62021CJ0116_RES
Yhdistetyt asiat C-116/21 P-C-118/21 P, C-138/21 P ja C-139/21 P
Euroopan komissio
vastaan
VW ym.
Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 14.7.2022
Muutoksenhaku – Henkilöstö – Eläke – Muutoksenhaku – Henkilöstö – Eläke – Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavat henkilöstösäännöt – Liitteessä VIII olevat 20 artikla – Perhe-eläkkeen myöntäminen – Vanhuuseläkettä saaneen entisen virkamiehen eloon jäänyt puoliso – Kyseisen virkamiehen palvelussuhteen päättymisen jälkeen solmittu avioliitto – Edellytys, joka koskee vähintään viisi vuotta kestänyttä avioliittoa ennen virkamiehen kuolemaa – Liitteessä VIII oleva 18 artikla – Ennen virkamiehen palvelussuhteen päättymistä solmittu avioliitto – Edellytys, joka koskee vain yhden vuoden kestänyttä avioliittoa – Liitteessä VIII olevaa 20 artiklaa koskeva lainvastaisuusväite – Euroopan unionin perusoikeuskirja – 20 artikla – Yhdenvertaisen kohtelun periaate – 21 artiklan 1 kohta – Ikään perustuvan syrjinnän kieltoa koskeva periaate – 52 artiklan 1 kohta – Mielivaltaista tai selvästi epäasianmukaista erottelua unionin lainsäätäjän asettamaan tavoitteeseen nähden ei ole tapahtunut
Euroopan unionin oikeus – Periaatteet – Yhdenvertainen kohtelu – Objektiivisesti perusteltu erilainen kohtelu – Arviointiperusteet – Soveltaminen lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttyyn unionin toimeen
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 artikla; henkilöstösääntöjen liitteessä VIII oleva 18 ja 20 artikla)
(ks. 95-97 ja 140–143 kohta)
Virkamiehet – Eläkkeet – Perhe-eläke – Myöntämisedellytykset – Erilainen soveltaminen sen mukaan, oliko avioliitto solmittu ennen kuolleen virkamiehen palvelussuhteen päättymistä vai sen jälkeen – Näiden kahden tilanteen rinnastettavuus perhe-eläkkeen kohteeseen ja tarkoitukseen sekä puolisoiden välistä oikeudellista sidettä koskevaan yhteiseen edellytykseen nähden
(Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII oleva 18-20 ja 27 artikla)
(ks. 98-100 ja 102–108 kohta)
Virkamiehet – Eläkkeet – Perhe-eläke – Myöntämisedellytykset – Avioliiton vähimmäiskesto – Eloonjääneiden puolisoiden erilainen kohtelu sen mukaan, solmittiinko avioliitto ennen edesmenneen virkamiehen palvelussuhteen päättymistä vai sen jälkeen – Unionin lainsäätäjän laaja harkintavalta – Suhteellisuusperiaatteen noudattaminen – Tuomioistuinvalvonta – Rajat – Unionin tuomioistuinten suorittama arviointi erilaisen kohtelun asianmukaisuudesta ja tarpeellisuudesta, jota ei voida hyväksyä
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 artikla ja 52 artiklan 1 kohta; henkilöstösääntöjen liitteessä VIII oleva 18 ja 20 artikla)
(ks. 127 ja 130–144 kohta)
Virkamiehet – Eläkkeet – Perhe-eläke – Myöntämisedellytykset – Avioliiton vähimmäiskesto – Eloonjääneiden puolisoiden erilainen kohtelu sen mukaan, solmittiinko avioliitto ennen edesmenneen virkamiehen palvelussuhteen päättymistä vai sen jälkeen – Yhdenvertaista kohtelua koskevan oikeuden rajoittaminen ja ikään perustuva välillinen syrjintä – Perustelut – Petosten torjunta – Hyväksyttävyys – Oikeasuhteisuuden valvonta
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 artikla, 21 artiklan 1 kohta ja 52 artiklan 1 kohta; henkilöstösääntöjen 1 d artikla ja liitteessä VIII oleva 18 ja 20 artikla)
(ks. 139–142 kohta, 146-156 kohta, 172–176 kohta)
Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Valitusperusteet, jotka koskevat valituksen kohteena olevassa tuomiossa esitettyjä vaatimuksia ja joista ei ole tehty vastavalitusta – Oikeusvoima – Hylkääminen
(Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 169 artiklan 1 kohta ja 178 artiklan 1 kohta)
(ks. 180 kohta)
Tiivistelmä
VW, BT ja RN ovat kukin joko ensimmäisessä tai uudessa avioliitossa sellaisten unionin virkamiesten kanssa, jotka olivat lopettaneet unionin toimielimen palveluksessa ensimmäisen tai uuden avioliiton solmimisen ajankohtana. Nämä kolme virkamiestä ja puolisoa kuolivat alle viisi vuotta avioliiton solmimisen jälkeen.
Jokainen kyseisistä kolmesta naisesta haki entisen unionin virkamiehen eloon jääneen puolison asemassa perhe-eläkettä.
