62021CO0471
EUROOPA KOHTU ASEPRESIDENDI MÄÄRUS
1. detsember 2021 (
*1
)
Apellatsioonkaebus – Ajutiste meetmete kohaldamine – Riigihange – Väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetlus – Täitmise peatamise taotlus – Kiireloomulisus – Tõsine ja korvamatu kahju
Kohtuasjas C‑471/21 P(R),
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 57 teise taande alusel 31. juulil 2021 esitatud apellatsioonkaebus,
Inivos Ltd, asukoht London (Ühendkuningriik),
Inivos BV, asukoht Rotterdam (Madalmaad),
esindaja: advokaat R. Martens,
apellandid,
teine menetlusosaline:
Euroopa Komisjon, esindajad: B. Araujo Arce ja M. Ilkova,
kostja esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHTU ASEPRESIDENT,
olles ära kuulanud kohtujurist M. Szpunari ettepaneku,
on teinud järgmise
määruse
1
Inivos Ltd ja Inivos BV paluvad oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu presidendi 21. mai 2021. aasta määrus kohtuasjas Inivos ja Inivos vs. komisjon (T‑38/21 R, ei avaldata, EU:T:2021:287; edaspidi „vaidlustatud kohtumäärus“), millega jäeti rahuldamata nende taotlus peatada Euroopa Komisjoni poolt kahe pakkujaga 19. novembril 2020 sõlmitud raamlepingute „Desinfektsioonirobotid Euroopa haiglatele (Covid-19)“ FW‑00103506 ja FW‑00103507 (edaspidi „vaidlusalused raamlepingud“) täitmine.
Õiguslik raamistik
Direktiiv 89/665/EMÜ
2
Nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiivi 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (EÜT 1989, L 395, lk 33; ELT eriväljaanne 06/01, lk 246), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiviga 2014/23/EL (ELT 2014, L 94, lk 1), (edaspidi „direktiiv 89/665“) artikli 2 lõikes 7 on sätestatud:
„Välja arvatud artiklites 2d–2f ette nähtud juhtudel, määratakse käesoleva artikli lõikes 1 osutatud volituste kasutamise mõju juba sõlmitud lepingule kindlaks siseriiklike õigusaktidega.
Lisaks sellele võib liikmesriik ette näha, et pärast lepingu sõlmimist […] piirduvad läbivaatamise korra eest vastutava asutuse volitused kahjutasu määramisega kõigile rikkumise tõttu kahju kannatanud isikutele, välja arvatud juhud, kui otsus tuleb tühistada enne kahjutasu määramist.“
3
Selle direktiivi artikli 2a lõikes 2 on sätestatud:
„[…] lepingu sõlmimisotsuse ja lepingu tegeliku sõlmimise vahele peab jääma vähemalt kümme kalendripäeva alates sellele päevale järgnevast päevast, kui lepingu sõlmimise otsus edastati asjaomastele pakkujatele ja taotlejatele faksi teel või elektrooniliselt, või kui kasutati muid sidevahendeid, vähemalt 15 kalendripäeva alates sellele päevale järgnevast päevast, kui lepingu sõlmimise otsus edastati asjaomastele pakkujatele ja taotlejatele, või vähemalt kümme kalendripäeva alates lepingu sõlmimisotsuse saamisele järgnevast päevast.
[…]“
4
Direktiivi artikli 2b punktis a on sätestatud:
„Liikmesriigid võivad ette näha, et käesoleva direktiivi artikli 2a lõikes 2 osutatud tähtaegu ei kohaldata järgmistel juhtudel:
a)
kui [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiviga 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2014, L 94, lk 65)] ei nõuta lepinguteate eelnevat avaldamist Euroopa Liidu Teatajas“.
5
Direktiivi 89/665 artikli 2d lõike 1 punktis a on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et tellijast sõltumatu läbivaatamisasutus tunnistab lepingu tühiseks või lepingu tühisus tuleneb sellise läbivaatamisasutuse otsusest järgmistel juhtudel:
a)
kui tellija on sõlminud lepingu ilma hanketeate eelneva avaldamiseta Euroopa Liidu Teatajas ja lepinguteate avaldamata jätmine ei olnud direktiivi [2014/24] kohaselt lubatud“.
