62024CJ0168
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)
18 päivänä joulukuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Tavaramerkit – Direktiivi 2008/95/EY – 12 artiklan 2 kohdan b alakohta. – Direktiivi (EU) 2015/2436 – 20 artiklan b alakohta – Tavaramerkin menettämisperusteet – Tilanne, jossa tavaramerkki on sen käyttämisen vuoksi tullut harhaanjohtavaksi – Muotisuunnittelijan nimeä vastaava tavaramerkki – Tavaramerkin luovutus – Tavaramerkin käyttö, jonka johdosta yleisö saa tosiasiallisesti vaikutelman, että suunnittelija osallistuu edelleen tavaramerkillä varustettujen tavaroiden suunnitteluun – Virheellinen vaikutelma
Asiassa C‑168/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Cour de cassation (ylin yleinen tuomioistuin, Ranska) on esittänyt 28.2.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen samana päivänä, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
PMJC SAS
vastaan
[W] [X],
[M] [X] ja
[X] Créative SAS,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Lycourgos sekä tuomarit O. Spineanu-Matei, S. Rodin (esittelevä tuomari), N. Piçarra, ja N. Fenger,
julkisasiamies: N. Emiliou,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
PMJC SAS, edustajanaan M. Le Guerer, avocat,
–
[W] [X], [M] [X] ja [X] Créative SAS, edustajanaan E. Fortunet, avocat,
–
Ranskan hallitus, asiamiehinään R. Bénard ja E. Timmermans,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään C. Auvret ja P. Němečková,
kuultuaan julkisasiamiehen 27.3.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 22.10.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/95/EY (EUVL 2008, L 299, s. 25) 12 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 16.12.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/2436 (EUVL 2015, L 336, s. 1) 20 artiklan b alakohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä PMJC SAS ja toisaalta [W] [X], [M] [X] ja [X] Créative SAS ja joka koskee ensin mainitun yhtiön kahden sellaisen tavaramerkin julistamista osittain menetetyiksi, jotka vastaavat muotisuunnittelijan sukunimeä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2008/95
3
Direktiivin 2008/95 12 artiklan, jonka otsikkona on ”Menettämisperusteet”, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”– – Tavaramerkki voidaan julistaa menetetyksi myös, jos sen rekisteröintipäivän jälkeen:
– –
b)
se on käytön seurauksena, kun tavaramerkin haltija tai hänen suostumuksellaan joku muu on käyttänyt tavaramerkkiä, tullut harhaanjohtavaksi, erityisesti tavaroiden tai palvelujen lajin, laadun tai maantieteellisen alkuperän osalta, niissä tavaroissa tai palveluissa, joita varten se on rekisteröity.”
Direktiivi 2015/2436
4
Kyseisen direktiivin 20 artiklassa, jonka otsikko on ”Tavaramerkin muuttuminen yleiseksi nimitykseksi tai harhaanjohtavaksi ilmaukseksi menettämisperusteena”, säädetään seuraavaa:
”Tavaramerkki voidaan julistaa menetetyksi myös, jos sen rekisteröintipäivän jälkeen:
– –
b)
se on käytön seurauksena, kun tavaramerkin haltija tai haltijan suostumuksella joku muu on käyttänyt tavaramerkkiä, tullut harhaanjohtavaksi, erityisesti tavaroiden tai palvelujen lajin, laadun tai maantieteellisen alkuperän osalta, koskien niitä tavaroita tai palveluita, joita varten se on rekisteröity.”
5
Direktiivin 2015/2436 54 artiklan, jonka otsikko on ”Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on saatettava 3–6, 8–14, 16, 17, 18, 22–39, 41, 43, 44 ja 46–50 artiklan säännösten noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 14 päivänä tammikuuta 2019. – –
– –”
6
Direktiivin 2015/2436 55 artiklassa, jonka otsikko on ”Kumoaminen”, säädetään seuraavaa:
”Kumotaan direktiivi [2008/95] 15 päivästä tammikuuta 2019 – –
Viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään viittauksina tähän direktiiviin – –”
7
Direktiivin 2015/2436 56 artiklassa, jonka otsikko on ”Voimaantulo”, säädetään seuraavaa:
”Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämän direktiivin 1, 7, 15, 19, 20 ja 21 artiklaa sovelletaan 15 päivästä tammikuuta 2019.”
