Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (teine koda)
16. aprill 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Õigusaktide ühtlustamine – Intellektuaalomand – Autoriõigus ja sellega kaasnevad õigused – Direktiiv 2001/29/EÜ – Artikkel 2 – Reprodutseerimisõigus – Artikli 3 lõige 1 – Õigus teoseid üldsusele edastada – Artikli 5 lõike 2 punkt b – Nn isiklikuks tarbeks kopeerimise erand – Õiglane hüvitis – Tasuline voogedastusteenus – Koopia võrguühenduseta voogedastuseks – Artikli 5 lõige 5
Kohtuasjas C‑496/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Hoge Raad der Nederlandeni (Madalmaade kõrgeim kohus) 12. juuli 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 17. juulil 2024, menetluses
Stichting Onderhandelingen Thuiskopievergoeding,
Stichting de Thuiskopie
versus
HP Nederland BV,
Dell BV,
Stichting Overlegorgaan Blanco Informatiedragers,
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: koja president K. Jürimäe, Euroopa Kohtu president K. Lenaerts teise koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud F. Schalin (ettekandja), M. Gavalec ja Z. Csehi,
kohtujurist: M. Szpunar,
kohtusekretär: ametnik A. Lamote,
arvestades kirjalikku menetlust ja 19. juuni 2025. aasta
kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        Stichting Onderhandelingen Thuiskopievergoeding, esindajad: advocaten S. M. Kingma ja M. E. A. Möhring,
–        Stichting de Thuiskopie, esindajad: advocaten T. Cohen Jehoram ja
J. J. Valk,
–        HP Nederland BV, Dell BV ja Stichting Overlegorgaan Blanco Informatiedragers, esindajad: advocaten A. P. Groen, A. M. van Aerde ja J. A. Visser,
–        Prantsuse valitsus, esindajad: B. Dourthe ja B. Herbaut,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: P.‑J. Loewenthal, J. Samnadda ja P. Vanden Heede,
olles 2. oktoobri 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlus puudutab seda, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (EÜT 2001, L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230) artikli 5 lõike 2 punkti b koostoimes selle direktiivi artikli 5 lõikega 5.
2        Taotlus on esitatud kahes kohtuvaidluses, mille pooled on ühelt poolt esiteks Stichting Onderhandelingen Thuiskopievergoeding (edaspidi „SONT“) ja teiseks Stichting de Thuiskopie (edaspidi „SdT“) ning teiselt poolt HP Nederland BV (edaspidi „HP“), Dell BV ja Stichting Overlegorgaan Blanco Informatiedragers. Need vaidlused puudutasid HP‑lt ja Dellilt nõutud tasu, mille eesmärk oli rahastada õiglast hüvitist, mida makstakse autoriõiguste omajatele isiklikuks tarbeks kopeerimise erandi alusel seoses teenusega, mis seisneb võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopia (offline streaming copies) kättesaadavaks tegemises ning mida osutatakse seoses muusika- või audiovisuaalteoste interneti kaudu voogedastamise tellimusteenusega.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3        Direktiivi 2001/29 põhjendused 5, 10, 23–25, 31, 32, 35, 38 ja 39 on sõnastatud järgmiselt:
„(5)      Tehnika areng on suurendanud ja mitmekesistanud loomise, tootmise ja kasutamise võimalusi. Kuigi intellektuaalomandi kaitseks ei ole vaja uusi käsitusviise, tuleks olemasolevaid seadusi autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kohta kohandada ning täiendada, et need vastaksid piisavalt majanduslikule tegelikkusele, näiteks uutele kasutusviisidele.
[…]
(10)      Jätkamaks oma loome- ja kunstilist tegevust, peavad autorid ja esitajad saama oma töö kasutamise eest nõuetekohast tasu, samasugust tasu peavad saama tootjad, et neil oleks võimalik nimetatud tegevust rahastada. Fonogrammide, filmide, multimeediatoodete ning tellitavate teenuste laadsete teenuste pakkumiseks on tarvis märkimisväärseid investeeringuid. Intellektuaalomandi õiguste piisav õiguskaitse on vajalik, et tagada nimetatud tasu kättesaamine ning võimaldada kindlustada nendele investeeringutele rahuldav kasum.
[…]
(23)      Käesolev direktiiv peaks täiendavalt ühtlustama autoriõigusi teoste üldsusele edastamiseks. Seda õigust tuleb käsitada laiemas mõttes, et hõlmata edastamist ka üldsusele, kes ei viibi paigas, kus teost esitatakse. Nimetatud õigus peaks hõlmama teose igasugust edastamist või vahendamist üldsusele kaabli või kaablita vahendite, kaasa arvatud ringhäälingu kaudu. See õigus ei peaks hõlmama muid tegevusi.
(24)      Õigust teha üldsusele kättesaadavaks artikli 3 lõikes 2 osutatud objekt tuleb käsitada igasugust tegevust hõlmavana, millega tehakse nimetatud objekt kättesaadavaks üldsusele, kes ei viibi paigas, kus objekt kättesaadavaks tehakse, kuid muid tegevusi mittehõlmavana.
(25)      Autoriõigusega kaitstud teoste ja autoriõigusega kaasnevate õiguste objektide tellitava edastamise toimingute kaitse olemuse ja ulatusega seotud õiguslik ebaselgus tuleb ületada, pakkudes ühenduse tasandil ühtlustatud kaitset. Tuleks selgelt sätestada, et kõikidel õiguste valdajatel, keda käesoleva direktiiviga tunnustatakse, on ainuõigus teha autoriõigusega kaitstavaid teoseid või muid objekte üldsusele kättesaadavaks interaktiivse tellitava ülekande teel. Selliseid interaktiivseid tellitavaid ülekandeid iseloomustab asjaolu, et isik võib neile ligi pääseda enda valitud kohas ja enda valitud ajal.