Direktiiv 2014/24
6
Direktiivi 2014/24 artikli 32 lõike 2 punktis c on sätestatud:
„Väljakuulutamiseta läbirääkimistega menetlust võib ehitustööde, asjade ja teenuste riigihankelepingute sõlmimiseks kasutada järgmistel juhtudel:
[…]
c)
kui see on tingimata vajalik, sest avaliku sektori hankijale ettenägematutest asjaoludest tingitud kiireloomulisuse tõttu ei ole avatud või piiratud menetluste või konkurentsipõhise läbirääkimistega hankemenetluste tähtaegade täitmine võimalik. Kiireloomulisuse põhjendamiseks esitatavad asjaolud ei tohi mingil juhul johtuda avaliku sektori hankijast.“
Määrus (EL, Euratom) 2018/1046
7
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. juuli 2018. aasta määruse (EL, Euratom) 2018/1046, mis käsitleb liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantsreegleid ja millega muudetakse määrusi (EL) nr 1296/2013, (EL) nr 1301/2013, (EL) nr 1303/2013, (EL) nr 1304/2013, (EL) nr 1309/2013, (EL) nr 1316/2013, (EL) nr 223/2014 ja (EL) nr 283/2014 ja otsust nr 541/2014/EL ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EL, Euratom) nr 966/2012 (ELT 2018, L 193, lk 1), artikli 175 lõigetes 2 ja 3 on sätestatud:
„2.   Kui käesoleva määruse I lisas täpsustatud eranditest ja tingimustest ei tulene teisiti, ei sõlmi avaliku sektori hankija eduka pakkujaga […] raamlepingut enne ooteaja möödumist.
3.   Ooteaeg kestab elektrooniliste sidevahendite kasutamise korral 10 päeva ja muude sidevahendite kasutamise korral 15 päeva.“
8
Selle määruse I lisa punkti 11.1 alapunktis c on sätestatud:
„[…]
Olenemata lepingu hinnangulisest maksumusest võib avaliku sektori hankija kasutada väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetlust järgmistel juhtudel:
[…]
c)
niivõrd kui see on rangelt vajalik, kui ettenägematute sündmuste tagajärjel tekkinud äärmiselt kiireloomulise olukorra tõttu ei ole võimalik kinni pidada punktides 24, 26 ja 41 sätestatud tähtaegadest ja kui selline kiireloomuline olukord on tekkinud hankijast sõltumatult“.
9
Määruse I lisa punktis 35.1 on täpsustatud eeskirju, mida kohaldatakse lepingu või raamlepingu allkirjastamisele eelnevale ooteajale.
10
Sama määruse I lisa punkti 35.2 alapunktis d on sätestatud:
„Punktis 35.1 sätestatud tähtaega ei kohaldata järgmistel juhtudel:
[…]
d)
punktis 11 osutatud väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetluse puhul, välja arvatud punkti 11.1 teise lõigu punktis b sätestatud menetlusega sõlmitud lepingute puhul.“
Vaidluse taust
11
Vaidluse tausta on kirjeldatud vaidlustatud kohtumääruse punktides 1‑11. Käesoleva ajutiste meetmete kohaldamise menetluse vajadusest lähtudes võib selle kokku võtta järgmiselt.
12
Apellandid Inivos Ltd ja Inivos BV on äriühingud, kelle tegevusala on meditsiinitehnoloogia, täpsemalt nakkuste ennetamine ja tõrje.
13
COVID‑19 pandeemiaga seotud tervisekriisi kontekstis otsustas komisjon varustada Euroopa haiglad desinfitseerimisrobotitega. Võttes arvesse sellest kriisiolukorrast tulenevat kiireloomulisust, korraldas see institutsioon määruse 2018/1046 I lisa punkti 11.1 alapunkti c alusel väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetluse.
14
Hankemenetluse ettevalmistamiseks ning asjaomase turu ja võimalike tarnijate kohta teabe kogumiseks viis komisjon läbi esialgse turu-uuringu.
15
Sellest uuringust lähtudes koondas komisjon andmebaasi tarnijad, keda seejärel hinnati eelnevalt kindlaks määratud kriteeriumide alusel.
16
Kuna nendele kriteeriumidele vastasid kuus tarnijat, siis tehti viimastele ettepanek esitada pakkumus väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetluses.
17
Eduka pakkuja väljaselgitamiseks koostati 30. oktoobril 2020 hindamisaruanne.
18
Vaidlusalused raamlepingud sõlmiti 19. novembril 2020 kahe pakkujaga ja nende allkirjastamise kohta avaldati 9. detsembri 2020. aastaEuroopa Liidu Teatajas lepingu sõlmimise teade 2020/S 240‑592299.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtumäärus
19
Apellandid esitasid hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 19. jaanuaril 2021 ja milles nad palusid muu hulgas tühistada otsus algatada väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetlus ja 19. novembri 2020. aasta otsus sõlmida vaidlusalused raamlepingud.
20
Eraldi dokumendiga, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 28. jaanuaril 2021, esitasid apellandid ajutiste meetmete kohaldamise taotluse, milles paluti peatada vaidlusaluste raamlepingute täitmine.
21
Üldkohtu president jättis vaidlustatud kohtumäärusega selle taotluse rahuldamata.
22
Vaidlustatud kohtumääruse punktis 21 leidis Üldkohtu president, et analüüsida tuleb kiireloomulisuse tingimuse täidetuse küsimust, ilma et oleks vaja teha otsust komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväite kohta.
23
Selle kohta leidis ta nimetatud kohtumääruse punktis 28, et tagasi tuleb lükata hagejate esimene argument, et käesoleval juhul tuleb leevendada hankealastes vaidlustes kiireloomulisuse esinemise hindamise nõudeid.
