62024CJ0742
EUROOPA KOHTU OTSUS (kümnes koda)
15. jaanuar 2026 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Piirikontroll, varjupaik ja sisseränne – Varjupaigapoliitika – Direktiiv 2013/33/EÜ – Artikli 15 lõige 1 – Rahvusvahelise kaitse taotleja juurdepääs tööturule – Tööturule juurdepääsu taotluse rahuldamata jätmine – Rahuldamata jätmise põhjus – Viivitus rahvusvahelise kaitse taotluse menetlemisel, mis on osaliselt tingitud taotluse esitajast
Kohtuasjas C‑742/24 [Havvitt] (
i
),
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Supreme Courti (Iirimaa kõrgeim kohus) 23. oktoobri 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 24. oktoobril 2024, menetluses
International Protection Appeals Tribunal,
Minister for Justice,
Ireland,
Attorney General
versus
LK,
EUROOPA KOHUS (kümnes koda),
koosseisus: koja president J. Passer (ettekandja), kohtunikud D. Gratsias ja B. Smulders,
kohtujurist: J. Richard de la Tour,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Iirimaa, Minister for Justice ja Attorney General, esindajad: Chief State Solicitor M. Browne, C. Aherne, A. Burke ja A. Joyce, keda abistasid J. Travers, SC, ja P. Leonard, BL,
–
LK, esindajad: C. Power, SC, H. Burgess, BL, ja solicitor G. Daly,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: A. Azéma ja M. Debieuvre,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/33/EL, millega sätestatakse rahvusvahelise kaitse taotlejate vastuvõtu nõuded (ELT 2013, L 180, lk 96), artikli 15 lõike 1 tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud ühelt poolt rahvusvahelise kaitse taotleja LK ning teiselt poolt International Protection Appeals Tribunali (rahvusvahelise kaitse taotluste apellatsioonikomisjon, Iirimaa), Minister for Justice’i (justiitsminister, Iirimaa), Irelandi (Iirimaa) ja Attorney Generali (peaprokurör, Iirimaa) vahelises kohtuvaidluses selle üle, kas õiguspärane on otsus, millega ei rahuldatud LK taotlust tööturule juurdepääsu saamiseks põhjendusega, et tema rahvusvahelise kaitse taotluse kohta esimese astme otsuse (edaspidi „esimese astme otsus“) tegemisega viivitamine on temast tingitud.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2013/32/EL
3
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/32/EL rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta (ELT 2013, L 180, lk 60) artikli 6 „Juurdepääs menetlusele“ lõikes 4 on sätestatud:
„[…] loetakse rahvusvahelise kaitse taotlus esitatuks, kui asjaomase liikmesriigi pädevad asutused on saanud taotleja esitatud vormi või, kui see on ette nähtud siseriikliku õigusega, ametliku aruande.“
Direktiiv 2013/33
4
Direktiivi 2013/33 artikli 3 „Reguleerimisala“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse kõikide kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute suhtes, kes esitavad liikmesriigi territooriumil[…] rahvusvahelise kaitse taotluse[…]“.
5
Direktiivi artikli 15 „Tööhõive“ lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad taotlejale juurdepääsu tööturule hiljemalt üheksa kuud pärast rahvusvahelise kaitse taotluse esitamise kuupäeva, kui pädev asutus ei ole esimese astme otsust teinud ja see viivitus ei ole tingitud taotluse esitajast.“
Iiri õigus
6
2018. aasta määrusega Euroopa ühenduste kohta (vastuvõtutingimused) (European Communities (Reception Conditions) Regulations 2018) (S.I. nr 230/2018, edaspidi „2018. aasta dekreet“) võeti Iiri õiguskorda alates 30. juunist 2018 üle direktiivi 2013/33 sätted.
7
Dekreedi artikli 11 lõigetes 3 ja 4, millega võetakse üle direktiivi 2013/33 artikli 15 lõige 1, on sätestatud:
„3.   Taotleja võib esitada taotluse juurdepääsu saamiseks tööturule:
[…]
b)
kõige varem kaheksa kuud pärast [rahvusvahelise kaitse] taotluse esitamist.