[…]
(31)      Tuleb tagada õiguste ja huvide tasakaal eri liiki õiguste valdajate huvide vahel, samuti eri liiki õiguste valdajate ning kaitstud objekti kasutajate vahel. Olemasolevad erandid ja piirangud, mis nende õiguste puhul liikmesriikides on ette nähtud, tuleb uut elektroonilist keskkonda arvesse võttes läbi vaadata. Olemasolevad erandite erinevused ja mõne piiratud toimingu piirangud kahjustavad otseselt autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste siseturu toimimist. Need erinevused võivad muutuda veel häirivamaks seoses teoste piiriülese kasutamise ja piiriülese tegevuse arenguga. Siseturu nõuetekohase toimimise tagamiseks tuleks sellised erandid ja piirangud määratleda ühtlustatumalt. Ühtlustamistase peaks põhinema erandite ja piirangute mõjul siseturu tõrgeteta toimimisele.
(32)      Käesoleva direktiiviga nähakse ette ammendav loetelu eranditest ja piirangutest reprodutseerimisõiguse ja üldsusele edastamise õigusega. Mõningaid erandeid kohaldatakse vajaduse korral üksnes reprodutseerimisõiguse suhtes. Nimetatud loetelus on asjakohaselt arvesse võetud ka liikmesriikide õigustavasid, püüdes samal ajal tagada siseturu toimimise. Liikmesriigid peaksid neid erandeid ja piiranguid kohaldama ühtsel viisil, hinnates neid uuesti tulevikus, kui vaadatakse läbi rakendusakte.
[…]
(35)      Teatavate erandite ja piirangute puhul peaksid õiguste valdajad saama õiglast hüvitist, mis nõuetekohaselt kompenseeriks nende kaitstud teoste või muude objektide kasutamise. Sellise õiglase hüvitise vormi, üksikasjaliku korra ja võimaliku suuruse kindlaksmääramisel tuleks arvesse võtta iga juhtumi konkreetseid asjaolusid. Nende asjaolude hindamisel võiks olla kasulik kriteerium nimetatud toimingutest tuleneda võiv kahju õiguste valdajale. Kui õiguste valdajad on juba saanud tasu muus vormis, näiteks osana litsentsitasust, ei tule täiendavat või eraldi tasu maksta. Õiglase tasu määra kindlaksmääramisel tuleks täielikult arvesse võtta käesolevas direktiivis osutatud tehniliste kaitsemeetmete kasutamise ulatust. Teatud olukordades, kus mõju õiguste valdajale on minimaalne, võib tasu maksmise kohustust mitte tekkida.
[…]
(38)      Liikmesriikidel tuleks lubada ette näha reprodutseerimisõiguse erand või piirang teatud liiki auditoorse, visuaalse ja audiovisuaalse materjali isiklikuks kasutamiseks reprodutseerimise kohta ning näha ette õiglane hüvitis. Sealhulgas võib sisse seada või edasi kasutada tasusüsteeme, et hüvitada mõju õiguste valdajatele. Kuigi nimetatud tasusüsteemide erinevused mõjutavad siseturu toimimist, ei tohiks need erinevused isiklikuks otstarbeks analoogreprodutseerimise puhul infoühiskonna arengut oluliselt mõjutada. Digitaalne kopeerimine isiklikuks otstarbeks kujuneb ilmselt levinumaks ning selle majanduslik mõju on suurem. Seepärast tuleb asjakohaselt arvesse võtta isiklikuks otstarbeks toimuva digitaalse ja analoogse kopeerimise erinevust ning nendel mitmel juhul vahet teha.
(39)      Erandi või piirangu kohaldamisel isiklikuks otstarbeks kopeerimise suhtes peaksid liikmesriigid, kui tõhusad tehnilised kaitsemeetmed on olemas, nõuetekohaselt arvesse võtma tehnilist ja majanduslikku arengut, eelkõige isiklikuks otstarbeks digitaalse kopeerimise ja tasusüsteemide puhul. Nimetatud erandid või piirangud ei tohiks takistada tehniliste meetmete kasutamist või nende rakendamist kõrvalehoidmise takistamiseks.“
4        Direktiivi artiklis 2 „Reprodutseerimisõigus“ on sätestatud:
„Liikmesriigid näevad ette, et ainuõigus lubada või keelata otsest või kaudset ajutist või alalist reprodutseerimist mis tahes viisil või vormis, osaliselt või täielikult, on:
a)      autoritel nende teoste osas;
b)      esitajatel nende esituste salvestuste osas;
c)      fonogrammitootjatel nende fonogrammide osas;
d)      filmide esmasalvestuste tootjatel nende filmide originaali ja koopiate osas;
e)      ringhäälinguorganisatsioonidel nende kaabel- või kaablita sidevahendite, sh kaabli või satelliidi kaudu edastatavate saadete salvestuste osas.“
5        Direktiivi artikli 3 „Õigus teoseid üldsusele edastada ja muid objekte üldsusele kättesaadavaks teha“ lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid näevad ette, et autoritel on ainuõigus lubada või keelata oma teoste edastamist üldsusele kaabel- või kaablita sidevahendite kaudu, sh nende teoste sellisel viisil kättesaadavaks tegemist, et isik pääseb neile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal.“
6        Direktiivi artikkel 4 „Levitamisõigus“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Liikmesriigid näevad ette, et autoritel on ainuõigus lubada või keelata oma teoste originaalide ja koopiate levitamist üldsusele müümise teel või muul viisil.
