62023CJ0322
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (seitsemäs jaosto)
17 päivänä lokakuuta 2024 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaalipolitiikka – Direktiivi 1999/70/EY – Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemä määräaikaista työtä koskeva puitesopimus – 4 lauseke – Julkinen sektori – Opettajat – Määräaikaisessa työsuhteessa olevien työntekijöiden ottaminen vakituiseen virkaan julkishallinnossa todistuksiin perustuvalla palvelukseenottomenettelyllä – Palvelusajan määrittäminen – Määräaikaisten työsopimusten nojalla kertyneiden palvelusjaksojen osittainen huomioon ottaminen – Huomioon ottamatta jätetyn palvelusajan myöhempi palauttaminen – Vaikutuksettomuus syrjinnän olemassaolon arviointiin
Asiassa C‑322/23 [Lufoni] (
i
),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Tribunale di Lecce (Leccen alioikeus, Italia) on esittänyt 22.5.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 24.5.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
ED
vastaan
Ministero dell’Istruzione e del Merito ja
Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS),
UNIONIN TUOMIOISTUIN (seitsemäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: ensimmäisen jaoston puheenjohtaja F. Biltgen, joka hoitaa seitsemännen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, viidennen jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún (esittelevä tuomari) ja tuomari J. Passer,
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), edustajinaan C. D’Aloisio, E. De Rose, E. Sciplino ja A. Sgroi, avvocati,
–
Italian hallitus, asiamiehenään G. Palmieri, avustajinaan L. Fiandaca ja F. Sclafani, avvocati dello Stato,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään D. Recchia ja F. van Schaik,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY (EYVL 1999, L 175, s. 43) liitteenä olevan 18.3.1999 tehdyn määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen (jäljempänä puitesopimus) 4 lausekkeen tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä ED ja toisaalta Ministero dell’Istruzione e del Merito (opetusministeriö, Italia) ja Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) (kansallinen sosiaalivakuutuslaitos (INPS), Italia) ja joka koskee ED:n määräaikaisten työsopimusten perusteella toimineena muuna kuin vakituisena opettajana kerryttämän palvelusajan laskemista sinä päivänä, jona tämä nimitettiin vakituiseksi opettajaksi.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Puitesopimuksen 3 lausekkeessa määrätään seuraavaa:
”1.
Tässä sopimuksessa ’määräaikaisella työntekijällä’ tarkoitetaan henkilöä, jolla on suoraan työnantajan ja työntekijän välillä tehty työsopimus tai solmittu työsuhde, jonka päättyminen määräytyy perustelluin syin, esimerkiksi tietyn päivämäärän umpeutumisen, tietyn tehtävän loppuun saattamisen tai tietyn tapahtuman ilmaantumisen perusteella.
2.
Tässä sopimuksessa ’vastaavalla vakituisella työntekijällä’ tarkoitetaan työntekijää, jolla on toistaiseksi voimassa oleva työsopimus tai työsuhde ja joka työskentelee samassa työpaikassa ja samassa tai samanlaisessa työssä tai tehtävässä, ottaen huomioon pätevyys ja ammattitaito. Milloin samassa työpaikassa ei ole vastaavaa vakituista työntekijää, vertailu on tehtävä suhteessa sovellettavaan työehtosopimukseen tai jos sellaista ei ole, vertailu tehdään kansallisen lainsäädännön, työehtosopimusten tai käytännön mukaisesti.”
4
Puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 ja 4 kohdassa määrätään seuraavaa:
”1.
Määräaikaisiin työntekijöihin ei saa soveltaa epäedullisempia työehtoja kuin vastaaviin vakituisiin työntekijöihin pelkästään siksi, että heillä on määräaikainen työsopimus tai työsuhde, ellei siihen ole asiallisia syitä.
– –
4.
Erityisiin työehtoihin liittyvien palvelusaikaa koskevien vaatimusten on oltava määräaikaisille samat kuin vakituisille työntekijöille, ellei eri pituisen palvelusajan vaatimiselle ole asiallisia syitä.”
Italian oikeus
Asetus nro 297/1994
5
Opetuksesta kaikentyyppisissä ja ‑asteisissa kouluissa koskevien voimassa olevien lainsäännösten kodifioidun tekstin hyväksymisestä 16.4.1994 annetun asetuksen nro 297 (decreto legislativo n. 297 – Approvazione del testo unico delle disposizioni legislative vigenti in materia di istruzione, relative alle scuole di ogni ordine e grado; GURI nro 115, 19.5.1994, Supplemento ordinario nro 79), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä asetus nro 297/1994), 485 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Toisen asteen oppilaitosten ja taideoppilaitosten opetushenkilöstön osalta edellä mainituissa valtion kouluissa ja niihin rinnastettavissa kouluissa – ulkomailla toimivat koulut mukaan luettuina – muutoin kuin vakituisena opettajana hoidettu opetustoimi tunnustetaan oikeudellisissa ja taloudellisissa tarkoituksissa virassa toimimiseksi neljän ensimmäisen vuoden ajalta täysimääräisesti ja mahdolliselta tämän ylittävältä ajalta kahden kolmasosan verran sekä yksinomaan taloudellisissa tarkoituksissa jäljelle jäävän kolmasosan verran. Tästä tunnustamisesta johtuvat taloudelliset oikeudet säilyvät ja arvostetaan kaikissa tunnustamisen hetkellä voimassa olevaa palkkaluokkaa seuraavissa palkkaluokissa.”
