Väliaikainen versio
FIUNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
13 päivänä marraskuuta 2025 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaalipolitiikka – Direktiivi 89/391/ETY – Työntekijöiden turvallisuus ja terveys työssä – 9 artikla – Työnantajien velvoitteet – Työpaikkojen luokittelu työntekijöiden turvallisuuteen ja terveyteen liittyvien vaarojen perusteella – 11 artiklan 6 kohta – Muutoksenhaku työsuojeluviranomaiselta – Tehokas oikeussuoja
Asiassa C-678/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Curtea de Apel Iaşi (Iaşin ylioikeus, Romania) on esittänyt 10.10.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 14.11.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
JU
vastaan
Spitalul Clinic de Pneumoftiziologie Iaşi,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún sekä tuomarit J. Passer, E. Regan, D. Gratsias ja B. Smulders (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: A. Rantos,
kirjaaja: hallintovirkamies R. Şereş,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 30.1.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        Romanian hallitus, asiamiehinään E. Gane, L. Liţu, A. Rotăreanu ja A. Wellman,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään D. Recchia ja E. A. Stamate,
kuultuaan julkisasiamiehen 30.4.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä 12.6.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/391/ETY (EYVL 1989, L 183, s. 1) 9 artiklan ja 11 artiklan 6 kohdan sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 31 artiklan 1 kohdan ja 47 artiklan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä JU ja toisaalta Spitalul Clinic de Pneumoftiziologie Iaşi (Iașin keuhkosairaala, Romania; jäljempänä sairaala) ja joka koskee JU:n ammatillisen toiminnan luokittelua sellaiseksi, että se altistaa hänen turvallisuutensa ja terveytensä erityisille vaaroille.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 89/391/ETY
3        Direktiivin 89/391 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Tarkoitus”, säädetään seuraavaa:
”1.      Tämän direktiivin tarkoituksena on toteuttaa työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamiseksi työssä tarpeelliset toimenpiteet.
2.      Tämän vuoksi direktiivissä on yleisiä periaatteita, jotka koskevat työssä ilmenevien vaarojen ehkäisemistä, turvallisuuden ja terveyden suojelua, vaarojen ja tapaturman aiheuttajien poistamista, tiedottamista työntekijöille ja heidän edustajilleen, heidän kuulemistaan, heidän tasapuolista osallistumistaan kansallisen lainsäädännön tai käytännön mukaisesti ja heidän kouluttamistaan, sekä lisäksi yleisiä ohjeita näiden periaatteiden täytäntöön panemiseksi.
3.      Tällä direktiivillä ei estetä sellaisten nykyisten tai tulevien kansallisten ja yhteisön säännösten soveltamista, joilla paremmin suojataan työntekijöiden turvallisuutta ja terveyttä työssä.”
4        Kyseisen direktiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että työnantajat, työntekijät ja työntekijöiden edustajat ovat niiden oikeussääntöjen alaisia, jotka ovat tarpeellisia tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi.
2.      Erityisesti jäsenvaltioiden on varmistettava asianmukaiset tarkastukset ja valvonta.”
5        Direktiivin 5 artiklan, jonka otsikko on ”Yleiset säännökset”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Työnantajan velvollisuutena on huolehtia työntekijöiden turvallisuudesta ja terveydestä kaikissa työhön liittyvissä tilanteissa.”
6        Kyseisen direktiivin 9 artiklassa, jonka otsikko on ”Työnantajien erityisiä velvollisuuksia”, säädetään seuraavaa:
”1.      Työnantajan on:
a)      pidettävä hallussaan arviointia turvallisuus- ja terveysvaaroista työssä, mukaan lukien vaarat, jotka kohdistuvat erityisille vaaroille altistuviin työntekijäryhmiin;
b)      päätettävä turvatoimista ja tarvittaessa käytettävistä suojavarusteista;
c)      pidettävä luetteloa työtapaturmista, joiden seurauksena työntekijä on ollut työhön kykenemätön pitempään kuin kolmen työpäivän ajan;
d)      laadittava viranomaisille kertomukset työntekijöilleen sattuneista työtapaturmista kansallisen lainsäädännön tai käytännön mukaisesti.
2.      Jäsenvaltioiden on yritysten toimintojen laadun ja koon mukaisesti vahvistettava, mitä velvoitteita eri tyyppisten yritysten tulee täyttää laatiessaan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettuja asiakirjoja ja valmisteltaessa 1 kohdan c ja d alakohdassa tarkoitettuja asiakirjoja.”
7        Direktiivin 89/391 11 artiklan, jonka otsikko on ”Työntekijöiden kuuleminen ja työntekijöiden osallistuminen”, 6 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Työntekijöillä tai heidän edustajillaan on kansallisen lainsäädännön tai käytännön mukaisesti oikeus saattaa asia työsuojeluviranomaisten käsiteltäväksi, jos he ovat sitä mieltä, että työnantajan suorittamat toimenpiteet ja käyttämät keinot eivät ole riittäviä työturvallisuuden ja -terveyden takaamiseksi.”
Direktiivi 2003/88/EY
8        Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY (EUVL L 299, s. 9) 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Tarkoitus ja soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”1.      Tässä direktiivissä vahvistetaan turvallisuutta ja terveyttä koskevat vähimmäisvaatimukset työajan järjestämistä varten.
2.      Tämä direktiivi koskee:
a)      vuorokautisia ja viikoittaisia vähimmäislepoaikoja ja vuosilomaa sekä taukoja ja viikoittaista enimmäistyöaikaa; ja
b)      tiettyjä yötyötä, vuorotyötä ja työaikajärjestelyjä koskevia seikkoja.
3.      Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkeen direktiivin 89/391/ETY 2 artiklassa tarkoitettuun yksityiseen ja julkiseen toimintaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän direktiivin 14, 17, 18 ja 19 artiklan soveltamista.
– –
4.      Direktiivin 89/391/ETY säännöksiä sovelletaan täysimääräisesti 2 kohdassa tarkoitettuihin asioihin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän direktiivin tiukempien ja/tai yksityiskohtaisempien säännösten soveltamista.”
9        Kyseisen direktiivin 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
9.      ’riittävällä levolla’ sitä, että työntekijöillä on säännölliset ja riittävän pitkät ja yhtäjaksoiset lepotauot, joiden kesto ilmoitetaan aikayksikköinä ja joilla taataan, etteivät he väsymyksen tai työn epäsäännöllisen jaksotuksen vuoksi aiheuta vahinkoa itselleen tai toisille työntekijöille ja että he eivät vahingoita terveyttään lyhyellä tai pitkällä aikavälillä.”
10      Kyseisen direktiivin 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Vuosiloma”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä saa vähintään neljän viikon palkallisen vuosiloman tällaisen loman saamiselle ja myöntämiselle kansallisessa lainsäädännössä ja/tai käytännössä vahvistettujen edellytysten mukaisesti.
2.      Palkallisen vuosiloman vähimmäisaikaa ei saa korvata rahalla, paitsi kun työsuhde päättyy.”
11      Saman direktiivin 15 artiklassa, jonka otsikko on ”Suotuisammat määräykset”, säädetään seuraavaa:
”Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen soveltaa tai ottaa käyttöön lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, jotka ovat työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemisen kannalta suotuisampia, eikä oikeuteen edistää tai sallia sellaisten työehtosopimusten tai työmarkkinaosapuolten välisten sopimusten soveltamista, jotka ovat työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemisen kannalta suotuisampia.”
Romanian oikeus
Työkoodeksi
12      Työkoodeksin 147 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Kuormittavissa, vaarallisissa tai haitallisissa oloissa työskentelevillä työntekijöillä, näkövammaisilla ja muilla vammaisilla henkilöillä ja alle 18-vuotiailla nuorilla on oikeus saada vähintään 3 työpäivää ylimääräistä vuosilomaa.”
