62024CJ0379
DOMSTOLENS DOM (Anden Afdeling)
22. januar 2026 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – beskatning – det fælles merværdiafgiftssystem (moms) – direktiv 2006/112/EF – levering af ydelser præsteret af selvstændige grupper af personer, der udøver en virksomhed, som er fritaget for afgift – ydelser, der er direkte nødvendige for udøvelsen af den afgiftsfritagede virksomhed – risiko for fordrejning af konkurrencen – rengøringsydelser i sundheds- og uddannelsessektoren – national lovgivning, der kræver, at ydelserne er direkte og udelukkende knyttet til den afgiftsfritagne virksomhed og nødvendige for udøvelsen heraf«
I de forenede sager C-379/24 og C-380/24,
angående to anmodninger om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (øverste regionale domstol i Catalonien, Spanien) ved afgørelser af 22. og 29. april 2024, indgået til Domstolen den 28. maj 2024, i sagerne
Agrupació de Neteja Sanitària, AIE (C-379/24),
Educat Serveis Auxiliars SCCL (C-380/24)
mod
Tribunal Económico-Administrativo Regional de Cataluña (TEARC),
har
DOMSTOLEN (Anden Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, K. Jürimäe, Domstolens præsident, K. Lenaerts, som fungerende dommer i Anden Afdeling, og dommerne F. Schalin (refererende dommer), M. Gavalec og Z. Csehi,
generaladvokat: J. Kokott,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
den spanske regering ved P. Pérez Zapico, som befuldmægtiget,
–
Europa-Kommissionen ved A. Cabrera Ruiz og P. Carlin, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 10. juli 2025,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningerne om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 132, stk. 1, litra f), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT 2006, L 347, s. 1) (herefter »momsdirektivet«).
2
Disse anmodninger er blevet fremsat i forbindelse med to særskilte tvister vedrørende afslag fra Tribunal Económico-Administrativo Regional de Cataluña (regionalt ankenævn i skatteretlige sager i Catalonien, Spanien) på to klager indgivet af henholdsvis Agrupació de Neteja Sanitària, AIE (herefter »ANS«) og Educat Serveis Auxiliars SCCL (herefter »Educat«) mod afgørelser om opkrævning af merværdiafgift (moms) rettet til dem.
Retsforskrifter
EU-retten
3
Følgende fremgår af 25. og 35. betragtning til momsdirektivet:
»(25)
Afgiftsgrundlaget bør harmoniseres, så anvendelsen af momsen på afgiftspligtige transaktioner fører til sammenlignelige resultater i alle medlemsstater.
[…]
(35)
Der bør udarbejdes en fælles liste over fritagelser, således at der kan ske en sammenlignelig opkrævning af Fællesskabernes egne indtægter i alle medlemsstater.«
4
Dette direktivs afsnit IX med overskriften »Afgiftsfritagelser« omfatter et kapitel 1 med overskriften »Almindelige bestemmelser«, hvori er indeholdt artikel 131, som bestemmer:
»De i kapitel 2-9 omhandlede fritagelser finder anvendelse med forbehold af andre fællesskabsbestemmelser og på betingelser, som medlemsstaterne fastsætter for at sikre en korrekt og enkel anvendelse af de pågældende fritagelser og hindre enhver form for unddragelse, undgåelse og misbrug.«
5
I samme afsnit IX indeholder kapitel 2 med overskriften »Fritagelse i forbindelse med visse former for virksomhed af almen interesse« artikel 132, som i stk. 1 foreskriver som følger:
»Medlemsstaterne fritager følgende transaktioner:
[...]
b)
hospitalsbehandling og pleje samt transaktioner i nær tilknytning hertil udført af offentligretlige organer, eller under sociale betingelser svarende til dem, der gælder for sådanne organer, af hospitaler, centre for lægebehandling og diagnostik og andre lignende behørigt anerkendte institutioner
[...]
