62023TO0477
ÜLDKOHTU MÄÄRUS (kolmas koda laiendatud koosseisus)
11. juuni 2025 (
*1
)
Tühistamishagi – Majandus- ja rahapoliitika – Pangandusliit – Krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute ühtne kriisilahenduskord – Määrus (EL) nr 806/2014 – Direktiiv 2014/59/EL – Ühisotsus omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude kindlaksmääramise kohta – Üldkohtu pädevus – Otsese puutumuse puudumine – Vastuvõetamatus
Kohtuasjas T‑477/23,
DZ Bank AG Deutsche Zentral-Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, asukoht Frankfurt (Saksamaa), esindajad: advokaadid H. Berger, M. Weber ja D. Schoo,
hageja,
versus
Ühtne Kriisilahendusnõukogu (SRB), esindajad: H. Ehlers, M. Fernández Rupérez, A. Lapresta Bienz ja J. Rius Riu,
kostja,
ÜLDKOHUS (kolmas koda laiendatud koosseisus),
koosseisus: H. Kanninen koja presidendi ülesannetes, kohtunikud P. Škvařilová-Pelzl, I. Nõmm, G. Steinfatt (ettekandja) ja D. Kukovec,
kohtusekretär: V. Di Bucci,
arvestades menetluse kirjalikku osa, eelkõige:
–
hagiavaldust, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 31. juulil 2023,
–
SRB esitatud vastuvõetamatuse vastuväidet, mis saabus eraldi dokumendiga Üldkohtu kantseleisse 30. oktoobril 2023,
–
hageja seisukohti vastuvõetamatuse vastuväite kohta, mis saabusid Üldkohtu kantseleisse 18. detsembril 2023,
–
Euroopa Parlamendi, Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Komisjoni menetlusse astumise avaldusi, mis saabusid Üldkohtu kantseleisse vastavalt 19. oktoobril, 15. novembril ja 15. novembril 2023,
on teinud järgmise
kohtumääruse
1
Hageja DZ Bank AG Deutsche Zentral-Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, palub ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis esimese võimalusena tühistada 6. aprilli 2023. aasta ühisotsus RC/JD/2022/22 (edaspidi „vaidlustatud otsus“), millega määratakse kindlaks omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuded (edaspidi „miinimumnõuded“) tema enda ja viie tütarettevõtja jaoks, ning teise võimalusena tuvastada, et seda otsust ei ole õiguslikult olemas.
Vaidluse taust
2
Hageja on Saksamaal ühistupankade finantskontserni DZ Bank Gruppe juhtiv äriühing. Ta liigitati Saksamaal kõrge reitinguga pangaks, kusjuures kontserni koguvara oli 31. detsembri 2022. aasta seisuga 627 miljardit eurot. Hagejal on pangandusliidus tütarettevõtjad Saksamaal ja Luksemburgis. Tema tütarettevõtja Fundamenta Lakáskassza Zrt. asub väljaspool pangandusliitu Ungaris.
3
Ühtne Kriisilahendusnõukogu (SRB) moodustas 2017. aastal hageja ja tema tütarettevõtjate jaoks vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiivi 2014/59/EL, millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse õigusraamistik ning muudetakse nõukogu direktiivi 82/891/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 2001/24/EÜ, 2002/47/EÜ, 2004/25/EÜ, 2005/56/EÜ, 2007/36/EÜ, 2011/35/EL, 2012/30/EL ja 2013/36/EL ning määruseid (EL) nr 1093/2010 ja (EL) nr 648/2012 (ELT 2014, L 173, lk 190; parandus ELT 2021, L 178, lk 8) (muudetud), artiklile 88 kriisilahenduse kolleegiumi, kuhu kuuluvad ühelt poolt SRB kui kolleegiumi juhataja ja kui konsolideerimisgrupi tasandi kriisilahendusasutus ning teiselt poolt Magyar Nemzeti Bank (Ungari keskpank) kui Ungari tütarettevõtja kriisilahendusasutus.
4
SRB kiitis 8. detsembril 2022 laiendatud täitevistungil ajutiselt heaks vaidlustatud otsuse eelnõu, mille kriisilahenduse kolleegium pidi läbi vaatama. SRB alustas 15. detsembril 2022 eelnõu osas hagejaga konsulteerimismenetlust. Hageja esitas oma seisukohad 10. jaanuari 2023. aasta kirjas. 8. veebruaril 2023 vaadati vaidlustatud otsuse eelnõu läbi kriisilahenduse kolleegiumis, kes järeldas, et otsuse eelnõud ei ole vaja pärast konsulteerimismenetlust muuta. SRB kui konsolideerimisgrupi tasandi kriisilahendusasutus saatis 24. märtsil 2023 kriisilahenduse kolleegiumile vaidlustatud otsuse eelnõu lõpliku versiooni. 28. märtsil 2023 saavutati konsensus kolleegiumis, kus seejärel kohaldati SRB ja Ungari keskpanga siseseid heakskiitmise protsesse.
5
SRB võttis oma laiendatud täitevistungil 5. aprillil 2023 teadmiseks eespool kirjeldatud ühise otsustusprotsessi ja kiitis selle alusel heaks vaidlustatud otsuses kajastuva konsensuse.
6
Samal laiendatud täitevistungil võttis SRB vastu otsuse SRB/EES/2022/215, millega määrati kindlaks miinimumnõuded hageja juhitavasse kontserni kuuluvatele üksustele, mis kuuluvad tema pädevusse, nimelt hagejale ja tema tütarettevõtjatele Bausparkasse Schwäbisch Hall AG-le, DZ HYP AG-le ja Team Bank AG-le, kelle asukoht on Saksamaal, ning tema tütarettevõtjale DZ Privatbank S.A-le, kelle asukoht on Luksemburgis. Otsusega SRB/EES/2022/215 on riigisisestele kriisilahendusasutustele pandud kohustus rakendada kõnealuseid miinimumnõudeid (otsuse artikkel 4) ja kontrollida nende kehtimist (otsuse artikkel 6).
