62024CJ0063
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
z 30. apríla 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Azylová politika – Postavenie utečenca alebo osoby oprávnenej na doplnkovú ochranu – Smernica 2011/95/EÚ – Článok 12 ods. 2 písm. b) – Článok 18 Charty základných práv Európskej únie – Vylúčenie z postavenia utečenca – Dôvody – Dopustenie sa vážneho nepolitického trestného činu mimo štátu azylu predtým, než v ňom bola osoba prijatá ako utečenec – Vplyv skutočnosti, že trest bol odpykaný“
Vo veci C‑63/24 [Galte] (
i
),
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva) z 24. januára 2024 a doručený Súdnemu dvoru 26. januára 2024, ktorý súvisí s konaním:
K. L.
proti
Migracijos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos,
SÚDNY DVOR (tretia komora),
v zložení: predseda tretej komory C. Lycourgos (spravodajca), sudcovia S. Rodin, N. Piçarra, O. Spineanu‑Matei a N. Fenger,
generálna advokátka: L. Medina,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
litovská vláda, v zastúpení: V. Kazlauskaitė‑Švenčionienė a E. Kurelaitytė, splnomocnené zástupkyne,
–
belgická vláda, v zastúpení: M. Jacobs a M. Van Regemorter, splnomocnené zástupkyne,
–
nemecká vláda, v zastúpení: J. Möller a R. Kanitz, splnomocnení zástupcovia,
–
francúzska vláda, v zastúpení: R. Bénard a O. Duprat‑Mazaré, splnomocnení zástupcovia,
–
holandská vláda, v zastúpení: M. K. Bulterman a A. Hanje, splnomocnené zástupkyne,
–
Európska komisia, v zastúpení: F. Blanc, M. Debieuvre a J. Jokubauskaitė, splnomocnené zástupkyne,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 12 ods. 2 písm. b) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/95/EÚ z 13. decembra 2011 o normách pre oprávnenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva mať postavenie medzinárodnej ochrany, o jednotnom postavení utečencov alebo osôb oprávnených na doplnkovú ochranu a o obsahu poskytovanej ochrany (Ú. v. EÚ L 337, 2011, s. 9), v spojení s článkom 18 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi K. L. a Migracijos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos (odbor migrácie Ministerstva vnútra Litovskej republiky) (ďalej len „odbor migrácie“), ktorého predmetom je zamietnutie zo strany tohto odboru priznať K. L. postavenie utečenca.
Právny rámec
Medzinárodné právo
3
Dohovor o právnom postavení utečencov, podpísaný v Ženeve 28. júla 1951 [Zbierka zmlúv Organizácie Spojených národov, zv. 189, s. 150, č. 2545 (1954)], nadobudol platnosť 22. apríla 1954. Tento dohovor bol doplnený a zmenený Protokolom týkajúcim sa právneho postavenia utečencov, ktorý bol prijatý v New Yorku 31. januára 1967 a nadobudol platnosť 4. októbra 1967 (ďalej len „Ženevský dohovor“).
4
Podľa článku 1 časti F Ženevského dohovoru:
„Ustanovenia tohto dohovoru sa nevzťahujú na žiadnu osobu, u ktorej sú vážne dôvody domnievať sa, že:
…
b) sa dopustila vážneho nepolitického trestného činu mimo štátu svojho azylu predtým, než v ňom bola prijatá ako utečenec,
…“
5
Článok 33 tohto dohovoru stanovuje:
„1.   Žiadny zmluvný štát nevyhostí utečenca akýmkoľvek spôsobom alebo ho nevráti na hranice území, na ktorých by jeho život alebo jeho osobná sloboda boli ohrozené z dôvodov jeho rasy, náboženstva, národnosti, príslušnosti k určitej sociálnej skupine alebo zastávania určitých politických názorov.