6
Asetuksen 489 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Edellä olevissa pykälissä tarkoitettua tunnustamista varten opetuksen katsotaan kestäneen koko lukuvuoden, jos se on kestänyt sitä annettaessa voimassa olevassa kouluja koskevassa lainsäädännössä tarkoitetun kokonaiseksi vuodeksi katsottavan ajanjakson ajan.”
Laki nro 124/1999
7
Opetushenkilöstöä koskevista kiireellisistä säännöksistä 3.5.1999 annetun lain nro 124 (legge n. 124 – Disposizioni urgenti in materia di personale scolastico; GURI nro 107, 10.5.1999), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä laki nro 124/1999), 11 §:n 14 momentissa säädetään seuraavaa:
”[Asetuksen nro 297/1994] 489 §:n 1 momentti on ymmärrettävä siten, että muutoin kuin vakituisena opettajana annettua opetusta pidetään lukuvuodesta 1974–1975 alkaen koko lukuvuoden mittaisena, jos se on kestänyt vähintään 180 päivää tai jos palvelus on jatkunut keskeytyksettä helmikuun 1. päivästä loppuarviointiin liittyvien tehtävien päättymiseen saakka.”
Presidentin asetus nro 399/1988
8
Koulujen henkilöstöä koskevasta, kolmivuotiskaudeksi 1988–1990 9.6.1988 tehdystä sopimuksesta johtuvista säännöksistä 23.8.1988 annetun tasavallan presidentin asetuksen nro 399 (decreto del Presidente della Repubblica n. 399 – Norme risultanti dalla disciplina prevista dall’accordo per il triennio 1988-1990 del 9 giugno 1988 relativo al personale del comparto scuola; GURI nro 123, 10.9.1988, Supplemento ordinario nro 85; jäljempänä presidentin asetus nro 399/1988) 4 §:n 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”Yliopistotutkinnon suorittaneiden korkeamman toisen asteen oppilaitosten opettajien 16:nnen, hallintokoordinaattoreiden, esi-, ala- ja keskikoulun opettajien ja ylioppilastutkinnon suorittaneiden korkeamman toisen asteen oppilaitosten opettajien 18:nnen, ylimääräisen ja avustavan henkilöstön 20:nnen ja konservatorioiden ja akatemioiden opettajien 24:nnen palvelusvuoden päättyessä palvelusaika otetaan yksinomaan taloudellisissa tarkoituksissa kokonaisuudessaan huomioon myöhempiä palkkaluokkia määritettäessä.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
9
ED työskenteli korkeamman toisen asteen opettajana useiden määräaikaisten työsopimusten perusteella lukuvuosina 1996/1997–1998/1999, 2000/2001–2009/2010 ja 2011/2012–2014/2015 ennen kuin hänet vakinaistettiin toistaiseksi voimassa olevaan opettajan virkasuhteeseen 1.9.2015 lukien todistuksiin perustuvalla palvelukseenottomenettelyllä.
10
Vakinaistamisen yhteydessä ED:lle tunnustettiin sovellettavan kansallisen säännöstön nojalla oikeudellisissa ja taloudellisissa tarkoituksissa palvelusajaksi 10 vuotta, 5 kuukautta ja 10 päivää määräaikaisten sopimusten perusteella.
11
ED, joka katsoi, että kyseinen palvelusaikalaskelma oli puitesopimuksen 4 lausekkeen vastainen, koska siinä ei otettu huomioon hänen ennen vakinaistamistaan suorittamansa palveluksen kestoa kokonaisuudessaan, nosti 22.4.2021 kanteen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa Tribunale di Leccessä (Leccen alioikeus, Italia) vaatien, että hänelle tunnustetaan palvelusajaksi 10 vuotta, 10 kuukautta ja 17 päivää kyseisten määräaikaisten sopimusten perusteella.
12
Kansallisen säännöstön mukaisen palvelusaikalaskentajärjestelmän osalta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa yhtäältä, että lain nro 124/1999 11 §:n 14 momentissa säädetään, että jos lukuvuoden aikana muutoin kuin vakituisena opettajana suoritetun palveluksen kesto on vähintään 180 päivää tai se on suoritettu helmikuun 1. päivästä loppuarviointiin liittyvien tehtävien päättymiseen saakka, palvelusta pidetään koko lukuvuoden mittaisena. Vastaavasti suoritettua palvelusta ei oteta huomioon, jos se ei täytä kumpaakaan näistä kahdesta edellytyksestä.
