Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)
30 päivänä huhtikuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Kuluttajansuoja – Elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien väliset sopimattomat kaupalliset menettelyt – Direktiivi 2005/29/EY – Soveltamisala – Kyseisen direktiivin säännösten ja sopimattomien kaupallisten menettelyjen yksittäisiä näkökohtia säätelevien muiden unionin sääntöjen välinen suhde – 3 artiklan 4 kohta – Elintarviketietoja koskevat sopimattomat menettelyt – Asetus (EU) N:o 1169/2011 – Ristiriita – Suojajärjestelmien toisiaan täydentävä luonne
Asiassa C‑301/25,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Consiglio di Stato (ylin hallintotuomioistuin, Italia) on esittänyt 22.4.2025 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 24.4.2025, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Lidl Italia Srl
vastaan
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCM),
ja jossa asian käsittelyyn osallistuvat
Wiise Srl ja
Associazione per la Difesa e l’Orientamento dei Consumatori (ADOC Aps),
UNIONIN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja F. Biltgen sekä tuomarit I. Ziemele, A. Kumin, S. Gervasoni ja M. Bošnjak (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: M. Szpunar,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        Lidl Italia Srl, edustajinaan F. Capelli, U. Corea ja M. Valcada, avvocati,
–        Italian hallitus, asiamiehenään S. Fiorentino, avustajinaan I. Fresu ja E. Manzo, avvocati dello Stato,
–        Puolan hallitus, asiamiehinään B. Majczyna ja D. Lutostańska,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään P. Kienapfel,
D. Recchia ja B. Rous Demiri,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee seuraavien säännösten tulkintaa:
–        elintarviketietojen antamisesta kuluttajille, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 1924/2006 ja (EY) N:o 1925/2006 muuttamisesta sekä komission direktiivin 87/250/ETY, neuvoston direktiivin 90/496/ETY, komission direktiivin 1999/10/EY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY, komission direktiivien 2002/67/EY ja 2008/5/EY sekä komission asetuksen (EY) N:o 608/2004 kumoamisesta 25.10.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1169/2011 (EUVL 2011, L 304, s. 18) 7 artikla ja
–        sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/29/EY (sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi) (EUVL 2005, L 149, s. 22) 6 artikla ja sitä seuraavat artiklat sekä 13 artikla.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Lidl Italia Srl ja Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (kilpailua ja markkinasääntöjen noudattamista valvova viranomainen (AGCM), Italia) ja joka koskee viimeksi mainitun Lidl Italialle määräämää hallinnollista seuraamusmaksua durumvehnästä valmistettujen pastatuotteiden myyntiin liittyvästä sopimattomasta kaupallisesta menettelystä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2005/29
3        Direktiivin 2005/29 johdanto-osan 7, 8, 11, 13 ja 14 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(7)      Tässä direktiivissä puututaan kaupallisiin menettelyihin, joilla pyritään välittömästi vaikuttamaan kuluttajien kaupallisiin ratkaisuihin suhteessa tuotteisiin. – –
(8)      Tällä direktiivillä suojellaan nimenomaisesti kuluttajien taloudellisia etuja elinkeinonharjoittajien sopimattomilta kaupallisilta menettelyiltä. Näin sillä myös välillisesti suojellaan laillisesti toimivia elinkeinonharjoittajia kilpailijoilta, jotka eivät noudata tämän direktiivin sääntöjä, ja siten taataan terve kilpailu sen koordinoimalla alalla. – –
– –
(11)      Pitkälle menevällä lähentymisellä, joka toteutetaan lähentämällä tällä direktiivillä kansalliset säännökset, päästään korkeatasoiseen yhteiseen kuluttajansuojaan. Tässä direktiivissä vahvistetaan yksi kuluttajien taloudellista käyttäytymistä vääristävien sopimattomien kaupallisten menettelyjen yleinen kielto. – –
– –
(13)      Jotta yhteisön tavoitteet saavutetaan sisämarkkinoiden esteet poistamalla, on tarpeen korvata jäsenvaltioiden erilaiset voimassa olevat yleislausekkeet ja oikeusperiaatteet. Tässä direktiivissä vahvistetun yhden yhteisen yleiskiellon piiriin kuuluvat siksi kuluttajien taloudellista käyttäytymistä vääristävät sopimattomat kaupalliset menettelyt. Kuluttajien luottamuksen lisäämiseksi yleiskieltoa olisi sovellettava yhtäläisesti sekä niihin sopimattomiin kaupallisiin menettelyihin, joita esiintyy ilman minkäänlaista elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välistä sopimussuhdetta, että niihin, joita esiintyy sopimuksen tekemisen jälkeen ja sen täytäntöönpanon aikana. Yleiskieltoa täydentävät säännöt, jotka koskevat kahta selvästi yleisintä kaupallisten menettelyjen tyyppiä eli harhaanjohtavia kaupallisia menettelyjä ja aggressiivisia kaupallisia menettelyjä.
(14)      On suotavaa, että harhaanjohtaviin kaupallisiin menettelyihin kuuluvat ne menettelyt, harhaanjohtava mainonta mukaan lukien, jotka kuluttajaa harhauttamalla estävät häntä tekemästä perustellun ja täten tehokkaan valinnan. – –”
4        Kyseisen direktiivin 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Tarkoitus”, säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin tarkoituksena on tukea sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa ja saavuttaa korkeatasoinen kuluttajansuoja lähentämällä jäsenvaltioiden lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset, jotka koskevat kuluttajien taloudellisia etuja vahingoittavia sopimattomia kaupallisia menettelyjä.”