2.   Výhody tohto ustanovenia však nemôže požadovať utečenec, ktorého odôvodnene možno považovať za nebezpečného pre bezpečnosť štátu, v ktorom sa nachádza, alebo ktorý po tom, čo bol právoplatným rozsudkom uznaný za vinného z osobitne závažného trestného činu, predstavuje nebezpečenstvo pre spoločnosť tohto štátu.“
Právo Únie
6
Odôvodnenie 4 smernice 2011/95 uvádza:
„Ženevský dohovor… [predstavuje] základný kameň pre medzinárodný právny režim na ochranu utečencov.“
7
V článku 12 ods. 2 tejto smernice sa uvádza:
„Štátny príslušník tretej krajiny alebo osoba bez štátneho občianstva sú vylúčení zo získania postavenia utečenca, ak existujú vážne dôvody domnievať sa:
…
b) že sa dopustili vážneho nepolitického trestného činu mimo štátu svojho azylu pred tým, ako [predtým, než – neoficiálny preklad] v ňom boli prijatí ako utečenci, čo znamená čas vydania povolenia na pobyt na základe priznania postavenia utečenca; najmä neľudské činy, aj keď sú spáchané s údajne politickým cieľom, môžu byť klasifikované ako vážne nepolitické trestné činy;
…“
8
Článok 21 ods. 1 uvedenej smernice stanovuje:
„Členské štáty rešpektujú zásadu zákazu vrátenia alebo vyhostenia v súlade so svojimi medzinárodnými záväzkami.“
Litovské právo
9
Podľa článku 86 ods. 1 Lietuvos Respublikos įstatymas dėl užsieniečių teisinės padėties Nr. IX‑2206 (zákon Litovskej republiky č. IX‑2206 o právnom postavení cudzincov) z 29. apríla 2004 (Žin., 2004, č. 73 – 2539) v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej:
„Postavenie utečenca sa priznáva žiadateľovi o azyl, ktorý sa z dôvodu oprávnených obáv pred prenasledovaním z dôvodu rasy, náboženstva, národnosti, príslušnosti k určitej sociálnej skupine alebo politických názorov nachádza mimo štátu, ktorého je štátnym príslušníkom, a nemôže alebo nechce z dôvodu týchto obáv využiť ochranu tohto štátu, alebo nemá štátnu príslušnosť žiadneho cudzieho štátu, nachádza sa mimo štátu, v ktorom mal obvyklý pobyt, a z vyššie uvedených dôvodov sa do neho nemôže alebo sa obáva vrátiť, ak sa na neho nevzťahujú dôvody na vylúčenie uvedené v článku 88 ods. 1 a 2 tohto zákona.“
10
Článok 88 ods. 2 bod 3 tohto zákona stanovuje:
„Žiadateľovi o azyl, ktorý spĺňa kritériá stanovené v článku 86 ods. 1 tohto zákona, sa postavenie utečenca neprizná, ak existujú vážne dôvody domnievať sa, že sa pred vstupom do Litovskej republiky dopustil vážneho nepolitického trestného činu (najmä neľudské činy, aj keď spáchané s údajne politickým cieľom, sa môžu klasifikovať ako vážne nepolitické trestné činy) alebo bol uznaný vinným za činy v rozpore s cieľmi alebo zásadami Organizácie Spojených národov, alebo podnecoval k takýmto trestným činom alebo skutkom, alebo sa na ich páchaní inak podieľal.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
11
Po tom, čo K. L., štátny príslušník tretej krajiny, nezákonne prekročil hranicu medzi Bieloruskom a Litvou, podal 17. februára 2022 v tomto členskom štáte žiadosť o azyl a o povolenie na prechodný pobyt. Uviedol, že bol trikrát neodôvodnene odsúdený orgánmi svojej krajiny pôvodu, pričom skutočným dôvodom týchto odsúdení bola jeho politická opozičná činnosť. K. L. údajne opustil svoju krajinu pôvodu z dôvodu, že represívne zložky tejto krajiny vypočúvali iné osoby, čo si vysvetlil ako náznak, že sa proti nemu pripravuje nové trestné konanie za šírenie politických informácií a organizovanie zhromaždení.
12
Odbor migrácie zastával názor, že K. L. má nárok na postavenie utečenca v Litve. Tento odbor sa totiž domnieval, že verejná kritika orgánov v krajine pôvodu zo strany dotknutej osoby predstavuje možný dôvod na prenasledovanie. Podľa uvedeného odboru by bol K. L. v tejto krajine s najväčšou pravdepodobnosťou zatknutý a vystavený trestnému stíhaniu z dôvodu jeho príspevkov na sociálnych sieťach.