2.      Levitamisõigus teose originaali või koopiate suhtes ühenduses ei lõpe, v.a juhul, kui õiguste valdaja poolt või tema nõusolekul toimub ühenduses kaitstud objekti esmamüük või muul viisil omandiõiguse üleminek.“
7        Direktiivi 2001/29 artikli 5 „Erandid ja piirangud“ lõike 2 punktis b ja lõikes 5 on sätestatud:
„2.      Liikmesriigid võivad artiklis 2 sätestatud reprodutseerimisõiguse puhul näha ette erandeid ja piiranguid järgmistel juhtudel, kui kõne all on:
[…]
b)      mis tahes kandjal reproduktsioonid, mille füüsiline isik on teinud isiklikuks tarbeks ning mille kasutuseesmärk ei ole otseselt ega kaudselt kaubanduslik, tingimusel, et õiguste valdajad saavad õiglase hüvitise, mille puhul võetakse arvesse, kas asjaomase teose või objekti puhul on või ei ole kasutatud artiklis 6 osutatud tehnilisi meetmeid;
[…]
5.      Lõigete 1, 2, 3 ja 4 kohaseid erandeid ja piiranguid kohaldatakse üksnes teatavatel erijuhtudel, mis ei ole vastuolus teose või muu objekti tavapärase kasutusega ning ei mõjuta põhjendamatult õiguste valdaja õiguspäraseid huve.“
8        Direktiivi artikli 6 „Tehniliste meetmetega seotud kohustused“ lõigetes 1 ja 3 on täpsustatud:
„1.      Liikmesriigid näevad ette piisava õiguskaitse mis tahes tõhusatest tehnilistest meetmetest kõrvalehoidmise vastu, kui asjaomase teo sooritanud isik on või põhjendatult peab olema teadlik taotletavast eesmärgist.
[…]
3.      Käesoleva direktiivi kohaldamisel hõlmab termin „tehnilised meetmed“ mis tahes tehnoloogiat, seadet või komponenti, mille eesmärk tavapärase toimimise puhul on takistada või piirata teoste või muude objektidega seotud toiminguid, milleks autoriõiguse või sellega kaasnevate õiguste valdaja […] ei ole luba andnud. Tehnilised meetmed on tõhusad juhul, kui õiguste valdajad kontrollivad kaitstud teose või muu objekti kasutamist kaitse eesmärki täitva juurdepääsu kontrolli või kaitsevahendi abil, näiteks teose või muu objekti krüpteerimise, skrambleerimise või muul viisil muutmise või kopeerimiskaitsemehhanismi abil.“
Madalmaade õigus
9        23. septembri 1912. aasta autoriõiguse seaduse (Auteurswet) (Stb. 1912, nr 308) põhikohtuasjades kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „autoriõiguse seadus“) on artiklis 1 ette nähtud:
„Autoriõigus on kirjandus-, teadus- või kunstiteose autori või tema õigusjärglaste ainuõigus teost avaldada või reprodutseerida, võttes arvesse seaduses sätestatud piiranguid.“
10      Autoriõiguse seaduse artiklis 16 c on ette nähtud:
„1.      Autoriõiguse rikkumisena ei käsitata kirjandus‑, teadus‑ või kunstiteose tervikuna või osaliselt andmekandjale reprodutseerimist, mille eesmärk on teost kujutada, kui reprodutseerimine toimub ilma otsese või kaudse majandusliku eesmärgita ning see on mõeldud üksnes reprodutseerijast füüsilise isiku tegevuseks, õpinguteks või isiklikuks tarbeks.
2.      Reprodutseerimise eest lõike 1 tähenduses makstakse autorile või tema õigusjärglastele õiglast tasu. Tasu peab maksma lõikes 1 nimetatud andmekandja tootja või importija.
[…]“.
Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused
11      SdT ja SONT nõudsid autoriõiguse seaduse artikli 16 c lõike 2 alusel HP‑lt ja Dellilt kui arvutiseadmete tootjatelt isiklikuks tarbeks kopeerimise tasu maksmist seoses teenusega, mis seisneb võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopia (offline streaming copies) kättesaadavaks tegemises ning mida osutatakse seoses muusika- või audiovisuaalteoste interneti kaudu voogedastamise tellimusteenusega. Kuna Stichting Overlegorgaan Blanco Informatiedragers, HP ja Dell leidsid, et seda tasu ei tule maksta võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopiate eest, esitasid nad rechtbank Den Haagile (Haagi esimese astme kohus, Madalmaad) SdT ja SONT vastu hagi.
12      See kohus jättis hagi rahuldamata 18. septembri 2019. aasta kohtuotsusega, mida Gerechtshof Den Haag (Haagi apellatsioonikohus, Madalmaad) muutis 22. märtsi 2022. aasta kohtuotsusega, milles ta leidis, et võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopiate eest ei tule maksta õiglast hüvitist direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b ja autoriõiguse seaduse artikli 16 c tähenduses, kuna neid koopiaid ei saa kvalifitseerida „isiklikuks otstarbeks kopeerimiseks“ viimati nimetatud sätte tähenduses.
13      Seejärel esitasid SdT ja SONT selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse Hoge Raad der Nederlandenile (Madalmaade kõrgeim kohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
14      Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kas võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopia tegemine võib selle tegemise tingimusi arvestades kujutada endast „reprodutseerimist isiklikuks tarbeks“ direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b tähenduses. Eelotsusetaotluse esitanud kohus teeb selle kohta järgmised täpsustused.
15      Võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopiad on teoste (muusika, filmid) allalaaditud versioonid või koopiad, mis on tehtud tasulise voogedastusteenuse (streaming) kasutajale võrguühenduseta kättesaadavaks. Kasutaja võib seega neid allalaaditud koopiaid kasutada ka siis, kui tal puudub internetiühendus. Võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopiat pakutakse teenusepakkuja tellimusteenuse lahutamatu osana, mistõttu on teenusepakkuja eesmärk äriline.