Laki nro 319/2006
13      Työturvallisuudesta ja -terveydestä 14.7.2006 annetun lain nro 319/2006 (Legea nr. 319/2006 a securităţii şi sănătăţii în muncă; Monitorul Oficial al României, I osa, nro 646, 26.7.2006) 12 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”(1)      Työnantajalla on seuraavat velvollisuudet:
a)      sen on toteutettava ja sillä on oltava hallussaan arviointi turvallisuus- ja terveysvaaroista työssä, mukaan lukien vaarat, jotka kohdistuvat erityisille vaaroille altistuviin työntekijäryhmiin;
b)      sen on päätettävä turvatoimista ja tarvittaessa käytettävistä suojavarusteista;
– –
(2)      Velvoitteet, jotka eri yritysryhmien on täytettävä laatiessaan 1 momentissa tarkoitettuja asiakirjoja, vahvistetaan yritysten toimintojen laadun ja yritysten koon mukaisesti työ-, yhteisvastuu- ja perheministerin määräyksellä.”
14      Kyseisen lain 18 §:n 7 momentissa säädetään seuraavaa:
”Työntekijöiden edustajilla, joilla on erityisiä työntekijöiden turvallisuutta ja terveyttä koskevia tehtäviä, ja/tai työntekijöillä on oikeus saattaa asia toimivaltaisten viranomaisten käsiteltäväksi, jos he ovat sitä mieltä, että työnantajan suorittamat toimenpiteet ja käyttämät keinot eivät ole riittäviä työturvallisuuden ja ‑terveyden takaamiseksi.”
15      Kyseisen lain 39 §:n 4 momentissa säädetään seuraavaa:
”Jokaista 12 §:n 1 momentin a ja b kohdan säännösten rikkomista pidetään rikkomuksena, josta määrätään 4000–8000 [Romanian leun (RON) (n. 860–1720 euroa)] suuruinen sakko – –”
Eläkkeitä ja sosiaaliturvaa koskeva lainsäädäntö, jossa vahvistetaan työpaikkojen luokittelu niiden vaarojen perusteella, joille työntekijät altistuvat niissä
–       Asiaa koskevat peräkkäiset lait
16      Ennen kuin julkisesta eläkejärjestelmästä ja muista sosiaaliturvaetuuksista 17.3.2000 annettu laki nro 19/2000 (Legea nr. 19/2000 privind sistemul public de pensii şi alte drepturi de asigurări sociale; Monitorul Oficial al României, osa I, nro 140, 1.4.2000) tuli voimaan 1.4.2001, työeläkkeisiin sovellettavassa Romanian lainsäädännössä vahvistettiin työpaikkojen luokittelu kolmeen ryhmään eli työtehtäväluokkaan I, joka käsitti työoloiltaan erittäin haitalliset, vaikeat tai vaaralliset työpaikat, työtehtäväluokkaan II, joka käsitti työoloiltaan haitalliset, vaikeat tai vaaralliset työpaikat, ja työtehtäväluokkaan III, joka käsitti muut työpaikat.
17      Lain nro 19/2000 19 §:n 1 ja 2 momentissa säädettiin seuraavaa:
”(1)       Tässä laissa ’työoloiltaan epätavanomaisilla työpaikoilla’ tarkoitetaan työpaikkoja, jotka joko jatkuvasti tai ajoittain voivat vaikuttaa olennaisesti vakuutettujen työkykyyn, koska he altistuvat työssä suuressa määrin vaaroille.
(2)      Perusteet ja menetelmä työpaikkojen luokitteluun työoloiltaan epätavanomaisiksi vahvistetaan hallituksen päätöksellä työ-, perhe- ja sosiaalisen suojelun ministeriön ja terveysministeriön yhteisestä ehdotuksesta.”
18      Yhtenäisestä julkisesta eläkejärjestelmästä 16.12.2010 annetulla lailla nro 263/2010 (Legea nr. 263/2010 privind sistemul unitar de pensii publice; Monitorul Oficial al României, I osa, nro 852, 20.12.2010), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan, korvattiin ja kumottiin laki nro 19/2000. Se tuli voimaan 1.1.2011.
19      Lain nro 263/2010 28 §:n 1 momentissa, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan, säädetään seuraavaa:
”Työolot, joissa julkiseen eläkejärjestelmään kuuluvat vakuutetut työskentelevät, voivat olla tavanomaiset, epätavanomaiset tai erityiset.”
20      Kyseisen lain 29 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Työpaikat, jotka on luokiteltu niiden luokitteluhetkellä voimassa olevassa lainsäädännössä säädettyjen perusteiden ja menetelmän mukaisesti, katsotaan työoloiltaan epätavanomaisiksi.
1 bis      Lausuntojen, jotka koskevat työpaikan luokittelua työoloiltaan epätavanomaiseksi ja joiden voimassaolo päättyy 31.12.2018, voimassaoloa jatketaan 1.9.2023 saakka, johon mennessä työnantajien on varmistettava, että työpaikan työolot ovat tavanomaiset.
1 ter      Ajanjaksolla 31.12.2018–1.9.2023 työoloiltaan epätavanomaisten työpaikkojen työnantajien on maksettava 4 prosentin maksu verokoodeksista annetun lain nro 227/2015 (Legea nr. 227/2015 privind Codul fiscal), sellaisena kuin se on muutettuna ja täydennettynä, 138 §:n b kohdan nojalla.”
21      Kyseisen lain 55 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Henkilöillä, joille on kertynyt täysi maksukausi, on oikeus eläkkeeseen, jossa tavanomaista eläkeikää alennetaan seuraavasti: a) taulukon 1 mukaisesti, jos kyse on henkilöstä, jolle on kertynyt maksukausia epätavanomaisissa työoloissa.
– –”
22      Kyseisen lain 169 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Julkisessa eläkevakuutusjärjestelmässä vakuutetuilla, joiden eläkeoikeudet on vahvistettu ennen 1.4.2001 voimassa olleen lainsäädännön nojalla ja jotka ovat työskennelleet työtehtäväluokkaan I ja/tai työtehtäväluokkaan II kuuluvilla työpaikoilla, on oikeus kyseiseltä työssäolojaksolta kertyneiden vuosittaisten eläkepisteiden korotukseen, joka on:
– –
b)      25 prosenttia ajanjaksoilta, joiden aikana he ovat työskennelleet työtehtäväluokkaan II kuuluvalla työpaikalla.”
23      Sosiaaliturvamaksuja koskevissa peräkkäisissä säännöstöissä on säädetty erisuuruisista maksuista sen mukaan, tehdäänkö työtä tavanomaisissa, epätavanomaisissa vai erityisissä olosuhteissa.
–       Hallituksen päätökset, jotka koskevat työpaikkojen luokittelua työoloiltaan epätavanomaisiksi
24      Yhtäältä työpaikan luokittelua työoloiltaan epätavanomaiseksi koskevista perusteista ja menetelmästä ja toisaalta työpaikan luokittelua työoloiltaan epätavanomaisiksi koskevan lausunnon uusimisesta säädetään peräkkäisissä hallituksen päätöksissä.
25      Työpaikkojen luokittelussa työoloiltaan epätavanomaisiksi sovellettavista perusteista ja menetelmästä 22.2.2001 annetun hallituksen päätöksen nro 261/2001 (Hotărârea Guvernului nr. 261/2001 privind criteriile şi metodologia de încadrare a locurilor de muncă în condiţii deosebite; Monitorul Oficial al României, I osa, nro 114, 6.3.2001) 2 §:n 1 ja 2 momentissa säädettiin seuraavaa:
”1.       Perusteet työpaikan luokittelulle työoloiltaan epätavanomaiseksi ovat seuraavat:
a)      työympäristössä on fyysisiä työhön liittyviä haittatekijöitä, kuten melua, tärinää, sähkömagneettisia aaltoja, painetta, ionisäteilyä, lämpösäteilyä ja voimakasta suojaamatonta lasersäteilyä, ja kemiallisia tai biologisia työhön liittyviä haittatekijöitä, joista säädetään yleisissä työsuojelusäännöissä ja jotka ylittävät kyseisissä säännöissä sallitut rajat;
b)      elimistön erityinen reaktio tällaisiin työhön liittyviin haittatekijöihin, mistä ovat osoituksena altistumista ja/tai biologista vaikutusta koskevat indikaattorit, jotka vahvistetaan terveys- ja perheministeriön määräyksellä;
c)      sairastavuus, jota mitataan kyseisellä työpaikalla viimeksi kuluneiden 15 vuoden aikana rekisteröityjen ammattitautien määrällä.”