7
SRB esimees allkirjastas vaidlustatud otsuse 6. aprillil 2023. Pärast allkirjastamist sisaldab dokument märkust, et asjaomaste ametiasutuste esindajad on andnud oma kirjaliku nõusoleku ühisotsusele miinimumnõuete kohta. Vaidlustatud otsuse I lisas on toodud 6. aprilli 2023. aasta kirjalik kokkulepe, mille allkirjastas Ungari kriisilahendusasutuse esimees, nimelt Ungari keskpank, ning mille kohaselt nõustub Ungari keskpank ühisotsusega, mille SRB 24. märtsil 2023 välja pakkus ja edastas.
8
Saksamaa kriisilahendusasutusele, Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsichtile (BaFin, föderaalne finantsjärelevalveamet), tehti 14. aprillil 2023 teatavaks SRB 5. aprilli 2023. aasta otsus SRB/EES/2022/215, mida ta seejärel rakendas hagejale adresseeritud 26. mai 2023. aasta otsusega.
9
Luksemburgi kriisilahendusasutus Commission de surveillance du secteur financier (CSSF) teavitas 17. mai 2023. aasta kirjas tütarettevõtjat DZ Privatbanki otsusega SRB/EES/2022/215 kindlaks määratud miinimumnõuete rakendamisest ja tegi talle selle otsuse teatavaks.
10
SRB kui grupi tasandi kriisilahendusasutus edastas 22. mai 2023. aasta e-kirjaga hagejale kui kontserni liidus asuvale emaettevõtjale vaidlustatud otsuse, millele oli lisatud ühisotsus konsolideerimisgrupi kriisilahenduse kava kohta ja selle kava kokkuvõte.
11
Hageja esitas 3. juulil 2023 vaidlustatud otsuse peale kaebuse SRB apellatsioonikomisjonile vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. juuli 2014. aasta määruse (EL) nr 806/2014, millega kehtestatakse ühtsed eeskirjad ja ühtne menetlus krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute kriisilahenduseks ühtse kriisilahenduskorra ja ühtse kriisilahendusfondi raames ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1093/2010 (ELT 2014, L 225, lk 1; parandus ELT 2021, L 178, lk 12) (muudetud), artikli 85 lõikele 3.
12
Hageja esitas 5. juulil 2023 samade sätete alusel SRB apellatsioonikomisjonile kaebuse ka otsuse SRB/EES/2022/215 peale.
13
SRB apellatsioonikomisjoni 15. detsembri 2023. aasta otsusega jäeti kaebused liidetud asjades 2/23 ja 3/23 rahuldamata. Apellatsioonikomisjon leidis, et hageja kaebus vaidlustatud otsuse peale on vastuvõetav, kuid põhjendamatu, ja kaebus otsuse SRB/EES/2022/215 peale on vastuvõetamatu.
14
Hageja esitas 26. veebruaril 2024 Üldkohtu kantseleisse SRB apellatsioonikomisjoni otsuse peale hagi, mis registreeriti numbri T‑116/24 all.
Poolte nõuded
15
Hageja palub Üldkohtul:
–
esimese võimalusena tühistada vaidlustatud otsus;
–
teise võimalusena tuvastada, et vaidlustatud otsust ei ole õiguslikult olemas;
–
mõista kohtukulud välja SRB-lt.
16
SRB palub Üldkohtul:
–
esimese võimalusena tunnistada hagi vastuvõetamatuks;
–
teise võimalusena peatada asjas menetlus kuni lahendi tegemiseni kohtuasjas T‑71/22;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
17
Üldkohtu kodukorra artikli 130 lõike 1 kohaselt võib Üldkohus juhul, kui kostja seda taotleb, lahendada vastuvõetamatuse küsimuse ilma sisulist vaidlust käsitlemata.
18
Üldkohus leiab käesolevas asjas, et tal on toimiku materjalide põhjal piisavalt teavet, ja otsustab vastavalt kõnealusele artiklile kohtuasja lahendada menetlust jätkamata.
19
SRB põhjendab pädevuse puudumise ja vastuvõetamatuse vastuväidet nelja väitega.
20
Esiteks leiab ta, et „ühisotsus“ ei ole talle omistatav õigusakt. Ta märgib sellega seoses, et liidu kohtud on kinnitanud, et muude üksuste kui liidu institutsioonide, organite või asutuste aktid ei kuulu nende ELTL artiklist 263 tulenevasse pädevusse, väites seega, et Üldkohtul puudub pädevus käesolevat vaidlust lahendada.
21
Teiseks on ühisotsus üksnes teist otsust ettevalmistav akt. Kolmandaks ei ole see adresseeritud hagejale ega puuduta teda otseselt ja isiklikult, mistõttu hagejal ei ole õigust hagi esitada. Neljandaks leiab SRB, et hagi on kohtueelset menetlust puudutava tingimuse tõttu vastuvõetamatu.
22
Hageja vaidleb SRB argumentidele vastu ja leiab, et hagi on vastuvõetav.
23
Esimesena tõdeb hageja, et mis puudutab vaidlustatud otsuse vastuvõtjat, siis selle otsuse tegi SRB kui konsolideerimisgrupi tasandi kriisilahendusasutus. SRB määras miinimumnõuded kindlaks talle määruse nr 806/2014 artikli 12 lõikega 1 antud pädevuse teostamisel ühisotsuse vormis.
24
Esiteks ei võta kriisilahenduse kolleegium ise vastu õigusakte, vaid loob üksnes raamistiku, milles kriisilahendusasutused saavad ühiselt ülesandeid täita. Ungari kriisilahendusasutus ehk Ungari keskpank on vaidlustatud otsuse vaid heaks kiitnud.
25
Teiseks kordab hageja SRB apellatsioonikomisjoni 15. detsembri 2023. aasta otsuses järgitud arutluskäiku ja väidab, et ühisotsus kujutab endast sama sisuga üksikotsuste kogumit ning et selle on heaks kiitnud kõik asjaomased kriisilahendusasutused. Hageja hinnangul tuleb eristada kahte olukorda. Lahkarvamuse korral teeb iga kriisilahendusasutus oma pädevuse teostamisel miinimumnõuete kohta eraldi otsuse (direktiivi 2014/59 artikli 45h lõigetes 4 ja 6 kirjeldatud olukord). Ühisotsuse korral teeb iga kriisilahendusasutus siiski üksikotsuse, mis vastab varem vastu võetud ühisotsusele (direktiivi 2014/59 artikli 45h lõigetes 2 ja 4 kirjeldatud olukord).