13
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee siten, että ED:n osalta lukuvuosia 2000/2001, 2011/2012 ja 2012/2013 ei otettu huomioon, sillä näinä lukuvuosina palveluksen kesto ei täyttänyt lain nro 124/1999 11 §:n 14 momentissa säädettyjä edellytyksiä.
14
Sen jälkeen, kun suoritetun palveluksen kesto on laskettu tämän tuomion 12 kohdassa mainittujen sääntöjen perusteella, palveluksen kesto otetaan toisaalta asetuksen nro 297/1994 485 §:n mukaisesti huomioon kokonaisuudessaan neljän ensimmäisen vuoden osalta, mutta sen jälkeisten vuosien osalta siitä otetaan huomioon kaksi kolmasosaa oikeudellisissa ja taloudellisissa tarkoituksissa. Jäljelle jäävä kolmasosa otetaan huomioon taloudellisissa tarkoituksissa, eli myöhempien palkkaluokkien määrittämistä varten sekä presidentin asetuksen nro 399/1988 4 §:n 3 momentissa säädettyjen määräaikojen täyttymisen ja erityisesti yliopistotutkinnon suorittaneiden korkeamman toisen asteen oppilaitosten opettajien 16:nnen palvelusvuoden päättymisen yhteydessä.
15
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa lisäksi, että presidentin asetuksen nro 399/1988 4 §:n 3 momentilla on erityinen merkitys pääasian riidan ratkaisemiselle, sillä kyseisen säännöksen mukaan se osa palvelusaikaa, jota ei oteta huomioon asianomaista henkilöä vakinaistettaessa, voidaan palauttaa taloudellisia tarkoituksia, eli nyt käsiteltävän riidan kohteena olevia tarkoituksia, varten. Samassa tilanteessa ED:n kanssa olevien henkilöiden muutoin kuin vakituisina opettajina suorittamaa palvelusaikaa ei siis kokonaisuudessaan jätettäisi huomiotta, vaan se otettaisiin huomioon 16:nnen palvelusvuoden päättyessä.
16
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, ettei unionin tuomioistuin pääasiassa kyseessä olevaa palvelusajan laskentajärjestelmää koskevassa 20.9.2018 antamassaan tuomiossa Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758, jäljempänä tuomio Motter) ottanut huomioon muun muassa presidentin asetuksen nro 399/1988 4 §:n 3 momenttia, sillä säännöstä ei mainittu kyseisen tuomion antamiseen johtaneessa asiassa esitetyssä ennakkoratkaisupyynnössä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuin mukaan on siksi tässä tapauksessa välttämätöntä, että unionin tuomioistuimelle esitetään uusia ennakkoratkaisukysymyksiä ja kattavammat tiedot oikeudellisesta viitekehyksestä.
17
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää myös, että nyt kyseessä olevaan asiaan voidaan soveltaa unionin tuomioistuimen edellä mainitussa tuomiossaan esittämiä näkökohtia, jotka koskivat kyseisten tilanteiden rinnastettavuutta ja niitä oikeuttamisperusteita, joihin Italian hallitus vetosi.
18
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa lisäksi Corte suprema di cassazionen (ylin yleinen tuomioistuin, Italia) todenneen tuomion Motter perusteella 28.11.2019 antamassaan tuomiossa nro 31149, että asetuksen nro 297/1994 485 § oli puitesopimuksen 4 lausekkeen vastainen ja että kyseistä 485 §:ää ei siten tullut soveltaa silloin, kun ensin määräajaksi palvelukseen otettujen ja sen jälkeen vakinaistettujen opettajien palvelusaika, joka lasketaan mainitun asetuksen 485 §:ssä ja 489 §:ssä, sellaisena kuin viimeksi mainittu säännös on täydennettynä lain nro 124/1999 11 §:n 14 momentilla, säädettyjen edellytysten mukaisesti, on lyhyempi kuin palvelusaika, joka tunnustettaisiin rinnastettavassa tilanteessa olevalle opettajalle, joka on palvelukseen ottamisestaan lähtien ollut toistaiseksi voimassa olevassa palvelussuhteessa.
19
Corte suprema di cassazione on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan siten katsonut, että syrjinnän olemassaoloa on arvioitava vertailemalla asianomaisen henkilön vakinaistamishetkellä edellisessä kohdassa mainitun kahden järjestelmän mukaan laskettuja palvelusaikoja edullisimman järjestelmän valitsemiseksi.
20
Tässä tapauksessa ED vaatii, että hänelle tunnustetaan Corte suprema di cassazionen esittämien periaatteiden mukaisesti palvelusajaksi 10 vuotta, 10 kuukautta ja 17 päivää, eli 5 kuukautta ja 7 päivää enemmän kuin hänelle on jo tunnustettu.