2.       Työpaikan luokittelussa työoloiltaan epätavanomaiseksi on noudatettava 7 §:n ja/tai tarvittaessa 8 §:n säännöksiä, ja luokittelun on täytettävä kumulatiivisesti 1 momentin a ja b kohdassa tai 1 momentin a ja c kohdassa tarkoitetut perusteet.”
26      Päätöksen nro 261/2001 3 §:n 1 momentissa säädettiin seuraavaa:
”Työpaikan luokittelussa työoloiltaan epätavanomaiseksi noudatetaan seuraavaa menetelmää, jossa sovelletaan ensisijassa peräkkäin seuraavia erityisiä toimenpiteitä:
a)      työoloiltaan epätavanomaiseksi luokiteltavan työpaikan tunnistaminen ja kyseisessä luokittelussa käytettävien perusteiden vahvistaminen, jotka työnantaja tekee yhdessä lain nojalla edustavien ammattiliittojen tai tarvittaessa työntekijöiden turvallisuus- ja terveyskomitean, jos sellainen on olemassa, edustajien kanssa;
b)       asiantuntijalausunto työpaikoista työntekijöiden turvallisuuden kannalta;
c)      työhön liittyvien haittatekijöiden määrittäminen 4 §:n 1 momentin säännösten mukaisesti; määrityslomakkeessa on oltava vähintään seuraavat tiedot: osasto, jaosto, yksikkö, työpaikka, työhön liittyvä haittatekijä, mitattu arvo, hyväksytty raja-arvo, mittausmenetelmät;
d)      työnantajan terveys- ja perheministeriön valtuuttamille laitoksille esittämä pyyntö luettelosta, joka sisältää rekisteröidyt ammattitaudit, tai luettelosta, joka sisältää työpaikalla, jonka työolot ovat epätavanomaiset, työskentelevän henkilöstön lääkärintarkastusten tulokset, jotta voidaan määrittää elimistön erityinen reaktio näihin työoloihin;
e)      työnantajan yhdessä lain nojalla edustavien ammattiliittojen tai tarvittaessa työntekijöiden turvallisuus- ja terveyskomitean, jos sellainen on olemassa, edustajien kanssa tekemä a) kohdan nojalla tunnistetun työpaikan arviointi liitteen 2 tai 3 mukaisesti
f)      sellaisten työsuojelua koskevien teknisten, terveyteen liittyvien ja organisatoristen toimenpiteiden vahvistaminen, jotka vastaavat työpaikan erityisiä työoloja ja ympäristötekijöitä;
g)      alueellisen työsuojeluviranomaisen lausunnon hankkiminen 4 artiklan säännösten mukaisesti;
i)      luokittelu työoloiltaan epätavanomaiseksi työpaikaksi lain nro 19/2000 19 §:n 4 momentin mukaisesti.”
27      Päätöksen N:o 261/2001 4 §:ssä säädettiin seuraavaa:
”1.
Alueellisen työsuojeluviranomaisen lausunto, joka koskee luokittelua työoloiltaan epätavanomaiseksi työpaikaksi, sisältää ja se annetaan seuraavien asiakirjojen perusteella:
a)      liitteessä 1 tarkoitettujen akkreditoitujen laboratorioiden suorittamat haittatekijöiden mittaukset, jotka toteutetaan vain siten, että työsuojelutarkastajat ovat läsnä, ja jotka osoittavat, että niiden suorittamisajankohtana on toteutettu teknisiä ja organisatorisia toimenpiteitä työolojen tavanomaiseksi saattamiseksi, että kaikki työsuojelujärjestelyt toimivat suunnitellun mukaisesti normaalisti ja että tekniset prosessit tapahtuvat tavanomaisissa olosuhteissa;
b)      alueellisten työsuojeluviranomaisten tekemät havainnot, jotka kirjataan pöytäkirjaan ja joissa viitataan suoraan yleisten työsuojelunormien, erityisten työturvallisuusnormien ja muiden asiaankuuluvien säädösten noudattamiseen;
c)      jäljennökset liitteessä 2 tai 3 esitetystä ammattitautiluettelosta tai laboratoriotulosten tiivistelmästä ja arviointilomakkeesta.
2.      Annettu lausunto on voimassa enintään kolme vuotta, ja sen voimassaoloa voidaan pidentää.
– –”
28      Päätöksen N:o 261/2001 8 artiklan 1 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Työnantajien, jotka ovat tunnistaneet työpaikkoja, jotka eivät kuulu 7 §:n soveltamisalaan, sellaisiksi, että ne ovat työoloiltaan epätavanomaisia, on kuuden vuoden ajanjakson aikana siitä, kun tämä päätös on julkaistu Monitorul Oficial al Româniein I osassa, toteutettava kaikki tekniset ja organisatoriset toimenpiteet työolojen tavanomaiseksi saattamiseksi lain nro 90/1996 [joka on korvattu lailla nro 319/2006], yleisten työsuojelunormien, erityisten työturvallisuusnormien tai muiden asiaa koskevien säännösten mukaisesti.”
29      Työpaikkojen luokittelusta työoloiltaan epätavanomaisiksi annettujen lausuntojen uusimisessa noudatettavasta menettelystä 7.3.2007 annetun hallituksen päätöksen nro 246/2007 (Hotărârea Guvernului nr. 246/2007 privind metodologia de reînnoire a avizelor de încadrare a locurilor de muncă în condiţii deosebite; Monitorul Oficial al României, nro 169, 9.3.2007) 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.       Työpaikkojen luokittelusta työoloiltaan epätavanomaisiksi annettuja lausuntoja, jotka ovat olleet voimassa 6.3.2007 saakka ja jotka on tehty [päätöksen nro 261/2001], sellaisena kuin se on muutettuna ja täydennettynä, säännösten mukaisesti, voidaan uusia tässä päätöksessä säädettyä menettelyä noudattaen tämän päätöksen voimaantulopäivästä lukien.
2.       Tämän päätöksen nojalla uusittujen lausuntojen voimassaoloaika voi olla enintään 31.12.2008 asti.”
30      Päätöksen N:o 246/2007 2 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.       Alueellinen työsuojeluviranomainen uusii lausunnon, joka koskee työpaikan luokittelua työoloiltaan epätavanomaiseksi, seuraavien asiakirjojen perusteella:
a)       työnantajan laillisen edustajan tai muun työnantajan lain mukaisesti valtuuttaman henkilön sekä edustavien ammattiliittojen edustajien tai tarvittaessa työntekijöiden edustajien allekirjoittama hakemus sellaisen lausunnon uusimiseksi, joka koskee työpaikan luokittelua työoloiltaan epätavanomaiseksi ja joka on toimitettu viimeistään 30 päivän kuluessa tämän päätöksen voimaantulopäivästä;
b)      työhön liittyvien haittatekijöiden määrityslomakkeet, jotka ovat sellaisten laboratorioiden laatimia, jotka on lailla valtuutettu todistamaan, että työperäisen altistumisen raja-arvot on ylitetty työpaikoilla, jotka on luokiteltu työoloiltaan epätavanomaisiksi, tai asiakirjat, jotka osoittavat kemiallisten tekijöiden, jotka ovat erittäin vaarallisia, tai biologisten tekijöiden, joihin ei sovelleta sallittua raja-arvoa, pelkän läsnäolon työpaikalla;
c)      ennaltaehkäisy- ja suojelusuunnitelma työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelun tason parantamiseksi, mukaan lukien porrastetut toimenpiteet ja toimet, jotta työpaikka voidaan 31.12.2008 mennessä luokitella työoloiltaan tavanomaiseksi.
