Foreløbig udgave
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
A.
RANTOS
fremsat den 21.
maj 2026 (1)
Sag C-325/25
Eneco Wind Belgium SA
mod
Région wallonne
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (appeldomstol i forvaltningsretlige sager, Belgien))
» Præjudiciel forelæggelse – miljø – forordning (EU)
2022/2577 – ramme for fremskyndelse af udbredelsen af vedvarende energi – artikel 3, stk. 2 – opførelse og drift af anlæg til produktion af energi fra vedvarende energikilder samt udvikling af den tilknyttede netinfrastruktur – planlægnings- og tilladelsesproces – projekter, der er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse – prioritering, når der foretages en afvejning af de retlige interesser i det enkelte tilfælde – det materielle anvendelsesområde for prioriteringen – metode til anerkendelse af den væsentlige samfundsinteresse – absolut eller principiel prioritet – vindmøller – beskyttelse af landskabet og kulturarven «
I.      Indledning
1.        Ifølge første betragtning til forordning (EU) 2022/2577 (2) truer »Den Russiske Føderations angrebskrig mod Ukraine og den hidtil usete reduktion af naturgasforsyningerne fra Den Russiske Føderation til medlemsstaterne […] Unionens og dens medlemsstaters forsyningssikkerhed«. Under disse omstændigheder blev der ved denne forordning, som har suppleret REPowerEU-planen fremlagt af Europa-Kommissionen den 8.
marts 2022 (3), indført midlertidige regler af hastende karakter med henblik på at fremskynde den tilladelsesprocedure, der er gældende for produktion af energi fra vedvarende energikilder. Den nævnte forordnings artikel 3, stk. 2, bestemte således, at i det mindste for projekter, der er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse, skulle opførelse og drift af anlæg og installationer til produktion af energi fra vedvarende energikilder og udvikling af den tilhørende netinfrastruktur »prioriteres« i planlægnings- og tilladelsesprocessen, når retlige interesser afvejes i det enkelte tilfælde.
2.        I hovedsagen har regionen Vallonien (Belgien) afslået ansøgningen fra selskabet Eneco Wind Belgium (herefter »sagsøgeren«) om tilladelse til opførelse og drift af to vindmøller med den begrundelse, at dette projekt ville være til skade for landskabet og kulturarven i de berørte nære omgivelser. Hvilken fortolkning bør der på denne baggrund anlægges af begrebet »prioriteres«, der optræder i samme forordnings artikel 3, stk. 2, vedrørende et projekt med produktion af energi fra vedvarende energikilder (herefter et »VE-projekt«), navnlig i henseende til den retlige interesse i beskyttelsen af landskabet og kulturarven? Dette er i det væsentlige det spørgsmål, som Conseil d’État (appeldomstol i forvaltningsretlige sager, Belgien) har forelagt.
3.        Med den foreliggende sag får Domstolen for første gang mulighed for at præcisere, i hvilket omfang medlemsstaterne bevarer en skønsbeføjelse for så vidt angår tilladelse til et VE-projekt inden for anvendelsesområdet for forordning 2022/2577.
II.    Retsforskrifter
A.      EU-retten
1.      Direktiv 92/43/EØF
4.        Artikel 6 i direktiv 92/43/EØF (4) fastsætter i stk. 3 og 4:
»3.      Alle planer eller projekter, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for lokalitetens forvaltning, men som i sig selv eller i forbindelse med andre planer og projekter kan påvirke en sådan lokalitet væsentligt, vurderes med hensyn til deres virkninger på lokaliteten under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne. […]
4.      Hvis en plan eller et projekt på trods af, at virkningerne på lokaliteten vurderes negativt, alligevel skal gennemføres af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social eller økonomisk art, fordi der ikke findes nogen alternativ løsning, træffer medlemsstaten alle nødvendige kompensationsforanstaltninger for at sikre, at den globale sammenhæng i Natura 2000 beskyttes. […]
[…]«
5.        Dette direktivs artikel 16 bestemmer i stk. 1, litra
c):
»Hvis der ikke findes nogen anden brugbar løsning, og fravigelsen ikke hindrer opretholdelse af den pågældende bestands bevaringsstatus i dens naturlige udbredelsesområde, kan medlemsstaterne fravige bestemmelserne i artikel 12, 13, 14 og 15, litra
a) og b):
[…]
c)      af hensyn til den offentlige sundhed og sikkerhed eller af andre bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social og økonomisk art, og hensyn til væsentlige gavnlige virkninger på miljøet.«
2.      Direktiv 2000/60/EF
6.        Artikel 4 i direktiv 2000/60/EF (5) med overskriften »Miljømål« bestemmer i stk. 7:
»Medlemsstaterne misligholder ikke dette direktiv, hvis:
–        manglende opnåelse af god grundvandstilstand, god økologisk tilstand eller, hvor det er relevant, godt økologisk potentiale, eller manglende forebyggelse af forringelse af et overfladevandområdes eller en grundvandsforekomsts tilstand skyldes nye ændringer af overfladevandområdets fysiske karakteristika eller forandringer i grundvandsforekomsternes niveau, eller hvis
–        manglende forebyggelse af et overfladevandområdes forringelse fra tilstanden »høj« til tilstanden »god« skyldes nye bæredygtige menneskelige udviklingsaktiviteter
og følgende betingelser alle er opfyldt
a)      der tages alle praktisk gennemførlige skridt for at mindske den skadelige indvirkning på vandforekomstens tilstand
b)      grundene til disse ændringer eller forandringer er specifikt angivet og forklaret i den vandområdeplan, der kræves i henhold til artikel 13, og målene revideres hvert sjette år
c)      ændringerne eller forandringerne er begrundet i væsentlige samfundsinteresser, og/eller nyttevirkningerne for miljøet og samfundet ved opnåelse af målene i stk. 1 er mindre end de nyttevirkninger, der følger af de nye ændringer eller forandringer for befolkningens sundhed, opretholdelsen af menneskers sikkerhed og en bæredygtig udvikling, og
d)      de nyttige mål, der tilsigtes ved de nye ændringer eller forandringer af vandområdet, kan ikke på grund af tekniske vanskeligheder eller uforholdsmæssigt store omkostninger opnås med andre midler, som miljømæssigt er en væsentligt bedre løsning.«
3.      Direktiv 2009/147/EF
7.        Artikel 9 i direktiv 2009/147/EF (6) har følgende ordlyd i stk. 1, litra
a):
»Medlemsstaterne kan af nedenstående grunde fravige artikel 5-8, såfremt der ikke findes nogen anden tilfredsstillende løsning:
a)       –      af hensyn til den offentlige sundhed og sikkerhed
–        af hensyn til sikkerheden for luftfarten
–        for at hindre omfattende skader på afgrøder, besætninger, skove, fiskeri- og vandområder
–        for at beskytte flora og fauna.«
4.      Direktiv (EU) 2018/2001
8.        Artikel 2 i direktiv (EU) 2018/2001 (7) med overskriften »Definitioner« fastsætter i stk. 2, nr. 1):
»Endvidere forstås ved:
1)      »energi fra vedvarende energikilder« eller »vedvarende energi«: energi fra vedvarende ikkefossile kilder i form af vindkraft, solenergi (solvarme og solceller) og geotermisk energi, omgivelsesenergi, tidevands-, bølge- og andre former for havenergi, vandkraft, biomasse, lossepladsgas, gas fra spildevandsanlæg og biogas[.]«
9.        Dette direktivs artikel 16f, med overskriften »Væsentlig samfundsmæssig interesse« bestemmer:
»Senest den 21.
februar 2024 og indtil der er opnået klimaneutralitet, sikrer medlemsstaterne i forbindelse med tilladelsesproceduren, at planlægning, opførelse og drift af anlæg til vedvarende energi, sådanne anlægs tilslutning til nettet, selve det tilknyttede net og lagringsaktiver formodes at være af væsentlig samfundsmæssig interesse og tjene den offentlige sundhed og sikkerhed i forbindelse med afvejningen af retlige interesser i de individuelle tilfælde med henblik på artikel 6, stk. 4, og artikel 16, stk. 1, litra
c), i direktiv [92/43], artikel 4, stk. 7, i direktiv [2000/60] og artikel 9, stk. 1, litra
a), i direktiv [2009/147]. Medlemsstaterne kan under behørigt begrundede og særlige omstændigheder begrænse anvendelsen af nærværende artikel til visse dele af deres område og til visse typer teknologi eller til projekter med bestemte tekniske karakteristika i overensstemmelse med de prioriteter, der er fastsat i deres integrerede nationale energi- og klimaplaner […]«
5.      Forordning 2022/2577 og (EU) 2024/223
10.      Følgende fremgår af ottende og niende
betragtning til forordning 2022/2577:
»(8)      En af de midlertidige foranstaltninger består i at indføre en afkræftelig formodning om, at projekter om vedvarende energi er af væsentlig samfundsinteresse og tjener den offentlige sundhed og sikkerhed med henblik på den relevante EU-miljølovgivning, medmindre der er klare beviser for, at disse projekter har store negative virkninger på miljøet, som ikke kan afbødes eller kompenseres. Anlæg til vedvarende energi, herunder varmepumper og vindenergi, er afgørende for at bekæmpe klimaændringer og forurening, sænke energipriserne, mindske Unionens afhængighed af fossile brændstoffer og sikre Unionens forsyningssikkerhed. En formodning om, at anlæg til vedvarende energi, herunder varmepumper, er af væsentlig samfundsinteresse og tjener den offentlige sundhed og sikkerhed, vil, hvor det er nødvendigt, gøre det muligt for sådanne projekter med øjeblikkelig virkning at kunne drage fordel af en forenklet vurdering af bestemte undtagelser fastsat i den relevante EU-miljølovgivning. Under hensyntagen til deres særlige nationale forhold bør medlemsstaterne have mulighed for at begrænse anvendelsen af denne formodning til visse dele af deres områder eller til visse teknologier eller projekter. Medlemsstaterne kan overveje at anvende denne formodning i deres relevante nationale landskabslovgivning.