21
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että sen laskentajärjestelmän mukaan, johon ED vetoaa, ED menettäisi muun muassa presidentin asetuksen nro 399/1988 4 §:n 3 momentissa säädetyn oikeuden saada 16:nnen palvelusvuotensa päätteeksi tunnustettua lisäpalvelusajaksi 3 vuotta, 2 kuukautta ja 20 päivää yksinomaan taloudellisissa tarkoituksissa.
22
Se, että puitesopimuksen 4 lausekkeessa tarkoitetun syrjinnän olemassaolon arvioimisen kannalta ratkaisevana pidetään Corte suprema di cassazionen oikeuskäytännön mukaan vakinaistamisajankohtaa, johtaa siten käytännössä siihen, että ED:n palvelusaika pitenee noin viidellä kuukaudella mutta että hän ei saa tunnustettua edellisessä kohdassa mainittua lisäpalvelusaikaa.
23
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo siten, että Corte suprema di cassazionen oikeuskäytäntöön perustuva järjestelmä palvelusajan laskemiseksi johtaa suurempiin eroihin määräaikaisten työntekijöiden ja vakituisten työntekijöiden, jotka ovat rinnastettavissa tilanteissa, kesken kuin asetuksen nro 297/1994 485 §:ssä säädetty järjestelmä palvelusajan laskemiseksi, jonka viimeksi mainittu tuomioistuin on todennut syrjiväksi, mikä saattaa olla ristiriidassa unionin tuomioistuimen 18.10.2012 antamassaan tuomiossa Valenza ym. (C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646) mainitsemien periaatteiden kanssa.
24
Näin ollen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, voiko presidentin asetuksen nro 399/1988 4 §:n 3 momentin mukainen palvelusajan palauttaminen olla puitesopimuksen 4 lausekkeen vastaiseksi todetun erilaisen kohtelun oikeuttamisperuste.
25
Tältä osin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kuitenkin korostaa lähinnä, että tätä kyseisen 4 §:n 3 momentin mukaista palvelusajan palauttamista voidaan pitää tulevaisuuteen sijoittuvana ja epävarmana seikkana, joka liittyy kutakin henkilöä yksilöllisesti koskevien tosiseikkojen arviointiin.
26
Tässä tilanteessa Tribunale di Lecce on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko direktiivin 1999/70 liitteenä olevan [puitesopimuksen] 4 lauseke esteenä sellaiselle asetuksen nro 297/1994 485 ja 489 §:n, lain nro 124/99 11 §:n 14 momentin sekä presidentin asetuksen nro 399/88 4 §:n 3 momentin kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan vakinaistamista edeltävä palvelusaika tunnustetaan edellä mainittu 11 §:n 14 momentti huomioon ottaen täysimääräisesti vain neljän ensimmäisen vuoden ajalta ja tämän ylittävän ajanjakson osalta oikeudellisissa ja taloudellisissa tarkoituksissa kahden kolmasosan verran sekä yksinomaan taloudellisissa tarkoituksissa jäljelle jäävän kolmasosan verran sen jälkeen, kun presidentin asetuksen nro 399/88 4 §:n 3 momentissa tarkoitettu määrätty palvelusaika on kertynyt?
2)
Onko kansallinen tuomioistuin [puitesopimuksen] 4 lausekkeessa tarkoitetun syrjinnän esiintymistä arvioidessaan velvollinen ottamaan joka tapauksessa huomioon vain vakinaistamishetkellä tunnustetun ennen vakinaistamista suoritetun palvelusajan, vai onko sen sitä vastoin otettava huomioon koko mainittua palvelusaikaa koskeva lainsäädäntö ja näin ollen myös ne säännökset, joissa säädetään palvelusajan täysimääräisestä palauttamisesta vakinaistamista seuraavien ajanjaksojen osalta yksinomaan taloudellisessa tarkoituksessa?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Tutkittavaksi ottaminen
27
Italian hallitus väittää, että ennakkoratkaisukysymykset on jätettävä tutkimatta, sillä annettavasta vastauksesta ei ole minkäänlaista epäilystä, kun erityisesti otetaan huomioon tuomio Motter. Lisäksi ensimmäinen kysymys on Italian hallituksen mukaan hypoteettinen, koska se heijastaa sitä, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on eri mieltä kuin Corte suprema di cassazione on oikeuskäytännössään ollut, ja koska kansallinen oikeusjärjestys tarjoaa keinot tämän erimielisyyden ratkaisemiseksi.
