61995CJ0011_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-11/95,
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Pieter van Nuffel, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
sagsoeger,
mod
Kongeriget Belgien ved directeur d' administration Jan Devadder, Ministeriet for Udenrigsanliggender, Udenrigshandel og Udviklingssamarbejde, som befuldmaegtiget, bistaaet af advokat Alain Berenboom, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg paa Den Belgiske Ambassade, 4, rue des Girondins,
sagsoegt,
angaaende en paastand om, at det fastslaas, at Kongeriget Belgien har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler det i henhold til Raadets direktiv 89/552/EOEF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedroerende udoevelse af tv-radiospredningsvirksomhed (EFT L 298, s. 23), saerlig i henhold til direktivets artikel 2, 14 og 15,
har
DOMSTOLEN
sammensat af praesidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformaendene C.N. Kakouris, D.A.O. Edward, J.-P. Puissochet og G. Hirsch samt dommerne G.F. Mancini, J.C. Moitinho de Almeida, P.J.G. Kapteyn (refererende dommer), C. Gulmann, J.L. Murray, P. Jann, H. Ragnemalm og L. Sevón,
generaladvokat: C.O. Lenz
justitssekretaer: ekspeditionssekretaer D. Louterman-Hubeau,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at parterne har afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 27. februar 1996,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 30. april 1996,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 13. januar 1995 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Kongeriget Belgien har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler det i henhold til Raadets direktiv 89/552/EOEF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedroerende udoevelse af tv-radiospredningsvirksomhed (EFT L 298, s. 23), saerlig i henhold til direktivets artikel 2, 14 og 15.
2 Kommissionen har gjort gaeldende, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser ved
° for saa vidt angaar det franske faellesskab, i det fransksprogede omraade, at have opretholdt bestemmelser om forudgaaende tilladelse til viderespredning gennem kabelanlaeg af tv-udsendelser fra andre medlemsstater
° for saa vidt angaar det franske faellesskab, i det fransksprogede omraade, at have opretholdt bestemmelser om forudgaaende udtrykkelig tilladelse, hvortil der kan knyttes betingelser, til viderespredning gennem kabelanlaeg af tv-udsendelser fra andre medlemsstater, som indeholder kommercielle reklamer eller et tele-shoppingprogram, som saerlig retter sig til seerne i det franske faellesskab
° for saa vidt angaar det flamske faellesskab, i det nederlandsksprogede omraade, at have opretholdt bestemmelser om forudgaaende tilladelse til viderespredning gennem kabelanlaeg af tv-udsendelser fra andre medlemsstater
° for saa vidt den tosprogede hovedstadsregion Bruxelles ikke at have udstedt de noedvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552,
° for saa vidt angaar det tysksprogede faellesskab ikke at have udstedt de noedvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552
° for saa vidt angaar det franske faellesskab ikke at have udstedt de noedvendige love og administrative bestemmelser for fuldt ud at efterkomme artikel 14 og 15 i direktiv 89/552.
Direktiv 89/552
3 Artikel 2 i direktiv 89/552 er affattet saaledes:
"1. Medlemsstaterne skal hver isaer sikre, at alle udsendelser ved tv-radiospredning, der sendes
° af tv-radiospredningsorganer, som hoerer under deres myndighed, eller
° af tv-radiospredningsorganer, der benytter en frekvens eller satellitkapacitet, som den paagaeldende medlemsstat har givet tilladelse til at benytte, eller en forbindelse, der udgaar fra denne medlemsstat til en satellit, uden dog at hoere under nogen medlemsstats myndighed,
er i overensstemmelse med lovgivningen om udsendelser bestemt for offentligheden i den paagaeldende medlemsstat.
2. Medlemsstaterne skal sikre modtagefrihed og maa ikke hindre retransmission paa deres omraade af fjernsynsudsendelser fra andre medlemsstater af grunde, der falder inden for de ved dette direktiv samordnede omraader. De kan midlertidigt suspendere retransmission af fjernsynsudsendelser, hvis foelgende forhold foreligger:
a) en fjernsynsudsendelse fra en anden medlemsstat er en aabenlys, vaesentlig og alvorlig overtraedelse af artikel 22
b) tv-radiospredningsorganet har i loebet af de foregaaende tolv maaneder allerede overtraadt samme bestemmelse mindst to gange
c) den beroerte medlemsstat har skriftligt underrettet tv-radiospredningsorganet samt Kommissionen om de paastaaede overtraedelser og om, at den agter at begraense retransmissionen, hvis en saadan overtraedelse gentages
d) konsultationer med transmissionsstaten og Kommissionen har ikke foert til en mindelig ordning inden 15 dage efter underretningen i litra c), og den paastaaede overtraedelse fortsaetter.
Kommissionen drager omsorg for, at ophaevelsen er forenelig med faellesskabsretten. Den kan anmode den paagaeldende medlemsstat om straks at bringe en suspension, der strider imod faellesskabsretten, til ophoer. Denne bestemmelse er ikke til hinder for anvendelsen af procedurer, forholdsregler eller sanktioner over for de paagaeldende overtraedelser i den medlemsstat, under hvis myndighed det paagaeldende tv-radiospredningsorgan hoerer.
3. Dette direktiv finder ikke anvendelse paa udsendelser, der udelukkende er bestemt til modtagelse i tredjelande, og som ikke direkte eller indirekte modtages i en eller flere medlemsstater."
4 Artikel 3 i direktiv 89/552 bestemmer foelgende:
"1. Medlemsstaterne kan for saa vidt angaar de tv-radiospredningsorganer, som hoerer under deres myndighed, indfoere strengere eller mere detaljerede bestemmelser paa de omraader, der er omfattet af dette direktiv.
2. Medlemsstaterne skal paa hensigtsmaessig maade inden for rammerne af deres lovgivning soerge for, at de tv-radiospredningsorganer, der hoerer under deres myndighed, overholder bestemmelserne i dette direktiv."
5 Artikel 14 i direktiv 89/552 indeholder foelgende bestemmelse:
"Fjernsynsreklamer for laegemidler og medicinsk behandling, der er receptpligtige i den medlemsstat, under hvis myndighed tv-radiospredningsorganet hoerer, forbydes."
6 I henhold til artikel 15 i direktiv 89/552 skal fjernsynsreklamer for alkoholholdige drikkevarer opfylde en raekke kriterier.
7 Artikel 22 i direktiv 89/552 er affattet saaledes:
"Medlemsstaterne traeffer passende foranstaltninger med henblik paa at sikre, at de tv-radiospredningsorganer, som hoerer under deres myndighed, ikke udsender programmer, som i alvorlig grad kan skade mindreaariges fysiske, mentale eller moralske udvikling, herunder navnlig programmer, som indeholder pornografi eller umotiveret vold. Dette gaelder ogsaa programmer, som kan skade mindreaariges fysiske, mentale eller moralske udvikling, medmindre det ved valget af sendetidspunkt eller ved tekniske foranstaltninger sikres, at mindreaarige i udsendelsesomraadet normalt ikke ser eller hoerer udsendelserne.
Medlemsstaterne skal desuden soerge for, at udsendelserne ikke paa nogen maade tilskynder til had paa grund af race, koen, religion eller nationalitet."
8 I henhold til artikel 25 i direktiv 89/552 skal medlemsstaterne saette de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet senest den 3. oktober 1991, og de skal straks underrette Kommissionen herom.