13
Vzhľadom na trestné konania vedené v minulosti voči K. L. a na rozsah uložených sankcií sa však ten istý odbor domnieval, že sa dopustil činov, ktoré sa mali kvalifikovať ako „vážny nepolitický trestný čin“ v zmysle článku 88 ods. 2 bodu 3 zákona Litovskej republiky č. IX‑2206 o právnom postavení cudzincov, v znení uplatniteľnom vo veci samej.
14
Rozhodnutím zo 16. januára 2023 preto odbor migrácie zamietol žiadosť K. L. o medzinárodnú ochranu. Tento odbor však udelil K. L. povolenie na prechodný pobyt z dôvodu, že bolo zakázané vyhostiť ho do jeho krajiny pôvodu, kde mohol byť prenasledovaný z dôvodu svojich politických názorov.
15
Rozsudkom z 30. marca 2023 Vilniaus apygardos administracinis teismas (Krajský správny súd Vilnius, Litva) zamietol žalobu K. L. proti tomuto rozhodnutiu. K. L. podal proti tomuto rozsudku odvolanie na Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva), ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
16
K. L. pred týmto súdom tvrdí, že už si odpykal trest, na ktorý bol odsúdený za trestný čin, z dôvodu ktorého mu odbor migrácie odmietol priznať postavenie utečenca. Opierajúc sa o dokumenty Úradu vysokého komisára Organizácie Spojených národov pre utečencov (UNHCR) preto tvrdí, že ustanovenie o vylúčení z postavenia utečenca uvedené v článku 12 ods. 2 písm. b) smernice 2011/95 sa už neuplatňuje.
17
Odbor migrácie sa domnieval, že zo smernice 2011/95 a z litovskej právnej úpravy nevyplýva žiadna jasná definícia pojmu „vážny nepolitický trestný čin“, keďže vychádzal na jednej strane z dokumentu Európskeho podporného úradu pre azyl (EASO) z októbra 2021 s názvom „Praktická príručka úradu EASO k vylúčeniu na základe vážnych (nepolitických) trestných činov“ na účely kvalifikácie jedného z porušení, ktorých sa dotknutá osoba dopustila, ako „vážny nepolitický trestný čin“, a na druhej strane zo strany 35 dokumentu EASO z januára 2017, nazvaného „Praktická príručka: vylúčenie“, pričom dospel k záveru, že v prípade, keď si žiadateľ o medzinárodnú ochranu svoj trest odpykal, má príslušný orgán, pokiaľ ide o uplatnenie článku 12 ods. 2 písm. b) smernice 2011/95, voľnú úvahu.
18
Podľa vnútroštátneho súdu vplyv takejto okolnosti nebol doteraz vysvetlený ani v rozsudkoch Súdneho dvora z 9. novembra 2010, B a D (C‑57/09 a C‑101/09, EU:C:2010:661), ako aj z 13. septembra 2018, Ahmed (C‑369/17, EU:C:2018:713), ktoré spresňujú pôsobnosť článku 12 ods. 2 písm. b) smernice 2011/95, ani v dokumentoch EASO. Dokument EASO z januára 2016 s názvom „Vylúčenie: články 12 a 17 smernice Kvalifikácia (2011/95/ES)“ k tomu nezaujal žiadne stanovisko a dokument z októbra 2021 s názvom „Praktická príručka úradu EASO k vylúčeniu na základe vážnych (nepolitických) trestných činov“ neobsahuje taxatívny zoznam kritérií na identifikáciu vážneho trestného činu.
19
Okrem toho, hoci tento súd usudzuje, že výkon uloženého trestu svojou povahou nesúvisí so závažnosťou činu, ktorého sa dopustil žiadateľ o medzinárodnú ochranu, alebo s jeho individuálnou zodpovednosťou, pýta sa na vplyv tejto okolnosti na uplatniteľnosť článku 12 ods. 2 písm. b) smernice 2011/95 vzhľadom na bod 157 dokumentu UNHCR HCR/1P/4/FRE/REV.4 z februára 2019 s názvom „Príručka konaní a kritérií, ktoré sa majú uplatniť na vymedzenie postavenia utečenca a usmernenia o medzinárodnej ochrane z hľadiska dohovoru z roku 1951 a protokolu z roku 1967 týkajúcich sa postavenia utečencov“, ako aj na stranu 35 dokumentu EASO z januára 2017 s názvom „Praktická príručka: vylúčenie“, z ktorého podľa tohto súdu môže byť na účely uplatnenia tohto ustanovenia relevantná skutočnosť, že žiadateľ o medzinárodnú ochranu si svoj trest už odpykal, bola mu udelená milosť alebo amnestia.