5        Mainitun direktiivin 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
d)      ’elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisillä kaupallisilla menettelyillä’ (jäljempänä myös ’kaupallisilla menettelyillä’) elinkeinonharjoittajan tointa, mainitsematta jättämistä, käyttäytymistä tai edustamista, kaupallista viestintää, mukaan lukien mainontaa ja markkinointia, joka liittyy välittömästi tuotteen myynnin edistämiseen, myymiseen tai toimittamiseen kuluttajille;
– –”
6        Kyseisen direktiivin 3 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1, 3 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Tätä direktiiviä sovelletaan 5 artiklassa tarkoitettuihin elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisiin sopimattomiin kaupallisiin menettelyihin ennen jotakin tuotetta koskevaa liiketointa ja sen jälkeen.
– –
3.      Tällä direktiivillä ei rajoiteta [unionin] tai jäsenvaltioiden sääntöjä, jotka liittyvät tuotteiden terveys- ja turvallisuusnäkökohtiin.
4.      Jos tämän direktiivin säännökset ovat ristiriidassa sopimattomien kaupallisten menettelyjen yksittäisiä näkökohtia säätelevien muiden [unionin] sääntöjen kanssa, jälkimmäisillä on etusija ja niitä sovelletaan kyseisiin yksittäisiin näkökohtiin.”
7        Direktiivin 2005/29 5 artiklassa, jonka otsikkona on ”Sopimattomien kaupallisten menettelyjen kieltäminen”, säädetään seuraavaa:
”1.      Sopimattomat kaupalliset menettelyt ovat kiellettyjä.
– –
4.      Sopimattomia ovat erityisesti kaupalliset menettelyt, jotka ovat:
a)      harhaanjohtavia 6 ja 7 artiklassa esitetyn mukaisesti;
– –”
8        Kyseisen direktiivin 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Harhaanjohtavat toimet”, säädetään seuraavaa:
”1.      Kaupallista menettelyä pidetään harhaanjohtavana, jos se sisältää virheellistä tietoa ja on siten totuuden vastainen tai jos se millään tavoin, yleinen esitystapa mukaan luettuna, harhauttaa tai on omiaan harhauttamaan keskivertokuluttajaa, vaikka tieto olisikin tosiasiallisesti virheetön jonkin seuraavassa esitetyn seikan osalta, ja jos se joka tapauksessa saa tai todennäköisesti saa hänet tekemään kaupallisen ratkaisun, jota hän ei muuten olisi tehnyt:
– –
b)      tuotteen pääominaisuudet, kuten sen – – koostumus, – – maantieteellinen tai kaupallinen alkuperä – –;
– –”
9        Kyseisen direktiivin 13 artiklassa, joka otsikko on ”Seuraamukset”, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä tämän direktiivin mukaisesti annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ne pannaan täytäntöön. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.”
Asetus N:o 1169/2011
10      Asetuksen N:o 1169/2011 johdanto-osan 5 ja 20 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(5)      – – direktiivi [2005/29] koskee kuluttajille suunnatun tiedottamisen tiettyjä näkökohtia erityisesti harhaanjohtavien toimien ja tietojen mainitsematta jättämisten estämiseksi. Sopimattomiin kaupallisiin menettelyihin liittyviä yleisiä periaatteita olisi täydennettävä elintarvikkeita koskevien tietojen antamista kuluttajille koskevilla erityissäännöillä.
– –
(20)      Elintarviketietoja koskevassa lainsäädännössä olisi myös kiellettävä sellaisen tiedon käyttö, joka johtaisi kuluttajaa harhaan erityisesti elintarvikkeen erityispiirteiden, elintarvikkeiden vaikutusten tai ominaisuuksien osalta tai josta saisi sen käsityksen, että elintarvikkeella olisi lääketieteellistä vaikutusta. Ollakseen tehokas kiellon olisi koskettava myös elintarvikkeiden mainontaa ja esillepanoa.”
11      Kyseisen asetuksen 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Kohde ja soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”1.      Tässä asetuksessa säädetään perusta kuluttajansuojan korkean tason varmistamiseksi elintarviketietojen osalta, ottaen huomioon kuluttajien erilaiset käsitykset ja tietotarpeet, ja varmistetaan samalla sisämarkkinoiden häiriötön toiminta.
2.      Tässä asetuksessa säädetään yleisistä periaatteista, vaatimuksista ja velvollisuuksista, jotka liittyvät elintarviketietoihin ja erityisesti elintarvikkeiden merkintöihin. Siinä säädetään keinoista, joilla taataan kuluttajien oikeus tiedonsaantiin, ja menettelyistä elintarviketietojen antamiseksi, ottaen huomioon tarve varmistaa riittävä joustavuus, jonka ansiosta voidaan vastata tulevaan kehitykseen ja uusiin tietovaatimuksiin.
3.      Tätä asetusta sovelletaan elintarvikealan toimijoihin elintarvikeketjun kaikissa vaiheissa silloin, kun niiden toiminta liittyy elintarviketietojen antamiseen kuluttajille. Sitä sovelletaan kaikkiin elintarvikkeisiin, jotka on tarkoitettu loppukuluttajalle, mukaan lukien suurtalouksien toimittamat elintarvikkeet ja elintarvikkeet, jotka on tarkoitettu toimitettaviksi suurtalouksille.