24
Mis puudutab apellantide teist argumenti, et kiireloomulisuse tingimus tuleb lugeda täidetuks ainuüksi vaidlusaluste otsuste ilmselge õigusvastasuse tõttu, siis täpsustas Üldkohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 34, et võimalus peatada täitmine või kohaldada ajutisi meetmeid üksnes vaidlustatud akti ilmse õigusvastasuse alusel ei ole välistatud, näiteks võib see nii olla juhul, kui see akt isegi ei näi olevat õiguspärane.
25
Ta tõi selle kohtumääruse punktis 35 siiski esile, et hageja peab tõendama tõsise ja raskesti korvatava või lausa korvamatu kahju peatse tekkimise ohtu ning et ainuüksi fumus boni juris’e esinemise tõendamine, isegi kui see on eriti tõsine, ei saa korvata kiireloomulisuse tõendamise täielikku puudumist, välja arvatud täiesti erilistel asjaoludel.
26
Üldkohtu president lisas vaidlustatud kohtumääruse punktis 36, et pealegi ei nähtu toimikust esmapilgul, et väidetav õigusvastasus oleks ilmne.
27
Esiteks leidis ta selle kohtumääruse punktides 37 ja 38, et esmapilgul tuleb tõdeda, et määruse 2018/1046 I lisa punkti 11.1 alapunktis c nimetatud kumulatiivsed tingimused on käesoleval juhul täidetud ning et komisjon võis seega õiguspäraselt kasutada väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetlust.
28
Teiseks otsustas Üldkohtu president selle kohtumääruse punktides 39 ja 40, et esmapilgul ei nähtu komisjoni ja eduka pakkuja vahelist ilmset huvide konflikti, mis oleks iseloomulik olulisele ja eriti raskele õigusvastasusele.
Poolte nõuded
29
Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtumäärus;
–
peatada vaidlusaluste raamlepingute täitmine täies ulatuses või
–
saata kohtuasi tagasi Üldkohtu presidendile.
30
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata või teise võimalusena põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja apellantidelt.
Apellatsioonkaebus
31
Apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitavad apellandid kaks väidet, mille kohaselt ei analüüsitud nõuetekohaselt esiteks vastuseid, mis komisjon andis menetlust korraldava meetme raames, ja teiseks kiireloomulisuse tingimust.
Esimene väide, et nõuetekohaselt ei ole analüüsitud vastuseid, mille komisjon andis menetlust korraldava meetme võtmise järel
Argumendid
32
Esimeses väites toovad apellandid esile, et Üldkohtu president rikkus õigusnormi, kui ta jättis vaidlustatud kohtumääruse punktides 39 ja 40 nõuetekohaselt hindamata ja analüüsimata vastused, mis komisjon andis pärast korraldava meetme võtmist huvide konflikti võimalikku olemasolu käsitlevas menetluses.
33
Esiteks väidavad apellandid, et kuna need komisjoni vastused olid ajutiste meetmete kohaldamise taotluse rahuldamata jätmise seisukohast asjakohased, ei oleks Üldkohtu president nende kaitseõigusi rikkumata võinud jätta vaikimisi rahuldamata nende 21. aprilli 2021. aasta kirjas esitatud taotlust lubada neil esitada nende vastuste kohta seisukohad.
34
Teiseks leiavad apellandid, et 12. märtsi 2015. aasta kohtuotsusest eVigilo (C‑538/13, EU:C:2015:166) tuleneb, et pelk kinnitus, et eduka pakkujaga seotud isik ei kuulunud hindamiskomisjoni, ei ole piisav järeldamaks huvide konflikti puudumist. Üldkohtu president lähtus nende arvates ekslikult komisjoni kinnitustest ega analüüsinud, kas see teave oli selliste konfliktide tuvastamiseks ja kõrvaldamiseks õige, usaldusväärne ja kooskõlas aktiivse lähenemisviisiga, mida Euroopa Kohus toetas selles kohtuotsuses.
35
Kolmandaks rikkus Üldkohtu president talle pandud põhjendamiskohustust.
36
Komisjon leiab, et see väide on vastuvõetamatu.
37
Sellega seoses märgib ta, et apellandid seavad kahtluse alla Üldkohtu presidendi tuvastatud faktilised asjaolud, kuid nad ei ole väitnud ega tõendanud, et faktilisi asjaolusid on moonutatud. Lisaks on apellandid viidates 12. märtsi 2015. aasta kohtuotsusele eVigilo (C‑538/13, EU:C:2015:166) piirdunud juba Üldkohtu presidendile esitatud argumentide kordamisega ja püüavad seega lihtsalt saavutada esimeses kohtuastmes esitatud väite uuesti läbivaatamist.
Õiguslik hinnang
38
Kõigepealt tuleb analüüsida komisjoni argumente, millega vaidlustatakse esimese väite vastuvõetavus.
