61995CC0366_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1 Højesteretin ennakkoratkaisupyynnössään esittämät kysymykset koskevat yhteisön oikeuden periaatteiden tulkintaa perusteettomasti maksettujen vientitukien palauttamista koskevassa asiassa ja erityisesti yhteisöjen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa Deutsche Milchkontor ym.(1) antaman tuomion soveltamisalaa. Yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään selvittämään, voiko palautusvelvollisuus tulla tehottomaksi käsillä olevaa pääasiaa vastaavissa olosuhteissa sitä kohtaan, joka on ottanut vastaan suorituksen vilpittömässä mielessä tai joka on luottanut tukien säännönmukaisuuteen.
2 Yhteisöjen tuomioistuimen tutkittavaksi saatettujen kysymysten taustalla olevaa asiaa voidaan kuvailla lyhyesti seuraavasti.
Pääasian vastaajat ovat tanskalaisia yrityksiä, jotka toimivat naudanlihan kaupan alalla. Vuosien 1985 ja 1989 välillä ne olivat hankkineet Slagtergården Bindslev A/S:ltä (jäljempänä Slagtergården) huomattavia määriä "ground beef" -naudanlihaa arabimaihin vietäväksi. Viennin aloitettuaan vastaajat hakivat yhteisön oikeuden soveltuvien säännösten nojalla(2) toimivaltaiselta tanskalaiselta viranomaiselta "porrastettua vientitukea", joka myönnettiin. Huomautettakoon, että tuet muodostuvat yhteisön vientituista ja ne ovat porrastettuja juuri siitä syystä, että niiden suuruus, joka lasketaan eri tavalla määränpäästä riippuen, määräytyy viennin kohteena olevan markkina-alueen käyvän hinnan perusteella. Säädösten pääasiallinen tavoite on helpottaa yhteisön tuotteiden myyntiä kolmansissa maissa korvaamalla viejälle summa, joka vastaa yhteisön markkinoiden hinnan ja sitä tavallisesti alemman, muualla vallitsevan hinnan erotusta.
Tässä tapauksessa tuen suuruus määräytyi tuotteeseen käytetyn naudanlihan osuuden mukaan vastaajien itsensä tukea hakiessaan antamien ilmoitusten perusteella. Keski-idässä vuonna 1989 suoritetuissa laboratoriotarkastuksissa kävi kuitenkin ilmi, että "ground beef", jonka vientiin kyseinen yritys oli tukea saanut, sisälsikin todellisuudessa sianlihaa. Asian paljastumisen jälkeen Tanskan tulliviranomaiset ryhtyivät perusteellisiin tarkastuksiin tuottajan Slagtergårdenin tiloissa. Nämä tarkastukset osoittivat, että tuotteen koostumus poikkesi vastaajien vientitukihakemuksessaan ilmoittamasta. Naudanlihan osuus olikin 28 prosenttia, kun taas vientiyritykset olivat saaneet tukea ilmoittamansa 60 prosentin osuuden perusteella. Myönnetyn tuen määrä oli siis huomattavasti korkeampi kuin se, joka olisi todellisuudessa tullut antaa. Ennakkoratkaisupyynnöstä selviää, ettei tätä ole kiistetty.
Tuottaja joutui syytteeseen ja tuomittiin vankeusrangaistukseen. Samalla tanskalaiset viranomaiset vaativat vientiyrityksiä palauttamaan perusteetta myönnetyt tuet. Ensimmäisen asteen tuomioistuin hyväksyi näiden yritysten esittämät pyynnöt arvioiden tuomionsa ydinkohdissa, että nämä olivat toimineet hyvässä uskossa, kun taas maksujen perusteettomuus johtui tosiasiassa julkisen vallan suorittamien tarkastusten puutteellisuudesta. Julkisen vallan tulisi näin ollen kantaa siitä aiheutuva riski.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, joka tekee päätöksensä Tanskan maatalousministeriön valituksesta, on antanut yhteisöjen tuomioistuimelle tutkittavaksi seuraavat kysymykset:
"1) A. Onko niiden yhteisön oikeuden periaatteiden vastaisena, jotka yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut perusteettomasti maksetun tuen palauttamista koskevassa oikeuskäytännössään ja joiden mukaan yhteisön etu on otettava kokonaisuudessaan huomioon, pidettävä sitä, että kansallisen oikeuden mukaan perusteettomasti maksettu tuki voidaan jättää palauttamatta seuraavien seikkojen perusteella:
- tuensaajayritysten vilpitön mieli ja siten luottamuksensuoja;
- se, että tuen maksamisesta sen saajille on kulunut 5-10 vuotta, minkä vuoksi tuen palauttamista on pidettävä tuensaajien osalta erityisen ankarana toimenpiteenä;
-
se, että syynä tuen perusteettomaan maksamiseen ovat olleet poikkeukselliset seikat, jotka liittyvät siihen, että kolmas henkilö on syyllistynyt törkeään petokseen ja rangaistavaan menettelyyn;
-
se, että valvontaviranomainen on vientiyritysten tieten valvonut päivittäin valmistuspaikkaa huomaamatta tätä petosta ja/tai puuttumatta siihen;
-
se, että tukea maksava viranomainen on koko maksamisajanjakson ajan tiennyt, että valvontajärjestelmän toimimisen edellytyksenä on valvottujen yritysten antamien tietojen oikeellisuus, mutta se ei ole tästä huolimatta vaatinut tietoja valmistusaineista tai valmistajien raaka-ainehankinnoistaan pitämistä tileistä,
kun otetaan huomioon se, että samoja perusteita sovelletaan vaadittaessa kansallisia tukia palautettaviksi?
