62021CC0590
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
JEAN RICHARD DE LA TOUR
prednesené 23. marca 2023 (
1
)
Vec C‑590/21
Charles Taylor Adjusting Limited,
FD
proti
Starlight Shipping Company,
Overseas Marine Enterprises Inc.
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Areios Pagos (Kasačný súd, Grécko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti – Justičná spolupráca v občianskych veciach – Nariadenie (ES) č. 44/2001 – Uznávanie a výkon rozhodnutí v jednom členskom štáte vydaných v inom členskom štáte – Článok 34 – Dôvody zamietnutia – Porušenie verejného poriadku členského štátu, v ktorom sa o uznanie žiada – Pojem ‚verejný poriadok‘ – Rozhodnutie, ktoré bráni pokračovaniu konania pred súdmi iného členského štátu alebo výkonu práva na súdnu ochranu“
I. Úvod
1.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Areios Pagos (Kasačný súd, Grécko), sa týka výkladu článku 34 bodu 1 a článku 45 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (
2
).
2.
Tento návrh bol podaný v rámci sporu týkajúceho sa uznania a výkonu rozsudkov vydaných súdom jedného členského štátu súdom iného členského štátu, ktoré majú za následok odradenie účastníkov konania, ktorí podali žalobu na inom súde prvého členského štátu, aby pokračovali v konaní na tomto súde.
3.
Súdny dvor sa bude zaoberať otázkou, či uznanie a výkon rozhodnutia o náhrade trov tohto konania proti týmto žalobcom na základe porušenia dohody o urovnaní, ktorou sa ukončilo predchádzajúce konanie vedené týmito žalobcami a o ktorom rozhodol súd určený v tejto dohode, možno odmietnuť z dôvodu rozporu s verejným poriadkom v zmysle článku 34 ods. 1 nariadenia č. 44/2001.
4.
Uvediem dôvody, pre ktoré sa domnievam, že v takejto situácii sa musia uplatniť aj zásady, ktoré viedli Súdny dvor k záveru, že „anti‑suit injunction“, t. j. súdny príkaz, ktorým sa zakazuje osobe podať žalobu alebo pokračovať v konaní pred súdom iného členského štátu, nie je zlučiteľný so systémom ustanoveným nariadením č. 44/2001.
II. Právny rámec
5.
Článok 34 bod 1 nariadenia č. 44/2001 stanovuje:
„Rozsudok sa neuzná:
1.
ak je uznanie v zjavnom rozpore s verejným poriadkom členského štátu, v ktorom sa o uznanie žiada.“
6.
Podľa článku 45 ods. 1 tohto nariadenia:
„Súd, ktorý koná o odvolaní podľa článku 43 alebo článku 44, môže odmietnuť vydať alebo zrušiť vydané vyhlásenie vykonateľnosti len na základe jedného z dôvodov uvedených v článkoch 34 a 35. Svoje rozhodnutie vydá bez odkladu.“
III. Skutkový stav sporu vo veci samej a prejudiciálne otázky
7.
Dňa 3. mája 2006 sa pri pobreží zálivu Port Elizabeth (Južná Afrika) potopila loď Alexandros T. aj s nákladom. Spoločnosti Starlight Shipping Company (
3
), ktorá je vlastníkom tejto lode a Overseas Marine Enterprises Inc. (
4
), ktorá je jej prevádzkovateľom, požiadali poisťovateľov o zaplatenie náhrady škody na základe zmluvnej zodpovednosti poisťovateľov z dôvodu vzniku poistnej udalosti.
8.
V dôsledku odmietnutia týchto poisťovateľov začala Starlight v tom istom roku v Spojenom kráľovstve proti nim konania na príslušnom súde a proti jednému z poisťovateľov aj rozhodcovské konanie. V priebehu týchto konaní Starlight, OME a poisťovatelia lode uzavreli dohody o urovnaní (
5
), ktorými boli konania medzi účastníkmi konania ukončené. Poisťovatelia vyplatili z titulu poistnej udalosti v dohodnutej lehote poistné plnenie stanovené v poistných zmluvách ako plnú úhradu všetkých pohľadávok súvisiacich so stratou lode Alexandros T.
9.
Tieto dohody boli 14. decembra 2007 a 7. januára 2008 potvrdené anglickým súdom, pred ktorým prebiehalo konanie o žalobe. Rozhodol o prerušení všetkých ďalších konaní v predmetnej veci, ktoré vyplynuli z tej istej žaloby.
10.
Po uzavretí uvedených dohôd spoločnosti Starlight a ΟΜΕ spolu s ostatnými vlastníkmi a fyzickými osobami, ktoré ich právne zastupujú, podali na Polymeles Protodikeio Peireos (Súd prvého stupňa Pireus, Grécko) viacero žalôb, medzi ktorými boli žaloby z 21. apríla 2011 a 13. januára 2012 okrem iného proti spoločnosti Charles Taylor Adjusting Limited (
6
), spoločnosti, ktorá poskytuje právne a technické poradenstvo, ktorá zastupovala poisťovateľov lode Alexandros T., pokiaľ ide o nároky spoločnosti Starlight pred anglickým súdom, a proti FD, riaditeľovi tejto spoločnosti.
11.
Starlight a ΟΜΕ sa týmito novými žalobami založenými na mimozmluvnej zodpovednosti domáhali náhrady majetkovej aj nemajetkovej ujmy, ktorá im údajne vznikla z dôvodu nepravdivých a hanlivých tvrdení o nich, za ktoré boli údajne zodpovední poisťovatelia lode a ich zástupcovia. Starlight a ΟΜΕ tvrdili, že v čase, keď ešte prebiehalo pôvodné konanie o vyplatenie náhrady škody poisťovateľmi, pričom stále trvali na odmietnutí vyplatenia poistného plnenia, títo poisťovatelia šírili v prítomnosti Ethnikí Trapeza tis Ellados (Národná banka Grécka), záložného veriteľa vlastníka potopenej lode, a na poistnom trhu okrem iného aj nepravdivé tvrdenie, že strata lode bola spôsobená vážnymi chybami lode, o ktorých vlastníci vedeli.
12.
V priebehu roka 2011, keď o uvedených žalobách prebiehali konania, podali poisťovatelia lode a ich zástupcovia, vrátane Charles Taylor a FD, žalovaní v týchto konaniach, na anglické súdy žaloby proti Starlight a OME, ktorými sa domáhali určenia, že konania začaté v Grécku predstavujú porušenie dohôd o urovnaní, ako aj priznania ich nárokov na nápravu a náhradu škody.
13.
Po súdnych konaniach na všetkých úrovniach pred anglickými súdmi tieto žaloby vyústili do vydania rozsudku a dvoch uznesení High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Commercial Court) [Vyšší súd (Anglicko a Wales), oddelenie Queen’s Bench (Obchodný súd), Spojené kráľovstvo, (ďalej len „High Court“)] (
7
) z 26. septembra 2014, ktoré sa zakladali na obsahu dohôd o urovnaní, ako aj na doložke o voľbe právomoci, ktorá určuje tento súd a priznáva žalobcom náhradu škody v súvislosti s konaním v Grécku, ako aj trovy konania vynaložené v Anglicku. (
8
)
14.