26
Kolmandaks ei too asjaolu, et asjaomased kriisilahendusasutused lepivad kokku samas otsuse tekstis, kaasa seda, et ühisotsus kujutab endast pelgalt kokkulepet asutustevahelistes sisesuhetes. Kriisilahenduse kolleegiumi liikmete vaheline kokkulepe on üksnes ühisotsuse eeltingimus, kuid seda ei saa samastada ühisotsusega.
27
Teisena märgib hageja, et esiteks tekitab vaidlustatud otsus välissuhetes siduvaid õiguslikke tagajärgi, kuna kriisilahenduse kolleegiumi ühisotsus kujutab endast lõplikku otsust, mitte lihtsalt asutusesisest ettevalmistavat akti, ning on asjaomastele asutustele siduv. Vaidlustatud otsuses on SRB hagejale juba lõplikult kindlaks määranud miinimumnõuded, kasutades talle määruse nr 806/2014 artikliga 12 antud pädevust, kuna ühisotsus on miinimumnõuete kehtestamisel direktiivi 2014/59 artikli 45h lõike 7 kohaselt SRB-le siduv.
28
Argument, et vaidlustatud otsust oleks tulnud rakendada SRB ja BaFini otsusega, millega määratakse kindlaks miinimumnõuded, ei ole asjakohane, kuna käesoleval juhul sisaldab ühisotsus juba lõplikku otsust, mis oli SRB-le ja BaFinile nende hilisemates õigusaktides siduv, jätmata neile iseseisvat kaalutlusõigust.
29
Teiseks puudutab vaidlustatud otsus hagejat vähemalt kaudselt ja isiklikult ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses, kuna ühisotsus on adresseeritud kõnealustele asutustele ning ühisotsus puudutab neid otseselt ja isiklikult, sõltumata sellest, kas nad on selle adressaadid.
30
Kolmandaks on hagejal vastavalt ELTL artikli 263 neljandale lõigule õigus esitada hagi ja tal on nõutav põhjendatud huvi. Vaidlustatud otsuse soovitud tühistamine kui selline tekitab õiguslikke tagajärgi, kuna see muudab alusetuks SRB otsuse, millega määratakse kindlaks miinimumnõuded, ja seega BaFini otsuse miinimumnõuete kohta, ning viimane on siis kohustatud oma otsuse hageja vastuväite kohta tühistama.
31
Lisaks oli hageja vaidlustatud otsuse adressaat, kuna adressaadi staatus tuleneb SRB-l lasuvast kohustusest, mis on sõnaselgelt ette nähtud direktiivi 2014/59 artikli 45h lõike 1 teise lõigu punktis a ja komisjoni 23. märtsi 2016. aasta delegeeritud määruse (EL) 2016/1075, millega täiendatakse direktiivi 2014/59 seoses regulatiivsete tehniliste standarditega, millega määratakse kindlaks finantsseisundi taastamise kavade, kriisilahenduse kavade ja konsolideerimisgrupi kriisilahenduse kavade sisu, miinimumkriteeriumid, mille alusel peab pädev asutus finantsseisundi taastamise kavu ja konsolideerimisgrupi finantsseisundi taastamise kavu hindama, konsolideerimisgrupi finantstoetuse andmise tingimused, sõltumatute hindajate suhtes kohaldatavad nõuded, allahindamise ja konverteerimise õiguse lepingukohane tunnustamine, teavitamisnõuete ja peatamisteate menetlused ja sisu ning kriisilahenduse kolleegiumide tegevus (ELT 2016, L 184, lk 1), artikli 92 lõikes 1 ning mille kohaselt tuleb ühisotsused hagejale edastada pärast nende vastuvõtmist.
32
Lisaks vaidleb hageja vastu SRB argumendile, et hagejal puudub huvi vaidlustatud otsuse tühistamise vastu, kuna tühistamine ei anna talle mingit eelist, sest arvestades vaidlustatud otsuse ühist laadi, ei saa SRB üksi seda akti mingil juhul asendada, vaid tal on üksnes võimalik kriisilahenduse kolleegiumis uuesti alustada menetlust, mis on menetlus, mille raames ta ei saa kolleegiumi teistele liikmetele kehtestada miinimumnõuete teatud taset. Sellega seoses väidab hageja, et miinimumnõuete kindlaksmääramiseks ei ole tingimata vaja ühisotsust. Kui ühisotsust ei tehta, määratakse miinimumnõuded kindlaks asjaomaste kriisilahendusasutuste eraldi otsustega vastavalt direktiivi 2014/59 artikli 45h lõigetele 4–6, mistõttu võib SRB võtta vastu otsuse, milles võetakse arvesse Üldkohtu võimalikke nõudeid.
33
Kolmandana vaidleb hageja vastu eelneva menetluse nõudele, väites sisuliselt, et seda küsimust ei ole kohtupraktikas selgitatud. Ta väidab, et kui ELTL artikli 263 viiendas lõigus koostoimes määruse nr 806/2014 artikli 85 lõike 3 esimese lõigu ja artikli 86 lõikega 1 ette nähtud eelneva menetluse nõue välistab käesoleva hagi vastuvõetavuse Üldkohtus, esineb otsene oht, et rikutakse tema põhiõigust tõhusale kohtulikule kaitsele, mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 esimeses lõigus.
Vaidlustatud otsuse laad ja Üldkohtu pädevus lahendada käesolev vaidlus
34
SRB on seisukohal, et nii vaidlustatud otsuse vastuvõtmisele eelnenud menetlus kui ka selle sisu näitavad, et vaidlustatud otsus ei ole talle omistatav õigusakt. Selle argumendi põhjendamiseks väidab ta, et vaidlustatud otsust kui ühisotsust ei võtnud vastu tema üksi, vaid tema ja Ungari kriisilahendusasutus koos, see tähendab Ungari keskpank kriisilahenduse kolleegiumi raames. Vaidlustatud otsuses on seega arvesse võetud konsensust, milleni need asutused jõudsid, selleks et lõpuks tagada ette nähtud kriisilahendusstrateegia nõuetekohane rakendamine. Tegemist on integreeritud kokkuleppega miinimumnõuete vastavate tasemete kohta, mis on kindlaks määratud kontserni kõigile liikmetele, ning kriisilahendusstrateegia võtab selle kokkuleppega arvesse teiste liikmete miinimumnõudeid ja sõltub neist.