B. Onko vastaus tähän kysymykseen sama, jos kansallisessa oikeudessa otetaan myös huomioon se, että kysymyksessä eivät ole olleet sellaiset seikat, joiden vuoksi vientiyritysten olisi pitänyt epäillä, ettei tuotteen viennille ollut oikeutta saada vientitukea?
2) Onko niiden yhteisön oikeuden periaatteiden vastaisena, jotka yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut perusteettomasti maksetun tuen palauttamista koskevassa oikeuskäytännössään ja joiden mukaan yhteisön etu on otettava kokonaisuudessaan huomioon, pidettävä sitä, että vientiyrityksen katsotaan toimineen vilpittömässä mielessä, minkä vuoksi sillä ei ole velvollisuutta palauttaa saamaansa tukea, jos otetaan huomioon se, että vientiyritykset eivät ole valmistajan kanssa tekemässään sopimuksessa varanneet itselleen oikeutta valvoa valmistuspaikalla valmistusta varmistaakseen sen, että tuotteet on valmistettu viejän allekirjoittaman todistuksen mukaisesti, kun otetaan huomioon se, että
- tukea maksava viranomainen oli antanut vientiluvan valmistajalle;
-
vientiyritykset olivat myyntiyrityksiä, jotka eivät osallistuneet millään tavoin tavaroiden valmistukseen;
-
vientiyritykset tiesivät, että valvontaviranomainen teki päivittäin tarkastuksia valmistuspaikalla; ja
-
sekä tanskalaisten että ulkomaisten valmistajien vastaavanlaisista valmisteista perimä hinta on ollut sama.
3) Voiko kolmas henkilö (erityisesti tuen vastaanottaja) vedota mahdolliseen laiminlyöntiin, joka valvontaviranomaisen olisi pitänyt havaita, minkä vuoksi asiaa kokonaisuutena tarkastellen jo maksettua tukea ei voida vaatia palautettavaksi?"
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
3 Ensimmäisen kysymyksen tarkoitus on selvittää, voiko tuomioistuin ottaa huomioon perusteettomasti myönnetyn yhteisön tuen palauttamista koskevan kanteen yhteydessä asiassa vallinneet erityiset olosuhteet poiketakseen palauttamisvelvoitteesta; tällaiset olosuhteet otetaan Tanskan oikeudessa huomioon samankaltaisissa, puhtaasti kansallisen tuen palautusta koskevissa kanteissa asiassa sovellettavien oikeussääntöjen nojalla.