4.   Minister [for Justice and Equality] [(justiits- ja võrdõiguslikkuse minister, Iirimaa)] võib lõike 3 alusel esitatud taotluse saamisel anda taotlejale [tööturule juurdepääsu] loa, kui:
a)
lõikes 6 ei ole ette nähtud teisiti ning kui [rahvusvahelise kaitse] taotluse esitamise päevast on möödunud üheksa kuud ja selleks kuupäevaks ei ole tehtud esimeses astmes mingit otsust taotleja rahvusvahelise kaitse taotluse kohta, ja
b)
eespool punktis a nimetatud olukord ei ole tingitud täielikult või osaliselt taotluse esitajast.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
8
Gruusia kodanik LK esitas 2. septembril 2019 Iirimaal rahvusvahelise kaitse taotluse ja väitis, et päritoluriiki tagasisaatmisel ohustab teda reaalselt suur kahju.
9
International Protection Office (rahvusvahelise kaitse amet, Iirimaa) (edaspidi „IPO“) kavandas LKga 16. septembriks 2019 intervjuu, ilma et LKd oleks sellest teavitatud. LK võttis ühendust oma sotsiaaltöötajaga, kes korraldas IPOga intervjuu 12. detsembril 2019. Selle intervjuu käigus sai LK täitmiseks gruusiakeelse rahvusvahelise kaitse küsimustiku (edaspidi „IPO 2 küsimustik“), mis tuli tagastada 6. jaanuariks 2020.
10
IPO pikendas LK‑le antud tähtaega neljal korral kuni 24. augustini 2020, et võimaldada tal vastata IPO 2 küsimustikule. Esimest korda pikendati tähtaega 7. jaanuaril 2020 kuni 5. veebruarini 2020, mil LK‑l ei olnud veel abiks advokaati. Talle määratud advokaat taotles seejärel juhiste andmiseks teist korda tähtaja pikendamist ja need taotlused rahuldati 5. ja 20. veebruaril 2020. Kuna LK ei räägi inglise keelt, vajas ta gruusia keele tõlki selleks, et advokaadi abiga täita IPO 2 küsimustikku. Kolmas tähtaja pikendamise taotlus, mis jäeti küll algselt rahuldamata, rahuldati siiski 16. märtsil 2020 ja tähtaega pikendati 1. maini 2020 COVID‑19 pandeemia puhkemise ja kohapeal tõlketeenuste korraldamisega seotud raskuste tõttu. Selliselt pikendati tähtaega kõigile rahvusvahelise kaitse taotlejatele. Neljandat ja viimast korda pikendati tähtaega 17. juulil 2020 ja seda tehti kuni 24. augustini 2020. LK kohtus oma advokaadiga tõlgi juuresolekul 5. augustil 2020 ja IPO 2 küsimustik esitati IPO‑le 25. augustil 2020.
11
Paralleelselt esitas LK 20. juunil 2020 Labour Market Access Unitile (tööturule juurdepääsu üksus, Iirimaa) (edaspidi „LMAU“) taotluse juurdepääsu saamiseks tööturule 2018. aasta dekreedi artikli 11 lõike 3 alusel.
12
Selle taotluse jättis LMAU 28. augustil 2020 rahuldamata põhjendusega, et esimese astme otsuse tegemisega viivitamine on tingitud LKst. LMAU märkis samuti, et LK ei ole tagasi saatnud IPO 2 küsimustikku.
13
LK palus 11. septembril 2020 taotluse rahuldamata jätmise otsuse uuesti läbi vaadata. Selleks pädev justiitsministeeriumi juures tegutsev ametnik jättis 2. detsembri 2020. aasta otsusega LMAU otsuse muutmata, asudes seisukohale, et esimese astme otsuse tegemisega viivitamine on tingitud LKst, sest ta ei osalenud 16. septembri 2019. aasta intervjuul ega tagastanud IPO 2 küsimustikku mõistliku aja jooksul.
14
LK esitas taotluse rahuldamata jätmise peale International Protection Appeals Tribunalile (rahvusvahelise kaitse taotluste apellatsioonikomisjon) kaebuse, mis jäeti 3. märtsi 2021. aasta otsusega rahuldamata.
15
Seejärel esitas ta nimetatud otsuse peale kaebuse High Courtile (kõrge kohus, Iirimaa). Nimetatud kohus leidis 9. juuni 2022. aasta kohtuotsuses, et International Protection Appeals Tribunali (rahvusvahelise kaitse taotluste apellatsioonikomisjon) järeldus, mille kohaselt võib esimese astme otsuse tegemisega viivitamist pidada tingituks LKst või et LK ei ole teinud tema taotluse menetlemisel koostööd, ei ole loogiline ega järjepidev, ning tühistas selle otsuse.