– –”
12      Mainitun asetuksen 3 artiklan, jonka otsikko on ”Yleiset tavoitteet”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Elintarviketietojen antamisella on pyrittävä kuluttajien terveyden ja etujen suojelun korkeaan tasoon antamalla loppukuluttajille perusta tietoon perustuvien valintojen tekemistä ja elintarvikkeiden turvallista käyttöä varten, kiinnittäen erityistä huomiota terveydellisiin, taloudellisiin, ympäristöön liittyviin, sosiaalisiin ja eettisiin näkökohtiin.”
13      Kyseisen asetuksen 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Hyvät tiedotuskäytänteet”, säädetään seuraavaa:
”1.      Elintarviketiedot eivät saa johtaa harhaan, erityisesti
a)      elintarvikkeen erityispiirteiden ja erityisesti sen luonteen, yksilöllisyyden, ominaisuuksien, koostumuksen, määrän, säilyvyyden, alkuperämaan tai lähtöpaikan, valmistus- tai tuotantomenetelmän osalta;
– –
2.      Elintarviketietojen on oltava oikeellisia, selviä ja kuluttajalle helposti ymmärrettäviä.
– –
4.      Edellä olevia 1, 2 ja 3 kohtaa sovelletaan myös
– –
b)      elintarvikkeiden esillepanoon, erityisesti niiden muotoon, ulkonäköön tai pakkaukseen, käytettyihin pakkausmateriaaleihin, tapaan, jolla ne on aseteltu, sekä olosuhteisiin, joissa ne ovat esillä.”
Italian oikeus
Kuluttajansuojalaki
14      Asetuksella
nro 206 – Kuluttajansuojasta 6.9.2005 annettu laki nro 206 (decreto legislativo n. 206 – Codice del consumo; GURI nro 235, 8.10.2005, Supplemento ordinario nro 162), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä kuluttajansuojalaki), saatetaan muun muassa direktiivi 2005/29 osaksi Italian oikeutta.
15      Kuluttajansuojalain 21 §:ssä, jonka otsikko on ”Harhaanjohtavat toimet”, säädetään seuraavaa:
”1.      Kaupallista menettelyä pidetään harhaanjohtavana, jos se sisältää totuudenvastaisia tietoja tai jos se millään tavoin, yleinen esitystapa mukaan luettuna, harhauttaa tai on omiaan harhauttamaan keskivertokuluttajaa, vaikka esitetyt tiedot olisivatkin tosiasiallisesti virheettömiä, jonkin seuraavassa esitetyn seikan osalta ja jos ne joka tapauksessa saavat tai ovat omiaan saamaan hänet tekemään kaupallisen ratkaisun, jota hän ei muuten olisi tehnyt:
– –
b)      tuotteen pääominaisuudet, kuten sen – – koostumus, – – maantieteellinen tai kaupallinen alkuperä – –;
– –”
Asetus nro 231/2017
16      Asetuksen (EU) N:o 1169/2011 säännösten rikkomisesta määrättävistä seuraamuksista 15.12.2017 annetun asetuksen nro 231 (decreto legislativo n. 231 – Disciplina sanzionatoria per la violazione delle disposizioni del regolamento (UE) n. 1169/2011; GURI nro 32, 8.2.2018), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä asetus nro 231/2017), 1 §:n, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa säädetään asetuksen [N:o 1169/2011] säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta [kuluttajansuojalaissa] säädetyn seuraamusjärjestelmän soveltamista.”
17      Asetuksen nro 231/2017 3 §:n, jonka otsikko on ”asetuksen [N:o 1169/2011] 7 artiklassa tarkoitettujen hyvien tiedotuskäytänteiden noudattamatta jättäminen”, 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Lukuun ottamatta tapauksia, joissa teot luokitellaan rikokseksi tai joista on nimenomaisesti säädetty seuraamus tämän asetuksen muissa säännöksissä, asetuksen [N:o 1169/2011] 7 artiklan säännösten, jotka koskevat hyviä tiedotuskäytänteitä, rikkominen johtaa siihen, että elintarvikealan toimijalle määrätään hallinnollinen seuraamusmaksu, jonka suuruus on 3 000–24 000 euroa.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
18      AGCM määräsi 20.12.2019 tekemällään päätöksellä Lidl Italialle miljoonan euron suuruisen hallinnollisen seuraamusmaksun sillä perusteella, että kyseinen yhtiö oli myynyt durum-vehnäjauhosta valmistettuja pastatuotteita, joiden pakkauksissa korostettiin kyseessä olevien tuotteiden italialaista alkuperää ja ilmoitettiin, että vehnä oli jauhettu Italiassa, vaikka kyseisen jauhon valmistamiseen käytetyn vehnän alkuperänä oli ”EU- ja EU:n ulkopuoliset maat” ja vaikka kyseiset pastatuotteet oli näin ollen valmistettu vehnäseoksista, jotka sisälsivät merkittävän prosenttiosuuden vehnää, jota ei ollut tuotettu Italiassa.
19      AGCM totesi, että sellaisten pakkausten käyttö, jotka kiinnittävät selvästi huomiota kyseisen tuotteen italialaiseen alkuperään, antoi tai saattoi antaa kuluttajan ymmärtää, että tämä merkintä koski myös kyseisen tuotteen valmistuksessa käytettyjen raaka-aineiden alkuperää. Jotta kuluttajat saisivat asianmukaista tietoa, ulkomailta peräisin olevien raaka-aineiden mahdollinen käyttö olisi tuotava esiin yhtä näkyvästi merkinnöillä, jotka sijoitetaan lähelle kyseisen tuotteen italialaista alkuperää koskevia merkintöjä. Tällaisen merkinnän olisi ainakin oltava samalla puolella pakkausta kuin kyseiset merkinnät.