Käsitelkäämme ensin ongelmaa, joka koskee sitä, voidaanko kyseisen yrityksen, siis palautuskanteessa vastaajana olevan vilpittömälle mielelle antaa merkitystä. Tässä kohdin pääasian vastaajat, komissio ja Saksan ja Ranskan hallitukset ovat yksimielisiä, vaikka ehdottavatkin erilaisia ratkaisuja itse asiakysymykseen, ja katsovat, ettei tästä palautusvelvoitetta koskevasta erityiskysymyksestä ole säädetty yhteisön oikeussäännöissä. Niiden mielestä perusteettomasti myönnettyjen tukien palautus järjestettiin yhdenmukaisesti vasta 2.12.1994 annetulla komission asetuksella N:o 2945/94,(3) joka ei kuitenkaan sovellu asian tosiseikkoihin. Yhdistetyissä asioissa Deutsche Milchkontor ym. annetun tuomion mukaisesti kansallisessa tuomioistuimessa vireillä oleva kanne pitäisi ratkaista yksinomaan soveltuvien sisäisten oikeussäännösten perusteella, ottaen huomioon, kuten yhteisöjen tuomioistuin on edellä mainitussa asiassa todennut, etteivät "kansallisen lainsäädännön mukaiset menettelysäännöt saa tehdä yhteisön säännöstön täytäntöönpanoa käytännössä mahdottomaksi ja että kansallista lainsäädäntöä on sovellettava tavalla, joka ei ole syrjivä niihin menettelyihin nähden, joita samantyyppisten mutta puhtaasti kansallisten riita-asioiden ratkaisemisessa on tarkoitettu noudatettavan."(4)
En kuitenkaan jaa tätä näkemystä. Vilpitön mieli tulee ymmärtää edunsaajan subjektiiviseksi tilaksi, siis tietämättömyydeksi saadun suorituksen perusteettomuudesta. Tässä tapauksessa on kuitenkin selvitettävä, onko palautusvelvoite määritelty oikeusjärjestyksessä objektiivisesti, ja syntyykö velvoite yksinomaan siitä objektiivisesta asiantilasta, että suoritus oli perusteeton, vai edellytetäänkö, että subjektiivinen lisäehto, edunsaajan tietoisuus saadun tuen perusteettomuudesta täyttyy. Toisin sanoen on selvitettävä, onko subjektiivista näkökulmaa koskeva oikeussääntö johdettavissa itse yhteisön oikeusjärjestyksestä vai onko tässä suhteessa viitattava soveltuviin kansallisiin säännöksiin. Olen omalta osaltani sitä mieltä, että asetusta N:o 2945/94 edeltävästä yhteisön säännöstöstä kokonaisuudessaan on tehtävä se johtopäätös, että vientitukien palauttaminen on aina ollut riippumaton subjektiivisista ehdoista.(5) On totta, ettei yhteisön säännöstössä perusteettomien tukien palauttamisesta ole säädetty nimenomaisesti tilanteesta, jossa viejä on saanut tukia vilpittömässä mielessä. Se, ettei säännöstä ole, ei kuitenkaan merkitse, että tarkastelun kohteena olevassa säännöstössä olisi aukko. Tämä heijastaa päinvastoin yhteisön lainsäätäjän selvää valintaa olla antamatta merkitystä tuen palauttamisessa asian subjektiiviselle puolelle. Johtopäätös on sopusoinnussa niiden järkisyiden kanssa, joihin vientituen palauttaminen perustuu. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on muissa asioissa esittänyt,(6) tämä järjestelmä perustuu pyrkimykseen edistää yhteisön tuotteiden myyntiä maailmanmarkkinoilla. Tässä tarkoituksessa viejälle maksetaan summa, jolla hyvitetään yhteisössä ja muilla markkinoilla vallitsevien hintojen mahdollinen ero: suorittajaviranomaisen maksama määrä vastaa tätä hintaeroa, ja viejän oikeus ei voi perustua kuin tähän eroon. Järjestelmän olemassaolon syy on seuraava: perusteettomasti saadut tuet täytyy palauttaa, ja siinä tapauksessa, että ne on myönnetty etukäteen, edunsaajan tulee antaa vakuus mahdollisen palauttamisen varalta.(7) Palauttaminen on suoritettava joka tapauksessa, riippumatta siitä, millaiseksi edunsaajan subjektiivinen tila havaitaan. Palautusta ei ole säädetty seuraamukseksi lainvastaisesta toiminnasta, vaan yksinkertaisesti hyvitykseksi maksusta, jolla ei ole objektiivista perustetta. Minusta on vielä merkityksellistä sekin, että vaikka kauppatavara ei saapuisikaan ylivoimaisesta esteestä johtuen tukihakemuksessa mainittuun määränpäähänsä, vaan se viedään paikkaan, johon on säädetty alempi tuki, kyseinen yritys on siitä huolimatta velvollinen hyvittämään eron saamansa tuen ja sen tuen välillä, johon tämä oli oikeutettu. Yhteisöjen tuomioistuin totesi hiljattain asiassa Anglo Irish Beef Processors International ym. antamassaan tuomiossa, että edunsaajalla ei ole oikeutta pitää kokonaisuudessaan etukäteen myönnettyä tukea edes ylivoimaisen esteen ollessa kyseessä.(8)
Johtopäätös on, että yhteisön lainsäätäjä on määritellyt perusteettomasti saatujen tukien palautuksen puhtaasti hyvityksen luonteiseksi objektiiviseksi velvoitteeksi ja riippumattomaksi syyllisyyden asteesta tai siitä onko syy luettavissa velvoitetun viaksi. Kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa Plange antamassaan tuomiossa,(9) "tuki on taloudelliselle toimijalle myönnetty etuus, jonka oikeutus perustuu tiettyjen niin vientituotteen ominaisuuksiin kuin vientijärjestelyihinkin liittyvien ehtojen täyttämiseen. Kun tarkastukset osoittavat, etteivät ehdot ole täyttyneet, viejälle annettu tuki on perusteeton ja se on palautettava, jos se on jo maksettu - - . Jotta palautusvaade voidaan esittää, ei ole - - tarpeen että kyseinen toimija on syyllistynyt petolliseen toimintaan tai erehdykseen, joka luetaan hänen viakseen."