35
Üldkohus on pädev lahendama hagisid, mis on ELTL artikli 263 alusel esitatud üksnes liidu institutsioonide, organite või asutuste aktide peale (6. oktoobri 2020. aasta kohtumäärus Sharpston vs. nõukogu ja liikmesriikide valitsuste esindajad, T‑550/20, ei avaldata, EU:T:2020:475, punkt 33).
36
Samuti tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et tühistamishagi peab olema võimalik esitada liidu institutsioonide, organite ja asutuste mis tahes meetmete peale, sõltumata nende laadist ja vormist, tingimusel et nende eesmärk on tekitada õiguslikke tagajärgi (vt selle kohta 30. juuni 1993. aasta kohtuotsus parlament vs. nõukogu ja komisjon, C‑181/91 ja C‑248/91, EU:C:1993:271, punkt 13; 13. juuli 2004. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu, C‑27/04, EU:C:2004:436, punkt 44, ja 28. aprilli 2015. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu, C‑28/12, EU:C:2015:282, punkt 14).
Ühisotsuse õiguslikud tagajärjed
37
Vaidlustatud otsuses, mis kannab pealkirja „Ühisotsus“, on märgitud, et „SRB ja [Ungari keskpank] kui kriisilahenduse kolleegiumi raames tegutsevad kriisilahendusasutused jõudsid ühisotsusele“ miinimumnõuete suhtes, mida hageja ja tema viis tütarettevõtjat peavad vaidlustatud otsuse artiklite 2–4 kohaselt järgima. Neid miinimumnõudeid on täpsustatud vaidlustatud otsuse I–III jaos. Lisaks on vaidlustatud otsusel SRB esimehe allkiri, mis on antud SRB nimel ja millele on lisatud märge „[t]he representatives of the relevant resolution authorities have agreed to this joint decision on MREL by means of a written agreement“ (asjaomaste asutuste esindajad leppisid kirjalikult kokku selles ühisotsuses miinimumnõuete kohta). Ungari kriisilahendusasutuse ehk Ungari keskpanga nõusolek, millele kirjutas alla selle president, on lisatud vaidlustatud otsusele.
38
Vaidlustatud otsus puudutab seega miinimumnõuete kindlaksmääramist hageja ja tema viie tütarettevõtja jaoks, kellest üks asub väljaspool pangandusliitu.
39
Hagejast ning tema Saksamaal ja Luksemburgis asuvatest tütarettevõtjatest koosneva konsolideerimisgrupi miinimumnõuete kindlaksmääramise pädevus kuulub SRB-le (määruse nr 806/2014 artikli 12 lõige 1), kes on selle „piiriülese konsolideerimisgrupi“ kriisilahendusasutus (vt määruse nr 806/2014 artikli 7 lõike 2 punkt b koostoimes sama määruse artikli 3 lõike 1 punktiga 24).
40
Ent kuna „piiriülene konsolideerimisgrupp“ hõlmab ainult pangandusliidus osalevaid ettevõtjaid liikmesriikides (määruse nr 806/2014 artikli 3 lõike 1 punkt 24), ei ole SRB pädev kindlaks määrama miinimumnõudeid kogu konsolideerimisgrupi jaoks, kuna hageja Ungari tütarettevõtja asub riigis, mis ei osale pangandusliidus.
41
Ungari tütarettevõtja Fundamanta Lakáskassza kriisilahendusasutus on Ungari keskpank (vaidlustatud otsuse põhjendus 11 koostoimes vaidlustatud otsuse lisaga).
42
Hageja konsolideerimisgrupp tervikuna, kaasa arvatud Ungari tütarettevõtja, kujutab endast „piiriülest konsolideerimisgruppi“ direktiivi 2014/59 artikli 2 lõike 1 punkti 27 tähenduses, mille ettevõtjad on asutatud rohkem kui ühes liikmesriigis.
43
Direktiivi 2014/59 artikli 88 lõike 1 esimese lõigu kohaselt moodustavad konsolideerimisgrupi tasandi kriisilahendusasutused piiriüleste konsolideerimisgruppide jaoks kriisilahenduse kolleegiumid, kes kehtestavad õigusraamistiku, mis võimaldab neil kehtestada konsolideerimisgruppide jaoks miinimumnõuded konsolideeritud ja tütarettevõtja tasandil (vt direktiivi 2014/59 artikli 88 lõike 1 teise lõigu punkt i). Käesolevas asjas nähtub vaidlustatud otsuse põhjendusest 6, et SRB moodustas 2017. aastal hageja ja tema viie tütarettevõtja jaoks kriisilahenduse kolleegiumi, mille liikmed on eelkõige SRB ja Ungari keskpank vastavalt direktiivi 2014/59 artikli 88 lõike 2 punktidele a ja b.
44
Sellises kolleegiumis peavad asjaomased kriisilahendusasutused dialoogi miinimumnõuete ettepanekute üle, mida kohaldatakse konsolideeritud, emaettevõtja ja iga tütarettevõtja tasandil, ning arutavad nende miinimumnõuete kooskõlastamist (delegeeritud määruse 2016/1075 artikkel 89). Kolleegiumi juhib konsolideerimisgrupi tasandi kriisilahendusasutus (direktiivi 2014/59 artikli 88 lõige 5).
45
Kui konsolideerimisgruppi kuuluvad pangandusliidus osalevates ja mitteosalevates liikmesriikides asutatud ettevõtjad, esindab SRB osalevate liikmesriikide riiklikke kriisilahendusasutusi mitteosalevate liikmesriikidega konsulteerimises ja nendega tehtavas koostöös (määruse nr 806/2014 artikli 32 lõige 1 ja vaidlustatud otsuse põhjendus 10). Seega osalesid Saksamaa ja Luksemburgi kriisilahendusasutused kriisilahenduse kolleegiumis üksnes vaatlejana (vaidlustatud otsuse põhjendused 6 ja 9).
46
Selleks et määrata kriisilahenduse kolleegiumis kindlaks kriisilahendusaluse grupi konsolideeritud tasandil ja tütarettevõtjate individuaalsel alusel kohaldatavad miinimumnõuete summad, viitab direktiivi 2014/59 artikli 88 lõike 1 teise lõigu punkt i eelkõige sama direktiivi artiklile 45h, milles on ette nähtud kaks alternatiivset menetlust nende miinimumnõuete kooskõlastatud kindlaksmääramiseks.