20      AGCM katsoi, että se, että Lidl Italia toimitti puutteellisesti tietoja, oli kuluttajansuojalaissa tarkoitettu sopimaton kaupallinen menettely, koska tämä menettely oli omiaan johtamaan kuluttajaa harhaan kyseisen tuotteen olennaisen ominaisuuden, erityisesti käytetyn durumvehnän alkuperän, osalta. Vahvistaessaan seuraamuksen määrää kuluttajansuojalain nojalla AGCM otti huomioon asianomaisten kuluttajien suuren määrän, sen, että Lidl Italia oli pelkästään vuonna 2018 myynyt kymmeniä miljoonia pastapakkauksia, ja kyseisen menettelyn, joka oli aloitettu ainakin tammikuusta 2017 lähtien, keston.
21      Lidl Italian AGCM:n 20.12.2019 tekemästä päätöksestä nostama kanne hylättiin ensimmäisessä oikeusasteessa, minkä jälkeen kyseinen yhtiö valitti Consiglio di Statoon (ylin hallintotuomioistuin, Italia), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Lidl Italia väittää Consiglio di Statossa erityisesti, että ainoastaan asetusta N:o 1169/2011 sovelletaan kyseisen asetuksen soveltamisalaan kuuluviin menettelyihin, eikä tällaisista menettelyistä voida määrätä seuraamuksia direktiivin 2005/29 ja kuluttajansuojalain nojalla.
22      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa tältä osin, että Lidl Italian toiminta, jossa se esittää tietoja, jotka eivät ole virheellisiä tai totuudenvastaisia mutta jotka ovat omiaan johtamaan kyseisen tuotteen kuluttajaa harhaan tuotteen valmistuksessa raaka-aineena käytetyn vehnän alkuperästä, voi olla sekä sopimaton kaupallinen menettely, josta säädetään seuraamuksia direktiivin 2005/29 6 artiklan ja kuluttajansuojalain 21 §:n nojalla, että asetuksen N:o 1169/2011
7 artiklassa kielletty menettely, josta on säädetty seuraamus asetuksen nro 231/2017 nojalla.
23      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan näitä kahta säännöstöä voidaan pitää toisiaan täydentävinä, mutta niihin liittyy sääntöjen päällekkäisyyttä koskeva ongelma. Tältä osin direktiivin 2005/29
3 artiklan 4 kohdassa säädettyä lainvalintasääntöä, jossa annetaan etusija sopimattomien kaupallisten menettelyjen yksittäisiä näkökohtia sääteleville muille unionin säännöille, ei sovelleta, koska molemmilla säännöstöillä pyritään suojelemaan kuluttajia menettelyiltä, jotka ovat omiaan johtamaan heitä harhaan elintarvikkeiden alalla. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tässä yhteydessä, että asetuksessa nro 231/2017 asetuksen N:o 1169/2011
7 artiklan rikkomisesta säädetty seuraamus on paljon lievempi kuin kuluttajansuojalaissa, jolla direktiivi 2005/29 pannaan täytäntöön, säädetty seuraamus.
24      Tässä tilanteessa Consiglio di Stato on päättänyt lykätä asioiden käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Ovatko asetuksen [N:o 1169/2011] 7 artiklassa tarkoitetut toiminnat sopimattomia kaupallisia menettelyjä tai hyvän kauppatavan vastaisia käytäntöjä koskevia erityistapauksia, jotka kuuluvat joka tapauksessa direktiivin [2005/29] 6 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen soveltamisalaan ja joihin sellaisina sovelletaan myös kyseisen direktiivin 11 artiklaa ja sitä seuraavia artikloja sekä kansallista täytäntöönpanolainsäädäntöä? Vai muodostavatko ne erillisen järjestelmän, jonka soveltamiseksi tai täytäntöönpanemiseksi ei voida vedota kyseiseen direktiiviin vaan Italian tapauksessa ainoastaan asetukseen (decreto legislativo) nro 231/2017?
2)       Toteutetaanko asetuksen N:o 1169/2011 7 artiklassa tarkoitetuilla toiminnoilla kattava kuluttajansuoja elintarvikkeita ostettaessa siten, että mahdollisuutta soveltaa direktiivissä 2005/29 säädettyä yleistä suojaa ei ole, vai kuuluvatko nämä säännökset päinvastoin kuluttajansuojan piiriin, yhdessä direktiivin 2005/29 säännösten ja kyseisen direktiivin täytäntöönpanemiseksi annetun kansallisen lainsäädännön kanssa?