Ranskan oikeus
8
Immateriaalioikeuskoodeksin (code de la propriété intellectuelle), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan, L. 714-6 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Tavaramerkin haltija menettää oikeutensa, jos tavaramerkistä on tullut hänen johdostaan
– –
b)
harhaanjohtava etenkin tavaran tai palvelun lajin, laadun tai maantieteellisen alkuperän osalta.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
9
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että [W] [X:ään], joka on [W] [X:n] vuonna 1978 muotivaatteiden ja ‑asusteiden myymistä varten perustama yhtiö, on kohdistunut maksukyvyttömyysmenettely, jonka päätteeksi PMJC teki koko kyseisen yhtiön omaisuutta koskevan ostotarjouksen, joka hyväksyttiin 13.9.2011 annetulla tuomiolla, jonka jälkeen toteutettiin 3.2.2012 aineellisen ja aineettoman omaisuuden luovuttamista koskeva toimi, joka kohdistui muun muassa Ranskassa rekisteröityihin sanamerkkeihin ”[W] [X]”, joista toista [W] [X] oli hakenut rekisteröitäväksi ja joka luovutettiin vuonna 1999 [W] [X] ‑yhtiölle ja joista toista oli hakenut rekisteröitäväksi vuonna 2002 [W] [X] ‑yhtiö.
10
[W] [X] jatkoi 21.7.2011 tehdyn palvelusopimuksen perusteella yhteistyötään PMJC:n kanssa sopimuksessa sovitun määräajan loppuun eli 31.12.2015 asti.
11
PMJC nosti 21.6.2018 [W] [X:ää] vastaan kanteen, joka perustui tämän tuomion 9 kohdassa tarkoitettujen tavaramerkkien loukkaamiseen sekä vilpilliseen ja vapaamatkustukseen perustuvaan kilpailuun, ja väitti, että [W] [X] on syyllistynyt vilpilliseen kilpailuun ja loukannut sen tavaramerkkioikeuksia harjoittamalla ammatillista ja taiteellista toimintaa [X] Créativen välityksellä.
12
[W] [X] nosti vastakanteen, jossa se vaati, että PMJC:n kyseisiä tavaramerkkejä koskevat oikeudet julistetaan menetetyiksi harhaanjohtavuuden vuoksi, koska PMJC on käyttänyt niitä harhaanjohtavasti vuoden 2017 lopusta vuoden 2019 alkuun. Se totesi erityisesti PMJC:n hyödyntäneen kyseisiä tavaramerkkejä tavalla, joka antaa yleisölle vaikutelman, että [W] [X] on suunnitellut ne luomistyöt, joihin kyseiset tavaramerkit on kiinnitetty.
13
Cour d’appel de Paris (Pariisin ylioikeus, Ranska) julisti 12.10.2022 antamallaan tuomiolla PMJC:n oikeudet menetetyiksi osittain tämän tuomion 9 kohdassa mainitun, 3.2.2012 toteutetun luovuttamista koskevan toimen kohteena oleviin tavaramerkkeihin.
14
Cour d’appel de Paris katsoi muun muassa, että unionin oikeus ei ole esteenä sille, että suunnittelijan sukunimeä vastaava tavaramerkki julistetaan menetetyksi, kun tavaramerkin luovutuksensaaja antaa menettelyllään yleisölle tosiasiallisesti vaikutelman, että suunnittelija osallistuu edelleenkin tavaroiden suunnitteluun, tai aiheuttaa riittävän vakavan vaaran tällaisesta harhaanjohtamisesta.
15
Näin on cour d’appel de Paris’n mukaan pääasiassa, koska PMJC on tuomittu kahteen otteeseen [W] [X:n] tekijänoikeuksien loukkaamisesta sellaisten [W] [X:n] viimeaikaisten teosten osalta, joita ei ole luovutettu PMJC:lle. Koska näistä tuomioista on tullut lainvoimaisia, cour d’appel de Paris päätteli, että kyseessä olevista tavaramerkeistä, jotka on kiinnitetty tavaroihin, joissa on koristeita, joilla loukataan [W] [X:n] tekijänoikeuksia ja jotka esitetään [W] [X:n] alkuperäisinä luomistöinä, on tullut harhaanjohtavia.
