Foreløbig udgave
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
R. NORKUS
fremsat den 7. maj 2026 (1)
Sag C-276/25
RÖSLE GROUP GmbH
mod
EVROmat a.s.
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Nejvyšší soud (øverste domstol, Den Tjekkiske Republik))
» Præjudiciel forelæggelse – intellektuel ejendomsret – direktiv 2004/48/EF – håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder – sag om krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed – ret til information – rækkevidde – ret til ikke kun oplysninger, men også dokumenter til bekræftelse af rigtigheden og fuldstændigheden af disse oplysninger «
1.        EU-retten har til formål at beskytte intellektuelle ejendomsrettigheder, som er en central drivkraft for et velfungerende indre marked. En bestemt proceduremæssig foranstaltning i denne beskyttelse består i retten for indehaveren af en intellektuel ejendomsret til at indhente oplysninger om oprindelsen af og distributionskanalerne for varer eller tjenesteydelser, der krænker denne rettighed. Giver denne foranstaltning mulighed for blot at indhente oplysninger, som almindelige data, eller også dokumenter, der kan bekræfte rigtigheden og fuldstændigheden af disse oplysninger? Dette er spørgsmålet, som er blevet forelagt Domstolen i nærværende sag.
Retsforskrifter
EU-retten
2.        I denne sag er 1., 3., 10., 13., 14., 17., 20. og 21. betragtning til direktiv 2004/48/EF (2) samt artikel 1, 3 og 6-8 heri relevante.
Tjekkisk ret
3.        Artikel 8 i direktiv 2004/48 er blevet gennemført i tjekkisk ret ved § 3 i zákon č. 221/2006 Sb., o vymáhání práv z průmyslového vlastnictví (lov nr. 221/2006 om håndhævelse af industrielle ejendomsrettigheder). Denne § 3 fastslår følgende:
»(1)      Indehaveren af rettigheden kan fra en tredjemand,
a)      som med henblik på at opnå en direkte eller indirekte økonomisk- eller kommerciel fordel har været i besiddelse af varer, der krænker rettigheder, eller
b)      som med henblik på at opnå en direkte eller indirekte økonomisk- eller kommerciel fordel har anvendt tjenesteydelser, der krænker rettigheder, eller
c)      som med henblik på at opnå en direkte eller indirekte økonomisk- eller kommerciel fordel har leveret tjenesteydelser, der er blevet brugt i forbindelse med krænkende handlinger, eller
d)      som er blevet angivet af en person, som er omfattet af litra a), b) eller c) som involveret i produktion, fremstilling eller distribution af varer eller levering af tjenesteydelser,
kræve oplysninger om oprindelsen af og distributionskanalerne for de varer eller tjenesteydelser, der overtræder loven.
(2)      Såfremt de oplysninger, der fremgår af stk. 1, ikke frivilligt gives inden for rimelig tid, kan rettighedsindehaveren anmode retten om at give pålæg om udlevering af disse oplysninger som led i en sag om krænkelse af rettigheder. Retten forkaster anmodningen, hvis den ikke står i rimeligt forhold til alvoren af truslen eller krænkelsen.
(3)      Oplysningerne omfatter:
a)      fornavn og efternavn eller firmanavn og bopæl eller hjemsted for fremstilleren, distributøren, opbevareren, leverandøren og enhver tidligere indehaver af varer eller tjenesteydelser, der krænker rettigheder
b)      oplysninger om mængder, der er produceret, fremstillet, leveret, opbevaret, modtaget eller bestilt, samt om den pris, der er opnået for de pågældende varer eller tjenesteydelser.
(4)      Bestemmelserne i stk. 1 og 2 finder anvendelse med forbehold af andre lovbestemmelser, der navnlig vedrører:
a)      en mere vidtgående ret til information
b)      brugen af oplysninger i civilretlige eller strafferetlige sager
c)      erstatningsansvaret ved misbrug af retten til information
d)      pligten til at opretholde fortrolighed
e)      retten til at nægte at meddele oplysninger, som ville tvinge den i stk. 1 omhandlede person til at indrømme, at vedkommende selv eller en af dennes nærmeste har deltaget i en krænkelse af en rettighed
f)      beskyttelsen af fortrolige kilder til information eller behandlingen af personoplysninger.«
Baggrunden for tvisten i hovedsagen, det præjudicielle spørgsmål og retsforhandlingerne for Domstolen
4.        Hovedsagen vedrører en tvist mellem RÖSLE GROUP, et tysk selskab, der er indehaver af EF-design nr. 004702645-0001 og nr. 004702645-0002 (begge med prioritetsdato den 9.2.2018), og som har anvendt disse designs til fremstilling af sine produkter, og EVROmat, et tjekkisk selskab, som ifølge RÖSLE GROUP har markedsført et produkt (et dæksel som en del af et regnvandsafledningssystem), der har en form, der er identisk med sidstnævntes design.