(9)      Dette afspejler den vigtige rolle, som vedvarende energi kan spille i dekarboniseringen af Unionens energisystem ved at tilbyde øjeblikkelige løsninger til erstatning af energi baseret på fossile brændstoffer og dermed afhjælpe den forværrede situation på markedet. For at fjerne flaskehalse i tilladelsesprocessen for og driften af anlæg til vedvarende energi bør opførelse og drift af anlæg til produktion af energi fra vedvarende energikilder samt udvikling af den tilknyttede netinfrastruktur prioriteres i planlægnings- og tilladelsesprocessen, når der foretages en afvejning af de retlige interesser i det enkelte tilfælde, i det mindste for projekter, der er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse. For så vidt angår artsbeskyttelse bør denne prioritering kun finde sted, såfremt og i det omfang der træffes passende artsbevarende foranstaltninger, som bidrager til opretholdelse eller genopretning af en gunstig bevaringsstatus for bestandene af den pågældende art, og der stilles tilstrækkelige finansielle ressourcer og områder til rådighed til dette formål.«
11.      Denne forordnings artikel 1 med overskriften »Genstand og anvendelsesområde« bestemmer i stk. 1 og 2:
»Ved denne forordning fastsættes der midlertidige regler af hastende karakter for at fremskynde den tilladelsesproces, der gælder for produktion af energi fra vedvarende energikilder, med særligt fokus på specifikke teknologier eller projekttyper for vedvarende energi, som på kort sigt kan øge tempoet for udbredelsen af vedvarende energi i Unionen.
Denne forordning finder anvendelse på alle tilladelsesprocesser, der har en startdato inden for dens anvendelsesperiode, og berører ikke nationale bestemmelser, der fastsætter kortere frister end dem, der er fastsat i artikel 4, 5 og
7.«
12.      Den nævnte forordnings artikel 3 med overskriften »Væsentlig samfundsinteresse« har følgende ordlyd:
»1.      Planlægning, opførelse og drift af anlæg og installationer til produktion af energi fra vedvarende energikilder og deres tilslutning til nettet og selve det tilknyttede net og de tilknyttede lagringsaktiver formodes at være af væsentlig samfundsinteresse og tjene den offentlige sundhed og sikkerhed, når retlige interesser afvejes i det enkelte tilfælde, med henblik på artikel 6, stk. 4, og artikel 16, stk. 1, litra
c), i direktiv [92/43], artikel 4, stk. 7, i [direktiv 2000/60] og artikel 9, stk. 1, litra
a), i [direktiv 2009/147]. Medlemsstaterne kan begrænse anvendelsen af disse bestemmelser til visse dele af deres område og til visse typer teknologi eller til projekter med bestemte tekniske karakteristika i overensstemmelse med de prioriteter, der er fastsat i deres integrerede nationale energi- og klimaplaner.
2.      Medlemsstaterne sikrer i det mindste for projekter, der er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse, at opførelse og drift af anlæg til produktion og installationer til produktion af energi fra vedvarende energikilder og udvikling af den tilknyttede netinfrastruktur prioriteres i planlægnings- og tilladelsesprocessen, når retlige interesser afvejes i det enkelte tilfælde. For så vidt angår artsbeskyttelse finder foregående punktum kun anvendelse, såfremt og i det omfang der træffes passende artsbevarende foranstaltninger, som bidrager til opretholdelse eller genopretning af en gunstig bevaringsstatus for bestandene af den pågældende art, og der stilles tilstrækkelige finansielle ressourcer og områder til rådighed til dette formål.«
13.      Samme forordnings artikel 10 med overskriften »Ikrafttræden og anvendelse« fastsætter, at forordningen ville træde i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende og gælde i en periode på 18 måneder fra sin ikrafttræden (8).
14.      Forordning 2022/2577 blev ændret ved forordning (EU) 2024/223 (9). Følgende fremgår af 13. og 14.
betragtning til sidstnævnte:
»(13)      En af de midlertidige foranstaltninger, der blev indført ved forordning [2022/2577], og som har udvist positive virkninger og har et betydeligt fremskyndelsespotentiale i fremtiden, er bestemmelsen i artikel
3, stk. 1, om en afkræftelig formodning om, at projekter om vedvarende energi er af væsentlig samfundsinteresse og tjener den offentlige sundhed og sikkerhed, jf. bestemte undtagelsesbestemmelser i den relevante EU-miljølovgivning, medmindre der er klare beviser for, at sådanne projekter har store negative virkninger på miljøet, som ikke kan afbødes eller kompenseres. I artikel 16f i direktiv [2018/2001] indførtes en afkræftelig formodning om, at projekter om vedvarende energi er af væsentlig samfundsmæssig interesse og tjener den offentlige sundhed og sikkerhed, med næsten samme ordlyd som ordlyden i artikel 3, stk. 1, i forordning [2022/2577]. Det er derfor ikke nødvendigt at forlænge anvendelsen af artikel 3, stk. 1, i forordning [2022/2577], da en sådan afkræftelig formodning finder anvendelse i henhold til artikel 16f i direktiv [2018/2001].
(14)      Artikel 3, stk. 2, i forordning [2022/2577] kræver imidlertid, at projekter, der er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse, skal prioriteres, når der i de enkelte tilfælde kræves en afvejning af retlige interesser, og når disse projekter indfører yderligere krav om kompenserende foranstaltninger med henblik på artsbeskyttelse. Der er ikke medtaget en tilsvarende bestemmelse i direktiv [2018/2001]. Artikel 3, stk. 2, første punktum, i forordning [2022/2577] har potentiale til, i den aktuelle presserende og stadig ustabile energisituation på energimarkedet, som Unionen står over for, yderligere at fremskynde projekter om vedvarende energi, da det kræves, at medlemsstaterne fremmer disse projekter om vedvarende energi ved at prioritere dem, når de afvejer forskellige modstridende interesser, der rækker ud over miljøspørgsmål i forbindelse med medlemsstaternes planlægning og tilladelsesprocessen. Kommissionens rapport [(10)] har vist værdien af artikel 3, stk. 2, første punktum, i forordning [2022/2577], som anerkender, at den relative betydning af udbredelsen af vedvarende energi i den nuværende vanskelige energipolitiske kontekst rækker ud over ud over de særlige mål for de undtagelser i de direktiver, der henvises til i artikel 3, stk. 1, i forordning [2022/2577]. På baggrund af den særligt alvorlige situation i energiforsyningen, som Unionen i øjeblikket står over for, bør anvendelsen af artikel 3, stk. 2, i forordning [2022/2577] forlænges, så den afgørende rolle, som anlæg til vedvarende energi spiller i indsatsen for at bekæmpe klimaændringer og forurening, nedbringe energipriserne, mindske Unionens afhængighed af fossile brændstoffer og garantere Unionens forsyningssikkerhed, anerkendes på passende vis, når tilladelsesmyndigheder eller nationale domstole afvejer retlige interesser. Samtidig er det også hensigtsmæssigt at bevare den miljøbeskyttelsesforanstaltning, i henhold til hvilken der for projekter, som anerkendes som værende af væsentlig samfundsinteresse, vedtages passende artsbevarende foranstaltninger, der understøttes af tilstrækkelige finansielle ressourcer.«
15.      Artikel 1 i forordning 2024/223 med overskriften »Ændringer af forordning [2022/2577]« fastsætter
»I forordning [2022/2577] foretages følgende ændringer:
[…]
2)      Artikel 3, stk. 2, affattes således:
»Medlemsstaterne sikrer for projekter, der er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse, at opførelse og drift af anlæg og installationer til produktion af energi fra vedvarende energikilder og udvikling af den tilhørende netinfrastruktur prioriteres i planlægnings- og tilladelsesprocessen, når retlige interesser afvejes i det enkelte tilfælde.
For så vidt angår artsbeskyttelse finder første afsnit kun anvendelse, såfremt og i det omfang der træffes passende artsbevarende foranstaltninger, som bidrager til opretholdelse eller genopretning af en gunstig bevaringsstatus for bestandene af den pågældende art, og der stilles tilstrækkelige finansielle ressourcer og områder til rådighed til dette formål.«
[…]
6)      I artikel 10 indsættes følgende stykke:
»Artikel 1, artikel 2, nr. 1), artikel 3, stk. 2, artikel 3a, artikel 5, stk. 1, og artikel 6 og 8 finder dog anvendelse indtil den 30.
juni 2025.««
B.      Belgisk ret
1.      Loi relative à la motivation formelle des actes administratifs
16.      Artikel 2 i loi relative à la motivation formelle des actes administratifs (lov om den formelle begrundelse af forvaltningsakter) af 29.
juli 1991 (11) fastsætter følgende:
»De i artikel 1 omhandlede forvaltningsakter fra forvaltningsmyndighederne skal være formelt begrundede.«
17.      Denne lovs artikel 3 bestemmer:
»Den påkrævede begrundelse består i, at der i akten angives de retlige og faktiske betragtninger, der ligger til grund for afgørelsen.