20
Okrem toho vnútroštátny súd pripomína, že podľa článku 18 Charty sa právo na azyl zaručuje dodržiavaním pravidiel Ženevského dohovoru a v súlade so Zmluvou o EÚ a Zmluvou o FEÚ. Súdny dvor v bode 50 rozsudku z 2. mája 2018, K. a H. F. (Právo na pobyt a obvinenia z vojnových zločinov) (C‑331/16 a C‑366/16, EU:C:2018:296), rozhodol, že dôvody na vylúčenie z postavenia utečenca uvedené v článku 1 časti F Ženevského dohovoru a v článku 12 ods. 2 smernice 2011/95 boli zavedené s cieľom vylúčiť z tohto postavenia utečenca osoby, ktoré sú považované za nehodné ochrany vyplývajúcej z tohto postavenia.
21
Podľa vnútroštátneho súdu by však zohľadnenie výkonu uloženého trestu, udelenia milosti alebo amnestie na účely článku 12 ods. 2 písm. b) tejto smernice mohlo byť v rozpore s takýmto cieľom. Toto zohľadnenie by totiž mohlo odsunúť na druhé miesto posúdenie závažnosti porušenia alebo individuálnej zodpovednosti žiadateľa o azyl.
22
Dôvody na vylúčenie ako výnimky alebo obmedzenia uplatňovania humanitárnych noriem by sa však podľa tohto súdu mali vykladať obzvlášť opatrne. V tejto súvislosti bod 18 dokumentu výkonného výboru UNHCR EC/47/SC/CRP.29 z 30. mája 1997 s názvom „Poznámka ku klauzulám o vylúčení“ uvádza požiadavku vyváženosti medzi spáchaným trestným činom a závažnosťou prenasledovania, ktorému bude dotknutá osoba pravdepodobne vystavená vo svojej krajine pôvodu. Uvedený súd sa domnieva, že takáto požiadavka je splnená, ak je, ako v prejednávanej veci, vo vzťahu k žiadateľovi zaručená zásada zákazu vyhostenia alebo vrátenia aj v prípade, že mu azyl nebude priznaný.
23
Za týchto podmienok Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 12 ods. 2 písm. b) smernice [2011/95] v spojení s článkom 18 [Charty] vykladať v tom zmysle, že pri posudzovaní toho, či sa na činy osoby, ktorá inak spĺňa kritériá pre udelenie postavenia utečenca, vzťahuje dôvod na vylúčenie z postavenia utečenca stanovený v tomto článku 12 ods. 2 písm. b), existuje povinnosť zohľadniť trest, ktorý si už táto osoba odpykala, milosť alebo amnestiu, ktorá bola tejto osobe udelená, alebo akúkoľvek inú okolnosť podobnej povahy?“
O prejudiciálnej otázke
24
Na úvod treba poznamenať, že z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že žiadateľ o medzinárodnú ochranu, o ktorého ide vo veci samej, tvrdí, že si odpykal trest za trestný čin, z dôvodu ktorého mu odbor migrácie zamietol priznať postavenie utečenca. Na základe informácií predložených vnútroštátnym súdom nešlo o žiadnu milosť alebo amnestiu.
25
Preto pokiaľ ide o tieto okolnosti, odpoveď Súdneho dvora na položenú otázku nie je nevyhnutná na vyriešenie sporu vo veci samej.
26
Treba teda konštatovať, že vnútroštátny súd sa svojou otázkou pýta, či sa má článok 12 ods. 2 písm. b) smernice 2011/95 v spojení s článkom 18 Charty vykladať v tom zmysle, že orgány a prípadne príslušné súdy dotknutého členského štátu musia pri posudzovaní toho, či sa na činy, ktorých sa dopustil žiadateľ o medzinárodnú ochranu, ktorý inak spĺňa kritériá na získanie postavenia utečenca, vzťahuje dôvod na vylúčenie z tohto postavenia stanovený v tomto článku 12 ods. 2 písm. b), zohľadniť skutočnosť, že tento žiadateľ si odpykal trest, na ktorý bol odsúdený, za činy, ktorých sa dopustil.
