62024CJ0588
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (desiata komora)
z 15. januára 2026 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Hospodárska súťaž – Článok 101 ZFEÚ – Zákaz kartelov – Konania o porušení pravidiel práva hospodárskej súťaže vedené vnútroštátnymi orgánmi hospodárskej súťaže – Dodržanie primeranej lehoty – Lehota na ukončenie fázy vyšetrovania v rámci konania o porušení – Vnútroštátna právna úprava umožňujúca vnútroštátnemu orgánu hospodárskej súťaže jednostranne predĺžiť túto lehotu z dôvodu okolností vedúcich k rozšíreniu predmetu tohto konania alebo počtu dotknutých podnikov – Všeobecná zásada práva na riadnu správu vecí verejných – Článok 47 Charty základných práv Európskej únie – Zásada účinnej súdnej ochrany – Právo podnikov na obhajobu – Zásada efektivity“
Vo veci C‑588/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko) z 26. augusta 2024 a doručený Súdnemu dvoru 10. septembra 2024, ktorý súvisí s konaním:
Imballaggi Piemontesi Srl
proti
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCM),
za účasti:
DS Smith Holding Italia SpA,
Associazione Italiana Scatolifici (ACIS),
SÚDNY DVOR (desiata komora),
v zložení: predseda desiatej komory J. Passer, predsedníčka piatej komory M. L. Arastey Sahún (spravodajkyňa), sudca D. Gratsias,
generálny advokát: A. Rantos,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Imballaggi Piemontesi Srl, v zastúpení: E. R. Desana, M. E. Musumeci a T. S. Musumeci, avvocati,
–
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCM), v zastúpení: P. Gentili, avvocato dello Stato,
–
talianska vláda, v zastúpení: S. Fiorentino, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci A. Jacoangeli a L. Reali, avvocati dello Stato,
–
grécka vláda, v zastúpení: K. Boskovits, splnomocnený zástupca,
–
portugalská vláda, v zastúpení: C. Alves, P. Barros da Costa a A. Nogueira, splnomocnené zástupkyne,
–
Európska komisia, v zastúpení: E. Rousseva a P. Tomassi, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 41 a 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), ako aj článku 6 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaného 4. novembra 1950 v Ríme (ďalej len „EDĽP“).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Imballaggi Piemontesi Srl na jednej strane a Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCM) (Úrad na ochranu hospodárskej súťaže a pravidiel trhu, Taliansko) na druhej strane vo veci sankcií, ktoré tento úrad uložil spoločnosti Imballaggi Piemontesi z dôvodu protisúťažného kartelu.
Právny rámec
Právo Únie
Zmluva o FEÚ
3
Podľa článku 101 ods. 1 ZFEÚ:
„Nasledujúce sa zakazuje ako nezlučiteľné s vnútorným trhom: všetky dohody medzi podnikmi, rozhodnutia združení podnikov a zosúladené postupy, ktoré môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a ktoré majú za cieľ alebo následok vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci vnútorného trhu…“
Charta
4
Článok 41 Charty s názvom „Právo na dobrú správu vecí verejných“ stanovuje:
„1.   Každý má právo, aby inštitúcie, orgány, úrady a agentúry [Európskej ú]nie vybavovali jeho záležitosti nestranne, spravodlivo a v primeranej lehote.
2.   Toto právo zahŕňa najmä:
a)
právo každého na vypočutie pred prijatím akékohoľvek individuálneho opatrenia, ktoré by sa ho mohlo nepriaznivo dotýkať;
…
c)
povinnosť administratívy odôvodniť svoje rozhodnutia.
…“
5
Článok 47 Charty, nazvaný, „Právo na účinný prostriedok nápravy a na spravodlivý proces“, uvádza:
„Každý, koho práva a slobody zaručené právom Únie sú porušené, má za podmienok ustanovených v tomto článku právo na účinný prostriedok nápravy pred súdom.
Každý má právo na to, aby jeho záležitosť bola spravodlivo, verejne a v primeranej lehote prejednaná nezávislým a nestranným súdom zriadeným zákonom. …
…“
Talianske právo
Zákon č. 287/90
6
Článok 1 Legge n. 287 – Norme per la tutela della concorrenza e del mercato (zákon č. 287 o pravidlách na ochranu hospodárskej súťaže a trhu) z 10. októbra 1990 (GURI č. 240 z 13. októbra 1990, s. 3), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „zákon č. 287/90“), nazvaný „Pôsobnosť a vzťah k právu [Únie]“, v odseku 4 stanovuje:
„Ustanovenia tejto hlavy sa vykladajú na základe zásad práva [Únie] uplatňujúcich sa v oblasti hospodárskej súťaže.“
7
Článok 12 tohto zákona, nazvaný „Právomoci vyšetrovania“, v odseku 1 stanovuje:
„Konania týkajúce sa porušenia článkov 101 alebo 102 ZFEÚ alebo článkov 2 alebo 3 tohto zákona, vrátane výkonu právomocí zo strany [AGCM], ktoré sú uvedené v tejto kapitole II, sú v súlade so všeobecnými zásadami práva Únie a [Charty].“
8
Článok 14 uvedeného zákona s názvom „Vyšetrovanie“ v odseku 1 uvádza:
„Ak existuje podozrenie z porušenia článkov 101 alebo 102 ZFEÚ alebo článkov 2 alebo 3, [AGCM] začne v primeranej lehote vyšetrovanie a oznámi dotknutým podnikom a subjektom začatie vyšetrovania. Nositelia práv alebo právni zástupcovia podnikov a subjektov majú právo byť osobne alebo prostredníctvom osobitného splnomocnenca vypočutí v lehote stanovenej v oznámení a majú možnosť predložiť pripomienky a stanoviská v ktoromkoľvek štádiu vyšetrovania, ako aj byť opätovne vypočutí pred ukončením vyšetrovania.“
Dekrét prezidenta republiky č. 217/98
9
Článok 6 decreto del Presidente della Repubblica n. 217 – Regolamento recante norme in materia di procedure istruttorie di competenza dell’Autorità garante della concorrenza e del mercato (dekrét prezidenta republiky č. 217, ktorý stanovuje nariadenie o postupoch vyšetrovania v pôsobnosti Úradu na ochranu hospodárskej súťaže a pravidiel trhu) z 30. apríla 1998 (GURI č. 158 z 9. júla 1998), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „dekrét prezidenta republiky č. 217/98“), nazvaný „Začatie vyšetrovania“, v odseku 3 stanovuje:
„V rozhodnutí o začatí vyšetrovania musia byť uvedené podstatné náležitosti vytýkaných porušení, lehota na ukončenie konania, osoba zodpovedná za konanie, útvar, kde možno nahliadnuť do procesných písomností, ako aj lehota, v ktorej môžu podniky a zainteresované subjekty uplatniť právo byť vypočutý podľa článku 14 ods. 1 [zákona č. 287/90].“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
10
Rozhodnutím z 22. marca 2017 AGCM začal fázu vyšetrovania v konaní o porušení na základe článku 14 zákona č. 287/90 (ďalej len „dotknuté vyšetrovacie konanie“) vo vzťahu k 19 spoločnostiam vrátane spoločnosti Imballaggi Piemontesi, a to s cieľom konštatovať prípadné porušenia článku 101 ZFEÚ z dôvodu ich účasti na údajnom karteli na trhu s vlnitou lepenkou, označenom ako „lepenkový kartel“. Týmto rozhodnutím bola lehota na ukončenie tohto vyšetrovacieho konania stanovená na 31. mája 2018.
11
Rozhodnutím z 5. júla 2017 bolo uvedené vyšetrovacie konanie rozšírené na tri ďalšie spoločnosti z dôvodu ich účasti na tomto údajnom karteli, ako aj na štyri spoločnosti, medzi ktorými sa nachádzala Imballaggi Piemontesi, z dôvodu ich účasti na inom údajnom karteli na trhu s obalmi označenom ako „kartel s obalmi“, čo je v rozpore s článkom 101 ZFEÚ.
12
Rozhodnutím z 5. decembra 2017 bolo dotknuté vyšetrovacie konanie ešte rozšírené na ďalšie dve spoločnosti z dôvodu ich účasti na údajnom lepenkovom karteli, ako aj na osem ďalších spoločností z dôvodu ich účasti na údajnom karteli s obalmi.
13
Rozhodnutím z 31. januára 2018 bola lehota na ukončenie tohto vyšetrovacieho konania, ktorá bola pôvodne stanovená na 31. mája 2018, predĺžená do 31. decembra 2018.
14
Rozhodnutím z 9. mája 2018 bolo dotknuté vyšetrovacie konanie ešte rozšírené na ďalšie štyri spoločnosti z dôvodu ich účasti na údajnom lepenkovom karteli, ako aj na dve ďalšie spoločnosti z dôvodu ich účasti na údajnom karteli s obalmi.
15
Rozhodnutím z 31. októbra 2018 bolo na jednej strane dotknuté vyšetrovacie konanie ešte rozšírené na ďalšie tri spoločnosti z dôvodu ich účasti na údajnom lepenkovom karteli, ako aj na šesť ďalších spoločností z dôvodu ich účasti na údajnom karteli s obalmi.
16
Na druhej strane predmet uvedeného vyšetrovacieho konania bol tiež rozšírený na konštatovanie, a to po prvé prípadných konaní vedúcich k obmedzeniu alebo kontrole výroby vlnenej lepenky, po druhé zosúladeného vymedzenia cenníka na rok 2004, ako aj po tretie, pokiaľ ide o trh s obalmi, rozdelenia zákazníkov v rámci prípadných verejných súťaží vyhlásených týmito zákazníkmi v rozpore s článkom 101 ZFEÚ.
17
Napokon týmto rozhodnutím z 31. októbra 2018 bola lehota na ukončenie toho istého vyšetrovacieho konania po druhýkrát predĺžená a stanovená na 19. júla 2019.
18
Rozhodnutie, ktorým bolo ukončené dotknuté vyšetrovacie konanie, bolo prijaté 17. júla 2019. V tomto rozhodnutí AGCM dospel k záveru, že Imballaggi Piemontesi sa zúčastnila na lepenkovom karteli, a uložil tejto spoločnosti pokutu vo výške 6147746 eur.
19
Rozsudkom z 24. mája 2021 Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre Lazio, Taliansko) zamietol žalobu spoločnosti Imballaggi Piemontesi, ktorú podala proti uvedenému rozhodnutiu.
20
Táto spoločnosť podala proti tomuto rozsudku odvolanie na Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko), ktorá rozsudkom z 1. marca 2023 čiastočne vyhovela tomuto odvolaniu a rozhodla o žalobe na prvom stupni, ale len pokiaľ ide o výšku pokuty.
21
Imballaggi Piemontesi podala na ten istý súd návrh na revíziu rozsudku z 1. marca 2023. Práve v rámci tejto žaloby Consiglio di Stato (Štátna rada), ktorá je vnútroštátnym súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, podala tento návrh na začatie prejudiciálneho konania.