5.        RÖSLE GROUP nedlagde bl.a. påstand om, at retten skulle pålægge EVROmat at afholde sig fra at fremstille, tilbyde og sælge det omhandlede produkt, samt at retten skulle pålægge EVROmat at give RÖSLE GROUP relevante oplysninger om dette produkt, herunder relevante dokumenter til bekræftelse af disse oplysninger
6.        Městský soud v Praze (byretten i Prag, Den Tjekkiske Republik) frifandt, som ret i første instans, EVROmat i det hele. Vrchní soud v Praze (appeldomstolen i Prag, Den Tjekkiske Republik) ændrede ved appel førsteinstansens dom og pålagde EVROmat dels at afstå fra at fremstille, tilbyde og sælge produktet, dels at give RÖSLE GROUP følgende oplysninger om produktet: a) fornavn og efternavn eller firmanavn og bopæl eller hjemsted for fremstilleren,
distributøren, opbevareren, leverandøren og enhver tidligere indehaver af varer eller tjenesteydelser, der krænker rettigheder, og b) oplysninger om mængder, der er produceret, fremstillet, leveret, opbevaret, modtaget eller bestilt, samt om den pris, der er opnået for de nævnte varer.
7.        Appeldomstolen stadfæstede dog dommen fra retten i første instans for så vidt angår RÖSLE
GROUPs påstand om fremlæggelse af relevante dokumenter til at understøtte disse oplysninger. Appeldomstolen begrundede sin afgørelse vedrørende retten til information med, at der i henhold til § 3, stk. 1, litra a), i lov nr. 221/2006 kun kan pålægges en pligt til at videregive oplysninger, men ikke til at understøtte dem med relevante dokumenter, da dét at pålægge en sådan forpligtelse ville udgøre en væsentlig udvidelse af den lovbestemte pligt og bl.a. ville forhøje udgifterne for den part, der skal fremlægge oplysningerne.
8.        RÖSLE GROUP og EVROmat har iværksat en kassationsanke over appeldomstolens dom ved Nejvyšší soud (øverste domstol, Den Tjekkiske Republik), der er den forelæggende ret, og har gjort gældende, at der er foretaget en urigtig retlig bedømmelse.
9.        Ifølge den forelæggende ret har Domstolen endnu ikke taget stilling til spørgsmålet om, »hvorvidt en privatretlig enhed, der er forpligtet til at afgive oplysninger i henhold til artikel 8 i direktiv 2004/48, eller den nationale retsregel, hvorved retten til information er gennemført, skal bevise rigtigheden og fuldstændigheden af de givne oplysninger ved at fremlægge de relevante dokumenter for rekvirenten«. Den forelæggende ret er af den opfattelse, at EU-rettens bestemmelser på dette område ikke giver et entydigt svar på det stillede spørgsmål, der gør det muligt at nå frem til dette svar uden enhver rimelig tvivl, eller, sagt med andre ord, at de ikke udgør en acte clair.
10.      På denne baggrund har Nejvyšší soud (øverste domstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 8, stk. 1 og 2, i [direktiv 2004/48] fortolkes således, at en national [ret] på rekvirentens anmodning ikke alene skal pålægge den krænkende part (og/eller enhver anden person, der er [omfattet af] bestemmelsen) at give de i bestemmelsen nævnte oplysninger, men at den nationale domstol også skal pålægge vedkommende at [godtgøre] rigtigheden og fuldstændigheden af disse oplysninger ved at fremlægge relevante dokumenter for rekvirenten?«
11.      Forelæggelsesafgørelsen, der er dateret den 19. marts 2025, indgik til Domstolens Justitskontor den 11. april 2025. Sagsøgeren i hovedsagen, RÖSLE GROUP og Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg. I henhold til procesreglementets artikel 76, stk. 2, har Domstolen besluttet, at der ikke skal afholdes mundtlig forhandling.
Bedømmelse
12.      Med det eneste præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret en afklaring af omfanget af retten til information i henhold til artikel 8, stk. 1 og 2, i direktiv 2004/48. Spørgsmålet er især, om denne artikel giver indehaveren af en krænket intellektuel ejendomsrettighed ret til, hvis betingelserne i samme artikel er opfyldt, kun at indhente de deri anførte oplysninger eller også til at få fremlagt dokumenter, der kan bekræfte rigtigheden og fuldstændigheden af disse oplysninger.