Monomeles Protodikeio Peiraios, Naftiko Tmima (Súd prvej inštancie Pireus, rozhodujúci v osobe samosudcu, námorné oddelenie, Grécko) vyhovel žalobe, ktorú podal Charles Taylor a FD zo 7. januára 2015 o uznanie a vyhlásenie týchto rozhodnutí za čiastočne vykonateľné v Grécku v súlade s nariadením č. 44/2001.
15.
Dňa 11. septembra 2015 podali spoločnosti Starlight a OME proti tomuto rozsudku odvolanie (
9
) na Monomeles Efeteio Peiraios Naftiko Tmima (Odvolací súd Pireus, rozhodujúci ako samosudca, námorné oddelenie, Grécko).
16.
Rozsudkom z 1. júla 2019 tento súd vyhovel ich návrhu z dôvodu, že rozsudky, o ktorých uznanie a výkon sa žiadalo, obsahujú „‚kvázi‘ anti‑suit injunctions“, ktoré sú prekážkou podania žalôb na grécke súdy dotknutými osobami, a to v rozpore s článkom 6 ods. 1 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (
10
), ako aj článkom 8 ods. 1 a článkom 20 Syntagma (Ustava). Tieto ustanovenia sú v Grécku základom pojmu „verejný poriadok“.
17.
Charles Taylor a FD podali proti tomuto rozhodnutiu kasačný opravný prostriedok na Areios Pagos (Kasačný súd). Domnievali sa, že rozsudok a uznesenia High Court nie sú v zjavnom rozpore s verejným poriadkom štátu konajúceho súdu, ani s verejným poriadkom Európskej únie a neporušujú jeho základné zásady. Tvrdia, že priznanie predbežnej náhrady škody v súvislosti so žalobami podanými v Grécku pred podaním príslušných žalôb na anglických súdoch im nebránilo v tom, aby naďalej podávali žaloby na grécke súdy alebo aby im tieto súdy poskytli súdnu ochranu. V dôsledku toho sa tento rozsudok a uznesenia High Court nesprávne považovali za „anti suit injunctions“.
18.
Za týchto podmienok Areios Pagos (Kasačný súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„I.
Spadajú do pôsobnosti pojmu zjavný rozpor s verejným poriadkom Únie a následne aj pojmu zjavný rozpor s vnútroštátnym verejným poriadkom v jeho presnom význame, teda pojmu, ktorý podľa článku 34 bodu 1 a článku 45 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 predstavuje dôvod na odmietnutie uznania alebo vyhlásenia vykonateľnosti, – okrem výslovných anti‑suit injunctions, ktoré zakazujú začať konanie alebo pokračovať v ňom v inom členskom štáte – aj rozhodnutia a uznesenia súdov Únie, ktoré sťažujú a komplikujú prístup žalobcu k súdnej ochrane súdom iného členského štátu alebo pokračovanie už začatého konania pred týmto súdom, a je takýto zásah do právomoci súdu iného členského štátu prejednať konkrétny spor, o ktorom už tento súd rozhoduje, v súlade s verejným poriadkom Únie? Konkrétne, odporuje verejnému poriadku Únie v zmysle článku 34 bodu 1 a článku 45 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 uznanie a/alebo vyhlásenie vykonateľnosti rozhodnutia alebo uznesenia súdu členského štátu, ktorým sa žiadateľom o uznanie a vyhlásenie vykonateľnosti priznáva dočasná a predbežná peňažná náhrada v súvislosti s trovami vyplývajúcimi z podania žaloby alebo z pokračovania v konaní pred súdom iného členského štátu, ak sa toto rozhodnutie alebo uznesenie zakladá na týchto dôvodoch:
a)
z preskúmania takejto žaloby vyplýva, že na spor sa vzťahuje riadne uzavretá dohoda o urovnaní schválená súdom členského štátu, ktorý prijal dané rozhodnutie a/alebo uznesenie,
b)
súd iného členského štátu, na ktorý sa obrátil rovnaký žalovaný s novou žalobou, bol zbavený právomoci na základe doložky o výhradnej právomoci?
II.
V prípade zápornej odpovede na prvú otázku existuje v pravom zmysle článku 34 bodu 1 nariadenia č. 44/2001, ako ho vykladá Súdny dvor, prekážka uznania a vyhlásenia vykonateľnosti rozhodnutia a uznesení uvedeného druhu (prvá otázka) prijatých súdmi iného členského štátu (Spojeného kráľovstva) v Grécku, ak je takéto rozhodnutie alebo uznesenia v priamom a zjavnom rozpore s vnútroštátnym verejným poriadkom, so zreteľom na (vyššie uvedené) základné koncepcie politického systému a práva prevládajúce v krajine a na základné ustanovenia gréckeho práva, ktoré sú podstatou práva na súdnu ochranu [články 8 a 20 Ústavy, článok 33 Astikos Kodikas (Občiansky zákonník), a zásadu zachovania práva na súdnu ochranu, ktorá prestupuje celým gréckym procesným právom a je zakotvená najmä v článku 176, článku 173 ods. 1 až 3 a článkoch 185, 205 a 191 Kodikas Politikis Dikonomias (Občiansky súdny poriadok)…], ako aj na článok 6 ods. 1 EDĽP, takže v takomto prípade by bolo odôvodnené upustenie od zásady voľného pohybu súdnych rozhodnutí, ktorá je podstatnou súčasťou práva Únie? A je neuznanie z dôvodu tejto prekážky v súlade s koncepciami, ktoré zahŕňajú a podporujú európsku perspektívu?“
19.
Písomné pripomienky predložili Charles Taylor a FD, Starlight a OME, grécka a španielska vláda, ako aj Európska komisia.
IV. Posúdenie
20.
Svojou prvou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 34 bod 1 nariadenia č. 44/2001 vykladať v tom zmysle, že súd členského štátu môže odmietnuť uznať a vykonať rozhodnutie z dôvodu rozporu s verejným poriadkom spočívajúceho v tom, že toto rozhodnutie bráni pokračovaniu v konaní prebiehajúcom na inom súde tohto členského štátu v rozsahu, v akom priznáva jednému z účastníkov konania predbežnú finančnú náhradu škody v súvislosti s trovami a výdavkami vyplývajúcimi z podania žaloby, na jednej strane z dôvodu, že na predmet tohto konania sa vzťahuje riadne uzavretá dohoda o urovnaní schválená súdom členského štátu, ktorý daný rozsudok vydal, a na druhej strane z dôvodu, že súd druhého členského štátu, pred ktorým sa začalo toto konanie, nemá právomoc z dôvodu doložky o výhradnej právomoci.
21.
V prejednávanej veci boli rozsudok a uznesenia High Court, ktorých uznanie a výkon sa požadujú na gréckom súde, vydané 26. septembra 2014. Nariadenie č. 44/2001 je uplatniteľné ratione temporis na konanie vo veci samej. (
11
)
22.