16
Selle kohtuotsuse peale esitati edasikaebus Supreme Courtile (Iirimaa kõrgeim kohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
17
Nimetatud kohus leiab, et LKst ei ole tingitud viivitus ajavahemikus 2. septembrist 2019 – mil ta taotles rahvusvahelist kaitset – kuni mõistliku aja möödumiseni pärast 28. jaanuarit 2020 – mil Legal Aid Board (menetlusabi komisjon, Iirimaa) määras talle advokaadi, kes abistab teda vastuse ettevalmistamisel IPO 2 küsimustikule.
18
Kohus märgib, et kuigi LK‑le antud tähtaega küsimustikule vastamiseks pikendati uuesti 5. ja 20. veebruaril 2020, ei olnud 4. märtsil 2020 seda küsimustikku siiski veel täidetud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et alles COVID‑19 pandeemia puhkemise ja sellele järgnevate piirangute tõttu pikendati 16. märtsil 2020 kõigile rahvusvahelise kaitse taotlejatele antud tähtaega uuesti, mis võimaldas LK‑l kasutada lisaaega kuni 1. maini 2020. Selleks kuupäevaks LK aga IPO 2 küsimustikku ei esitanud ja taotles alles 17. juulil 2020 uut tähtaja pikendamist.
19
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates ei oma tähtsust asjaolu, et IPO oli nõus tähtaegu mitu korda pikendama, sest kuivõrd LK ei esitanud vajalikku teavet sisaldavat nõuetekohaselt täidetud IPO 2 küsimustikku, ei saanud rahvusvahelise kaitse taotlust menetleda.
20
Kohus leiab, et isegi kui võtta arvesse COVID‑19 pandeemiat, ei ole rahuldavat selgitust LK viivitusele IPO 2 küsimustiku esitamisel.
21
Mis puudutab LK 20. juunil 2020 esitatud tööturule juurdepääsu loa taotlust, siis rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et selleks kuupäevaks ei olnud LK esitanud IPO‑le rahvusvahelise kaitse taotluse menetlemiseks vajalikku teavet. Sellega seoses leiab ta, et kui IPO 2 küsimustik oleks esitatud õigel ajal, ei võimalda miski arvata, et LK rahvusvahelise kaitse taotlust ei oleks saanud menetleda direktiivi 2013/33 artikli 15 lõikes 1 nimetatud üheksakuulise tähtaja jooksul, mis hakkas kulgema 2. septembril 2019.
22
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates võib asuda seisukohale, et LK rahvusvahelise kaitse taotluse menetlemisega viivitamine oli täielikult tingitud LKst, sest ta ei teinud IPOga koostööd, mistõttu ei saanud tema taotlust läbi vaadata. Kohus leiab siiski, et osa alates 2. septembrist 2019 toimunud viivitusest ei olnud LKst tingitud.
23
Neil asjaoludel soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kuidas tuleb arvesse võtta LK rahvusvahelise kaitse taotluse menetlemise viivitamisega seotud erinevaid asjaolusid. Ta märgib sellega seoses, et direktiivis 2013/33 ei ole juhiseid selle kohta, millised teod võivad endast kujutada rahvusvahelise kaitse taotlejast tingitud viivitust.
24
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib samuti teada, kas ja mil määral tähendab 2018. aasta dekreeti väljendi „tingitud […] osaliselt“ lisamine, et Iirimaa ei ole direktiivi 2013/33 riigisisesesse õiguskorda nõuetekohaselt üle võtnud, võttes seejuures arvesse kaalutlusruumi, mis on liikmesriikidel selle direktiivi rakendamisel.
25
Neil asjaoludel otsustas Supreme Court (kõrgeim kohus) menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
14. jaanuari 2021. aasta kohtuotsuses The International Protection Appeals Tribunal jt (C‑322/19 ja C‑385/19, EU:C:2021:11) märkis Euroopa Kohus, et direktiivis [2013/33] ei ole juhiseid selle kohta, millised teod võivad endast kujutada rahvusvahelise kaitse taotlejast tingitud viivitust direktiivi artikli 15 lõike 1 tähenduses. Kas selle kaalumisel, millised teod võivad endast kujutada taotlejast tingitud viivitust, on kohane võtta arvesse asjaolu, et taotleja, nagu käesoleval juhul [LK], ei esitanud üldse mingit teavet (küsimustikule vastamisega) pikema ajavahemiku jooksul kui direktiivi artiklis 15 sätestatud üheksakuuline tähtaeg?