47
Soovitatav menetlus on ühisotsuse väljatöötamine kooskõlas direktiivi 2014/59 artikli 45h lõikega 1, mille kohaselt teevad konsolideerimisgrupi tasandi kriisilahendusasutus ja kriisilahendusaluse grupi tütarettevõtjate eest vastutavad kriisilahendusasutused kõik endast oleneva, et jõuda ühisotsusele kriisilahendusaluse grupi konsolideeritud tasandil kohaldatava nõude suuruse ja iga tütarettevõtja suhtes individuaalsel alusel kohaldatava nõude suuruse kohta. Ühisotsus on asjaomastele kriisilahendusasutustele siduv (direktiivi 2014/59 artikli 45h lõige 7).
48
Kui sellisele ühisotsusele ei jõuta nelja kuu jooksul, määravad pädevad asutused miinimumnõuded kindlaks ühelt poolt konsolideerimisgrupi tasandil konsolideeritud miinimumnõuete ja teiselt poolt individuaalsel tasandil kehtestatud miinimumnõuete osas, võttes nõuetekohaselt arvesse teiste asjaomaste asutuste ja asjaomase kriisilahendussubjekti seisukohti ja reservatsioone (direktiivi 2014/59 artikli 45h lõige 3). Selle alternatiivi jaoks on artikli 45h lõigetes 4–6 ette nähtud erinormid.
49
Kuna SRB ja Ungari kriisilahendusasutus, nimelt Ungari keskpank, jõudsid ühisotsusele, siis kooskõlastasid nad oma tegevust, selleks et iga asjaomane asutus kehtestaks hiljem oma pädevuse piires miinimumnõuded. Nimelt väljendavad SRB ja Ungari kriisilahendusasutus kui kriisilahendusasutused ja kriisilahenduse kolleegiumi liikmed vaidlustatud otsuses oma nõusolekut miinimumnõuetega, mille SRB kui kolleegiumi esimees on vaidlustatud otsuse I–III jaos hageja ja kõigi tema tütarettevõtjate jaoks lisanud.
50
Vaidlustatud otsus loob õiguslikke tagajärgi, kuna vastavalt direktiivi 2014/59 artikli 45h lõikele 7 on „asjaomased“ kriisilahendusasutused (vt allpool punkt 78) üksteisega seotud niivõrd, kuivõrd nad kohustuvad järgima miinimumnõudeid, mille igaüks neist kehtestab oma vastava pädevuse teostamisel.
51
SRB kui kriisilahendusasutus, kellel on õigus määrata kindlaks kriisilahendussubjekti ja pangandusliidus osalevates liikmesriikides asutatud tütarettevõtjate miinimumnõuded, peab järgima vaidlustatud otsuse I ja II jaos kindlaks määratud miinimumnõudeid. Sama kehtib Ungari kriisilahendusasutuse, nimelt Ungari keskpanga kohta, kes peab järgima III jaos kindlaks määratud miinimumnõudeid.
52
Sellest järeldub, et vaidlustatud otsuse ettevalmistamisel ja allkirjastamisel, nagu on märgitud eespool punktides 3–7, osales SRB vaidlustatud otsuse – mis tekitab õiguslikke tagajärgi – vastuvõtmisel.
Ühisotsuse „hübriidsus“
53
Mis puudutab SRB argumenti, et vaidlustatud otsust kui ühisotsust ei võtnud vastu tema üksi, vaid see toimus koos Ungari kriisilahendusasutusega kriisilahenduse kolleegiumi raames, siis tekib küsimus, mil määral võib vaidlustatud otsust pidada aktiks, mis allub liidu kohtu kontrollile.
54
Nagu SRB õigesti märkis, põhineb vaidlustatud otsus konsensusel ja selle otsuse põhjendusest 7 nähtub selgelt, et otsuse võtsid koos vastu ühelt poolt SRB kui konsolideerimisgrupi kriisilahendusasutus ja teiselt poolt pangandusliidus mitteosaleva riigi kriisilahendusasutus.
55
Seega ei oleks esiteks ilma SRB nõusolekuta saadud teha ühtegi ühisotsust. Teiseks on vaidlustatud otsuse artikli 5 kohaselt ja kooskõlas delegeeritud määruse 2016/1075 artikli 91 lõikega 3 ühisotsuse vastuvõtmiseks hädavajalik ka Ungari kriisilahendusasutuse, nimelt Ungari keskpanga nõusolek.
56
Ent see, et vaidlustatud otsus on „hübriidne“, mis tuleneb asjaolust, et selle võtsid vastu SRB ja Ungari keskpank, ei tähenda siiski, et see ei pärine SRB-lt.
57
Nimelt on nii vaidlustatud otsust sisaldava dokumendi sissejuhatavas osas („as agreed by the Single Resolution Board […] and Magyar Nemzeti Bank“, see tähendab „nagu [SRB] ja [Ungari keskpank] on kokku leppinud“) kui ka SRB esimehe poolt SRB nimel allkirjastatud kujul märgitud, et viimane on üks ühisotsuse tegijatest. Lisaks nähtub vaidlustatud otsuse põhjenduse 10 esimesest lausest, et SRB tegutses konsolideerimisgrupi tasandi kriisilahendusasutusena. Selle otsuse põhjenduse 12 kohaselt põhineb ühisotsus direktiivi 2014/59 artiklil 45h, mis näeb ette, et konsolideerimisgrupi tasandi kriisilahendusasutus ja tütarettevõtjate eest vastutavad kriisilahendusasutused teevad kõik endast oleneva, et jõuda ühisotsusele. Seega, kui SRB võttis vaidlustatud otsuse vastu koos Ungari kriisilahendusasutusega, st Ungari keskpangaga, tegutses ta pädevuse alusel, mis on talle antud liidu õigusega. SRB võis teha vaidlustatud otsuse koos mitteosaleva liikmesriigi kriisilahendusasutusega üksnes otsustuspädevuse tõttu, mille liidu seadusandja on talle andnud.