13.      Den forelæggende ret, som tilsyneladende har lagt særlig vægt på betydningen af begrebet »information« i artikel 8, stk. 1 og 2, i direktiv 2004/48, som ifølge den henviser til selve dataene, er af den opfattelse, at kun videregivelse af sådanne data kan være genstand for en procedure i henhold til denne artikel. Kommissionen og RÖSLE GROUP har derimod i det væsentlige anført, at rækkevidden af retten til information som omhandlet i nævnte bestemmelse skal fortolkes bredt, således at det ikke kun er tilvejebringelsen af oplysninger, men ligeledes fremlæggelsen af dokumenter, der kan bekræfte oplysningernes rigtighed og fuldstændighed.
14.      Det skal i den forbindelse indledningsvis erindres, at medlemsstaterne som omhandlet i artikel 8, stk. 1, i direktiv 2004/48 sikrer, at de kompetente retslige myndigheder i forbindelse med sager om krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed og som svar på en velbegrundet og forholdsmæssig afpasset begæring fra rekvirenten kan pålægge den krænkende part og/eller enhver anden person at give oplysninger om oprindelsen af og distributionskanalerne for de varer eller tjenesteydelser, der krænker en intellektuel ejendomsrettighed, såfremt den pågældende er fundet i færd med at yde tjenester, der anvendes i de omtvistede aktiviteter, i kommerciel målestok.
15.      Artikel 8, stk. 2, i direktiv 2004/48 præciserer, at de oplysninger, der er nævnt i bestemmelsens stk. 1, i givet fald omfatter navn og adresse på producenter, fremstillere, distributører, leverandører og andre tidligere indehavere af varer eller tjenesteydelser samt på engros- og detailhandelsled og oplysninger om producerede, fremstillede, leverede, modtagne eller bestilte mængder og om den pris, der er opnået for de pågældende varer eller tjenesteydelser.
16.      Ordlyden af artikel 8, stk. 1 og 2, i direktiv 2004/48 siger intet om, hvorvidt medlemsstaterne skal sikre, at de kompetente retter i en situation som den i hovedsagen omhandlede kan pålægge sagsøgte ikke blot at afgive de ønskede oplysninger, men også at bevise deres rigtighed og fuldstændighed. Det kan med andre ord ikke på baggrund af ordlyden af denne artikel udledes, hvilken form oplysningerne skal gives i, eller hvordan de skal videregives. Det kan dog heller ikke på baggrund af ordlyden af nævnte artikel 8, stk. 1 og 2, udelukkes, at der er mulighed for, at disse oplysninger kan gives i form af dokumenter, der bekræfter deres rigtighed og fuldstændighed (3).
17.      Det fremgår imidlertid af Domstolens praksis, at den procedure for begæring om udlevering af oplysninger, der i artikel 8, stk. 1, i direktiv 2004/48 er foreskrevet til fordel for indehaveren af intellektuelle ejendomsrettigheder, udgør en særskilt sag og en EU-retlig særegenhed (4). Retten til oplysninger i artikel 8, stk. 1, konkretiserer den grundlæggende ret til adgang til effektive retsmidler, der er sikret i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og sikrer derved den effektive udøvelse af den grundlæggende ejendomsret, som omfatter intellektuelle ejendomsrettigheder, der er beskyttede i dets artikel 17, stk. 2. Således gør retten til oplysninger det muligt for indehaveren af den intellektuelle ejendomsrettighed at identificere, hvem der krænker sidstnævnte, og træffe de nødvendige foranstaltninger, såsom at fremsætte begæring om de foreløbige forholdsregler, der er fastsat i artikel 9, stk. 1 og 2, i direktiv 2004/48, eller erstatning i henhold til direktivets artikel 13, med henblik på at beskytte nævnte ret. Uden at have fuldt kendskab til omfanget af krænkelsen af vedkommendes intellektuelle ejendomsrettighed ville indehaveren af en sådan rettighed nemlig ikke være i stand til at fastslå eller præcist at udregne den erstatning, som denne ville have ret til som følge af krænkelsen (5). Det er således sikkert, at artikel 8, stk. 1 og 2, i direktiv 2004/48 fastsætter en proceduremæssig foranstaltning, der gør det muligt for indehaveren af en intellektuel ejendomsrettighed at indhente oplysninger, der kan informere den pågældende om de personer, der er involveret i krænkelsen af vedkommendes rettighed, og om omfanget af denne krænkelse.
