62018TJ0545_RES
Sag T-545/18
YL
mod
Kommissionen
Rettens dom (Niende Afdeling) af 11. september 2019
»Personalesag – tjenestemænd – forfremmelse – forfremmelsesåret 2017 – afgørelse om ikke at forfremme sagsøgeren til lønklasse AD 7 med virkning fra den 1. januar 2017 – vedtægtens artikel 45 – artikel 9, stk. 3, i bilag IX til vedtægten – magtfordrejning – disciplinærsanktion«
Tjenestemænd – forfremmelse – sammenligning af fortjenester – administrationens skønsbeføjelse – elementer, der vil kunne tages i betragtning
(Tjenestemandsvedtægten, art. 45)
(jf. præmis 20, 25 og 26)
Tjenestemænd – forfremmelse – afslag på forfremmelse – afslag baseret på en ukorrekt adfærd, som udgør en tilsidesættelse af tjenestemandens forpligtelser – tilladt
(jf. præmis 21)
Résumé
I dommen i sagen YL mod Kommissionen (sag T-545/18), som blev afsagt den 11. september 2019, frifandt Retten Kommissionen i et søgsmål anlagt af en tjenestemand med påstand dels om annullation af en afgørelse truffet af Kommissionens ansættelsesmyndighed (herefter »ansættelsesmyndigheden«) om ikke at forfremme sagsøgeren til lønklasse AD 7 med virkning fra den 1. januar i forfremmelsesåret 2017 (herefter »den anfægtede afgørelse«), dels om erstatning af det tab, som sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af denne afgørelse. Ved afgørelse af 23. marts 2016 havde ansættelsesmyndigheden allerede pålagt sagsøgeren en sanktion i form af indplacering på et lavere løntrin, bl.a. med den begrundelse, at han under hans tjenestefrihed af personlige årsager havde udvist en adfærd, som kunne skade Kommissionens rygte. Sagsøgeren gjorde til støtte for sin annullationspåstand gældende, at en hensyntagen til afgørelsen af 23. marts 2016 (indplacering på et lavere løntrin) i forbindelse med den sammenligning af fortjenester, der er fastsat i vedtægtens artikel 45, bevirkede, at sagsøgeren blev sanktioneret to gange for de samme forhold.
For det første bemærkede Retten dels, at vedtægtens artikel 45 ikke indeholder en udtømmende liste over de kriterier, der skal tages hensyn til i forbindelse med en sammenligning af fortjenester, dels at ansættelsesmyndigheden i denne forbindelse kan tage hensyn til en tilsidesættelse af forpligtelserne i vedtægten med henblik på, hvor det er relevant, at udelukke den pågældende fra forfremmelse.
For det andet fandt Retten, at de faktiske omstændigheder, der blev sanktioneret ved indplaceringen på et lavere løntrin, udgjorde oplysninger om sagsøgerens fortjenester, eftersom de vedrørte tilsidesættelser af de forpligtelser, som han var underlagt i sin egenskab af tjenestemand. Selve den omstændighed, at en del af de nævnte faktiske omstændigheder fandt sted under sagsøgerens tjenestefrihed af personlige årsager, var således ikke i sig selv til hinder for, at de blev taget i betragtning med henblik på den sammenligning af fortjenester, der er fastsat i vedtægtens artikel 45.
For det tredje konstaterede Retten, at sagsøgeren ikke har fremlagt nogen oplysning, der kan godtgøre, at afgørelsen om ikke at forfremme ham ikke er truffet på grundlag af den sammenligning af fortjenester, der er fastsat i vedtægtens artikel 45, men med det formål at straffe sagsøgeren for anden gang for de forhold, der er omfattet af afgørelsen af 23. marts 2016.
Endelig bemærkede Retten, at den anfægtede afgørelse ikke kan anses for at medføre en ubegrænset og vilkårlig blokering af sagsøgerens karriere i strid med retssikkerhedsprincippet. Dels tog ansættelsesmyndigheden nemlig hensyn til en afgørelse om sanktion truffet den 23. marts 2016, dvs. i året umiddelbart forud for forfremmelsesåret 2017. Dels er den anfægtede afgørelse ikke til hinder for, at sagsøgeren i givet fald kan opnå en forfremmelse i et senere forfremmelsesår, hvilket i øvrigt skete i forbindelse med forfremmelsesåret 2018.