2.      Työhön liittyvät haittatekijät voidaan määritellä vain siten, että alueellisen työsuojeluviranomaisen tätä tarkoitusta varten nimeämä työsuojelutarkastaja on läsnä.
3.      Edellä 1 momentin b ja c kohdassa tarkoitetut asiakirjat on toimitettava alueelliselle työsuojeluviranomaiselle viimeistään 120 päivän kuluessa 1 momentin a kohdassa tarkoitetun hakemuksen jättämisestä.
4.       Alueellinen työsuojeluviranomainen voi uudistaa lausunnon työpaikan luokittelusta työoloiltaan epätavanomaiseksi työpaikaksi 15 päivän kuluessa kaikkien 1 momentissa tarkoitettujen asiakirjojen toimittamisesta.
5.      Jos 3 a momentissa säädettyjä edellytyksiä ei noudateta, lausuntoa työpaikan luokittelusta työoloiltaan epätavanomaiseksi työpaikaksi ei uusita.
– –”
31      Päätöksen nro 246/2007 4 §:ssä säädettiin seuraavaa:
”Työnantajat, jotka eivät ole saaneet uusituksi lausuntoa työpaikan luokittelusta työoloiltaan epätavanomaiseksi, voivat 15 päivän kuluessa tiedoksiannosta tehdä valituksen työsuojeluviranomaiselle, joka käsittelee sen 30 päivän kuluessa, tai kääntyä suoraan toimivaltaisen tuomioistuimen puoleen lainsäädännön mukaisesti.
– –”
32      Työpaikkojen luokittelusta työoloiltaan epätavanomaisiksi annettujen lausuntojen uusimisessa noudatettavasta menettelystä ja päätöksen nro 246/2007 muuttamisesta ja täydentämisestä 10.12.2008 annetun hallituksen päätöksen nro 1622/2008 (Hotărârea Guvernului nr. 1622/2008 pentru modificarea și completarea Hotărârii Guvernului nr. 246/2007 privind metodologia de reînnoire a avizelor de încadrare a locurilor de muncă în condiții deosebite; Monitorul Oficial al României, nro 862, 20.12.2008) 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      1.1.2009 alkaen työpaikkojen luokittelusta työoloiltaan epätavanomaisiksi annetut lausunnot, jotka ovat voimassa 31.12.2008, voidaan uusia tässä päätöksessä säädettyä menettelyä noudattaen.
2.      Tämän päätöksen säännöksiä sovelletaan ainoastaan työnantajiin, joilla on 31.12.2008 hallussaan uusittu lausunto ja jotka eivät ole kyseiseen päivään mennessä toteuttaneet tarvittavia toimenpiteitä työolojen tavanomaiseksi saattamiseksi.
3.      Tämän päätöksen nojalla uusittujen lausuntojen voimassaoloaika voi olla enintään 31.12.2009 asti.”
33      Tällaisesta mahdollisuudesta uudistaa vuosittain aiemmin annettu ”lausunto työpaikan luokittelusta työoloiltaan epätavanomaiseksi” säädettiin myöhemmin vielä muissa toisiaan seuraavissa hallituksen päätöksissä vuoteen 2014 saakka.
34      Työpaikkojen luokittelusta työoloiltaan epätavanomaisiksi koskevien lausuntojen uusimisessa noudatettavasta menettelystä 30.12.2015 annettu hallituksen päätös nro 1014/2015 (Hotărârea Guvernului nr. 1014/2015 privind metodologia de reînnoire a avizelor de încadrare a locurilor de muncă în condiții deosebite; Monitorul Oficial al României, osa I, nro 986, 31.12.2015), jossa puolestaan säädettiin tällaisesta uusimismahdollisuudesta 31.12.2018 saakka, sisälsi 4 §:n, jonka sanamuoto oli seuraava: ”Työnantajat, jotka eivät ole saaneet uusituksi lausuntoa työpaikan luokittelusta työoloiltaan epätavanomaiseksi, voivat saattaa asian suoraan toimivaltaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi lain mukaisesti.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
35      Pääasian valittaja on työskennellyt yli 30 vuoden ajan keuhkosairauksiin erikoistuneena lääkärinä sairaalassa, joka on yleishyödyllinen terveydenhuollon yksikkö, oikeuskelpoinen ja paikallishallinnon alainen.
36      Pääasian valittajan työpaikka oli alun perin luokiteltu 31.12.2006 saakka työoloiltaan ryhmään II kuuluvaksi ja sitten työoloiltaan ”epätavanomaiseksi” Romanian vanhuuseläkkeisiin ja sosiaaliturvaan liittyvissä peräkkäin sovellettavissa säännöksissä tarkoitetussa merkityksessä. Tämän luokittelun perusteella pääasian valittajalla oli oikeus ylimääräisiin vuosilomapäiviin, eläkeiän alennukseen ja vanhuuseläkkeen laskemiseen käytettävien pisteiden määrän korotukseen. Sairaalan oli työnantajana ja tämän luokittelun perusteella maksettava suurempia sosiaaliturvamaksuja kuin ne maksut, jotka oli maksettava sellaisesta työntekijästä, jonka työpaikka oli luokiteltu työoloiltaan tavanomaiseksi.
37      Vaikka pääasian valittajan tehtävät ja työolot pysyivät muuttumattomina, hänen työpaikkansa luokiteltiin 1.1.2007 alkaen työoloiltaan tavanomaisiksi eikä sairaala ollut enää velvollinen maksamaan pääasian valittajan osalta suurempia sosiaaliturvamaksuja.
38      Sairaalalla oli Inspectoratul Teritorial de Muncă Iașin (Iașin paikalllinen työsuojeluviranomainen, Romania; jäljempänä ITM) 11.12.2001 antama lausunto, jossa hyväksyttiin sairaalan työpaikkojen luokittelu työoloiltaan epätavanomaisiksi ja velvoitettiin sairaala 31.3.2004 mennessä toteuttamaan sellaiset tekniset ja organisatoriset toimenpiteet, joiden tarkoituksena oli, että sen henkilöstö voi työskennellä tavanomaisissa työoloissa. Tämän lausunnon voimassaoloa pidennettiin 29.3.2004 annetulla toisella lausunnolla, jolla määräaikaa työolojen tavanomaiseksi saattamiseen jatkettiin 31.12.2006 asti.
39      Koska sairaala ei kuitenkaan saanut viimeksi mainitun lausunnon voimassaoloa pidennettyä, ITM ilmoitti sille 2.2.2007 päivätyllä kirjeellä, että ajanjakso, jolle 29.3.2004 päivätty luokittelulausunto oli annettu, oli päättynyt ja että sen vaikutukset olivat näin ollen lakanneet 31.12.2006.
40      Kyseisen kirjeen johdosta sairaala teki päätöksen, jossa todettiin sen henkilöstön työskennelleen tavanomaisissa työoloissa 1.1.2007 lukien. Samaan aikaan sairaala oli yhteydessä Autoritatea de Sănătate Publică Iașiin (Iașin kansanterveysviranomainen, Romania) pyytääkseen tältä lausuntoa sairaalan työoloiltaan epätavanomaiseksi työpaikaksi luokittelun voimassa pitämisestä tai jatkamisesta. Koska kyseinen viranomainen ei vastannut tähän pyyntöön, sairaala osoitti sille 19.3.2007 toisen kirjeen, jossa se pyysi uudelleen lausuntoa työterveysriskien vaikutuksista työpaikkoihin hakeakseen ITM:n 29.3.2004 antaman luokittelulausunnon uusimista. Tähänkään kirjeeseen ei vastattu. Yhtäältä sairaala pyysi myös ITM:ää 28.6.2007 päivätyllä kirjeellä uudistamaan luokittelulausunnon 1.1.2007 alkaen, ja toisaalta se lähetti kolmannen kirjeen Iașin kansanterveysviranomaiselle 27.12.2007. Lisäksi se ryhtyi muihin toimenpiteisiin ITM:n ja työministeriön suhteen.