18.      Jeg mener, at der kun kan være kendskab til det sande omfang af krænkelsen og de involverede personer, hvis de givne oplysninger er rigtige og fuldstændige. For at sikre rigtigheden og fuldstændigheden af disse oplysninger bør retten til information som omhandlet i artikel 8, stk. 1 og 2, i direktiv 2004/48 forstås således, at den ikke blot vedrører tilvejebringelsen af de oplysninger, som er omhandlet i bestemmelsen, men også fremlæggelsen af dokumenter, der bekræfter deres rigtighed og fuldstændighed, når rekvirenten har anmodet herom. Forhold vedrørende den sammenhæng, hvori bestemmelsen indgår, og teleologiske forhold understøtter denne tilgang (6).
19.      Hvad angår den sammenhæng, hvori artikel 8, stk. 1 og 2, i direktiv 2004/48 indgår, skal det nævnes, at det fremgår af 21. betragtning hertil, at retten til information, der har til formål at sikre et højt beskyttelsesniveau, gør det muligt at indhente præcise oplysninger om de rettighedskrænkende varers eller tjenesteydelsers oprindelse og distributionskanaler samt om identiteten af tredjemænd, der måtte have deltaget i krænkelsen. Denne betragtning kan derfor styrke fortolkningen, i medfør af hvilken retten til information som omhandlet i artikel 8, stk. 1 og 2, skal sikre, at indehaveren af en intellektuel ejendomsrettighed, der er blevet krænket, kan indhente de oplysninger, der nøjagtigt er bestemt (7) på grundlag af understøttende elementer.
20.      Den forelæggende ret er af den opfattelse, at fremlæggelse af dokumenter til støtte for et
anbringende om krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed bør være underlagt en efterfølgende procedure om fuldbyrdelse i henhold til reglerne i national ret og i overensstemmelse med de principper, der er fastsat i artikel 6 og 7 i direktiv 2004/48. Med andre ord er de procedurer, der er indledt i henhold til nævnte direktivs artikel 6 og 7 og dette direktivs artikel 8, forskellige, og sidstnævnte går endda forud for procedurer indledt i henhold til nævnte artikel 6 og 7.
21.      Det skal anføres, at intet i direktiv 2004/48 angiver, at disse proceduremæssige foranstaltninger nødvendigvis skal følge den kronologi, som den forelæggende ret har foreslået. Det skal erindres, at de alle er opført under dette direktivs kapitel 2 med overskriften »Foranstaltninger, procedurer og retsmidler« og opdelt i forskellige afsnit i henhold til deres processuelle kategori.
22.      Under afdeling 2 vedrørende bevismateriale i direktiv 2004/48 har artikel 6 og 7, som nærmere bestemt fastsætter de forpligtelser, der påhviler medlemsstaterne med henblik på at sikre, at der findes tilstrækkelige metoder til at fremføre og sikre bevismateriale, til formål at sikre, at rekvirenten og de kompetente retslige myndigheder har de nødvendige oplysninger til at afgøre, om der er sket en krænkelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, og hvilke konsekvenser dette i givet fald måtte have (8). 20. betragtning til dette direktiv præciserer desuden ikke blot bevisets afgørende betydning for at fastslå en krænkelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, men også vigtigheden af at sikre, at der reelt er mulighed for at optage, fremlægge og sikre beviser. Retten til information som omhandlet i artikel 8, stk. 1 og 2, i direktiv 2004/48 har dog nærmere til formål at give indehaveren af en intellektuel ejendomsrettighed oplysninger om krænkelsens kilde og omfang og ikke om selve dens eksistens.
23.      Desuden synes de proceduremæssige foranstaltninger, der er fastsat i artikel 6 og 7 i direktiv 2004/48, at have et bredere anvendelsesområde end dem, der er fastsat i dette direktivs artikel 8 for så vidt angår de omhandlede oplysninger. Faktisk definerer denne artikel 8, stk. 2, udtømmende de oplysninger, der kan være genstand for denne proceduremæssige foranstaltning, hvorimod artikel 6 og 7 blot generelt henviser til bevismateriale uden at begrænse de faktiske omstændigheder, det skal bevise. Artikel 8 i direktiv 2004/48 gør det desuden muligt at gå ud over de oplysninger, der kan indhentes fra krænkeren alene, og dermed at identificere alle dem, der befinder sig »bag kulisserne« i forbindelse med krænkelsen, ofte som en del af et komplekst distributionsnetværk (9). Det forekommer mig, at de førnævnte proceduremæssige foranstaltningers karakteristika taler for den konklusion, at disse foranstaltninger modsætningsvis er selvstændige, idet der ikke består et afhængighedsforhold mellem den ene og den anden, og i forhold til den rækkefølge, de skal implementeres i.
