61989CJ0152_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indleveret til Domstolens Justitskontor den 27. april 1989, har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Storhertugdoemmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikel 95 og 96, idet det ved udligningen af punktafgiften af oel ved import og godtgoerelsen af punktafgiften af oel ved eksport saetter det svind, der opstaar under fremstillingen fra urten til faerdigvaren, til en sats, der overstiger det gennemsnitlige svind i den luxembourgske oelindustri og under alle omstaendigheder overstiger svindet i visse luxembourgske bryggerier.
2 I henhold til de efter den Belgisk-Luxembourgske OEkonomiske Union gaeldende faelles regler svares der ikke i Luxembourg og Belgien punktafgift af oel paa grundlag af faerdigvaren, men paa grundlag af den varme urt uden hensyn til det svind, som opstaar i den efterfoelgende fremstillings- og aftapningsproces. I et saadant system afhaenger den samlede afgift, der svares af faerdigvaren, oellet, af det svind, der opstaar under fremstillingen fra urt til faerdigvaren. Jo mindre svindet er, jo mindre bliver afgiftsbyrden.
3 For at bestemme afgiftsbelastningen for faerdigvaren, naar den eksporteres eller importeres, er det noedvendigt at gaa ud fra beskatningsgrundlaget, dvs. den varme urt, som oellet fremstilles af, og dernaest tage hensyn til det svind, der opstaar under fremstillingen fra urt til oel. Ved eksport sker omregningen af den eksporterede faerdigvare til varm urt paa grundlag af et svind paa 10% af urten. Ved import forhoejes de faktisk importerede maengder oel med 5% for at tage hensyn til det svind, der er opstaaet i oprindelsesstatens bryggerier, hvilket svarer til en svindsats paa 4,7619% af den varme urt.
4 Den 12. december 1983 fremsendte Kommissionen i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 en aabningsskrivelse til den luxembourgske regering. Ifoelge denne skrivelse oversteg det procentuelle svind, Luxembourg har fastsat med henblik paa at opkraeve punktafgiften ved import og godtgoere den ved eksport, det faktiske svind inden for landets graenser, og der forelaa saaledes en tilsidesaettelse af EOEF-Traktatens artikel 95 og 96. Kommissionen anfoerte, at ifoelge de oplysninger, den var i besiddelse af, kunne det svind, der opstaar i et moderne bryggeri, gaa helt ned til 2%, og at der ikke var nogen grund til at antage, at svindet i de luxembourgske bryggerier laa paa et hoejere niveau. Ifoelge Kommissionen indebaerer det luxembourgske afgiftssystem for oel, at godtgoerelsen ved eksport er hoejere end det afgiftsbeloeb, som faktisk belaster faerdigvaren, mens den afgift, der opkraeves ved import, er hoejere end den, som belaster den tilsvarende indenlandske vare.
5 I besvarelsen af aabningsskrivelsen redegjorde Luxembourg for sit afgiftssystem for oel og bestred, at de ved landets graenser anvendte satser udgjorde en tilsidesaettelse af Traktatens artikel 95 og 96. Kommissionen bestilte derefter en rapport hos to uafhaengige sagkyndige, professorerne Dalgliesh og Narziss, og paa grundlag af deres rapporter fremsatte den den 2. februar 1987 en begrundet udtalelse, idet den for Luxembourg anerkendte svindsatser, der ligger naer den nedre graense inden for intervallet 3,8-5,1% for eksporteret oel og inden for intervallet 2,7-4% for oel, der leveres paa hjemmemarkedet.
6 Ved skrivelse af 16. oktober 1987 svarede den luxembourgske regering, at landets oelindustri var daarligt udstyret, og at det ikke havde vaeret muligt at bringe svindet under oelfremstillingen ned under 10%, mens de udenlandske bryggerier havde bedre udstyr og derfor kun havde et svind paa 4,7619%. Da Kommissionen ikke fandt forklaringen tilfredsstillende, anlagde den denne sag.