16
PMJC valitti tästä tuomiosta Cour de cassationiin (ylin yleinen tuomioistuin, Ranska), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
17
PMJC väittää ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa muun muassa, että kun cour d’appel de Paris katsoi, että 30.3.2006 annetussa tuomiossa Emanuel (C‑259/04, EU:C:2006:215) yhtäältä ei suljeta mitenkään pois sitä mahdollisuutta, että suunnittelijan nimeä vastaava tavaramerkki julistetaan menetetyksi, jos sen haltija käyttää sitä harhaanjohtavasti, ja toisaalta annetaan tälle suunnittelijalle mahdollisuus yrittää osoittaa, että tavaramerkin haltija käyttää tavaramerkkiä vilpillisesti, se rikkoi immateriaalioikeuskoodeksin, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan, L. 714–6 §:n b kohtaa, sellaisena kuin sitä on tulkittava direktiivin 2008/95 12 artiklan 2 kohdan b alakohdan valossa.
18
PMJC näet katsoo, että kyseisen tuomion valossa sen mahdollisesti omaksumat menettelyt, joiden tarkoituksena on antaa kuluttajalle vaikutelma, että [W] [X] osallistuu edelleen hänen nimellään merkittyjen tavaroiden suunnitteluun, eivät voi vaikuttaa itse tavaramerkkiin, vaikka näitä menettelyjä pidettäisiinkin harhaanjohtavina.
19
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tältä osin aluksi, että unionin tuomioistuimen huomautettua sukunimeen perustuvaa tavaramerkkiä koskevan 30.3.2006 annetun tuomion Emanuel (C‑259/04, EU:C:2006:215) 47–49 kohdassa, että tavaramerkin harhaanjohtavuuteen perustuvien rekisteröintiesteiden osalta edellytetään, että voidaan katsoa, että tavaramerkki on tosiasiallisesti harhaanjohtava tai että on olemassa riittävän vakava kuluttajien harhaanjohtamista koskeva vaara, se katsoi, että se, että keskivertokuluttajan ostopäätökseen voi vaikuttaa se, että hän kuvittelee suunnittelijan, jonka nimi vastaa kyseessä olevaa tavaramerkkiä, osallistuneen kyseisellä tavaramerkillä varustetun tavaran suunnitteluun, ei sellaisenaan ole omiaan johtamaan yleisöä harhaan kyseisen tavaran lajin, laadun tai alkuperän osalta.
20
Cour de cassation huomauttaa tämän jälkeen unionin tuomioistuimen todenneen kyseisen tuomion 50 kohdassa, että jos tavaramerkki on yrityksen pyrkimyksen mukaisesti esitetty siten, että sillä uskotellaan kuluttajille, että kyseinen suunnittelija on edelleen tavaramerkillä varustettujen tavaroiden suunnittelija tai että hän osallistuu niiden suunnitteluun, kyse olisi menettelystä, jota voitaisiin pitää vilpillisenä mutta joka ei merkitse kuitenkaan harhaanjohtamista, joka voi vaikuttaa itse tavaramerkkiin ja näin ollen mahdollisuuteen rekisteröidä se.
21
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa lopuksi, että kyseisen tuomion 53 kohdassa unionin tuomioistuin katsoi ensin, että tavaramerkin harhaanjohtavuuteen perustuvan menettämisen edellytykset ovat samat kuin rekisteröinnin epäämisen edellytykset, ja totesi sitten, että tavaramerkin, joka vastaa sen henkilön nimeä, joka on suunnitellut tällä tavaramerkillä varustetut tavarat ja valmistanut niitä ensimmäisenä, haltijan ei voida julistaa menettäneen tavaramerkkiä ainoastaan tämän erityispiirteen vuoksi sillä perusteella, että kyseinen tavaramerkki on tullut harhaanjohtavaksi, etenkään kun tähän tavaramerkkiin liittyvä goodwill-arvo on luovutettu tällä tavaramerkillä varustettuja tavaroita valmistavan yrityksen kanssa.
22
Cour d’appel de Paris katsoi kuitenkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan 12.10.2022 antamassaan tuomiossa, että 30.3.2006 annetun tuomion Emanuel (C‑259/04, EU:C:2006:215) 50 kohdassa esitetty toteamus, jonka mukaan suunnittelijan nimeä vastaavaa tavaramerkkiä ei voida pitää harhaanjohtavana pelkästään sillä perusteella, että kyseinen suunnittelija ei enää osallistu hänen nimestään muodostuvilla tavaramerkeillä varustettujen tavaroiden suunnitteluun, ei ulotu nimenomaisesti jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY (EYVL 1989, L 40, s. 1) 12 artiklan 2 kohdan b alakohdan tulkintaan. Cour d’appel de Paris päätteli siis tämän perusteella, että kyseistä säännöstä on tulkittava siten, että se ei ole esteenä tavaramerkin julistamiselle menetetyksi sillä perusteella, että sitä hyödynnetään tavalla, joka on omiaan antamaan yleisölle tosiasiallisesti vaikutelman, että suunnittelija osallistuu edelleen hänen sukunimestään muodostuvalla tavaramerkillä varustettujen tavaroiden suunnitteluun, vaikka näin ei enää ole.