Sagens forloeb
9 Ved skrivelse af 3. november 1992 opfordrede Kommissionen den belgiske regering til at fremsaette sine bemaerkninger i anledning af, at Kommissionen gjorde gaeldende, at regeringen havde tilsidesat sine forpligtelser som foelge af en ukorrekt og ufuldstaendig gennemfoerelse af direktiv 89/552.
10 Ved skrivelser af 5. og 21. april 1993 fremsendte den belgiske regering det flamske faellesskabs og det franske faellesskabs bemaerkninger. Den 10. januar 1994 fremsatte Kommissionen en begrundet udtalelse, hvori den opfordrede Kongeriget Belgien til inden for en frist paa to maaneder at traeffe de noedvendige foranstaltninger til at bringe tilsidesaettelsen af sine forpligtelser i henhold til direktiv 89/552 og EOEF-traktatens artikel 5 til ophoer.
11 For saa vidt angaar det flamske faellesskab fremsendte Kongeriget Belgien ved skrivelse af 4. februar 1994 en kopi af et forslag til dekret og ved skrivelse af 9. juni 1994 en kopi af Det Flamske Raads dekret af 4. maj 1994. Ved skrivelse af 11. april 1994 fremsendte den belgiske regering det franske faellesskabs svar paa den begrundede udtalelse. Ved skrivelse af 7. april 1994 besvarede ministeren for videnskabspolitik den begrundede udtalelse paa vegne af hovedstadsregionen Bruxelles.
12 Ved beslutning af 7. marts 1995 har Domstolen givet den belgiske regering tilladelse til at fremlaegge svarskrift paa nederlandsk for den dels vedkommende, der angaar det flamske faellesskabs lovgivning.
Overholdelsen af artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552 i det franske faellesskab
Klagepunktet vedroerende artikel 22 i dekretet af 17. juli 1987
13 Artikel 22 i dekret af 17. juli 1987, udstedt af Raadet for Det Franske Faellesskab, om det audiovisuelle omraade (Moniteur belge af 22.8.1987, s. 12505, herefter "1987 -dekretet"), som aendret ved dekret af 19. juli 1991 (Moniteur belge af 2.10.1991, s. 21671), indeholder foelgende bestemmelser:
"...
Stk. 2. Den, der viderespreder programmer, kan efter forudgaaende skriftlig tilladelse hertil fra Eksekutivmyndigheden simultant og fuldstaendigt videresprede tv-programmer fra enhver anden radio- og tv-institution, som er godkendt af den stat, hvori den er hjemmehoerende, og som opfylder de betingelser, Eksekutivmyndigheden har opstillet i tilladelsen. Tilladelsen kan tilbagekaldes.
Stk. 2a. Den, der viderespreder programmer, kan efter udtrykkelig forudgaaende tilladelse hertil fra Eksekutivmyndigheden simultant og fuldstaendigt videresprede tv-programmer fra radio- og tv-institutioner, som har opnaaet den i dette dekrets artikel 26, stk. 2, omhandlede tilladelse, og som opfylder de betingelser, Eksekutivmyndigheden har opstillet i medfoer af dette dekrets artikel 26, stk. 3.
..."
14 Efter Kommissionens opfattelse udgoer den ordning, der er etableret ved 1987-dekretets artikel 22, en vaesentlig hindring for viderespredning af tv-programmer fra andre medlemsstater i det fransksprogede omraade i Belgien. Ordningen er derfor ifoelge Kommissionen i strid med artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552.
Anvendelsesomraadet for direktiv 89/552
15 Den belgiske regering har gjort gaeldende, at direktivet kun omfatter foerstegangsudsendelse af tv-programmer, men ikke viderespredning heraf gennem kabelanlaeg, som er en sekundaer udsendelse, dvs. en formidling af udsendte vaerker foretaget af en anden institution end den, der oprindelig har udsendt dem ("videreudsendelse").
16 Til stoette herfor har den belgiske regering fremfoert tre argumenter. For det foerste har den anfoert, at det fremgaar af definitionen af udtrykket "tv-radiospredning" i artikel 1, litra a), i direktiv 89/552, at direktivet kun angaar "foerstegangsudsendelse ... af tv-programmer".
17 Desuden omfatter ordet "retransmission", som er anvendt i artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552, efter regeringens opfattelse ikke fordeling gennem kabelanlaeg, hvilket i oevrigt bekraeftes af titlen paa Raadets direktiv 93/83/EOEF af 27. september 1993 om samordning af visse bestemmelser vedroerende ophavsrettigheder og ophavsretsbeslaegtede rettigheder i forbindelse med radio- og tv-udsendelse via satellit og viderespredning pr. kabel (EFT L 248, s. 15), hvor ordene "pr. kabel" er foejet til udtrykket "viderespredning".
18 Regeringen har endelig anfoert, at grunden til, at fordeling gennem kabelanlaeg er holdt uden for anvendelsesomraadet for direktiv 89/552, har vaeret, at en saadan fordeling endnu ikke var saerlig udbredt, da direktivet blev udstedt.
19 Denne argumentation kan ikke tiltraedes.
20 Som Kommissionen med rette har anfoert, henvises der i niende betragtning til direktiv 89/552 udtrykkeligt til, at de i medlemsstaterne gaeldende love og administrative forskrifter om tv-radiosprednings- og kabeldistributionsvirksomhed er forskellige, uden at der i denne forbindelse sondres mellem foerstegangsudsendelse og sekundaer udsendelse. I tiende betragtning til direktivet hedder det, at alle saadanne begraensninger af friheden til at udoeve tv-radiospredningsvirksomhed inden for Faellesskabet boer fjernes.
21 For saa vidt angaar begrebet "tv-radiospredning" kan den definition, der gives i artikel 1, litra a), i direktiv 89/552, ikke fortolkes som en indskraenkning af direktivets anvendelsesomraade. I denne henseende bestemmes det i artikel 2, stk. 2, som findes i kapitel II i direktiv 89/552 under overskriften "Almindelige bestemmelser", at medlemsstaterne skal sikre modtagefrihed og ikke maa hindre retransmission paa deres omraade af fjernsynsudsendelser fra andre medlemsstater, uden at viderespredning gennem kabelanlaeg undtages.
22 For saa vidt angaar direktiv 93/83 bemaerkes, at udsendelse af radio- og tv-programmer paa tvaers af landegraenserne i Faellesskabet, isaer via satellit og kabel, i tredje betragtning til direktivet omtales som et af de vigtigste midler til at fremme virkeliggoerelsen af Faellesskabets maal. Efter en opregning af formaalene med direktiv 89/552 i fjerde betragtning udtales det i femte betragtning, at saavel graenseoverskridende programudsendelse via satellit som viderespredning pr. kabel af programmer fra andre medlemsstater stadig haemmes af en raekke forskelle i de nationale bestemmelser om ophavsret. Endelig hedder det i tolvte betragtning, at der er behov for at supplere de retlige rammer for oprettelsen af et audiovisuelt omraade, som er fastlagt i direktiv 89/552, med ophavsretlige bestemmelser.
23 Direktiv 93/83 bekraefter saaledes, at direktiv 89/552 omfatter viderespredning af tv-programmer gennem kabelanlaeg.
24 Endelig er der med hensyn til tilblivelsen af direktiv 89/552 grund til at bemaerke, at der i fjerde betragtning til direktivet udtrykkeligt henvises til, at Europaraadet har vedtaget en europaeisk konvention om graenseoverskridende fjernsyn. Det fremgaar af denne konventions artikel 3, at den ogsaa finder anvendelse paa tv-programmer, som viderespredes gennem kabelanlaeg.