7 Vedroerende de anfaegtede lovbestemmelser, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
Formaliteten
8 Den luxembourgske regering har paastaaet sagen afvist, idet Kommissionen i staevningen subsidiaert goer gaeldende, at de anvendte satser overstiger svindet i "visse luxembourgske bryggerier", mens den i den begrundede udtalelse kun har anfoert, at Luxembourg ved godtgoerelsen af punktafgiften ved eksport har anvendt en sats, der overstiger "det gennemsnitlige svind i den luxembourgske oelindustri", og at Luxembourg ved udligningen af punktafgiften ved import har anvendt en sats, der overstiger den oevre graense for det gennemsnitlige svind i Luxembourg og de lande, der eksporterer til Luxembourg.
9 Det bemaerkes i denne forbindelse, at den begrundede udtalelse i en af Kommissionen indledt traktatbrudssag, jf. Traktatens artikel 169, afgraenser sagens genstand, og at denne herefter ikke kan udvides. Vedkommende medlemsstats mulighed for at fremsaette bemaerkninger udgoer nemlig en med Traktaten tilsigtet vaesentlig garanti og et vaesentligt formkrav, der skal sikre, at den procedure, hvorefter det skal fastslaas, at en medlemsstat har begaaet traktatbrud, forloeber forskriftsmaessigt.
10 I denne sag har parternes forhandlinger under den administrative procedure i det vaesentlige vedroert spoergsmaalet, om de af Luxembourg anvendte svindsatser ved beskatning af importeret oel og godtgoerelse ved eksport er for hoeje, samt om hvilke kriterier der skal anvendes for at afgoere, om systemet er foreneligt med Traktatens artikel 95 og 96.
11 Herefter har det forhold, at den begrundede udtalelse ikke udtrykkeligt fastslog, at der som kriterium skulle anvendes svindet i "visse luxembourgske bryggerier", dvs. de mest produktive, ikke afskaaret den luxembourgske regering fra at fremsaette sine bemaerkninger til relevansen af dette kriterium, og det kan derfor heller ikke begrunde, at sagen afvises.
12 Den luxembourgske regering har yderligere gjort gaeldende, at konklusionen og grundene i den begrundede udtalelse ikke stemte overens, idet Luxembourg i konklusionen blev paalagt ikke at overskride det gennemsnitlige svind i Luxembourg og i de lande, der eksporterer til Luxembourg, mens den afgoerende grund blot indeholdt et forbud mod, at Luxembourg overskrider den svindsats, der opstaar ved fremstillingen inden for Luxembourg. Denne modstrid samt den uklare affattelse af selve konklusionen gjorde det umuligt for Luxembourg at efterkomme den begrundede udtalelse.
13 Det bemaerkes blot, at den luxembourgske regerings svar paa den begrundede udtalelse, hvori den goer gaeldende, at det af Kommissionen anfaegtede system er foreneligt med artikel 95 og 96, ikke tyder paa, at der har vaeret problemer med forstaaelsen af raekkevidden af den begrundede udtalelse.
14 Yderligere havde regeringen mulighed for at anmode om en afklaring af dette spoergsmaal, hvis den havde fundet det noedvendigt.
15 Det maa herefter fastslaas, at sagen kan antages til realitetsbehandling.
Realiteten
a) Artikel 95
16 Kommissionen har anfoert, at Luxembourg anvender et andet afgiftssystem for importeret oel end for indenlandsk fremstillet oel. Mens luxembourgske bryggerier, der drives rationelt, har en fordel af punktafgiftens stoerrelse, opkraeves der ifoelge Kommissionen altid et fast beloeb af det importerede produkt. Ifoelge Kommissionens opfattelse, er et saadant system kun foreneligt med artikel 95, hvis Luxembourg kan godtgoere, at selv de mest produktive luxembourgske bryggerier altid har et svind af varm urt, der svarer til den faste sats, nemlig 4,7619%, der anvendes paa importeret oel.
17 Den luxembourgske regering har anfoert, at det i en traktatbrudssag paahviler Kommissionen at loefte bevisbyrden, og at den ikke har godtgjort, at udligningen af punktafgiften af oel foerer til en overbeskatning af importeret oel. Regeringen har tilfoejet, at forhoejelsen af urtaekvivalenten for importeret oel skal tage hensyn til en bedre produktivitet i visse bryggerier i andre medlemsstater, og at forhoejelsen alene er begraenset af det faktiske svind ved fremstillingen i udlandet, da der ville foreligge forskelsbehandling, hvis der for importeret oel anvendtes en svindsats, som ikke gaelder for dette oel, men for det indenlandsk fremstillede.