23
Cour de cassation huomauttaa vielä, että 14.5.2009 annetussa tuomiossa Fiorucci v. SMHV – Edwin (ELIO FIORUCCI) (T‑165/06, EU:T:2009:157, 37 kohta) unionin yleinen tuomioistuin ei hylännyt siihen perustuvaa menettämisvaatimusta, että suunnittelijan sukunimeen perustuvaa tavaramerkkiä oli käytetty harhaanjohtavasti sen rekisteröinnin jälkeen, sillä perusteella, että tällainen käyttö voisi johtaa tavaramerkin menettämiseen harhaanjohtavuuden vuoksi, vaan sillä perusteella, ettei mitään todisteita tavaramerkin käytöstä sen rekisteröinnin jälkeen ollut esitetty.
24
Tässä tilanteessa Cour de cassation päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko direktiivin [2008/95] 12 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ja [direktiivin 2015/2436] 20 artiklan b alakohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että suunnittelijan sukunimestä muodostuva tavaramerkki julistetaan menetetyksi sillä perusteella, että sitä on hyödynnetty tavaramerkin luovutuksen jälkeen tavalla, joka on omiaan antamaan yleisölle tosiasiallisesti vaikutelman, että kyseinen suunnittelija osallistuu edelleenkin kyseisellä tavaramerkillä merkittyjen tavaroiden suunnitteluun, vaikka näin ei enää ole?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Alustavat huomautukset
25
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää kysymyksellään tulkitsemaan direktiivin 2008/95 12 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ja direktiivin 2015/2436 20 artiklan b alakohtaa.
26
Sillä, kumpaa näistä kahdesta direktiivistä sovelletaan ajallisesti pääasiaan, ei ole merkitystä, koska direktiivin 2008/95 12 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja direktiivin 2015/2436 20 artiklan b alakohdan säännökset ovat pääosin samat.
27
Tältä osin ei ole vaikutusta sillä, että direktiivin 2008/95 12 artiklan 2 kohdan b alakohdan ranskankielisessä versiossa säädettiin, että tavaramerkki voidaan julistaa menetetyksi, jos tavaramerkki on omiaan johtamaan yleisöä harhaan (”est propre – – à induire le public en erreur”), kun taas direktiivin 2015/2436 20 artiklan b alakohdan samassa kieliversiossa säädetään, että tavaramerkki voidaan julistaa menetetyksi, jos vaarana on, että tavaramerkki johtaa yleisöä harhaan (”risque – – d’induire le public en erreur”).
28
Yhtäältä näet – kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 62 kohdassa todennut – unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että jo ilmaisu ”on omiaan” edellytti sitä, että ”merkki on tosiasiallisesti harhaanjohtava tai että on olemassa riittävän vakava kuluttajan harhaanjohtamista koskeva vaara” (tuomio 30.3.2006, Emanuel, C‑259/04, EU:C:2006:215, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Toisaalta – kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 64 kohdassa todennut – direktiivin 2015/2436 20 artiklan b alakohdan sanamuoto on pysynyt yleisön harhaanjohtamisen todennäköisyyden osalta olennaisilta osin samana direktiivin 2008/95 12 artiklan 2 kohdan b alakohdan sanamuotoon verrattuna kaikissa muissa kieliversioissa, joissa – unkarin- ja suomenkielistä versiota lukuun ottamatta – käytettiin jo aikaisemmin sellaista sanamuotoa, joka edellyttää yksinomaan tällaista vaaraa riippumatta siitä, toteutuuko se vai ei.
30
Vakiintuneen oikeuskäytännön, jonka mukaan unionin oikeuden säännöksiä ja määräyksiä on tulkittava ja sovellettava yhtenäisesti kaikilla Euroopan unionin kielillä laadittujen versioiden valossa (tuomio 13.2.2025, Verbraucherzentrale Berlin (Sopimuksen alkaessa määrättävän sitoumusajan käsite), C‑612/23, EU:C:2025:82, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), perusteella siis ei voida katsoa, että direktiivin 2015/2436 20 artiklan b alakohdan ranskankieliseen versioon tehty muutos, joka on esitetty tämän tuomion 27 kohdassa, olisi osoitus unionin lainsäätäjän aikomuksesta muuttaa kriteeriä, joka koskee yleisön harhaanjohtamisen todennäköisyyttä.