2.
Kas viivituse mõiste direktiivi [2013/33] artikli 15 lõike 1 tähenduses hõlmab üksnes sellist viivitust, mis on tingitud täielikult ja üksnes rahvusvahelise kaitse taotlejast, või hõlmab see mis tahes olulist viivitust, mis on tingitud taotlejast või mida võib käsitada taotleja „koostöös mitteosalemisena“?
3.
Kas olukorras, kus on tegemist rahvusvahelise kaitse taotleja olulise põhjendamatu viivitusega ja aset on leidnud ka riigi viivitus koos viivitusega, mis on põhjustatud välistest teguritest, näiteks neist, mis tulenevad COVID‑19‑st, on võimalik, et osa üldisest viivitusest on „tingitud taotluse esitajast“ direktiivi [2013/33] tähenduses, või peab taotluse menetlemise viivitus olema eranditult taotleja põhjustatud?
4.
Kas väljendi „tingitud […] osaliselt“ lisamine [2018. aasta dekreedi] artikli 11 lõike 4 punkti b tähendab, et Iirimaa ei ole võtnud direktiivi [2013/33] nõuetekohaselt üle, arvestades liikmesriikide kaalutlusõigust selles osas, kuidas nad otsustavad direktiivi rakendada, ja asjaolu, et selliste sõnade lisamine ei näi muutvat liidu õiguskorrast tulenevate õiguste kasutamist praktikas võimatuks või ülemäära raskeks?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
26
Oma nelja küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul tõlgendada väljendit „viivitus[, mis] ei ole tingitud taotluse esitajast“ direktiivi 2013/33 artikli 15 tähenduses.
Esimene kuni kolmas küsimus
27
Kolme esimese küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2013/33 artikli 15 lõiget 1 tuleb esiteks tõlgendada nii, et taotluse esitajast tingitud viivitust selle sätte tähenduses näitab asjaolu, et rahvusvahelise kaitse taotleja ei ole esitanud pikema ajavahemiku jooksul kui nimetatud sättes ette nähtud üheksakuuline tähtaeg üldse mingit teavet, mis võimaldaks pädevatel asutustel tema rahvusvahelise kaitse taotluse läbi vaadata, ja teiseks, kas selline taotluse esitajast tingitud viivitus tähendab täies ulatuses või osaliselt ainult taotluse esitajast tingitud viivitust või võib tegemist olla mitme erineva põhjusega, mis on tingitud samal ajal nii taotluse esitaja kui ka liikmesriigi käitumisest ja/või välistest teguritest.
28
Tuleb meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on vaid liikmesriigi kohus, kes asja menetleb ja kes vastutab tehtava lahendi eest, pädev kohtuasja erisusi arvestades hindama, kas kohtuotsuse tegemiseks on vaja eelotsust ja kas Euroopa Kohtule esitatud küsimused on asjakohased. Seega, kui küsimused on esitatud liidu õigusnormi tõlgendamise kohta, on Euroopa Kohus üldjuhul kohustatud vastama (6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).
29
Kuna direktiivi 2013/33 artikli 15 lõikes 1 ette nähtud üheksakuuline tähtaeg hakkab kulgema rahvusvahelise kaitse taotluse esitamisest, põhineb käesolev eelotsusetaotlus selles osas tingimata eeldusel, et LK rahvusvahelise kaitse taotlus direktiivi 2013/32 artikli 6 lõike 4 tähenduses esitati 2. septembril 2019. Euroopa Kohus peab esimest kuni kolmandat eelotsuse küsimust analüüsima sellel asjaolul põhineva eelduse alusel, mille paikapidavust peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
30
Direktiivi 2013/33 artikli 15 lõikes 1 on sätestatud, et kui pädev asutus ei ole teinud esimese astme otsust üheksa kuu jooksul alates rahvusvahelise kaitse taotluse esitamisest, peab taotlejal olema võimalik saada luba juurdepääsuks vastuvõtva liikmesriigi tööturule ilma et ta peaks veel ootama, ja seda juhul, kui otsuse tegemisega viivitamine ei ole temast tingitud. Nagu nähtub selle direktiivi põhjendusest 23, on taotlejate juurdepääs tööturule vajalik nende iseseisva toimetuleku soodustamiseks ja suurte erinevuste vähendamiseks liikmesriikide vahel.