27
Treba pripomenúť, že podľa článku 12 ods. 2 písm. b) smernice 2011/95 sú štátny príslušník tretej krajiny alebo osoba bez štátneho občianstva vylúčení zo získania postavenia utečenca, ak existujú vážne dôvody domnievať sa, že sa dopustili vážneho nepolitického trestného činu mimo štátu svojho azylu [predtým, než] v ňom boli prijatí ako utečenci.
28
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že v súlade s požiadavkami jednotného uplatňovania práva Únie, ako aj zásady rovnosti, znenie ustanovenia tohto práva, ktoré rovnako ako tento článok 12 ods. 2 písm. b) neobsahuje nijaký výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť jeho zmysel a rozsah pôsobnosti, si v zásade vyžaduje v celej Európskej únii autonómny a jednotný výklad [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. júla 2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Obzvlášť závažný trestný čin), C‑402/22, EU:C:2023:543, bod 23 a citovanú judikatúru].
29
V tejto súvislosti vzhľadom na to, že ani uvedený článok 12 ods. 2 písm. b), ani žiadne iné ustanovenie smernice 2011/95 nedefinuje výrazy „vážny trestný čin“, majú sa vykladať v súlade s ich obvyklým významom v bežnom jazyku, pričom sa zároveň zohľadnia súvislosti, v ktorých sa používajú, ako aj ciele sledované právnou úpravou, ktorej sú súčasťou [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. júla 2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Obzvlášť závažný trestný čin), C‑402/22, EU:C:2023:543, bod 24 a citovanú judikatúru].
30
V prvom rade v súlade so znením toho istého článku 12 ods. 2 písm. b) je cieľom dôvodu na vylúčenie, ktorý je v ňom uvedený, potrestať činy spáchané v minulosti (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. novembra 2010, B a D, C‑57/09 a C‑101/09, EU:C:2010:661, bod 103).
31
Pokiaľ ide o obvyklý význam použitých pojmov, zatiaľ čo slovo „trestný čin“ sa vzťahuje na skutkové okolnosti, ktoré sú fixované v minulosti, t. j. v čase spáchania trestného činu, prívlastok „vážny“ pridáva prvok hodnotenia, ktorý sa na druhej strane môže v priebehu času meniť. Nie je teda vylúčené, že posúdenie závažnosti trestného činu môže byť odlišné v čase, keď bol spáchaný a v čase posudzovania žiadosti o medzinárodnú ochranu.
32
V druhom rade, pokiaľ ide o kontextuálny výklad, treba uviesť, že podľa článku 18 Charty sa právo na azyl zaručuje najmä dodržiavaním pravidiel Ženevského dohovoru.
33
Ako sa uvádza najmä v odôvodnení 4 smernice 2011/95, Ženevský dohovor poskytuje základný kameň pre medzinárodný právny režim na ochranu utečencov. Z toho vyplýva, že ustanovenia tejto smernice sa majú vykladať nielen vo svetle jej všeobecnej štruktúry, ale aj v súlade s týmto dohovorom [pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. februára 2024, Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (Následná náboženská konverzia), C‑222/22, EU:C:2024:192, bod 27 a citovanú judikatúru].
34
V tomto kontexte majú dokumenty vydané UNHCR vzhľadom na úlohu zverenú UNHCR Ženevským dohovorom osobitnú relevantnosť [rozsudok zo 16. januára 2024, Intervjuirašt organ na DAB pri MS (Ženské obete domáceho násilia), C‑621/21, EU:C:2024:47, bod 38 a citovaná judikatúra].
35
Pokiaľ ide o článok 1 časť F písm. b) tohto dohovoru, ktorého znenie je analogické so znením článku 12 ods. 2 písm. b) smernice 2011/95, v bode 157 dokumentu UNHCR HCR/1P/4/FRE/REV.4 z februára 2019 s názvom „Príručka konaní a kritérií, ktoré sa majú uplatniť na vymedzenie postavenia utečenca a usmernenia o medzinárodnej ochrane z hľadiska dohovoru z roku 1951 a protokolu z roku 1967 týkajúcich sa postavenia utečencov“ sa stanovuje, že „je potrebné zohľadniť aj skutočnosť, že osoba odsúdená za vážny nepolitický trestný čin si už trest odpykala, bola jej udelená milosť alebo amnestia“.