16      Võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopia tegemine vastab järgmistele rakendustingimustele. Kasutaja valib voogedastusteenuse rakenduses selleks ette nähtud funktsiooni abil allalaaditava teose, mida ta soovib kasutada võrguühenduseta. Siis paigutab teenusepakkuja kasutaja määratud sisu viimase seadme mälu sellesse ossa, mille teenusepakkuja on spetsiaalselt välja valinud ja mille kasutaja on talle kättesaadavaks teinud, ilma et kasutaja saaks valida talletuskohta, et tal oleks sellega seoses mingit tegutsemisvabadust või et tal oleks võimalik sisu teisaldada. Teenusepakkuja salvestab sisu tema enda kindlaks määratud krüpteerimismeetodil ja ainult tema saab sisu dekrüpteerida. Tehnilised kaitsemeetmed tagavad, et sisu jääb kättesaadavaks üksnes voogedastuse rakenduses ning kasutaja ei saa seda teisele andmekandjale edastada. Teatud aja möödudes, eelkõige tellimuse lõppemise korral või muudel kasutustingimustes ette nähtud juhtudel, või kui autoriõiguse omaja võtab oma nõusoleku tagasi, kustutatakse kasutaja seadmesse salvestatud sisu automaatselt. Õiguste omajale jääb kontroll asjaomaste teoste üle. Ta võib määrata kindlaks abonentidele kättesaadavaks tehtavad teosed ja blokeerida juurdepääsu võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopiatele või allalaaditud sisu kustutada.
17      Neil asjaoludel otsustas Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas [võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopiat (offline streaming copy)] võib [direktiivi 2001/29] artikli 5 lõikes 5 ette nähtud kolmeastmelist kontrolli arvesse võttes käsitada „reproduktsiooni[na], mille füüsiline isik on teinud isiklikuks tarbeks ning mille kasutuseesmärk ei ole otseselt ega kaudselt kaubanduslik“, direktiivi artikli 5 lõike 2 punkti b tähenduses?
2.      Kas direktiivi 2001/29 eesmärkidega, sealhulgas autoriõiguse kõrgetasemelise kaitse, õiguste omaja ja kasutaja huvide õiglase tasakaalu ning erandite ja piirangute ühtse ja tehniliselt neutraalse kohaldamisega liikmesriikides, on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt ei laiene isiklikuks tarbeks kopeerimise erand võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopiatele?
3.      Kas ühele või mõlemale eespool esitatud küsimusele vastamisel on oluline, kas õiguste omajad saavad tasu iga võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopia tegemise eest või tasu[, mida arvutatakse nende kordade arvu alusel, mil] voogedastusteenuse kasutaja seda koopiat kasutab?“
Sissejuhatavad märkused
18      Kõigepealt väärib meeldetuletamist, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel tema menetluses oleva kohtuasja lahendada. Seda arvestades peab Euroopa Kohus talle esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastama. Sellisel juhul on Euroopa Kohtu ülesanne tuletada eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud asjaolude kogumist ja eelkõige eelotsusetaotluse põhjendustest need liidu õigusnormid, mida on vaidluse eset silmas pidades vaja tõlgendada (vt selle kohta 29. novembri 1978. aasta kohtuotsus Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, punkt 26; 28. novembri 2000. aasta kohtuotsus Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, punkt 18, ning 2. detsembri 2025. aasta kohtuotsus Russmedia Digital ja Inform Media Press, C‑492/23, EU:C:2025:935, punkt 44 ning seal viidatud kohtupraktika).
19      Sellega seoses tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimese ja teise küsimuse eesmärk on kindlaks teha, kas võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopiate tegemine sellistel tingimustel, nagu on kirjeldatud käesoleva kohtuotsuse punktides 15 ja 16, võib kuuluda isiklikuks tarbeks kopeerimise erandi kohaldamisalasse direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b tähenduses koostoimes selle direktiivi artikli 5 lõikega 5.
20      Direktiivi artikli 5 lõige 5 nõuab, et reprodutseerimisõiguse erandeid ja piiranguid kohaldatakse üksnes teatavatel erijuhtudel, mis ei ole vastuolus teose või muu kaitstud objekti tavapärase kasutusega ega mõjuta põhjendamatult õiguste omaja õiguspäraseid huve.
21      Nagu selle sätte sõnastusest aga nähtub, on selles täpsustatud üksnes direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 kohaselt lubatavate reprodutseerimisõiguse erandite ja piirangute kohaldamise tingimusi, mis tähendab, et nimetatud erandid ja piirangud on kohaldatavad üksnes teatavatel erijuhtudel, need ei ole vastuolus teose või muu kaitstud objekti tavapärase kasutusega ega mõjuta põhjendamatult õiguste omaja õiguspäraseid huve. Direktiivi artikli 5 lõikes 5 ei ole seega määratud kindlaks selle artikli lõikes 2 nimetatud mitmesuguste erandite ja piirangute sisu, vaid see muutub asjakohaseks alles nende kohaldamisel liikmesriikide poolt (10. aprilli 2014. aasta kohtuotsus ACI Adam jt, C‑435/12, EU:C:2014:254, punkt 25).
22      Euroopa Kohus järeldas sellest, et direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 5 eesmärk ei ole mõjutada selle direktiivi artikli 5 lõike 2 sätete sisu ega ka laiendada selles ette nähtud erandite ja piirangute ulatust (vt selle kohta 10. aprilli 2014. aasta kohtuotsus ACI Adam jt, C‑435/12, EU:C:2014:254, punkt 26).
23      Sellest järeldub, et esimene ja teine küsimus tuleb ümber sõnastada nii, et need käsitlevad üksnes direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b tõlgendamist.
Esimene ja teine küsimus
24      Esimese ja teise küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et see, kui voogedastusteenuse osutaja teeb kaitstud teose lõppkasutaja seadmes selle kasutaja taotlusel võrguühenduseta voogedastuseks kopeerimise teel kättesaadavaks, ilma et kasutaja saaks tehniliselt seda väljaspool kõnealust teenust kasutada ja tagades samas, et selle teose suhtes autoriõiguse omajale jääb teose üle kontroll, mis võimaldab tal vajaduse korral blokeerida ligipääs sellele koopiale, kuulub selles sättes ette nähtud isiklikuks tarbeks kopeerimise erandi kohaldamisalasse.