39
Esiteks tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et ELTL artikli 256 lõike 1 teise lõigu ja Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimese lõigu kohaselt saab kohtuotsuse edasi kaevata ainult õigusküsimustes. Seega on Üldkohtul ainupädevus tuvastada ja hinnata vastavas asjas olulisi faktilisi asjaolusid ning hinnata talle esitatud tõendeid. Välja arvatud juhul, kui tõendeid on moonutatud, ei ole nende faktiliste asjaolude ja tõendite hindamine seega õigusküsimus, mis kuuluks Euroopa Kohtu poolt apellatsiooni korras läbivaatamisele (Euroopa Kohtu asepresidendi 17. detsembri 2020. aasta määrus Anglo Austrian AAB ja Belegging-Maatschappij Far-Eastvs. EKP, C‑207/20 P(R), ei avaldata, EU:C:2020:1057, punkt 84 ja seal viidatud kohtupraktika).
40
Seega, kuna pole üldse väidetud, et faktilisi asjaolusid on moonutatud, tuleb vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata apellantide argument, et Üldkohtu president eksis komisjoni esitatud teabe alusel faktiliste asjaolude tuvastamisel, jättes piisavalt kontrollimata selle teabe täpsuse ja usaldusväärsuse.
41
Seevastu ei saa kaitseõiguste ja õigusnormi rikkumist ning põhjenduse puudumist käsitlevaid argumente käsitada nii, et nendega soovitakse kahtluse alla seada Üldkohtu presidendi kaalutlused seoses asjasse puutuvate faktiliste asjaolude tuvastamise ja hindamisega. Järelikult tuleb need argumendid lugeda vastuvõetavaks.
42
Teiseks, kuigi Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei kuulu Euroopa Kohtu pädevusse apellatsioonkaebuse väide, mis piirdub Üldkohtus juba esitatud argumentide kordamisega, ilma et see sisaldaks argumente, mis viitaksid konkreetselt õigusnormi rikkumisele vaidlustatud kohtuotsuses (vt selle kohta Euroopa Kohtu presidendi 21. juuli 1995. aasta kohtumäärus komisjon vs. Portugal, C‑93/95, ei avaldata, EU:C:1995:258, punkt 22), tuleb siiski tõdeda, et esimese väite toetuseks esitatud argumentides heidetakse ette just neid vigu, mis apellantide arvates on tehtud vaidlustatud kohtumääruses.
43
Sellest tuleneb, et vastupidi komisjoni väidetule ei saa esimest väidet tervikuna vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
44
Mis puudutab selle väite sisulist hindamist, siis tuleb esiteks kontrollida väidet, et Üldkohtu president rikkus apellantide kaitseõigusi, kuna ta ei võimaldanud neil pärast menetlust korraldava meetme võtmist esitada seisukohta komisjoni vastuste suhtes.
45
Sellega seoses tuleb korrata, et ajutiste meetmete kohaldamise taotluse raames peab Üldkohtu president hindama kohtuistungi korraldamise vajadust ja ära kuulama poolte suulised seisukohad. Lisaks olgu märgitud, et ainult tema on pädev hindama, milliseid menetlust korraldavaid meetmeid ta peab ajutiste meetmete kohaldamise taotluse üle otsustamisel sobivaks. Tal peab selles osas olema lai hindamisruum (vt selle kohta 19. juuli 2012. aasta kohtumäärus Akhras vs. nõukogu, C‑110/12 P(R), ei avaldata, EU:C:2012:507, punktid 57 ja 59).
46
Ainuüksi asjaolu, et komisjoni esitatud teavet peeti vaidlustatud kohtumääruse punktis 40 otsustava tähtsusega teabeks, selleks et võtta seisukoht apellantide väite suhtes, et esineb huvide konflikt, ei ole aga piisav tõendamaks, et Üldkohtu president ületas käesolevas asjas oma kaalutlusõiguse piire.
47
Arvestades seda, kui kiireloomuline on ajutiste meetmete kohaldamise menetlus oma laadilt, ei ole ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik kohustatud hagejat süstemaatiliselt ära kuulama kogu kostja esitatud teabe osas, mida ta kavatseb ajutiste meetmete kohaldamise taotluse läbivaatamisel arvesse võtta.
48
Teiseks tuleb analüüsida argumenti, et Üldkohtu president kaldus kõrvale põhimõtetest, mis Euroopa Kohus töötas välja 12. märtsi 2015. aasta kohtuotsuses eVigilo (C‑538/13, EU:C:2015:166).
49
Vaidlustatud kohtumääruse punktis 40 tugines Üldkohtu president üksnes selleks, et analüüsida apellantide väidet, et menetluses, mille tulemusel sõlmiti vaidlusalused raamlepingud, esines huvide konflikt ülesannete tõttu, mida ühe eduka pakkuja juhtivtöötaja täitis komisjoni huvides, asjaolule, et kõnealune juhtivtöötaja ei osalenud mingil moel selles menetluses esitatud pakkumuste hindamisel ja kontrollimisel.