41      Pääasian valittaja, joka sai sattumalta tietää, että 1.1.2007 lähtien sairaala ei enää maksanut hänen osaltaan sosiaaliturvamaksuja, jotka olisivat vastanneet hänen työpaikkansa luokittelua työoloiltaan epätavanomaiseksi, nosti Tribunalul Iașissa (Iașin alioikeus, Romania) kanteen, jossa hän vaati, että hänen työpaikkansa luokiteltaisiin työoloiltaan epätavanomaiseksi ja että hänen työnantajansa velvoitettaisiin maksamaan korotettuja sosiaaliturvamaksuja hänen 31.12.2006 jälkeen tekemästään työstä mainituissa olosuhteissa.
42      Tribunalul Iași hylkäsi kyseisen kanteen 15.7.2022 antamallaan tuomiolla ja totesi, että työpaikkojen luokittelua koskevassa kansallisessa säännöstössä ja erityisesti hallituksen päätöksessä nro 1014/2015 edellytetään, että työnantaja noudattaa erityistä menettelyä vaaditun luokittelun saamiseksi muun muassa hakemalla ja saamalla ITM:ltä luokittelulausunnon. Kyseinen tuomioistuin korosti myös, että jos työnantaja ei ole saanut vastausta luokittelua koskevaan hakemukseen tai muihin kansallisille laitoksille esittämiinsä pyyntöihin, sillä on tällöin mahdollisuus nostaa kanne viimeksi mainittuja vastaan toimivaltaisessa tuomioistuimessa pakottaakseen ne noudattamaan velvoitteitaan siten, että noudatetaan kaikkia menettelyvaiheita, jotka koskevat työpaikkojen luokittelemista työoloiltaan epätavanomaisiksi, ja tätä luokittelua koskevan lausunnon antamista.
43      Pääasian valittaja valitti tästä tuomiosta Curtea de Apel Iașiin (Iașin ylioikeus, Romania), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, ja väitti muun muassa, ettei sairaala ollut toteuttanut päätöksen nro 246/2007 2 §:ssä säädettyjä toimenpiteitä, joten hänen työnantajansa ei ollut – joko tuottamuksellisesti tai vilpillisessä mielessä – tosiasiallisesti aloittanut menettelyä saadakseen lausunnon, jolla hänen työpaikkansa luokiteltaisiin työoloiltaan epätavanomaiseksi vuodesta 2007 alkaen. Pääasian valittaja väittää tältä osin, että hänen työpaikassaan hänen työolonsa eivät ole muuttuneet. Vaarat ja hänen vastuunsa eivät ole vähentyneet siitä, kun hän aloitti työnsä. Päinvastoin, koska hän on työskennellyt yksikössä, jossa on hoidettu covid-19-tartunnan saaneita potilaita, hänen työnsä on ollut paljon entistä raskaampaa ja vaativampaa ja vaarantanut päivittäin hänen ja hänen läheistensä hengen.
44      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selittää tältä osin, että työpaikan luokittelulla työoloiltaan epätavanomaiseksi voidaan tasata pitkän aikavälin vaikutuksia, joita aiheutuu työtehtävien hoitamisesta työpaikalla, jolla ilmenee edelleen kaikista työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojaamiseksi toteutetuista toimenpiteistä huolimatta merkittäviä työssä ilmeneviä vaaroja. Tällainen luokittelu antaa työntekijöille lisäetuuksia, joilla hyvitetään näitä vaikutuksia. Heidän vanhuuseläkkeensä lasketaan siten lyhyemmän työskentelykauden ja siten lyhyemmältä ajalta maksettujen vakuutusmaksujen perusteella kuin jos he olisivat työskennelleet työpaikassa, jonka työolot ovat tavanomaiset. Samoin työntekijöillä, jotka työskentelevät epätavanomaisissa työoloissa, on oikeus ylimääräiseen lomaan, jonka tarkoituksena on mahdollistaa tyydyttävän terveydentilan palauttaminen pidemmällä lepoajalla.
45      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa lisäksi, että Romanian lainsäätäjä on asettanut työpaikan luokittelemiselle työoloiltaan epätavanomaisiksi kahdenlaisia rajoituksia. Yhtäältä se on asettanut menettelyllisiä rajoituksia asettamalla tämän luokittelun edellytykseksi muun muassa ITM:n puoltavan lausunnon saamisen. Toisaalta se on rajoittanut mahdollisuutta saada tällainen luokittelu ajallisesti, koska se voitiin myöntää vain työnantajille, jotka olivat olemassa 31.12.2002, riippumatta siitä, milloin työntekijän työsuhde tuli voimaan. Lisäksi vuodesta 2007 lähtien tällaista luokittelua ei ole voitu enää saada ensimmäistä kertaa. Ainoastaan jo olemassa oleva luokittelu voidaan uusia edellyttäen muun muassa, että työnantajalla on ITM:n voimassaoleva luokittelulausunto uudistamishakemuksen jättämisajankohtana.
46      Kansallisessa säännöstössä ei myöskään anneta työntekijöille mahdollisuutta saattaa asia työsuojeluviranomaisen käsiteltäväksi tai nostaa kannetta kansallisissa tuomioistuimissa, jos he katsovat, ettei työnantaja ole täyttänyt velvoitteitaan, jotka koskevat heidän työpaikkansa luokittelua työoloiltaan epätavanomaiseksi, joko päättyneen tai tulevan työskentelyjakson osalta.
47      Erityisesti kansallisen lainsäädännön suppean tulkinnan perusteella Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (ylin tuomioistuin, Romania) on todennut, ettei ole olemassa yleistä oikeussuojakeinoa sen toteamiseksi, että
työntekijät ovat työskennelleet epätavanomaisissa työoloissa 1.4.2001 jälkeen, tai työnantajien velvoittamiseksi luokittelemaan työpaikat siten, että työntekijät altistuvat tällaisille työoloille, jos kyseiset työnantajat eivät ole saaneet tai jos ne mahdollisesti eivät ole uusineet tällaista luokittelua koskevaa lausuntoa. L’Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie on myös todennut, että tilanne, jossa työnantajat, joilla on oikeus aloittaa hallinnollinen menettely työpaikan luokittelemiseksi, eivät ole tehneet niin tai eivät ole saattaneet tätä menettelyä päätökseen, ei mahdollista sitä, että työntekijä voisi vedota yleisiin oikeussääntöihin, jotta hänen työpaikkansa työolot luokiteltaisiin muiksi kuin tavanomaisiksi ja että yleisten tuomioistuinten tämänsuuntainen ratkaisu on vastoin voimassa olevaa lainsäädäntökehystä ja vallanjaon periaatetta. Lisäksi Curtea Constituțională (perustuslakituomioistuin, Romania) on todennut tämän oikeuskäytännön Romanian perustuslain mukaiseksi, kun se on 6.12.2018 antamassaan tuomiossa katsonut, viitaten tältä osin 21.3.2018 annettuun tuomioon Podilă ym. (C-133/17 ja C-134/17, EU:C:2018:203), että direktiivin 89/391 16 artiklan 1 kohta ei ole omiaan kyseenalaistamaan tätä yhteensopivuutta.
48      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii kuitenkin, onko kansallinen säännöstö, sellaisena kuin kyseiset ylimmät tuomioistuimet ovat sitä tulkinneet, yhteensopiva direktiivin 89/391 9 artiklan ja 11 artiklan 6 kohdan sekä perusoikeuskirjan 31 artiklan 1 kohdan ja 47 artiklan kanssa. Se täsmentää tältä osin, että vaikka direktiivin 89/391 11 artiklan 6 kohta on saatettu osaksi Romanian oikeutta lain nro 319/2006 18 §:n 7 momentilla, sääntöä, jossa säädetään työntekijöiden oikeudesta saattaa asia
työsuojeluviranomaisen käsiteltäväksi sen tarkistamiseksi, ovatko työnantajan suorittamat toimenpiteet ja käyttämät keinot riittäviä työturvallisuuden ja -terveyden takaamiseksi, ei ole sisällytetty alemman tason lainsäädäntöön, joka koskee työssä ilmenevien vaarojen arviointia keskipitkällä tai pitkällä aikavälillä työntekijöiden osalta.