Perusteettomasti maksetut tuet on siis palautettava riippumatta asianomaisen vilpittömästä tai vilpillisestä mielestä: kansalliset oikeusjärjestykset eivät voi muuttaa millään tavoin yhteisön oikeuden ankaran objektiiviseksi asettamaa palautusvelvoitetta.
4 Vaikka yllä todettu jätettäisiinkin huomiotta, en silti usko, että viejä, jolta vientitukia vaaditaan palautettaviksi, voisi vedota menestyksekkäästi vilpittömään mieleensä ennakkoratkaisupyynnöstä tehdyssä päätöksessä kuvattuja vastaavissa olosuhteissa välttyäkseen palautusvelvoitteelta. Tässä suhteessa riittää, että otetaan huomioon, että erehdys, jonka kyseinen yritys väittää tehneensä syyllistymättä huolimattomuuteen, koskee niiden tuotteiden koostumusta, joiden vientiä tuettiin. Kuitenkin tukea saadakseen on juuri viejän ilmoitettava: "a) tukea myönnettäessä käytettävän nimikkeistön mukainen tuotteiden kuvaus; b) kyseisten tuotteiden nettopaino tai tarvittaessa määrä tuen laskemisessa huomioon otettavana mittayksikkönä ilmaistuna; c) siinä määrin kuin tämä on tarpeen tuen laskemisen kannalta, kyseisten tuotteiden koostumus tai viittaus kyseiseen koostumukseen".(10)
Oikeusjärjestyksessä määrätään siis viejälle ilmoitusvelvollisuus ja vieläpä velvollisuus antaa ilmoituksessaan oikeita tietoja; tämä on tärkeää siksikin, että tuen saamisen edellyttämien ehtojen täyttyminen ja tuen suuruus määräytyvät juuri asianomaiselle tehtyjen ilmoitusten perusteella. Niinpä mahdollista kauppatavaran koostumusta koskevaa erehdystä, jonka seurauksena myönnettiin korkeampi tuki kuin olisi pitänyt, on pidettävä sikäli anteeksiantamattomana, että se koskee tosiasioita, jotka on oikeusjärjestyksessä asetettu viejän kontrollin piiriin. Siksi sillä, ettei kyseinen yritys ole tuntenut konkreettisesti kauppatavaran todellista koostumusta, ei juuri ole merkitystä: sillä sen sijaan on, että tämän olisi joka tapauksessa pitänyt se tuntea.
Pääasiassa vastaajina olevat yritykset esittävät kuitenkin, että tuensaajat olivat tässä tapauksessa kaupan alan yrityksiä. Niiden mukaan petoksen tekijänä oli tuottaja, ja olisi kohtuutonta olettaa, että viejä, jolla ei ole mitään mahdollisuutta tarkastaa kauppatavaran laatua, ryhtyisi yksityiskohtaisiin laboratoriotarkastuksiin todetakseen viranomaisille tehtyjen ilmoitusten oikeellisuuden. Tämä näkemys ei kuitenkaan vakuuta. Tuen hyöty koituu juuri viejän eduksi ja se myönnetään tämän ilmoitusten perusteella. On vaikea nähdä, kuka muukaan vastaisi viranomaisille tehtyjen ilmoitusten oikeellisuudesta. Näin ollen minusta näyttää järkevältä ja kohtuulliselta olettaa, että ilmoittaja, joka on myös tuen saaja, kantaa ilmoitusten mahdollisesta virheellisyydestä aiheutuvan riskin.