50
Sellega seoses tuleb siiski märkida, et Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et huvide konfliktide ennetamiseks ja avastamiseks ning vajaduse korral kõrvaldamiseks hankijale pandud aktiivse rolliga oleks vastuolus kohustada hagejat tõendama hankemenetluse vaidlustamise menetluses hankija määratud ekspertide konkreetset erapoolikust (vt selle kohta 12. märtsi 2015. aasta kohtuotsus eVigilo, C‑538/13, EU:C:2015:166, punkt 43).
51
Niisiis peab hankija juhul, kui edutu pakkuja viitab objektiivsetele asjaoludele, mis seavad kahtluse alla hankija eksperdi erapooletuse, hindama kõiki asjasse puutuvaid asjaolusid, millest lähtudes tehti edukaks tunnistamise otsus, selleks et ennetada ja tuvastada huvide konflikt ning see kõrvaldada, mis hõlmab vajaduse korral pooltelt vajaliku teabe ja tõendite nõudmist (12. märtsi 2015. aasta kohtuotsus eVigilo, C‑538/13, EU:C:2015:166:44, punkt 44).
52
Samas nähtub vaidlustatud kohtumääruse punktist 39, et Üldkohtu president ei leidnud, et selle kohtumääruse punktis 40 nimetatud teave võimaldab huvide konflikti olemasolu välistada, vaid üksnes seda, et esmapilgul ei nähtunud sellest teabest ilmset huvide konflikti, mis oleks iseloomulik olulisele ja eriti raskele õigusvastasusele, mis muudab õigusvastaseks komisjoni 19. novembri 2020. aasta otsuse sõlmida vaidlusalused raamlepingud.
53
Kuigi on tõsi, et see teave ei võimalda tingimata tõendada, et komisjon täitis täielikult aktiivset rolli, mida nõuab Euroopa Kohtu praktika, millele on viidatud käesoleva kohtumääruse punktides 50 ja 51, ei saa siiski asuda seisukohale, et Üldkohtu president rikkus õigusnormi, kui ta otsustas, et võttes arvesse asjaolu, et ühe eduka pakkuja juhtivtöötaja ei osalenud otseselt menetluses, mille tulemusel otsustati sõlmida vaidlusalused raamlepingud, siis ei saa apellantide viidatud huvide konflikti mingil juhul pidada „oluliseks ja eriti raskeks õigusvastasuseks“.
54
Selline hinnang tuleb lugeda piisavaks, selleks et põhjendada, miks lükati tagasi apellantide argument, et taotletud ajutiste meetmete kohaldamisel vabastab ainuüksi huvide konflikti olemasolu tuvastamine nad neile tekkinud tõsise ja korvamatu kahju tõendamisest.
55
Nimelt, nagu Üldkohtu president vaidlustatud kohtumääruse punktides 34 ja 35 sisuliselt märkis, toob akti üksnes niivõrd ilmne õigusvastasus, et see isegi ei näi õiguspärane, endaga kaasa selle akti täitmise peatamise, ilma et hageja peaks tõendama selle täitmise jätkamise korral tõsise ja korvamatu kahju olemasolu (vt selle kohta 7. juuli 1981. aasta kohtumäärus IBM vs. komisjon, 60/81 R ja 190/81 R, EU:C:1981:165, punktid 7 ja 8, ning 26. märtsi 1987. aasta kohtumäärus Hoechst vs. komisjon, 46/87 R, EU:C:1987:167, punktid 31 ja 32).
56
Kolmandaks, mis puudutab vaidlustatud kohtumääruse väidetavat põhjenduse puudumist, siis tuleneb Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et Üldkohtul lasuv põhjendamiskohustus paneb talle kohustuse näidata selgelt ja üheselt oma arutluskäiku, võimaldamaks huvitatud isikutel kohtuotsuse põhjendusi mõista ja Euroopa Kohtul oma kohtulikku kontrolli teha (Euroopa Kohtu asepresidendi 17. detsembri 2020. aasta määrus Anglo Austrian AAB ja Belegging-Maatschappij Far-Eastvs. EKP, C‑114/20 P(R), ei avaldata, EU:C:2020:1059, punkt 86).
57
Käesoleval juhul ilmneb eeltoodust, et vaidlustatud kohtumääruse punktid 39 ja 40 koostoimes selle punktidega 34 ja 35 sisaldavad piisavat põhjendust, et täita neid Üldkohtu presidendil lasuvaid nõudeid.
58
Sellest järeldub, et esimene väide tuleb osaliselt vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väide, mille kohaselt ei hinnatud kiireloomulisuse tingimust nõuetekohaselt
Argumendid
59
Oma teises väites leiavad apellandid Üldkohtu praktikale viidates, et hankevaldkonnas kehtestatud kriteeriumid kiireloomulisuse hindamiseks erinevad nendest, mida kohaldatakse teistes liidu õiguse valdkondades. Nad väidavad, et võttes arvesse kohtuliku kaitse nõudeid, mis peavad olema hankevaldkonnas tagatud, ei saa seega edutult pakkujalt, kes suudab tõendada iseäranis tõsise fumus boni juris’e olemasolu, nõuda, et ta tõendaks, et tema ajutiste meetmete kohaldamise taotluse rahuldamata jätmine võib talle tekitada korvamatut kahju.