31
Selle sätte tõlgendamiseks tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et arvesse tuleb võtta direktiiviga 2013/32 kehtestatud rahvusvahelise kaitse andmise ühiseid menetlusnorme ning et selle direktiivi artikli 31 lõikest 3 nähtub, et viivitus rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamisel on tingitud taotlejast, kui ta ei täida oma kohustusi, mis tulenevad selle direktiivi artiklist 13. Selles sättes on nähtud ette, et taotlejal on kohustus teha pädevate ametiasutusega koostööd, et teha kindlaks taotleja isik, ja esitada muud dokumendid, millele on osutatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/95/EL, mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule (ELT 2011, L 337, lk 9), artikli 4 lõikes 2 vanuse, tausta, sealhulgas asjaomaste sugulaste tausta, isiku(te) kodakondsuse(te), varasema(te) elukohariigi/-riikide ja aadressi, varasemate varjupaigataotluste ja reisimarsruutide kohta, reisidokumendid ning rahvusvahelise kaitse taotlemise põhjused. Lisaks on Euroopa Kohus täpsustanud, et taotleja koostöökohustus tähendab, et ta peab esitama, juhul kui see on võimalik, nõutud tõendavad dokumendid ning vajaduse korral nõutud selgitused ja täpsustused (14. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus The International Protection Appeals Tribunal jt, C‑322/19 ja C‑385/19, EU:C:2021:11, punktid 76 ja 77 ning seal viidatud kohtupraktika).
32
Lisaks on Euroopa Kohus otsustanud, et direktiivi 2013/32 artikkel 13 lubab liikmesriikidel kehtestada taotlejatele ka muid kohustusi teha koostööd pädevate ametiasutustega, kui see on vajalik taotluse läbivaatamiseks, eelkõige ette näha, et taotleja peab endast pädevatele ametiasutustele teada andma või tulema kohale kindlaksmääratud ajal ja kohta, teatama ametiasutustele oma elukoha, pädevad ametiasutused võivad taotleja läbi otsida, teha temast foto ja salvestada taotleja ütlusi (14. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus The International Protection Appeals Tribunal jt, C‑322/19 ja C‑385/19, EU:C:2021:11, punkt 78).
33
Järelikult võib rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamisel tekkinud viivitus olla tingitud taotlejast, kui ta ei ole teinud koostööd pädevate riigisiseste ametiasutustega (14. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus The International Protection Appeals Tribunal jt, C‑322/19 ja C‑385/19, EU:C:2021:11, punkt 79).
34
Seega asjaolu, et taotleja ei ole esitanud pikema ajavahemiku jooksul kui üheksakuuline tähtaeg alates rahvusvahelise kaitse taotluse esitamisest üldse mingit teavet, mis võimaldaks pädevatel asutustel tema rahvusvahelise kaitse taotluse läbi vaadata, näitab koostöö täielikku puudumist, mis õigustab seda, et taotlejal ei ole pärast selle ajavahemiku möödumist võimalik saada juurdepääsu tööturule direktiivi 2013/33 artikli 15 lõike 1 alusel. Koostöö täielik puudumine toob seega kaasa tagajärje, et nimetatud sättes ette nähtud maksimaalselt üheksakuuline tähtaeg ei saanud hakata kulgema.
35
Samas erinevalt olukorrast, kus puudub igasugune koostöö direktiivi 2013/33 artikli 15 lõikes 1 ette nähtud üheksakuulise tähtaja jooksul, ei saa samasugust tagajärge olla sellel, kui taotleja ei tee koostööd teatud aja jooksul sellest tähtajast.
36
Nimelt peab sellises olukorras tema taotluse menetlemise viivituse tagajärjeks olema üksnes nimetatud üheksakuulise tähtaja pikenemine selle ajavahemiku võrra, mille jooksul taotleja koostööst keeldumise tõttu viivituse tekitas, selleks et määrata kindlaks kuupäev, millest alates on taotlejal esimese astme otsuse puudumisel õigus saada luba tööturule juurdepääsuks. Seevastu ajavahemikke selle tähtaja jooksul, mille ajal viivitus oli tingitud täielikult muudest põhjustest kui taotleja käitumine, ei saa kõnealuse tähtaja pikenemisel arvesse võtta.