24.      Retten til information udgør således en »anden« foranstaltning, der skal sikre et højt beskyttelsesniveau sammenlignet med dem, der vedrører optagelse, fremlæggelse og sikring af beviser (10). Retten til information og metoderne til at optage og sikre beviser kan i den forbindelse efter omstændighederne betragtes som komplementære. Selv
om retten til information som en processuel metode har til formål at muliggøre indhentning af de oplysninger, der er anført i artikel 8, stk. 2, i direktiv 2004/48, forekommer denne ret mig at kunne udøves i forbindelse med andre processuelle foranstaltninger, navnlig vedrørende optagelsen og fremlæggelsen af bevismateriale angående krænkelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, forudsat at betingelserne for at udøve disse sidstnævnte foranstaltninger er opfyldt i overensstemmelse med dette direktivs artikel 6, stk. 1.
25.      14. betragtning til direktiv 2004/48 understøtter den konklusion, at de proceduremæssige foranstaltninger, der er omhandlet dels i dette direktivs artikel 8, stk. 1 og 2, dels bl.a. i nævnte direktivs artikel 6, stk. 1, er komplementære. Denne betragtning omfatter foranstaltningerne i
samme direktivs artikel 6, stk. 1, og artikel 8, stk. 2, således at de kun finder anvendelse på handlinger, der udføres i kommerciel målestok, uden at det berører medlemsstaternes mulighed for også at anvende foranstaltningerne i forbindelse med andre handlinger (11).
26.      Det følger desuden af Domstolens praksis, at en begæring om oplysninger på grundlag af artikel 8, stk. 1, i direktiv 2004/48 både kan fremsættes før anlæggelsen af en sag om krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed (12) såvel som efter den endelige afslutning af en sådan sag (13). Den rækkefølge, som den forelæggende ret har foreslået, at begæringer om oplysninger på den ene side og om bilag på den anden side bør indgives i, risikerer imidlertid at kollidere med den ovenfor beskrevne sammenhæng.
27.      Den rækkefølge, hvori en begæring om oplysninger behandles, før deres rigtighed og fuldstændighed kontrolleres, kan desuden vise sig at være i strid med den almindelige forpligtelse i artikel 3 i direktiv 2004/48, som i betragtning af sin generelle karakter, som angivet i overskriften på afdeling 1, hvor denne forpligtelse findes under dette direktivs kapitel II om »Foranstaltninger, procedurer og retsmidler«, skal gælde generelt inden for beskyttelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder, der er omfattet af nævnte direktiv (14). Hvis rigtigheden og fuldstændigheden af de oplysninger, der er givet i henhold til artikel 8, stk. 1 og 2, i direktiv 2004/48, skal kontrolleres i en efterfølgende håndhævelsesprocedure, vil dette nærmere bestemt kunne forlænge og komplicere procedurerne unødigt eller endda gøre dem mere omkostningsfulde, især for indehaveren af en krænket intellektuel ejendomsrettighed (15). Desuden kan en løsning, der skelner mellem fremsættelse af oplysninger og fremlæggelse af dokumenter, der kan bekræfte oplysningernes rigtighed og fuldstændighed, vise sig at være dårligt begrundet ud fra et perspektiv om forsvarlig forvaltning af retssystemet.
28.      Denne sammenhæng modsiger derfor efter min opfattelse den konklusion, som den forelæggende ret har foretaget, om, at kontrollen af rigtigheden og fuldstændigheden af de givne oplysninger i henhold til artikel 8, stk. 1 og 2, i direktiv 2004/48 bør udføres i en efterfølgende og særskilt håndhævelsesprocedure, med forbehold for
iagttagelse af bestemmelserne i artikel 6 og 7 i direktiv 2004/48, når indehaveren af en intellektuel ejendomsrettighed har anmodet herom i forbindelse med udøvelsen af sin ret til information.
29.      Fra et teleologisk synspunkt synes konklusionen om, at der efter anmodning fra indehaveren af en intellektuel ejendomsrettighed som omhandlet i artikel 8, stk. 1 og 2, i direktiv 2004/48 ikke blot skal gives de oplysninger, der er omhandlet i denne artikel, men også de elementer, der bekræfter deres rigtighed og fuldstændighed, at være den mest forenelige med formålet med direktiv 2004/48.