25 Heraf foelger, at den omstaendighed, at viderespredning gennem kabelanlaeg ikke var saerlig udbredt, da direktiv 89/552 blev udstedt, ikke kan paaberaabes til stoette for, at denne form for virksomhed skulle falde uden for direktivets anvendelsesomraade.
1987-dekretets anvendelsesomraade
26 Den belgiske regering har anfoert, at 1987-dekretets artikel 22, stk. 2, kun gaelder for tjenesteydelser, som udfoeres af kabeldistributionsselskaber, der har hjemsted i det franske faellesskab. Dekretet medfoerer ingen begraensning i den frie udveksling af udsendelser fra udlandet.
27 Hertil bemaerkes, at viderespredning gennem kabelanlaeg af udsendelser fra udlandet efter Domstolens praksis er en tjenesteydelse af graenseoverskridende karakter (jf. bl.a. dom af 26.4.1988, sag 352/85, Bond van Adverteerders m.fl., Sml. s. 2085, praemis 15). Det fremgaar imidlertid af sjette, syvende og niende betragtning til direktiv 89/552, at direktivet netop har til formaal at fjerne de hindringer for den frie udveksling af tv-udsendelser, som bestaar paa grund af forskelle mellem medlemsstaternes lovgivninger.
28 Det paagaeldende argument kan saaledes ikke tiltraedes.
Spoergsmaalet om, hvorvidt 1987-dekretets artikel 22 er forenelig med direktiv 89/552
29 Den belgiske regering har indledningsvis anfoert, at et belgisk kabeldistributionsselskab skal have tilladelse fra Eksekutivmyndigheden til at videresprede programmer fra udenlandske tv-kanaler. I henhold til denne bestemmelse foerer saavel belgiske som udenlandske tv-kanaler forhandlinger med Eksekutivmyndigheden om en overenskomst af kulturel karakter, hvorved de forpligter sig til at afsaette en del af deres budgetmidler til indkoeb, produktion og co-produktion af europaeiske audiovisuelle programmer.
30 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt 1987-dekretets artikel 22 er forenelig med direktiv 89/552, har den belgiske regering gjort gaeldende, at det fremgaar af betragtningerne til direktivet og af direktivets artikel 2, stk. 1, at der kun er fri adgang til udveksling af et tv-program i hele Faellesskabet, hvis lovgivningen i det land, hvorfra programmet udsendes, herunder ogsaa direktivets bestemmelser, er overholdt. Dette princip indebaerer, at modtagermedlemsstaten skal kunne kontrollere, om de tv-institutioner, der oensker deres programmer viderespredt i Belgien paa det franske faellesskabs omraade, overholder udsendelsesmedlemsstatens retsregler og med foeje kan paaberaabe sig direktivets artikel 2, stk. 2.
31 Under hensyn til den ordning, der ved direktiv 89/552 er indfoert for fordelingen af forpligtelserne mellem de medlemsstater, hvorfra programmerne udsendes, og de medlemsstater, hvori de modtages, kan denne argumentation ikke tiltraedes.
32 I artikel 2, stk. 1, i direktiv 89/552 bestemmes det saaledes, at medlemsstaterne hver isaer skal sikre, at tv-radiospredningsorganer, som hoerer under deres myndighed, eller som de skal udoeve befoejelser over for i henhold til artikel 2, stk. 1, andet led, overholder lovgivningen om udsendelser bestemt for offentligheden i den paagaeldende medlemsstat. I henhold til direktivets artikel 3, stk. 2, skal medlemsstaterne tillige soerge for, at tv-radiospredningsorganer, der hoerer under deres myndighed, overholder direktivets bestemmelser.
33 I artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552 bestemmes det, at medlemsstaterne skal sikre modtagefrihed og ikke maa hindre retransmission paa deres omraade af fjernsynsudsendelser fra andre medlemsstater af grunde, der falder inden for de ved direktivet samordnede omraader.
34 Heraf foelger for det foerste, at kontrollen med, at udsendelsesmedlemsstatens retsregler om fjernsynsudsendelser bringes i anvendelse, og med, at bestemmelserne i direktiv 89/552 overholdes, kun skal foeres af den medlemsstat, hvorfra udsendelserne bringes, og for det andet, at modtagermedlemsstaten ikke har ret til selv at foere en saadan kontrol.
35 Denne fortolkning stoettes af betragtningerne til direktiv 89/552. I tiende betragtning hedder det saaledes, at alle begraensninger af friheden til at udoeve tv-radiospredningsvirksomhed boer fjernes i henhold til traktaten. I tolvte og fjortende betragtning udtales det, at det er noedvendigt, men samtidig ogsaa tilstraekkeligt, at alle udsendelser er i overensstemmelse med lovgivningen i den medlemsstat, hvorfra de bringes, samt med direktivets bestemmelser. I femtende betragtning hedder det endelig, at forpligtelsen for den medlemsstat, hvorfra udsendelserne bringes, til at foere kontrol med overholdelsen af den ved direktiv 89/552 samordnede nationale lovgivning efter faellesskabsretten er tilstraekkelig til at sikre fri udveksling af udsendelser uden fornyet kontrol paa det samme grundlag i de enkelte modtagermedlemsstater.
36 Kun i det tilfaelde, som er omhandlet i artikel 2, stk. 2, andet punktum, og hvortil der henvises i anden del af femtende betragtning til direktiv 89/552, kan modtagermedlemsstaten undtagelsesvis suspendere retransmission af fjernsynsudsendelser paa de i bestemmelsen anfoerte betingelser. Hvis en medlemsstat finder, at en anden medlemsstat har undladt at opfylde de forpligtelser, der paahviler den i medfoer af direktivet, kan den desuden, som Kommissionen med rette har anfoert, rejse traktatbrudssoegsmaal i henhold til EF-traktatens artikel 170 eller anmode Kommissionen om at skride ind over for medlemsstaten i henhold til traktatens artikel 169.
37 I denne forbindelse bemaerkes, at en medlemsstat efter fast retspraksis ikke er berettiget til ensidigt at traeffe udlignings- eller beskyttelsesforanstaltninger for at imoedegaa en anden medlemsstats eventuelle overtraedelse af bestemmelserne i faellesskabsretten (jf. dom af 13.11.1964, forenede sager 90/63 og 91/63, Kommissionen mod Luxembourg og Belgien, Sml. 1954-1964, s. 555, org. ref.: Rec. s. 1217, af 25.9.1979, sag 232/78, Kommissionen mod Frankrig, Sml. s. 2729, praemis 9, og af 23.5.1996, sag C-5/94, Hedley Lomas, Sml. I, s. 2553, praemis 20).
38 Den belgiske regering har endvidere anfoert, at disse fremgangsmaader ikke i det foreliggende tilfaelde er egnede til at sikre, at bestemmelserne i direktiv 89/552 og de nationale retsregler om udsendelser, som er bestemt for offentligheden i udsendelsesstaten, overholdes, idet tv-udsendelser efter deres karakter er momentane, og da den skade, de eventuelt har foraarsaget, ikke kan genoprettes.