25      Sissejuhatuseks tuleb märkida, et direktiivi 2001/29 artikli 5 lõikes 2 on ette nähtud erandid või piirangud kõnealuse direktiivi artiklis 2 sätestatud reprodutseerimisõiguse suhtes. Seega piirdub nimetatud direktiivi artikli 5 lõike 2 punktis b ette nähtud isiklikuks tarbeks kopeerimise erand ainult reprodutseerimistoimingutega, välistades eelkõige toimingud, mis kujutavad endast üldsusele edastamist sama direktiivi artikli 3 tähenduses.
26      Seega tuleb analüüsida, kas see, kui voogedastusteenuse osutaja teeb kaitstud teose võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopia käesoleva kohtuotsuse punktides 15 ja 16 kirjeldatud tingimustel kättesaadavaks, kujutab endast reprodutseerimist artikli 2 tähenduses või kuulub see vastupidi nimetatud direktiivi artiklis 3 ette nähtud õiguste ja eelkõige teoste üldsusele edastamise õiguse kohaldamisalasse.
27      Direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 kohaselt näevad liikmesriigid ette, et autoritel on ainuõigus lubada või keelata oma teoste edastamist üldsusele kaabliga või kaablita sidevahendite kaudu, sh nende teoste sellisel viisil üldsusele kättesaadavaks tegemist, et isik pääseb neile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal.
28      Sellest sättest nähtub, et mõistes „üldsusele edastamine“ on seostatud kaks kumulatiivset koostisosa, nimelt teose edastamise toiming ja teose edastamine üldsusele
(19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Nederlands Uitgeversverbond ja Groep Algemene Uitgevers, C‑263/18, edaspidi „kohtuotsus Tom Kabinet“, EU:C:2019:1111, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika).
29      Mis puudutab esiteks mõistet „edastamise toiming“, siis tuleb rõhutada, et see hõlmab igasugust kaitstud teose edastamist üldsusele, kes ei viibi paigas, kus teost edastatakse, sõltumata kasutatud tehnilisest vahendist või protsessist (vt selle kohta 29. novembri 2017. aasta kohtuotsus VCAST, C‑265/16, EU:C:2017:913, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika, ning kohtuotsus Tom Kabinet, punkt 62).
30      Peale selle tuleb märkida, et teose igaks ülekandmiseks või taasülekandmiseks, mis toimub spetsiifilist tehnilist lahendust kasutades, peab üldjuhul saama teose autorilt eraldi loa
(29. novembri 2017. aasta kohtuotsus VCAST, C‑265/16, EU:C:2017:913, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
31      Lisaks, mis puudutab sama sätte tähenduses mõistet „üldsusele kättesaadavaks tegemine“, mis on osa laiemast mõistest „üldsusele edastamine“, siis on Euroopa Kohus otsustanud, et selleks, et toimingut saaks pidada üldsusele kättesaadavaks tegemiseks, peab see vastama kumulatiivselt mõlemale direktiivi 2001/29 artikli 3 lõikes 1 sätestatud tingimusele, nimelt võimaldama asjaomasel üldsusel pääseda asjaomasele teosele või kaitstud objektile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal, ilma et oleks määrava tähtsusega, kas isikud, kes moodustavad üldsuse, seda võimalust kasutavad või mitte (vt selle kohta kohtuotsus Tom Kabinet, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
32      Mis täpsemalt puudutab teose või kaitstud objekti sellist üldsusele kättesaadavaks tegemist, et igaüks saab sellele ligi pääseda enda valitud kohas ja enda valitud ajal, siis ilmneb direktiivi ettepaneku seletuskirjast, et „otsustav toiming seisneb teose üldsusele kättesaadavaks tegemises ehk seega selle üldsusele ligipääsetaval saidil pakkumises, mis eelneb tegelikule nõudmisel edastamise etapile“, ja et „[o]luline ei ole, kas isik on teose tegelikult alla laadinud või mitte“ (kohtuotsus Tom Kabinet, punkt 64). Sama kehtib üldjuhul ka siis, kui teos tehakse kättesaadavaks voogedastusplatvormi kaudu, kus kasutaja võib taotleda, et tema seadmesse tehtaks koopia, et ta pääseks sellele ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal.
33      Teiseks eeldab hõlmatus mõistega „üldsusele edastamine“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses, et kaitstud teoseid tõepoolest edastatakse „üldsusele“, st edastamine peab olema suunatud määramata hulgale potentsiaalsetele adressaatidele (vt selle kohta kohtuotsus Tom Kabinet, punkt 66 ja seal viidatud kohtupraktika).
34      Direktiivi ettepaneku seletuskirjast ilmneb aga samuti, et esiteks on üldsusele edastamine asjasse puutuv ka juhul, kui paljudel üldsuse hulka kuuluvatel omavahel mitteseotud isikutel võib erinevates kohtades ja erineval ajal olla igaühel eraldi ligipääs teosele, mis on teataval veebisaidil üldsusele ligipääsetav, ja teiseks koosneb üldsus selle üksikutest liikmetest (kohtuotsus Tom Kabinet, punkt 67).
35      Sellega seoses on Euroopa Kohtul juba olnud võimalus täpsustada esiteks, et mõistel „üldsus“ on teatav alammäär, mis välistab liiga väikese isikute arvu kuulumise selle mõiste alla, ja teiseks, et arvesse tuleb võtta kogumõju, mis tuleneb kaitstud teose allalaadimise teel kättesaadavaks tegemisest potentsiaalsetele adressaatidele. Seega tuleb eelkõige arvesse võtta nii nende isikute arvu, kellele sama teos on ühel ajal kättesaadav, kui ka seda, mitu neist saavad seda teost üksteise järel kasutada
(kohtuotsus Tom Kabinet, punkt 68).
36      Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et põhikohtuasjas kõne all olev võrguühenduseta voogedastuse funktsioon, mis eeldab kaitstud teoste kohalikku koopiat voogedastusplatvormi kasutaja seadmes, on kättesaadav kõigile abonentidele, mistõttu igaüks pääseb neile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal. Sellist teenust tuleb seega üldjuhul pidada teose üldsusele edastamiseks direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses. Samuti näib, et iga huvitatud isik võib saada selliste voogedastusplatvormide abonendiks ja mitu abonenti võivad samal ajal taotleda ligipääsu samale teosele võrguühenduseta voogedastuseks. Seega tuleb asuda seisukohale, et nende isikute arv, kes võivad samal ajal või üksteise järel nimetatud funktsiooni abil samale teosele ligi pääseda, on suur.