f)
levering af ydelser præsteret af selvstændige grupper af personer, der udøver en virksomhed, som er fritaget for afgift, eller for hvilken de ikke er afgiftspligtige, med henblik på at yde deres medlemmer de for udøvelsen af denne virksomhed direkte nødvendige tjenester, såfremt disse grupper kun afkræver deres medlemmer en godtgørelse, som nøjagtigt svarer til deres andel af de fælles udgifter, under forudsætning af at denne fritagelse ikke vil kunne skabe konkurrenceforvridning
[...]
i)
uddannelse af børn og unge, [...]«
Spansk ret
6
Artikel 20, stk. 1, i Ley 37/1992 del Impuesto sobre el Valor Añadido (lov 37/1992 om merværdiafgift) af 28. december 1992 (BOE nr. 312, af 29.12.1993, s. 44247), i den affattelse, der finder anvendelse på de faktiske omstændigheder i hovedsagerne, foreskriver:
»Følgende transaktioner er fritaget for [moms]:
[...]
6.o Ydelser, som leveres af foreninger, sammenslutninger eller selvstændige enheder, herunder økonomiske interessegrupper, som udelukkende består af personer, der driver en fritaget virksomhed eller en virksomhed, som ikke er undergivet afgiften og ikke medfører ret til fradrag, direkte til deres medlemmer, når følgende betingelser er opfyldt:
a)
Disse ydelser anvendes direkte og udelukkende til denne virksomhed og er nødvendige for udøvelsen af den.
b)
Medlemmerne betaler kun deres egen andel af de fælles udgifter.
Hvis det i litra b) fastsatte krav er opfyldt, finder fritagelsen også anvendelse, når fradragets andel ikke udgør mere end 10% og ydelsen ikke anvendes direkte og udelukkende til formål, som giver ret til fradrag.
Fritagelsen omfatter ikke ydelser, der leveres af erhvervsdrivende selskaber.
[...]«
Tvisterne i hovedsagerne og de præjudicielle spørgsmål
7
ANS, der er sagsøger i hovedsagen i sag C-379/24, blev stiftet den 11. februar 2017 som en Agrupación de Interés Económico (AIE) (økonomisk interessegruppe), hvis formål var at skabe en fælles infrastruktur med henblik på levering af samlede rengøringsydelser til hospitaler og til de centre og bygninger i almindelighed, hvor ANS’ medlemmer udøver deres aktiviteter inden for sundhedspleje og social sundhedsvirksomhed.
8
Educat, der er sagsøger i hovedsagen i sag C-380/24, blev stiftet den 15. juli 2010 som Sociedad Cooperativa Catalana Limitada (SCCL) (catalansk andelsselskab med begrænset ansvar), hvis formål var at skabe en fælles infrastruktur med henblik på levering af samlede rengøringsydelser til Educats selskabsdeltageres lokaler og faciliteter, hvori disse udøver uddannelsesaktiviteter, såsom børnehaver, grundskoler, overbygningsskoler, gymnasier og erhvervsuddannelsesinstitutioner.
9
De to sagsøgere i hovedsagerne indgik hver især kontrakter med tredjemænd om ledelse af det personale, som de beskæftigede. På dette grundlag fordelte disse tredjemænd personalet til faciliteterne og opgaverne, udvalgte personalet, udarbejdede lønsedlerne, håndterede hændelser (herunder deltagelse i og administration af sager om afskedigelse af personale), varetog passende uddannelse under hensyntagen til de lovmæssigt fastsatte krav og leverede det udstyr, der var nødvendigt for udførelsen af disse opgaver. Disse kontrakter begrundede anvendelsen af underkontrahenter for rengøringsopgaverne med den omstændighed, at disse tredjemænd havde den fornødne erfaring og viden og rådede over de ressourcer, der var nødvendige for at varetage driften af de rengøringsydelser, som de to sagsøgere i hovedsagerne leverede til deres medlemmer.