36
V treťom rade účelom dôvodov na vylúčenie stanovených v smernici 2011/95 je zachovať dôveryhodnosť systému ochrany stanoveného touto smernicou pri dodržaní Ženevského dohovoru (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. novembra 2010, B a D, C‑57/09 a C‑101/09, EU:C:2010:661, bod 115).
37
V tejto súvislosti po prvé článok 12 ods. 2 písm. b) tejto smernice sleduje dvojaký cieľ, a to vylúčiť z postavenia utečenca osoby, ktoré sú považované za nehodné ochrany vyplývajúcej z tohto postavenia, a aby sa predišlo tomu, že priznanie tohto postavenia umožní páchateľom niektorých vážnych trestných činov zbaviť sa trestnoprávnej zodpovednosti [pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. mája 2018, K. a H. F. (Právo na pobyt a obvinenia z vojnových zločinov), C‑331/16 a C‑366/16, EU:C:2018:296, bod 50, ako aj citovanú judikatúru].
38
Zohľadnenie okolnosti, že žiadateľ o medzinárodnú ochranu si odpykal trest, na ktorý bol odsúdený za činy, ktorých sa dopustil, pritom nie je v rozpore s týmto dvojakým cieľom. Na jednej strane totiž vylúčenie osoby, ktorá si už odpykala trest, ktorý jej bol uložený za predmetný trestný čin, z postavenia utečenca, nemožno odôvodniť cieľom spočívajúcim v zabránení tomu, aby sa táto osoba mohla zbaviť svojej trestnoprávnej zodpovednosti za tento trestný čin. Na druhej strane, pokiaľ ide o cieľ vylúčiť z postavenia utečenca osoby, ktoré sa považujú za nehodné ochrany vyplývajúcej z tohto postavenia, spáchanie vážnych trestných činov v určitom období života osoby nemôže nevyhnutne spôsobiť, že táto osoba bude nehodná medzinárodnej ochrany natrvalo bez toho, aby sa zohľadnila najmä jej možnosť nápravy.
39
Po druhé vylúčenie z postavenia utečenca z dôvodu uvedeného v článku 12 ods. 2 písm. b) smernice 2011/95 súvisí s vážnosťou spáchaných činov, ktorá musí byť natoľko závažná, že dotknutá osoba sa nemôže legitímne domáhať ochrany spojenej s postavením utečenca (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. novembra 2010, B a D, C‑57/09 a C‑101/09, EU:C:2010:661, bod 108).
40
Z ustálenej judikatúry pritom vyplýva, že príslušný orgán dotknutého členského štátu sa môže odvolávať na dôvod na vylúčenie stanovený v článku 12 ods. 2 písm. b) tejto smernice až potom, ako na individuálnom základe posúdi jemu známe konkrétne skutočnosti, aby zistil, či existujú vážne dôvody domnievať sa, že skutky, ktorých sa dopustila dotknutá osoba, ktorá inak spĺňa kritériá na získanie požadovaného statusu, spadajú pod tento dôvod na vylúčenie, pričom posúdenie závažnosti dotknutého trestného činu vyžaduje úplné preskúmanie všetkých okolností daného individuálneho prípadu [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. júla 2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Obzvlášť závažný trestný čin), C‑402/22, EU:C:2023:543, bod 30 a citovanú judikatúru].
41
Rozhodnutie o vylúčení osoby z postavenia utečenca preto nemožno prijať automaticky (pozri v tomto zmysle rozsudky z 9. novembra 2010, B a D, C‑57/09 a C‑101/09, EU:C:2010:661, body 91 a 93, ako aj z 13. septembra 2018, Ahmed, C‑369/17, EU:C:2018:713, bod 49).