5 Mitään merkitystä ei myöskään voida antaa sille, että kauppatavara ei vastannut ilmoitettua kolmannen eli tuottajan petoksen vuoksi, johon viejä itse ei ollut millään tavoin osallistunut. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on toisessa yhteydessä todennut,(11) asiassa "ei voida ottaa huomioon viejän vilpitöntä mieltä, sen paremmin kuin sitäkään, ettei tämä osallistunut petokseen". Oikeuskäytännössä lukuisia kertoja vahvistetun suuntauksen selitys on se, että oikeus saada tuki takaisin on liitetty ankaran objektiivisiin kriteereihin: "viejän vilpitön mieli", kuten julkisasiamies Gulmann totesi Boterlux-tuomion ratkaisuehdotuksessaan,(12) "ei ole tässä suhteessa merkityksellistä. Viejä kantaa objektiivisen vastuun ehtojen täyttymisestä ja pääsääntöisesti riskin niiden toteutumatta jäämisestä"; ja tämä siksi, että yhteisöjen tuomioistuin on aina ollut sitä mieltä, että kolmannen mahdollinen petollinen toiminta "kuuluu tavallisen kaupallisen riskin piiriin" "tukea saavaan vientiin liittyvien sopimussuhteiden"(13) yhteydessä. Kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa Theodorakis antamassaan tuomiossa,(14) on yrityksen oma asia "varautuuko tämä asianmukaisesti joko käyttämällä sopivia lausekkeita kyseessä olevassa sopimuksessa tai ottamalla erityisen vakuutuksen"; tämä on "lisäksi täysin vapaa valitsemaan intressiensä mukaan sopimuskumppaninsa". Jos sopimuskumppani syyllistyy petokseen, viejä ei voi olettaa voivansa säilyttää itsellään tukea, johon hänellä ei tosiasiassa ollut oikeutta; hän voi enintään vedota kansallisessa tuomioistuimessa oikeusjärjestyksen hänelle suomiin sopimussuhteissa tai niiden ulkopuolella vallitseviin oikeusturvakeinoihin suhteessaan toiseen sopimusosapuoleen, mutta hän ei voi pitää itsellään perusteettomasti saatua tukea.
6 Ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessään kansallinen tuomioistuin kysyy edelleen, voidaanko perusteettomasti maksettujen tukien palautus estää soveltamalla kansallisen oikeuden hyväksymää periaatetta, jonka mukaan palauttaminen loukkaisi tuensaajien perusteltua luottamusta. Ennakkoratkaisupyynnöstä selviävien seikkojen valossa vastaus on kielteinen. Aluksi on todettava, että perustellun luottamuksen suojelu on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksi yhteisön oikeuden yleisistä periaatteista.(15) Näin ollen yhteisön oikeuteen pohjautuvaan palauttamiseen on sovellettava tähän oikeusjärjestykseen kuuluvaa periaatetta, eikä vastaavaa, eri kansallisissa oikeusjärjestyksissä säädettyä kriteeriä. Tällä ratkaisulla vältetään normatiivisesta alkuperästä johtuvat kohtelun eroavuudet niissä tapauksissa, jotka periaatteessa kuuluvat saman järjestelmän piiriin.
Huomautan vielä, että yhteisöjen tuomioistuin on hiljattain todennut, etteivät vientitukiin sovellettavat oikeussäännöt "synnytä perusteltua luottamusta muuhun kuin oikeuteen saada tukea niissä rajoissa kuin on määrätty".(16) Kuitenkin jokainen tavanomaisen pätevä taloudellinen toimija kykenee havaitsemaan, ettei vientitukijärjestelmä tunnusta oikeutta saada tukea kuin siinä ja vain siinä tilanteessa, että objektiiviset, tuen myöntämiseen liittyvät ehdot täyttyvät. Yhteisöjen tuomioistuin on selkeästi vahvistanut periaatteen, jonka mukaan viejä on velvollinen palauttamaan tuen siltä osin kuin se oli perusteeton.
En siis näe, mihin asianomainen yritys voisi hyväksyttävästi nojautua käsillä olevassa asiassa. Tässä suhteessa huomio, ettei luottamusta suojella kuin siinä määrin kuin se on lainmukainen, on minusta ratkaiseva: edunsaajan on pitänyt huolimattomuuteen syyllistymättä luottaa tuen lainmukaisuuteen - vaikka tuki vain näyttäisi siltä. Toisin sanoen yhteisön oikeusjärjestys suojelee vain tuottamuksetonta luottamusta. Yhteisöjen tuomioistuin on valtiontukien osalta useaan otteeseen tunnustanut periaatteen, jonka mukaan luottamus tuen lainmukaisuuteen on hyväksyttävissä vain, jos tuki on myönnetty perustamissopimuksen 93 artiklan mukaisessa menettelyssä. Tämä siksi, että "huolellisen taloudellisen toimijan on yleensä varmistettava, että tätä menettelyä on noudatettu".(17) Olen sitä mieltä, että tämä oikeuskäytännön suuntaus ilmentää luottamuksensuojaa koskevaa yleistä periaatetta ja on näin ratkaiseva avain käsillä olevan tapauksen ratkaisemiseen. Ajatus, johon tuomioistuin näissä tapauksissa nojautui, on, että edunsaajan on yleisen huolellisuusvelvoitteen nojalla varmistuttava tuen myöntämismenettelyn lainmukaisuudesta. Tuottamuksetonta luottamusta ei voida ottaa huomioon silloin, kun saadun tuen lainvastaisuus perustuu menettelyvirheeseen, jonka olemassaolo on helposti todennettavissa ja jonka huomiotta jättämistä ei voida hyväksyä.
