JJuuddiikkaattuurraa  NNeejjvvyyššššííhhoo  ssoouudduu
Spisová zna čka: 30 Cdo 5019/2017 
Typ 
rozhodnutí:
USNESENÍ 
Kategorie 
rozhodnutí:
B   
Aplikovaná 
norma:
čl. 6 odst. 1 Na řízení (EU) č. 1215/2012  
Heslo: Dovolání 
Příslušnost soudu mezinárodní  
ECLI: ECLI:CZ:NS:2018:30.CDO.5019.2017.1 
Právní v ěta: Žalovanou s bydlišt ěm na ostrov ě Man je t řeba považovat pro 
účely posouzení mezinárodní p říslušnosti podle na řízení 
Brusel I bis za osobu s bydlišt ěm mimo členské státy Evropské 
unie. 
Datum 
rozhodnutí:
11.12.2018 
Datum 
jednání ES :
22.05.2019 
30 Cdo 5019/2017-120 
USNESENÍ 
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senát ě složeném z p ředsedy JUDr . Pavla 
Simona a soudc ů Mgr. Víta Bi čáka a JUDr. Bohumila Dvo řáka v právní v ěci žalobce JUDr. 
Jaroslava Svobody , se sídlem v Brn ě, Heršpická 800/6, insolven čního správce dlužníka 
ECM Real Investments A. G.,  se sídlem v Luxembourgu, Charles de Gaulle 2, L-16 53, 
Lucemburské vévodství, proti žalované TELOR INTERNATIONAL LIMITED , reg. č. 
075536C, se sídlem v Douglas 1 MI 2SH, Victoria Str eet, Isle of Man, zastoupené Mgr. Ing. 
Jind řichem Hrochem, advokátem se sídlem v Praze 4, Bohus lava ze Švamberka 1284/12, o 
zaplacení 2 501 000 EUR s p říslušenstvím, vedené u Obvodního soudu pro Prahu 4 pod sp. 
zn. 60 C 24/2015, o dovolání žalované proti usnesen í M ěstského soudu v Praze ze dne 4. 4. 
2017, č. j. 19 Co 71/2017-90, takto:
Dovolání se zamítá.
Od ůvodn ění:
I. Dosavadní pr ůběh řízení
1. Žalobce se domáhá zaplacení částky 2 501 000 EUR s p říslušenstvím z titulu 
bezd ůvodného obohacení, když tato pohledávka vznikla dlu žníku proti žalované a byla řádn ě 
zapsána do majetkové podstaty dlužníka. 
2. M
ěstský soud v Praze jako soud odvolací napadeným usn esením potvrdil usnesení 
Obvodního soudu pro Prahu 4 jako soudu prvního stupn ě ze dne  27. 12. 2016, č. j. 60 C 
24/2015-74, kterým byl zamítnut návrh žalované na z astavení řízení (výrok I) a námitka 
místní nep říslušnosti vznesená žalovanou (výrok II). 
3. Soud prvního stupn ě konstatoval, že žalovaná je právnickou osobou se s ídlem na 
ostrov ě Man, na jehož území se neuplatní unijní p ředpisy. Podle soudu prvního stupn ě je sice 
třeba vyjít z unijního p ředpisu, na řízení Evropského Parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze 
dne 12. 12. 2012 o p říslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v ob čanských a 
obchodních v ěcech (p řepracované zn ění), dále jen „na řízení Brusel I bis“, avšak má-li 
žalovaná sídlo na území ostrova Man, stanoví článek 6 na řízení Brusel I bis použitelnost 
národních jurisdik čních norem, tedy zákona č. 91/2012 Sb., o mezinárodním právu 
soukromém (dále jen „ZMPS“). Soud následn ě na v ěc aplikoval ustanovení § 86 odst. 2 
ob čanského soudního řádu a § 6 ZMPS a dovodil, že je dána pravomoc soud ů České 
republiky a p říslušnost Obvodního soudu pro Prahu 4, nebo ť žalovaná má v obvodu tohoto 
soudu majetek, konkrétn ě je akcioná řem akciové spole čnosti HMZ, a. s., I ČO 47672811, se 
sídlem v Praze 4, Na Strži  65/1702. Krom ě toho zjistil existenci majetku žalované ve form ě 
pohledávky p řihlášené do insolven čního řízení dlužníka vedeného u M ěstského soudu v 
Praze, jejíž existenci výslovn ě potvrdila i žalovaná .