37      Järelikult, kui selle kontrolli tulemusel, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kõiki asjakohaseid asjaolusid arvesse võttes tegema, ei ilmne vastupidist, tuleb seda, kui voogedastusteenuse osutaja teeb kaitstud teose lõppkasutaja seadmes selle kasutaja taotlusel võrguühenduseta voogedastuseks kopeerimise teel kättesaadavaks, käsitada teose üldsusele kättesaadavaks tegemisena sellisel viisil, et igaüks pääseb sellele ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses.
38      Sellisel juhul ei saa kõnealust toimingut aga kvalifitseerida „reprodutseerimiseks“ direktiivi artikli 2 tähenduses, mistõttu vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 25 märgitule ei saa see toiming kuuluda direktiivi artikli 5 lõike 2 punkti b kohaldamisalasse.
39      Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab siiski, et põhikohtuasjas kõne all olevad toimingud tuleb kvalifitseerida „reprodutseerimistoiminguteks“ artikli 2 tähenduses, siis peab ta kontrollima, kas artikli 5 lõike 2 punktis b ette nähtud tingimused on täidetud, et teha kindlaks, kas põhikohtuasja kostjad peavad nõutud õiglast
hüvitist
tõepoolest maksma.
40      Direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punktis b on täpsustatud, et liikmesriigid võivad reprodutseerimisõigusest ette näha erandi, kui kõne all on mis tahes kandjal reproduktsioonid, mille füüsiline isik on teinud isiklikuks tarbeks ning mille kasutuseesmärk ei ole otseselt ega kaudselt kaubanduslik, tingimusel, et õiguste omajad saavad õiglase hüvitise.
41      Sellega seoses tuleb täpsustada, et Euroopa Kohus on otsustanud, et seda, kui eraviisiliselt tegutsev füüsiline isik teeb koopia isikliku kasutamise eesmärgil, tuleb käsitada toiminguna, mis võib asjaomasele õiguste omajale kahju tekitada, kui seda tehakse õiguste omajalt enne luba küsimata (29. novembri 2017. aasta kohtuotsus VCAST, C‑265/16, EU:C:2017:913, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
42      Sellega seoses nähtub direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punktist b koostoimes direktiivi artikliga 6, et füüsilise isiku valduses ja käsutuses peab olema asjaomase teose koopia, et teha reproduktsioon isiklikuks tarbeks. Nimelt kuulub reprodutseerimistoiming direktiivi artikli 5 lõike 2 punktis b ette nähtud erandi alla üksnes juhul, kui seda teeb füüsiline isik või seda tehakse tema algatusel. See ei saa aga nii olla juhul, kui asjaomase teose suhtes autoriõiguse omanik takistab artiklis 6 nimetatud tehniliste meetmete abil tehniliselt sellist toimingut. Lisaks, nagu märgib kohtujurist oma ettepaneku punktis 14, tuleneb kohtupraktikast, et füüsiline isik saab isiklikuks tarbeks kopeerimise erandile tugineda üksnes tingimusel, et ta on enne saanud asjaomasele teosele ligipääsu vormis, mis on reproduktsiooni aluseks. Lisaks peab selline ligipääs olema õiguspärane, see tähendab toimuma saadud autoriõiguse omaja loal. Isiklikuks tarbeks kopeerimise erand ei saa võtta õiguste omajalt õigust keelata või lubada ligipääsu teostele või objektidele, millest füüsilised isikud soovivad teha isiklikuks tarbeks koopiaid (vt selle kohta 29. novembri 2017. aasta kohtuotsus VCAST, C‑265/16, EU:C:2017:913, punkt 39).
43      Käesoleval juhul ei ole voogedastusteenuse kasutajate valduses koopia allikat ja nad pääsevad asjaomastele teostele võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopiate vormis ligi alles pärast nende teoste kopeerimist. Kasutaja valitud teose teeb nimelt kättesaadavaks voogedastusteenuse osutaja, kes paigutab selle seadme mälu ühte ossa käesoleva kohtuotsuse punktis 16 nimetatud tingimustel. Selles kontekstis ei piirdu voogedastusteenuse osutaja kasutajale pelga reprodutseerimisteenuse osutamisega, vaid teeb selle teose kasutajale kättesaadavaks võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopia vormis, säilitades samas kontrolli selle üle. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 15 märgib, ei ole sellega seoses oluline, et kasutaja võib saada samadele teostele ligipääsu ka voogedastuse abil. Nimelt ei ole voogedastus võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopia allikas ning konkreetsetele teostele sel viisil ligipääsu tegelik kasutamine ei ole sellise koopia saamise tingimus.
44      Neil tingimustel tuleb tõdeda, et kuna füüsiline isik pääseb asjaomasele teosele ligi alles pärast seda, kui voogedastusteenuse osutaja on teose kopeerinud, ei saa seda koopiat käsitada selle isiku poolt tehtuna direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b tähenduses. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, on koopia allikas voogedastusteenuse osutaja, mitte asjaomase füüsilise isiku valduses.
45      Lisaks väärib meeldetuletamist, et kui voogedastusteenuse osutaja on kasutaja taotlusel teinud võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopia, ei ole see koopia kasutaja vabas käsutuses. Nimelt, nagu on täpsustatud käesoleva kohtuotsuse punktis 16, on see teenuseosutaja rakendanud eelkõige krüpteerimismeetodi abil selliseid meetmeid, et kasutaja ei saa seda koopiat teisaldada, edastada ega reprodutseerida. Lisaks kustutatakse see automaatselt tellimuse lõppemise korral või muudel kasutustingimustes ette nähtud juhtudel ja see võidakse kustutada, kui autoriõiguse omaja võtab oma nõusoleku tagasi. Kuna õiguste omaja säilitab sellise kontrolli, tuleb eeldada – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopia tehakse õiguste omaja loal, mistõttu ei saa tuvastada mingit kahju käesoleva kohtuotsuse punktis 41 viidatud kohtupraktika tähenduses.
