konštatovať, že tento dôvod sa zdá na prvý pohľad dôvodný.
80
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba dospieť k záveru, že podmienka týkajúca sa fumus boni juris je v prejednávanej veci splnená.
O naliehavosti
Argumentácia
81
Komisia tvrdí, že podmienka týkajúca sa naliehavosti je splnená vzhľadom na vážnu a nenapraviteľnú ujmu, ktorá by vznikla členom vyjednávacieho tímu, ak by bola ich totožnosť zverejnená skôr, ako Súdny dvor rozhodne vo veci samej.
82
Pripomína, odkazujúc na bod 81 uznesenia podpredsedu Súdneho dvora z 11. apríla 2024, Vivendi/Komisia [C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318], že porušenie základných práv zakotvených v článku 7 a 8 Charty treba posúdiť so zreteľom na všetky okolnosti prípadu, aby sa určilo, či rozsah a povaha ujmy spôsobenej týmto porušením odôvodňujú to, aby sa táto ujma považovala za vážnu a nenapraviteľnú.
83
Komisia tvrdí, že pokiaľ ide o prejednávanú vec, ak by jej návrhu na odklad výkonu napadnutého rozsudku nebolo vyhovené, bola by povinná na účely výkonu rozsudku zverejniť totožnosť členov vyjednávacieho tímu, ktorí podpísali vyhlásenia o neexistencii konfliktu záujmov.
84
Pokiaľ ide o skutočnú ujmu, ktorá by týmto osobám vznikla, tvrdí, že tieto osoby by s najväčšou pravdepodobnosťou boli vystavené nevyžiadaným vonkajším kontaktom, vrátane prípadných útokov na ich fyzickú integritu a aktov obťažovania. Vzhľadom na mimoriadnu citlivosť témy týkajúcej sa vakcín proti ochoreniu COVID‑19 a silný odpor, ktorý tieto vakcíny mohli u mnohých ľudí vyvolať, by zverejnenie totožnosti členov vyjednávacieho tímu znamenalo riziko, že „budú vystavení reálnej hrozbe agresie“ v reakcii na akékoľvek rozhodnutie prijaté v tejto súvislosti európskymi alebo vnútroštátnymi orgánmi, ale aj v prípade možných vedľajších účinkov vakcín proti ochoreniu COVID‑19.
85
Dodáva, že takáto ujma by pre ňu mohla mať priame dôsledky, keďže ako subjekt zodpovedný za riadenie postupu vyjednávania a uzatvárania predbežných kúpnych zmlúv na vakcíny proti ochoreniu Covid‑19 má povinnosť predísť tomu, aby členovia vyjednávacieho tímu utrpeli ujmu v dôsledku výkonu svojich povinností.
86
Okrem toho by sa takáto ujma mala podľa nej považovať za vážnu nielen preto, že sa týka možného narušenia telesnej integrity a duševného zdravia dotknutých osôb, ale aj vzhľadom na zásady vyplývajúce z rozsudku z 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers (C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912), pretože sprístupnenie osobných údajov širokej verejnosti umožňuje, aby boli prístupné potenciálne neobmedzenému počtu osôb, prípadne z dôvodov, ktoré nesúvisia s cieľom sledovaným ich zverejnením.
87
Okrem toho Komisia uvádza, s odkazom na uznesenie podpredsedu Súdneho dvora z 11. apríla 2024, Vivendi/Komisia [C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318], že táto ujma je nenapraviteľná.
88
Napokon táto ujma by sa mohla prejaviť o to rýchlejšie, že zverejnené informácie by sa rýchlo rozšírili na internete a sociálnych sieťach.
89
Žiadatelia naopak tvrdia, že podmienka týkajúca sa naliehavosti nie je splnená.
90
Odkazujú na uznesenie Európskeho parlamentu z 12. júla 2023 s názvom „Pandémia ochorenia COVID‑19: získané skúsenosti a odporúčania do budúcnosti“, v ktorom sa odporúča, aby sa zverejnili vyhlásenia o neexistencii konfliktu záujmov vyjednávačov zmlúv o nákupe vakcín proti ochoreniu COVID‑19.
91
Uvádzajú, že Komisia sa na pojednávaní vo veci, ktorá viedla k vydaniu napadnutého rozsudku, nechala zastupovať viacerými zástupcami, ktorých totožnosť tak mohla byť známa.
92
Subsidiárne navrhujú, aby bol návrh na nariadenie predbežného opatrenia zamietnutý len v rozsahu, v akom sa týka žiadosti o prístup, ktorú podal pán Courtois, ktorý sa zaväzuje zaručiť dôvernosť informácií, ktoré by mu Komisia preniesla.