10
Efter afgiftskontroller på momsområdet pålagde Dependencia Regional de Inspección de la Agencia Española de Administración Tributaria (det regionale inspektorat under den statslige spanske skatteforvaltning) Educat og ANS moms af de transaktioner, som de foretog ved at levere rengøringsydelser til deres respektive medlemmer. Det blev fastslået, at afgiftsfritagelsen i artikel 20, stk. 1, nr. 6, i lov 37/1992 ikke fandt anvendelse, fordi sagsøgerne i hovedsagerne ikke havde leveret disse ydelser direkte, men havde benyttet sig af eksterne virksomheder, som reelt havde leveret en væsentlig del af de nævnte ydelser. Det fremgik i øvrigt af disse kontroller, at de omhandlede rengøringsydelser ikke direkte og udelukkende var knyttet til den fritagne virksomhed, som medlemmerne af henholdsvis ANS og Educat udøvede, således at en anvendelse af fritagelsen vil kunne medføre en fordrejning af konkurrencen.
11
Tribunal Económico-Administrativo Regional de Cataluña (regionalt ankenævn i skatteretlige sager i Catalonien) stadfæstede de to afgørelser om opkrævning af moms, der var truffet over for ANS og Educat. ANS og Educat har hver især anlagt sag til prøvelse af disse afgørelser ved Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (øverste regionale domstol i Catalonien, Spanien), som er den forelæggende ret. De har gjort gældende, at den omhandlede momsfritagelse ikke kan nægtes på grund af den omstændighed, at personaleadministrationen var overdraget til en ekstern virksomhed, hvilket er i overensstemmelse med hensigten og formålet med denne fritagelse.
12
På denne baggrund har Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (øverste regionale domstol i Catalonien) besluttet at udsætte sagerne og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål, der er formuleret ens i sagerne C-379/24 og C-380/24:
»1)
[Er hensigten med og det EU-retlige formål med den fritagelse, der er foreskrevet i momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra f), til hinder for en national bestemmelse – artikel 20, stk. 1, nr. 6, i lov 37/1992 – som kræver, at de omhandlede ydelser skal være direkte og udelukkende knyttet til den fritagne virksomhed, når fortolkningen af dette krav for så vidt angår den omhandlede ydelse – rengøring i sundhedssektoren ([sag ]C-379/24) og i uddannelsessektoren ([sag ]C‑380/24) – fører til den konklusion, at ydelsen ikke udelukkende er knyttet til denne fritagede sektor, selv om den er unik, teknisk og kompleks i den måde, hvorpå den er organiseret og udtænkt, og selv om den er absolut nødvendig?]
2)
Er det i strid med hensigten og det EU-retlige formål med fritagelsen i [momsdirektivets] artikel 132, stk. 1, litra f), [...] at anlægge en fortolkning af [...] artikel 20, første afsnit, nr. 6, i [lov 37/1992], som sidestiller ydelsens manglende eksklusivitet for virksomheden med konkurrenceforvridning som begrundelse for at nægte denne fritagelse i overensstemmelse med de EU-retlige begrænsninger, idet de nationale og de EU-retlige begrænsninger for denne nægtelse således kombineres? Det ønskes afklaret, om begrænsningen vedrørende »ingen konkurrenceforvridning« indebærer, at fritagelsen nægtes, uanset konkurrenceforvridningens virkning, hvis der ikke er uenighed mellem parterne herom [(dom af 20.11.2003, Taksatorringen, C-8/01, EU:C:2003:621, præmis 48)], idet enhver fritagelse er et brud på det generelle princip om afgiftspligt, som er anerkendt af Domstolen.«
13
Ved afgørelse truffet af Domstolens præsident den 10. juli 2024 er sag C-379/24 og sag C-380/24 blevet forenet med henblik på den skriftlige forhandling, den mundtlige forhandling og dommen.
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første spørgsmål
14
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra f), skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter tjenesteydelser leveret af en selvstændig gruppe af personer ikke kan kvalificeres som ydelser, der er »direkte nødvendige« som omhandlet i nævnte bestemmelse, når disse ydelser er nødvendige for den momsfritagne virksomhed, som disse personer udøver, men ikke udelukkende er knyttet til denne virksomhed på grund af ydelsernes generelle karakter.