3)      Jos asetuksen N:o 1169/2011 7 artiklassa tarkoitetut toiminnat on luokiteltava sopimattomiksi kaupallisiksi menettelyiksi ja niihin sovelletaan direktiiviä 2005/29, voidaanko asetuksen nro 231/2017 3 §:ssä säädetyillä seuraamuksilla taata varoittava vaikutus lainvastaisille käytännöille siten, että varmistetaan SEUT 169 artiklassa tarkoitettu kuluttajansuoja, ja ovatko kyseiset seuraamukset joka tapauksessa direktiivin 2005/29 13 artiklan mukaisia?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen ja toinen kysymys
25      Aluksi on muistutettava, että kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Unionin tuomioistuimen on tätä silmällä pitäen tarvittaessa muotoiltava sille esitetyt kysymykset uudelleen ja otettava tarvittaessa huomioon unionin oikeussääntöjä, joihin kansallinen tuomioistuin ei ole kysymyksessään viitannut (tuomio 30.1.2025, Caronte & Tourist, C‑511/23, EU:C:2025:42, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26      Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykset, jotka koskevat direktiivissä 2005/29 ja asetuksessa N:o 1169/2011 vahvistettujen suojajärjestelmien yhteensovittamista, perustuvat lähtökohtaan, jonka mukaan toiminta, josta Lidl Italiaa moititaan, kun se on esittänyt tuotteiden tiettyjä ominaisuuksia koskevia tietoja pastapakkauksissa, kuuluu sekä kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun harhaanjohtavien kaupallisten menettelyjen kiellon että kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun elintarviketietojen antamista koskevan sopimattomien menettelyjen kiellon soveltamisalaan. Direktiivin 2005/29
3 artiklan 4 kohdassa säädetään nimenomaisesti kyseisen direktiivin soveltamisalan rajaamissäännöstä, jonka avulla voidaan määrittää tapaukset, joissa kyseisessä direktiivissä säädetyt säännöt syrjäytetään sopimattomien kaupallisten menettelyjen yksittäisiä näkökohtia säätelevillä muilla unionin säännöillä.
27      Näin ollen ensimmäinen ja toinen kysymys, joita on tarkasteltava yhdessä, on ymmärrettävä siten, että niillä pyritään selvittämään lähinnä, onko direktiivin 2005/29
3 artiklan 4 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä sille, että elinkeinonharjoittajan toiminnasta, joka on kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu harhaanjohtava kaupallinen menettely, voidaan määrätä seuraamus mainitun direktiivin täytäntöönpanemiseksi annetun kansallisen lainsäädännön nojalla tilanteessa, jossa kyseinen toiminta kuuluu myös asetuksen N:o 1169/2011 7 artiklassa tarkoitetun elintarviketietojen antamista koskevien sopimattomien menettelyjen kiellon ja kyseisen asetuksen täytäntöönpanoa koskevan kansallisen säännöstön soveltamisalaan.
28      Direktiivin 2005/29 3 artiklan 4 kohdassa säädetään, että jos kyseisen direktiivin säännökset ovat ristiriidassa sopimattomien kaupallisten menettelyjen yksittäisiä näkökohtia säätelevien muiden unionin sääntöjen kanssa, jälkimmäisillä on etusija ja niitä sovelletaan kyseisiin yksittäisiin näkökohtiin. Kun otetaan huomioon kyseisen säännöksen sanamuoto, nämä yksittäiset näkökohdat voivat kuulua yksinomaan asetuksen N:o 1169/2011 säännösten soveltamisalaan vain, jos ne kaksi edellytystä täyttyvät, että elintarviketietojen yhteydessä asetuksen N:o 1169/2011
7 artiklan 1 kohdassa säännellään sopimattomien kaupallisten menettelyjen yksittäisiä näkökohtia ja että toisaalta kyseisen säännöksen ja direktiivin 2005/29 säännösten välillä on ristiriita.
29      Tältä osin on ensinnäkin muistutettava, että direktiivin 2005/29
3 artiklan 1 kohdan mukaan kyseistä direktiiviä sovelletaan 5 artiklassa tarkoitettuihin elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisiin sopimattomiin kaupallisiin menettelyihin ennen jotakin tuotetta koskevaa liiketointa ja sen jälkeen. Kyseisen direktiivin 2 artiklan d alakohdassa määritellään kaupallisen menettelyn käsite erityisen laajaa ilmaisua käyttäen, ja kyseisessä säännöksessä tarkoitettu ainoa kriteeri perustuu tältä osin siihen, että elinkeinonharjoittajan menettelyn on liityttävä välittömästi tuotteen tai palvelun myynnin edistämiseen, myymiseen tai toimittamiseen kuluttajalle (ks. vastaavasti tuomio 5.12.2024, Guldbrev, C‑379/23, EU:C:2024:1002, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
30      Direktiivin 2005/29 6 artiklan 1 kohdan b alakohdan perusteella kaupallista menettelyä pidetään harhaanjohtavana yhtäältä, jos se millään tavoin, yleinen esitystapa mukaan luettuna, harhauttaa tai on omiaan harhauttamaan keskivertokuluttajaa erityisesti tuotteen pääominaisuuden kuten sen koostumuksen tai maantieteellisen tai kaupallisen alkuperän osalta, ja toisaalta, jos se saa tai on omiaan saamaan tällaisen kuluttajan tekemään kaupallisen ratkaisun, jota hän ei muuten olisi tehnyt. Tällaiset menettelyt kuuluvat direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa ja 4 kohdan a alakohdassa kiellettyjen sopimattomien kaupallisten menettelyjen erityiseen ryhmään (ks. vastaavasti tuomio 19.12.2013, Trento Sviluppo ja Centrale Adriatica, C‑281/12, EU:C:2013:859, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31      Asetuksen N:o 1169/2011
1 artiklan 2 kohdan mukaan kyseisessä asetuksessa säädetään yleisistä periaatteista, vaatimuksista ja velvollisuuksista, jotka liittyvät elintarviketietoihin ja erityisesti elintarvikkeiden merkintöihin. Kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 2 kohdassa säädetään siten, että elintarviketietojen on oltava oikeellisia, selviä ja kuluttajalle helposti ymmärrettäviä, jotta kuluttajia ei johdeta harhaan kyseisen elintarvikkeen erityispiirteiden ja erityisesti sen koostumuksen, alkuperämaan tai lähtöpaikan taikka valmistus- tai tuotantomenetelmän osalta. Mainitun asetuksen 7 artiklan 4 kohdan mukaan edellä mainittuja vaatimuksia sovelletaan elintarvikkeiden esillepanoon ja erityisesti niiden pakkauksiin.