58
Erinevalt keerukatest haldusmenetlustest, millesse liikmesriikide kriisilahendusasutused sekkuvad, kuid mille puhul lõpliku otsuse teeb SRB, näiteks ühtsesse kriisilahendusfondi tehtavate korraliste osamaksete kindlaksmääramine (vt kohtujurist Campos Sánchez-Bordona ettepanek kohtuasjas Iccrea Banca, C‑414/18, EU:C:2019:574, punktid 34 ja 35), kujutab vaidlustatud otsus endast tõelist kokkulepet, mis on vastu võetud võrdsetel alustel Ungari riikliku asutuse, nimelt Ungari keskpanga ja SRB vahelise koordineerimise raames, mis toimub enne otsuste tegemist vastavalt nende pädevusele.
59
Käesolevas asjas kõne all olev haldusmenetlus erineb nendest, milles tehti 3. detsembri 1992. aasta kohtuotsus Oleificio Borelli vs. komisjon (C‑97/91, EU:C:1992:491) ja 19. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Berlusconi ja Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023). Nende kohtuotsuste aluseks olevad kohtuasjad puudutavad vertikaalset suhet, kus esmalt võtab meetmed liikmesriigi ametiasutus ja liidu haldusasutuse otsus tehakse menetluse lõpus. Küsimus, kas asjaomasel liidu asutusel on kaalutlusruum, kuulub just selle vertikaalse suhte raamesse.
60
Seevastu on käesolev kohtuasi seotud puhtalt horisontaalse suhtega, kus kaks asutust – liikmesriigi kriisilahendusasutus, nimelt Ungari keskpank, ja SRB, kellel on oma pädevus – võtavad vastu „ühisotsuse“. Erinevalt vertikaalsest olukorrast, kus on tegemist keerukate haldusmenetlustega, milles osalevad liikmesriigi ja liidu ametiasutused, ja kus on lõpliku otsuse tegemise pädevuse kasutamine otsustava tähtsusega selle kindlakstegemisel, kas kohtulikku kontrolli peavad tegema liidu kohus või liikmesriigi kohtud (vt kohtujurist Campos Sánchez-Bordona ettepanek kohtuasjas Iccrea Banca, C‑414/18, EU:C:2019:574, punkt 34), kasutavad ühisotsuse vastuvõtjad käesoleval juhul igaüks oma pädevust üksteisest sõltumatult. Igal juhul on SRB-l sellise ühisotsuse nagu vaidlustatud otsus vastuvõtmisel teatav kaalutlusruum ja ta ei ole seotud liikmesriigi asutuse ettepanekutega.
61
Asjaolu, et vaidlustatud otsus on SRB ja Ungari kriisilahendusasutuse ehk Ungari keskpanga konsensuse tulemus, ei sea kahtluse alla järeldust, et tegemist on aktiga, mis allub liidu kohtu kontrollile, kuna direktiivi 2014/59 artiklis 45h sätestatud menetluse alusel miinimumnõuete kindlaksmääramisel peab SRB kohaldama ja järgima selle direktiivi artiklit 45 jj.
62
Sellega seoses tuleb märkida, et nende sätete kohaldamine SRB poolt ei sõltu Ungari kriisilahendusasutuse sekkumisest, kes võib otsustada mitte nõustuda SRB välja pakutud ühisotsusega.
63
Selles kontekstis ei takistanud Ungari kriisilahendusasutuse ehk Ungari keskpanga nõusoleku puudumine SRB-l määrata kindlaks miinimumnõudeid vähemalt osas, mis puudutab nende kohaldamist pangandusliidus osalevates liikmesriikides. Nimelt tuleneb direktiivi 2014/59 artikli 45h lõigetest 3 ja 4, et ühisotsuse puudumisel peab SRB tegema otsuse miinimumnõuete kohta.
64
Seega, isegi kui Ungari kriisilahendusasutuse osalemine on vaidlustatud otsuse vastuvõtmise menetluses vajalik etapp, ei saa käesolevas asjas kohaldatavate liidu õigusnormide järgimist, võttes arvesse SRB poolt sellega seoses kasutatava pädevuse ulatust, välistada liidu kohtu kontrolli alt.
65
Neil asjaoludel on Üldkohus pädev kontrollima vaidlustatud otsuse õiguspärasust, mistõttu tuleb pädevuse puudumise vastuväide tagasi lükata.
Hagi vastuvõetavus
66
ELTL artikli 263 neljandas lõigus on märgitud, et iga füüsiline või juriidiline isik võib esitada hagi temale adresseeritud või teda otseselt ja isiklikult puudutava akti vastu ning üldkohaldatava akti vastu, mis puudutab teda otseselt ega sisalda rakendusmeetmeid.
67
Esimesena, mis puudutab hageja kui adressaadi staatust, siis tuleb tagasi lükata hageja argument, et see staatus tuleneb SRB kohustusest – mis on ette nähtud direktiivi 2014/59 artikli 45h lõike 1 teise lõigu punktis a ja delegeeritud määruse 2016/1075 artikli 92 lõikes 1 – edastada ühisotsused pärast nende vastuvõtmist.
68
Nimelt on direktiivi 2014/59 artikli 45h lõike 1 teise lõigu punktis a sätestatud, et ühisotsuse „esitab kriisilahendussubjektile tema kriisilahendusasutus“. Mis puudutab kriisilahendusalusesse gruppi kuuluvaid ettevõtjaid, kes ei ole kriisilahendussubjektid, siis direktiivi 2014/59 artikli 45h lõike 1 teise lõigu punkti b kohaselt esitavad neile ühisotsuse nende ettevõtjate kriisilahendusasutused. Mis puudutab konsolideerimisgrupi liidus tegutsevat emaettevõtjat, kes ise ei ole sama kriisilahendusaluse grupi kriisilahendussubjekt, siis on direktiivi 2014/59 artikli 45h lõike 1 teise lõigu punktis c ette nähtud, et ühisotsuse edastab talle kriisilahendussubjekti kriisilahendusasutus.
69
Sellest tuleneb, et direktiivi 2014/59 artikli 45h lõike 1 teises lõigus ei ole sätestatud, et ühisotsuse vastuvõtja teavitab sellest asjaomaseid ettevõtjaid, vaid teeb eri kriisilahendusasutustele nende vastava pädevuse piires ülesandeks see otsus „esitada“.