Posúdenie
93
Podľa ustálenej judikatúry účelom konania o nariadení predbežného opatrenia je zaručiť plnú účinnosť budúceho konečného rozhodnutia, aby sa zabránilo vzniku medzery v právnej ochrane poskytovanej Súdnym dvorom. Na dosiahnutie tohto cieľa sa naliehavosť musí posudzovať so zreteľom na potrebu predbežne rozhodnúť, aby sa zabránilo spôsobeniu vážnej a nenapraviteľnej ujmy účastníkovi konania, ktorý o túto predbežnú ochranu žiada. Tomuto účastníkovi konania prislúcha predložiť dôkaz o tom, že nemôže čakať do skončenia konania vo veci samej, lebo by utrpel ujmu tejto povahy. Na účely preukázania existencie takejto vážnej a nenapraviteľnej ujmy sa nevyžaduje, aby bol vznik ujmy preukázaný s absolútnou istotou. Stačí, aby bol predvídateľný s dostatočným stupňom pravdepodobnosti (uznesenie zo 17. decembra 2018, Komisia/Poľsko, C‑619/18 R, EU:C:2018:1021, bod 60 a citovaná judikatúra).
94
Okrem toho súd rozhodujúci o nariadení predbežných opatrení musí na účely posúdenia naliehavosti a bez toho, aby to znamenalo akékoľvek zaujatie stanoviska, pokiaľ ide o dôvodnosť výhrad uvedených vo veci samej žalobcom v konaní o nariadení predbežného opatrenia, predpokladať, že by sa týmto výhradám vyhovelo. Vážna a nenapraviteľná ujma, ktorej pravdepodobný vznik musí byť preukázaný, je totiž ujmou, ktorá prípadne vyplýva z odmietnutia nariadenia požadovaných predbežných opatrení v prípade, že by žaloba vo veci samej bola následne úspešná (uznesenie zo 17. decembra 2018, Komisia/Poľsko, C‑619/18 R, EU:C:2018:1021, bod 61 a citovaná judikatúra).
95
V prejednávanej veci treba na úvod uviesť, že ujma, ktorú Komisia uvádza v súvislosti s právom na rešpektovanie súkromia, by bola priamym dôsledkom konania, ktoré by podľa jej názoru musela realizovať vo vzťahu k členom vyjednávacieho tímu, aby vyhovela napadnutému rozsudku [pozri analogicky uznesenie podpredsedu Súdneho dvora z 11. apríla 2024, Vivendi/Komisia, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, bod 74].
96
Z toho vyplýva, že Komisia sa svojím návrhom na nariadenie predbežného opatrenia nesnaží konať v mene tretích osôb, ktoré by boli nezávisle dotknuté účinkami sporného rozhodnutia, ale sama za seba, aby chránila svoje záujmy a vyhla sa tomu, že by sama spôsobila vážnu a nenapraviteľnú ujmu týmto osobám, za ktorú by okrem toho mohla niesť zodpovednosť, a to v situácii, keď by táto ujma bola spôsobená týmto uvedeným osobám z dôvodu ich väzby na Komisiu, a bez toho, aby uvedené tretie osoby mohli samy získať predbežnú ochranu, ktorá by zabránila vzniku uvedenej ujmy [pozri analogicky uznesenie podpredsedu Súdneho dvora z 11. apríla 2024, Vivendi/Komisia, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, bod 75].
97
Za týchto podmienok môže Komisia uvádzať takúto ujmu na účely preukázania, že podmienka týkajúca sa naliehavosti je splnená [pozri v tomto zmysle uznesenie podpredsedu Súdneho dvora z 11. apríla 2024, Vivendi/Komisia, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, bod 76].
98
Pokiaľ ide o otázku, či okamžité vykonanie napadnutého rozsudku môže spôsobiť vážnu a nenapraviteľnú ujmu v zmysle judikatúry uvedenej v bodoch 93 a 94 tohto uznesenia, treba najprv pripomenúť, že podľa článku 266 ZFEÚ je Komisia povinná prijať opatrenia potrebné na vykonanie napadnutého rozsudku. V prejednávanej veci sa zdá, že táto inštitúcia je povinná, tak ako uvádza, zverejniť žiadateľom totožnosť osôb, ktoré podpísali vyhlásenia o neexistencii konfliktu záujmov, ktoré sú členmi vyjednávacieho tímu.