49      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan 21.3.2018 annettuun tuomioon Podilă ym. (C-133/17 ja C-134/17, EU:C:2018:203) johtaneesta asiasta poiketen pääasian valittajan nostaman kanteen tarkoituksena ei ole vahvistaa eläkeoikeuksia vaan tunnustaa työssä ilmenevät vaarat, jotka ovat ominaisia epätavanomaisille työoloille, joille hän altistuu työpaikallaan. Vaikka välillisesti valittajan työpaikan luokittelusta työoloiltaan epätavanomaiseksi aiheutuisikin seurauksia sosiaaliturvajärjestelmään nähden, hänen kanteellaan pyritään ensisijaisesti siihen, että tällainen luokittelu tunnustetaan ja että sitä sovelletaan sekä takautuvasti että vastaisuudessa, koska hänen työolonsa eivät ole muuttuneet siitä, kun hän aloitti työnsä. Pääasian valittaja väittää näin ollen, että hän on altistunut työpaikallaan ja altistuu edelleen jatkuvasti merkittäville terveyteen vaikuttaville vaaratekijöille, jotka ylittävät asetetut raja-arvot, mutta hänellä ei kuitenkaan ole käytettävissään muutoksenhakukeinoa vaatiakseen, että työhön liittyvien haittatekijöiden olemassaolo ja määrä hänen työpaikallaan todettaisiin sekä työpaikan työolot luokiteltaisiin muiksi kuin tavanomaisiksi.
50      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa vielä, että vaikka lain nro 319/2006 12 §:llä saatetaan direktiivin 89/391 9 artikla osaksi Romanian oikeutta, viimeksi mainitussa säännöksessä tarkoitetut työnantajien velvoitteet eivät ole yhteydessä velvollisuuteen luokitella työolot tarkasti ja luotettavasti yrityksen tasolla. Lisäksi myöskään alemman tason kansallisissa säädöksissä ei ole määritelty seurauksia siitä, että yritykset, joissa työntekijöiden terveyteen kohdistuu vakavia vaaroja, laiminlyövät työssä ilmenevien vaarojen arviointia ja seurantaa koskevia velvoitteitaan. Vaikka lain nro 319/2006 12 §:ssä säädettyjen velvoitteiden noudattamatta jättäminen voi johtaa hallinnollisen seuraamusmaksun määräämiseen työnantajalle, työssä ilmenevien vaarojen asianmukaisen arvioinnin laiminlyöntiin työpaikoilla ei ole liitetty mitään muita oikeusvaikutuksia.
51      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo lopuksi, että unionin oikeuden ja kansallisen oikeuden välistä suhdetta on syytä selventää. Koska ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan asian kannalta merkityksellisiä kansallisen oikeuden säännöksiä on mahdotonta tulkita unionin oikeuden mukaisesti, se pohtii, onko direktiivin 89/391 11 artiklan 6 kohta luonteeltaan ehdoton, täydellinen ja täsmällinen, jotta sillä voi olla välitön oikeusvaikutus siten, että kyseisellä säännöksellä, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 31 artiklan 1 kohdan ja 47 artiklan kanssa, annetaan pääasian valittajan kaltaisille työntekijöille tehokas oikeussuoja silloin, kun työnantajien kaltaiset lain nojalla vastuussa olevat eivät noudata lakisääteisiä velvoitteitaan, kuten niitä, jotka koskevat työpaikan luokittelua työoloiltaan epätavanomaisiksi.
52      Tässä tilanteessa Curtea de Apel Iaşi on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Ovatko [direktiivin 89/391] 9 artikla ja 11 artiklan 6 kohta esteenä sellaiselle sitovalle kansalliselle lainsäädännölle ja käytännölle, joiden mukaan työntekijöillä ei ole oikeutta saattaa asiaa suoraan työsuojeluviranomaisen käsiteltäväksi, jos he ovat sitä mieltä, että työnantajan suorittamat toimenpiteet ja käyttämät keinot eivät ole riittäviä työturvallisuuden ja -terveyden takaamiseksi, eivätkä he myöskään voi nostaa kannetta tuomioistuimessa, jos he katsovat, että työnantaja ei ole täyttänyt velvoitteitaan, jotka koskevat työpaikkojen työolojen luokittelua epätavanomaisiksi työoloiksi joko jo tehdyn työn tai tulevan työsuhteen keston ajaksi?
2)      Onko direktiivin 89/391 11 artiklan 6 kohdalla välitön vertikaalinen oikeusvaikutus, ja antaako se yhdessä [perusoikeuskirjan] 31 artiklan 1 kohdan ja 47 artiklan määräysten kanssa työntekijöille oikeuden saada oikeussuojaa, jos laissa säädetyistä velvoitteista vastuussa olevat eivät noudata kyseisiä velvoitteita?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
53      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään pääasiallisesti, onko direktiivin 89/391 9 artiklaa ja 11 artiklan 6 kohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, sellaisena kuin kansalliset tuomioistuimet ovat sitä tulkinneet ja jossa suljetaan pois se, että työntekijä voisi saattaa asian kansallisen työsuojeluviranomaisen käsiteltäväksi tai nostaa kanteen kansallisessa tuomioistuimessa kyseisessä säännöstössä säädetyn luokittelun vahvistamiseksi tai uudelleen arvioimiseksi hänen työpaikkansa osalta sillä perusteella, että hänen terveyteensä kohdistuu siinä tavanomaista suurempia vaaroja, ja saadakseen kyseisen uuden luokittelun perusteella lisäoikeuksia eläkeoikeuksien ja palkallisen vuosiloman osalta.
54      Direktiivin 89/391 1 artiklan 1 kohdasta ilmenee tältä osin, että kyseisen direktiivin tarkoituksena on toteuttaa työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamiseksi työssä tarpeelliset toimenpiteet. Tämän vuoksi direktiivissä on, kuten sen 1 artiklan 2 kohdassa säädetään, yleisiä periaatteita, jotka koskevat työssä ilmenevien vaarojen ehkäisemistä, turvallisuuden ja terveyden suojelua, vaarojen ja tapaturman aiheuttajien poistamista, tiedottamista työntekijöille ja heidän edustajilleen, heidän kuulemistaan, heidän tasapuolista osallistumistaan kansallisen lainsäädännön tai käytännön mukaisesti ja heidän kouluttamistaan, sekä lisäksi yleisiä ohjeita näiden periaatteiden täytäntöön panemiseksi. Näin ollen direktiivi kuvastaa ja täsmentää siten perusoikeuskirjan 31 artiklan 1 kohdassa vahvistettua jokaisen työntekijän oikeutta terveellisiin ja turvallisiin työoloihin ja työehtoihin.
55      Tämän tavoitteen saavuttamiseksi direktiivin 89/391 4 artiklassa, luettuna yhdessä sen 5 artiklan 1 kohdan kanssa, velvoitetaan jäsenvaltiot toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että työnantajat ovat velvollisia huolehtimaan työntekijöiden turvallisuudesta ja terveydestä kaikissa työhön liittyvissä tilanteissa.
56      Kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa täsmennetään tältä osin, että työnantajan on pidettävä hallussaan arviointia turvallisuus- ja terveysvaaroista työssä, mukaan lukien vaarat, jotka kohdistuvat erityisille vaaroille altistuviin työntekijäryhmiin, päätettävä turvatoimista ja tarvittaessa käytettävistä suojavarusteista, pidettävä luetteloa työtapaturmista, joiden seurauksena työntekijä on ollut työhön kykenemätön pitempään kuin kolmen työpäivän ajan, ja laadittava viranomaisille kertomukset työntekijöilleen sattuneista työtapaturmista. Mainitun direktiivin 9 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on yritysten toimintojen laadun ja koon mukaisesti vahvistettava, mitä velvoitteita eri tyyppisten yritysten tulee täyttää laatiessaan 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja asiakirjoja.