4. Odvolací soud se zcela ztotožnil s právním názore m soudu prvního stupn ě. V rámci 
právního posouzení stejn ě jako soud prvního stupn ě vycházel z ustanovení § 6 odst. 1 ZMPS 
a § 86 odst. 2 ob čanského soudního řádu. S odkazem na judikaturu Nejvyššího soudu 
odvolací soud uvedl, že majetkem se podle ustálené judikatury rozum ějí jednak v ěci movité a 
nemovité, jednak pohledávky a další práva a hodnoty oceniteln é pen ězi . Akcie, jejichž  
vlastníkem je žalovaná, pak p ředstavují majetkovou hodnotu ocenitelnou v pen ězích, které 
jsou p řevoditelné za úplatu , tudíž se podle odvolacího soudu nesporn ě jedná o majetek 
žalované nacházející se v Praze 4. Dále odvolací so ud k námitkám žalované uvedl, že z 
hlediska posouzení místní p říslušnosti a pravomoci soudu je nerozhodné, do jaké  míry 
uvedená spole čnost vyvíjí či nevyvíjí činnost a zda vytvá ří další majetkové hodnoty či 
nikoliv. Z uvedených d ůvod ů odvolací soud neshledal d ůvody pro zastavení řízení podle § 
104 ob čanského soudního řádu ani vyslovení místní nep říslušnosti Obvodního soudu pro 
Prahu 4. Napadené usnesení soudu prvního stupn ě proto jako v ěcn ě správné potvrdil .
II. Dovolání a vyjád ření k n ěmu 
5. Usnesení odvolacího soudu napadla žalovaná v celé m rozsahu dovoláním, ve kterém 
uplatnila následující dovolací d ůvody.
6. Soud prvního stupn ě v projednávané v ěci nezkoumal spln ění podmínek řízení z moci 
úřední a touto otázkou se za čal zabývat až po podání námitky žalované.
7. Odvolací soud ani soud prvního stupn ě navíc podle žalované nezkoumaly spln ění 
podmínek v plném rozsahu, ale pouze z hlediska záko na č. 91/2012 Sb. jako českého  
právního p ředpisu upravujícího pravomoc a p říslušnost soudu ve sporech s cizím prvkem, 
avšak zcela z řejm ě p řehlédly povinnost aplikovat p říslušné p ředpisy Evropské unie, které 
jsou v hierarchii platných právních p ředpis ů nad řazeny zákon ům České republiky . Podle 
žalované je tedy t řeba zkoumat, zda se na řízení Brusel I bis vztahuje též na osoby „s
příslušností na Isle of Man“. K tomu odkazuje na knih u „Cross-Border Enforcement of 
Claims in the EU: History, Present Time and Future“  autora Mikaela Berglunda, v níž podle 
žalované autor uvádí p říklady vyn ětí z použití na řízení Brusel I bis pro tzv. Channel Islands 
včetn ě Isle of Man, a dospívá k záv ěru, že se na řízení nepoužije mezi Francií a Isle of Man, 
nikoli mezi jakýmkoli státem Evropské Unie a Isle o f Man. Z uvedeného podle žalované 
plyne obecné použití na řízení Brusel I bis také pro osoby s „p říslušností na Isle of Man“ s 
možnými sjednanými výjimkami, avšak žalované není z námo, že by byla mezi Českou 
republikou a Isle of Man taková výjimka z aplikace tohoto na řízení sjednána.
8. P řípustnost dovolání žalovaná dovozuje na základ ě ustanovení § 237 ob čanského 
soudního řádu, nebo ť podle ní napadené rozhodnutí závisí na vy řešení otázky procesního 
práva, při jejímž řešení se odvolací soud odchýlil od ustálené rozhodo vací praxe dovolacího 
soudu, kterou v dovolání specifikuje.
9. Žalobce ve vyjád 
ření k dovolání uvedl, že trvá na tom, že k projedná ní podané žaloby 
je dána pravomoc soud ů České republiky a p říslušnost Obvodního soudu pro Prahu  4, 
přičemž se žalobce pln ě ztotož ňuje se záv ěry soudu prvního stupn ě a soudu odvolacího. 
Žalobce má za to, že ostrov Man není členským státem Evropské unie, nýbrž má pouze status  
přidruženého člena, a tudíž na daný p řípad nelze aplikovat na řízení Brusel I bis. S ohledem na 
uvedené skute čnosti žalobce navrhuje, aby Nejvyšší soud dovolání v celém rozsahu zamítl.