99
Pokiaľ ide ďalej o ujmu, ktorá by mohla vzniknúť v dôsledku takéhoto zverejnenia, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že porušenie určitých základných práv, ako je právo na rešpektovanie súkromia zakotvené v článku 7 Charty, treba posúdiť so zreteľom na všetky okolnosti prípadu, aby sa určilo, či rozsah a povaha ujmy spôsobenej týmto porušením odôvodňujú to, aby sa táto ujma považovala za vážnu a nenapraviteľnú [pozri v tomto zmysle uznesenie podpredsedu Súdneho dvora z 11. apríla 2024, Vivendi/Komisia, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, bod 81 a citovaná judikatúra].
100
V tejto súvislosti sa zdá, ako bolo konštatované v bode 73 tohto uznesenia, že zverejnenie totožnosti členov vyjednávacieho tímu, ktorí podpísali vyhlásenia o neexistencii konfliktu záujmov, môže s pravdepodobnosťou dostatočnou na účely návrhu na nariadenie predbežného opatrenia spôsobiť závažný zásah do práv týchto osôb, zakotvených v článkoch 7 a 8 Charty.
101
Je dôležité dodať, že pri absencii konkrétnych a presných záruk sa nemožno domnievať, že by sa takejto ujme dalo s istotou predísť prenosom týchto údajov jedinej osobe, ako to subsidiárne navrhli žiadatelia vo svojom vyjadrení k odvolaniu.
102
Okrem toho vzhľadom na to, že nemajetkovú ujmu vyplývajúcu z takéhoto porušenia práva na súkromie nemožno v prípade zrušenia napadnutého rozsudku v plnej miere kompenzovať finančnou náhradou alebo odstrániť a posteriori, treba túto ujmu považovať za nenapraviteľnú [pozri v tomto zmysle uznesenie podpredsedu Súdneho dvora z 11. apríla 2024, Vivendi/Komisia, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, bod 91].
103
Napokon takáto ujma je a priori nezvratná, keďže predmetné údaje by po zverejnení boli pravdepodobne rýchlo šírené na internete vzhľadom na citlivosť otázok týkajúcich sa vakcín proti ochoreniu COVID‑19, takže by bolo prakticky nemožné, aby boli následne odstránené v prípade zrušenia napadnutého rozsudku.
104
V každom prípade, ak by sa tomuto návrhu na nariadenie predbežného opatrenia nevyhovelo, odvolanie podané na Súdny dvor by stratilo svoj význam, pokiaľ ide o otázku, či Všeobecný súd napadnutým rozsudkom nesprávne zrušil odmietnutie Komisie zverejniť totožnosť členov vyjednávacieho tímu. Aj keby Súdny dvor rozhodol, že to tak bolo, tieto údaje by už totiž boli nezvratne zverejnené.
105
Z toho vyplýva, že podmienka týkajúca sa naliehavosti je v prejednávanej veci splnená.
O zvážení záujmov
Argumentácia
106
Komisia tvrdí, že zváženie záujmov svedčí v prospech dočasného zachovania účinkov sporného rozhodnutia, pokiaľ ide o jej odmietnutie zverejniť totožnosť členov vyjednávacieho tímu, ktorí vydali vyhlásenia o neexistencii konfliktu záujmov.
107
Tvrdí, že platnosť týchto vyhlásení nebola žiadateľmi spochybnená a že už prenos jedného z týchto vyhlásení v anonymizovanej podobe umožňuje overiť nestrannosť osôb, ktoré ich podpísali.
108
Dodáva, že nestrannosť osôb, ktoré podpísali tieto vyhlásenia, potvrdil Európsky dvor audítorov vo svojej osobitnej správe 29/2022 s názvom „Obstarávanie vakcín proti ochoreniu COVID‑19 Európskou úniou“. Napokon osobitný výbor Parlamentu pre pandémiu COVID–19 dospel k rovnakému záveru.
109
Žiadatelia naopak tvrdia, že zváženie záujmov sa prikláňa v prospech okamžitého výkonu napadnutého rozsudku, pokiaľ ide o zrušenie odmietnutia Komisie zverejniť totožnosť členov vyjednávacieho tímu, ktorí vydali vyhlásenia o neexistencii konfliktu záujmov.
110
Domnievajú sa, že anonymizované vyhlásenie, ktoré im bolo zaslané, je len vzorovým dokumentom a neumožňuje overiť nestrannosť osoby, ktorá ho podpísala.
111
Dodávajú, že Komisia nepredložila správu Dvora audítorov, na ktorú sa odvoláva, ani výňatky z tohto dokumentu. Okrem toho uvádzajú, že Parlament vo svojom uznesení z 12. júla 2023 o pandémii ochorenia COVID–19: získané skúsenosti a odporúčania do budúcnosti [2022/2076(INI)], vyjadril poľutovanie nad „nedostatočnou transparentnosťou“ pri postupe uzatvárania predbežných kúpnych zmlúv na vakcíny proti ochoreniu COVID‑19 a trval na potrebe umožniť overenie nestrannosti vyjednávačov týchto zmlúv.