Den skal være tilstrækkelig.«
2.      Code du développement territorial wallon
18.      Artikel D.IV.53 i code du développement territorial wallon (lov om arealudvikling i Vallonien) i den version, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, er affattet som følger:
»På grundlag af en tilstrækkelig begrundelse kan tilladelsen afslås eller udstedes med eller uden betingelser, med eller uden byplanmæssige kompensationsforanstaltninger, med eller uden indrømmelse af undtagelser og med eller uden afvigelser som fastsat i denne lov.
Betingelserne er nødvendige enten for projektets integration i det bebyggede eller ubebyggede miljø eller for projektets gennemførlighed, dvs. iværksættelsen og driften heraf.
Ud over at være forenelig med indholdet af sektorplanen, herunder arealanvendelseskortet, af skemaer, byggetilladelser og vejledninger skal tilladelsen eller afslaget være baseret på de lokale bymæssige forhold og kan være baseret på bl.a. de begrundelser og betingelser, der er nævnt i dette afsnit.«
III. Tvisten i hovedsagen, de præjudicielle spørgsmål og retsforhandlingerne for Domstolen
19.      Den 26.
april 2023 indgav sagsøgeren en ansøgning om en samlet tilladelse (12) til at opføre og drive to vindmøller med en enhedseffekt på højst 4,28 megawatt (MW) og alle dertil hørende anlæg, dvs. monteringsområde, adgangsveje, nacelle og underjordiske elkabler, i en virksomhed beliggende i Namur (Belgien) (herefter »det omhandlede projekt«). Denne ansøgning vedrørte et antal anlæg i klasse
1, som kræver en miljøtilladelse, og var ledsaget af bl.a. en miljøvirkningsvurdering. Den 16.
maj 2023 udstedte den vallonske regerings udpegede embedsmænd i henholdsvis forvaltningen for arealanvendelse og byplanlægning (herefter »de delegerede embedsmænd«) og miljøforvaltningen (herefter »de tekniske embedsmænd«), som tilsammen havde kompetencen til at træffe afgørelse om sagsøgerens ansøgning, en kvittering for modtagelsen heraf med bekræftelse af, at ansøgningen var fyldestgørende.
20.      Fra den 7.
juni til den 10.
juli 2023 blev der afholdt en offentlig høring om den af sagsøgeren indgivne ansøgning. Den 2.
oktober 2023 vedtog de tekniske og de delegerede embedsmænd en afgørelse om at give afslag på ansøgningen om en samlet tilladelse. Det fremgår bl.a. af denne afgørelse, at hvis der blev opstillet to vindmøller, ville det i høj grad påvirke ti boligers udsigt, landskabet ville blive væsentligt forandret inden for det berørte område, og det omhandlede projekt ville fremstå isoleret i et landområde uden vindmøller inden for en radius af 7 km, men omgivet mod nord og syd af to større vindmølleparker under udvikling, idet referencerammen for opførelse af vindmøller i regionen Vallonien, som blev vedtaget i løbet af 2013, prioriterede parker, der bestod af mindst fem vindmøller, og sluttelig, at »opførelsen af vindmøller ikke må ske til skade for de landskabsmæssige kvaliteter og kulturarven i de omgivelser, i hvis nærhed de skal placeres«.
21.      Sagsøgeren indgav den 19.
oktober 2023 en administrativ klage over nævnte afgørelse til den vallonske regering. Den 30.
januar 2024 sendte de tekniske og de delegerede embedsmænd med kompetence til at behandle denne klage deres sammenfattende rapport til ministeren for fysisk planlægning og miljøministeren (Belgien), hvori de foreslog at udstede en samlet tilladelse med betingelser. Den 15.
marts 2024 oplyste disse embedsmænd sagsøgeren om disse ministres manglende meddelelse af en afgørelse om sagsøgerens klage inden den frist, der er fastsat i artikel 95, §7, i décret du 11 mars 1999 relatif au permis d’environnement (dekret af 11.3.1999 om miljøtilladelse) (13), hvorfor afgørelsen af 2.
oktober 2023 blev stadfæstet.
22.      Den 14.
maj 2024 anlagde sagsøgeren søgsmål til prøvelse af denne afgørelse ved Conseil d’État (appeldomstol i forvaltningsretlige sager), som er den forelæggende ret, under påberåbelse af et enkelt anbringende om en tilsidesættelse af artikel D.IV.53 i lov om arealudvikling i Vallonien, af artikel 2 og 3 i lov om den formelle begrundelse af forvaltningsakter af 29.
juli 1991 og af artikel 3 i forordning 2022/2577 samt om begrundelsesmangel, idet »den kompetente myndighed ikke foretog en afvejning af retlige interesser og ikke udtalte sig om prioriteringen af projektet, der var anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse«. Til støtte for sit anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at den af EU-retten påkrævede afvejning af retlige interesser primært vedrørte interesser knyttet til dels miljøbeskyttelseshensyn såsom biodiversitet og folkesundhed, dels selve projektet.
23.      Med hensyn til miljøbeskyttelse har sagsøgeren gjort opmærksom på, at dette begreb bl.a. omfatter landskabet, således som dette fremgår af artikel D.6, nr. 11, litra
a), i første bog i Code de l’environnement wallon (Valloniens miljølov), og at vurderingen af et projekts indvirkning på dette landskab indgår i vurderingen af projektets miljøvirkninger. Sagsøgeren har gjort gældende, at forpligtelsen til inden for denne ramme at afveje retlige interesser påhviler både de tekniske og de delegerede embedsmænd og de ministre, der har kompetence til at træffe afgørelse om en klage. Sagsøgeren har tilføjet, at forordning 2022/2577 kræver, at det i forbindelse med denne afvejning anerkendes, at produktionen af vedvarende energi skal prioriteres, hvilket efter sagsøgerens opfattelse burde fremgå af den anfægtede akts begrundelse. I den foreliggende sag kan det ikke af afgørelsen af 2.
oktober 2023 læses, at dennes ophavsmænd har anerkendt prioriteringen af det omhandlede projekt, for så vidt som det er af væsentlig samfundsinteresse, og heller ikke, at der er taget hensyn til denne prioritering i forbindelse med afvejningen af relevante retlige interesser.
24.      Regionen Vallonien har på sin side oplyst, at den forlader sig på den forelæggende ret, »for så vidt som ministrene ikke har truffet afgørelse«.
25.      Den forelæggende ret har fremhævet, at anvendelsesområdet for artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 efter en første fortolkning er det samme som for denne artikels stk. 1. Ifølge dette stk. 1 tillægges således VE-projekterne en bestemt karakter, som gør det muligt for dem at konkurrere med de interesser, der beskyttes ved direktiv 92/43, 2000/60 og 2009/147 (herefter »de omhandlede direktiver«), mens den nævnte artikels stk. 2 foreskriver, at disse projekter og de hermed forbundne interesser skal prioriteres højere end disse miljøinteresser. Opbygningen af den nævnte forordning understøtter denne fortolkning, fordi formodningen om en væsentlig samfundsinteresse og prioriteringen af projektet er samlet i én og samme bestemmelse.
26.      Efter en yderligere fortolkning har den nævnte forordnings artikel 3, stk. 2, en selvstændig og større rækkevidde end denne artikels stk. 1, for så vidt som den pålægger de kompetente nationale myndigheder ved enhver afvejning af retlige interesser i det enkelte tilfælde at prioritere VE-projekter, selv om de rækker ud over de omhandlede direktiver, såfremt disse projekter er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse. I dette øjemed skal gennemførelsen af de nævnte projekter og udviklingen af den tilhørende netinfrastruktur nyde forrang for ikke blot miljømæssige interesser, men også for enhver konkurrerende interesse, navnlig vedrørende beskyttelsen af landskabet og kulturarven. Den generelle karakter af ordlyden af samme forordnings artikel 3, stk. 2, bestyrker denne fortolkning og synes i højere grad at afspejle EU-lovgivers ønske, således som dette fremgår af 13. og 14.
betragtning til forordning 2024/223. Dette ønske fremgår ligeledes af 9.
betragtning til forordning 2022/2577, hvor der henvises til målet om »at fjerne flaskehalse i tilladelsesprocessen for og driften af anlæg til vedvarende energi«, uden at dette udtrykkeligt begrænses til de potentielle hindringer, der er direkte forbundet med forpligtelserne til at bevare naturen og beskytte vandet.
27.      Den forelæggende ret ønsker endvidere en klarlægning af rækkevidden af indskuddet »i det mindste for projekter, der er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse«, som optræder i artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577, i særdeleshed ordet »anerkendt«. Alt efter om denne artikel 3, stk. 2, har en selvstændig rækkevidde eller ej, kan dette indskud forstås som en henvisning til den manglende afkræftelse af den formodning, der fremgår af stk. 1 i nævnte artikel 3 (eller den i dette stykke angivne mulighed for at begrænse anvendelsen af formodningen), eller tværtimod som om det forudsættes, at en medlemsstats kompetente myndigheder træffer en bestemt afgørelse alene med henblik på samme artikel 3, stk. 2, om at kvalificere visse projekter som værende af »væsentlig samfundsinteresse«. Valget af verbet »anerkende« og den iboende proaktive holdning taler for denne anden fortolkning. Nødvendigheden af en specifik anerkendelse fra medlemsstaterne forekommer imidlertid ikke forenelig med det mål, der forfølges med denne forordning, og som består i at fremme udbredelsen af vedvarende energi og fremskynde de tilhørende tilladelsesprocedurer ved hjælp af et retligt instrument, der finder direkte anvendelse. Set i dette perspektiv synes EU-lovgiver at have foretrukket en direkte og fuldstændig anvendelse af de krav, der er fastsat i den nævnte forordning, men ladet det være op til medlemsstaterne, om de vil begrænse eller udelukke anvendelsen heraf.