39 I denne henseende er det tilstraekkeligt at bemaerke, at artikel 2, stk. 2, andet punktum, i direktiv 89/552, som naevnt i denne doms praemis 36, kun giver modtagermedlemsstaten ret til midlertidigt at suspendere retransmission af fjernsynsudsendelser paa de betingelser, der er anfoert i bestemmelsen. Desuden kan modtagermedlemsstaten i medfoer af EF-traktatens artikel 186 fremsaette begaering om, at Domstolen traeffer de noedvendige foreloebige forholdsregler, naar der er anlagt sag ved Domstolen i medfoer af traktatens artikel 170.
40 Subsidiaert har den belgiske regering anfoert, at 1987-dekretet ikke laegger hindringer i vejen for fri udveksling af radio- og tv-udsendelser fra andre medlemsstater, idet overenskomsterne med Eksekutivmyndigheden indgaas efter fri forhandling med saavel udenlandske som belgiske tv-kanaler og dermed er et hensigtsmaessigt middel til at fremme udviklingen af den europaeiske programproduktion, der er omhandlet i artikel 4 og 5 i direktiv 89/552. Eksekutivmyndigheden raader ikke over et frit skoen ved fastsaettelsen af vilkaarene og betingelserne i saadanne overenskomster, idet disse er angivet i en bekendtgoerelse af 22. december 1988 (Moniteur belge 1989, s. 4896, og 1992, s. 6532) og forud for indgaaelsen af overenskomsterne skal forelaegges for Conseil supérieur de l' audiovisuel (Det OEverste Audiovisuelle Raad) til udtalelse.
41 I denne forbindelse bemaerkes, at det fremgaar af den naevnte bekendtgoerelse, at overenskomsterne ikke kan haevdes at blive indgaaet "efter fri forhandling", idet fordeling af de udenlandske kanalers programmer kun tillades paa de i overenskomsterne opstillede betingelser, som naermere skal udformes i overenskomsterne.
42 Hvad dernaest angaar argumentet om, at overenskomsterne er et hensigtsmaessigt middel til at gennemfoere artikel 4 og 5 i direktiv 89/552, bemaerkes, at det ° som fastslaaet i denne doms praemis 34 ° paahviler den medlemsstat, hvorfra udsendelserne bringes, at drage omsorg for, at direktivets bestemmelser, herunder artikel 4 og 5, overholdes, og at det derfor ikke kan tillades, at modtagermedlemsstaten opstiller sine egne kriterier paa omraadet og lader dem gaelde for udsendelser fra andre medlemsstater.
Argumentet paa grundlag af artikel 10 i den europaeiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder.
43 Den belgiske regering har anfoert, at artikel 10, stk. 1, tredje punktum, i den europaeiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder udtrykkeligt giver mulighed for at indfoere en obligatorisk godkendelsesordning for radio- og tv-foretagender og dermed, saa meget mere, for foretagender, der viderespreder udsendelser.
44 Dette argument kan ikke tiltraedes.
45 Som Kommissionen med rette har anfoert, er en obligatorisk godkendelsesordning paa tv-omraadet ganske vist ikke i strid med menneskerettighedskonventionens artikel 10, men dette er ikke til hinder for, at en saadan ordning kan vaere i strid med faellesskabsretten.
Argumentet paa grundlag af EF-traktatens artikel 128
46 Den belgiske regering har anfoert, at den ordning, som er indfoert ved 1987-dekretet, og som tager sigte paa at tilgodese visse kulturelle maal, maa antages at vaere berettiget, for saa vidt som direktiv 89/552 og saerlig direktivets artikel 4 og 5 skal fortolkes paa baggrund af traktatens bestemmelser om kultur i artikel 128, som blev indfoejet i EF-traktaten ved traktaten om Den Europaeiske Union.
47 Dette argument kan heller ikke tiltraedes.
48 I denne forbindelse bemaerkes, at det fremgaar af syttende og attende betragtning til direktiv 89/552, at direktivet ° specielt ved hjaelp af bestemmelserne i artikel 4 og 5 ° ogsaa har kulturelle formaal.
49 I henhold til traktatens artikel 128, stk. 1, bidrager Faellesskabet til, at medlemsstaternes kulturer kan udfolde sig, idet det respekterer den nationale og regionale mangfoldighed og samtidig fremhaever den faelles kulturarv, og i henhold til artikel 128, stk. 4, tager Faellesskabet ogsaa hensyn til de kulturelle aspekter i sin indsats i henhold til andre bestemmelser i traktaten.
50 Artikel 128 indeholder imidlertid ingen bemyndigelse til modtagermedlemsstaten til, som en fravigelse af den ordning, der er indfoert ved direktiv 89/552, at underkaste udsendelser fra en anden medlemsstat en fornyet kontrol.
Argumentet vedroerende subsidiaritetsprincippet
51 Den belgiske regering har gjort gaeldende, at den i medfoer af subsidiaritetsprincippet i EF-traktatens artikel 3 B, stk. 2, har fri adgang til at handle paa kulturomraadet, naar blot den ikke derved unddrager sig sine faellesskabsforpligtelser.
52 Som allerede udtalt i denne doms praemis 33, bestemmes det i artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552, at medlemsstaterne skal sikre modtagefrihed og ikke maa hindre retransmission paa deres omraade af fjernsynsudsendelser fra andre medlemsstater af grunde, der falder inden for de ved direktivet samordnede omraader.
53 En medlemsstat kan saaledes ikke unddrage sig denne forpligtelse i medfoer af direktiv 89/552 ved at paaberaabe sig traktatens artikel 3 B, stk. 2, hvilket den belgiske regering i oevrigt selv har anerkendt.
Argumentet vedroerende opretholdelse af alsidigheden i medierne
54 Den belgiske regering har endvidere anfoert, at den ordning, der er indfoert ved 1987-dekretets artikel 22, stk. 2 ° for saa vidt som kulturpolitikken ikke falder inden for det omraade, der er samordnet ved direktiv 89/552 ° er berettiget af almene hensyn, da ordningen bl.a. giver Eksekutivmyndigheden mulighed for, ved hjaelp af overenskomster med de belgiske og udenlandske kanaler, at opretholde alsidigheden i medierne. Domstolen har saaledes i domme af 25. juli 1991 (sag C-288/89, Stichting Collectieve Antennevoorziering Gouda m.fl., Sml. I, s. 4007, og sag C-353/89, Kommissionen mod Nederlandene, Sml. I, s. 4069) udtrykkeligt anerkendt, at en kulturpolitik, som har til formaal at sikre ytringsfriheden for de forskellige samfundsmaessige, kulturelle, religioese og aandelige stroemninger i en medlemsstat, saaledes som denne skal kunne give sig udslag i pressen og gennem radio og fjernsyn, kan vaere et tvingende alment hensyn, der kan udgoere en begrundelse for restriktioner i den frie adgang til udveksling af tjenesteydelser, der er sikret ved EF-traktatens artikel 59.
55 Idet det findes ufornoedent at tage stilling til, om artikel 10 ff. i direktiv 89/552 og saerlig artikel 10, stk. 1, artikel 11, stk. 1, artikel 17, stk. 1, litra a), samt artikel 19, som Kommissionen har gjort gaeldende, indeholder en udtoemmende regulering af retsomraadet, bemaerkes, at den belgiske regering ° som anfoert af generaladvokaten i punkt 65 i forslaget til afgoerelse ° ikke fyldestgoerende og detaljeret har godtgjort, at bestemmelserne om en forudgaaende tilladelse er et noedvendigt middel, i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, til at sikre alsidigheden paa det audiovisuelle omraade eller i medierne i almindelighed.