Toto nariadenie obsahuje osobitné pravidlá v oblasti uznávania a výkonu rozsudkov, ktoré treba pripomenúť, (
12
) pričom zdôrazňuje, že nie všetky boli prebraté do nariadenia č. 1215/2012.
A.
Pripomenutie pravidiel uznávania a výkonu uplatniteľných na spor
23.
Nariadenie č. 44/2001 stanovuje, že „rozsudok vydaný v členskom štáte sa uznáva v ostatných členských štátoch bez osobitného konania“ (
13
). Ak je otázka uznania rozsudku predmetom sporu, môže dotknutý účastník navrhnúť vydanie rozhodnutia o uznaní rozsudku. (
14
) Na účely výkonu rozhodnutia sa v článku 38 nariadenia stanovuje konanie o návrhu na vyhlásenie vykonateľnosti v dožiadanom členskom štáte. (
15
)
24.
V tomto štádiu sa nevykonáva žiadne preskúmanie vo veci samej. (
16
)
25.
V súlade s článkom 45 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 môže súd odmietnuť vydať alebo zrušiť takéto vyhlásenie iba v rámci odvolania proti rozhodnutiu o návrhu na vyhlásenie vykonateľnosti podľa článku 43 ods. 1 tohto nariadenia (
17
) na základe jedného z dôvodov neuznania uvedených v článkoch 34 a 35 uvedeného nariadenia.
26.
Článok 34 nariadenia č. 44/2001 stanovuje štyri všeobecné dôvody neuznania rozsudku. (
18
) Bod 1 tohto článku sa týka prípadu, ak „je uznanie v zjavnom rozpore s verejným poriadkom členského štátu, v ktorom sa žiada o uznanie“. Podľa článku 35 ods. 3 tohto nariadenia sa kritérium verejného poriadku nemôže uplatňovať v prípade pravidiel týkajúcich sa právomoci. (
19
)
27.
Vnútroštátny súd sa pýta na uplatnenie tohto kritéria vzhľadom na osobitné okolnosti veci, ktorú prejednáva.
B.
Osobitné okolnosti konania vo veci samej
28.
Je potrebné poukázať na viaceré skutočnosti súvisiace s procesným kontextom a obsahom predmetných rozhodnutí.
1. Procesný kontext
29.
Účelom návrhu na začatie prejudiciálneho konania je výklad dôvodu zamietnutia uznania a výkonu rozsudku z dôvodu jeho rozporu s verejným poriadkom v procesnom kontexte, ktorý sa vyznačuje nasledujúcimi osobitosťami:
–
dohody o urovnaní upravujúce výlučnú právomoc anglického súdu uzavreli účastníci konania vo veci samej v rámci žaloby podanej spoločnosťou Starlight na zmluvnom základe,
–
žalované v rámci žaloby o náhradu škody z iného ako zmluvného vzťahu, ktorú podali Starlight a OME na gréckom súde po uzavretí týchto dohôd, tento anglický súd vydal rozsudky, ktorými vyhovel ich deklaratórnej žalobe o ochranu a priznal im náhradu trov konania pred gréckym súdom vo forme zálohy, ako aj náhradu trov konania pred uvedeným anglickým súdom a
–
ako zdôraznili Charles Taylor a FD, uznanie a výkon tohto rozhodnutia závisia od posúdenia jeho predmetu.
2. Obsah predmetných rozhodnutí uvedený vnútroštátnym súdom
30.
Otázky vnútroštátneho súdu vyplývajú z obsahu rozsudku a uznesení High Court, ktoré vyvodzuje zo žaloby, ktorú podali Charles Taylor a FD.
31.
Po prvé tieto rozhodnutia sú založené na dvoch zisteniach. Na jednej strane bolo rozsudkom konštatované, že žaloby podané v Grécku sú v rozpore s dohodami o urovnaní. (
20
) Tieto dohody boli uzavreté medzi účastníkmi konania, ktorí v priebehu súdnych konaní v Anglicku a v rozhodcovskom konaní čelili tvrdeniam, že sa zúčastnili na spoločnom protiprávnom konaní. Účinok týchto dohôd spočíva v tom, že prípadná žaloba proti týmto účastníkom konania z rovnakého dôvodu, ako je ten, ktorý tvorí základ konania vedeného proti nim v Grécku, už bola upravená tými istými dohodami na základe pravidla uplatniteľného na spolupáchateľov protiprávneho konania.
32.
Na druhej strane sa v uzneseniach tiež konštatovalo, že žaloby boli na grécke súdy boli podané v rozpore s výlučnou voľbou právomoci.
33.
Po druhé dvoma samostatnými uzneseniami bola spoločnostiam Starlight a OME uložená povinnosť zaplatiť:
–
na základe rozsudku High Court, ktorým sa stanovuje podstata nároku a jeho výška (
21
), zálohovú platbu, ktorá má byť vyplatená v súvislosti s konaním v Grécku, a to sumu 100000 GBP (približne 128090 eur) (
22
), splatnú najneskôr 17. októbra 2014 do 16.30 hod. na pokrytie škody vzniknutej do 9. septembra 2014 vrátane v celom rozsahu, ako aj
–
dve sumy ako náhradu trov konania pred anglickým súdom, a to 120000 GBP (približne 153708 eur) a 30000 GBP (približne 38527 eur), ktoré sú splatné v rovnakej lehote, ako úplná náhrada.
34.
Po tretie v uzneseniach Najvyššieho súdu sa nachádzajú ďalšie skutočnosti, o ktorých uznanie a vyhlásenie vykonateľnosti sa na gréckych súdoch žiadalo. Vnútroštátny súd ich pripomína takto:
–
„Obe uznesenia [High Court] obsahujú dokonca na začiatku príkazy upozorňujúce Starlight a OME, ako aj fyzické osoby, ktoré ich zastupujú, že v prípade ak nevyhovejú príkazu, bude možné toto konanie považovať za pohŕdanie súdom a ich majetok môže byť zaistený alebo môže byť fyzickým osobám uložená pokuta alebo ich možno vziať do väzby (body 1 až 5)“.
–
„Tieto uznesenia obsahujú aj nasledujúce body, ktoré neboli zahrnuté ani do návrhu žalobcov (nežiadali aby boli tieto časti uznané alebo vyhlásené za vykonateľné):
‚4.
Rozhodnutie, ktorým sa určí výška náhrady škody, bude prijaté voči každej zo spoločností Starlight a OME.
5.
Bude možné žiadať o ďalšie zálohové platby uvedenej náhrady škody [uvedené je zjavne určené na pokrytie prípadnej možnosti, že konanie pred gréckymi súdmi bude pokračovať a náklady žalobcov sa znásobia (
23
)].‘“
–
„A prvé uznesenie obsahuje okrem toho tieto príkazy:
‚8.
… každá zo spoločností Starlight a OME uzavrie dohodu, v ktorej sa stanoví, že strany CTa[ (
24
)] sú zbavené akýchkoľvek záväzkov v súvislosti s nárokmi, ktoré ktorákoľvek zo spoločností Starlight a OME môže uplatniť v gréckych súdnych konaniach vedených proti ktorejkoľvek zo zmluvných strán CTa v súlade s vzorovou dohodou priloženou k tomuto uzneseniu a Starlight a OME sú povinné vrátiť podpísané originály právnym zástupcom strán CTa….