28
Tältä osin on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklan mukaisessa menettelyssä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityspiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimen on siten lähtökohtaisesti ratkaistava ne (tuomio 9.3.2023, Vapo Atlantic, C‑604/21, EU:C:2023:175, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Tässä tapauksessa on yhtäältä muistutettava, ettei mikään estä kansallista tuomioistuinta esittämästä unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymystä, johon annettavasta vastauksesta ei jonkin asian käsittelyyn unionin tuomioistuimessa osallistuneen osapuolen mukaan voi olla perusteltua epäilystä. Vaikka näin olisi, tällaisia kysymyksiä sisältävää ennakkoratkaisupyyntöä ei silti voida jättää tutkimatta (ks. vastaavasti tuomio 9.3.2023, Vapo Atlantic, C‑604/21, EU:C:2023:175, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
30
Toisaalta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää syyt sille, että se pitää vastauksen saamista esitettyihin kysymyksiin tarpeellisena pääasian oikeudenkäynnin ratkaisemiseksi. Tältä osin viimeksi mainittu tuomioistuin toteaa epäilevänsä sitä, ovatko Corte suprema di cassazionen tuomiosta Motter tekemät johtopäätökset yhdenmukaisia unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa lisäksi, ettei unionin tuomioistuin ole edellä mainitussa tuomiossaan ottanut huomioon kaikkia pääasiassa kyseessä olevan kansallisen säännöstön yksityiskohtia ja että on epäselvää, miten puitesopimuksen 4 lauseketta on tulkittava ED:n tilanteen kaltaisissa tilanteissa. Ensimmäisessä kysymyksessä esiin nostettu ongelma ei siten ole hypoteettinen.
31
Tästä seuraa, että ennakkoratkaisukysymykset on otettava tutkittaviksi.
Asiakysymys
32
Kysymyksillään, joita on tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy lähinnä, onko puitesopimuksen 4 lauseketta tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan ne määräaikaisten työsopimusten nojalla kertyneet palvelusjaksot, jotka otetaan huomioon, kun työntekijän palvelusaika tunnustetaan tätä virkaan vakinaistettaessa, rajoitetaan neljä vuotta ylittävältä osalta kahteen kolmasosaan, ja että näin on siinäkin tapauksessa, että sen jälkeen, kun tietty määrä palvelusvuosia on kulunut, ylijäänyt kolmasosa palvelusjaksoista palautetaan yksinomaan taloudellisissa tarkoituksissa.
33
Tältä osin on muistettava, että puitesopimuksen 4 lausekkeen, jolla on välitön oikeusvaikutus, 1 kohdan mukaan määräaikaisiin työntekijöihin ei saa soveltaa epäedullisempia työehtoja kuin vastaaviin vakituisiin työntekijöihin pelkästään siksi, että heillä on määräaikainen työsopimus tai työsuhde, ellei siihen ole asiallisia syitä. Kyseisen 4 lausekkeen 4 kohdassa määrätään samanlaisesta kiellosta erityisiin työehtoihin liittyvien palvelusaikaa koskevien vaatimusten osalta (tuomio 30.11.2023, Ministero dell’Istruzione ja INPS, C‑270/22, EU:C:2023:933, jäljempänä tuomio Ministero dell’Istruzione ja INPS, 52 ja 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34
Unionin tuomioistuin on lisäksi jo todennut, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset säännöt, jotka koskevat palkkaluokkaan luokittelemiseksi edellytettävien palvelusjaksojen täyttymistä, kuuluvat tässä 4 lausekkeessa tarkoitetun työehtojen käsitteen piiriin (tuomio Ministero dell’Istruzione ja INPS, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35
Esitettyihin kysymyksiin vastaamiseksi on näin ollen arvioitava, johtaako pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen kansallisen säännöstön soveltaminen puitesopimuksen 4 lausekkeessa tarkoitettuun erilaiseen kohteluun, ennen kuin mahdollisesti arvioidaan sitä, voidaanko tällainen erilainen kohtelu oikeuttaa kyseisessä lausekkeessa tarkoitetuilla asiallisilla syillä.
36
Siltä osin kuin on ensiksi kysymys siitä, johtaako pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännöstö erilaiseen kohteluun puitesopimuksen 4 lausekkeen mukaisessa merkityksessä, on todettava, että ennakkoratkaisupyyntö koskee asetuksen nro 297/1994 485 §:n 1 momenttia ja 489 §:n 1 momenttia, lain nro 124/1999 11 §:n 14 momenttia ja presidentin asetuksen nro 399/1988 4 §:n 3 momenttia.
37
Asetuksen nro 297/1994 485 §:n 1 momentista oli kyse asiassa, joka johti tuomion Motter antamiseen.
38
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, ettei unionin tuomioistuimella ollut kyseisessä asiassa käytössään kattavia tietoja oikeudellisesta viitekehyksestä, minkä takia ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on päättänyt esittää nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön. Tässä yhteydessä se viittaa muihin tämän tuomion 36 kohdassa mainittuihin säännöksiin.
39
Tältä osin on todettava, että syyt, joilla ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on perustellut nyt käsiteltävää ennakkoratkaisupyyntöä, ovat olennaisilta osin samoja kuin ne, joiden perusteella Tribunale ordinario di Ravenna (Ravennan alioikeus, Italia) esitti ennakkoratkaisupyynnön, joka johti tuomion Ministero dell’Istruzione ja INPS antamiseen, kuten viimeksi mainitun tuomion 41 kohdasta ilmenee. Kyseinen tuomio julistettiin 30.11.2023, eli tässä asiassa esitetyn ennakkoratkaisupyynnön esittämisen jälkeen.