Argumentet paa grundlag af direktiv 93/83
56 Den belgiske regering har endelig gjort gaeldende, at eftersom direktiv 93/83 paalaegger medlemsstaterne at soerge for, at viderespredning af udsendelser fra andre medlemsstater gennem kabelanlaeg sker under iagttagelse af ophavsrettigheder og ophavsretsbeslaegtede rettigheder, maa direktiv 89/552 ikke medfoere, at fri udveksling af tv-programmer, som er i strid med ophavsretslovgivningen, fremmes.
57 I denne henseende er det tilstraekkeligt at bemaerke, at den belgiske regering ° som anfoert af generaladvokaten i punkt 57 i forslaget til afgoerelse ° intet har fremfoert, som kan give grundlag for at fastslaa, at ophavsrettighederne ikke kan beskyttes ved hjaelp af andre midler, som er mindre indgribende end en forudgaaende tilladelse til viderespredning.
58 Heraf foelger, at Kommissionen maa gives medhold i sit foerste klagepunkt.
Andet klagepunkt vedroerende 1987-dekretets artikel 26 og 26b
59 Dekretets artikel 26 indeholder foelgende bestemmelser:
"...
Stk. 2. Radio- og tv-institutioner, der opfylder de betingelser, Eksekutivmyndigheden har fastsat i medfoer af artikel 22, stk. 2, kan sende kommercielle reklamer, som saerlig retter sig til seerne i det franske faellesskab, efter at have opnaaet Eksekutivmyndighedens udtrykkelige forudgaaende tilladelse hertil.
Stk. 3. Eksekutivmyndigheden traeffer bestemmelse om, paa hvilke betingelser RTBF og de i stk. 1 og 2 naevnte radio- og tv-institutioner kan indfoeje kommercielle reklamer i deres programmer.
I disse betingelser skal bl.a. indgaa regler for, hvorledes radio- og tv-institutionerne kan deltage i fremme af det franske faellesskabs og EF-medlemsstaternes audiovisuelle kulturelle produktioner, i opretholdelse og udvikling af alsidigheden paa det audiovisuelle omraade med hensyn til det franske faellesskabs kanaler og i opretholdelse og udvikling af alsidigheden inden for den opinionsdannende eller alment oplysende presse i det franske faellesskab.
Stk. 4. Kommercielle reklamer maa hverken vaere i strid med love, dekreter eller bekendtgoerelser om reklame i almindelighed eller om reklame for bestemte former for varer eller tjenesteydelser, og de maa ikke vaere i strid med artikel 27-27 g.
De i stk. 2 naevnte institutioner forpligter sig ° forud for meddelelse af tilladelse til at sende kommercielle reklamer, som saerlig retter sig til seerne i det franske faellesskab ° til at overholde de regler om reklamer, der er naevnt i dette stykkes foerste afsnit."
60 Dekretets artikel 26b bestemmer foelgende:
"Stk. 1. [RTBF] og de i artikel 26, stk. 1 og 2, naevnte radio- og tv-institutioner kan udsende tele-shoppingprogrammer efter udtrykkelig forudgaaende tilladelse hertil fra Eksekutivmyndigheden.
Stk. 2. [RTBF] og de godkendte radio- og tv-institutioner baerer det fulde ansvar for udsendelsen af tele-shoppingprogrammerne og for overholdelsen af de betingelser, der er fastsat i dette dekret og gennemfoerelsesbekendtgoerelserne hertil.
[Stk. 3-7 indeholder bestemmelser om tele-shopping].
[Stk. 8 indeholder bestemmelser om aarsregnskaber for radio- og tv-institutioner, som har tilladelse til at drive tele-shoppingvirksomhed]."
61 Kommissionen har anfoert, at den ordning, der er indfoert ved 1987-dekretets artikel 26 og 26 b om meddelelse af tilladelse til, at radio- og tv-institutioner i andre medlemsstater sender kommercielle reklamer og tele-shoppingprogrammer, der saerlig retter sig til seerne i det franske faellesskab ° hvortil der bl.a. knyttes en betingelse om, at institutionerne skal stoette det franske faellesskabs tv-kanaler og skrevne presse ° er endnu mere restriktiv end den almindelige ordning i henhold til dekretets artikel 22. Den er derfor saa meget mere i strid med artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552.
62 Den belgiske regering har anfoert, at alle kanaler, som fra en anden medlemsstat sender kommercielle reklamer, der saerlig retter sig til seerne i det franske faellesskab, enten hoerer under dets myndighed eller rent faktisk omgaar de bestemmelser, der er gaeldende i det franske faellesskab. Artikel 26 og 26b tager specielt sigte paa omgaaelse af de nationale regler i modtagermedlemsstaten. Udenlandske tv-kanaler, hvis udsendelser saerlig retter sig til seerne i det franske faellesskab, kan ikke kraeve, at artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552 bringes i anvendelse. Ifoelge Domstolens dom af 3. december 1974 (sag 33/74, Van Binsbergen, Sml. s. 1299) og af 5. oktober 1994 (sag C-23/93, TV10, Sml. I, s. 4795) har medlemsstaterne ret til at traeffe foranstaltninger over for institutioner, der omgaar de nationale regler.
63 Hertil bemaerkes, at 1987-dekretets artikel 26 og 26b generelt tager sigte paa den situation, at radio- og tv-institutioner i andre medlemsstater omgaar modtagermedlemsstatens lovgivning. Som den belgiske regering selv har anfoert, stoettes bestemmelserne paa en antagelse af, at det forhold, at radio- og tv-institutioner i andre medlemsstater sender kommercielle reklamer eller tele-shoppingprogrammer, der retter sig til seerne i det franske faellesskab, i sig selv udgoer en omgaaelse af modtagermedlemsstatens lovgivning.
64 Denne opfattelse kan ikke tiltraedes.
65 Idet det ikke er noedvendigt at tage stilling til, om en medlemsstat efter udstedelsen af direktiv 89/552 stadig har ret til i medfoer af traktatens artikel 59 at traeffe foranstaltninger, der skal forhindre, at de i traktaten garanterede friheder udnyttes af en tjenesteyder, hvis virksomhed helt eller fortrinsvis er rettet mod denne stats territorium, med sigte paa at unddrage sig de regler, som ville gaelde for ham, saafremt han var etableret paa naevnte stats territorium (Van Binsbergen-dommen, jf. ovenfor, praemis 13, dom af 16.12.1992, sag C-211/91, Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 6757, praemis 12, og TV10-dommen, jf. ovenfor, praemis 20), skal det blot bemaerkes, at en medlemsstat under alle omstaendigheder ikke paa grundlag af denne praksis har ret til generelt at udelukke, at bestemte tjenesteydelser kan praesteres af erhvervsdrivende i andre medlemsstater, idet dette ville svare til at ophaeve den frie adgang til udveksling af tjenesteydelser (jf. dom af 16.12.1992, Kommissionen mod Belgien, jf. ovenfor, praemis 12).