31
Nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön yhteydessä direktiivin 2008/95 12 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ja direktiivin 2015/2436 20 artiklan b alakohtaa on siis tulkittava yhdessä ja samalla tavalla.
Kysymyksen arviointi
32
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2008/95 12 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ja direktiivin 2015/2436 20 artiklan b alakohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että muotisuunnittelijan sukunimestä muodostuva tavaramerkki julistetaan menetetyksi sillä perusteella, että se on sen seurauksena, miten tavaramerkin haltija tai hänen suostumuksellaan joku muu on käyttänyt tavaramerkkiä, omiaan antamaan yleisölle tosiasiallisesti vaikutelman, että muotisuunnittelija osallistuu edelleenkin kyseisellä tavaramerkillä varustettujen tavaroiden suunnitteluun, vaikka näin ei enää ole.
33
Kyseisten säännösten mukaan tavaramerkki voidaan julistaa menetetyksi, jos sen rekisteröintipäivän jälkeen ”se on käytön seurauksena”, kun tavaramerkin haltija tai haltijan suostumuksella joku muu on käyttänyt tavaramerkkiä, tullut harhaanjohtavaksi ”erityisesti tavaroiden tai palvelujen lajin, laadun tai maantieteellisen alkuperän osalta”, koskien niitä tavaroita tai palveluita, joita varten se on rekisteröity.
34
Aluksi on huomautettava, että näiden säännösten sanamuodosta ja etenkin adverbin ”erityisesti” käytöstä ilmenee, että niiden tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksien, joita harhaanjohtaminen voi koskea, luettelo ei ole tyhjentävä, joten ei voida sulkea pois sitä, että tavaramerkki julistetaan menetetyksi sillä perusteella, että on olemassa harhaanjohtamisen vaara sen henkilön osalta, joka on suunnitellut tavaramerkillä varustetut tavarat tai joka on myötävaikuttanut niiden suunnitteluun.
35
Tämän jälkeen on todettava, että – kuten maantieteellinen alkuperä, joka esitetään nimenomaisesti tämän tuomion 32 kohdassa mainituissa säännöksissä – tavaran suunnittelijana oleva henkilö voi mahdollisesti olla sellainen kyseisen tavaran ominaisuus, jonka vuoksi yleisölle syntyy erityisiä odotuksia. Suunnittelijana oleva henkilö kuuluu siis niihin seikkoihin, joiden osalta yleisöä voidaan johtaa harhaan direktiivin 2008/95 12 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja direktiivin 2015/2436 20 artiklan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
36
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 35 kohdassa todennut, pelkästään se seikka, että muotisuunnittelijan sukunimestä muodostuvaa tavaramerkkiä hyödyntää yritys, johon tällä suunnittelijalla ei ole enää yhteyttä, ei kuitenkaan sellaisenaan voi oikeuttaa tavaramerkin julistamista menetetyksi (ks. vastaavasti tuomio 30.3.2006, Emanuel, C‑259/04, EU:C:2006:215, 53 kohta). Tavanomaisesti valistunut, kohtuullisen tarkkaavainen ja huolellinen keskivertokuluttaja on näet tietoinen siitä, että suunnittelija ei välttämättä ole suunnitellut kaikkia suunnittelijan nimeä vastaavalla tavaramerkillä varustettuja tavaroita.
37
Menetetyksi julistaminen niiden säännösten nojalla, joita on pyydetty tulkitsemaan, edellyttää siis, että yksittäistapauksen olosuhteiden perusteella todetaan, että kyseessä on tosiasiallinen harhaanjohtaminen tai riittävän vakava kuluttajien harhaanjohtamista koskeva vaara (ks. analogisesti tuomio 8.6.2017, W. F. Gözze Frottierweberei ja Gözze, C‑689/15, EU:C:2017:434, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38
Lopuksi on todettava direktiivin 2008/95 12 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja direktiivin 2015/2436 20 artiklan b alakohdan sanamuodosta ilmenevän, että tavaramerkin harhaanjohtavuuden arviointi menettämismenettelyssä edellyttää sen huomioon ottamista, miten tavaramerkin haltija tai hänen suostumuksellaan joku muu on käyttänyt tavaramerkkiä.