40
Unionin tuomioistuin totesi kyseisessä tuomiossaan, että pääasiassa kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön mukaan kilpailun kautta palvelukseen otettujen vakituisten opettajien osalta voidaan palkkaluokkaan luokittelemiseksi ottaa huomioon heidän palvelusaikansa täysimääräisesti (ks. vastaavasti tuomio Ministero dell’Istruzione ja INPS, 57 kohta).
41
Määräaikaisiin palvelussuhteisiin otettujen opettajien, jotka otetaan julkishallinnon virkaan todistuksiin perustuvan kilpailun kautta, palvelusajan tunnustamiseksi ei sitä vastoin oteta huomioon heidän lukuvuoden aikana suorittamia määräaikaisia palvelusjaksoja, jotka eivät yllä asetuksen nro 297/1994 489 §:ssä, sellaisena kuin se on täydennettynä lain nro 124/1999 11 §:n 14 momentilla, vahvistettuihin alarajoihin. Lisäksi nämä alarajat ylittävät jaksot otetaan täysimääräisesti huomioon vain neljältä vuodelta, ja huomioon ottaminen rajoitetaan seuraavien vuosien osalta kahteen kolmasosaan asetuksen nro 297/1994 485 §:n mukaisesti (ks. vastaavasti tuomio Ministero dell’Istruzione ja INPS, 58 kohta). Kuten tämän tuomion 13 kohdassa todetaan, kaikkia näitä säännöksiä on sovellettu ED:n kohdalla.
42
Lisäksi unionin tuomioistuin otti tuomion Ministero dell’Istruzione ja INPS 59 kohdassa nimenomaisesti huomioon presidentin asetuksen nro 399/1988 4 §:n 3 momentissa säädetyn palautusmekanismin, jonka mukaan se palvelusajan kolmasosa, jota ei oteta huomioon vakinaistamisen yhteydessä, voidaan tietyn ajan kuluttua tarvittaessa palauttaa asianomaisten opettajien myöhempien palkkaluokkien määrittämiseksi. Tältä osin unionin tuomioistuin korosti, että tällainen palauttaminen on mahdollista vain varsin pitkän ajanjakson jälkeen, eli 16:nnen ja 24:nnen palvelusvuoden välillä. Unionin tuomioistuin totesi myös olennaisilta osin, että tämä palauttaminen edellyttää, että asianomainen opettaja kuuluu kyseisen ajanjakson päättyessä edelleen opetusministeriön henkilökuntaan.
43
Unionin tuomioistuin otti huomioon kaikki kahdessa edellisessä kohdassa tarkoitetut säännökset katsoessaan, että pääasiassa kyseessä olleen kaltaisella kansallisella lainsäädännöllä on otettu käyttöön erilainen kohtelu määräaikaisten opettajien vahingoksi verrattuna avoimilla kilpailuilla toistaiseksi voimassa oleviin palvelussuhteisiin otettuihin opettajiin, joihin näitä rajoituksia ei sovelleta (tuomio Ministero dell’Istruzione ja INPS, 60 kohta).
44
Tuomiosta Ministero dell’Istruzione ja INPS seuraa siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen säännöstö johtaa puitesopimuksen 4 lausekkeessa tarkoitettuun erilaiseen kohteluun ja että presidentin asetuksen nro 399/1988 4 §:n 3 momentin mukainen palautusmekanismi, jota ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pitää erityisen tärkeänä, on osa sääntöjä, joilla erilainen kohtelu on otettu käyttöön.
45
Lisäksi on todettava, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin itsekin korostaa, että vaikka opettajaa vakinaistettaessa huomioon otetut kaksi kolmasosaa palvelusajasta otetaan huomioon oikeudellisissa ja taloudellisissa tarkoituksissa, palvelusajan jäljelle jäävän kolmasosan mahdollinen palauttaminen presidentin asetuksen nro 399/1988 4 §:n 3 momentin nojalla tehdään yksinomaan taloudellisissa tarkoituksissa.
46
Näin ollen mainitulle palautusmekanismille ei ole ominaista vain se tämän tuomion 42 kohdassa mainittu seikka, että sen mahdollinen soveltaminen – joka edellyttää, että asianomainen henkilö toimii edelleen vakituisena opettajana – siirtyy monella vuodella – ED:n tapauksessa hänen 16:nnen palvelusvuotensa päättymiseen saakka – ja on siten tuleva ja epävarma seikka, vaan myös se, että silloinkin kun tätä mekanismia sovelletaan, sillä on rajalliset vaikutukset.
47
Siten sillä seikalla, että tämän mekanismin soveltaminen voi joissakin tapauksissa mahdollisesti olla asianomaisille opettajille eduksi, voidaan tilanteen mukaan vain osittain hyvittää se erilainen kohtelu, jonka kohteeksi asianomaiset opettajat ovat heitä vakinaistettaessa joutuneet sen vuoksi, että on sovellettu pääasiassa kyseessä olevan kaltaista kansallista säännöstöä.