66 Herefter maa Kommissionen gives medhold i sit andet klagepunkt.
Overholdelsen af artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552 i det flamske faellesskab
Tredje klagepunkt vedroerende artikel 3, 5 og 10 i dekretet af 4. maj 1994
67 Indledningsvis bemaerkes, at Domstolen i ovennaevnte dom af 16. december 1992, Kommissionen mod Belgien, i et traktatbrudssoegsmaal, som angik artikel 3 og 4 i det flamske faellesskabs dekret af 28. januar 1987 om fordeling af lyd- og billedprogrammer gennem kabeldistributionsnet for radio og fjernsyn og om godkendelse af ikke-offentlige fjernsynsinstitutioner (Moniteur belge af 19.3.1987, s. 4196, herefter "dekretet af 28. januar 1987"), fastslog, at Kongeriget Belgien havde undladt at opfylde de forpligtelser, der paahvilede det i medfoer af traktatens artikel 59 og 60, ved at stille krav om en forudgaaende tilladelse ° hvortil der kunne knyttes betingelser ° til fordeling gennem kabelanlaeg af fjernsynsprogrammer fra ikke-offentlige stationer i andre medlemsstater.
68 Den 4. maj 1994 udstedte det flamske faellesskab et dekret om kabeldistributionsnet for radio og fjernsyn, om den tilladelse, der er noedvendig til anlaeg og drift af saadanne net, og om fremme af udsendelse og produktion af fjernsynsprogrammer (Belgisch Staatsblad af 4.6.1994, s. 15434/15440), herefter "dekretet af 4. maj 1994").
69 Artikel 3, 5 og 10 i det sidstnaevnte dekret er affattet saaledes:
"Artikel 3
Ingen maa anlaegge eller drive et kabeldistributionsnet for radio eller tv uden at have opnaaet tilladelse hertil fra den flamske regering paa de i dette dekret anfoerte betingelser. Den flamske regering kan fastsaette yderligere betingelser.
Tilladelsen kan tilbagekaldes eller suspenderes paa betingelser, som fastsaettes af den flamske regering, i tilfaelde af overtraedelse af bestemmelserne i dette dekret eller i bekendtgoerelser til gennemfoerelse af dekretet.
Artikel 5
Stk. 1. Den i artikel 3 omhandlede tilladelse kan kun meddeles juridiske personer.
Stk. 2. I tilladelsen anfoeres det omraade, hvor nettet kan drives, de programmer, der kan viderespredes, og de tjenesteydelser, der kan tilbydes.
Enhver aendring med hensyn til viderespredning af et nyt radio- eller tv-program eller med hensyn til tilbud om nye tjenesteydelser forelaegges den flamske regering til godkendelse. Regeringen efterproever, om alle betingelser ifoelge dette dekret er opfyldt.
Afgoerelsen om, hvorvidt aendringen kan godkendes, meddeles kabeldistributionsselskabet inden fire maaneder fra indgivelsen af ansoegningen. Kabeldistributionsselskabet kan ivaerksaette aendringen fra meddelelsen om godkendelsen eller i oevrigt fra udloebet af den for afgoerelsen fastsatte frist.
...
Stk. 6. Kabeldistributionsselskaber, som ved ikrafttraedelsen af dette dekret er i besiddelse af en tilladelse udstedt i medfoer af kongelig anordning af 24. december 1966 om distributionsnet for radio- og tv-udsendelser til tredjemands bopael, bevarer tilladelsen indtil dens udloebstidspunkt, paa betingelse af, at de overholder bestemmelserne i dette dekret eller bekendtgoerelser til gennemfoerelse af dekretet.
Artikel 10
Stk. 1. Kabeldistributionsselskabet skal simultant og fuldstaendigt videresprede foelgende programmer gennem sit kabelanlaeg for radio eller tv:
[vedroerer belgiske programmer]
Stk. 2. Med forbehold af bestemmelserne i stk. 1 kan kabeldistributionsselskabet videresprede foelgende programmer gennem sit kabelanlaeg for radio eller tv:
[nr. 1-3 vedroerer belgiske programmer]
4. Lyd- og billedprogrammer fra radio- eller tv-institutioner, der er godkendt af regeringen i en anden medlemsstat i Den Europaeiske Union end Belgien, for saa vidt som den paagaeldende radio- eller tv-institution i vedkommende medlemsstat er undergivet den kontrol, der foeres med radio- eller tv-institutioner, hvis udsendelser er bestemt til offentligheden i medlemsstaten, og denne kontrol rent faktisk angaar overholdelsen af faellesskabsretten, saerlig med hensyn til ophavsretten og ophavsretsbeslaegtede rettigheder samt Den Europaeiske Unions internationale forpligtelser, og for saa vidt som radio- eller tv-institutionen og de programmer, den udsender, ikke strider mod den offentlige orden, saedeligheden og den offentlige sikkerhed i det flamske faellesskab.
[nr. 5 vedroerer programmer fra tredjelande]
[nr. 6 og 7 vedroerer radioprogrammer]."
70 Ved artikel 25, stk. 1, i dekretet af 4. maj 1994 er artikel 3 i dekretet af 28. januar 1987 blevet ophaevet.
Formaliteten
71 Den belgiske regering har anfoert, at sagen maa afvises, for saa vidt som den angaar det flamske faellesskabs bestemmelser, idet den begrundede udtalelse af 10. januar 1994 angik dekretet af 28. januar 1987, mens staevningen angaar det nye dekret af 4. maj 1994. Til stoette herfor har den belgiske regering for det foerste gjort gaeldende, at Kommissionen i strid med traktatens artikel 169 ikke forud for sagens anlaeg har givet den lejlighed til at fremsaette sine bemaerkninger til de i staevningen fremfoerte klagepunkter, for det andet, at Kommissionen ikke har taget den gaeldende lovgivning paa tidspunktet for fremsaettelsen af den begrundede udtalelse i betragtning, og endelig, at den begrundede udtalelse og staevningen ikke stoettes paa de samme betragtninger og de samme anbringender.
72 Heroverfor har Kommissionen anfoert, at sagens genstand, dvs. undladelsen af at efterkomme artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552, er forblevet den samme, for saa vidt som der ogsaa efter den nye ordning stilles krav om en forudgaaende tilladelse, og at grundene til, at ordningen er i strid med artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552, ogsaa er forblevet uaendrede. I denne sammenhaeng har Kommissionen henvist til Domstolens dom af 17. november 1992 (sag C-105/91, Kommissionen mod Graekenland, Sml. I, s. 5871).
73 Det fremgaar ganske vist af Domstolens praksis, at genstanden for en sag anlagt i medfoer af traktatens artikel 169 afgraenses af den administrative procedure, der er foreskrevet i denne bestemmelse, og at de klagepunkter, der fremfoeres til stoette for Kommissionens begrundede udtalelse og sagsanlaegget, foelgelig skal vaere de samme (jf. dommen i sagen Kommissionen mod Graekenland, praemis 12).
74 Dette krav kan imidlertid ikke indebaere, at der under alle omstaendigheder skal vaere fuldstaendig overensstemmelse mellem de nationale bestemmelser, der omtales i den begrundede udtalelse, og dem, der naevnes i staevningen. Saafremt der er gennemfoert aendringer i lovgivningen mellem disse to led i proceduren, er det saaledes tilstraekkeligt, at den ordning, der er indfoert gennem den lovgivning, der er paatalt under den administrative procedure, som helhed er blevet opretholdt i kraft af de nye bestemmelser, som medlemsstaten har udstedt efter den begrundede udtalelse, og som anfaegtes under sagen (jf. dom af 1.12.1965, sag 45/64, Kommissionen mod Italien, Sml. 1965-1968, s. 129, org. ref.: Rec. s. 1057, og af 5.7.1990, sag C-42/89, Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 2821, samt dommen i sagen Kommissionen mod Graekenland, praemis 13).