22
Vnútroštátny súd uvádza, že dotknuté vyšetrovacie konanie bolo mimoriadne zložité, keďže sa týkalo dvoch kartelov v rozpore s článkom 101 ZFEÚ, a to lepenkového kartelu a kartelu s obalmi, a že počet podnikov dotknutých týmto vyšetrovacím konaním, ako aj jeho predmet sa postupom času rozšírili. V dôsledku toho sa lehota na ukončenie vyšetrovania musela dvakrát predĺžiť, aby sa jednak zabezpečil správny a účinný výkon zákonných úloh AGCM s cieľom chrániť voľnú hospodársku súťaž podľa článkov 101 a 102 ZFEÚ a aby sa jednak zaručilo právo na obhajobu tak pre podniky pôvodne dotknuté uvedeným vyšetrovacím konaním, ako aj pre podniky, na ktoré sa toto konanie rozšírilo.
23
Tento súdny orgán uvádza, že nijaké ustanovenie práva Únie alebo vnútroštátneho práva nestanovuje záväznú lehotu na ukončenie správnych konaní týkajúcich sa konštatovania existencie protisúťažnej kartelovej dohody.
24
Pokiaľ ide o vnútroštátne právo, maximálna dĺžka vyšetrovacieho konania nie je stanovená pevne. Článok 6 ods. 3 dekrétu prezidenta republiky č. 217/98 totiž stanovuje, že v rozhodnutí o začatí vyšetrovania musí byť uvedená najmä lehota na ukončenie vyšetrovacieho konania, čím sa AGCM priznáva diskrečná právomoc, ktorá mu umožňuje stanoviť si lehotu úplne nezávisle podľa zložitosti každého konania.
25
Vnútroštátny súd sa pýta, či sa má lehota na ukončenie uvedená v rozhodnutí, ktorým sa začína vyšetrovanie, považovať za záväznú, alebo či, ako sa tento súd nazdáva, AGCM má mať možnosť jednostranne predĺžiť túto lehotu odôvodneným aktom, ak nastanú okolnosti, v dôsledku ktorých je vyšetrovanie zložitejšie, než tento orgán pôvodne predpokladal.
26
Po prvé uvedený súd v tejto súvislosti uvádza, že článok 6 ods. 3 dekrétu prezidenta republiky č. 217/98 nekvalifikuje lehotu na ukončenie konania ako záväznú.
27
Po druhé je potrebné súhlasiť s judikatúrou vyplývajúcou z rozsudku Consiglio di Stato (Štátna rada) z 29. mája 2018, podľa ktorej, rovnako ako AGCM má právomoc samostatne určiť v každom jednotlivom prípade lehotu potrebnú na ukončenie vyšetrovacieho konania, má tiež právomoc opätovne určiť dĺžku tohto konania počas vyšetrovania pod podmienkou, že tak urobí pred uplynutím pôvodne stanovenej lehoty na ukončenie vyšetrovania a prostredníctvom riadne odôvodneného aktu.
28
V niektorých rozsudkoch Consiglio di Stato (Štátna rada), pokiaľ ide o konania vedené inými vnútroštátnymi orgánmi kontroly a dohľadu, dospela k záveru o kogentnej povahe lehôt na ukončenie stanovených vnútroštátnou právnou úpravou uplatniteľnou na každý z týchto orgánov. Vnútroštátny súd však zdôrazňuje, že to nie je prípad konaní vedených AGCM v oblasti hospodárskej súťaže, v prípade ktorých dekrét prezidenta republiky č. 217/98 nestanovuje lehotu, v ktorej musí byť vyšetrovanie ukončené, ale ponecháva jej stanovenie na posúdenie AGCM v závislosti od zložitosti každej veci.
29
Po tretie vnútroštátny súd odkazuje na bod 28 rozsudku z 28. februára 2013, Preskúmanie Arango Jaramillo a i./EIB (C‑334/12 RX‑II, EU:C:2013:134), z ktorého vyplýva, že ak dĺžka konania nie je upravená ustanovením práva Únie, musí byť „primeranosť“ lehoty, v ktorej orgán, úrad alebo agentúra Únie prijala predmetný akt, posúdená v závislosti od všetkých okolností každej veci, a najmä od významu sporu pre dotknutú osobu, zložitosti veci a správania účastníkov konania. Uvádza, že Súdny dvor v bode 29 tohto rozsudku tiež rozhodol, že primeranosť lehoty nemôže byť stanovená s odkazom na presnú maximálnu hranicu určenú abstraktným spôsobom, ale musí byť posúdená v každej prejednávanej veci v závislosti od predmetných okolností.
30
Okrem toho vnútroštátny súd uvádza, že z bodu 105 rozsudku Všeobecného súdu z 27. júna 2012, Bolloré/Komisia (T‑372/10, EU:T:2012:325), na jednej strane vyplýva, že prekročenie primeranej lehoty môže predstavovať dôvod na zrušenie rozhodnutia konštatujúceho porušenia len vtedy, ak sa preukáže, že porušením tejto zásady bolo porušené právo dotknutých podnikov na obhajobu, a na druhej strane, že okrem tohto osobitného prípadu nedodržanie povinnosti rozhodnúť v primeranej lehote nemá vplyv na platnosť správneho konania.
31
V tomto kontexte sú dotknuté podniky povinné dostatočne presne preukázať, že mali ťažkosti pri obhajobe proti tvrdeniam Európskej komisie, pričom majú spresniť dokumenty alebo svedecké výpovede, ktoré už nemôžu požadovať, a dôvody, pre ktoré by to mohlo ohroziť ich obhajobu.