48
Puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdassa tarkoitetun epäedullisemman kohtelun olemassaoloa on joka tapauksessa arvioitava objektiivisesti (tuomio 20.2.2024, X (Irtisanomisperusteiden puuttuminen), C‑715/20, EU:C:2024:139, 51 kohta). Erilaisen kohtelun olemassaoloa on näin ollen arvioitava niiden tosiseikkojen ja oikeudellisten näkökohtien perusteella, jotka voidaan todeta sillä hetkellä, jona henkilö, joka katsoo joutuneensa erilaisen kohtelun kohteeksi, siihen vetoaa, eikä huomioon voidaan ottaa mahdollisia tulevia seikkoja, joiden osalta on kyseisellä hetkellä epäselvää, toteutuvatko ne ja mikä niiden tarkka merkitys on.
49
Jotta tällainen erilainen kohtelu olisi puitesopimuksen 4 lausekkeessa kiellettyä syrjintää, edellytetään kuitenkin lisäksi, että se koskee toisiinsa rinnastettavia tilanteita ja ettei sitä voida oikeuttaa asiallisilla syillä (tuomio Ministero dell’Istruzione ja INPS, 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
50
Kyseessä olevien tilanteiden rinnastettavuuden osalta on siten toiseksi niin, että sen arvioimiseksi, tekevätkö työntekijät puitesopimuksessa tarkoitettua samaa tai samanlaista työtä, on puitesopimuksen 3 lausekkeen 2 kohdan ja 4 lausekkeen 1 kohdan mukaan selvitettävä, voidaanko näiden työntekijöiden tilanteita pitää toisiinsa rinnastettavina, kun otetaan huomioon joukko tekijöitä, kuten työn luonne, koulutusta koskevat edellytykset ja työolot. Jos osoitetaan, että määräaikaiset työntekijät hoitavat työssä ollessaan samoja tehtäviä kuin saman työnantajan palveluksessa olevat vakituiset työntekijät tai hoitavat samaa työtä kuin vakituiset työntekijät, on lähtökohtaisesti katsottava, että näiden kahden työntekijäryhmän tilanteet ovat toisiinsa rinnastettavissa (tuomio Ministero dell’Istruzione ja INPS, 62 ja 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
51
Tältä osin ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että pääasiassa on riidatonta, että kyseessä olevat tilanteet ovat rinnastettavissa erityisesti määräaikaisten opettajien ja vakituisten opettajien hoitamien tehtävien osalta.
52
Unionin tuomioistuin on lisäksi jo todennut, että ED:n kaltaisten muiden kuin vakituisten opettajien hoitamien tehtävien on lähtökohtaisesti katsottava olevan rinnastettavissa vakituisten opettajien tehtäviin (ks. vastaavasti tuomio Ministero dell’Istruzione ja INPS, 67 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
53
Sen kysymyksen osalta, voiko pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle erilaiselle kohtelulle olla puitesopimuksen 4 lausekkeessa tarkoitettuja ”asiallisia syitä”, on kolmanneksi ja viimeiseksi muistutettava, että tämä käsite on ymmärrettävä siten, ettei sillä sallita sitä, että määräaikaisten ja vakituisten työntekijöiden erilainen kohtelu oikeutetaan pelkästään sillä, että siitä säädetään yleisissä ja abstrakteissa kansallisissa oikeussäännöissä. Mainittu käsite edellyttää, että todettu erilainen kohtelu on oikeutettavissa sillä, että on olemassa kyseessä olevalle työehdolle ominaisia täsmällisiä ja konkreettisia seikkoja siinä erityisessä asiayhteydessä, johon työehto kuuluu (tuomio Ministero dell’Istruzione ja INPS, 69 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
54
Objektiivisten ja avointen arviointiperusteiden perusteella on voitava varmistaa, että kyseinen erilainen kohtelu vastaa todellista tarvetta, että sillä voidaan saavuttaa asetettu tavoite ja että se on tarpeen tätä varten. Tällaiset seikat voivat olla muun muassa seurausta niiden työtehtävien erityisluonteesta, joiden hoitamiseksi kyseiset määräaikaiset sopimukset on tehty, sekä näille tehtäville luontaisista ominaispiirteistä tai mahdollisesti jäsenvaltion toiminnasta, kun se pyrkii hyväksyttävään sosiaalipoliittiseen päämäärään (tuomio Ministero dell’Istruzione ja INPS, 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
55
Tässä tapauksessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että ne asialliset syyt, joihin Italian hallitus vetosi tuomion Motter antamiseen johtaneessa asiassa, ovat sovellettavissa nyt käsiteltävään asiaan. Viimeksi mainitun tuomion 42 kohdasta ilmenee, että Italian hallitus vetosi tavoitteisiin, joilla lähinnä pyrittiin yhtäältä ottamaan huomioon erot alun perin avoimien kilpailujen kautta palvelukseen otettujen vakituisten opettajien sekä niiden opettajien, jotka vakinaistetaan näiden hankittua työkokemusta määräaikaisten työsopimusten nojalla, työnteon välillä, ja toisaalta estämään ensiksi mainittujen opettajien käänteinen syrjintä. On edelleen täsmennettävä, että Italian hallitus viittaa kirjallisissa huomautuksissaan myös tavoitteisiin, joita unionin tuomioistuin arvioi tuomiossa Motter.