60
Apellandid leiavad, et kuigi see kohtupraktika on üldjuhul kohaldatav üksnes lepingueelsele etapile, keelab selline piirang tegelikult ettevõtjatel vaidlustada väljakuulutamiseta läbirääkimistega menetluses tehtud lepingute sõlmimise otsust, kuna see menetlus ei hõlma lepingu sõlmimise otsuse ja selle sõlmimise vahelist ooteaega. Üldkohtu president oleks seega pidanud apellantidele tõhusa kohtuliku kaitse tagamiseks kohandama oma arutluskäigu vastavalt selle menetluse eripäradele.
61
Komisjon palub teise väite tagasi lükata vastuvõetamatuse tõttu, kuna see piirdub Üldkohtu presidendile juba esitatud argumentide kordamisega, või igal juhul põhjendamatuse tõttu.
Õiguslik hinnang
62
Kõigepealt tuleb tagasi lükata komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväide, sest apellantide teises väites kritiseeritakse arutluskäiku, mille teel määratles Üldkohtu president vaidlustatud kohtumääruses kiireloomulisuse tingimuse ulatuse.
63
Üldkohtu president ei rikkunud õigusnormi, kui ta selle arutluskäigu raames tõi vaidlustatud kohtumääruse punktides 23, 24, 29 ja 30 välja Euroopa Kohtu praktikast tulenevad kriteeriumid, millest tuleb hankevaldkonnas lähtuda, selleks et kindlaks teha, kas nimetatud tingimus on täidetud.
64
Nimelt tuleneb kõnealusest kohtupraktikast, et ajutiste meetmete kohaldamise menetluse eesmärk on tagada tulevikus tehtava lõpliku otsuse täieulatuslik toime, vältimaks lünka Euroopa Kohtu tagatud õiguskaitses. Selle eesmärgi saavutamiseks tuleb kiireloomulisust hinnata selle järgi, kas ajutine meede on vajalik selleks, et hoida ära tõsise ja korvamatu kahju tekkimine ajutisi meetmeid taotlevale poolele. Viimati nimetatud poole ülesanne on tõendada, et ta ei saa oodata sisulise menetluse lõpuni, ilma et talle selline kahju tekiks. Kuigi on tõsi, et sellise kahju olemasolu tuvastamiseks ei ole vaja nõuda kahju tekkimise ja vältimatuse absoluutse kindlusega tõendamist ning et piisab sellest, kui kahju tekkimine on piisava tõenäosusega ette nähtav, on ajutisi meetmeid taotlev pool siiski kohustatud tõendama asjaolud, millest nähtub, et sellise kahju tekkimine on tõenäoline (Euroopa Kohtu asepresidendi 16. juuli 2021. aasta määrus Symrise vs. ECHA, C‑282/21 P(R), ei avaldata, EU:C:2021:631, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).
65
Arvestades nõuetega, mis tulenevad tõhusast kohtulikust kaitsest, mis peab hankevaldkonnas olema tagatud, tuleb siiski asuda seisukohale, et kui edutu pakkuja suudab tõendada, et esineb iseäranis tõsine fumus boni juris, ei saa temalt nõuda tõendamist, et tema esitatud ajutiste meetmete kohaldamise taotluse rahuldamata jätmine võiks talle tekitada korvamatut kahju, kuna vastasel juhul kahjustataks ülemäära ja põhjendamatult tõhusat kohtulikku kaitset, mis on talle tagatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 (vt selle kohta 23. aprilli 2015. aasta kohtumäärus komisjon vs. Vanbreda Risk & Benefits, C‑35/15 P(R), EU:C:2015:275, punkt 41).
66
Lisaks nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et see kiireloomulisuse olemasolu hindamisel kohaldatavate tingimuste leebem käsitlus, mida õigustab õigus tõhusale õiguskaitsevahendile, on kohaldatav ainult lepingu sõlmimisele eelneval ajal, tingimusel et määruse 2018/1046 artikli 175 lõikes 3 ette nähtud 10 päevasest ooteajast on kinni peetud (vt analoogia alusel 23. aprilli 2015. aasta kohtumäärus komisjon vs. Vanbreda Risk & Benefits, C‑35/15 P(R), EU:C:2015:275, punkt 42).