32
Vnútroštátny súd tvrdí, že v prejednávanej veci nie sú pochybnosti o tom, že Imballaggi Piemontesi nepreukázala, v čom predĺženie lehoty na ukončenie dotknutého vyšetrovacieho konania porušilo výkon jej práva na obhajobu. Naopak, toto odročenie bolo rozhodnuté s cieľom umožniť kontradiktórnu diskusiu s dotknutými podnikmi, a tým aj uplatnenie ich práva na obhajobu v plnom rozsahu v súvislosti so subjektívnym a objektívnym rozšírením tohto konania, a to konkrétne s novými okolnosťami, ktoré sa vyskytli v priebehu tohto konania. Tým sa pripája k názoru AGCM, podľa ktorého by zákaz odkladu pôvodne stanovenej lehoty na ukončenie v takýchto zložitých prípadoch znamenal systémové riziko, že konanie zakladajúce porušenie práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže by zostalo nepotrestané, čo by bolo v rozpore so zásadou efektivity.
33
Na záver tento súd zdôrazňuje, že aj keby sa malo vychádzať z toho, že lehota na ukončenie vyšetrovacieho konania stanovená AGCM v oznámení o výhradách je kogentná, tento orgán by stratil len svoju sankčnú právomoc, ale nie svoju „donucovaciu právomoc“, teda právomoc konštatovať kartel a zakázať dotknutým podnikom, aby sa v budúcnosti dopúšťali podobného konania.
34
Za týchto podmienok Consiglio di Stato (Štátna rada) rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:
„Bránia články 41 a 47 [Charty] a článok [6] [EDĽP] takej právnej úprave, akou je vnútroštátna právna úprava v oblasti dohľadu nad kartelmi obmedzujúcimi voľnú hospodársku súťaž, ktorá na účely výkonu sankčnej právomoci a bez toho, aby bol dotknutý výkon donucovacích právomocí, výslovne nestanovuje, že lehota na ukončenie konania stanovená [AGCM] v oznámení o výhradách má záväznú povahu, a umožňuje tak tomuto orgánu jednostranne predĺžiť túto lehotu na ukončenie prostredníctvom odôvodnených aktov, ak nastanú okolnosti, ktoré vedú k rozšíreniu predmetu alebo okruhu osôb, ktorých sa týka konanie o určení?“
O prejudiciálnej otázke
35
Na úvod treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry v rámci konania na základe spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom zakotveného v článku 267 ZFEÚ prislúcha Súdnemu dvoru poskytnúť vnútroštátnemu súdu odpoveď potrebnú na rozhodnutie vo veci, ktorú prejednáva (rozsudok zo 17. júla 1997, Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, bod 22). Z tohto hľadiska Súdnemu dvoru prináleží v prípade potreby preformulovať otázky, ktoré sú mu položené [pozri rozsudky z 28. novembra 2000, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, bod 18, a zo 4. septembra 2025, C.J. (Výkon trestu v nadväznosti na EZ), C‑305/22, EU:C:2025:665, bod 88].
36
Po prvé treba uviesť, že v prejednávanej veci vnútroštátny súd považuje články 41 a 47 Charty za ustanovenia práva Únie, ktoré si podľa neho vyžadujú výklad.
37
V tejto súvislosti treba pripomenúť že pôsobnosť Charty v súvislosti s konaním členských štátov je vymedzená v jej článku 51 ods. 1, podľa ktorého sú ustanovenia Charty určené členským štátom výlučne vtedy, ak vykonávajú právo Únie, pričom toto ustanovenie potvrdzuje ustálenú judikatúru, podľa ktorej sa základné práva zaručené v právnom poriadku Únie majú uplatniť vo všetkých situáciách, ktoré upravuje právo Únie, nie však mimo týchto situácií [pozri rozsudky z 26. februára 2013, Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, bod 19, a zo 6. marca 2025, D. K. (Vylúčenie sudcu z rozhodovania vo veciach, ktoré mu boli pridelené), C‑647/21 a C‑648/21, EU:C:2025:143, bod 38].
38
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že spor vo veci samej sa týka vnútroštátnej právnej úpravy týkajúcej sa lehôt uplatniteľných na fázu vyšetrovania v rámci konania vedeného vnútroštátnym orgánom hospodárskej súťaže na účely vykonania práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže, konkrétne článku 101 ZFEÚ.
39
Z uvedeného vyplýva, že dotknutá vnútroštátna právna úprava vo veci samej predstavuje vykonanie práva Únie v zmysle článku 51 ods. 1 Charty. Táto smernica je teda uplatniteľná na spor vo veci samej.
40
Po druhé vzhľadom na to, že prejudiciálna otázka sa týka aj článku 6 EDĽP, je potrebné pripomenúť, že hoci, ako to potvrdzuje článok 6 ods. 3 ZEÚ, základné práva zakotvené v EDĽP sú súčasťou práva Únie ako všeobecné zásady, a hoci článok 52 ods. 3 Charty stanovuje, že práva obsiahnuté v tejto Charte, ktoré zodpovedajú právam uznaným EDĽP, majú rovnaký zmysel a rozsah ako práva, ktoré im priznáva uvedený dohovor, tento dohovor, pokiaľ k nemu Únia nepristúpila, nepredstavuje právny nástroj formálne začlenený do právneho poriadku Únie (rozsudok z 18. apríla 2024, Préfet du Gers et Institut national de la statistique et des études économiques, C‑716/22, EU:C:2024:339, bod 50, ako aj citovaná judikatúra).