15
Det bemærkes indledningsvis, at det fremgår af 25. og 35. betragtning til momsdirektivet, at dette direktiv har til formål at harmonisere afgiftsgrundlaget for momsen, og at fritagelserne for denne afgift er selvstændige EU-retlige begreber, der, som Domstolen allerede har fastslået, må placeres i den generelle sammenhæng i det fælles momssystem, som er indført ved dette direktiv (jf. analogt dom af 20.11.2019, Infohos, C-400/18, EU:C:2019:992, præmis 29).
16
Ifølge fast retspraksis skal der ved fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse ikke blot tages hensyn til denne bestemmelses ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori den indgår, og til de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af (dom af 17.11.1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, præmis 12, og af 1.8.2025, Alace og Canpelli, C-758/24 og C-759/24, EU:C:2025:591, præmis 91).
17
Hvad angår ordlyden af momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra f), fritager denne bestemmelse levering af ydelser præsteret af selvstændige grupper af personer, der udøver en virksomhed, som er fritaget for afgift, eller for hvilken de ikke er afgiftspligtige, med henblik på at yde deres medlemmer de for udøvelsen af denne virksomhed direkte nødvendige tjenester, såfremt disse grupper kun afkræver deres medlemmer en godtgørelse, som nøjagtigt svarer til deres andel af de fælles udgifter, under forudsætning af at denne fritagelse ikke vil kunne skabe konkurrenceforvridning.
18
Det fremgår i denne henseende af fast retspraksis, at de udtryk, der anvendes til at beskrive momsfritagelserne i momsdirektivets artikel 132, skal fortolkes strengt, da de er undtagelser fra det almindelige princip, hvorefter moms opkræves af enhver tjenesteydelse, der udføres mod vederlag af en afgiftspligtig person. Fortolkningen af disse udtryk skal imidlertid være forenelig med de formål, der forfølges med nævnte fritagelser, og overholde de krav, der følger af princippet om afgiftsneutralitet, som er uadskilleligt forbundet med det fælles momssystem. Reglen om en streng fortolkning betyder således ikke, at de udtryk, der anvendes til at definere de fritagelser, som er fastsat i dette direktivs artikel 132, skal fortolkes således, at de fratages deres virkning. Domstolens praksis tager ikke sigte på at pålægge en fortolkning, som gør de omhandlede fritagelser så godt som uanvendelige i praksis (dom af 11.12.2008, Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing, C-407/07, EU:C:2008:713, præmis 30, af 4.5.2017, Kommissionen mod Luxembourg, C-274/15, EU:C:2017:333, præmis 50, og af 18.11.2020, Kaplan International colleges UK, C-77/19, EU:C:2020:934, præmis 37).
19
Det bemærkes endvidere, at selv om momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra a)-q), opregner »transaktioner«, der fritages af medlemsstaterne, omhandler dette direktivs artikel 132, stk. 1, litra f), nærmere bestemt levering af ydelser, der dels udføres af selvstændige grupper af personer til fordel for deres medlemmer, som udøver en virksomhed, der er fritaget for afgift, eller for hvilken de ikke er afgiftspligtige, dels er »direkte nødvendige« for denne virksomhed.
20
Det skal således fastslås, at selv om ordlyden af momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra f), kræver en forbindelse mellem tjenesteydelser leveret af den selvstændige gruppe af personer og gruppens medlemmers fritagne virksomhed, kræver denne bestemmelse ikke, at disse ydelser er specifikke tjenesteydelser, der udgør et uundværligt bidrag til denne virksomhed eller til en bestemt transaktion. Det er således tilstrækkeligt, at den tjenesteydelse, der udføres af en sådan gruppe, er direkte nødvendig for udøvelsen af gruppens medlemmers afgiftsfritagne virksomhed.