70
Seega edastas SRB kui konsolideerimisgrupi tasandi kriisilahendusasutus vastavalt direktiivi 2014/59 artikli 45h lõike 1 teise lõigu punktile c alles 22. mai 2023. aasta e-kirjaga hagejale kui grupi liidus asuvale emaettevõtjale vaidlustatud otsuse, samas kui liikmesriikide kriisilahendusasutusi teavitati sellest juba enne nimetatud kuupäeva, kusjuures BaFini teavitati 14. aprillil 2023 ja CSSFi teavitati igal juhul enne 17. maid 2023.
71
Teisena, kuna hageja ei ole vaidlustatud otsuse adressaat, peab otsus teda otseselt puudutama.
72
Sellega seoses tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud tingimus, et hagi esemeks olev otsus peab füüsilist või juriidilist isikut puudutama otseselt, eeldab kahe kumulatiivse tingimuse täidetust, nimelt esiteks, et vaidlustatud meede avaldaks otsest mõju isiku õiguslikule olukorrale, ja teiseks, et see ei jätaks meedet rakendama kohustatud adressaadile mingit kaalutlusõigust – meetme rakendamine on puhtautomaatne ja tuleneb vaid liidu õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme (13. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Deutsche Post ja Saksamaa vs. komisjon, C‑463/10 P ja C‑475/10 P, EU:C:2011:656, punkt 66; 6. novembri 2018. aasta kohtuotsus Scuola Elementare Maria Montessori vs. komisjon, komisjon vs. Scuola Elementare Maria Montessori ja komisjon vs. Ferracci, C‑622/16 P – C‑624/16 P, EU:C:2018:873, punkt 42, ja 28. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Associazione GranoSalus vs. komisjon, C‑313/19 P, ei avaldata, EU:C:2020:869, punkt 51).
73
SRB väidab sisuliselt, et esimene eespool viidatud tingimus, nimelt see, et vaidlustatud otsus ei mõjuta hageja õiguslikku olukorda otseselt, ei ole täidetud.
74
Selleks et analüüsida esimest tingimust, st vaidlustatud otsuse võimet otseselt mõjutada hageja õiguslikku olukorda, tuleb analüüsida asjaomase akti sisu ja hinnata neid tagajärgi selliste objektiivsete tingimuste alusel nagu selle akti sisu, võttes olenevalt olukorrast arvesse akti vastuvõtmise konteksti ja akti vastu võtnud institutsiooni pädevust (vt 12. juuli 2022. aasta kohtuotsus Nord Stream 2 vs. parlament ja nõukogu, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
75
Mis puudutab ühisotsust piiriülese konsolideerimisgrupi kohta (vt eespool punkt 42), siis tuleb eelkõige arvesse võtta süsteemi, mille liidu seadusandja on kehtestanud, et kindlaks määrata miinimumnõuded iga konsolideerimisgruppi kuuluva üksuse jaoks liidus (vt eespool punktid 38–48).
76
Käesolevas asjas on nii vaidlustatud otsuses kui ka otsuses SRB/EES/2022/215 kindlaks määratud miinimumnõuded nende üksuste jaoks, kelle konsolideerimisgruppi kuulub hageja.
77
Kuigi vaidlustatud otsus kujutab endast kokkulepet, mis on sõlmitud kogu liidu kontekstis SRB ja Ungari kriisilahendusasutuse, see tähendab Ungari keskpanga vahel direktiivi 2014/59 alusel, siis määruse nr 806/2014 alusel vastu võetud otsus SRB/EES/2022/215 väljendab seda lepingut ainult pangandusliidus.
78
Seega puudutab vaidlustatud otsuse siduv toime direktiivi 2014/59 artikli 45h lõike 7 kohaselt ainult „asjaomaseid“ kriisilahendusasutusi, st neid, kes on ühisotsuse vastuvõtmisel omavahel seotud. Käesoleval juhul on tegemist SRB ja Ungari kriisilahendusasutusega, nimelt Ungari keskpangaga.
79
Vaidlustatud otsuse vastuvõtmine iseenesest ei too seega pangandusliidus kaasa ühtegi muud õiguslikku tagajärge peale kohustuse – mille SRB endale Ungari kriisilahendusasutuse, nimelt Ungari keskpanga suhtes paneb – kohaldada miinimumnõudeid, mille ta on viimasega läbi rääkinud.
80
Seevastu otsuse SRB/EES/2022/215 puhul määrab SRB määruse nr 806/2014 artikli 12 lõike 1 kohaselt kindlaks miinimumnõuded, mida kriisilahendussubjektid ja kriisilahenduse konsolideerimisgrupid peavad pidevalt täitma. Nimetatud määruse artikli 12 lõike 5 kohaselt adresseerib SRB oma kindlaksmääramise tulemused liikmesriikide kriisilahendusasutustele, kes täidavad SRB juhiseid vastavalt selle määruse artiklile 29.
81
Käesoleval juhul tegi SRB, võttes vastu otsuse SRB/EES/2022/215, mille teises põhjenduses on eelkõige viidatud määruse nr 806/2014 artiklitele 12–12k ja artiklile 29, eespool viidatud artiklite alusel otsuse, millega ta määras pangandusliidus kindlaks selle konsolideerimisgrupi miinimumnõuded, kuhu hageja kuulub.
82
Eeltoodust tuleneb, et vaidlustatud otsus ei mõjuta otseselt hageja õiguslikku olukorda eespool punktis 72 viidatud kohtupraktika tähenduses.
83
Seda järeldust ei sea kahtluse alla SRB apellatsioonikomisjoni 15. detsembri 2023. aasta otsus seotud asjades 2/2023 ja 3/2023, millele hageja viitab. Apellatsioonikomisjoni hinnangul mõjutab ühisotsus hagejaks oleva krediidiasutuse huve, kuna see muudab selgelt tema õiguslikku olukorda (apellatsioonikomisjoni otsuse punkt 46). Apellatsioonikomisjon leidis, et vaidlustatud otsus on otsus, millega määrati lõplikult kindlaks miinimumnõuded (apellatsioonikomisjoni otsuse punkt 48).