41
Za týchto podmienok Súdny dvor rozhodol, že výklad práva Únie, ako aj preskúmanie platnosti aktov Únie musia byť vykonané s ohľadom na základné práva zaručené Chartou (rozsudok z 18. apríla 2024, Préfet du Gers et Institut national de la statistique et des études économiques, C‑716/22, EU:C:2024:339, bod 51, ako aj citovaná judikatúra).
42
Zásada účinnej súdnej ochrany predstavuje základnú zásadu práva Únie, ktorá je v súčasnosti vyjadrená v článku 47 Charty. Tento článok 47 zabezpečuje v práve Únie ochranu priznanú článkom 6 ods. 1 a článkom 13 EDĽP. Preto je potrebné prihliadať výlučne na uvedený článok 47 (rozsudok zo 16. mája 2017, Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, bod 54 a citovaná judikatúra).
43
Pokiaľ ide po tretie o článok 41 Charty, treba pripomenúť, že zo znenia uvedeného článku jasne vyplýva, že nie je určený členským štátom, ale výlučne inštitúciám, orgánom a úradom Únie (rozsudok z 22. septembra 2022, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság a i., C‑159/21, EU:C:2022:708, bod 34, ako aj citovaná judikatúra).
44
Vzhľadom na to, v rozsahu, v akom si vnútroštátny súd kladie otázku v súvislosti s dodržaním primeranej lehoty v rámci konaní týkajúcich sa práva hospodárskej súťaže Únie vedených vnútroštátnymi orgánmi hospodárskej súťaže, je tiež nutné pripomenúť, že právo na riadnu správu vecí verejných zakotvené v článku 41 Charty odráža všeobecnú zásadu práva Únie, ktorá sa má uplatňovať na členské štáty pri uplatňovaní tohto práva (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. septembra 2022, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság a i., C‑159/21, EU:C:2022:708, bod 35, ako aj citovanú judikatúru).
45
Z judikatúry Súdneho dvora tiež vyplýva, že dodržanie primeranej lehoty pri vedení správnych konaní v oblasti politiky hospodárskej súťaže predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. septembra 2006, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Komisia, C‑105/04 P, EU:C:2006:592, bod 35 a citovanú judikatúru), ktoré je navyše prevzaté ako súčasť práva na riadnu správu vecí verejných článkom 41 ods. 1 Charty.
46
Po štvrté a napokon sa v návrhu na začatie prejudiciálneho konania uvádza aj zásada efektivity.
47
Za týchto podmienok treba konštatovať, že vnútroštátny súd sa svojou otázkou v podstate pýta, či sa má článok 101 ZFEÚ v spojení so všeobecnou zásadou práva na riadnu správu vecí verejných, článkom 47 Charty, ako aj zásadou efektivity vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá v rámci konania, ktorého predmetom je konštatovanie protisúťažného postupu vedeného vnútroštátnym orgánom hospodárskej súťaže, výslovne nestanovuje, že lehota na ukončenie fázy vyšetrovania tohto konania stanovená týmto orgánom v oznámení o výhradách má kogentnú povahu, v dôsledku čoho môže uvedený orgán túto lehotu jednostranne predĺžiť odôvodnenými aktmi, ak nastanú okolnosti, ktoré vedú k rozšíreniu predmetu uvedeného konania alebo počtu podnikov, ktorých sa toto konanie týka.
48
V tejto súvislosti v prípade neexistencie osobitnej právnej úpravy Únie, ktorá by upravovala procesné lehoty v oblasti preukázania porušení práva hospodárskej súťaže Únie a ukladania sankcií za tieto porušenia vnútroštátnymi orgánmi hospodárskej súťaže, prináleží členským štátom, aby stanovili a uplatňovali vnútroštátne procesné pravidlá v tejto oblasti (pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. januára 2025, Caronte & Tourist, C‑511/23, EU:C:2025:42, bod 43, ako aj citovanú judikatúru).
49
Členské štáty však musia pri výkone tejto právomoci dodržiavať právo Únie. S prihliadnutím na zásadu efektivity nemôžu prakticky znemožniť alebo nadmerne sťažiť uplatňovanie práva Únie a konkrétne v oblasti práva hospodárskej súťaže musia dbať na to, aby pravidlá, ktoré stanovujú alebo uplatňujú, neohrozovali účinné uplatňovanie článkov 101 a 102 ZFEÚ (rozsudok Caronte & Tourist, bod 44, ako aj citovaná judikatúra).
50
Vnútroštátne pravidlá stanovujúce procesné lehoty pri preukazovaní porušení a ukladaní sankcií vnútroštátnymi orgánmi na ochranu hospodárskej súťaže musia byť koncipované tak, aby bola vytvorená rovnováha medzi cieľmi zabezpečenia právnej istoty a zaručenia prejednania vecí v primeranej lehote ako všeobecnými zásadami práva Únie na jednej strane a skutočným a účinným uplatňovaním článkov 101 a 102 ZFEÚ na účely rešpektovania verejného záujmu, ktorým je zabrániť tomu, aby fungovanie vnútorného trhu bolo narušené dohodami alebo postupmi ohrozujúcimi hospodársku súťaž, na druhej strane (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. januára 2021, Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, bod 49).
51
Na účely určenia, či vnútroštátny systém lehôt rešpektuje takúto rovnováhu, treba vziať do úvahy najmä dĺžku dotknutej lehoty, ako aj všetky podmienky jej uplatnenia, akými sú dátum, od ktorého začína plynúť, podmienky na začatie jej plynutia, ako aj podmienky umožňujúce jej pozastavenie alebo prerušenie (rozsudok Caronte & Tourist, bod 47, ako aj citovaná judikatúra).