III. Zastoupení, včasnost a náležitosti dovolání 
10. Nejvyšší soud v dovolacím řízení postupoval a o dovolání rozhodl podle zákona č. 
99/1963 Sb., ob čanský soudní řád, ve zn ění ú činném od 1. 1. 2014 do 29. 9. 2017 (viz čl. II 
bod 2 zákona č. 293/2013 Sb. a  čl. II bod 2 zákona č. 296/2017 Sb.), dále jen „o. s. ř.“.
11. Dovolání bylo podáno v čas, osobou k tomu oprávn ěnou, za spln ění podmínky § 241 
odst. 1 o. s. ř. a obsahovalo náležitosti vyžadované ustanovením §  241a odst. 2 o. s. ř. 
Nejvyšší soud se proto dále zabýval p řípustností dovolání .
IV. Přípustnost dovolání 
12. Podle § 236 odst. 1 o. s. ř. lze dovoláním napadnout pravomocná rozhodnutí 
odvolacího soudu, jestliže to zákon p řipouští .
13. Podle § 237 o. s. ř. není-li stanoveno jinak, je dovolání p řípustné proti každému  
rozhodnutí odvolacího soudu, kterým se odvolací řízení kon čí, jestliže napadené rozhodnutí  
závisí na vy řešení otázky hmotného nebo procesního práva, při jejímž řešení se odvolací soud 
odchýlil od ustálené rozhodovací praxe dovolacího s oudu nebo která v rozhodování 
dovolacího soudu dosud nebyla vy řešena nebo je dovolacím soudem rozhodována rozdíln ě 
anebo má-li být dovolacím soudem vy řešená právní otázka posouzena jinak.
14. Námitka žalované , že soudy nezkoumaly spln ění podmínek řízení ve vztahu k 
mezinárodní p říslušnosti z moci ú řední, nýbrž se touto otázkou za čaly zabývat až po podání 
námitky žalované, nem ůže založit p řípustnost dovolání podle § 237 o. s. ř., nebo ť postup 
soud ů, kdy bylo spln ění podmínek řízení zkoumáno až po podání námitky žalované je v 
souladu s judikaturou Nejvyššího soudu (srov. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 28. 1. 2016, 
sp. zn. 29 Cdo 452/2014, uve řejn ěné pod číslem 17/2017 Sbírky soudních rozhodnutí a 
stanovisek). 
15. Dovolání je však p 
řípustné pro posouzení otázky, zda území ostrova Man  spadá do 
rozsahu teritoriální p ůsobnosti na řízení Brusel I bis, nebo ť uvedená otázka dosud nebyla 
dovolacím soudem vy řešena.
V. Důvodnost dovolání a právní úvahy dovolacího soudu 
16. Dovolání není d ůvodné.
17. Ostrov Man je britské korunní závislé území, nen í tedy formální sou částí Spojeného 
království Velké Británie a Severního Irska. Není tak ani členem Evropské unie , přičemž jeho 
vztah k ní je speciáln ě upraven. Smlouva o fungování Evropské unie (dále j en „SFEU“) v 
článku 355 (bývalém čl. 299 Smlouvy o ES) konkrétn ě stanoví teritoriální p ůsobnost t ěchto 
smluv, čímž sou časn ě determinuje aplikovatelnost unijního práva na vyme zeném území. Ve 
vztahu k území ostrova Man p řitom uvádí ve svém odstavci 5 písm. c) následující:  
„Ustanovení Smluv se vztahují na britské Normanské ostrovy a ostrov Man jen v mí ře 
nezbytné pro zajišt ění použitelnosti pravidel, jež jsou pro tyto ostrovy stanoveny ve Smlouv ě 
o p řistoupení nových členských stát ů k Evropskému spole čenství a k Evropskému 
spole čenství pro atomovou energii podepsané dne 22. 1. 1972“. 
18. SFEU tak v otázce rozsahu použitelných unijních pravidel ve vztahu k území ostrova 
Man odkazuje na Smlouvu o p řistoupení Dánska, Irska a Spojeného království. Ta konkrétn ě 
stanovuje, že území ostrova Man je sou částí celní unie. Samotný rozsah použitelných 
unijních pravidel na území ostrova Man pak upravuje Protokol č. 3 k této smlouv ě. 