75 I den foreliggende sag fremgaar det af den begrundede udtalelse, at den kritik, Kommissionen rejste under den administrative procedure, angik kravet i henhold til dekretet af 28. januar 1987 om en forudgaaende tilladelse til viderespredning af udsendelser fra fjernsynsinstitutioner i andre medlemsstater. Det fremgaar af paastandene i staevningen, at det ogsaa er denne ordning, Kommissionen har anfaegtet i denne sag. Desuden havde Kommissionen i den begrundede udtalelse allerede anfoert, at forslaget til det nye dekret, som blev fremsat den 5. juli 1991, ikke kunne anses for tilstraekkeligt i denne henseende.
76 Det maa herefter laegges til grund, at Kommissionen, ved i staevningen at anfaegte bestemmelserne i dekretet af 4. maj 1994, ikke har aendret sagens genstand og ikke har tilsidesat traktatens artikel 169. Sagen boer saaledes antages til realitetsbehandling.
77 Den belgiske regering har endvidere anfoert, at man i dekretet af 4. maj 1994 har erstattet bestemmelserne om den kraevede tilladelse med regler, hvorefter der blot skal indgives anmeldelse, og at der af denne grund ikke er overensstemmelse mellem den begrundede udtalelse og staevningen.
78 I denne forbindelse er det tilstraekkeligt at bemaerke, at dette argument hoerer til sagens realitet, idet der kun kan tages stilling til det efter en gennemgang af den anmeldelsesordning, der er indfoert ved dekretet af 4. maj 1994.
Realiteten
79 Kommissionen har anfoert, at bestemmelserne om den forudgaaende tilladelse maa anses for at vaere opretholdt ved dekretet af 4. maj 1994, idet der i dekretets artikel 10, stk. 2, nr. 4, opstilles tre betingelser for viderespredning af programmer fra andre medlemsstater. For det foerste skal udsendelsen af programmerne vaere godkendt af regeringen i en anden medlemsstat, for det andet skal den institution, der udsender programmerne, vaere undergivet denne anden medlemsstats kontrol, og for det tredje maa programmerne ikke stride mod den offentlige orden, saedeligheden eller den offentlige sikkerhed. I henhold til artikel 5, stk. 2, i dekretet af 4. maj 1994 tilkommer det den flamske regering at foere kontrol med, at disse betingelser overholdes, og at give tilladelse til eller afslaa at give tilladelse til viderespredningen.
80 Kommissionen har anfoert, at denne tilladelsesordning er uforenelig med artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552, idet denne direktivbestemmelse ikke giver de medlemsstater, hvori viderespredningen finder sted, ret til at foere kontrol med, om udsendelsesmedlemsstaten opfylder sine forpligtelser i henhold til direktivet korrekt.
81 Den belgiske regering har paa sin side for det foerste anfoert, at dekretet af 4. maj 1994 kun indeholder bestemmelser om en anmeldelsesprocedure, som skal tjene til at identificere radio- eller tv-institutionen som en institution i Faellesskabet eller i et tredjeland med henblik paa at afgoere, om den kan vaere omfattet af den frie adgang til udveksling af tjenesteydelser i henhold til direktiv 89/552.
82 I denne forbindelse bemaerkes, at der i artikel 3 og 5 i dekretet af 4. maj 1994 udtrykkeligt tales om en tilladelse som betingelse for at anlaegge eller drive et kabeldistributionsnet for radio og fjernsyn. I henhold til dekretets artikel 3 udstedes tilladelsen paa de i dekretet anfoerte betingelser, herunder kravene i dekretets artikel 10, stk. 2, nr. 4, til programmer fra andre medlemsstater, mens det i artikel 5, stk. 2, bestemmes, at det i tilladelsen bl.a. skal anfoeres, hvilke programmer der kan viderespredes.
83 Den belgiske regering har for det andet gjort gaeldende, at der ved direktiv 89/552 kun er sket en samordning af nogle af omraaderne inden for medlemsstaternes lovgivninger om fjernsynsvirksomhed. Medlemsstaterne har saaledes bevaret deres kompetence til at efterproeve, om udsendelserne har en reel tilknytning til den medlemsstat, hvorfra de bringes, og om de dér reelt er undergivet en kontrol. Herved saettes de i stand til at forhindre, at radio- eller tv-institutioner, som ikke har en faktisk tilknytning til en medlemsstat, uberettiget kan paaberaabe sig den frie adgang til udveksling af tjenesteydelser.
84 Den belgiske regering har tilfoejet, at den tilladelse, der naevnes i artikel 10, stk. 2, nr. 4, i dekretet af 4. maj 1994, ikke indebaerer et krav om en bestemt kontrol. Naar et kabeldistributionsselskab indgiver anmeldelse om viderespredning af et nyt udenlandsk program, skal myndighederne under alle omstaendigheder fastlaegge, fra hvilken medlemsstat udsendelsen finder sted, og efterproeve, om den paagaeldende medlemsstat er det land, under hvis "myndighed" radio- eller tv-institutionen hoerer. Det er kun saadanne institutioner, der kan stoette ret paa den frie adgang til udveksling af udsendelser i henhold til direktiv 89/552.
85 Dette argument kan ikke tiltraedes.
86 Som det allerede er udtalt i denne doms praemis 34, er det kun de medlemsstater, hvorfra udsendelserne bringes, der skal foere kontrol med, at bestemmelserne i direktiv 89/552 overholdes af de radio- eller tv-institutioner, der hoerer under deres myndighed. Endvidere bemaerkes, at selv hvis de paagaeldende bestemmelser i dekretet af 4. maj 1994 kun antages at gaa ud paa at indfoere en tilsynsordning, er kravet om en forudgaaende tilladelse, som er en alvorlig hindring for den frie udveksling af udsendelser inden for Faellesskabet, der er ivaerksat ved direktivet, mere vidtgaaende end noedvendigt for at kunne fastslaa, at de paagaeldende udsendelser bringes fra en anden medlemsstat.
87 Den belgiske regering har for det tredje anfoert, at eftersom formaalet med direktiv 89/552 er at ivaerksaette den samordning, der er noedvendig for, i forholdet mellem medlemsstaterne, at etablere den gensidige tillid, der kan goere det muligt at udveksle tv-udsendelser paa tvaers af landegraenserne, maa modtagermedlemsstaten inden for visse graenser have ret til at kontrollere, om udsendelsesmedlemsstaten faktisk foerer kontrol med, at direktivet overholdes.
88 I denne henseende bemaerkes, at medlemsstaterne boer udvise gensidig tillid til den kontrol, der foretages paa deres respektive omraader (jf. dom af 25.1.1977, sag 46/76, Bauhuis, Sml. s. 5, praemis 22, og dommen i Hedley Lomas-sagen, jf. ovenfor, praemis 19).
89 Som Domstolen allerede har udtalt i praemis 36 i denne dom, kan en medlemsstat, hvis den finder, at en anden medlemsstat har undladt at opfylde de forpligtelser, der paahviler den i medfoer af direktiv 89/552, rejse traktatbrudssoegsmaal i henhold til traktatens artikel 170 eller anmode Kommissionen om at skride ind over for medlemsstaten i henhold til traktatens artikel 169.
90 Med hensyn til det argument, som den belgiske regering under henvisning til direktiv 93/83 har fremfoert om, at direktiv 89/552 ikke maa medfoere, at fri udveksling af tv-programmer, som er i strid med ophavsretslovgivningen, fremmes, henvises til praemis 57 i denne dom.