67
Mis täpsemalt puudutab vajadust kohandada neid põhimõtteid väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetlusele kohaldatava erikorraga, siis leidis Üldkohtu president vaidlustatud kohtumääruse punktis 32, viidates 23. aprilli 2015. aasta kohtumääruse komisjon vs. Vanbreda Risk & Benefits (C‑35/15 P(R), EU:C:2015:275) punktile 38, et liidu kohus ei ole tunnustanud sellise liidu õiguse üldpõhimõtte olemasolu, mis tuleneks õigusest tõhusale kohtulikule kaitsele ning mille kohaselt peaks edutul pakkujal olema võimalik saavutada mitte ainult kahjuhüvitise väljamõistmine, vaid ka ajutiste meetmete kohaldamine, ilma et ta oleks seda seisukohta piiranud nii, et see kehtib üksnes hankija ja eduka pakkuja vahelise lepingu sõlmimise hetkeni.
68
Lisaks leidis ta vaidlustatud kohtumääruse punktis 33, et need kaalutlused kehtivad seda enam väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetluses, milles apellandid ei osalenud.
69
Sellega seoses tuleb korrata, et direktiiv 89/665 täpsustab õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile üldpõhimõtet hangete konkreetses valdkonnas ja seega on Euroopa Liidu enda korraldatud hangete puhul vaja arvesse võtta seda, kuidas direktiivi sätetes on seda üldpõhimõtet väljendatud (vt selle kohta 23. aprilli 2015. aasta kohtumäärus komisjon vs. Vanbreda Risk & Benefits, C‑35/15 P(R), EU:C:2015:275, punkt 28).
70
Kooskõlas põhiõiguste harta artiklis 47 ette nähtud õigusega tõhusale õiguskaitsevahendile on Euroopa Kohus direktiivi 89/665 sätetele tuginedes aga sedastanud, et tõhusa kohtuliku kaitse tagamiseks peab huvitatud isikuid teavitama pakkumuse edukaks tunnistamise otsusest mõnda aega enne lepingu sõlmimist, selleks et neil oleks tegelik võimalus see otsus vaidlustada, eelkõige võimalus esitada ajutiste meetmete kohaldamise taotlus kuni asjaomase lepingu sõlmimiseni (vt selle kohta 23. aprilli 2015. aasta kohtumäärus komisjon vs. Vanbreda Risk & Benefits, C‑35/15 P(R), EU:C:2015:275, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
71
Kuid kui liidu kohus võtab arvesse direktiivi sätteid, milles väljendatakse konkreetsemalt mõnd liidu õiguse üldpõhimõtet, ei saa ta jätta tähelepanuta nende sätete sisu, olgugi et need ei ole iseenesest kohtuasja suhtes kohaldatavad. Täpsemalt, kui sellise direktiivi sätetest tuleneb, et liidu seadusandja soovis saavutada tasakaalu erinevate asjasse puutuvate huvide vahel, siis peab liidu kohus seda tasakaalu arvestama, kui ta kohaldab sel moel konkreetsemalt väljendatud üldpõhimõtet (vt selle kohta 23. aprilli 2015. aasta kohtumäärus komisjon vs. Vanbreda Risk & Benefits, C‑35/15 P(R), EU:C:2015:275, punkt 31).
72
Direktiivi 89/665 artikli 2 lõikest 7 tuleneb, et liikmesriikide kohustus näha oma õigusnormides riigihankemenetluse tulemusena vastu võetud otsusest riivatud isikule ette võimalus taotleda ajutiste meetmete kohaldamist on piiratud selle otsuse vastuvõtmise ja lepingu sõlmimise vahele jääva ajaga. Selleks et tagada ajutiste meetmete taotluse tõhusus, on direktiivi artikli 2a lõikes 2 kehtestatud 10 kalendripäeva pikkune ooteaeg, mis võimaldab huvitatud isikutel vaidlustada edukaks tunnistamise otsus enne lepingu sõlmimist (vt selle kohta 23. aprilli 2015. aasta kohtumäärus komisjon vs. Vanbreda Risk & Benefits, C‑35/15 P(R), EU:C:2015:275, punktid 33‑37 ja seal viidatud kohtupraktika).
73
Sellegipoolest olgu märgitud, et direktiivi 89/665 artikli 2b punktis a on sätestatud, et liikmesriigid võivad ette näha, et ooteaega ei kohaldata, kui direktiiv 2014/24 ei nõua hanketeate eelnevat avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
74
Nii on see direktiivi 2014/24 artikli 32 lõike 2 punkti c kohaselt juhul, kui hankija otsustab oma riigisisese õiguse alusel korraldada väljakuulutamiseta läbirääkimistega menetluse, kui see on tingimata vajalik, sest avaliku sektori hankijale ettenägematutest asjaoludest tingitud kiireloomulisuse tõttu ei ole avatud või piiratud menetluste või konkurentsipõhise läbirääkimistega hankemenetluste tähtaegade täitmine võimalik.
75
Seega tuleneb direktiivi 89/665 artikli 2b punktist a koostoimes artikli 2 lõikega 7, et sellises olukorras ei kohusta see direktiiv liikmesriike tagama edututele pakkujatele või teistele huvitatud isikutele tegelikku võimalust taotleda ajutiste meetmete kohaldamist.