Käsillä olevassa tapauksessa viejät eivät voi vedota luottamukseen, joka olisi suojelun arvoinen, siitä yksinkertaisesta syystä, että tuen laittomuus liittyy olosuhteisiin, joita asianomaiset eivät varmaankaan tunteneet mutta jotka heidän olisi pitänyt tuntea. Tätä on minusta vaikea kiistää. Ennakkoratkaisupyynnöstä selviääkin, että viejät hyötyivät perusteettomasta tuesta siksi, että ne olivat ilmoittaneet vievänsä kauppatavaroita, joissa naudanlihan osuus olisi ollut suurempi kuin se todellisuudessa oli. On täysin mahdollista, etteivät viejät tunteneet tuotteen todellista koostumusta; tästä huolimatta ne olisivat voineet ja niiden olisi pitänyt se tuntea. On siis suljettava pois se, että viejät voisivat vedota tuottamuksettomaan tietämättömyyteensä tapauksen siltä osalta, joka kuuluu heidän ilmoitusvelvollisuutensa piiriin; sanomattakin on selvää, että tämä velvollisuus on tietenkin ymmärrettävä velvoitteeksi antaa ilmoituksissa oikeita tietoja, minkä seurauksena riski ilmoituksen mahdollisesta epätäsmällisyydestä jää ilmoittajien itsensä kannettavaksi.
Myöskään se, että viranomainen suoritti tarkastuksia tuotantolaitoksilla havaitsematta väärinkäytöksiä, ei synnytä perusteltua luottamusta. Vaikka myönnettäisiinkin, että viranomainen olisi laiminlyönyt velvollisuutensa suorittaa vaaditut tarkastukset huolellisesti, niin riittää, kun muistutetaan, että yhteisöjen tuomioistuin on useaan otteeseen todennut, että "jäsenvaltion käytäntö, joka ei vastaa yhteisön säännöstön määräyksiä, ei voi synnyttää perusteltua luottamusta näin luodusta tilanteesta hyötyvän taloudellisen toimijan hyväksi".(18) Jäsenvaltioille kuuluva tarkastusvelvollisuus, kuten asiassa Corman annetusta tuomiosta(19) selviää, "on velvoite yhteisöä kohtaan ja - - vain yhteisön toimielimet voivat päättää sen mahdollisen laiminlyönnin seurauksista. Tässä yhteydessä suoritettujen tarkastusten tarkoituksena sen paremmin kuin vaikutuksenakaan ei ole vapauttaa tarjouskilpailun voittajaa sopimuksentekomenettelystä seuraavista velvoitteistaan". Tämä oikeuskäytännön suuntaus ilmentää sitä, että tarkastuksen tekeminen jäsenvaltioiden toimesta ei vapauta viejää velvollisuudesta varmistua ilmoitustensa oikeellisuudesta: tarkastusten tavoite ei ole antaa kyseisille toimijoille takeita siitä, että tuotteet täyttävät ehdot, joita vientituen myöntämiselle on asetettu. Kyseessä ei siis ole viejille annettava "takuu". Näin ollen ne eivät voi asettaa perusteltua luottamustaan tarkastusviranomaisten käyttäytymisen varaan.