52
Je tiež potrebné zohľadniť osobitosti súvisiace s prípadmi patriacimi do oblasti práva hospodárskej súťaže a konkrétnejšie okolnosť, že tieto prípady si v zásade vyžadujú vykonanie komplexnej skutkovej a ekonomickej analýzy (rozsudok Caronte & Tourist, bod 48, ako aj citovaná judikatúra).
53
Okrem toho na účely stanovenia primeraných časových obmedzení konaní vedených vnútroštátnymi orgánmi hospodárskej súťaže s cieľom sankcionovať protisúťažné postupy zásada právnej istoty ukladá členským štátom povinnosť zaviesť dostatočne presný, jasný a predvídateľný systém lehôt, ktorý umožní všetkým dotknutým subjektom poznať s istotou rozsah povinností, ktoré im predmetné pravidlá ukladajú, a podľa toho konať (rozsudok Caronte & Tourist, bod 49, ako aj citovaná judikatúra).
54
Navyše pri určovaní procesných lehôt v oblasti preukázania porušení a ukladania sankcií vnútroštátnymi orgánmi hospodárskej súťaže môžu členské štáty stanoviť nielen všeobecné pravidlá premlčania uplatniteľné na konanie o porušení ako celok, ale prípadne aj lehoty vymedzujúce priebeh určitých štádií tohto konania (pozri v tomto zmysle rozsudok Caronte & Tourist, bod 51).
55
Pokiaľ ide o tieto lehoty, členské štáty môžu stanoviť, že tieto lehoty sa neurčujú abstraktným a všeobecným spôsobom, ale sú stanovené týmito orgánmi v každom jednotlivom prípade v závislosti od zložitosti každého konania o porušení, pokiaľ sú vnútroštátne pravidlá týkajúce sa uvedených lehôt v súlade s požiadavkami uvedenými v bodoch 50 až 53 tohto rozsudku (pozri analogicky rozsudok Caronte & Tourist, bod 51).
56
Pokiaľ ide o možnosť predĺžiť lehotu na ukončenie fázy vyšetrovania stanovenú vnútroštátnym orgánom hospodárskej súťaže v oznámení o výhradách, treba po prvé pripomenúť, že Súdny dvor rozhodol, že na to, aby si vnútroštátne orgány hospodárskej súťaže mohli účinne splniť svoju povinnosť vykonať právo Únie v oblasti hospodárskej súťaže, musia mať možnosť priznať rôzne stupne dôležitosti sťažnostiam, ktoré im boli predložené, a na tento účel disponovať širokou mierou voľnej úvahy (rozsudok Caronte & Tourist, bod 57, ako aj citovaná judikatúra).
57
Nemožno pritom vylúčiť, že v závislosti od priority, ktorú treba priznať jednému alebo viacerým prebiehajúcim konaniam o porušení, bude vnútroštátny orgán hospodárskej súťaže nútený dočasne odročiť vyšetrovanie iného konania o porušení, a teda lehotu na ukončenie fázy jeho vyšetrovania.
58
Po druhé, ako vyplýva z bodu 52 tohto rozsudku, veci patriace do práva hospodárskej súťaže Únie v zásade vyžadujú vykonanie komplexnej skutkovej a ekonomickej analýzy. V značnom počte prípadov s vysokým stupňom zložitosti sa tak môže ukázať ako nevyhnutné prijať na vykonanie takejto analýzy viaceré úkony a vyšetrovacie opatrenia, keďže takéto úkony a opatrenia nevyhnutne predlžujú dĺžku konania o porušení (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. januára 2021, Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, bod 56).
59
Po tretie Súdny dvor rozhodol, že vnútroštátny systém premlčania, ktorý z dôvodov, ktoré sú mu vlastné, systematicky bráni uloženiu účinných a odrádzajúcich sankcií za porušenia práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže, môže viesť k praktickej nemožnosti alebo nadmernému sťaženiu uplatnenia pravidiel hospodárskej súťaže. V dôsledku toho dospel k záveru, že vnútroštátna právna úprava stanovujúca premlčaciu lehotu, ktorej uplatnenie vzhľadom na vysokú zložitosť vecí týkajúcich sa práva hospodárskej súťaže môže vyvolávať systematické riziko beztrestnosti skutkov zakladajúcich porušenie tohto práva, nie je v súlade so zásadou efektivity (rozsudok Caronte & Tourist, bod 73, ako aj citovaná judikatúra).
60
Z tohto hľadiska zákaz vnútroštátneho orgánu hospodárskej súťaže predĺžiť lehotu na ukončenie fázy vyšetrovania v rámci konania o porušení by mohol brániť uloženiu účinných a odrádzajúcich sankcií za porušenia článkov 101 alebo 102 ZFEÚ.
61
Takýto zákaz by totiž mohol brániť tomuto orgánu viesť vyšetrovanie vzťahujúce sa na všetky aspekty protisúťažného postupu tým, že by bol nútený prijať rozhodnutie na základe potenciálne neúplných dôkazov, a to preto, aby nestratil možnosť sankcionovať podniky, ktorým bola lehota na ukončenie pôvodne oznámená. Výsledkom by bolo riziko beztrestnosti určitých skutkov zakladajúcich trestné činy podľa uvedených článkov a/alebo beztrestnosti konaní niektorých iných podnikov, ktoré sa tiež zúčastnili na týchto trestných činoch, ale ktoré neboli predmetom konania o nesplnení povinnosti od jeho začiatku.