32      Asetuksen N:o 1169/2011 johdanto-osan 5 ja 20 perustelukappaleesta ilmenee, että kyseisellä asetuksella täydennetään direktiivissä 2005/29 tarkoitettuihin sopimattomiin kaupallisiin menettelyihin sovellettavia yleisiä periaatteita erityisillä elintarviketietojen antamista kuluttajille koskevilla säännöillä muun muassa kieltämällä sellaisten tietojen käyttö, jotka voivat johtaa kuluttajaa harhaan erityisesti elintarvikkeiden erityispiirteiden osalta. Tästä näkökulmasta asetuksen N:o 1169/2011
7 artiklan 1 kohdan a alakohdasta ja 2 ja 4 kohdasta johtuvat erityiset vaatimukset, jotka koskevat elintarvikkeiden erityispiirteitä koskevien elintarviketietojen esittämistä, mahdollistavat, kuten kyseisen artiklan otsikostakin ilmenee, sen määrittämisen, onko tällaisia elintarvikkeita koskevien tietojen antamista koskeva käytäntö mahdollisesti sopimaton ja näin ollen kielletty. Tästä seuraa, että näillä asetuksen N:o 1169/2011 säännöksillä säännellään direktiivin 2005/29 3 artiklan 4
kohdassa tarkoitettuja sopimattomien kaupallisten menettelyjen yksittäisiä näkökohtia.
33      Toiseksi on todettava, että direktiivin 2005/29 3 artiklan 4 kohdassa mainitun ristiriidan käsitteellä tarkoitetaan asianomaisten säännösten välistä suhdetta, joka menee pelkkää poikkeavuutta tai erilaisuutta pidemmälle, jolloin eroa on mahdoton poistaa millään sovittelukeinolla, joka mahdollistaisi näiden kahden todellisuuden rinnakkaiselon ilman, että ne olisi kyseenalaistettava. Tällainen ristiriita on vain, kun direktiivin 2005/29 ulkopuolisilla säännöksillä, joilla säännellään sopimattomien kaupallisten menettelyjen yksittäisiä näkökohtia, asetetaan elinkeinonharjoittajille kyseisessä direktiivissä 2005/29 vahvistettujen velvoitteiden kanssa yhteensopimattomia velvoitteita jättämättä näille lainkaan liikkumavaraa (ks. vastaavasti tuomio 13.9.2018, Wind Tre ja Vodafone Italia, C‑54/17 ja C‑55/17, EU:C:2018:710, 60 ja 61 kohta ja määräys 14.5.2019, Acea Energia ym., C‑406/17–C‑408/17 ja C‑417/17, EU:C:2019:404, 49 kohta).
34      Tältä osin direktiivin 2005/29 tavoitteena on taata korkeatasoinen kuluttajansuoja ja tätä varten varmistaa, että sopimattomia kaupallisia menettelyjä torjutaan tehokkaasti kuluttajien edun mukaisesti (ks. vastaavasti tuomio 30.1.2025, Trenitalia, C‑510/23, EU:C:2025:41, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdan tarkoituksena on nimenomaan taata asianmukainen kuluttajansuoja kaupallisen menettelyn yhteydessä annettavien tietojen esittämistavan osalta.
35      Samoin asetuksen N:o 1169/2011 1 artiklan 1 kohdasta, luettuna yhdessä saman asetuksen 3 artiklan 1 kohdan kanssa, ilmenee, että kyseisen asetuksen tavoitteena on varmistaa kuluttajansuojan korkea taso elintarviketietojen osalta siten, että otetaan huomioon kuluttajien erilaiset käsitykset ja annetaan heille perusta tietoon perustuvien valintojen tekemiselle. Tässä tarkoituksessa kyseisellä asetuksella pyritään estämään se, että elintarvikkeita koskevat tiedot johtaisivat kuluttajia harhaan (ks. vastaavasti tuomio 1.10.2020, Groupe Lactalis, C‑485/18, EU:C:2020:763, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 1.12.2022, LSI
–
Germany, C‑595/21, EU:C:2022:949, 29 ja 30 kohta).
36      Direktiivin 2005/29
6 artiklan 1 kohdassa ja asetuksen N:o 1169/2011
7 artiklassa käyttöön otetuilla suojajärjestelmillä pyritään siis yhteiseen tavoitteeseen, joka on korkeatasoisen kuluttajansuojan varmistaminen harhaanjohtavia tietoja vastaan ja näin ollen sen välttäminen, että kuluttajia johdetaan harhaan muun muassa tuotteen tai erityisesti elintarvikkeen tiettyjen ominaisuuksien osalta. Vaikka näissä säännöksissä kiellettyjen menettelytapojen osatekijät eivät täysin vastaa toisiaan, näissä säännöksissä vahvistetaan – kuten tämän tuomion 29–31 kohdasta ilmenee – kuluttajille annettavia tietoja koskevat velvoitteet, jotka ovat suurelta osin samankaltaisia.