18 Det bemaerkes indledningsvis, at spoergsmaalet om, hvorvidt det anfaegtede afgiftssystem er foreneligt med Traktatens artikel 95, er opstaaet som foelge af, at der anvendes et andet beregningsgrundlag for importerede produkter end for indenlandsk fremstillede produkter. Der svares nemlig afgift af indenlandsk fremstillet oel paa grundlag af den anvendte maengde varm urt, uden at der tages hensyn til svindet ved overgangen fra varm urt til oel, saaledes at effektive producenter opnaar en afgiftsfordel. Derimod svares der afgift af importeret oel paa grundlag af maengden af faerdigvaren, hvorpaa der anvendes en fast koefficient for at tage hensyn til den maengde varm urt, der maa antages at vaere anvendt ved fremstillingen af oellet.
19 Det bemaerkes herefter, at betingelserne for beskatning af indenlandsk fremstillet oel, der beregnes paa grundlag af den varme urt og ikke paa grundlag af faerdigvaren, ikke kan anvendes paa importeret oel, da det er teknisk umuligt efterfoelgende at bestemme det faktiske svind af varm urt under oelfremstillingen.
20 Det bemaerkes, at ifoelge Domstolens praksis foreligger der en tilsidesaettelse af artikel 95, stk. 1, naar afgiften paa henholdsvis det importerede og det tilsvarende indenlandsk fremstillede produkt beregnes forskelligt og efter forskellige regler, saaledes at det - selv om det kun maatte ske i visse tilfaelde - foerer til et hoejere afgiftsbeloeb for det importerede produkt (dom af 17.2.1976, sag 45/75, Rewe, Sml. s. 181).
21 Heraf foelger, at det anfaegtede afgiftssystem kun kan anses for foreneligt med artikel 95, stk. 1, hvis det godtgoeres, at det er opbygget saaledes, at det under alle omstaendigheder er udelukket, at der skal svares hoejere afgift af importeret end af indenlandsk fremstillet oel.
22 For at afgoere om denne betingelse er opfyldt, skal den afgift, der belaster importeret oel paa grundlag af faste satser for svindet af varm urt, sammenlignes med den lavere afgift, der rent faktisk belaster indenlandsk fremstillet oel, og som kun kan fastsaettes paa grundlag af svindsatsen i de mest effektive indenlandske bryggerier.
23 Derimod er svindsatsen i det land, hvor det importerede oel har oprindelse - i modsaetning til det af den luxembourgske regering anfoerte - helt uden betydning i denne sammenhaeng, da den ikke giver mulighed for at foretage en hensigtsmaessig sammenligning mellem den afgift, der belaster importeret oel, og den, der belaster indenlandsk fremstillet oel.
24 Domstolen skal udtale, at anvendelsen af de saaledes fastsatte kriterier paa sagens omstaendigheder indebaerer, at det luxembourgske system ikke er opbygget paa en saadan maade, at det under alle omstaendigheder er udelukket, at der svares hoejere afgift af importeret end af indenlandsk fremstillet oel.
25 Naar henses til, at det anfaegtede afgiftssystem ikke er tilstraekkelig gennemskueligt, paahvilede det den luxembourgske regering at godtgoere, at systemet under ingen omstaendigheder indebaerer forskelsbehandling.
26 Det fremgaar af de sagkyndige udtalelser, som Kommissionen har fremlagt - en rapport fra Dr. Dalgliesh og to rapporter fra professor L. Narziss - at det er umuligt at fastsaette et bestemt tal, der udtrykker de svindsatser, der opstaar ved oelfremstillingen i forskellige bryggerier og i forskellige lande. Dr. Dalgliesh anfoerer, at "hvis det af administrative hensyn er noedvendigt at anvende en enhedsvaerdi, der afspejler en god fremstillingsproces i et moderne veludstyret bryggeri, maa tallet 5% anses for at vaere hoejt sat, mens 4% ikke ville vaere for lavt". I sin foerste rapport har professor Narziss konkluderet, at det er muligt, at et gennemsnitsbryggeri har et svind paa 5%, for saa vidt angaar almindeligt oel, idet denne vaerdi dog kan reduceres noget, selv om det forudsaetter betydelige tekniske forbedringer.