30.      EU-lovgiver har med dette direktiv valgt at sikre et højt, ækvivalent og ensartet beskyttelsesniveau af intellektuelle ejendomsrettigheder i det indre marked ved indbyrdes at tilnærme medlemsstaternes lovgivninger (16) og at foretage en minimumsharmonisering i forhold til håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder i almindelighed (17). Beskyttelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder er et centralt element for et velfungerende indre marked. Denne beskyttelse er navnlig vigtig, ikke kun for at fremme innovation og kreativitet, men også for at forbedre beskæftigelsen og konkurrenceevnen (18).
31.      Midlerne til at sikre håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder er afgørende for et velfungerende indre marked (19). Derfor fastsætter direktiv
2004/48 de foranstaltninger, procedurer og retsmidler, der er nødvendige for at sikre håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder (20). Domstolen har fastslået, at bestemmelserne i dette direktiv ikke tilsigter at regulere alle aspekter af de intellektuelle ejendomsrettigheder, men alene dem, der vedrører dels håndhævelsen af disse rettigheder, dels krænkelserne af disse ved at forpligte til etablering af effektive retsmidler, der kan forhindre, standse eller rette op på enhver krænkelse af en eksisterende intellektuel ejendomsret (21).
32.      Retten til information i henhold til artikel 8, stk. 1 og 2, i direktiv 2004/48 udgør således en væsentlig rettighed, som har til formål at sikre en effektiv beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, hvis umiddelbare sigte er at sikre en vis udligning af de forskellige muligheder for at indhente information, som den angivelige krænker af en intellektuel ejendomsrettighed og indehaveren af den pågældende ret råder over (22). Derfor forekommer rigtigheden og fuldstændigheden af de oplysninger, der kan indhentes gennem denne ret til information, mig,
i lighed med hvad Kommissionen har anført, at være afgørende for at sikre den reelle virkning af nævnte ret og mere generelt den beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, som foranstaltningerne i direktiv 2004/48 har til formål at garantere.
33.      Det skal i den forbindelse erindres, at Domstolen i Knor-dommen, adspurgt om de krav, der påhviler rekvirenten for at godtgøre, at vedkommende i forbindelse med begæringen om udlevering af oplysninger, der er foreskrevet i artikel 8, stk. 1, i direktiv 2004/48, er indehaver af en intellektuel ejendomsrettighed, fastslog, at der for at præcisere, om det fremlagte bevismateriale er tilstrækkeligt inden for rammerne af proceduren for denne begæring om udlevering af oplysninger, skal tages hensyn til arten af den intellektuelle ejendomsrettighed og de eventuelle særskilte formaliteter, der er opstillet for indehaveren af denne ret, og at det således tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, om rekvirenten har fremlagt tilstrækkelige beviser, der godtgør, at den pågældende er indehaver af en intellektuel ejendomsrettighed (23).
34.      Bør det mulige behov for parallelle krav til beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder i henhold til direktiv 2004/48, som sikret ved den proceduremæssige foranstaltning, der er fastsat i artikel 8, stk. 1, i direktivet, i den forbindelse ikke overvejes? Hvis rekvirenten for at begære udlevering af oplysninger om omfanget af krænkelsen af sine intellektuelle ejendomsrettigheder skal fremlægge tilstrækkelig dokumentation til at fastslå eksistensen af denne rettighed, hvorfor skulle krænkeren eller en tredjepart så være fritaget for at fremlægge dokumenter, der kan bekræfte rigtigheden og fuldstændigheden af de oplysninger, der er givet i forbindelse med denne procedure?
35.      Dette krav om fremlæggelse af ikke blot selve oplysningerne, men også de dokumenter, der bekræfter disse oplysninger, forekommer mig så meget desto mere berettiget, da retten til information i henhold til artikel 8 i direktiv 2004/48 ikke er en absolut rettighed. Den er reguleret idet denne rettighed ikke må misbruges (24). Den forelæggende ret skal, såfremt det er fastslået, at begæringen om udlevering af oplysninger er misbrugt, nægte adgang til at gøre brug af den (25). Det giver sig selv, at det almindelige princip om, at »ingen er forpligtet til at gøre det umulige« (26), finder anvendelse, når en krænker eller en tredjepart er forpligtet til at give indehaveren af en intellektuel ejendomsrettighed oplysninger i medfør af denne artikel 8, herunder også dokumenter, der bekræfter disse oplysninger. Der bør til understøttelsen af oplysninger navnlig kun kræves fremlæggelse af dokumenter, der er rimeligt tilgængelige, og dette efter fremgangsmåder i henhold til national ret, der skal være indrettet således, at målene i direktiv 2004/48 kan nås, bl.a. ved at gøre den processuelle foranstaltning vedrørende retten til information effektiv og forholdsmæssig (27), samtidig med at der sikres en ligevægt mellem parterne i sagens rettigheder og forpligtelser.