37
Käesoleval juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohtul siiski tekkinud küsimus, kas viivitus on tingitud rahvusvahelise kaitse taotlejast, kui sellel on mitu erinevat põhjust, mis on tingitud nii taotlejast kui ka vastuvõtvast liikmesriigist või sellistest välistest teguritest nagu pandeemia.
38
Sellega seoses nähtub Euroopa Kohtule edastatud toimikust, et põhikohtuasja aluseks olevad asjaolud hõlmavad selliseid olukordi, eelkõige ajavahemikku pärast 28. jaanuarit 2020, mil Legal Aid Board (menetlusabi komisjon) määras LK‑le advokaadi, kes abistab teda IPO 2 küsimustikule vastuse ettevalmistamisel, ja sellele eelnevalt möödunud aeg ei olnud eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates igatahes tingitud LKst.
39
Lisaks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus 28. jaanuarile 2020 järgneva ajavahemiku kohta, et kuigi LKst ei olnud tingitud viivitus IPO 2 küsimustikule vastamiseks vajaliku mõistliku aja osas, ei olnud seda küsimustikku siiski 4. märtsil 2020 IPO‑le tagastatud, kuigi LK‑le anti täiendavad tähtajad 5. ja 20. veebruaril 2020. See kohus märgib lisaks, et alles COVID‑19 pandeemia puhkemise tõttu pikendati 16. märtsil 2020 uuesti kõigi rahvusvahelise kaitse taotlejate tähtaegu, mis võimaldas LK‑l saada tähtaja pikendamist kuni 1. maini 2020. Kohus märgib siiski, et sel kuupäeval ei olnud küsimustikku ikka veel IPO‑le tagastatud ning alles 17. juulil 2020 ehk kaks ja pool kuud hiljem taotleti uut pikendamist ja seda lubati kuni 24. augustini 2020. Seejärel kohtus LK 5. augustil 2020 oma advokaadi ja tõlgiga ning esitas 25. augustil 2020 täidetud IPO 2 küsimustiku.
40
Sellega seoses tuleb märkida, et rahvusvahelise kaitse taotleja vastutavaks pidamine viivituse eest eeldab, et kõiki juhtumi tähtsust omavaid asjaolusid arvestades on tõendatud põhjuslik seos tema käitumise ja tuvastatud viivituse vahel, mistõttu saab taotlejat vastutavaks pidada üksnes viivituse eest, mis tuleneb tema tegevusest. Sellest järeldub, et viivituse puhul, millel on tuvastatud mitu erinevat põhjust, peab olema võimalik kindlaks teha, milline osa nendest on tingitud taotluse esitajast.
41
Juhul kui selline kindlakstegemine on võimalik, peab vastuvõtva liikmesriigi pädev asutus võtma arvesse mitte kogu ajavahemikku, mille kulgemise kutsusid esile mitu erinevat põhjust, vaid seda osa ajavahemikust, mille eest vastutab rahvusvahelise kaitse taotleja, ja pikendama selle osa võrra direktiivi 2013/33 artikli 15 lõikes 1 ette nähtud üheksakuulist tähtaega, mille täitumisest alates on taotlejal õigus tööturule juurdepääsuks ning selleks loa andmisest keeldumisel rikuks liikmesriik oma kohustusi.
42
Selline tõlgendus võimaldab tagada tasakaalu ühelt poolt taotlejale antud tööturule juurdepääsu õiguse – kui direktiivi 2013/33 artikli 15 lõikes 1 ette nähtud üheksakuulise tähtaja jooksul ei ole esimese astme otsust tehtud – ja teiselt poolt vastuvõtva liikmesriigi huvide vahel, kellele ei saa ette heita tööturule juurdepääsu andmata jätmist alates selle tähtaja möödumisest, kui nimetatud tähtaja jooksul esimese astme otsuse tegemata jäämise eest vastutab osaliselt taotleja.