84
SRB apellatsioonikomisjon tugines vaidlustatud otsusele antud hinnangus eeldusele, et tegemist on lihtsalt erinevate kriisilahendusasutuste „paralleelsete“ üksikotsuste kogumiga, millel on sama sisu ja mille iga asjasse puutuv kriisilahendusasutus individuaalselt heaks kiitis. Apellatsioonikomisjoni hinnangul ei kujuta ühine otsus endast ka pädevate asutuste otsuseid, mis on koondatud ühte dokumenti ja millel on juba iga nimetatud asutuse jurisdiktsiooni piires õiguslikud tagajärjed, ning see ei sõltu sellest, kas kõik need asutused on oma nõusoleku andnud või mitte.
85
See eeldus ei võta aga arvesse direktiivi 2014/59 artikli 45h lõike 7 kohase ühisotsuse vastastikuse kohustuse aspekti.
86
Lisaks lükkab selle selgituse ümber direktiivi 2014/59 artikli 45h lõige 3, mille kohaselt juhul, kui määratud aja jooksul ühisotsusele ei jõuta, peavad ettevõtja kriisilahendusasutused nüüd järgima erinorme (vt eespool punkt 48). Sellest tuleneb, et olukord on erinev sõltuvalt sellest, kas kõik ametiasutused on jõudnud kokkuleppele või mitte. Kui kõik asjaomased asutused – st asutused, mis on kindlaks määratud nende liikmesuse kaudu kriisilahenduse kolleegiumis, mille raames töötati välja ja tehti ühisotsus – ei ole jõudnud kokkuleppele, siis puudub ühisotsus. Mis puudutab Ungari kriisilahendusasutust ehk Ungari keskpanka, siis on see kokkuleppele jõudmise vältimatu tingimus sõnaselgelt ette nähtud vaidlustatud otsuse artiklis 5, mille kohaselt on otsus vastu võetud pärast pangandusliidus mitteosaleva liikmesriigi kriisilahendusasutuselt nõusoleku saamist.
87
Kuna vaidlustatud otsus ei mõjuta otseselt hageja õiguslikku olukorda, tuleb nõustuda SRB esitatud vastuvõetamatuse vastuväitega, mis põhineb sellel, et hagejal puudub õigus esitada hagi.
88
Hagi vastuvõetamatus ei tulene siiski, nagu leidis SRB oma neljandas põhjenduses vastuvõetamatuse kohta (vt eespool punkt 21), asjaolust, et SRB apellatsioonikomisjonile ei esitatud eelnevat kaebust. Määruse nr 806/2014 artikli 85 lõike 3 esimesest lõigust tuleneb, et iga füüsiline või juriidiline isik, sealhulgas kriisilahendusasutused, võivad esitada kaebuse artikli 10 lõike 10, artikli 11, artikli 12 lõike 1, artiklite 38 kuni 41, artikli 65 lõike 3, artikli 71 ja artikli 90 lõike 3 kohase SRB otsuse peale, mis on talle adresseeritud või mis teda otseselt ja isiklikult puudutab. Miinimumnõudeid puudutav ühisotsus on aga oma olemuselt spetsiifiline. Iseäranis ei ole see nendes artiklites viidatud SRB otsus. Lisaks ei ole vaidlustatud otsus adresseeritud hagejale ning see ei mõjuta otseselt tema õiguslikku olukorda, mistõttu ei puuduta see teda otseselt (vt eespool punktid 79–82).
89
Sellest järeldub, et hagejal ei olnud võimalik esitada kaebust SRB apellatsioonikomisjonile, mistõttu ei saa talle ette heita, et ta pöördus otse liidu kohtusse vastavalt ELTL artiklile 263.
90
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
Menetluse peatamise taotlus
91
Kuna SRB nõue põhikohtuasjas on tema kasuks lahendatud, on ära langenud vajadus teha otsus tema taotluse kohta, mille ta esitas teise võimalusena vastuvõetamatuse vastuväites, peatada menetlus kuni otsuse tegemiseni kohtuasjas BNP Paribas vs. SRB (T‑71/22), mis pealegi lõpetati 8. novembri 2024. aasta registrist kustutamise kohtumäärusega (ei avaldata, EU:T:2024:834).
Menetlusse astumise avaldus
92
Kodukorra artikli 144 lõikes 3 on sätestatud, et kui kostja esitab kodukorra artikli 130 lõikes 1 ette nähtud vastuvõetamatuse või pädevuse puudumise vastuväite, lahendatakse menetlusse astumise avaldus alles pärast vastuväite tagasilükkamist või liitmist sisulise menetlusega. Kodukorra artikli 142 lõike 2 kohaselt on menetlusse astumine põhivaidluse suhtes aktsessoorne ja selle ese langeb ära muu hulgas hagi vastuvõetamatuks tunnistamisel.
93
Järelikult puudub vajadus teha otsus Euroopa Parlamendi, Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Komisjoni menetlusse astumise avalduste kohta.
Kohtukulud
94
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
95
Kuna kohtuotsus on tehtud hageja kahjuks, tuleb kohtukulud vastavalt SRB nõudele välja mõista hagejalt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.
96
Kodukorra artikli 144 lõikes 10 on sätestatud, et kui enne menetlusse astumise avalduse lahendamist lõpetatakse kohtuasjas menetlus, kannavad menetlusse astumise avalduse esitaja ja kohtuasja pooled ise oma kulud, mis on seotud menetlusse astumise avaldusega.
97
Seega kannavad hageja, SRB, parlament, nõukogu ja komisjon ise oma kohtukulud, mis on seotud SRB nõuete toetuseks menetlusse astumise avaldustega.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kolmas koda laiendatud koosseisus)
määrab:
1.
Jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
2.
Puudub vajadus teha otsus Euroopa Parlamendi, Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Komisjoni menetlusse astumise avalduste kohta.
3.
Jätta DZ Bank AG Deutsche Zentral-Genossenschaftsbanki, Frankfurt am Main, kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Ühtse Kriisilahendusnõukogu (SRB) kohtukulud, välja arvatud menetlusse astumise avaldustega seotud kulud.
4.
Jätta DZ Bank AG Deutsche Zentral-Genossenschaftsbanki, Frankfurt am Main, SRB, parlamendi, nõukogu ja komisjoni menetlusse astumise avaldustega seotud kulud nende endi kanda.
Luxembourg, 11. juuni 2025
Kohtusekretär
V. Di Bucci
President
H. Kanninen
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.