36.      Endelig skal det ud fra et praktisk synspunkt erindres, at blandt de oplysninger, som RÖSLE GROUP anmoder om dokumentation for, er oplysninger om mængder, der er produceret, fremstillet, leveret, opbevaret, modtaget eller bestilt, samt om den pris, der er opnået for de pågældende varer.
37.      Hvad angår disse oplysninger, særligt oplysningerne om mængderne og den pris, der er betalt og opnået for varerne, er det imidlertid vanskeligt at forestille sig, at det efter EU-lovgivers opfattelse ville have været tilstrækkeligt for en krænker eller en tredjepart, der er omfattet af artikel 8, stk. 1, i direktiv 2004/48, kun at give oplysningerne, dvs. selve dataene, uden de dokumenter, der bekræfter dem, såsom indkøbsordrer, modtagelsesbekræftelser eller fakturaer. Ud fra dette perspektiv, og særligt i betragtning af det høje beskyttelsesniveau, som denne lovgiver tilsigtede at sikre ved hjælp af direktiv 2004/48, er det vanskeligt at forestille sig, at videregivelsen af oplysninger om omfanget af en krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed kan adskilles fra fremlæggelsen af dokumenter, der bekræfter disse oplysninger. Uden dokumentation til bekræftelse af de givne oplysninger har indehaveren af en krænket intellektuel ejendomsrettighed ingen mulighed for at efterprøve, om disse oplysninger er fejlagtige, unøjagtige eller ufuldstændige. Under sådanne omstændigheder ville det imidlertid set i lyset af det høje beskyttelsesniveau for intellektuelle ejendomsrettigheder, der er tilsigtet med direktiv 2004/48, ikke være tilfredsstillende at kræve, at indehaveren blindt indleder efterfølgende procedurer med henblik på at indhente dokumentation uden nogen indikation af rigtigheden af de givne oplysninger.
38.      Af alle de ovenstående grunde mener jeg, der skal svares bekræftende på det præjudicielle spørgsmål, der er forelagt i nærværende sag. Navnlig skal artikel 8, stk. 1 og 2, i direktiv 2004/48 fortolkes således, at der på begæring fra indehaveren af en intellektuel ejendomsrettighed i henhold til denne artikel ikke blot skal fremlægges de deri nævnte oplysninger, men også fremlægges relevant dokumentation, der kan bekræfte deres rigtighed og fuldstændighed.
Forslag til afgørelse
39.      På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg, at Domstolen besvarer det præjudicielle spørgsmål, som Nejvyšší soud (øverste domstol, Den Tjekkiske Republik) har forelagt, som følger:
»Artikel 8, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder
skal fortolkes således, at
en national ret som svar på en rekvirents velbegrundede og forholdsmæssigt afpassede begæring ikke alene skal kunne pålægge den krænkende part og/eller enhver anden person, der er omfattet af denne bestemmelse, at give de oplysninger, der er nævnt heri, men også at godtgøre rigtigheden og fuldstændigheden af disse oplysninger ved at fremlægge relevante dokumenter for rekvirenten.«
1 –      Originalsprog: fransk.
2 –      Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 29.4.2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder (EUT 2004, L 157, s. 45, berigtiget i EUT 2004, L 195, s. 16).
3 –      Det skal i den forbindelse anerkendes, at begrebet »oplysninger« er meget bredt og i sin sædvanlige forstand henviser til alle data, uanset hvilket medie – herunder skriftlige medier – de fremgår af. Er det derfor ikke kunstigt, selv på et tekstuelt niveau, at skelne mellem selve dataene og de dokumenter, de fremgår af? Desuden har Domstolen i andre, ganske vist meget specifikke, sammenhænge, som ikke hænger sammen med direktiv 2004/48, såsom inden for konkurrenceretten, fastslået for så vidt angår indsamling af oplysninger vedrørende genstanden for en undersøgelse, at artikel 19, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i […] artikel [101 TEUF og 102 TEUF] (EFT 2003, L 1, s.1) på grund af den generiske karakter af ordet »oplysninger« i denne bestemmelse finder anvendelse uden forskel på både kategorien »indicier« og »beviser« (dom af 9.3.2023, Intermarché Casino Achats mod Kommissionen, C-693/20 P, EU:C:2023:172, præmis 103-108).
4 –      Dom af 27.4.2023, Castorama Polska og Knor (C-628/21, herefter »Knor-dommen«, EU:C:2023:342, præmis
40 og 45).