Posúdenie
112
Vzhľadom na to, že vo väčšine konaní o nariadení predbežného opatrenia rozhodnutie o udelení alebo zamietnutí požadovaného odkladu vykonateľnosti môže mať do určitej miery určité konečné účinky, je úlohou sudcu rozhodujúceho o nariadení predbežných opatrení, ktorému je predložený návrh na odklad, aby zvážil riziká spojené s každým z možných riešení. V praxi to zahŕňa najmä preskúmanie, či záujem navrhovateľa predbežného opatrenia na dosiahnutí odkladu vykonateľnosti napadnutého aktu prevažuje nad záujmom na okamžitom vykonaní tohto aktu. V rámci tohto skúmania je potrebné určiť, či by prípadné zrušenie tohto aktu súdom rozhodujúcim vo veci samej umožnilo zvrátiť situáciu, ktorá by nastala jeho okamžitým vykonaním, a naopak, či by pozastavenie jeho účinnosti mohlo brániť cieľom sledovaným napadnutým aktom v prípade zamietnutia žaloby vo veci samej [uznesenie podpredsedu Súdneho dvora zo 6. septembra 2024, Aylo Freesites/Komisia, C‑511/24 P(R), EU:C:2024:719, bod 18].
113
Pokiaľ ide o prejednávanú vec, ako bolo uvedené v bode 103 tohto uznesenia, zamietnutie odkladu výkonu napadnutého rozsudku žiadaného Komisiou by neumožnilo zvrátiť situáciu, pokiaľ ide o osoby, ktorých totožnosť by Komisia následne zverejnila, v prípade zrušenia tohto rozsudku Súdnym dvorom v konaní vo veci samej. Po prenose údajov by totiž neexistovala žiadna záruka, že sa tieto údaje nebudú šíriť na internete. Za týchto okolností by z toho vyplývajúci zásah do súkromia dotknutých osôb bol nezvratný.
114
Okrem toho nebolo preukázané a ani tvrdené, že by nariadenie odkladu výkonu napadnutého rozsudku, o ktorý žiada Komisia, mohlo brániť plnému účinku tohto rozsudku v prípade, že by odvolanie podané proti nemu Súdny dvor zamietol.
115
V prejednávanej veci preto zváženie existujúcich záujmov svedčí v prospech odkladu výkonu napadnutého rozsudku žiadaného Komisiou.
116
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba vyhovieť návrhu Komisie na odklad výkonu bodu 2 výroku napadnutého rozsudku, pokiaľ ide o zrušenie odmietnutia poskytnúť širší prístup k vyhláseniam o neexistencii konfliktu záujmov, až do vyhlásenia rozsudku, ktorým sa končí konanie o odvolaní vo veci C‑632/24 P.
O trovách
117
Podľa článku 137 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ktorý sa uplatní na odvolacie konanie na základe článku 184 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku, o trovách konania sa rozhodne v uznesení, ktorým sa konanie končí.
Z týchto dôvodov podpredseda Súdneho dvora nariadil:
1.
Odkladá sa vykonateľnosť bodu 2 výroku rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie zo 17. júla 2024, Courtois a i./Komisia (T‑761/21, EU:T:2024:477), v rozsahu, v akom ruší rozhodnutie Komisie C(2022) 1359 final z 28. februára 2022 prijaté podľa článku 4 Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 z 30. mája 2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie, ktorým bol pánovi Fabienovi Courtoisovi a ďalším fyzickým osobám, ktorých mená sú uvedené v prílohe, poskytnutý čiastočný prístup k určitým dokumentom týkajúcim sa nákupu vakcín touto inštitúciou v rámci pandémie COVID‑19, ako aj francúzske znenie uvedeného rozhodnutia, ktoré im bolo oznámené 31. marca 2022, pokiaľ ide o odmietnutie Európskej komisie poskytnúť širší prístup k vyhláseniam o neexistencii konfliktu záujmov podpísaným členmi vyjednávacieho tímu pre nákup vakcín proti ochoreniu COVID‑19, podľa článku 4 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia, až do vyhlásenia rozsudku, ktorým sa končí konanie o odvolaní vo veci C‑632/24 P.
2.
O trovách konania sa rozhodne neskôr.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.
(
1
)	Zoznam ostatných účastníkov konania je pripojený iba k zneniu doručenému účastníkom konania.