43
Neil asjaoludel tuleb esimesele kuni kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 2013/33 artikli 15 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et viivituse all, mis on tingitud rahvusvahelise kaitse taotlejast selle sätte tähenduses, ei peeta silmas ainult sellist viivitust, mis on täies ulatuses või osaliselt tingitud üksnes taotlejast, vaid ka – juhul kui tegemist on ajavahemikuga, mille kulgemise kutsusid esile mitu erinevat põhjust, mis on tingitud samal ajal nii taotluse esitaja kui ka vastuvõtva liikmesriigi käitumisest ja/või välistest teguritest, mille hulka võib kuuluda pandeemia – seda osa ajavahemikust, mille eest juhtumi kõiki asjaolusid arvesse võttes vastutab taotleja.
Neljas küsimus
44
Neljanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2013/33 artikli 15 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt võib selle liikmesriigi tööturule juurdepääsu lubasid andev riigisisene asutus keelduda sellise loa andmisest rahvusvahelise kaitse taotlejale, kelle taotluse kohta, mis on selles liikmesriigis esitatud vähemalt üheksa kuud tagasi, ei ole esimese astme otsust veel tehtud põhjustel, mida võib pidada „osaliselt“ tingituks taotlejast.
45
Esimesele kuni kolmandale küsimusele antud vastusest nähtub aga, et viivituse korral esimese astme otsuse tegemisel lubab direktiivi 2013/33 artikli 15 lõige 1 liikmesriigil kindlaks teha, kas rahvusvahelise kaitse taotleja käitumise ja selle viivituse vahel esineb põhjuslik seos, sealhulgas juhul, kui viivitus on ainult osaliselt tingitud taotlejast, et edasi lükkuks selles sättes ette nähtud üheksakuulise tähtaja möödumine – mille korral peab liikmesriik andma taotlejale juurdepääsu tööturule – sellise ajavahemiku võrra, mille osas on tuvastatud nimetatud põhjuslik seos, või mitme erineva põhjuse korral sellise osa võrra nimetatud ajavahemikust, mille eest vastutab taotleja.
46
Järelikult tuleb neljandale küsimusele vastata, et direktiivi 2013/33 artikli 15 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt võib selle liikmesriigi tööturule juurdepääsu lubasid andev riigisisene asutus keelduda sellise loa andmisest rahvusvahelise kaitse taotlejale, kelle taotluse kohta, mis on selles liikmesriigis esitatud vähemalt üheksa kuud tagasi, ei ole esimese astme otsust veel tehtud põhjustel, mida võib pidada „osaliselt“ tingituks taotlejast, kui keeldumise põhjendamisel võetakse arvesse ainult ajavahemikku, mille puhul tuvastati põhjuslik seos taotleja käitumise ja viivituse tekkimise vahel, või juhul kui ajavahemiku kulgemise on tinginud mitu erinevat põhjust, seda osa ajavahemikust, mille eest vastutab taotleja.
Kohtukulud
47
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kümnes koda) otsustab:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/33/EL, millega sätestatakse rahvusvahelise kaitse taotlejate vastuvõtu nõuded, artikli 15 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
viivituse all, mis on tingitud rahvusvahelise kaitse taotlejast selle sätte tähenduses, ei peeta silmas ainult sellist viivitust, mis on täies ulatuses või osaliselt tingitud üksnes taotlejast, vaid ka – juhul kui tegemist on ajavahemikuga, mille kulgemise kutsusid esile mitu erinevat põhjust, mis on tingitud samal ajal nii taotluse esitaja kui ka vastuvõtva liikmesriigi käitumisest ja/või välistest teguritest, mille hulka võib kuuluda pandeemia – seda osa ajavahemikust, mille eest juhtumi kõiki asjaolusid arvesse võttes vastutab taotleja.
2.
Direktiivi 2013/33 artikli 15 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt võib selle liikmesriigi tööturule juurdepääsu lubasid andev riigisisene asutus keelduda sellise loa andmisest rahvusvahelise kaitse taotlejale, kelle taotluse kohta, mis on selles liikmesriigis esitatud vähemalt üheksa kuud tagasi, ei ole esimese astme otsust veel tehtud põhjustel, mida võib pidada „osaliselt“ tingituks taotlejast, kui keeldumise põhjendamisel võetakse arvesse ainult ajavahemikku, mille puhul tuvastati põhjuslik seos taotleja käitumise ja viivituse tekkimise vahel, või juhul kui ajavahemiku kulgemise on tinginud mitu erinevat põhjust, seda osa ajavahemikust, mille eest vastutab taotleja.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.
(
i
)	Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.