5 –      Jf. dom af 18.1.2017, NEW WAVE CZ (C-427/15, EU:C:2017:18, præmis 25 og den deri nævnte retspraksis).
6 –      Det følger af fast retspraksis, at der ved fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse ikke blot skal tages hensyn til dens ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori bestemmelsen indgår, og de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af (jf. Knor-dommen, præmis
36 og den deri nævnte retspraksis).
7 –      For betydningen af begrebet »précis« som synonym for begrebet »exact« jf.
Centre national de ressources textuelles et lexicales (CNRTL), https://www.cnrtl.fr/definition/pr%C3%A9cis
8 –      Jf. i denne retning meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet og det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg af 29.11.2017, Retningslinjer vedrørende Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF om håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder (COM(2017) 708
final, s. 29).
Brugen i denne meddelelse af begrebet »information« i forbindelse med artikel 6 og 7 i direktiv 2004/48 synes jeg understøtter ideen om, at man ikke bare bør adskille oplysningerne fra bevismaterialet. Der er faktisk intet til hinder for, at oplysningerne indgår som en del af dette bevismateriale.
9 –      Kommissionens rapport til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget af 22.12.2010, Anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv
2004/48/EF om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder (SEC(2010) 1589 final, s. 11).
10 –      21. betragtning sammenholdt med 20. betragtning til direktiv 2004/48.
11 –      Det følger af 14. betragtning til direktiv 2004/48, at »[h]andlinger, der udføres i kommerciel målestok, er handlinger, der udføres med henblik på direkte eller indirekte økonomisk eller kommerciel gevinst; dette udelukker normalt handlinger, der udføres af slutforbrugerne, når de handler i god tro«.
12 –      Dom af 17.6.2021, M.I.C.M. (C-597/19, EU:C:2021:492, præmis
84 og 96).
13 –      Jf. dom af 18.1.2017, NEW WAVE CZ (C-427/15, EU:C:2017:18, præmis 28).
14 –      I henhold til denne bestemmelse skal de foranstaltninger, procedurer og retsmidler, der er nødvendige for at sikre håndhævelsen af de intellektuelle ejendomsrettigheder, der også omfatter retten til information som omhandlet i artikel 8, i direktiv 2004/48, på den ene side være fair og rimelige, de må ikke være unødigt komplicerede eller udgiftskrævende, og de må ikke indebære urimelige frister eller medføre ugrundede forsinkelser (denne bestemmelses stk. 1). Disse foranstaltninger, procedurer og retsmidler skal dog også være effektive, stå i rimeligt forhold til krænkelsen og have afskrækkende virkning, og de skal anvendes på en sådan måde, at der ikke opstår hindringer for lovlig samhandel, og at der ydes garanti mod misbrug af dem (nævnte bestemmelses stk. 2).
15 –      Det skal i den forbindelse understreges, at hvis omkostningerne derimod kan være højere for lovovertræderen eller for enhver tredjepart, der er involveret i krænkelsen, forekommer dette mig ikke problematisk, for så vidt som disse omkostninger kan ses som havende en afskrækkende virkning mod krænkelser af intellektuelle ejendomsrettigheder i overensstemmelse med artikel 3, stk. 2, i direktiv 2004/48.
16 –      Jf. tiende betragtning til direktiv 2004/48 og dom af 18.12.2019, IT Development (C-666/18, EU:C:2019:1099, præmis
38).
17 –      Dom af 9.7.2020, Constantin Film Verleih (C-264/19, EU:C:2020:542, præmis
36).
18 –      Første betragtning til direktiv 2004/48.
19 –      Tredje betragtning til direktiv 2004/48.
20 –      Artikel 1 i direktiv 2004/48.
21 –      Jf. dom af 16.7.2015, Diageo Brands (C-681/13, EU:C:2015:471, præmis 73 og den deri nævnte retspraksis).
22 –      Jf. i denne retning generaladvokat Cruz Villalóns forslag til afgørelse Coty Germany (C-580/13, EU:C:2015:243, punkt 24).
23 –      Knor-dommen, præmis
46, 47 og 51.
24 –      Artikel 3, stk. 2, i direktiv 2004/48.
25 –      Jf. Knor-dommen (præmis 53 og den deri nævnte retspraksis).
26 –      Jf. dom af 6.11.2018, Scuola Elementare Maria Montessori mod Kommissionen, Kommissionen mod Scuola Elementare Maria Montessori og Kommissionen mod Ferracci (C-622/16 P
–
C-624/16 P, EU:C:2018:873, præmis 79 og den deri nævnte retspraksis).
27 –      Artikel 3, stk. 2, i direktiv 2004/48.