62
Z uvedeného vyplýva, že vnútroštátne orgány na ochranu hospodárskej súťaže musia mať možnosť, ak je to potrebné na to, aby mohli uložiť účinné a odstrašujúce sankcie za porušenia práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže, predĺžiť lehotu na ukončenie fázy vyšetrovania tohto konania.
63
Takéto predĺženie tejto lehoty na ukončenie by však v zásade nemalo mať za následok prekročenie primeranej lehoty, v ktorej musí byť uvedená fáza konania o nesplnení povinnosti ukončená.
64
V tejto súvislosti z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že primeranosť lehoty na prijatie aktu treba posúdiť v závislosti od všetkých okolností každej veci, a najmä od významu sporu pre dotknutú osobu, zložitosti veci a správania účastníkov konania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. februára 2013, Preskúmanie veci Arango Jaramillo a i./EIB, C‑334/12 RX‑II, EU:C:2013:134, bod 28, ako aj citovanú judikatúru).
65
Na základe toho zoznam týchto kritérií nie je vyčerpávajúci a posúdenie primeranosti lehoty nevyžaduje systematické preskúmanie okolností prípadu vo vzťahu ku každému z nich, pokiaľ sa dĺžka konania javí odôvodnená aspoň vo vzťahu k jednému z nich. Zložitosť veci možno tak prijať ako odôvodnenie na prvý pohľad príliš dlhej lehoty (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. januára 2007, Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel/Komisia, C‑403/04 P a C‑405/04 P, EU:C:2007:52, bod 117, ako aj citovanú judikatúru).
66
Súdny dvor tiež spresnil, že primeranosť lehoty nemôže byť stanovená s odkazom na presnú maximálnu hranicu určenú abstraktným spôsobom, ale musí byť posúdená v každej prejednávanej veci v závislosti od predmetných okolností (rozsudok z 28. februára 2013, Preskúmanie veci Arango Jaramillo a i./EIB, C‑334/12 RX‑II, EU:C:2013:134, bod 29, ako aj citovaná judikatúra).
67
Všeobecnejšie povedané, predĺženie lehoty na ukončenie fázy vyšetrovania konania o porušení by nemalo viesť k porušeniu základných práv dotknutých podnikov. Pri výkone svojej procesnej autonómie musí totiž členský štát zabezpečiť nielen plnú účinnosť práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže, ako aj stíhanie a potláčanie porušení tohto práva, ale aj dodržiavanie základných práv, najmä práva na obhajobu podnikov, ktorých sa týkajú konania o porušení (pozri v tomto zmysle rozsudok Caronte & Tourist, bod 62, ako aj citovanú judikatúru).
68
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že právo na riadnu správu vecí verejných zahŕňa povinnosť správneho orgánu odôvodniť svoje rozhodnutia (rozsudok z 24. novembra 2020, Minister van Buitenlandse Zaken, C‑225/19 a C‑226/19, EU:C:2020:951, bod 34, ako aj citovaná judikatúra), pričom táto povinnosť je tiež dôsledkom zásady dodržiavania práva na obhajobu, keďže jej cieľom je umožniť dotknutej osobe pochopiť dôvody individuálneho opatrenia, ktoré jej spôsobuje ujmu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. mája 2019, PI, C‑230/18, EU:C:2019:383, bod 57 a citovanú judikatúru).
69
V dôsledku toho v prvom rade predĺženie lehoty na ukončenie fázy vyšetrovania v rámci konania o porušení musí byť v súlade so zásadou právnej istoty uvedenou v bode 53 tohto rozsudku a s požiadavkou predvídateľnosti, ktorá z nej vyplýva, oznámené dotknutému podniku čo najskôr a v každom prípade pred uplynutím predĺženej lehoty na ukončenie. Okrem toho rozhodnutie o predĺžení musí stanoviť novú lehotu na ukončenie tejto fázy vyšetrovania.
70
V tejto súvislosti z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že zásada právnej istoty, ktorej dôsledkom je zásada ochrany legitímnej dôvery, predovšetkým vyžaduje, aby právne predpisy boli jasné, presné a mali predvídateľné účinky najmä v prípade, keď môžu mať na jednotlivcov alebo podniky nepriaznivé účinky. Právo domáhať sa zásady ochrany legitímnej dôvery má okrem toho každý jednotlivec nachádzajúci sa v situácii, z ktorej vyplýva, že príslušný orgán tým, že mu poskytol presné uistenia, vyvolal u neho dôvodné očakávania (rozsudok zo 17. októbra 2018, Klohn, C‑167/17, EU:C:2018:833, body 50 a 51, ako aj citovaná judikatúra).
71
Imballagi Piemontesi sa vo svojich písomných pripomienkach odvoláva na zásadu ochranu legitímnej dôvery, keď tvrdí, že AGCM nebol oprávnený predĺžiť lehotu na ukončenie dotknutého vyšetrovacieho konania. S výhradou overenia vnútroštátnym súdom však zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, nevyplýva, že by táto spoločnosť dostala od tohto orgánu uistenia o tom, že lehotu na ukončenie stanovenú v oznámení o výhradách nemožno predlžiť.
72
V druhom rade predĺženie lehoty na ukončenie fázy vyšetrovania v rámci konania o porušení musí byť riadne odôvodnené okolnosťami, ktoré viedli k sťaženiu vyšetrovania, než ako to predpokladal vnútroštátny orgán hospodárskej súťaže v čase stanovenia tejto lehoty.