28.      Ifølge den forelæggende ret er der endvidere tvivl om fortolkningen af forpligtelsen til at sikre, at projekter, der falder inden for anvendelsesområdet for artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 »prioriteres, når retlige interesser afvejes i det enkelte tilfælde«. Denne »prioriteringsregel« kan på den ene side forstås således, at den kræver en absolut prioritering af VE-projekter og dermed pålægger den myndighed, der har ansvaret for at foretage afvejningen mellem disse projekters interesser og de konkurrerende interesser, at give førstnævnte forrang. I dette første tilfælde fører denne artikel 3, stk. 2, til et særlig omfattende indgreb i de nationale kompetente myndigheders skønsmargen for så vidt angår udstedelsen af tilladelser til sådanne projekter. Den nævnte »prioriteringsregel« kan på den anden side også fortolkes således, at den fastsætter et prioriteringsprincip, som disse myndigheder skal iagttage, idet de dog bevarer muligheden for at fravige det, i givet fald med en særlig begrundelse. I dette andet tilfælde tillægges VE-projekternes interesser en særlig vægt i de nationale kompetente myndigheders udøvelse af deres skønsbeføjelser uden dog at få systematisk forrang for konkurrerende interesser.
29.      Den forelæggende ret har tilføjet, at artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 endnu ikke er blevet fortolket af Domstolen, og denne er ikke tilstrækkeligt åbenbar til ikke at efterlade nogen rimelig tvivl.
30.      På denne baggrund har Conseil d’État (appeldomstol i forvaltningsretlige sager) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)      Skal artikel 3, stk. 2, i [forordning 2022/2577] fortolkes således, at medlemsstaterne skal sikre, at opførelse og drift af anlæg og installationer til produktion af energi fra vedvarende energikilder og udvikling af den tilhørende netinfrastruktur alene skal prioriteres ved den afvejning af retlige interesser, der er omhandlet i denne [artikels] stk. 1, dvs. afvejningen af retlige interesser i henhold til artikel 6, stk. 4, og artikel 16, stk. 1, litra
c), i [direktiv 92/43], artikel 4, stk. 7, i [direktiv 2000/60] og artikel 9, stk. 1, litra
a), i [direktiv 2009/147], eller gælder denne forpligtelse for enhver afvejning af retlige interesser, som foretages af den myndighed, der har kompetence til at udstede tilladelser, herunder når den konkurrerende interesse falder uden for de [omhandlede] direktivers anvendelsesområde (i dette tilfælde beskyttelsen af landskabet og kulturarven)?
2)      Skal udtrykket »projekter, der er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse«, i samme forordnings artikel 3, stk. 2, første punktum, fortolkes således, at der kræves en specifik, generel eller individuel anerkendelse af et projekts karakter af »væsentlig samfundsinteresse« fra medlemsstaternes side, eller skal det forstås således, at det henviser til en manglende afkræftelse af den formodning, der er fastsat i samme forordnings artikel 3, stk. 1, eller til projektets manglende udelukkelse fra denne formodnings anvendelsesområde, som er tilladt i henhold til artikel 3, stk. 1 in fine?
3)      Skal den forpligtelse til i det mindste for projekter, der er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse, at sikre, at opførelse og drift af anlæg og installationer til produktion af energi fra vedvarende energikilder og udvikling af den tilhørende netinfrastruktur »prioriteres« i planlægnings- og tilladelsesprocessen, når retlige interesser afvejes i det enkelte tilfælde, som er indført ved ovennævnte artikel 3, stk. 2, fortolkes således, at den indebærer en absolut prioritet til fordel for disse projekter – med forbehold af den miljømæssige betingelse vedrørende artsbeskyttelse, der er indeholdt i samme stykke – eller skal den forstås som en principiel prioritet, som medlemsstaterne kan fravige, hvis der foreligger en særlig begrundelse?«
31.      Den forelæggende ret har anmodet Domstolen om at undergive den foreliggende sag den fremskyndede procedure i henhold til artikel 105 i Domstolens procesreglement. Ved kendelse af 2.
september 2025 (14) blev denne anmodning afslået.
32.      Den belgiske, den tjekkiske, den italienske og den polske regering samt Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg.
IV.    Bedømmelse
A.      Om det første præjudicielle spørgsmål
33.      Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 skal fortolkes således, at medlemsstaterne skal sikre, at opførelse og drift af anlæg og installationer til produktion af energi fra vedvarende energikilder og udvikling af den tilhørende netinfrastruktur alene prioriteres i planlægnings- og tilladelsesprocessen, når retlige interesser afvejes i det enkelte tilfælde i henhold til artikel 6, stk. 4, og artikel 16, stk. 1, litra
c), i direktiv 92/43, artikel 4, stk. 7, i direktiv 2000/60 og artikel 9, stk. 1, litra
a), i direktiv 2009/147, eller om denne prioriteringsregel ligeledes finder anvendelse i henseende til de konkurrerende retlige interesser, der ligger uden for disse bestemmelsers anvendelsesområde, herunder beskyttelsen af landskabet og kulturarven.
34.      Indledningsvis påpeger jeg, at hovedsagen omhandler en ansøgning indgivet den 26.
april 2023 om tilladelse til opførelse og drift af to vindmøller. Denne ansøgning blev afslået af de nationale kompetente myndigheder med den begrundelse, at det omhandlede projekt ville være til skade for de landskabsmæssige kvaliteter og kulturarven i de omgivelser, i hvis nærhed det skulle placeres.
35.      For så vidt angår de EU-retlige bestemmelser, der finder anvendelse på denne sag, fastsætter forordning 2022/2577 om udbredelsen af vedvarende energi i artikel 1, stk. 2, at den finder anvendelse på alle tilladelsesprocedurer (15), som blev indledt inden for dens anvendelsesperiode. I denne henseende følger det af artikel 10 i den oprindelige version af forordningen, at denne trådte i kraft den 30.
december 2022 og var gældende indtil den 30.
juni 2024. Endvidere omfatter begrebet »energi fra vedvarende energikilder« ifølge definitionen heraf i artikel 2, stk. 2, nr. 1), i direktiv 2018/2001 bl.a. »vindkraft«. Det må følgelig konstateres, at forordning 2022/2577 både ratione temporis og ratione materiae finder anvendelse på den nævnte sag.
36.      Denne forordning er baseret på artikel 122, stk. 1,
TEUF, hvorefter Rådet i en ånd af solidaritet mellem medlemsstaterne kan vedtage foranstaltninger, der er afpasset efter den økonomiske situation, navnlig hvis der opstår alvorlige forsyningsvanskeligheder med hensyn til visse produkter, især på energiområdet. Den nævnte forordnings artikel 1, stk. 1, bestemmer således, at der herved fastsættes midlertidige regler af hastende karakter for at fremskynde den tilladelsesproces, der gælder for produktion af energi fra vedvarende energikilder. I denne forbindelse definerer samme forordnings artikel 3 med overskriften »Væsentlig samfundsinteresse« de betingelser, hvorunder afvejningen af de retlige interesser skal foregå, navnlig for så vidt angår opførelse og drift af anlæg og installationer til produktion af energi fra vedvarende energikilder og udvikling af den tilhørende netinfrastruktur.
37.      I den foreliggende sag er den forelæggende ret i tvivl om fortolkningen af stk. 2 i nævnte artikel 3, hvilket henset til opbygningen af denne artikel betyder, at rækkevidden af stk. 1 skal undersøges først. Det følger af dette stykke, at bl.a. opførelse og drift af anlæg og installationer til produktion af energi fra vedvarende energikilder og selve det tilknyttede net formodes at være af væsentlig samfundsinteresse og tjene den offentlige sundhed og sikkerhed, når retlige interesser afvejes i det enkelte tilfælde, med henblik på artikel 6, stk. 4, og artikel 16, stk. 1, litra
c), i direktiv 92/43 (om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter), artikel 4, stk. 7, i direktiv 2000/60 (om beskyttelse af vand) og artikel 9, stk. 1, litra
a), i 2009/147 (om beskyttelse af vilde fugle), idet medlemsstaterne dog bevarer muligheden for at begrænse anvendelsen af disse bestemmelser til visse dele af deres område og til visse typer teknologi eller til projekter med bestemte tekniske karakteristika i overensstemmelse med de prioriteter, der er fastsat i deres integrerede nationale energi- og klimaplaner.
38.      Artikel 3, stk. 1, i forordning 2022/2577 tillægger følgelig ikke generelt VE-projekter karakter af »væsentlig samfundsinteresse«, selv om denne forordning fastsætter midlertidige regler af hastende karakter med henblik på at fremskynde tilladelsesproceduren, men anerkender alene denne karakter i henseende til bestemmelserne i de omhandlede direktiver om miljøbeskyttelse, som foreskriver, at et projekt, der kan påvirke en lokalitet, imidlertid kan tillades, når flere kumulative betingelser er opfyldt, herunder at der foreligger en »væsentlig samfundsinteresse«. Ifølge Domstolens praksis bestemmer artikel 6, stk. 4, i direktiv 92/43, at selv i tilfælde, hvor det i vurderingen konkluderes, at de påtænkte foranstaltninger har negative virkninger på lokaliteten, og der ikke findes nogen alternativ løsning, kan disse foranstaltninger alligevel gennemføres, hvis bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser berettiger det, forudsat at medlemsstaten træffer alle nødvendige kompensationsforanstaltninger for at sikre, at den globale sammenhæng i Natura 2000 beskyttes (16). For så vidt angår direktiv 2000/60 har Domstolen fastslået, at med henblik på at afgøre, om et projekt er blevet godkendt uden misligholdelse af dette direktiv, kan en ret foretage en prøvelse af, om den myndighed, der har udstedt bevillingen, har overholdt de betingelser, som er fastsat i det nævnte direktivs artikel 4, stk. 7, litra
a)-d), idet den navnlig efterprøver, om de pågældende aktiviteter er begrundet i en væsentlig samfundsinteresse, og/eller om de nyttevirkninger for miljøet og samfundet, der er knyttet til virkeliggørelsen af de mål, der er anført i samme direktivs artikel 4, stk. 1, er mindre end de nyttevirkninger for befolkningens sundhed, opretholdelsen af menneskers sikkerhed eller en bæredygtig udvikling, der vil være et resultat af gennemførelsen af disse aktiviteter (17).