46      Lisaks tuleb rõhutada, et sellistel asjaoludel kuuluvad käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis nimetatud meetmed mõiste „tehnilised meetmed“ alla, mis on direktiivi 2001/29 artikli 6 lõikes 3 määratletud kui mis tahes tehnoloogia, seade või komponent, mille eesmärk tavapärase toimimise puhul on takistada või piirata teoste või muude kaitstud objektidega seotud toiminguid, milleks autoriõiguse omaja ei ole luba andnud, kusjuures need toimingud seisnevad – nagu nähtub direktiivi artiklitest 2–4 – reprodutseerimises, teoste üldsusele edastamises ja üldsusele kättesaadavaks tegemises ning teoste originaalide või koopiate levitamises. See mõiste on määratletud laialt ja hõlmab juurdepääsukontrolli või kaitsevahendi kasutamist, nagu teose või kaitstud objekti krüpteerimine, skrambleerimine või muul viisil muutmine või kopeerimiskaitsemehhanism (vt selle kohta 23. jaanuari 2014. aasta kohtuotsus Nintendo jt, C‑355/12, EU:C:2014:25, punktid 24, 25 ja 27).
47      Käesoleval juhul on tehnilised meetmed, mida voogedastusteenuse
osutaja rakendab võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopiate jaoks, suunatud sellele, et takistada kasutajatel neid koopiaid väljaspool asjaomast teenust teisaldada, edastada või reprodutseerida, ning tagada, et autoriõiguse omajale jääb nende üle kontroll, mis võimaldab tal vajaduse korral blokeerida neile ligipääs, mistõttu kasutajatel ei ole võimalik saada võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopiat kasutada, kui õiguste omaja seda ei luba. Seega ei saa koopia tegemist, mille suhtes on rakendatud niisuguseid tehnilisi meetmeid, mis kaitsevad õiguste omajat toimingute eest, milleks on vaja tema luba, üldjuhul kvalifitseerida „isiklikuks tarbeks kopeerimiseks“ nimetatud direktiivi artikli 5 lõike 2 punkti b tähenduses.
48      Kõiki eespool toodud kaalutlusi silmas pidades tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et see, kui voogedastusteenuse osutaja teeb kaitstud teose lõppkasutaja seadmes selle kasutaja taotlusel võrguühenduseta voogedastuseks kopeerimise teel kättesaadavaks tegemine, ilma et kasutaja saaks tehniliselt seda väljaspool kõnealust teenust kasutada ja tagades samas, et selle teose suhtes autoriõiguse omajale jääb teose üle kontroll, mis võimaldab tal vajaduse korral blokeerida ligipääs sellele koopiale, ei kuulu selles sättes ette nähtud isiklikuks tarbeks kopeerimise erandi kohaldamisalasse.
Kolmas küsimus
49      Oma kolmanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud erandi kohaldamist mõjutab asjaolu, et asjaomase teose võrguühenduseta voogedastuseks koopia tegemise toimingu või selle koopia kasutamise eest on teose suhtes autoriõiguse omajale tasutud koopia tegemist lubava litsentsi alusel.
50      Väärib meeldetuletamist, et direktiivi 2001/29 artikli 2 kohaselt näevad liikmesriigid autoritele ette ainuõiguse lubada või keelata oma teoste otsest või kaudset, ajutist või alalist reprodutseerimist mis tahes viisil või vormis, osaliselt või täielikult, kusjuures neil liikmesriikidel on sama direktiivi artikli 5 lõike 2 alusel õigus näha nimetatud õiguse suhtes ette erandeid ja piiranguid (10. aprilli 2014. aasta kohtuotsus ACI Adam jt, C‑435/12, EU:C:2014:254, punkt 21).
51      Euroopa Kohus on sellega seoses leidnud, et kui liikmesriigid on otsustanud riigisiseses õiguses kehtestada isiklikuks tarbeks kopeerimise erandi, on nad eelkõige kohustatud ette nägema „õiglase hüvitise“ maksmise reprodutseerimise ainuõiguse omajatele vastavalt artikli 5 lõike 2 punktile b (vt selle kohta 21. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, punkt 30, ja 16. juuni 2011. aasta kohtuotsus Stichting de Thuiskopie,
C‑462/09, EU:C:2011:397, punkt 22).
52      Euroopa Kohus on juba leidnud, et kui liikmesriik on otsustanud direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 alusel jätta selle sätte esemelisest kohaldamisalast täielikult välja õiguste omaja igasuguse õiguse lubada oma teoseid isiklikuks tarbeks reprodutseerida, siis ei ole õiguste omaja võimalikul loa andmisel selle liikmesriigi õiguses õiguslikke tagajärgi. Euroopa Kohus järeldas sellest, et loa andmine ei mõjuta mingil moel kahju, mis on õiguste omajale tekitatud asjaomast õigust äravõtva meetme kehtestamisega, ja seega ei saa see kuidagi mõjutada õiglast hüvitist, mis direktiivi kohaldatava sätte alusel on ette nähtud kas kohustusliku või võimalikuna (5. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, punkt 65 ning seal viidatud kohtupraktika).