9.
Ak sa spoločnostiam Starlight a OME nepodarí nájsť primeraným šetrením alebo ak nepodpíšu alebo odmietnu podpísať dohody do uvedeného dátumu, možno sa obrátiť sa na sudcu Kay QC, aby sám vykonal uvedené dohody.‘“
35.
Za týchto okolností vzniká otázka, ako treba kvalifikovať rozhodnutia, ktorých uznanie a výkon sa žiada.
C.
Kvalifikácia predmetných rozhodnutí
36.
Vnútroštátny súd uvádza, že rozsudok a uznesenia High Court, ktorého výlučnú právomoc si zvolili účastníci konania v dohodách o urovnaní, určujú účinky dohôd o urovnaní na konania prebiehajúce na gréckych súdoch.
37.
Je pravda, že tieto rozhodnutia nie sú adresované priamo gréckemu súdu a formálne nezakazujú pokračovanie v konaní, ktoré pred ním prebieha. Obsahujú však dôvody pre právomoc gréckeho súdu, pokiaľ ide o dohody o urovnaní medzi stranami, uloženie peňažných trestov, vrátane priznania náhrady škody vo forme zálohy, ktorá má odstrašujúci účinok, pretože jej výška nie je konečná a závisí od priebehu tohto konania. (
25
) Zároveň ich dopĺňajú neoddeliteľné sankcie a súdne príkazy, ktorých cieľom je zabezpečiť ich výkon. (
26
) Sú určené in personam spoločnostiam Starlight a ΟΜΕ, aby upustili od konania, ktoré je v rozpore s dohodami o urovnaní obsahujúcimi doložku o voľbe právomoci. (
27
)
38.
Na základe všetkých týchto skutočností považujem za odôvodnené, aby vnútroštátny súd označil rozsudok a uznesenia High Court ako „‚kvázi‘ anti suit injunctions“ (
28
) a odvolal sa najmä na rozhodnutia o náhrade škody, ktorých uznanie a výkon sa požaduje.
39.
V dôsledku toho zastávam názor, že vnútroštátny súd sa správne pýta na zlučiteľnosť účinkov prípadného uznania a výkonu týchto rozhodnutí s nariadením č. 44/2001, pričom sa odvoláva na judikatúru Súdneho dvora týkajúcu sa vydávania„anti‑suit injunction“ (
29
), aby z nej vyvodil dôvod rozporu s verejným poriadkom.
D.
Zásady judikatúry uplatniteľné na „anti‑suit injunction“
1. Nezlučiteľnosť preskúmania právomoci súdu členského štátu súdom iného členského štátu so zásadou vzájomnej dôvery
40.
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora (
30
) právo Únie v oblasti súdnej právomoci bráni tomu, aby súd účastníkovi konania zakázal podať žalobu alebo pokračovať v konaní na súde iného členského štátu (
31
), pokiaľ zasahuje do jeho právomoci rozhodnúť spor, ktorý mu bol predložený. Takýto zásah totiž nie je zlučiteľný so systémom Bruselského dohovoru a nariadenia č. 44/2001, ktoré spočívajú na zásade vzájomnej dôvery.
41.
Okrem toho Súdny dvor odmietol rôzne dôvody uvedené na odôvodnenie tohto zásahu:
–
skutočnosť, že je iba nepriamy a jeho cieľom je zabrániť zneužitiu konania zo strany žalovaného vo vnútroštátnom konaní. Súdny dvor konštatoval, že posúdenie protiprávnosti správania žalovaného, ktorý sa dovoláva právomoci súdu iného členského štátu, predpokladá posúdenie relevantnosti podania žaloby na súd iného členského štátu (
32
), a
–
skutočnosť, že ide o účastníka rozhodcovského konania. (
33
)
42.
Z tejto judikatúry tak vyplýva všeobecná, už ustálená zásada, podľa ktorej každý súd sám určuje na základe uplatniteľných pravidiel, (
34
) či má právomoc vyriešiť spor, ktorý sa mu predložil, a účastník konania nesmie byť pod hrozbou prípadnej sankcie zbavený možnosti predložiť vec súdu členského štátu, ktorý preskúma svoju právomoc. (
35
)
2. Výnimky zo zásady neskúmania právomoci obmedzené normotvorcom Únie
43.
Judikatúra Súdneho dvora pripomína, že výnimky z tejto všeobecnej zásady sú v obmedzenom rozsahu povolené nariadením č. 44/2001, pričom sa týkajú len štádia uznávania alebo výkonu rozhodnutí a ich cieľom je zabezpečiť uplatnenie určitých pravidiel osobitnej alebo výlučnej právomoci stanovených výlučne týmto nariadením. (
36
)
44.
V dôsledku toho treba podľa môjho názoru vyvodiť, že normotvorca Únie sa domnieval, že dohody strán, ktorými sa zaviazali predložiť svoje spory na rozhodcovské konanie alebo určujú súd, ktorý ich bude prejednávať, nemajú vplyv na uplatnenie zásady neskúmania právomoci. (
37
)
45.
Súdny dvor v tomto druhom prípade ešte nerozhodoval. (
38
) Podľa môjho názoru analogicky s riešením prijatým v oblasti rozhodcovského konania v rozsudku Allianz a Generali Assicurazioni Generali (
39
), účastník konania, ktorý sa obrátil na súd členského štátu s tým, že sa domnieva, že doložka o voľbe právomoci, s ktorou súhlasil, nie je uplatniteľná, nemožno zbaviť súdnej ochrany, na ktorú má nárok. (
40
)
46.
Základ zákazu „anti‑suit injunctions“ v rámci Únie, teda vzájomná dôvera medzi súdmi, ako aj neexistencia osobitného ustanovenia v nariadení č. 1215/2012, ktoré nahradilo nariadenie č. 44/2001, totiž odôvodňujú rozšírenie judikatúry Súdneho dvora na prípady, v ktorých bola súdu priznaná výlučná právomoc na základe dohody účastníkov konania. (
41
) Potrebný účinok tohto nariadenia je teda zaručený. (
42
)
E.
O dôvode verejného poriadku na odôvodnenie odmietnutia uznania a výkonu „anti‑suit injunctions“
47.
Podľa článku 34 bodu 1 nariadenia č. 44/2001 (
43
) sa posúdenie zjavného rozporu s verejným poriadkom štátu, v ktorom sa žiada o uznanie, týka účinkov cudzieho rozsudku, ak je uznané a vykonané, (
44
) vzhľadom na európsku koncepciu verejného poriadku. (
45
)
48.
Podľa judikatúry Súdneho dvora sa má článok 34 bod 1 nariadenia č. 44/2001 vykladať doslovne, pretože predstavuje prekážku na dosiahnutie jedného zo základných cieľov tohto nariadenia. Preto ho možno použiť len vo výnimočných prípadoch. Súdny dvor preskúmava hranice, v rámci ktorých súd členského štátu môže použiť tento pojem a odmietnuť uznať rozhodnutie pochádzajúce z iného členského štátu. (
46
)
49.