91 Den belgiske regering har endelig anfoert, at eftersom traktaten tillader hindringer for den frie udveksling af tjenesteydelser, naar saadanne hindringer er berettigede af hensyn til beskyttelsen af den offentlige orden, saedeligheden eller den offentlige sikkerhed, og der med direktiv 89/552 ikke er sket en samordning af medlemsstaternes lovgivninger paa disse omraader, maa modtagermedlemsstaten have adgang til at kontrollere, om udsendelser fra andre medlemsstater udgoer en trussel mod disse berettigede hensyn.
92 Hertil bemaerkes, som generaladvokaten har anfoert i punkt 100 og 101 i forslaget til afgoerelse, at direktiv 89/552 angaar omraader, som hoerer under den offentlige orden, saedeligheden eller den offentlige sikkerhed, og at varetagelsen af disse hensyn, for saa vidt som den foretagne regulering ikke er udtoemmende, under alle omstaendigheder ikke kan goere generelle bestemmelser om forudgaaende tilladelse til udsendelser fra andre medlemsstater berettigede, idet dette ville svare til at ophaeve den frie adgang til udveksling af tjenesteydelser (jf. dommen af 16.12.1992 i sagen Kommissionen mod Belgien, praemis 12).
93 Herefter maa Kommissionen gives medhold i sit tredje klagepunkt.
Manglende gennemfoerelse i den tosprogede hovedstadsregion Bruxelles (fjerde klagepunkt)
94 Kommissionen har gjort gaeldende, at Kongeriget Belgien for den tosprogede hovedstadsregion Bruxelles' vedkommende ikke inden for de fastsatte frister har udstedt de noedvendige bestemmelser for at efterkomme artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552.
95 Den belgiske regering har i svarskriftet oplyst, at direktiv 89/552 for denne regions vedkommende er blevet gennemfoert ved lov af 30. marts 1995.
96 I henhold til artikel 25 i direktiv 89/552 saetter medlemsstaterne de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet senest den 3. oktober 1991, og de underretter straks Kommissionen herom.
97 Da gennemfoerelsen ikke har fundet sted inden udloebet af den frist, der er fastsat i artikel 25 i direktiv 89/552, maa der gives Kommissionen medhold i dette klagepunkt.
Manglende gennemfoerelse i det tysksprogede faellesskab (femte klagepunkt)
98 Kommissionen har gjort gaeldende, at Kongeriget Belgien for det tysksprogede faellesskabs vedkommende ikke inden for de fastsatte frister har udstedt de noedvendige bestemmelser for at efterkomme artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552.
99 Den belgiske regering har anfoert, at der i det tysksprogede faellesskab er fuldstaendig fri adgang til viderespredning af tv-udsendelser, uanset hvorfra programmet sendes og uanset programindholdet, idet der ikke i det tysksprogede faellesskab gaelder bestemmelser, som giver dette adgang til at forhindre fri udveksling af udsendelser. I denne forbindelse har den belgiske regering forklaret, at den kongelige anordning af 24. december 1966 ikke laengere er gaeldende, da hjemmelsbestemmelsen, dvs. artikel 13 i lov af 26. januar 1960, er blevet ophaevet ved artikel 30 i lov af 13. juli 1987.
100 Kommissionen har imidlertid anfoert, at selv om der i det tysksprogede faellesskab ikke gaelder administrativt udstedte bestemmelser, som kan hindre fri udveksling af udsendelser fra andre medlemsstater, skal et direktiv dog gennemfoeres saa praecist og med en saadan klarhed, at de beroerte kan faa fuldt kendskab til deres rettigheder, saaledes at kravet om retssikkerhed er opfyldt.
101 Der kan ikke gives Kommissionen medhold i dette klagepunkt.
102 Det er i denne henseende tilstraekkeligt at bemaerke, at Kommissionen ikke har henvist til nogen bestemmelse eller til noget forhold, som kan give grundlag for at fastslaa, at der ikke i det tysksprogede faellesskab er sikret fri adgang til at modtage og videresprede udsendelser fra andre medlemsstater, som foreskrevet i artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552.
Manglende korrekt gennemfoerelse af artikel 14 og 15 i direktiv 89/552 i det franske faellesskab (sjette klagepunkt)
103 Kommissionen har gjort gaeldende, at Kongeriget Belgien for det franske faellesskabs vedkommende ikke har gennemfoert artikel 14 og 15 i direktiv 89/552 korrekt.
104 Den belgiske regering har ikke bestridt dette klagepunkt.
105 Det maa herefter fastslaas, at Kommissionen maa gives medhold i sit sjette klagepunkt.
106 Af det anfoerte foelger i det hele, at Kongeriget Belgien har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler det i henhold til direktiv 89/552, saerlig i henhold til direktivets artikel 2, 14 og 15, ved
° for saa vidt angaar det franske faellesskab, i det fransksprogede omraade, at opretholde bestemmelser om forudgaaende tilladelse til viderespredning gennem kabelanlaeg af tv-udsendelser fra andre medlemsstater
° for saa vidt angaar det franske faellesskab, i det fransksprogede omraade, at opretholde bestemmelser om forudgaaende udtrykkelig tilladelse, hvortil der kan knyttes betingelser, til viderespredning gennem kabelanlaeg af tv-udsendelser fra andre medlemsstater, som indeholder kommercielle reklamer eller et tele-shoppingprogram, som saerlig retter sig til seerne i det franske faellesskab
° for saa vidt angaar det flamske faellesskab, i det nederlandsksprogede omraade, at opretholde bestemmelser om forudgaaende tilladelse til viderespredning gennem kabelanlaeg af tv-udsendelser fra andre medlemsstater
° for saa vidt angaar den tosprogede hovedstadsregion Bruxelles ikke at udstede de noedvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivets artikel 2, stk. 2
° for saa vidt angaar det franske faellesskab ikke at udstede de noedvendige love og administrative bestemmelser for fuldt ud at efterkomme direktivets artikel 14 og 15.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
107 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da sagsoegte i det vaesentlige har tabt sagen, boer det paalaegges sagsoegte at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Kongeriget Belgien har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler det i henhold til Raadets direktiv 89/552/EOEF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedroerende udoevelse af tv-radiospredningsvirksomhed, saerlig i henhold til direktivets artikel 2, 14 og 15, ved
° for saa vidt angaar det franske faellesskab, i det fransksprogede omraade, at opretholde bestemmelser om forudgaaende tilladelse til viderespredning gennem kabelanlaeg af tv-udsendelser fra andre medlemsstater
° for saa vidt angaar det franske faellesskab, i det fransksprogede omraade, at opretholde bestemmelser om forudgaaende udtrykkelig tilladelse, hvortil der kan knyttes betingelser, til viderespredning gennem kabelanlaeg af tv-udsendelser fra andre medlemsstater, som indeholder kommercielle reklamer eller et tele-shoppingprogram, som saerlig retter sig til seerne i det franske faellesskab
° for saa vidt angaar det flamske faellesskab, i det nederlandsksprogede omraade, at opretholde bestemmelser om forudgaaende tilladelse til viderespredning gennem kabelanlaeg af tv-udsendelser fra andre medlemsstater
° for saa vidt angaar den tosprogede hovedstadsregion Bruxelles ikke at udstede de noedvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552
° for saa vidt angaar det franske faellesskab ikke at udstede de noedvendige love og administrative bestemmelser for fuldt ud at efterkomme artikel 14 og 15 i direktiv 89/552.
2) I oevrigt frifindes Kongeriget Belgien.
3) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.