53      Samas kehtib selline järeldus üksnes käesoleva kohtuotsuse punktis 42 mainitud juhul, kui asjaomase teose koopia võib olla füüsiliste isikute valduses ja käsutuses. Nimelt on selle teose suhtes autoriõiguse omajal alati võimalus rakendada direktiivi 2001/29 artiklis 6 nimetatud tehnilisi meetmeid ja seeläbi takistada või piirata loata reprodutseerimise toiminguid, isegi kui need on käsitatavad isiklikuks tarbeks kasutamisena. Selles mõttes tuleb märkida, et direktiivi artikli 6 lõikes 1 on sätestatud, et liikmesriigid peavad ette nägema piisava õiguskaitse mis tahes tõhusatest tehnilistest meetmetest kõrvalehoidmise vastu. Seega ei saa käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis viidatud kohtupraktikat mõista nii, et see erand kujutab endast füüsiliste isikute õigust teost isiklikuks tarbeks kopeerida ning et autoriõiguste omaja mis tahes loal puuduvad õiguslikud tagajärjed, sealhulgas juhul, kui õiguste omaja säilitab kontrolli oma teose üle tehniliste meetmete abil.
54      Samuti tuleb sellest vaatekohast lähtudes mõista Euroopa Kohtu praktikat, milles on rõhutatud, et liidu seadusandja soovis selle erandi kehtestada üksnes juhuks, kui asjaomase teose isiklikuks tarbeks kopeerimine on kahjustanud selle teose suhtes autoriõiguse omajat, kuna õiguse omaja kaotab võimaluse kasutada oma ainuõigust. Selles tähenduses annavad direktiivi 2001/29 põhjendustes 35 ja 38 esinevad sõnad „kompenseerima“ ja „hüvitama“ edasi liidu seadusandja tahet luua spetsiifiline kompensatsioonisüsteem, mille rakendamise kutsub esile õiguste omajatele tekkinud kahju, mis üldjuhul tekitab kohustuse see kahju „kompenseerida“ või „hüvitada“ (vt selle kohta 21. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, punkt 41).
55      Seevastu tähendab see, et niisugust õiglast hüvitist ei ole võimalik saada, kui kopeeritud teose suhtes autoriõiguse omaja on säilitanud kontrolli selle teose üle tehniliste meetmete abil ja andnud koopia tegemiseks loa, näiteks litsentsi abil.
56      Käesoleval juhul annab eelotsusetaotluse esitanud kohus mõista, et on võimalik, et asjaomase teose suhtes õiguste omaja saab voogedastusteenuse osutajaga läbiräägitava litsentsitasu kaudu tasu, mis osaliselt arvutatakse nende kordade arvu alusel, mil selle teenuse kasutaja võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopiat kasutab. Nende asjaolude ja võimalike rakendatavate tehniliste meetmete põhjal võib asuda seisukohale, et õiguste omajal on võimalik teostada järelevalvet oma kaitstud teoste kasutamise üle isikute poolt, kellel on neile õiguspärane ligipääs, ning et võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopiate lubamine on osa õiguste omaja õiguste tavapärasest kasutamisest, mille eest ta võib autoriõigust teostades tasu üle läbirääkimisi pidada.
57      Sellega seoses tuleb täpsustada, et tasu maksmise korral, mis on ette nähtud litsentsilepingus, mis lubab voogedastusteenuse osutajal teha võrguühenduseta voogedastuseks mõeldud koopiaid lõppkasutajate seadmetes, ei ole tähtsust küsimuses, kas need koopiad võivad kuuluda direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punktis b ette nähtud isiklikuks tarbeks kopeerimise erandi kohaldamisalasse. Oluline on üksnes asjaolu, et teost kaitsvate õiguste omaja säilitas kontrolli selle teose üle tehniliste meetmete abil ja et ta võis anda oma loa nende koopiate jaoks, kuna see tähendab, et seega kasutas õiguste omaja oma õigust keelata või lubada ligipääsu sellele teosele ning järelikult ei saa kõnealuseid koopiaid pidada õiguste omajale kahju tekitanuks.
58      Seevastu käesoleva kohtuotsuse punktis 42 mainitud juhul, kui asjaomase teose koopia võib olla füüsiliste isikute valduses ja käsutuses, puuduvad selle teose suhtes autoriõiguse omaja loal õiguslikud tagajärjed. Sellisel juhul on loa eest makstud võimalikud tasud alusetud, kuna isiklikuks tarbeks kopeerimise erandiga hõlmatud reprodutseerimistoimingud direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b tähenduses annavad üksnes õiguse õiglasele hüvitisele kõnealuse sätte tähenduses.
59      Eespool toodud kaalutlusi silmas pidades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud erandi kohaldamist ei mõjuta asjaolu, et asjaomase teose võrguühenduseta voogedastuseks koopia tegemise toimingu või selle koopia kasutamise eest on teose suhtes autoriõiguse omajale tasutud koopia tegemist lubava litsentsi alusel, tingimusel et asjaomase teose suhtes autoriõiguse omaja ei ole rakendanud tehnilisi meetmeid ja et seega ei ole õiguse omaja saanud sellise toimingu jaoks luba anda.
Kohtukulud
60      Kuna põhikohtuasjade poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotlused esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artikli 5 lõike 2 punkti b
tuleb tõlgendada nii, et
see, kui voogedastusteenuse osutaja teeb kaitstud teose lõppkasutaja seadmes selle kasutaja taotlusel võrguühenduseta voogedastuseks kopeerimise teel kättesaadavaks, ilma et kasutaja saaks tehniliselt seda väljaspool kõnealust teenust kasutada ja tagades samas, et selle teose suhtes autoriõiguse omajale jääb teose üle kontroll, mis võimaldab tal vajaduse korral blokeerida ligipääs sellele koopiale, ei kuulu selles sättes ette nähtud isiklikuks tarbeks kopeerimise erandi kohaldamisalasse.
2.      Direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 2 punkti b
tuleb tõlgendada nii, et
selles sättes ette nähtud erandi kohaldamist ei mõjuta asjaolu, et asjaomase teose võrguühenduseta voogedastuseks koopia tegemise toimingu või selle koopia kasutamise eest on teose suhtes autoriõiguse omajale tasutud koopia tegemist lubava litsentsi alusel, tingimusel et asjaomase teose suhtes autoriõiguse omaja ei ole rakendanud tehnilisi meetmeid ja et seega ei ole õiguse omaja saanud sellise toimingu jaoks luba anda.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: hollandi.