Pokiaľ ide o procesný verejný poriadok, (
47
) Súdny dvor prijal širokú koncepciu pojmu uvedeného v tomto článku 34 bode 1, pričom sa domnieval, že sa ho možno dovolávať v prípade zásahu do práva na účinný prostriedok nápravy zaručeného v článku 47 Charty základných práv Európskej únie. (
48
)
50.
V tomto prípade sa otázka vnútroštátneho súdu týka uznania a výkonu rozsudkov založených najmä na porušení doložky o voľbe právomoci obsiahnutej v dohodách o urovnaní prijatých súdom určeným účastníkmi konania a ktoré určujú finančné dôsledky. (
49
) Tieto rozhodnutia najmä ukladajú účastníkom týchto dohôd, ktorí sa na tento súd neobrátili ako na prvé v poradí, povinnosť znášať trovy konania, ktoré vznikli ostatným účastníkom konania žalovaným v inom členskom štáte, a to vo forme predbežnej náhrady.
51.
Uvedené rozhodnutia, ktoré neboli prijaté ako preventívne opatrenia, spolu s opatreniami určenými na ich vykonanie stanovujú priznanie ďalších náhrad v prípade pokračovania konania na gréckom súde. Svojimi účinkami teda značne prekračujú rámec výkladu dohôd o urovnaní a preskúmania jeho právomoci súdom určeným účastníkmi konania v týchto dohodách. (
50
)
52.
V rámci daných okolností tak osobitne uznesenia High Court nepochybne nútili dotknutých účastníkov konania, aby vzali svoju žalobu späť. Tým sa nepriamo bráni prístupu k jedinému súdu, konajúcemu vo veci samej, ktorý má podľa nariadenia č. 44/2001 právomoc rozhodnúť o svojej právomoci, ukončiť konanie a rozhodnúť o trovách konania, ktoré pred ním prebieha, ako aj o prípadných návrhoch na náhradu škody, ktoré s ním súvisia.
53.
Vzhľadom na to, že vnútroštátnemu súdu prináleží vykonať celkové posúdenie konania a so zreteľom na všetky skutočnosti, (
51
) vnútroštátny súd sa podľa môjho názoru správne odvoláva na to, že uznanie a výkon rozsudku a uznesení High Court sú zjavne nezlučiteľné s verejným poriadkom štátu konajúceho súdu, pričom tvrdí, že je tým v európskom justičnom priestore, založenom na vzájomnej dôvere, (
52
) porušená základná zásada, podľa ktorej každý súd rozhoduje o svojej vlastnej právomoci. Pripomínam, že táto zásada viedla Súdny dvor k tomu, aby uviedol, že za každých okolností bráni vydaniu rozhodnutí, ktoré priamo alebo nepriamo zakazujú pokračovanie v konaní začatom v inom členskom štáte.
54.
Inými slovami, vzhľadom na systematický základ tohto zákazu sa od neho nemožno odchýliť, s výnimkou výkonu rozhodnutia, ktoré by bolo zakázané v priamom konaní.
55.
Navrhujem preto, aby Súdny dvor odpovedal na prvú prejudiciálnu otázku kladne a v dôsledku toho konštatoval, že nie je potrebné skúmať druhú otázku.
V. Návrh
56.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Areios Pagos (Kasačný súd, Grécko), takto:
Článok 34 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach
sa má vykladať v tom zmysle, že:
súd členského štátu môže odmietnuť uznať a vykonať rozhodnutie z dôvodu rozporu s verejným poriadkom z dôvodu, že toto rozhodnutie bráni pokračovaniu v konaní prebiehajúcom na inom súde tohto členského štátu v rozsahu, v akom priznáva jednému z účastníkov konania predbežnú finančnú náhradu škody v súvislosti s trovami a výdavkami vyplývajúcimi z podania žaloby, na jednej strane z dôvodu, že na predmet tohto konania sa vzťahuje riadne uzavretá dohoda o urovnaní schválená súdom členského štátu, ktorý vyhlásil daný rozsudok, a na druhej strane z dôvodu, že súd druhého členského štátu, pred ktorým sa začalo toto konanie, nemá právomoc z dôvodu doložky o výhradnej právomoci.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Ú. v. EÚ L 12, 2001, s. 1; Mim. vyd. 19/004, s. 42.
(
3
)	Ďalej len „Starlight“.
(
4
)	Ďalej len „OME“.
(
5
)	Ďalej len „dohody o urovnaní“. Existujú tri takéto dohody z 13. decembra 2007, 7. januára 2008 a 30. januára 2008, pričom posledná z nich bola uzavretá v rámci rozhodcovského konania.
(
6
)	Ďalej len „Charles Taylor“.
(
7
)	Ďalej len „rozsudok High Court“, „uznesenia High Court“ a spolu „rozsudok a uznesenia High Court“.
(
8
)	Pokiaľ ide o podrobný opis ich obsahu, pozri body 30 až 34 nižšie.
(
9
)	Pozri bod 25 nižšie.
(
10
)	Podpísaný v Ríme 4. novembra 1950, ďalej len „EDĽP“.
(
11
)	V súlade s článkom 66 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. EÚ L 351, 2012, s. 1) sa nariadenie č. 44/2001 naďalej uplatňuje na konania začaté pred 10. januárom 2015. Platí to aj v prípade rozhodnutí vydaných v Spojenom kráľovstve podľa článku 67 ods. 2 písm. a) Dohody o vystúpení Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska z Európskej únie a z Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu (Ú. v. EÚ L 29, 2020, s. 7), ktorá bola prijatá rozhodnutím Rady (EÚ) 2020/135 z 30. januára 2020 o uzavretí Dohody o vystúpení Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska z Európskej únie a z Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu (Ú. v. EÚ L 29, 2020, s. 1), ktorá nadobudla účinnosť 1. februára 2020 v súlade s jej článkom 185, s prechodným obdobím do 31. decembra 2020 (článok 126), počas ktorého sa na Spojené kráľovstvo a v Spojenom kráľovstve uplatňuje právo Únie, pokiaľ sa v tejto dohode nestanovuje inak (článok 127).
(
12
)	Čo sa týka zásady, podľa ktorej výklad poskytnutý Súdnym dvorom vo vzťahu k ustanoveniam jedného z týchto právnych nástrojov, vrátane Dohovoru o právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 299, 1972, s. 32), podpísaného v Bruseli 27. septembra 1968, zmeneného následnými dohovormi o pristúpení nových členských štátov k tomuto dohovoru (Ú. v. ES C 27, 1998, s. 1, ďalej len „Bruselský dohovor“), platí rovnako aj vo vzťahu k ustanoveniam ostatných právnych nástrojov, pokiaľ tieto ustanovenia možno kvalifikovať ako rovnocenné, pozri rozsudok z 20. júna 2022, London Steam‑Ship Owners’ Mutual Insurance Association (C‑700/20, EU:C:2022:488, bod 42).