39.      Med henblik på at fastslå rækkevidden af artikel 3, stk. 1, i forordning 2022/2577 minder jeg om Domstolens faste praksis, hvorefter præamblen til en EU-retsakt – selv om den ikke er retligt bindende og hverken kan påberåbes til støtte for at fravige bestemmelserne i den pågældende retsakt eller til støtte for en fortolkning af bestemmelserne, der er i åbenbar strid med deres ordlyd – kan præcisere indholdet af disse bestemmelser, idet betragtningerne i præamblen er vigtige fortolkningselementer, som kan oplyse om retsaktens udsteders hensigter (18). Endvidere kan en retsakts konklusion ikke udskilles fra dens betragtninger, hvorfor den om nødvendigt må fortolkes under hensyntagen til de betragtninger, som har ført til dens vedtagelse (19).
40.      Det følger heraf, at denne forordnings artikel 3, stk. 1, skal fortolkes i lyset af ottende
betragtning til nævnte forordning, ifølge hvilken der ved denne bestemmelse indføres en afkræftelig formodning om, at projekter om vedvarende energi er af væsentlig samfundsinteresse med henblik på den relevante EU-miljølovgivning, medmindre der er klare beviser for, at disse projekter har store negative virkninger på miljøet, som ikke kan afbødes eller kompenseres. Denne betragtning præciserer ligeledes formålet med indførelsen af denne formodning, nemlig at det, hvor det er nødvendigt, gøres muligt for sådanne projekter med øjeblikkelig virkning at kunne drage fordel af en forenklet vurdering af bestemte undtagelser fastsat i den relevante EU-miljølovgivning.
41.      Jeg skal tilføje, at henset til den nævnte betragtning vedrører artikel 3, stk. 1, i samme forordning
ikke udelukkende de omhandlede direktiver. Det anføres nemlig i samme betragtning, at medlemsstaterne under hensyntagen til deres særlige nationale forhold kan overveje at anvende denne formodning i deres relevante nationale landskabslovgivning. Følgelig indrømmer EU-lovgiver medlemsstaterne mulighed for i deres lovgivning at indføre en afkræftelig formodning om, at VE-projekter, herunder vindmøller, med henblik på at lette opførelsen heraf på det nationale område er af væsentlig samfundsinteresse i forhold til beskyttelsen af landskabet. En sådan mulighed hviler på den forudsætning, at den nationale lovgivning sikrer landskabsbeskyttelsen i den pågældende medlemsstat (20).
42.      Med andre ord skal den formodning, at et VE-projekt er af væsentlig samfundsinteresse, således som den tjekkiske regering har fremhævet, hvile på et retsgrundlag, som enten findes i EU-retten (for de omhandlede direktiver) eller i national ret, idet medlemsstaterne i medfør af artikel 3, stk. 1, har mulighed for at begrænse anvendelsen af denne formodning til visse dele af deres områder eller til visse teknologier eller projekter.
43.      I den foreliggende sag ønsker den forelæggende ret oplyst, om den prioriteringsregel, der er fastlagt i artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577, udelukkende finder anvendelse i forbindelse med de omhandlede direktiver, eller om den også omfatter retlige interesser, der ligger uden for disse tre direktivers anvendelsesområde, navnlig beskyttelsen af landskabet og kulturarven.
44.      Det følger af Domstolens faste praksis, at der ved fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse ud over bestemmelsens ordlyd også skal tages hensyn til den sammenhæng, hvori bestemmelsen indgår, ligesom der skal tages hensyn til de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af (21).
45.      Hvad i første række angår ordlyden af artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 fastsætter denne bestemmelse, at »[m]edlemsstaterne sikrer i det mindste for projekter, der er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse, at opførelse og drift af anlæg til produktion og installationer til produktion af energi fra vedvarende energikilder og udvikling af den tilknyttede netinfrastruktur prioriteres i planlægnings- og tilladelsesprocessen, når retlige interesser afvejes i det enkelte tilfælde. For så vidt angår artsbeskyttelse finder foregående punktum kun anvendelse, såfremt og i det omfang der træffes passende artsbevarende foranstaltninger, som bidrager til opretholdelse eller genopretning af en gunstig bevaringsstatus for bestandene af den pågældende art, og der stilles tilstrækkelige finansielle ressourcer og områder til rådighed til dette formål«.
46.      Det følger af ordlyden af dette stk. 2, at det vedrører en situation, der kronologisk ligger efter den i stk. 1 i denne artikel omhandlede. Prioriteringen bliver nemlig først aktuel, når et projekt er blevet anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse i forbindelse med afvejningen af de retlige interesser i det enkelte tilfælde (22). Som den forelæggende ret har forklaret, fremgår det dog alligevel ikke klart af ordlyden af det nævnte stk. 2, om det alene vedrører de omhandlede direktiver (23). I denne henseende findes der i forarbejdet til forordning 2022/2577 ikke yderligere indikationer om rækkevidden af samme stk.
2 (24). Endvidere henvises der i denne forordnings artikel 3, stk. 2, andet punktum, ganske vist til artsbeskyttelse, men denne henvisning gør det ikke muligt at konkludere, at det pågældende stykke nødvendigvis er afgrænset til disse tre direktiver.
47.      Hvad i anden række angår den sammenhæng, hvori artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 indgår, påpeger jeg, at det af 14.
betragtning til forordning 2024/223 om ændring af forordning 2022/2577 fremgår, at denne artikel 3, stk. 2, første punktum, pålægger medlemsstaterne at fremme disse projekter om vedvarende energi ved at prioritere dem, når de afvejer forskellige modstridende interesser, der rækker ud over miljøspørgsmål, i forbindelse med deres planlægnings- og tilladelsesproces, og at denne bestemmelse anerkender, at den relative betydning af udbredelsen af vedvarende energi rækker ud over de særlige mål for de undtagelser, der er fastsat i de direktiver, der henvises til denne forordnings i artikel 3, stk. 1. Selv om forordning 2024/223 ikke finder anvendelse ratione temporis på tvisten i hovedsagen, således som den tjekkiske regering har gjort gældende, og 14.
betragtning ikke er afspejlet i selve denne forordnings tekst, gør denne betragtning det ikke desto mindre muligt i overensstemmelse med den i punkt
39 i dette forslag til afgørelse nævnte retspraksis at belyse Rådets hensigt på tidspunktet for vedtagelsen og forlængelsen (25) af artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577, nemlig at denne bestemmelses anvendelsesområde ikke er begrænset til de omhandlede direktiver.
48.      I samme retning fremgår det af 13. og 14.
betragtning til forordning 2024/223, at anvendelsesperioden for artikel 3, stk. 1, i forordning 2022/2577 ikke blev forlænget, idet den heri fastsatte afkræftelige formodning ville finde anvendelse i medfør af artikel 16f i direktiv 2018/2001, i modsætning til denne forordnings artikel 3, stk. 2, idet dette direktiv ikke rummede en bestemmelse svarende til dette stk. 2. En sådan sondring tyder på, at de to stykker i artikel 3 i forordning 2022/2577 ikke hører uløseligt sammen, og at de kan henhøre under forskellige materielle anvendelsesområder.
49.      Hvad i tredje og sidste række angår de mål, der forfølges med forordning 2022/2577, følger det af denne forordnings artikel 1, stk. 1, at dens formål var at fremskynde tilladelsesprocessen for VE-projekter. Inden for denne ramme, som det er præciseret i niende
betragtning til den nævnte forordning, har prioriteringsreglen som fastsat i samme forordnings artikel 3, stk. 2, til formål at fjerne flaskehalse i tilladelsesprocessen for og driften af anlæg til vedvarende energi. Opfyldelsen af dette formål indebærer logisk set, at denne prioriteringsregel finder anvendelse på flere interesser end de interesser alene, der er omfattet af de omhandlede direktiver. Endvidere ville det være paradoksalt, at den nævnte regel skulle anvendes ved afvejningen af de retlige interesser i det enkelte tilfælde i henseende til habitater (direktiv 92/43), fugle (direktiv 2009/147) og vand (direktiv 2000/60), for hvilke artikel 191, stk. 2,
TEUF fastsætter, at EU-politikken er at sikre et højt beskyttelsesniveau, men at den ikke omhandler andre retlige interesser, der ikke er omfattet af en lignende beskyttelse inden for EU-retten, navnlig for så vidt angår landskabet og kulturarven. Jeg er følgelig i lighed med den forelæggende ret af den opfattelse, at den fortolkning, hvorefter anvendelsesområdet for artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 ikke er begrænset til de omhandlede direktiver, i højere grad afspejler EU-lovgivers ønske.