76
Liidu seadusandja on seega soovinud tasakaalustada edutu pakkuja ja teiste huvitatud isikute ning hankija ja eduka pakkuja huve, võttes samas arvesse õiguskindluse aluspõhimõtet (vt analoogia alusel 11. septembri 2014. aasta kohtuotsus Fastweb, C‑19/13, EU:C:2014:2194, punkt 63, ja 12. märtsi 2015. aasta kohtuotsus eVigilo, C‑538/13, EU:C:2015:166, punkt 51).
77
Nimelt kujutab väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetlus endast erandlikku menetlust, mida saab kasutada üksnes direktiivis 2014/24 ammendavalt loetletud asjaoludel (vt analoogia alusel 23. aprilli 2009. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia, C‑292/07, ei avaldata, EU:C:2009:246, punkt 106).
78
Erikorra kohaldamist õigustavate asjaolude hulka kuulub äärmiselt kiireloomulise olukorra esinemine. See eeldab tingimata, et asjaomane hankeleping tuleb sõlmida ja täita viivitamata, ja sel põhjusel võib jätta tavaliselt kohaldatavad tähtajad järgimata ning jätta võimaldamata edututel pakkujatel või teistel huvitatud isikutel peatada lepingu sõlmimine või täitmine.
79
On aga selge, nagu märkis ka Üldkohtu president vaidlustatud kohtumääruse punktis 31, et vaidlusalused raamlepingud sõlmiti väljakuulutamiseta läbirääkimistega menetluses vastavalt määruse 2018/1046 I lisa punkti 11.1 alapunktile c, milles on ette nähtud, et hankija võib korraldada sellise menetluse, kui see on tingimata vajalik, sest ettenägematute sündmuste tagajärjel tekkinud äärmiselt kiireloomulise olukorra tõttu ei ole võimalik kinni pidada punktides 24, 26 ja 41 sätestatud tähtaegadest ja kui selline kiireloomuline olukord on tekkinud hankijast sõltumatult.
80
Lisaks leidis Üldkohtu president vaidlustatud kohtumääruse samas punktis õigesti, et selle määruse I lisa punkti 35.2 alapunkti d kohaselt ei kohaldata selle määruse artiklis 175 ette nähtud ooteaega sellises menetluses sõlmitud lepingute puhul.
81
Seega tuleb tõdeda, et selle määruse kohaldatavad sätted vastavad sisuliselt direktiivi 2014/24 artikli 32 lõike 2 punktile c ja direktiivi 89/665 artikli 2b punktile a.
82
Eeltoodust tuleneb, et Üldkohtu president ei rikkunud õigusnormi, kui ta leidis, et õigus tõhusale kohtulikule kaitsele ei eelda, et huvitatud isikul, kes on sellises olukorras nagu apellandid, peab olema tegelik võimalus ajutiste meetmete kohaldamiseks, ja et järelikult ei või selle menetluse eripära, mille alusel vaidlusalused raamlepingud sõlmiti, tähendada seda, et väljaspool lepingueelset etappi tuleks leebemalt käsitleda hankevaldkonnas kiireloomulisuse olemasolu hindamise tingimusi, mis tulenevad 23. aprilli 2015. aasta kohtumäärusest komisjon vs. Vanbreda Risk & Benefits (C‑35/15 P(R), EU:C:2015:275).
83
Veel tuleb täpsustada, et kuigi direktiivi 89/665 artikli 2d lõike 1 punkt a näeb ette, et leping tuleb tunnistada tühiseks, kui hankija on sõlminud lepingu ilma hanketeate eelneva avaldamiseta Euroopa Liidu Teatajas, ilma et see oleks olnud direktiivi 2014/24 sätete kohaselt lubatud, peab sellise range karistuse kohaldamine piirduma liidu hankeõiguse rikkumise kõige raskemate juhtudega (vt selle kohta 17. juuni 2021. aasta kohtuotsus Simonsen & Weel, C‑23/20, EU:C:2021:490, punkt 86).
84
Kuigi esimeses kohtuastmes esitatud ajutiste meetmete kohaldamise taotlus sisaldas väiteid, et väljakuulutamiseta läbirääkimistega menetluse kasutamise tingimused ei olnud kõnealusel juhul täidetud, on need väited aga igal juhul tagasi lükatud vaidlustatud kohtumääruse punktides 37 ja 38, mida ei ole käesolevas apellatsioonimenetluses vaidlustatud.
85
Järelikult tuleb teine väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata ja seega apellatsioonkaebus tervikuna jätta rahuldamata.
Kohtukulud
86
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõige 2 näeb ette, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, siis otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse.
87
Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
88
Kuna komisjon on nõudnud kohtukulude väljamõistmist apellantidelt ja nad on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb nende kohtukulud jätta nende endi kanda ja mõista neilt välja komisjoni kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohtu asepresident määrab:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja Inivos Ltd-lt ja Inivos Bv-lt.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.