21
For så vidt angår den sammenhæng, som momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra f), indgår i, bemærkes det, at denne bestemmelse indgår i dette direktivs afsnit IX, kapitel 2, hvori ligeledes artikel 134, litra a), er indeholdt, ifølge hvilken sidstnævnte bestemmelse »[l]evering af varer og ydelser [ikke] omfattes [...] af de i artikel 132, stk. 1, litra b), g), h), i), l), m) og n), fastsatte fritagelser [...] såfremt transaktionerne ikke er uomgængelig nødvendige for udførelsen af de transaktioner, der er fritaget for afgift«. Denne artikel 134, litra a), betinger således udtrykkeligt leveringen af de ydelser, der omhandles i de deri opregnede bestemmelser, af, at de er uomgængelig nødvendige for de afgiftsfrie transaktioner. Det skal i denne henseende fastslås, at de leveringer af ydelser, der omhandles i dette direktivs artikel 132, stk. 1, litra f), ikke er blandt de ydelser, der opregnes i nævnte artikel 134, litra a).
22
Som generaladvokaten har anført i punkt 27 i forslaget til afgørelse, følger det heraf, at de ydelser, der omhandles i momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra f), ikke kan anses for at være så specifikke, at de udgør et uundværligt bidrag til den afgiftsfritagne virksomhed eller til visse af de fritagne transaktioner. I øvrigt kan den omstændighed alene, at de i hovedsagerne omhandlede fritagne aktiviteter er omfattet af dette direktivs artikel 132, stk. 1, litra b) og i), ikke rejse tvivl om denne fortolkning.
23
Derimod kan tjenesteydelser, som ikke direkte bidrager til udøvelsen af virksomhed af almen interesse som omhandlet i momsdirektivets artikel 132, men til udøvelsen af andre fritagne aktiviteter, ikke henhøre under fritagelsen i direktivets artikel 132, stk. 1, litra f) (jf. i denne retning dom 21.9.2017, Kommissionen mod Tyskland, C-616/15, EU:C:2017:721, præmis 50).
24
Den fortolkning af momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra f), der anlægges i denne doms præmis 20 og 22, er ligeledes i overensstemmelse med formålet med denne bestemmelse, som er at momsfritage visse former for virksomhed af almen interesse med henblik på at lette adgangen til visse ydelser og leveringen af visse varer, idet de ekstraomkostninger som ville følge, hvis de blev pålagt denne afgift, undgås (jf. analogt dom af 20.11.2019, Infohos, C-400/18, EU:C:2019:992, præmis 37). Tjenesteydelser præsteret af en selvstændig gruppe af personer henhører således under fritagelsen i nævnte bestemmelse, når disse ydelser bidrager direkte til udøvelsen af virksomhed af almen interesse som omhandlet i direktivets artikel 132 (dom 21.9.2017, Kommissionen mod Tyskland, C-616/15, EU:C:2017:721, præmis 48).
25
Dette er faktisk tilfældet, når ydelserne sædvanligvis leveres af en sådan gruppe til dens medlemmer, for så vidt som de er nødvendige for udøvelsen af den afgiftsfritagne virksomhed. I denne henseende kan »generelle« tjenesteydelser såsom rengøring anses for at være direkte nødvendige for såvel sundhedssektoren som uddannelsessektoren, hvor der endvidere stilles særlige hygiejnekrav til operatørerne i disse sektorer. Den forelæggende ret har i øvrigt præciseret, at de omhandlede rengøringsydelser er unikke, tekniske og komplekse, henset til den omhandlede virksomhed.
26
Henset til ovenstående betragtninger skal det første spørgsmål besvares med, at momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra f), skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter tjenesteydelser leveret af en selvstændig gruppe af personer ikke kan kvalificeres som ydelser, der er »direkte nødvendige« som omhandlet i nævnte bestemmelse, når disse ydelser er nødvendige for den momsfritagne virksomhed, som disse personer udøver, men ikke udelukkende er knyttet til denne virksomhed på grund af deres generelle karakter.