(
13
)	Článok 33 ods. 1 Toto pravidlo sa zakladá na vzájomnej dôvere vo výkon súdnictva v Európskej únii, ktorá vychádza zo zásady, že všetky členské štáty rešpektujú právo Únie, pričom cieľom je zabezpečiť voľný pohyb rozsudkov [pozri rozsudky zo 16. júla 2015, Diageo Brands (C‑681/13, EU:C:2015:471, bod 40 a citovaná judikatúra), a z 12. decembra 2019, Aktiva Finants (C‑433/18, EU:C:2019:1074, body 23 a 25)].
(
14
)	Pozri článok 33 ods. 2 nariadenia č. 44/2001. Okrem toho súd členského štátu, pred ktorým sa incidenčne dovoláva uznania takýchto rozhodnutí, má právomoc o nich rozhodnúť (pozri odsek 3 tohto článku).
(
15
)	Toto konanie bolo nariadením č. 1215/2012 zrušené (pozri odôvodnenie 26). Na pripomenutie vykonávanej kontroly pozri rozsudok zo 6. septembra 2012, Trade Agency (C‑619/10, EU:C:2012:531, body 43 a 44). Podľa článku 48 nariadenia č. 44/2001 sa vyhlásenie vykonateľnosti cudzieho rozsudku, týkajúceho sa viacerých vecí, ktoré sú oddeliteľné, môže obmedziť na niektorú z nich, a to buď z úradnej moci, alebo na žiadosť navrhovateľa.
(
16
)	Pozri článok 41 a odôvodnenie 17 nariadenia č. 44/2001.
(
17
)	Pozri odôvodnenie 18 nariadenia č. 44/2001. Podľa článku 43 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 „proti rozhodnutiu o návrhu na vyhlásenie vykonateľnosti sa môže odvolať každý z účastníkov“.
(
18
)	Ďalšie dôvody sú uvedené v článku 35 nariadenia č. 44/2001. Tento článok sa týka splnenia kritérií právomoci vo veciach poistenia, spotrebiteľských zmlúv a kritérií určujúcich výlučnú právomoc bez ohľadu na bydlisko účastníkov konania, ako aj pravidlu stanovenému v článku 72 tohto nariadenia. Tieto ustanovenia boli zahrnuté do článku 45 ods. 1 nariadenia č. 1215/2012 a boli rozšírené len na individuálne pracovné zmluvy. Pozri ako príklad procesných dôsledkov rozsudok z 3. apríla 2014, Weber (C‑438/12, EU:C:2014:212, body 54 až 58).
(
19
)	Pozri tiež rozsudok zo 16. januára 2019, Liberato (C‑386/17, EU:C:2019:24, bod 45), ako aj bod 53 vyššie.
(
20
)	Anglický súd uviedol, že ustanovenia dohôd o urovnaní oslobodzujú najmä Charles Taylor a FD od akéhokoľvek záväzku v súvislosti s akýmikoľvek nárokmi, ktoré by Starlight a OME (alebo niektorá z nich) mohli mať z dôvodu straty lode, vrátane akéhokoľvek záväzku súvisiaceho s nárokmi uplatnenými v súdnych konaniach na gréckych súdoch.
(
21
)	Vnútroštátny súd cituje bod 83 rozsudku High Court nasledovne: „[Žalobcovia]… uplatňujú nárok na náhradu škody…. Doteraz vzniknuté trovy konania [‚costs‘ v anglickom origináli] predstavujú takmer 163000 GBP. [Požadovaná] predbežná platba… predstavuje 150000 GBP alebo akúkoľvek inú sumu, ktorú určí High Court podľa svojho uváženia“. Ďalej sa v návrhu na začatie prejudiciálneho konania uvádza, že v tomto bode je spresnené, že v tomto konaní požadovali iní žalobcovia „zálohu na náhradu škody vo výške 60 % trov konania, ktoré im vznikli v súvislosti so súdnymi konaniami na gréckych súdoch“. Okrem toho v bode 94 tohto rozsudku, ktorý je tiež citovaný v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, High Court konštatoval, že „primeraná predbežná platba ako záloha na uvedenú náhradu škody predstavuje 100000 GBP“. Vnútroštátny súd v tejto súvislosti uvádza, že „táto úvaha má tiež deklaratórnu povahu a po posúdení žaloby treba konštatovať, že v prejednávanej veci ide len o otázku jeho uznania, a nie o otázku vyhlásenia jeho vykonateľnosti, pričom táto druhá otázka sa týka len relevantnej časti uznesenia, ktoré nasledovalo po vydaní rozsudku“.
(
22
)	Na základe výmenného kurzu z 26. septembra 2014, pozri bod 13 vyššie.
(
23
)	Poznámka vnútroštátneho súdu.
(
24
)	Vnútroštátny súd spresňuje, že „‚CTa‘ označuje odvolateľov“, teda Charles Taylor a FD, pozri bod 17 vyššie.
(
25
)	Vnútroštátny súd sa okrem toho domnieva, že výpočet a zálohové priznanie trov konania ako predbežnej náhrady škody predstavuje v podstate skrytú sankciu.
(
26
)	V rozsudku z 10. februára 2009, Allianz a Generali Assicurazioni Generali (C‑185/07, EU:C:2009:69, bod 20), Súdny dvor už poukázal na rôznorodosť opatrení prijatých v rámci „anti‑suit injunctions“.
(
27
)	Pozri bod 34 nižšie.
(
28
)	Pozri v tejto súvislosti výraz „forma anti‑suit injunction“ použitý v bode 89 rozsudku z 19. septembra 2018, C.E. a N.E. (C‑325/18 PPU a C‑375/18 PPU, EU:C:2018:739).
(
29
)	V oblasti uznávania a výkonu rozhodnutia, ktoré zakazuje účastníkovi konania uplatniť si niektoré nároky pred súdom tohto členského štátu, Súdny dvor vydal jediný rozsudok [rozsudok z 13. mája 2015, Gazprom (C‑536/13, EU:C:2015:316)]. V prejednávanej veci však nie je relevantný. Týkal sa totiž rozhodcovského rozsudku, čo viedlo Súdny dvor k záveru, najmä z dôvodu pôsobnosti nariadenia č. 44/2001, z ktorej je rozhodcovské konanie vylúčené, že ani toto rozhodcovské rozhodnutie, ani rozhodnutie, ktorým súd členského štátu prípadne uzná také rozhodnutie, nemôžu mať vplyv na vzájomnú dôveru medzi súdmi rôznych členských štátov, na ktorej sa zakladá toto nariadenie (bod 39). Z toho vyplýva, že na konanie o uznaní a výkone rozhodcovského rozhodnutia, o aké ide vo veci samej, sa vzťahuje vnútroštátne a medzinárodné právo platné v členskom štáte, v ktorom sa také uznanie a výkon požadovali (bod 41). Podobne tak odôvodnenie 12 nariadenia č. 1215/2012 v súčasnosti zdôrazňuje, že toto nariadenie sa neuplatňuje na žiadnu žalobu alebo rozsudok týkajúci sa uznania alebo výkonu rozhodcovského rozhodnutia (pozri rozsudok z 20. júna 2022, London Steam‑Ship Owners’ Mutual Insurance Association, C‑700/20, EU:C:2022:488, bod 46).