50.      På baggrund af det ovenstående foreslår jeg, at det første spørgsmål besvares med, at artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 skal fortolkes således, at medlemsstaterne skal sikre, at opførelse og drift af anlæg og installationer til produktion af energi fra vedvarende energikilder og udvikling af den tilhørende netinfrastruktur prioriteres i planlægnings- og tilladelsesprocessen, ikke alene når der foretages en afvejning af de retlige interesser i det enkelte tilfælde i henhold til artikel 6, stk. 4, og artikel 16, stk. 1, litra
c), i direktiv 92/43, artikel 4, stk. 7, i direktiv 2000/60 og artikel 9, stk. 1, litra
a), i direktiv 2009/147, men ligeledes når der foretages en afvejning af de konkurrerende retlige interesser, der ligger uden for disse bestemmelsers anvendelsesområde, herunder beskyttelsen af landskabet og kulturarven.
B.      Om det andet præjudicielle spørgsmål
51.      Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 skal fortolkes således, at udtrykket »projekter, der er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse« betyder, at en sådan interesse kræver en udtrykkelig anerkendelse fra den berørte medlemsstat, eller om det skal forstås som en henvisning til den manglende afkræftelse af den formodning, der er fastsat i denne artikels stk. 1, eller henset til dette stk. 1 in fine til disse projekters manglende udelukkelse fra denne formodnings anvendelsesområde.
52.      For så vidt angår begrebet »projekter, der er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse« (26) som omhandlet i artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 finder jeg det nødvendigt at sondre mellem tre situationer.
53.      Som det allerede er blevet fremhævet i svaret på det første præjudicielle spørgsmål, fremgår det indledningsvis af artikel 3, stk. 1, i forordning 2022/2577, sammenholdt med ottende
betragtning hertil, at VE-projekter formodes at være af væsentlig samfundsinteresse med henblik på den relevante EU-miljølovgivning, medmindre der er klare beviser for, at disse projekter har store negative virkninger på miljøet, som ikke kan afbødes eller kompenseres, idet medlemsstaterne gives mulighed for at begrænse anvendelsen af denne formodning til visse dele af deres områder eller til visse teknologier eller projekter. Denne afkræftelige formodning har, således som det ligeledes præciseres i denne betragtning, det formål, at de nævnte projekter skal kunne drage fordel af en forenklet vurdering af bestemte undtagelser fastsat i denne miljølovgivning. Det følger derfor af disse bestemmelser, at med undtagelse af de tilfælde, hvor formodningen er blevet afkræftet (ved en vurdering i det enkelte tilfælde i henseende til et bestemt projekt og dets karakteristika, som har afdækket store negative virkninger på miljøet), og/eller når anvendelsen af denne formodning ikke er blevet begrænset af den pågældende medlemsstat på de betingelser, der er fastsat i artikel 3, stk. 1, skal et VE-projekt anses for at være af væsentlig samfundsinteresse i henseende til de omhandlede direktiver, uden at det kræver en udtrykkelig anerkendelse.
54.      Dernæst følger det ligeledes af ottende
betragtning til forordning 2022/2577, jf. punkt
41 i dette forslag til afgørelse, at medlemsstaterne kan overveje at anvende nævnte formodning i deres relevante nationale landskabslovgivning. I en situation, hvor en medlemsstat i sin relevante nationale lovgivning har indført en sådan formodning, skal den følgelig anvende en lignende ordning som den, der er fastsat for de omhandlede direktiver, dvs. når formodningen hverken afkræftes eller begrænses, skal det pågældende VE-projekt anses for at være af væsentlig samfundsinteresse i forhold til landskabslovgivningens interesse. I denne situation kan den berørte medlemsstat ikke afkræves en formel anerkendelse.
55.      Hvad endelig angår de retlige interesser, som ikke udtrykkeligt er nævnt i forordning 2022/2577 i forbindelse med anvendelsen af artikel 3 heri, navnlig den retlige interesse i beskyttelsen af kulturarven – idet begrebet »kulturarv« efter min opfattelse skal fortolkes bredt og således omfatte samtlige goder af historisk, kunstnerisk, arkæologisk, æstetisk, videnskabelig eller teknisk interesse – er der ikke nogen formodning om, at et VE-projekt er af væsentlig samfundsinteresse i forhold til denne retlige interesse, hvorfor det på forhånd skal vurderes i det enkelte tilfælde, om projektet skal tildeles en specifik, generel (27) eller individuel anerkendelse, som derefter kvalificerer det til at komme i betragtning til den prioriteringsregel, der er fastsat i denne artikels stk. 2.
56.      På denne baggrund foreslår jeg, at det andet spørgsmål besvares med, at artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 skal fortolkes således, at udtrykket »projekter, der er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse« betyder, at med undtagelse af de tilfælde, hvor den afkræftelige formodning, der er fastsat i stk. 1 i denne artikel, er blevet afkræftet, og/eller når anvendelsen af denne formodning ikke er blevet begrænset af den pågældende medlemsstat på de betingelser, der er fastsat i sidstnævnte bestemmelse, kræver en sådan interesse ikke en udtrykkelig anerkendelse i henseende til de omhandlede direktiver og heller ikke, når denne medlemsstat har indført en sådan formodning i sin relevante nationale landskabslovgivning. Hvad derimod angår de retlige interesser, som ikke udtrykkeligt er nævnt i denne forordning i forbindelse med anvendelsen af artikel 3 heri, navnlig den retlige interesse i beskyttelsen af kulturarven, skal den væsentlige samfundsinteresse i et projekt på forhånd udtrykkeligt anerkendes på grundlag af en vurdering i det enkelte tilfælde.
C.      Om det tredje præjudicielle spørgsmål
57.      Med det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 skal fortolkes således, at når medlemsstaterne sikrer, at i det mindste projekter, der er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse, »prioriteres« i forbindelse med afvejningen af retlige interesser i det enkelte tilfælde, skal denne prioritering med forbehold af den i denne bestemmelse fastsatte artsbeskyttelse forstås som en absolut prioritet eller som en principiel prioritet, som medlemsstaterne kan fravige, hvis der foreligger en særlig og udførlig begrundelse.
58.      Som jeg har påpeget i punkt
44 i dette forslag til afgørelse, skal der med henblik på at bestemme rækkevidden af den prioriteringsregel, der er fastsat i artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577, tages hensyn til denne bestemmelses ordlyd samt dens sammenhæng og de formål, der forfølges med denne lovgivning.
59.      For så vidt angår den nævnte bestemmelses ordlyd har Kommissionen gjort gældende, at formuleringen »[m]edlemsstaterne sikrer […], at«, anført i nutid, er udtryk for, at der påhviler disse stater en klar forpligtelse uden mulighed for fravigelser med hensyn til VE-projekternes prioritering, med forbehold af den artsbeskyttelse, der er fastsat ved samme bestemmelse. Denne institution har ligeledes henvist til den sammenhæng, hvori artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 indgår, idet den har anført, at denne bestemmelse ifølge 14.
betragtning til forordning 2024/223 »kræver […], at projekter, der er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse, skal prioriteres […]« (28). Den tjekkiske regering har for sit vedkommende gjort gældende, at hvis den kompetente nationale myndighed konkluderer, at formodningen om en væsentlig samfundsinteresse som omhandlet i artikel 3, stk. 1, i forordning 2022/2577 ikke er afkræftet (dvs. at det pågældende VE-projekt ikke medfører store negative virkninger på miljøet), og spørgsmålet om artsbeskyttelse, jf. denne artikels stk. 2, ikke er relevant, eller denne beskyttelse er sikret i tilstrækkelig grad, skal dette projekt tillægges absolut prioritet, når retlige interesser afvejes i forbindelse med de procedurer, der er opregnet i dette stk. 1.
60.      Det er ikke desto mindre min opfattelse, at verberne »sikre« og »kræve« ikke er utvetydige. De kan nemlig ligeledes forstås således, at de pålægger medlemsstaterne at anvende prioriteringsreglen uden dog at tildele et givet projekt en absolut prioritet. En sådan prioritet indebærer, at medlemsstaterne nødvendigvis skal godkende VE-projekter og udstede de tilhørende tilladelser, eftersom disse projekter forinden er blevet anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse.
61.      Endvidere henvises der i artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 til »når retlige interesser afvejes i det enkelte tilfælde«, hvilket tyder på, at medlemsstaterne skal foretage en individualiseret vurdering af hvert projekt. Oven i købet er der ved denne artikels stk. 1 indført en afkræftelig formodning, således som det er forklaret i punkt
40 i dette forslag til afgørelse. Det kan heraf udledes, at nævnte artikels stk. 2 analogt fastsætter en principiel prioritet, der for et givet VE-projekt kan fraviges på grundlag af dets karakteristika.
62.      Mere grundlæggende fremgår det af ordlyden af de omhandlede direktiver, at medlemsstaterne råder over en skønsmargen ved vurderingen af, om et givet projekt skal tillades henset til dets virkninger for miljøet. Det er derfor min opfattelse, at selv når den i artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 fastsatte formodning ikke er blevet afkræftet eller begrænset, har medlemsstaterne stadig mulighed for at foretage en vurdering af samtlige et VE-projekts karakteristika og dets sammenhæng, før de vedtager deres endelige afgørelse. Denne vurdering skal foretages under hensyntagen til det forhold, at de interesser, der knytter sig til VE-projekterne, ved udøvelsen af denne vurdering skal tillægges en »særlig vægt«, som den forelæggende ret har udtrykt det.