73
V tejto súvislosti vnútroštátny súd uvádza, že dotknuté vyšetrovacie konanie bolo mimoriadne zložité a že tak počet podnikov dotknutých týmto konaním, ako aj jeho predmet sa postupom času rozšírili. To vysvetľuje, že lehota na ukončenie uvedeného konania bola dvakrát predĺžená, aby sa jednak zabezpečil účinný výkon úloh AGCM a aby sa jednak zabezpečilo právo na obhajobu tak podnikov, ktorých sa pôvodne týkalo to isté konanie, ako aj podnikov, na ktoré sa toto konanie rozšírilo. Tomuto súdu prináleží overiť, či rozhodnutia o predĺžení lehoty na ukončenie dotknutého vyšetrovacieho konania boli riadne odôvodnené existenciou takýchto okolností.
74
V treťom rade a napokon musí byť predĺženie lehoty na ukončenie fázy vyšetrovania v rámci konania o porušení v súlade so zásadou účinnej súdnej ochrany uvedenou v článku 47 Charty možné preskúmať súdom, aby sa overilo, či rozhodnutie o predĺžení tejto lehoty a stanovení novej lehoty na ukončenie bolo prijaté v súlade so zásadou primeranej lehoty a práva dotknutého podniku na obhajobu, čo predovšetkým znamená, že toto rozhodnutie bolo tomuto podniku oznámené včas a že bolo riadne odôvodnené vznikom okolností, v dôsledku ktorých bolo vyšetrovanie zložitejšie, než vnútroštátny orgán hospodárskej súťaže predpokladal v čase stanovenia predĺženej lehoty.
75
V prejednávanej veci sa zdá, že existencia takéhoto súdneho preskúmania je preukázaná, ako to vyplýva tak z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ako aj z písomných pripomienok spoločnosti Imballaggi Piemontesi, ktorá uvádza, že na talianskych súdoch napadla obe predĺženia lehoty na ukončenie dotknutého vyšetrovacieho konania.
76
Treba ešte dodať, že aj keby v danom prípade takéto predĺženie malo byť v rozpore so zásadou dodržania primeranej lehoty, z ustálenej judikatúry vyplýva, že porušenie tejto zásady môže odôvodniť zrušenie rozhodnutia prijatého na záver správneho konania založeného na článkoch 101 alebo 102 ZFEÚ len vtedy, ak tiež predstavuje porušenie práva dotknutého podniku na obhajobu (rozsudok zo 4. októbra 2024, Ferriere Nord/Komisia, C‑31/23 P, EU:C:2024:851, bod 150, ako aj citovaná judikatúra), a že v tejto súvislosti prináleží tomuto podniku, aby z právneho hľadiska dostatočne preukázal, že z dôvodu neprimeranej dĺžky správneho konania mal ťažkosti brániť sa proti tvrdeniam orgánu hospodárskej súťaže (pozri analogicky rozsudok z 29. marca 2011, ArcelorMittal Luxembourg/Komisia a Komisia/ArcelorMittal Luxembourg a i., C‑201/09 P až C‑216/09 P, EU:C:2011:190, bod 118, ako aj citovanú judikatúru).
77
Vnútroštátny súd však uvádza, že v spore vo veci samej Imballaggi Piemontesi nepreukázala, že predĺženie lehoty na ukončenie dotknutého vyšetrovacieho konania porušilo výkon jej práva na obhajobu.
78
Nakoniec treba spresniť, že možnosť predĺžiť lehotu na ukončenie konaní o porušení článkov 101 a 102 ZFEÚ, ktoré vedú vnútroštátne orgány hospodárskej súťaže, v každom prípade podlieha maximálnej hranici absolútnej premlčacej lehoty, ktorej určenie prináleží členským štátom v súlade so zásadami ekvivalencie a efektivity (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. januára 2021, Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, bod 37).
79
Vzhľadom na všetky predchádzajúce dôvody treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 101 ZFEÚ v spojení so všeobecnou zásadou práva na riadnu správu vecí verejných, článkom 47 Charty, ako aj zásadou efektivity sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá v rámci konania, ktorého predmetom je konštatovanie protisúťažného postupu vedeného vnútroštátnym orgánom hospodárskej súťaže, výslovne nestanovuje, že lehota na ukončenie fázy vyšetrovania tohto konania stanovená týmto orgánom v oznámení o výhradách má kogentnú povahu, v dôsledku čoho môže uvedený orgán túto lehotu jednostranne predĺžiť súdne preskúmateľnými odôvodnenými aktmi, ak nastanú okolnosti, ktoré vedú k rozšíreniu predmetu uvedeného konania alebo počtu podnikov, ktorých sa toto konanie týka, pod podmienkou, že takéto predĺženie nemá za následok prekročenie primeranej lehoty, v ktorej sa má táto fáza vyšetrovania ukončiť.
O trovách
80
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:
Článok 101 ZFEÚ v spojení so všeobecnou zásadou práva na riadnu správu vecí verejných, článkom 47 Charty základných práv Európskej únie, ako aj zásadou efektivity
sa má vykladať v tom zmysle, že:
nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá v rámci konania, ktorého predmetom je konštatovanie protisúťažného postupu vedeného vnútroštátnym orgánom hospodárskej súťaže, výslovne nestanovuje, že lehota na ukončenie fázy vyšetrovania tohto konania stanovená týmto orgánom v oznámení o výhradách má kogentnú povahu, v dôsledku čoho môže uvedený orgán túto lehotu jednostranne predĺžiť súdne preskúmateľnými odôvodnenými aktmi, ak nastanú okolnosti, ktoré vedú k rozšíreniu predmetu uvedeného konania alebo počtu podnikov, ktorých sa toto konanie týka, pod podmienkou, že takéto predĺženie nemá za následok prekročenie primeranej lehoty, v ktorej sa má táto fáza vyšetrovania ukončiť.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.