(
30
)	Pozri rozsudok z 27. apríla 2004, Turner (C‑159/02, EU:C:2004:228, body 27, 28 a 31). Pozri tiež rozsudok z 10. februára 2009, Allianz a Generali Assicurazioni Generali (C‑185/07, EU:C:2009:69), a jeho zhrnutie v rozsudku z 13. mája 2015, Gazprom (C‑536/13, EU:C:2015:316__ body 32 až 34). Pozri, pokiaľ ide o najnovšie rozhodnutie, ale vo veci rodičovských práv a povinností, rozsudok z 19. septembra 2018, C.E. a N.E.((C‑325/18 PPU a C‑375/18 PPU, EU:C:2018:739, bod 90).
(
31
)	Pozri na pripomenutie kontextu, v ktorom sa používajú „anti‑suit injunctions“ v krajinách common law, USINIER, L.: Compétence judiciaire, reconnaissance et exécution des décisions en matière civile et commerciale. – Compétence. – Exceptions à l’exercice de la compétence. – Conflits de procédures. – Articles 29 à 34 du règlement (UE) no 1215/2012. In: JurisClasseur Droit international, Paris: LexisNexis, 7. októbra 2015 (posledná aktualizácia 3. augusta 2022), spis 584 – 170, bod 5.
(
32
)	Pozri rozsudok z 27. apríla 2004, Turner (C‑159/02, EU:C:2004:228, bod 28).
(
33
)	Pozri rozsudky z 10. februára 2009, Allianz et Generali Assicurazioni Generali (C‑185/07, EU:C:2009:69, body 27 a 28), ako aj z 13. mája 2015, Gazprom(C‑536/13, EU:C:2015:316, bod 32).
(
34
)	Pozri rozsudok Allianz et Generali Assicurazioni Generali (C‑185/07, EU:C:2009:69, body 29 a 30).
(
35
)	Pozri na pripomenutie tejto zásady a jej širokej koncepcie rozsudok z 19. septembra 2018, C.E. a N.E. (C‑325/18 PPU a C‑375/18 PPU, EU:C:2018:739, bod 90 a 91). Pozri tiež v tomto zmysle niektoré vnútroštátne rozhodnutia, ako napríklad rozsudok Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko), 1. občianskoprávny senát, zo 14. októbra 2009 (č. 08 – 16.369 a 08 – 16.549), a komentáre najmä CLAVEL, S.: Conflits de juridictions. – Exequatur d’un jugement étranger. – Injonction anti‑suit. – Ordre public international. – Clause attributive de juridiction. – Clauses de procédure. In: Journal du droit international (Clunet), Patris: LexisNexis, január 2010, č. 1, s. 146 – 155, najmä s. 152, a MUIR WATT, H.: „La protection d’anti‑suit injonction n’est pas contraire à l’ordre public international. In: Revue critique de droit international privé, Paris: Dalloz, 2010, s. 158 – 163. Pozri tiež rozsudok Najvyššieho súdu zo 6. júna 2018, Nori Holding Limited a iní proti Public Joint‑Stock Company Bank Otkritie Financial Corporation, bod 90, citované LAW, S.: Article 29. In: REQUEJO ISIDRO, M.: Brussels I Bis: A Commentary on Regulation (EU) no 1215/2012. Cheltenham: Edward Elgar Publishing Limited, 2022, s. 466 – 483, najmä body 29.52 a 29.54, s. 481 a 482.
(
36
)	Pozri poznámku pod čiarou 18 vyššie.
(
37
)	V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že zatiaľ čo v Bruselskom dohovore mala podľa jeho článku 17 dohoda o voľbe právomoci za následok určenie výlučnej právomoci súdu, v nariadeniach č. 44/2001 a č. 1215/2012, bolo toto pravidlo zachované, „ak sa účastníci nedohodli inak“.
(
38
)	Vo veci Gjensidige (C‑90/22), v súčasnosti prebiehajúcej na Súdnom dvore, bol Súdnemu dvoru predložený návrh na výklad článku 45 ods. 1 písm. e) bodu ii) nariadenia č. 1215/2012 (druhá prejudiciálna otázka), ktorý sa týka dohody o voľbe právomoci obsiahnutej v zmluve o medzinárodnej preprave upravenej osobitným medzinárodným dohovorom a pojmu „verejný poriadok“ v tomto osobitnom kontexte (tretia prejudiciálna otázka).
(
39
)	Vec C‑185/07 (EU:C:2009:69, body 26 a 31). Súdny dvor rozhodol, že vnútroštátnemu súdu nemožno brániť v tom, aby preskúmal predbežnú otázku o platnosti alebo uplatniteľnosti rozhodcovskej doložky, a teda aby na návrh dotknutej osoby posúdil, či je rozhodcovská doložka neplatná, neúčinná alebo nespôsobilá na použitie. V tejto súvislosti poznamenávam, že napriek kritike, ktorú po tomto rozsudku vyjadrila právna veda z dôvodu osobitnej situácie rozhodcovského konania (pozri najmä MUIR WATT, H.: c. d., s. 161), rozsudok z 13. mája 2015, Gazprom (C‑536/13, EU:C:2015:316), nespochybňuje zásady, na ktorých je tento rozsudok založený. Pozri v tom istom zmysle rozsudok Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko), 1. občianskoprávny senát, zo 14. októbra 2009 (č. 08 – 16.369 a 08 – 16.549), ktorý rozhodol, že „anti‑suit injunction“, ktorého predmetom „mimo pôsobnosti dohovorov alebo práva Spoločenstva“ spočíva v zabezpečení dodržiavania doložky o voľbe právomoci, nie je v rozpore s medzinárodným verejným poriadkom. Pozri, pokiaľ ide o niektoré komentáre právnej vedy k tomuto rozsudku, poznámku pod čiarou 35 vyššie.
(
40
)	Diskusia medzi účastníkmi konania sa môže týkať najmä hmotnoprávnej podmienky, ktorú musí spĺňať dohoda o voľbe právomoci, a to že sa musí týkať „sporov, ktoré vznikli alebo môžu vzniknúť v súvislosti s konkrétnym právnym vzťahom“ (článok 23 ods. 1 nariadenia č. 44/2001). Pozri rozsudok z 21. mája 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, bod 67). Konajúci súd by mohol tiež overiť, či sa doložka o voľbe právomoci neodchyľuje od pravidla výlučnej právomoci alebo či existoval úmysel odchýliť sa od neho alebo či táto doložka nebolo nahradené za iných okolností. Na ilustráciu pozri LEGROS, C.: Commerce maritime. – Contrat de transport de marchandises. Responsabilité du transporteur. In: JurisClasseur Transport, Paris: LexisNexis, 25. septembra 2021, spis 1269, Conflits de juridictions, bod 48. Pozri okrem toho, pokiaľ ide o uznanie rozhodnutia o nedostatku právomoci založeného na doložke o voľbe právomoci a dôvodov jeho platnosti, rozsudok z 15. novembra 2012, Gothaer Allgemeine Versicherung a i. (C‑456/11, EU:C:2012:719, body 29 a 41).