63.      Jeg gør i øvrigt opmærksom på, at beskyttelsen af landskabet og kulturarven (29) ikke er ukendt i forordning 2022/2577. Ud over den allerede nævnte ottende
betragtning til denne forordning, hvori der henvises til landskabslovgivning, er det i stk. 2 i den nævnte forordnings artikel 4 med overskriften »Fremskyndelse af tilladelsesprocessen for installation af solenergiudstyr« anført, at medlemsstaterne kan udelukke visse områder eller strukturer fra bestemmelserne i denne artikels stk. 1 (som fastsætter varigheden af tilladelsesprocessen for installation af solenergiudstyr og samplacerede energilagringsaktiver til højst tre måneder, når hovedformålet hermed ikke er produktion af solenergi) »af hensyn til beskyttelse af kulturel eller historisk arv, af hensyn til nationale forsvarsinteresser eller af sikkerhed« (30). Den samme forordning tager følgelig hensyn til kulturarven som en beskyttelsesværdig retlig interesse, selv om der ikke er henvist til den i artikel 3 i forordning 2022/2577 eller i de betragtninger, der knytter sig dertil (31).
64.      Endvidere skal medlemsstaterne overholde deres internationale forpligtelser, som, når de er blevet ratificeret, omfatter den europæiske landskabskonvention af 20.
oktober 2000, vedtaget i Firenze (Italien), som ændret ved protokol af 1.
august 2016 (32). I denne konvention fastsætter navnlig artikel 5 med overskriften »Generelle foranstaltninger« i litra
d), at alle parter forpligter sig til »at integrere landskaber i deres regionale og byplanlægningspolitikker og i deres kultur-, miljø-, landbrugs-, social- og finanspolitikker samt i andre politikker med eventuel direkte eller indirekte indvirkning på landskaber«. For så vidt angår i særdeleshed vindmøller som nævnt af den polske regering fremgår det af rapporten af 21.
marts 2011 om landskab og vindmøller, der blev udarbejdet i forbindelse med Europarådets sjette
konference om den nævnte konvention, som blev afholdt den 3. og 4.
maj 2011, at »vindmøller i lighed med andre vigtige infrastrukturer skal være omfattet af lokalplaner efter principperne for fysisk planlægning. Lokalplanen er nøglen til god integration i landskabet og dermed til bred forståelse og accept hos en stor del af befolkningen« (33).
65.      I samme retning er det i konvention om bevaring af Europas arkitekturarv (34), som blev vedtaget i Granada (Spanien) den 3.
oktober 1985, bl.a. bestemt i artikel 4, stk. 2, litra
a), at hver part forpligter sig til »at forhindre hærværk, forfald eller nedrivning af fredet ejendom. Med henblik herpå forpligter hver part sig til, hvis den ikke allerede har gjort dette, at tilvejebringe lovhjemmel, der foreskriver: forelæggelse for rette myndighed af enhver plan om nedrivning eller ændring af monumenter, der allerede er fredede eller i gang med at blive fredet, samt enhver plan, som berører deres omgivelser«. I europæisk konvention af 16.
januar 1992 om beskyttelse af den arkæologiske arv (35), som blev vedtaget i Valletta (Malta), fastsætter navnlig artikel 5 med overskriften »Integreret bevarelse af den arkæologiske arv« i nr. iii), at hver part forpligter sig til »at sikre, at vurderingen af miljøpåvirkningerne og de heraf følgende beslutninger fuldt ud tager hensyn til arkæologiske steder og deres omgivelser«.
66.      Jeg er følgelig af den opfattelse, at såfremt prioriteringsreglen i artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 skulle forstås som en absolut prioritet og dermed have automatisk karakter, ville den i uforholdsmæssig grad krænke medlemsstaternes ret til at bestemme den fysiske planlægning af deres nationale område. I denne henseende kan det formål, der består i at fremskynde tilladelsesprocessen for produktion af energi fra vedvarende energikilder, i den aktuelle internationale kontekst efter min opfattelse ikke begrunde, at medlemsstaterne fratages enhver skønsmargen, når de afvejer retlige interesser i det enkelte tilfælde, navnlig når de beskyttede konkurrerende interesser ikke henhører under et af EU-rettens harmoniserede områder, men er reguleret ved national ret.
67.      Jeg tilføjer, at denne artikel 3, stk. 2, der indfører en midlertidig regel af hastende karakter, som ikke videreføres ved direktiv 2018/2001 (36), efter min opfattelse ikke grundlæggende kan forstyrre den ligevægt, som medlemsstaterne har fastlagt mellem de forskellige retlige interesser (37), navnlig når et VE-projekts levetid kan nå op på adskillige årtier, som det er tilfældet med en vindmølle.
68.      Jeg er følgelig af den opfattelse, at den i artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 fastsatte prioriteringsregel skal forstås som en principiel prioritet, hvorved en medlemsstat får mulighed for undtagelsesvis at give afslag på tilladelsen til et VE-projekt, forudsat at der foreligger en særlig og udførlig begrundelse, idet den baserer sin afgørelse på en gennemgribende vurdering, der påviser en tilsidesættelse af en konkurrerende retlig interesse, som er beskyttet i den pågældende medlemsstat (38). En sådan begrundelse skal sætte den ansvarlige for det pågældende VE-projekt i stand til at forstå grundene til afslaget på vedkommendes ansøgning og således tillade denne at forsvare sine rettigheder.
69.      På baggrund af disse betragtninger foreslår jeg, at det tredje spørgsmål besvares med, at artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 skal fortolkes således, at når medlemsstaterne sikrer, at i det mindste VE-projekter, der er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse, »prioriteres« i forbindelse med afvejningen af retlige interesser i det enkelte tilfælde, skal denne prioritering med forbehold af den i denne bestemmelse fastsatte artsbeskyttelse forstås som en principiel prioritet, som medlemsstaterne kan fravige efter en gennemgribende vurdering, der påviser en tilsidesættelse af en retlig interesse, som er beskyttet i den pågældende medlemsstat, og såfremt der foreligger en særlig og udførlig begrundelse.
V.      Forslag til afgørelse
70.      På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg, at Domstolen besvarer de præjudicielle spørgsmål, som er blevet forelagt af Conseil d’État (appeldomstol i forvaltningsretlige sager, Belgien), således:
»1)      Artikel 3, stk. 2, i Rådets forordning (EU) 2022/2577 af 22.
december 2022 om en ramme for fremskyndelse af udbredelsen af vedvarende energi
skal fortolkes således, at
medlemsstaterne skal sikre, at opførelse og drift af anlæg og installationer til produktion af energi fra vedvarende energikilder og udvikling af den tilhørende netinfrastruktur prioriteres i planlægnings- og tilladelsesprocessen, ikke alene når der foretages en afvejning af de retlige interesser i det enkelte tilfælde i henhold til artikel 6, stk. 4, og artikel 16, stk. 1, litra
c), i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturlige levesteder samt vilde dyr og planter, artikel 4, stk. 7, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23.
oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger og artikel 9, stk. 1, litra
a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/147/EF af 30.
november 2009 om beskyttelse af vilde fugle, men ligeledes når der foretages en afvejning af de konkurrerende retlige interesser, der ligger uden for disse bestemmelsers anvendelsesområde, herunder beskyttelsen af landskabet og kulturarven.
2)      Artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577
skal fortolkes således, at
udtrykket »projekter, der er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse« betyder, at med undtagelse af de tilfælde, hvor den afkræftelige formodning, der er fastsat i stk. 1 i denne artikel, er blevet afkræftet, og/eller når anvendelsen af denne formodning ikke er blevet begrænset af den pågældende medlemsstat på de betingelser, der er fastsat i sidstnævnte bestemmelse, kræver en sådan interesse ikke en udtrykkelig anerkendelse i henseende til de omhandlede direktiver og heller ikke, når denne medlemsstat har indført en sådan formodning i sin relevante nationale landskabslovgivning. Hvad derimod angår de retlige interesser, som ikke udtrykkeligt er nævnt i denne forordning i forbindelse med anvendelsen af artikel 3 heri, navnlig den retlige interesse i beskyttelsen af kulturarven, skal den væsentlige samfundsinteresse i et projekt på forhånd udtrykkeligt anerkendes på grundlag af en vurdering i det enkelte tilfælde.
3)      Artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577
skal fortolkes således, at
når medlemsstaterne sikrer, at i det mindste projekter, der er anerkendt som værende af væsentlig samfundsinteresse, »prioriteres« i forbindelse med afvejningen af retlige interesser i det enkelte tilfælde, skal denne prioritering med forbehold af den i denne bestemmelse fastsatte artsbeskyttelse forstås som en principiel prioritet, som medlemsstaterne kan fravige efter en gennemgribende vurdering, der påviser en tilsidesættelse af en retlig interesse, som er beskyttet i den pågældende medlemsstat, og såfremt der foreligger en særlig og udførlig begrundelse.«
1 –      Originalsprog: fransk.
2 –      Rådets forordning af 22.12.2022 om en ramme for fremskyndelse af udbredelsen af vedvarende energi (EUT 2022, L 335, s. 36). Denne forordning har været genstand for annullationssøgsmål ved Den Europæiske Unions Ret til prøvelse af Rådet for Den Europæiske Unions afgørelse om afslag på anmodninger om intern prøvelse fremsat i henhold til artikel 10, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1367/2006 af 6.9.2006 om anvendelse af Århus-konventionens bestemmelser om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet på Unionens institutioner og organer (EUT 2006, L 264, s. 13), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/1767 af 6.10.2021 (EUT 2021, L 356, s. 1). Rådet blev i disse søgsmål frifundet af Retten (domme af 12.11.2025, Föreningen Svenskt Landskapsskydd m.fl. mod Rådet, T-534/23, EU:T:2025:1020, og CEE Bankwatch Network og Ökobüro mod Rådet, T-535/23, EU:T:2025:1021), og sagerne verserer i øjeblikket under appel ved Domstolen (henholdsvis sag C-33/26 P, Nederlandse Vereniging Omwonenden Windturbines m.fl. mod Rådet, og sag C-25/26 P, CEE Bankwatch Network og Ökobüro mod Rådet).