37      Lisäksi on todettava, että kun otetaan huomioon direktiivin 2005/29 johdanto-osan 7, 11, 13 ja 14 perustelukappale ja koska kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa annetun suojan edellytyksenä on, että kaupallinen menettely saa tai on omiaan saamaan keskivertokuluttajan tekemään kaupallisen ratkaisun, jota hän ei muuten olisi tehnyt, kyseisessä säännöksessä säädetään yleisestä kiellosta, joka koskee sopimattomia kaupallisia menettelyjä, jotka vääristävät kuluttajien taloudellista käyttäytymistä (ks. vastaavasti tuomio 19.12.2013, Trento Sviluppo ja Centrale Adriatica, C‑281/12, EU:C:2013:859, 31 ja 32 kohta ja tuomio 19.9.2018, Bankia, C‑109/17, EU:C:2018:735, 30 kohta).
38      Kuten direktiivin 2005/29 1 artiklasta ilmenee, kyseisellä direktiivillä kuluttajille annettu suoja liittyy kuluttajien taloudellisiin etuihin. Kyseisen direktiivin säännökset on siis laadittu olennaisilta osin sopimattomien kaupallisten menettelyjen adressaattina ja uhrina olevan kuluttajan näkökulmasta katsottuna, ja tämän tuomion 34 kohdassa mieleen palautettu kyseisen direktiivin tavoite, joka on kuluttajien täysimääräinen suojaaminen sopimattomilta kaupallisilta menettelyiltä, perustuu siihen, että kuluttaja on elinkeinonharjoittajaan nähden heikommassa asemassa muun muassa käytettävissä olevan tietomäärän osalta, koska kuluttajaa on pidettävä sopimuskumppaniaan taloudellisesti heikommassa asemassa olevana ja juridisesti kokemattomampana (ks. vastaavasti tuomio 16.4.2015, UPC Magyarország, C‑388/13, EU:C:2015:225, 52 ja 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kyseisen direktiivin johdanto-osan kahdeksannessa perustelukappaleessa todetaan, että tämä tavoite on itsessään osa laajempaa pyrkimystä taata terve kilpailu saman direktiivin soveltamisalaan kuuluvissa tilanteissa.
39      Asetuksen N:o 1169/2011
3 artiklan 1 kohdassa puolestaan säädetään, että elintarviketietojen tarkoituksena on kuluttajien terveyden ja etujen suojelun korkea taso antamalla loppukuluttajille perusta tietoon perustuvien valintojen tekemistä ja elintarvikkeiden turvallista käyttöä varten, kiinnittäen erityistä huomiota terveydellisiin, taloudellisiin, ympäristöön liittyviin, sosiaalisiin ja eettisiin näkökohtiin. Kyseisen asetuksen 1 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan kyseistä asetusta sovelletaan elintarvikealan toimijoihin elintarvikeketjun kaikissa vaiheissa silloin, kun niiden toiminta liittyy elintarviketietojen antamiseen kuluttajille.
40      Elintarviketietojen antamista koskevien sopimattomien menettelyjen kielto, josta säädetään asetuksen N:o 1169/2011
7 artiklassa, ei siis liity olennaisesti vilpittömän kilpailun logiikkaan, vaan sillä pyritään estämään terveys- ja elintarviketurvallisuusnäkökohtien perusteella kuluttajien taloudellisille tai ei-taloudellisille eduille aiheutuva vahinko, joka aiheutuu tietyn tuotteen markkinoille saattamisesta sisämarkkinoilla.
41      Tästä seuraa, että direktiivin 2005/29
6 artiklan 1 kohdassa ja asetuksen N:o 1169/2011
7 artiklassa käyttöön otetut kuluttajansuojajärjestelmät täydentävät toisiaan siltä osin kuin niillä pyritään määräämään seuraamuksia unionin oikeuden vastaisen saman toiminnan eri näkökohdista. Tätä toteamusta tukee lisäksi direktiivin 2005/29
3 artiklan 3 kohdassa ilmaistu yleissääntö, jonka mukaan kyseisellä direktiivillä ei rajoiteta unionin tai jäsenvaltioiden sääntöjä, jotka liittyvät tuotteiden terveys- ja turvallisuusnäkökohtiin.
42      Näissä olosuhteissa näistä kahdesta suojajärjestelmästä johtuvien velvoitteiden samanaikainen soveltaminen ei ole omiaan aiheuttamaan ylitsepääsemätöntä eroa ja näin ollen direktiivin 2005/29
3 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua ristiriitatilannetta.
43      On kuitenkin täsmennettävä, että asetuksen N:o 1169/2011
7 artiklan tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi direktiivissä 2005/29 säädettyihin sääntöihin nähden ja näiden kahden säädöksen johdonmukaisen soveltamisen varmistamiseksi elintarviketietoja koskevaa menettelyä, joka on kaikkien kyseisestä 7 artiklasta johtuvien vaatimusten mukainen, ei lähtökohtaisesti voida kieltää direktiivillä 2005/29.
44      Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2005/29
3 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että elintarvikkeiden alalla elinkeinonharjoittajan toiminnasta, joka on kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu harhaanjohtava kaupallinen menettely, voidaan määrätä seuraamus mainitun direktiivin täytäntöönpanemiseksi annetun kansallisen lainsäädännön nojalla tilanteessa, jossa kyseinen toiminta kuuluu myös asetuksen N:o 1169/2011 7 artiklassa säädetyn kiellon ja kyseisen asetuksen täytäntöönpanoa koskevan kansallisen säännöstön soveltamisalaan.