(
41
)	Pozri v tomto zmysle USUNIER, L.: c. d., bod 5. Pozri tiež LEGROS, C.: c. d., bod 48.
(
42
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky z 27. apríla 2004, Turner (C‑159/02, EU:C:2004:228, bod 29), a z 10. februára 2009, Allianz a Generali Assicurazioni Generali (C‑185/07, EU:C:2009:69, bod 24).
(
43
)	Pozri body 5 a 26 vyššie.
(
44
)	Pozri správu P. Jenarda o Dohovore z 27. septembra 1968 o právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES C 59, 1979, s. 1), najmä s. 44, ako aj rozsudok z 28. apríla 2009, Apostolides (C‑420/07, EU:C:2009:271, bod 60 a citovaná judikatúra).
(
45
)	Pozri rozsudok z 28. marca 2000, Krombach (C‑7/98, EU:C:2000:164, body 25 až 27). Na túto tému pozri NOWAK, J., T., RICHARD, V.: Article 45. In: REQUEJO ISIDRO, M.: c. d., s. 638 – 678, najmä body 45.69 – 45.72, s. 666 – 668, a MANKOWSKI, P.: Article 45. In: MAGNUS, U., MANKOWSKI, P.: European Commentaries on Private International Law. Brussels Ibis Regulation. 2. vyd., Köln: Otto Schmidt. 2023, s. 842 – 918, najmä bod 28 a nasl., s. 864 a nasl.
(
46
)	Pozri rozsudky zo 6. septembra 2012, Trade Agency (C‑619/10, EU:C:2012:531, body 48 a 49 a citovaná judikatúra), ako aj z 25. mája 2016, Meroni (C‑559/14, EU:C:2016:349, body 38 a 40). Pozri tiež rozsudok z 20. júna 2022, London Steam‑Ship Owners’ Mutual Insurance Association (C‑700/20, EU:C:2022:488, bod 77).
(
47
)	Pozri v tejto súvislosti GAUDEMET‑TALLON, H., ANCEL, M.‑E.: Compétence et exécution des jugements en Europe, Règlements 44/2001 et 1215/2012, Conventions de Bruxelles (1968) et de Lugano (1998 et 2007), 6. vyd., Librairie générale de droit et de jurisprudence, zbierka „Droit des affaires“, Paris, 2018, bod 438 a nasl., s. 611 a nasl., ako aj NOWAK, J., T., RICHARD, V.: c. d., bod 45.82 a nasl., s. 671 a nasl.
(
48
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. mája 2016, Meroni (C‑559/14, EU:C:2016:349, body 44 až 46 a citovaná judikatúra). Porušenie procesného verejného poriadku teda predstavuje zjavné porušenie práva na obhajobu, ktoré podlieha uplatneniu všetkých opravných prostriedkov (body 48 a 50 tohto rozsudku a citovaná judikatúra). Pokiaľ ide o uplatnenie tohto dôvodu neuznania „anti‑suit injunctions“, pozri MANKOWSKI, P.: c. d., bod 31, s. 869.
(
49
)	Treba zdôrazniť, že táto otázka sa netýka dôvodnosti priznania náhrady škody v prípade, ak účastník konania porušil dohodu o voľbe právomoci. V tejto súvislosti treba najprv pripomenúť, že v štádiu uznania rozhodnutia je akékoľvek preskúmanie vo veci samej [neoficiálny preklad] zakázané [pozri rozsudky z 25. mája 2016, Meroni (C‑559/14, EU:C:2016:349, bod 41), a zo 16. januára 2019, Liberato (C‑386/17, EU:C:2019:24, bod 54)]. Po druhé však považujem za vhodné poukázať na diskusiu právnej vedy, ktorá v tejto oblasti existuje. Pozri na jednej strane GAUDEMET‑TALLON, H., ANCEL, M.‑E.: c. d., bod 162, s. 215, v ktorých argumentujú v prospech zápornej odpovede podľa práva Únie. Pozri na druhej strane BROSCH, M., KAHL, L. M.: Article 25. In: REQUEJO ISIDRO, M.: c. d., s. 344 – 374, najmä bod 25.75, s. 366, v ktorom sú citované rozhodnutia, ktoré vydal Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko) 17. októbra 2019, III ZR 42/19, body 41 až 45, a Tribunal Supremo (Najvyšší súd, Španielsko) 23. februára 2007, č. 201/2007, ako aj článok ALVAREZ GONZÁLEZ, S.: The Spanish Tribunal Supremo Grants Damages for Breach of a Choice‑of‑Court Agreement. In: Praxis des Internationalen Privat‑ und Verfahrensrechts (IPRax), Bielefeld: Giesekind, 2009, zv. 29, č. 6, s. 529 – 533. Poznamenávam, že v tomto nemeckom rozhodnutí, ktorého sa dovolávali Charles Taylor a FD, bolo rozhodnutie o náhrade škody vydané súdom určeným účastníkmi konania po tom, čo súd, ktorý začal konať ako prvý, overil svoju právomoc. Pozri najmä komentár spoločnosti BURIANSKI, M.: Damages for breach of an exclusive jurisdiction clause, január 2020, dostupný na tejto internetovej adrese: https://www.whitecase.com/insight‑alert/damages‑breach‑exclusive‑jurisdiction‑clause.
(
50
)	V tejto súvislosti vo veci samej mohla vzniknúť otázka uplatnenia procesných pravidiel stanovených v rozsudku z 9. decembra 2003, Gasser (C‑116/02, EU:C:2003:657), za predpokladu, že bolo zistené, že boli splnené podmienky prekážky začatej veci. Na rozdiel od toho ako rozhodol Súdny dvor, normotvorca Únie pri prepracovaní nariadenia č. 44/2001 uprednostnil súd podľa miesta zvoleného súdu aby potvrdil svoju právomoc za podmienok stanovených v článku 31 ods. 2 a 3 nariadenia č. 1215/2012, vrátane podmienky, že tento súd začne konať vo veci. K tejto poslednej základnej podmienke, osobitne v prejednávanej veci, pozri USUNIER, L.: c. d., bod 29. Pokiaľ ide o rozšírenie tohto riešenia na situácie, v ktorých sa uplatňuje nariadenie č. 44/2001, pozri GAUDEMET‑TALON, H., ANCEL, M.‑E.: c. d., bod 367, s. 534. Okrem toho treba pripomenúť, že v štádiu uznania cudzieho rozhodnutia nebráni nedodržanie pravidiel prekážky začatej veci takémuto uznaniu. Pozri rozsudok zo 16. januára 2019, Liberato (C‑386/17, EU:C:2019:24, bod 52).
(
51
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. apríla 2009, Gambazzi (C‑394/07, EU:C:2009:219, bod 48).
(
52
)	Pozri bod 40 nižšie.