7 Kansallinen tuomioistuin kysyy vielä, voidaanko perusteettomien tukien palauttamiselta välttyä siitä syystä, että huomattava aika, joka on kulunut tuen antamisen ja sen palautusvaatimuksen välillä, tekee palauttamisesta taloudellisesti huomattavan raskaan taakan edunsaajalle. Mielestäni vastauksen tulee olla kielteinen. Kansallinen tuomioistuin voi tietysti soveltaa palauttamista koskevaan kanteeseen oikeusjärjestyksen vanhentumista koskevia sääntöjä kansallisen oikeuden nojalla esitettävien palautusvaatimusten osalta. Näitä sääntöjä lukuunottamatta ajalla, joka on kulunut tuen antamisen ja sen palauttamisen välillä, ei ole mitään merkitystä. Lisäksi jokainen summan palautus tarkoittaa omaisuuden vähenemistä ja merkitsee asianomaiselle taloudellista tappiota. Olen sitä mieltä, ettei kansalliselle tuomioistuimelle voida antaa harkintavaltaa erottaa toisistaan tapauksia, joissa palautus on "tavanomainen" taloudellinen taakka, niistä tapauksista, joissa palautus sitä vastoin aiheuttaa kohtuutonta vahinkoa.
Toinen ennakkoratkaisukysymys
8 Edellä mainitut seikat mahdollistavat mielestäni vastaamisen myös toiseen ennakkoratkaisukysymykseen. Muotoillessaan kysymystä kansallinen tuomioistuin lähtee ajatuksesta, että vilpittömän mielen omaava ei ole velvollinen palauttamaan perusteettomasti saamiaan summia, pyytäessään yhteisöjen tuomioistuimelta täsmennyksiä vilpittömän mielen käsitteeseen. Erityisesti kysytään, voidaanko edunsaajan katsoa toimineen vilpittömässä mielessä käsillä olevaa pääasiaa vastaavissa olosuhteissa, ja voiko hän näin ollen välttyä perusteettomien tukien palautusvelvollisuudelta vai ei. Edellä esitetyistä syistä viejä on joka tapauksessa velvollinen palauttamaan tuista sen osan, joka oli perusteeton; tämän mahdollinen vilpitön mieli on tässä suhteessa, toistettakoon se vielä kertaalleen, täysin vailla merkitystä. Tutkiessani ensimmäistä kysymystä selvensin ne syyt, joiden perusteella arvioitavakseni annetussa asiassa vilpittömän mielen tunnusmerkistö ei täyty. Vilpitön mieli edellyttää anteeksiannettavaa virhettä, jota tässä tapauksessa ei ole, koska virhe koskee tosiseikkaa eli tuotteen koostumusta, joka tavanomaisen huolellisen yrityksen olisi tullut tuntea.
Kolmas ennakkoratkaisukysymys
9 Kansallisen tuomioistuimen kolmas kysymys koskee seurauksia, jotka on sillä, että viranomainen on laiminlyönyt velvollisuutensa suorittaa näitä vientihankkeita koskevat tarkastukset huolellisesti. Tähänkin minulla on jo ollut tilaisuus vastata: viejä ei voi vedota tarkastusviranomaisen mahdolliseen laiminlyöntiin välttyäkseen velvoitteelta palauttaa perusteettomasti saadut tuet. Jos tämä laiminlyönti on aiheuttanut viejälle taloudellista vahinkoa, se voi korkeintaan vaatia viranomaiselta vahingonkorvausta edellyttäen tietysti, että kansallisen oikeuden tällaiselle kanteelle asettamat edellytykset täyttyvät.
Ratkaisuehdotus
10 Edellä esitettyjen seikkojen valossa ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Højesteretin esittämiin kysymyksiin seuraavasti:
Yhteisön oikeusjärjestyksessä ja erityisesti maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27 päivänä marraskuuta 1987 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 3665/87 perusteettomasti maksettujen vientitukien palauttaminen määritellään hyvityksenluontoiseksi velvollisuudeksi. Palauttaminen perustuu siihen, että objektiivisesti arvioiden tukia ei olisi pitänytkään maksaa, ilman että tarvitsisi arvioida sitä, onko viejä ollut vilpittömässä mielessä, onko joku kolmas henkilö toiminut petollisesti taikka onko tuen maksamisen ja palautusvaatimuksen välillä kulunut huomattavan pitkä aika, paitsi silloin kun kansallinen tuomioistuin viimeksi mainitussa tapauksessa soveltaa kansallisen oikeuden asiaa koskevia säännöksiä vastaavanlaisten saamisten lakkaamisesta vanhentumisen vuoksi.
Perusteettomasti vientitukea saaneen viejän vilpitöntä mieltä ei oteta huomioon, sillä viranomaiset ovat saaneet virheelliset tiedot tuotteen valmistusaineista viejältä itseltään.
Tukien valvonnasta vastaavan hallinnon mahdollinen laiminlyönti ei voi synnyttää perusteltua luottamusta viejälle myönnettyjen tukien lainmukaisuuteen. Taloudellisen toimijan onkin itse pystyttävä vastaamaan siitä, että vietävä tavara vastaa viejän itsensä tekemää ilmoitusta tavaran ominaisuuksista, kun hän tekee hakemusta vientituen saamiseksi.