39
Edellä esitetystä seuraa, että kun tavaramerkki muodostuu muotisuunnittelijan sukunimestä, direktiivin 2008/95 12 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja direktiivin 2015/2436 20 artiklan b alakohdassa, sellaisena kuin tätä säännöstä on tulkittu tämän tuomion 37 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä, tarkoitettu tosiasiallinen harhaanjohtaminen tai riittävän vakava harhaanjohtamista koskeva vaara voi mahdollisesti perustua siihen, että yleisö on sen johdosta, miten kyseisen tavaramerkin haltija tai hänen suostumuksellaan joku muu on käyttänyt tavaramerkkiä, joutunut harhaan kyseisellä tavaramerkillä varustettujen tavaroiden suunnittelijana olevan henkilön osalta.
40
Sitä, onko tavaramerkin käyttö omiaan johtamaan yleisöä harhaan, on tutkittava kaikkien käsiteltävänä olevan tapauksen kannalta merkityksellisten seikkojen perusteella. Tämän tuomion 15 kohdassa mainittu seikka eli se, että muodin suunnittelijan sukunimestä muodostuvilla tavaramerkeillä varustetuissa tavaroissa on koristeellisia osatekijöitä, jotka kuuluvat kyseisen suunnittelijan erityiseen luovan työn maailmaan ja joilla loukataan suunnittelijan tekijänoikeuksia, voi olla – kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 95 kohdassa huomauttanut – tällainen merkityksellinen seikka, koska sen johdosta on olemassa suurempi vaara siitä, että yleisö mieltää virheellisesti näiden tavaramerkkien kattamien tavaroiden suunnittelijana olevan henkilön.
41
Tämä tulkinta on direktiivin 2008/95 12 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja direktiivin 2015/2436 20 artiklan b alakohdan taustalla olevan kuluttajansuojan tavoitteen mukainen (ks. vastaavasti tuomio 30.3.2006, Emanuel, C‑259/04, EU:C:2006:215, 46 kohta). Tämän tavoitteen kannalta kuluttajan on voitava tehdä tietoon perustuva valinta useiden kilpailevien tavaroiden tai palvelujen välillä.
42
Kyseistä tulkintaa tukee myös unionin tavaramerkkisääntöjen yleinen tavoite, joka koskee vääristymättömän kilpailun säilyttämistä unionissa (ks. vastaavasti tuomio 12.9.2019, Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret v. EUIPO, C‑104/18 P, EU:C:2019:724, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kun otetaan huomioon tämä tavoite, ei voida hyväksyä sitä, että tavaramerkistä tulisi sen käytön seurauksena vilpillinen väline asiakkaiden houkuttelemiseksi.
43
Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2008/95 12 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ja direktiivin 2015/2436 20 artiklan b alakohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä sille, että muotisuunnittelijan sukunimestä muodostuva tavaramerkki julistetaan menetetyksi sillä perusteella, että kun otetaan huomioon kaikki merkitykselliset seikat, se, miten tavaramerkin haltija tai hänen suostumuksellaan joku muu on käyttänyt tavaramerkkiä, on omiaan johtamaan siihen, että tavanomaisesti valistunut, kohtuullisen tarkkaavainen ja huolellinen keskivertokuluttaja saa tavaramerkistä virheellisesti vaikutelman, että muotisuunnittelija on osallistunut kyseisellä tavaramerkillä varustettujen tavaroiden suunnitteluun.
Oikeudenkäyntikulut
44
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 22.10.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/95/EY 12 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ja jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 16.12.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/2436 20 artiklan b alakohtaa
on tulkittava siten, että
ne eivät ole esteenä sille, että muotisuunnittelijan sukunimestä muodostuva tavaramerkki julistetaan menetetyksi sillä perusteella, että kun otetaan huomioon kaikki merkitykselliset seikat, se, miten tavaramerkin haltija tai hänen suostumuksellaan joku muu on käyttänyt tavaramerkkiä, on omiaan johtamaan siihen, että tavanomaisesti valistunut, kohtuullisen tarkkaavainen ja huolellinen keskivertokuluttaja saa tavaramerkistä virheellisesti vaikutelman, että muotisuunnittelija on osallistunut kyseisellä tavaramerkillä varustettujen tavaroiden suunnitteluun.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.