19.  Pravidla týkající se celních záležitostí a kvan titativních omezení se na území ostrova 
Man aplikují za stejných podmínek jako v Evropské u nii. Stejn ě tak se uplatní pravidla 
týkající se volného pohybu zem ědělského a pr ůmyslového zboží, jakož i cla a poplatky k  
němu se vztahující. Další oblasti však Protokolem upr aveny nejsou, naopak je kup říkladu 
výslovn ě stanoveno, že ob čané ostrova Man, a čkoliv jsou rovn ěž britskými ob čany, 
nepožívají výhod vyplývajících z volného pohybu oso b a služeb.
20. S ohledem na gesci výše uvedeného článku 355 SFEU tak na území ostrova Man jsou 
aplikovatelné toliko unijní p ředpisy nezbytné pro zajišt ění použitelnosti výše uvedených 
pravidel. Jak uvádí i samotná vláda ostrova Man, žá dná další legislativa Evropské unie na 
území ostrova Man aplikovatelná není (viz 
https://www.gov.im/media/624101/protocol3relationshipwiththeeu.pdf ). 
21. Tomuto záv ěru p řisv ědčuje i odborná literatura. Kup říkladu P. Bello ňová v komentá ři 
k zákonu č. 91/2012 Sb., o mezinárodním právu soukromém, uvádí, že na území ostrova Man 
se ve smyslu článku 355 SFEU právo Evropské unie obecn ě v ůbec neuplatní (srov. 
PAUKNEROVÁ, M., ROZEHNALOVÁ, N., ZAVADILOVÁ, M. a kol. Zákon o 
mezinárodním právu soukromém. Komentá ř k § 2. Praha: Wolters Kluwer ČR, 2013, 700 s.). 
Ve vztahu k d řív ějšímu na řízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. 12. 2000 o p říslušnosti a 
uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v ob čanských a obchodních v ěcech, dále jen 
„na řízení Brusel I“, pak komentá řová literatura uvádí, že s ohledem na článek 355 odst. 5 
písm. c) SFEU na řízení Brusel I na území ostrova Man neplatí (srov. MAGNUS, U., 
MANKOWSKI, P. a kol. Brussels I Regulation. Second Revised Edition. Mnichov: Sellier 
European Law Publishers, 2012, s. 30). Stejn ě tak není ostrov Man smluvní stranou 
Bruselské či Luganské úmluvy. 
22. Žalovaná literaturu, na níž odkazuje ve svém dov olání, interpretuje nesprávn ě. Lze 
sice p řisv ědčit, že autor jako p říklad uvádí, že se na řízení Brusel I neuplatní mezi ostrovem 
Man a Francií, z ni čeho však nevyplývá záv ěr autora, že se jedná o výjimku toliko ve vztahu 
k Francii či že se na řízení mezi ostrovem Man a ostatními členskými státy uplatní. Autor 
naopak na stran ě p ředcházející uvedenému záv ěru výslovn ě uvádí, že se (tehdejší) Smlouva o 
ES uplatní ve vztahu k ostrovu Man pouze v omezeném  rozsahu. V poznámce pod čarou
potom autor odkazuje na odbornou literaturu, podle které není na řízení Brusel I ve vztahu k 
území ostrova Man aplikovatelné. To práv ě s ohledem na čl. 299 odst. 6 písm. c) Smlouvy o 
ES [nyn ější čl. 355 odst. 5 písm. c) SFEU], jak bylo uvedeno výše .
23. Dovolací soud na základ ě výše uvedeného uzavírá, že území ostrova Man nespa dá do 
teritoriálního rozsahu na řízení Brusel I bis. Má-li žalovaná bydlišt ě na území ostrova Man, 
musí se tak s odkazem na článek 4 odst. 1 na řízení Brusel I (respektive čl. 6 odst. 1 na řízení 
Brusel I bis) aplikovat vnitrostátní právní p ředpisy. Právní posouzení dané otázky odvolacím 
soudem je proto správné.
VI.Záv ěr
24. Nejvyšší soud z výše uvedených d ůvod ů dovolání žalované podle ustanovení §  243d 
písm. a) o. s. ř. zamítl. 
25. O náhrad ě náklad ů řízení v četn ě náklad ů řízení dovolacího rozhodne soud v 
rozhodnutí, jímž se řízení kon čí (§ 151 odst. 1 část v ěty p řed st ředníkem o. s. ř.). 
Pou čení: Proti tomuto rozhodnutí není p řípustný opravný prost ředek.
V Brn ě dne 11. 12. 2018 
JUDr. Pavel Simon 
předseda senátu