Det andet spørgsmål
27
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra f), skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en fortolkning af en national lovgivning, hvorefter der principielt foreligger konkurrencefordrejning eller risiko for konkurrencefordrejning, når de ydelser, som en selvstændig gruppe af personer leverer til sine medlemmer, på grund af deres generelle karakter kan anvendes til andre former for afgiftspligtig virksomhed og ikke udelukkende til den afgiftsfritagne virksomhed, som de udøver.
28
Ifølge den i hovedsagerne omhandlede nationale bestemmelse er den momsfritagelse, der er foreskrevet i momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra f), betinget af, at de tjenesteydelser, der leveres direkte til medlemmerne af selvstændige grupper af personer, der er oprettet af personer, som udøver en afgiftsfritaget eller ikke-afgiftspligtig virksomhed, som ikke giver ret til fradrag, anvendes direkte og udelukkende i forbindelse med denne virksomhed, og at de er nødvendige for udøvelsen heraf.
29
I denne henseende fremgår det af besvarelsen af det første spørgsmål, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter tjenesteydelser leveret af en selvstændig gruppe af personer ikke kan kvalificeres som ydelser, der er »direkte nødvendige« som omhandlet i den nævnte bestemmelse, når disse ydelser er nødvendige for den momsfritagne virksomhed, som disse personer udøver, men ikke udelukkende er knyttet til den nævnte virksomhed på grund af deres generelle karakter.
30
Den spanske regering har imidlertid gjort gældende, at den samme bestemmelse ikke er til hinder for det eksklusivitetskrav, der er pålagt ved den i hovedsagerne omhandlede lovgivning, for så vidt som dette krav har til formål at sikre, at den i momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra f), fastsatte betingelsen om, at der ikke må skabes konkurrenceforvridning, kan anvendes enkelt og korrekt.
31
Det skal derfor undersøges, hvorvidt en medlemsstat – henset til betingelsen om, at der ikke må skabes konkurrenceforvridning – ved den nationale lovgivning kan begrænse de leveringer af ydelser, som giver ret til den fritagelse, der er foreskrevet i denne bestemmelse.
32
Det bemærkes indledningsvis, at medlemsstaterne ikke er forpligtet til at gennemføre denne betingelse ordret i deres nationale ret (dom af 21.9.2017, Kommissionen mod Tyskland, C-616/15, EU:C:2017:721, præmis 64).
33
Derudover bemærkes, at med henblik på at fastlægge, om anvendelsen af fritagelsen i artikel 132, stk. 1, litra f), i direktiv 2006/112 kan skabe konkurrenceforvridning, står det ganske vist den nationale lovgiver frit for at indføre regler, som de kompetente myndigheder let kan forvalte og håndhæve. I henhold til momsdirektivets artikel 131 fastsætter medlemsstaterne således de betingelser, som fritagelserne skal opfylde for at sikre en korrekt og enkel anvendelse af disse sidstnævnte og hindre enhver form for unddragelse, undgåelse og misbrug. Disse betingelser kan imidlertid ikke vedrøre fastlæggelsen af indholdet af de fritagelser, der er foreskrevet i dette direktiv (jf. i denne retning dom af 21.3.2013, Kommissionen mod Frankrig, C-197/12, EU:C:2013:202, præmis 31, af 25.2.2016, Kommissionen mod Nederlandene, C-22/15, EU:C:2016:118, præmis 28 og 29, og af 21.9.2017, Kommissionen mod Tyskland, C-616/15, EU:C:2017:721, præmis 65).
34
Dette er imidlertid netop virkningen af den omhandlede nationale lovgivning, hvorved den nationale lovgiver tilsigter at udelukke alle tjenesteydelser leveret af selvstændige grupper af personer, som ligeledes kan anvendes til virksomhed, der ikke udelukkende er knyttet til den afgiftsfritagne virksomhed, som medlemmerne af disse grupper udøver.