27 I sin anden rapport har professor Narziss for de forskellige fremstillingstrin anfoert forskellige satser, inden for hvilke bryggeriernes svind kan variere. En sammenlaegning af gennemsnittet af disse tal for hvert enkelt fremstillingstrin giver et svind for et gennemsnitsbryggeri paa 7,35% for oel, der leveres til hjemmemarkedet, og paa 7,95% for oel, der er bestemt til eksport. Paa grundlag af disse middelsatser kan man - stadig ifoelge professor Narziss - konstatere udsving paa 1,5% i op- eller nedadgaaende retning. Sammenlaegningen af de laveste gennemsnitlige tal for det enkelte fremstillingstrin giver imidlertid en sats paa 4,25%.
28 Det fremgaar af disse rapporter, at en fast svindsats paa 4,7619% med henblik paa beskatning af importeret oel ikke kan anses for den laveste svindsats, der kan opnaas af de mest effektive luxembourgske bryggerier.
29 Da den luxembourgske regering ikke har foert bevis for det modsatte, maa det herefter antages, at visse luxembourgske bryggerier kan fremvise en svindsats paa under 4,7619%.
30 Sagsoegeren boer derfor gives medhold, for saa vidt angaar tilsidesaettelsen af artikel 95.
b) Artikel 96
31 For saa vidt angaar eksporten, har Kommissionen anfoert, at et luxembourgsk bryggeri, som reducerer sit svind til en sats, der ligger under det beregnede faste gennemsnit paa 10%, faar godtgjort afgift for urt, som ikke er indgaaet i fremstillingen af det eksporterede oel, hvilket er i strid med Traktatens artikel 96. Kommissionen har herved anfoert, at Storhertugdoemmet Luxembourg, der slet ikke - som det var dets pligt - har godtgjort, at de mest effektive produktionsanlaeg ikke naar et procentuelt svind paa 10% eller derunder, end ikke har vaeret i stand til at bevise, at dette tal repraesenterer det gennemsnitlige procentuelle svind.
32 Den luxembourgske regering har anfoert, at Kommissionen ikke har bevist, at satsen paa 10% er for hoej. Ifoelge regeringen kan en saadan formodning ikke stoettes paa de faktiske omstaendigheder.
33 Ifoelge professor Narziss' anden rapport andrager det gennemsnitlige svind for oel bestemt til eksport 7,95% med et udsving paa 1,5%. Det hoejeste tal foerer saaledes til et svind paa 9,45%.
34 Det fremgaar ogsaa af denne rapport, at en svindsats paa 10% ikke udgoer den absolut nedre graense for et luxembourgsk bryggeris svind, for saa vidt angaar oel til eksport.
35 Da den luxembourgske regering ikke har foert bevis for det modsatte, maa det anses for godtgjort, at godtgoerelsen ved eksport i visse tilfaelde overstiger den afgift, der faktisk belaster det eksporterede oel.
36 Som Domstolen har fastslaaet i dom af 1. december 1965 (sag 45/64, Kommissionen mod Italien, Sml. 1965-1968, s. 129), paahviler det den medlemsstat, der vaelger en ordning med forud fastsat godtgoerelse af interne afgifter ved eksport til en anden medlemsstat, at foere bevis for, at ordningen under alle omstaendigheder ligger inden for de i artikel 96 fastsatte bindende graenser.
37 Heraf foelger, at der ogsaa boer gives sagsoegeren medhold, for saa vidt angaar tilsidesaettelsen af Traktatens artikel 96.
38 Det kan herefter fastslaas, at Storhertugdoemmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikel 95 og 96, idet det ved opkraevningen af punktafgiften af oel ved import og ved godtgoerelsen af punktafgiften af oel ved eksport saetter det svind, der opstaar under fremstillingen fra urten til faerdigvaren, til en sats, der overstiger svindet i visse luxembourgske bryggerier.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
39 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Storhertugdoemmet Luxembourg har tabt sagen og boer derfor betale omkostningerne.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Storhertugdoemmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikel 95 og 96, idet det ved opkraevningen af punktafgiften af oel ved import og ved godtgoerelsen af punktafgiften af oel ved eksport saetter det svind, der opstaar under fremstillingen fra urten til faerdigvaren, til en sats, der overstiger svindet i visse luxembourgske bryggerier.
2) Storhertugdoemmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.