3 –      Denne plan har til formål at gøre Den Europæiske Union uafhængig af russisk fossil energi gennem nye indsatser for at øge produktionen af grøn energi, diversificere forsyningen og nedbringe efterspørgslen. Jf. navnlig Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Det Europæiske Råd, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget, med titlen
»REPowerEU: En fælles europæisk indsats for mere sikker og bæredygtig energi til mere overkommelige priser« (COM(2022) 108 final).
4 –      Rådets direktiv af 21.5.1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (EFT 1992, L 206, s. 7).
5 –      Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 23.10.2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (EFT 2000, L 327, s. 1).
6 –      Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 30.11.2009 om beskyttelse af vilde fugle (EUT 2010, L 20, s. 7).
7 –      Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 11.12.2018 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder (EUT 2018, L 328, s. 82), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2023/2413 af 18.10.2023 (EUT L, 2023/2413) (herefter »direktiv 2018/2001«).
8 –      Af hensyn til læsbarheden omtales forordning 2022/2577 i nutid i forbindelse med dette forslag til afgørelse, selv om den ikke længere er i kraft.
9 –      Rådets forordning (EU) 2024/223 af 22.12.2023 om ændring af forordning (EU) 2022/2577 om en ramme for fremskyndelse af udbredelsen af vedvarende energi (EUT L, 2024/223).
10 –      Rapport fra Kommissionen til Rådet af 28.11.2023 om evalueringen af Rådets forordning (EU) 2022/2577 af 22.12.2022 om en ramme for fremskyndelse af udbredelsen af vedvarende energi (COM(2023) 764 final).
11 –      Moniteur belge af 12.9.1991, s. 19976.
12 –      Det fremgår af de sagsakter, der er fremlagt for Domstolen, at en sådan tilladelse udgør den kompetente myndigheds afgørelse om et blandet projekt og således både er en miljøtilladelse og en byggetilladelse.
13 –      Moniteur belge af 8.6.1999, s. 21114.
14 –      Kendelse Eneco Wind Belgium (C-325/25, EU:C:2025:677).
15 –      En sådan procedure er defineret i artikel 2, nr. 1), i forordning 2022/2577.
16 –      Jf. i denne retning dom af 7.12.2023, Latvijas valsts meži (C-434/22, EU:C:2023:966, præmis 56 og den deri nævnte retspraksis).
17 –      Jf. dom af 1.6.2017, Folk (C-529/15, EU:C:2017:419, præmis 37 og den deri nævnte retspraksis). Med hensyn til artikel 9, stk. 1, litra a), i direktiv 2009/147 er det min opfattelse, at den omhandlede interesse ikke er en væsentlig samfundsinteresse, men vedrører den offentlige sundhed og sikkerhed, som ligeledes er nævnt i artikel 3, stk. 1, i forordning 2022/2577.
18 –      Jf. dom af 26.1.2021, Hessischer Rundfunk (C-422/19 og C-423/19, EU:C:2021:63, præmis 64 og den deri nævnte retspraksis).
19 –      Jf. dom af 26.3.2020, Hungeod m.fl. (C-496/18 og C-497/18, EU:C:2020:240, præmis 69 og den deri nævnte retspraksis).
20 –      Sagsøgeren har for den forelæggende ret gjort gældende, at miljøbeskyttelse ifølge den belgiske lovgivning, der finder anvendelse på hovedsagen, omfatter landskabet (jf. punkt 23 i dette forslag til afgørelse).
21 –      Dom af 12.2.2026, Stichting Koskea (C-490/24, EU:C:2026:89, præmis 23 og den deri nævnte retspraksis).
22 –      Den italienske regering har gjort gældende, at de to stykker i artikel 3 i forordning 2022/2577 opfylder hver sine funktioner, for så vidt som stk. 1 ved at indføre den afkræftelige formodning om en »væsentlig samfundsinteresse« samtidig fastsætter en »målrettet« undtagelse, mens stk. 2 med prioriteringen af VE-projekter indfører en proceduremæssig prioritering.
23 –      Den italienske regering og Kommissionen har vedrørende affattelsen af artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577
gjort gældende, at
anvendelsen af udtrykkene »[når retlige interesser afvejes] i det enkelte tilfælde« (som ligeledes anført af den belgiske regering) og »i planlægnings- og tilladelsesprocessen« vidner om den generelle rækkevidde af denne bestemmelse, som ikke kan begrænses til de miljøinteresser alene, der er nævnt i denne artikels stk. 1. Jeg kan ikke tilslutte mig denne fortolkning. Dels optræder udtrykket »når retlige interesser afvejes i det enkelte tilfælde« nemlig også i den nævnte artikels stk. 1. Dels indgår både stk. 1 og 2 i nævnte forordnings artikel 3 i planlægnings- og tilladelsesprocessen, eftersom forordningens anvendelsesområde ifølge dens artikel 1, stk. 1, er »tilladelsesprocessen«.
24 –      Kommissionens forslag af 9.11.2022 til Rådets forordning om en ramme for fremskyndelse af udbredelsen af vedvarende energi (COM(2022) 591 final) indeholder en artikel 2 med overskriften »Væsentlig samfundsinteresse«, hvori stk. 1 har næsten samme ordlyd som artikel 3, stk. 1, i forordning 2022/2577, idet der henvises til de samme bestemmelser i de omhandlede direktiver, mens denne artikel 2, stk. 2, andet og tredje punktum, er affattet næsten identisk med denne forordnings artikel 3, stk. 2. Endvidere er der en vis analogi mellem syvende og niende betragtning til dette forslag og ottende og niende betragtning til den nævnte forordning.
25 –      Artikel 1, nr. 6), i forordning 2024/223 bestemmer, at artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 finder anvendelse indtil den 30.6.2025.
26 –      Ved forordning 2024/223 blev artikel 3, stk. 2, i forordning 2022/2577 ændret, idet indskuddet »i det mindste for« blev slettet. Denne ændring kan ikke føre til en anden fortolkning af denne bestemmelse i forbindelse med den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse.
27 –      Det er min opfattelse, at en generel anerkendelse kan antage forskellige former såsom en anerkendelse ved hjælp af lovgivning eller forskrifter, for den enkelte kategori eller endog ved udarbejdelse af lister over lokaliteter, som er anerkendt ifølge fælles kriterier.
28 –      Min fremhævelse.
29 –      Begrebet »kulturarv« skal fortolkes bredt. Jf. i denne henseende punkt 55 i dette forslag til afgørelse.
30 –      Artikel 7 i forordning 2022/2577 med overskriften »Fremskyndelse af udbredelsen af varmepumpe« har i stk. 3 en lignende bestemmelse.
31 –      Andre EU-retlige virkemidler sikrer ligeledes beskyttelsen af landskabet og kulturarven. Dette er navnlig tilfældet med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/2115 af 2.12.2021 om regler for støtte til strategiske planer, der udarbejdes af medlemsstaterne under den fælles landbrugspolitik og finansieres gennem Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), og om ophævelse af forordning (EU) nr. 1305/2013 og (EU) nr. 1307/2013 (EUT 2021, L 435, s. 1), hvori artikel 6 med overskriften »Specifikke målsætninger« bestemmer i stk. 1, litra f), at opfyldelsen af de overordnede målsætninger forfølges ved hjælp af følgende specifikke målsætninger om »at bidrage til at standse og vende biodiversitetstab, forbedre økosystemtjenesterne og bevare levesteder og landskaber« (min fremhævelse).
32 –      Denne konvention kan læses på engelsk og fransk (de officielle sprog) samt tysk, italiensk og russisk på følgende internetadresse: https://www.coe.int/fr/web/conventions/full-list?module=treaty-detail&treatynum=176
33 –      Jf. s. 19 i denne rapport, der kan læses på fransk på følgende internetadresse: https://rm.coe.int/16806f40cc
34 –      Denne konvention kan læses på engelsk og fransk (de officielle sprog) samt tysk, italiensk og russisk på følgende internetadresse: https://www.coe.int/fr/web/conventions/full-list?module=treaty-detail&treatynum=121
35 –      Denne konvention kan læses på engelsk og fransk (de officielle sprog) samt tysk, italiensk og russisk på følgende internetadresse: https://www.coe.int/fr/web/conventions/full-list?module=treaty-detail&treatynum=143. Kongeriget Belgien har ratificeret disse tre af Europarådets konventioner.
36 –      Jf. punkt 48 i dette forslag til afgørelse.
37 –      I denne retning har den polske regering påpeget, at hvis der skulle tillægges VE-projekter en absolut prioritet, kunne det medføre betydelige forstyrrelser i naturen og den for længst etablerede arealudvikling for så vidt angår beskyttelsen af natur-, landskabs- eller kulturarvsværdier.
38 –      Med hensyn til nødvendigheden af at finde den rette balance mellem energiforsyningssikkerhed og miljøbeskyttelse, jf. E. Tla da Silva, »In Search of the Golden Ratio: The Conundrum of Balancing Environnental Protection and Energy Security«, European Energy and Environmental Law Review, 2024, bind 33, nr. 6, s. 263-273.