42
V tejto súvislosti treba uviesť, že okolnosť, že Súdny dvor rozhodol, že vylúčenie z postavenia utečenca podľa článku 12 ods. 2 písm. b) smernice 2011/95 nie je podmienené ani tým, či zo strany dotknutej osoby hrozí nebezpečenstvo pre hostiteľský členský štát [pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. mája 2018, K. a H. F. (Právo na pobyt a obvinenia z vojnových zločinov), C‑331/16 a C‑366/16, EU:C:2018:296, bod 50, ako aj citovanú judikatúru], ani vykonaním preskúmania proporcionality, ktoré by znamenalo nové posúdenie stupňa vážnosti spáchaných činov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. novembra 2010, B a D, C‑57/09 a C‑101/09, EU:C:2010:661, bod 109), nebráni zohľadneniu skutočnosti, že dotknutá osoba si svoj trest odpykala, s cieľom určiť, či sa na ňu vzťahuje alebo nevzťahuje tento dôvod na vylúčenie.
43
Z týchto úvah vyplýva, že skutočnosť, že žiadateľ o medzinárodnú ochranu si trest odpykal, predstavuje prvok, ktorý musí príslušný orgán dotknutého členského štátu nevyhnutne zohľadniť pri posudzovaní všetkých okolností dotknutého individuálneho prípadu.
44
Vzhľadom na to treba spresniť, že ako v podstate uviedli litovská, francúzska a holandská vláda, ako aj Európska komisia vo svojich písomných pripomienkach, táto okolnosť sama osebe nijako nebráni uplatneniu článku 12 ods. 2 písm. b) smernice 2011/95.
45
Skutočnosť, že si žiadateľ o medzinárodnú ochranu odpykal trest, je totiž len jednou z viacerých okolností, ktorú treba zohľadniť na účely určenia, či sa má tento žiadateľ považovať za žiadateľa, na ktorého sa vzťahuje dôvod na vylúčenie uvedený v tomto ustanovení. Na účely posúdenia závažnosti predmetného porušenia musí príslušný orgán preskúmať najmä druh predmetného činu, uložený a vymeraný trest, obdobie, ktoré uplynulo od spáchania trestného činu, správanie dotknutej osoby počas tohto obdobia a prípadnú prejavenú ľútosť.
46
Okrem toho treba pripomenúť, že vylúčenie osoby z postavenia utečenca podľa článku 12 ods. 2 smernice 2011/95 neznamená zaujatie stanoviska v odlišnej otázke, ktorou je, či táto osoba môže byť vyhostená do svojej krajiny pôvodu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. novembra 2010, B a D, C‑57/09 a C‑101/09, EU:C:2010:661, bod 110).
47
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 12 ods. 2 písm. b) smernice 2011/95 v spojení s článkom 18 Charty sa má vykladať v tom zmysle, že orgány a prípadne príslušné súdy dotknutého členského štátu musia pri posudzovaní toho, či sa na činy, ktorých sa dopustil žiadateľ o medzinárodnú ochranu, ktorý inak spĺňa kritériá na získanie postavenia utečenca, vzťahuje dôvod na vylúčenie z tohto postavenia stanovený v tomto článku 12 ods. 2 písm. b), zohľadniť skutočnosť, že tento žiadateľ si odpykal trest, na ktorý bol odsúdený za činy, ktorých sa dopustil, pričom však táto okolnosť sama osebe nebráni tomu, aby bol uvedený žiadateľ vylúčený z postavenia utečenca podľa tohto ustanovenia.
O trovách
48
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
Článok 12 ods. 2 písm. b) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/95/EÚ z 13. decembra 2011 o normách pre oprávnenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva mať postavenie medzinárodnej ochrany, o jednotnom postavení utečencov alebo osôb oprávnených na doplnkovú ochranu a o obsahu poskytovanej ochrany, v spojení s článkom 18 Charty základných práv Európskej únie,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
orgány a prípadne príslušné súdy dotknutého členského štátu musia pri posudzovaní toho, či sa na činy, ktorých sa dopustil žiadateľ o medzinárodnú ochranu, ktorý inak spĺňa kritériá na získanie postavenia utečenca, vzťahuje dôvod na vylúčenie z tohto postavenia stanovený v tomto článku 12 ods. 2 písm. b), zohľadniť skutočnosť, že tento žiadateľ si odpykal trest, na ktorý bol odsúdený za činy, ktorých sa dopustil, pričom však táto okolnosť sama osebe nebráni tomu, aby bol uvedený žiadateľ vylúčený z postavenia utečenca podľa tohto ustanovenia.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: litovčina.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.