(1) - Yhdistetyt asiat 205/82-215/82, Deutsche Milchkontor ym., tuomio 21.9.1983 (Kok. 1983, s. 2633).
(2) - Kyseessä ovat naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 27 päivänä kesäkuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 805/68
18 artikla (EYVL L 148, s. 24); naudanliha-alan vientitukien myöntämistä koskevista yleisistä säännöistä ja niiden suuruuden vahvistamisperusteista 28 päivänä kesäkuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 885/68
6 artikla (EYVL L 156, s. 2) ja naudanliha-alan vientitukien vahvistamisesta 11 päivänä toukokuuta 1984 annettu komission asetus (ETY) N:o 1315/84 (EYVL L 125, s. 38).
(3) - Maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen (ETY) N:o 3665/87 muuttamisesta perusteettomasti maksettujen summien ja seuraamusten osalta 2 päivänä joulukuuta 1994 annettu komission asetus (EY) N:o 2945/94 (EYVL L 310, s. 57).
(4) - Ks. em. yhdistetyt asiat Deutsche Milchkontor ym., tuomion 19 kohta.
(5) - Kuten komissio, olen sitä mieltä, että käsillä olevaa asiaa on arvioitava maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27 päivänä marraskuuta 1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87 valossa (EYVL L 351, s. 1), jolla "kodifioidaan" maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 29 päivänä marraskuuta 1979 annettu komission asetus (ETY) N:o 2730/79 (EYVL L 317, s. 1).
(6) - Ks. asia 89/83, Dimex, tuomio 11.7.1984 (Kok. 1984, s. 2815, 8 ja 9 kohta).
(7) - Kun maksu tapahtuu etukäteen, takauksen tarkoitus on juuri varmistaa tuen maksajalle mahdollinen saadun tuen palautus, jos myöhemmin todettaisiin, että "jos tuen myöntämisen edellytykset eivät täyty" (asetuksen N:o 3665/87 20. perustelukappale), tai että käy ilmi, että "oikeus koski pienempää tukea": ks. maataloustuotteiden vientituen maksamisesta ennakolta 4 päivänä maaliskuuta 1980 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 565/80
6 artikla (EYVL L 62, s. 5), muutettu 18 päivänä heinäkuuta 1983 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2026/83 (EYVL L 199, s. 12).
(8) - Asia C-299/94, Anglo Irish Beef Processors International ym., tuomio 28.3.1996 (Kok. 1996, s. I-1925, 25 kohta).
(9) - Asia 288/85, Plange, tuomio 5.2.1987 (Kok. 1987, s. 611, 11 kohta); kursivointi tässä.
(10) - Ks. asetuksen N:o 3665/87
3 artiklan 5 kohta (kursivointi tässä).
(11) - Ks. asia C-347/93, Boterlux, tuomio 9.8.1994 (Kok. 1994, s. I-3933, 36 kohta).
(12) - Edellä alaviitteessä 11 mainittu asia, ratkaisuehdotuksen s. I-3941, ks. erityisesti alaviite 14, jossa julkisasiamies palautti mieliin yhteisöjen tuomioistuimen tuomion asiassa 254/85, Irish Grain Board, tuomio 11.11.1986 (Kok. 1986, s. 3309). Tässä tapauksessa, joka koski rahallisia hyvityksiä, tuomioistuin ei hyväksynyt viejän vilpitöntä mieltä merkitykselliseksi kriteeriksi.
(13) - Ks. em. asia Boterlux, tuomion 35 kohta.
(14) - Ks. asia 109/86, Theodorakis, tuomio 27.10.1987 (Kok. 1987, s. 4319, 8 kohta).
(15) - Ks. monien muiden ohella yhdistetyt asiat C-31/91-C-44/91, Lageder ym., tuomio 1.4.1993 (Kok. 1993, s. I-1761, 33 kohta, ja siinä olevat viittaukset oikeuskäytäntöön.
(16) - Ks. em. asia Anglo Irish Beef Processors International ym., tuomion 33 kohta.
(17) - Ks. viimeksi asia C-24/95, Alcan Deutschland, tuomio 20.3.1997 (Kok. 1997, s. I-1591, 25 kohta), joka sisältää lisäksi viittauksia oikeuskäytäntöön.
(18) - Ks. em. asia Lageder ym., tuomion 34 kohta.
(19) - Asia 124/83, Corman, tuomio 5.12.1985 (Kok. 1985, s. 3777, 21 kohta).