35
Det bemærkes endvidere, at formålet med den i momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra f), fastsatte fritagelse er at undgå, at personer, som tilbyder visse tjenesteydelser, pålægges at betale moms, når de samarbejder med andre erhvervsdrivende gennem en fælles struktur, der varetager en virksomhed, som er nødvendig for at udføre disse tjenesteydelser (dom af 11.12.2008, Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing, C-407/07, EU:C:2008:713, præmis 37, og af 21.9.2017, Kommissionen mod Tyskland, C-616/15, EU:C:2017:721, præmis 56). Denne bestemmelse tilsigter således, som det anføres i nærværende doms præmis 24, at momsfritage visse former for virksomhed af almen interesse med henblik på at lette adgangen til visse tjenesteydelser og levering af visse varer, idet de ekstraomkostninger som ville følge, hvis de blev pålagt moms, undgås.
36
Hvis en selvstændig gruppe af personer, som opfylder alle betingelserne i momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra f), nægtes den i denne bestemmelse omhandlede fritagelse alene med den begrundelse, at leveringen af tjenesteydelser til medlemmerne af denne gruppe er levering af ydelser af generel karakter, som ligeledes kunne ydes til andre personer, ville dette medføre, at den nævnte bestemmelses anvendelsesområde begrænses, idet tjenesteydelser, som denne gruppe leverer til dens medlemmer, principielt udelukkes fra momsfritagelsen, selv om en sådan begrænsning af anvendelsesområdet ikke understøttes af formålet med dette direktiv således som det er gengivet den foregående præmis i nærværende dom (jf. analogt dom af 11.12.2008, Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing, C-407/07, EU:C:2008:713, præmis 36 og 37, og af 20.11.2019, Infohos, C-400/18, EU:C:2019:992, præmis 40).
37
Derimod kan en forvridning af konkurrencen – som generaladvokaten har anført i punkt 49 i forslaget til afgørelse – forekomme i tilfælde af misbrug som omhandlet i momsdirektivets artikel 131. Konstateringen af et sådant misbrug kan imidlertid ikke bygge på en generel og uafkræftelig formodning (jf. i denne retning dom af 20.11.2019, Infohos, C-400/18, EU:C:2019:992, præmis 53).
38
Henset til det ovenstående skal det andet spørgsmål besvares med, at momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra f), skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en fortolkning af en national lovgivning, hvorefter der principielt foreligger konkurrencefordrejning eller risiko for konkurrencefordrejning, når de ydelser, der leveres af en selvstændig sammenslutning af personer til sine medlemmer, på grund af deres generelle karakter kan anvendes til andre former for afgiftspligtig virksomhed og ikke udelukkende til den afgiftsfritagne virksomhed, som de udøver.
Sagsomkostninger
39
Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgør et led i de sager, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Anden Afdeling) for ret:
1)
Artikel 132, stk. 1, litra f), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem,
skal fortolkes således, at
denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter tjenesteydelser leveret af en selvstændig gruppe af personer ikke kan kvalificeres som ydelser, der er »direkte nødvendige« som omhandlet i nævnte bestemmelse, når disse ydelser er nødvendige for den virksomhed, der er fritaget for merværdiafgift, som disse personer udøver, men ikke udelukkende er knyttet til denne virksomhed på grund af deres generelle karakter.
2)
Artikel 132, stk. 1, litra f), i direktiv 2006/112
skal fortolkes således, at
denne bestemmelse er til hinder for en fortolkning af en national lovgivning, hvorefter der principielt foreligger en konkurrenceforvridning eller en risiko for konkurrenceforvridning, når de ydelser, der leveres af en selvstændig sammenslutning af personer til fordel for dens medlemmer, på grund af deres generelle karakter kan anvendes til andre former for afgiftspligtig virksomhed og ikke udelukkende til den afgiftsfritagne virksomhed, som de udøver.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: spansk.