57      Lisäksi direktiivin 89/391/ETY 11 artiklan 6 kohdassa säädetään, että työntekijöillä on oltava oikeus saattaa asia työsuojeluviranomaisten käsiteltäväksi, jos he ovat sitä mieltä, ettei työnantaja ole toteuttanut riittäviä toimenpiteitä työturvallisuuden ja -terveyden takaamiseksi.
58      Kyseisissä säännöksissä tai muissakaan direktiivin 89/391 säännöksissä ei velvoiteta jäsenvaltioita huolehtimaan siitä, että työpaikat luokiteltaisiin niissä työskentelevien henkilöiden terveyteen kohdistuvien vaarojen merkittävyyden mukaan, jotta nämä henkilöt saisivat tarvittaessa tiettyjä lisäoikeuksia eläkkeiden ja lomapäivien osalta.
59      Ei kuitenkaan voida sulkea pois sitä, että tällaisiin vaaroihin perustuva työpaikkojen luokittelujärjestelmä voi vaikuttaa työnantajille direktiivin 89/391 nojalla kuuluviin velvoitteisiin. Tällaisessa tapauksessa jäsenvaltioiden on noudatettava kyseisen direktiivin mukaisia velvoitteita, kun ne ottavat panevat täytäntöön tällaisen järjestelmän. Näin ei ole silloin, jos kyseisen järjestelmän täytäntöönpano johtaa siihen, että työnantaja vapautetaan joistakin näistä velvoitteista (ks. vastaavasti tuomio 21.3.2018, Podilă ym., C-133/17 ja C-134/17, EU:C:2018:203, 42 ja 44 kohta).
60      Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että sovellettava kansallinen säännöstö koostuu kahdesta osasta, joita sovelletaan rinnakkain.
61      Ensimmäinen osa muodostuu laista nro 319/2006. Kuten unionin tuomioistuin on jo todennut, tällä lailla on saatettu direktiivi 89/391 osaksi Romanian oikeutta (tuomio 21.3.2018, Podilă ym., C-133/17 ja C-134/17, EU:C:2018:203, 43 kohta). Erityisesti kyseisen lain 12 §:n 1 momentin a ja b kohdalla ja 18 §:n 7 momentilla pannaan täytäntöön kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 ja 2 kohta sekä 11 artiklan 6 kohta. Lisäksi mainitun lain 39 §:n 4 momentissa säädetään seuraamuksista siinä tapauksessa, että työnantaja ei noudata saman lain 12 §:n 1 momentin a ja b kohdassa säädettyjä velvoitteita. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykset eivät kuitenkaan koske tätä täytäntöönpanoa, eikä pääasiassa ole kiistetty sitä, että työntekijöillä on mahdollisuus saattaa asia työsuojeluviranomaisen käsiteltäväksi tai nostaa kanne kansallisissa tuomioistuimissa riitauttaakseen toimenpiteet, joita he pitävät riittämättöminä työturvallisuuden ja -terveyden takaamiseksi.
62      Toisessa osassa, jonka yhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää kysymyksensä, säädetään työnantajien mahdollisuudesta saada työpaikat luokitelluiksi eri luokkiin sen perusteella millaisille terveyteen kohdistuville vaaroille työntekijät niissä altistuvat. Työntekijät voivat olla oikeutettuja tiettyihin lisäoikeuksiin eläke- ja lomaoikeuksiensa osalta riippuen siitä, mihin ryhmään heidän työpaikkansa luokitellaan. Tähän toiseen osaan kuuluvien kansallisen oikeuden säännösten nojalla, sellaisina kuin Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie on niitä tulkinnut, kuitenkin ainoastaan työnantaja voi esittää hakemuksen, joka koskee työpaikan luokittelua tai luokittelun uudistamista vaarojen perusteella. Työntekijä ei voi saattaa asiaa kansallisen työsuojeluviranomaisen käsiteltäväksi tai nostaa kansallisessa tuomioistuimessa kannetta sen toteamiseksi, että hänen työolonsa kuuluvat sellaiseen luokkaan, joka altistaa hänet erityisille vaaroille, tai pakottaakseen työnantajansa luokittelemaan hänen työpaikkansa tällaiseen luokkaan.
63      Pääasian valittaja kyseenalaistaa sen, että hänen työpaikkaansa ei ole luokiteltu työoloiltaan epätavanomaiseksi 1.1.2007 lähtien. Tästä luokittelun puuttumisesta seuraa muun muassa, että kyseisestä päivästä lähtien häneltä evättiin oikeus suurempaan määrään palkallista vuosilomaa ja lisäoikeuksiin eläkeoikeuksien osalta yhtäältä eläkeiän alentamisen muodossa ja toisaalta eläkkeen laskennassa käytettävien pisteiden lisääntymisen muodossa, toisin kuin silloin, jos työnantajan olisi maksettava korotettuja sosiaaliturvamaksuja.
64      Näin ollen on tutkittava, vaikuttaako kansallinen säännöstö, jossa säädetään työpaikkojen luokittelujärjestelmästä niissä työskentelevien henkilöiden terveyteen kohdistuvien vaarojen mukaan, työnantajille direktiivin 89/391 nojalla kuuluviin velvoitteisiin silloin, kun tällaisen järjestelmän soveltaminen voi johtaa siihen, että työntekijöille myönnetään tiettyjä lisäoikeuksia eläkeoikeuksien ja palkallisen vuosiloman osalta.
65      Tältä osin on yhtäältä todettava vanhuuseläkeoikeuksia koskevien lisäoikeuksien myöntämisestä, että tällaisten oikeuksien myöntämisellä ei myötävaikuteta kyseisellä direktiivillä tavoitellun työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamista työssä koskevan tavoitteen saavuttamiseen. Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 49 kohdassa pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa säännöstössä konkreettisesti myönnettyjen vanhuuseläkettä koskevien lisäoikeuksien osalta, vanhuuseläkkeen laskennassa käytettävän pistemäärän korotus ei koske työoloja työntekijöiden työssäoloaikana, vaan se koskee näiden työntekijöiden työssäoloajan jälkeistä aikaa koskevia ehtoja. Lisäksi epätavanomaisissa työoloissa työskenteleville työntekijöille myönnettävä eläkeiän alennus ei liity toimenpiteiden toteuttamiseen työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamiseksi työssä. Kyseiset oikeudet ovat todellisuudessa direktiivin 89/931 soveltamisalaan kuulumattomia korvauksia työntekijöihin kohdistuneesta vaarasta.
66      Oikeudesta ylimääräiseen palkalliseen vuosilomaan on toisaalta todettava, että direktiivin 89/391 säännöksiä on luettava yhdessä direktiivin 2003/88 säännösten kanssa. Direktiivin 2003/88 1 artiklan 4 kohdassa nimittäin säädetään, että direktiivin 89/391/ETY säännöksiä sovelletaan täysimääräisesti direktiivillä 2003/88 säänneltyyn työaikaan liittyviin näkökohtiin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kyseisen direktiivin tiukempien tai yksityiskohtaisempien säännösten soveltamista.
67      Direktiivin 2003/88 tarkoituksena on vahvistaa vähimmäisvaatimukset, joilla parannetaan työntekijöiden elin‑ ja työoloja lähentämällä erityisesti työajan pituutta koskevia kansallisia säännöksiä. Tämän Euroopan unionin tasolla tapahtuvan työajan järjestämistä koskevan lainsäädännön yhdenmukaistamisen tarkoituksena on taata työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parempi suojelu takaamalla työntekijöille muun muassa vähimmäislepoajat (ks. vastaavasti tuomio 19.12.2024, Loredas, C-531/23, EU:C:2024:1050, 29 ja 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
68      Direktiivin 2003/88 2 artiklan 9 alakohdan mukaan ”riittävällä levolla” tarkoitetaan sitä, että työntekijöillä on säännölliset ja riittävän pitkät ja yhtäjaksoiset lepotauot, joiden kesto ilmoitetaan aikayksikköinä ja joilla taataan, etteivät he väsymyksen tai työn epäsäännöllisen jaksotuksen vuoksi aiheuta vahinkoa itselleen tai toisille työntekijöille ja että he eivät vahingoita terveyttään lyhyellä tai pitkällä aikavälillä.