Kolmas kysymys
45      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään unionin tuomioistuimelta, onko asetuksen nro 231/2017 3 §:ssä säädetty seuraamusjärjestelmä yhteensopiva direktiivin 2005/29
13 artiklan, jonka nojalla jäsenvaltioiden on säädettävä tämän direktiivin nojalla annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen sovellettavista tehokkaista, oikeasuhteisista ja varoittavista seuraamuksista, kanssa.
46      Italian hallitus ja Euroopan komissio esittävät epäilyjä siitä, voidaanko kolmas kysymys ottaa tutkittavaksi, ja huomauttavat, että Lidl Italialle määrätty seuraamus on määrätty pelkästään kuluttajansuojalain, jolla direktiivi 2005/29 on saatettu osaksi Italian oikeutta, eikä asetuksen nro 231/2017 perusteella, joten viimeksi mainitulla ei ole merkitystä pääasian ratkaisun kannalta.
47      Tältä osin on muistutettava, että tarve tulkita unionin oikeutta siten, että tulkinta olisi kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen, edellyttää, että kansallinen tuomioistuin noudattaa tunnollisesti ennakkoratkaisupyynnön sisältöä koskevia vaatimuksia, jotka on mainittu nimenomaisesti unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklassa, josta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen oletetaan SEUT 267 artiklassa määrätyssä yhteistyössä olevan tietoinen. Nämä edellytykset mainitaan myös unionin tuomioistuimen kansallisille tuomioistuimille ennakkoratkaisupyyntöjen tekemisestä antamien suositusten (EUVL C, C/2024/6008) 13, 15 ja 16 kohdassa (tuomio 6.10.2021, Consorzio Italian Management ja Catania Multiservizi, C‑561/19, EU:C:2021:799, 68 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 11.9.2025, Bervidi, C‑38/24, EU:C:2025:690, 82 kohta).
48      Kuten työjärjestyksen 94 artiklan c alakohdassa todetaan, on siis välttämätöntä, että ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevaan päätökseen sisältyy selostus niistä syistä, joiden vuoksi ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on ryhtynyt tarkastelemaan kysymystä unionin oikeuden tiettyjen säännösten tulkinnasta tai pätevyydestä, sekä ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen toteama yhteys kyseisten säännösten ja pääasian oikeudenkäynnissä sovellettavien kansallisen oikeuden säännösten välillä (tuomio 6.10.2021, Consorzio Italian Management ja Catania Multiservizi, C‑561/19, EU:C:2021:799, 69 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 11.9.2025, Bervidi, C‑38/24, EU:C:2025:690, 83 kohta).
49      Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyyntö ei kolmannen kysymyksen osalta täytä tämän tuomion edellisessä kohdassa mainittuja vaatimuksia.
50      Yhtäältä tästä pyynnöstä nimittäin ilmenee selvästi, että Lidl Italialle määrättiin vain seuraamus kuluttajansuojalain, jolla direktiivi 2005/29 on saatettu osaksi Italian oikeutta, nojalla. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei esitä mitään viitteitä siitä, että se voisi pääasian ratkaisemiseksi joutua lausumaan asetuksen nro 231/2017
3 §:ssä säädetystä seuraamusjärjestelmästä, jota – kuten kyseisen säännöksen sanamuodosta yksiselitteisesti ilmenee – sovelletaan ainoastaan asetuksen N:o 1169/2011
7 artiklan säännösten rikkomiseen. Toisaalta kyseinen tuomioistuin ei selitä mitenkään syitä, joiden vuoksi se katsoo, että asetuksen nro 231/2017 3 §:n yhteensopivuutta direktiivin 2005/29
13 artiklan kanssa olisi tutkittava, vaikka viimeksi mainitussa säännöksessä säädetään ainoastaan seuraamuksista, joita sovelletaan kyseisen direktiivin mukaisesti annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen.
51      Näin ollen on todettava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole esittänyt riittävästi syitä, joiden vuoksi se on ryhtynyt tarkastelemaan kysymystä direktiivin 2005/29
13 artiklan tulkinnasta, eikä yhteyttä, jonka se katsoo olevan kyseisen säännöksen ja asetuksen nro 231/2017 välillä.
52      Tästä seuraa, että kolmas kysymys on jätettävä tutkimatta.
Oikeudenkäyntikulut
53      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/29/EY (sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi) 3 artiklan 4 kohtaa
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä sille, että elintarvikkeiden alalla elinkeinonharjoittajan toiminnasta, joka on direktiivin 2005/29 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu harhaanjohtava kaupallinen menettely, voidaan määrätä seuraamus mainitun direktiivin täytäntöönpanemiseksi annetun kansallisen lainsäädännön nojalla tilanteessa, jossa kyseinen toiminta kuuluu myös elintarviketietojen antamisesta kuluttajille, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 1924/2006 ja (EY) N:o 1925/2006 muuttamisesta sekä komission direktiivin 87/250/ETY, neuvoston direktiivin 90/496/ETY, komission direktiivin 1999/10/EY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY, komission direktiivien 2002/67/EY ja 2008/5/EY sekä komission asetuksen (EY) N:o 608/2004 kumoamisesta 25.10.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1169/2011 7 artiklassa säädetyn kiellon ja kyseisen asetuksen täytäntöönpanoa koskevan kansallisen säännöstön soveltamisalaan.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: italia.