56
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan kaikki nämä tavoitteet voivat olla puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 tai 4 kohdassa tarkoitettuja asiallisia syitä (tuomio Ministero dell’Istruzione ja INPS, 73 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
57
Unionin tuomioistuin on myös todennut, että kyseisillä tavoitteilla voidaan lähtökohtaisesti katsoa pyrittävän vastaamaan todelliseen tarpeeseen, jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä olevista tarkistuksista muuta johdu, ja että pääasiassa kyseessä olevan kansallisen säännöstön voidaan lähtökohtaisesti katsoa soveltuvan näiden tavoitteiden saavuttamiseen (ks. vastaavasti tuomio Ministero dell’Istruzione ja INPS, 75 ja 76 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
58
Unionin tuomioistuin on kuitenkin katsonut, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen säännöstö menee pidemmälle kuin on tarpeen tämän tuomion 55 kohdassa mainitun kahden tavoitteen saavuttamiseksi, koska siinä säädetään, että opetustehtäviä, joita on tehty alle 180 päivänä vuodessa tai joita ei ole tehty yhtäjaksoisesti helmikuun 1. päivän ja loppuarviointiin liittyvien tehtävien päättymisen välillä, ei oteta huomioon edes rajoitetusti, ja koska tämän poissulkemisen lisäksi määräaikaisten työsopimusten nojalla kertyneen yli neljän vuoden palvelusajan huomioon ottaminen rajoitetaan kahteen kolmasosaan (ks. vastaavasti tuomio Ministero dell’Istruzione ja INPS, 81 kohta).
59
Näin ollen unionin tuomioistuin on tuomion Ministero dell’Istruzione ja INPS 84 kohdassa todennut, että puitesopimuksen 4 lauseke on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, ja se on tässä tulkinnassaan ottanut huomioon sen, että kyseisen säännöstön mukaan se palvelusajan kolmasosa, jota ei asianomaista henkilöä vakinaistettaessa oteta huomioon, voidaan palauttaa taloudellisissa tarkoituksissa, kun tietty määrä palvelusvuosia on kulunut.
60
Lopuksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin mainitsee sen mahdollisuuden, että kyseinen presidentin asetuksen nro 399/1988 4 §:n 3 kohdassa tarkoitettu palautusmekanismi on pääasiassa kyseessä olevan erilaisen kohtelun objektiivinen oikeuttamisperuste.
61
Tältä osin on todettava – sen lisäksi, että kyseisen mekanismin soveltaminen on tuleva ja epävarma olosuhde ja että silloinkin, kun se tulee sovellettavaksi, sillä on vain rajallinen vaikutus –, että koska kyseinen mekanismi on osa niitä sääntöjä, joilla kyseinen erilainen kohtelu on otettu käyttöön, kuten tämän tuomion 44 kohdasta ilmenee, tämän erilaisen kohtelun oikeuttamiseksi ei voida vedota mainittuun mekanismiin puitesopimuksen 4 artiklassa tarkoitettuna asiallisena syynä.
62
Edellä sanottu huomioon ottaen esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että puitesopimuksen 4 lauseketta on tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan ne määräaikaisten työsopimusten nojalla kertyneet palvelusjaksot, jotka otetaan huomioon, kun työntekijän palvelusaika tunnustetaan tätä virkaan vakinaistettaessa, rajoitetaan neljä vuotta ylittävältä osalta kahteen kolmasosaan, ja että näin on siinäkin tapauksessa, että sen jälkeen, kun tietty määrä palvelusvuosia on kulunut, ylijäänyt kolmasosa palvelusjaksoista palautetaan yksinomaan taloudellisissa tarkoituksissa.
Oikeudenkäyntikulut
63
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (seitsemäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY liitteenä olevan 18.3.1999 tehdyn määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 4 lauseketta
on tulkittava siten, että
se on esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan ne määräaikaisten työsopimusten nojalla kertyneet palvelusjaksot, jotka otetaan huomioon, kun työntekijän palvelusaika tunnustetaan tätä virkaan vakinaistettaessa, rajoitetaan neljä vuotta ylittävältä osalta kahteen kolmasosaan, ja että näin on siinäkin tapauksessa, että sen jälkeen, kun tietty määrä palvelusvuosia on kulunut, ylijäänyt kolmasosa palvelusjaksoista palautetaan yksinomaan taloudellisissa tarkoituksissa.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: italia.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.