69      Tästä seuraa, että ylimääräisten vuosilomapäivien myöntäminen työntekijälle sellaisten vaikeiden työolojen vuoksi, jotka altistavat hänet hänen terveydelleen tai henkilöönsä kohdistuville vaaroille, voi olla perusteltua työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden takaamiseksi työssä.
70      Kuten myös julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 53 kohdassa, direktiivissä 2003/88 ei kuitenkaan edellytetä ylimääräisten vuosilomapäivien myöntämistä tällaisista syistä.
71      Kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että jokainen työntekijä saa vähintään neljän viikon palkallisen vuosiloman tällaisen loman saamiselle ja myöntämiselle kansallisessa lainsäädännössä ja/tai käytännössä vahvistettujen edellytysten mukaisesti. Lisäksi kyseisen säännöksen, mainitun direktiivin 1 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan a alakohdan sekä 15 artiklan sanamuodosta ilmenee nimenomaisesti, että direktiivissä pyritään vahvistamaan pelkästään turvallisuutta ja terveyttä koskevat vähimmäisvaatimukset työajan järjestämistä varten ja ettei se vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen soveltaa työntekijöiden suojelemisen kannalta suotuisampia kansallisia säännöksiä.
72      Tästä seuraa yhtäältä, että direktiivi 2003/88 ei ole esteenä kansallisille säännöksille, joissa säädetään oikeudesta palkalliseen vuosilomaan, jonka kesto ylittää mainitun direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa säädetyn neljän viikon ajan ja joka myönnetään kansallisessa oikeudessa loman saamiselle ja myöntämiselle vahvistettujen edellytysten mukaisesti, ja toisaalta, että oikeuksia palkalliseen vuosilomaan, joita on myönnetty direktiivin 2003/88 7 artiklan 1 kohdassa säädetyn vähimmäisajan ylittävältä osalta, ei säännellä kyseisellä direktiivillä vaan kansallisessa oikeudessa mainitulla direktiivillä luodun järjestelmän ulkopuolella (ks. vastaavasti tuomio 19.11.2019, TSN ja AKT, C-609/17 ja C-610/17, EU:C:2019:981, 33 ja 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
73      Näiden seikkojen perusteella ylimääräistä palkallista vuosilomaa koskeva oikeus, joka työntekijöille myönnetään sen vuoksi, että heidän työpaikkansa on luokiteltu työpaikaksi, joissa työntekijöihin kohdistuu erityisiä työssä ilmeneviä vaaroja, ei kuulu direktiivien 2003/88 ja 89/391 soveltamisalaan.
74      Näin ollen kansallinen säännöstö, jossa säädetään työpaikkojen luokittelujärjestelmästä niissä työskentelevien työntekijöiden terveyteen kohdistuvien vaarojen mukaan, ei vaikuta työnantajille direktiivin 89/391 nojalla kuuluviin velvoitteisiin silloin, kun tällaisen järjestelmän soveltaminen voi johtaa ainoastaan siihen, että työntekijöille myönnetään tiettyjä lisäoikeuksia eläkeoikeuksien ja palkallisen vuosiloman osalta.
75      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa kuitenkin myös, että kanteellaan, joka koskee sitä, että pääasian valittajan työpaikkaa ei ole luokiteltu Romanian lainsäädännössä tarkoitetuksi työoloiltaan epätavanomaiseksi työpaikaksi, pääasian valittaja ei vaadi ainoastaan mainittuja eläke- ja vuosilomaoikeuksia vaan myös sellaisten työhön liittyvien vaarojen tunnustamista, jotka ovat ominaisia olosuhteille, joissa hän harjoittaa toimintaansa, ja hän vaatii tätä sekä takautuvasti että vastaisuudessa.
76      Tältä osin direktiivin 89/391 9 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdasta yhdessä luettuina ilmenee, että työnantajan on pidettävä hallussaan arviointia turvallisuus‑ ja terveysvaaroista työssä, mukaan lukien vaarat, jotka kohdistuvat erityisille vaaroille altistuviin työntekijäryhmiin, sekä päätettävä turvatoimista ja tarvittaessa käytettävistä suojavarusteista.
77      Kuten tämän tuomion 59 kohdasta ilmenee, jos se, että pääasian valittajan työpaikkaa ei ole luokiteltu työoloiltaan epätavanomaiseksi, merkitsisi sitä, että työnantaja ei ole arvioinut vaaroja eikä siten toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä turvallisuuden ja terveyden takaamiseksi työssä, tästä luokittelun puuttumisesta seuraisi, ettei työnantajaan sovellettaisi direktiivin 89/391 9 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdasta johtuvia velvoitteita, mistä työntekijöiden olisi voitava ilmoittaa työsuojeluviranomaiselle kyseisen direktiivin 11 artiklan 6 kohdan mukaisesti ja mistä olisi tarvittaessa voitava nostaa kanne kansallisissa tuomioistuimissa, jotta perusoikeuskirjan 47 artiklan mukaisesti taataan tehokas oikeussuoja kyseisessä direktiivissä työntekijöille annettujen oikeuksien osalta.
78      Kuten tämän tuomion 59 kohdasta ilmenee, on kuitenkin riidatonta, että sen jälkeen, kun direktiivin 89/391 9 artiklan 1 kohdan a ja b alakohta sekä 11 artiklan 6 kohta on saatettu osaksi Romanian oikeutta, työnantajalla on oltava käytettävissään arviointi vaaroista ja sen on toteutettava tarvittavat toimenpiteet työturvallisuuden ja -terveyden takaamiseksi, ja pääasian valittajalla on mahdollisuus riitauttaa romanialaisessa työsuojeluviranomaisessa ja tarvittaessa Romanian tuomioistuimissa se, että hänen työnantajansa tältä osin vaaroja koskevan arvioinnin perusteella toteuttamat toimenpiteet ja käyttämät keinot työturvallisuuden ja -terveyden takaamiseksi ovat riittämättömiä.
79      Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 89/391 9 artiklaa ja 11 artiklan 6 kohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle säännöstölle, sellaisena kuin kansalliset tuomioistuimet ovat sitä tulkinneet ja jossa suljetaan pois se, että työntekijä voisi saattaa asian kansallisen työsuojeluviranomaisen käsiteltäväksi tai nostaa kanteen kansallisessa tuomioistuimessa kyseisessä säännöstössä säädetyn luokittelun vahvistamiseksi tai uudelleen arvioimiseksi hänen työpaikkansa osalta sillä perusteella, että hänen terveyteensä kohdistuu siinä tavanomaista suurempia vaaroja, ja saadakseen kyseisen uuden luokittelun perusteella
lisäoikeuksia eläkeoikeuksien ja palkallisen vuosiloman osalta.
Toinen kysymys
80      Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus, toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
81      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä 12.6.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/391/ETY 9 artiklaa ja 11 artiklan 6 kohtaa
on tulkittava siten, että
ne eivät ole esteenä kansalliselle säännöstölle, sellaisena kuin kansalliset tuomioistuimet ovat sitä tulkinneet ja jossa suljetaan pois se, että työntekijä voisi saattaa asian kansallisen työsuojeluviranomaisen käsiteltäväksi tai nostaa kanteen kansallisessa tuomioistuimessa kyseisessä säännöstössä säädetyn luokittelun vahvistamiseksi tai uudelleen arvioimiseksi hänen työpaikkansa osalta sillä perusteella, että hänen terveyteensä kohdistuu siinä tavanomaista suurempia vaaroja, ja saadakseen kyseisen uuden luokittelun perusteella lisäoikeuksia eläkeoikeuksien ja palkallisen vuosiloman osalta.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: romania.