Euroopan komissio hylkäsi nämä hakemukset (jäljempänä riidanalaiset päätökset) sillä perusteella, että VW, BT ja RN eivät täyttäneet Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa säädettyjä edellytyksiä. Tämän säännöksen nojalla eloon jääneille puolisoille, jotka olivat solmineet avioliiton virkamiehen palvelussuhteen päättymisen jälkeen, ei myönnetä perhe-eläkettä, jos heidän avioliittonsa kesto oli alle viisi vuotta. Sitä vastoin henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 18 artiklan mukaan eloon jääneillä puolisoilla, jotka olivat solmineet avioliiton virkamiehen kanssa ennen tämän palvelussuhteen päättymistä, on oikeus perhe-eläkkeeseen, jos heidän avioliittonsa kesto oli vähintään vuoden.
VW:n, BT:n ja RN:n riidanalaisista päätöksistä nostamia kumoamiskanteita käsitellessään unionin yleinen tuomioistuin totesi, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevalla 20 artiklalla loukattiin Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 20 artiklassa vahvistettua yhdenvertaisen kohtelun periaatetta sekä VW:tä koskevassa asiassa suhteellisuusperiaatetta ja BT:tä ja RN:ää koskevissa asioissa perusoikeuskirjan 21 artiklan mukaista ikään perustuvan syrjinnän kieltoa koskevaa periaatetta. Näin ollen se hyväksyi VW:n, BT:n ja RN:n esittämät lainvastaisuusväitteet ja kumosi kaikki riidanalaiset päätökset.
Komission ja Euroopan unionin neuvoston valitettua unionin yleisen tuomioistuimen tuomioista, unionin tuomioistuin kumoaa nämä tuomiot ja hylkää VW:n, BT:n ja RN:n kanteet. Unionin tuomioistuin katsoo, että säätäessään henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 18 ja 20 artiklassa eri pituisista avioliiton vähimmäiskestoista vahvistaakseen perhe-eläkettä koskevan oikeuden kuolleiden virkamiesten tai entisten virkamiesten eloon jääneille puolisoille, unionin lainsäätäjä ei käyttänyt sille tältä osin kuuluvaa laajaa harkintavaltaa mielivaltaisella tai selvästi epäasianmukaisella tavalla.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Vaikka unionin tuomioistuin vahvisti unionin yleisen tuomioistuimen arvion, jonka mukaan henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 18 ja 20 artiklan soveltamisalaan kuuluvat tilanteet ovat rinnastettavissa toisiinsa, ja kun otetaan huomioon se, että kun unionin lainsäätäjä on säätänyt näissä säännöksissä eri pituisista avioliiton vähimmäiskestoista, se on käsitellyt toisiinsa rinnastettavia tilanteita eri tavalla, ja se muistuttaa, että kun otetaan huomioon unionin lainsäätäjällä oleva laaja harkintavalta henkilöstösääntöjen säännösten antamisessa, yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, sellaisena kuin se on vahvistettu perusoikeuskirjan 20 artiklassa, on loukattu vain silloin, kun lainsäätäjä on tehnyt erottelun, joka on mielivaltainen tai selvästi epäasianmukainen kyseessä olevilla henkilöstösääntöjen säännöksillä asetettuun tavoitteeseen nähden. Tätä oikeuskäytäntöä voidaan soveltaa myös tutkittaessa perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa asetettua oikeasuhteisuuden vaatimusta.
Tästä seuraa, että nyt käsiteltävässä asiassa unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt vain tarkastaa, oliko henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa, luettuna yhdessä kyseisessä liitteessä olevan 18 artiklan kanssa, tehty virkamiesten tai entisten virkamiesten eloon jääneiden puolisoiden erottelu avioliiton solmimispäivän mukaan mielivaltainen tai selvästi epäasianmukainen näillä säännöksillä tavoitellun yleisen edun tavoitteen kannalta. Kun unionin yleinen tuomioistuin tutki valituksenalaisissa tuomioissa, vaikuttiko tämä ero ”kohtuuttomalta” suhteessa yleisen edun mukaiseen tavoitteeseen ja kun se lisäksi tutki, oliko henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa säädetty avioliiton viiden vuoden vähimmäiskestoa koskeva edellytys, kun sitä tarkastellaan erikseen ja riippumatta kyseisessä liitteessä olevassa 18 artiklassa säädetystä yhden vuoden edellytyksestä, oikeasuhtainen siinä tarkoituksessa, ettei sillä ylitetä selvästi sitä, mikä on tarpeen kyseisen yleisen edun mukaisen tavoitteen saavuttamiseksi, unionin yleinen tuomioistuin laiminlöi sille kuuluvan tuomistuinvalvonnan laajuuden ja teki täten oikeudellisen virheen.
Näin ollen unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaiset tuomiot ja todettuaan, että asiat olivat ratkaisukelpoisia, ratkaisee ne itse lopullisesti.
Tältä osin unionin tuomioistuin toteaa, että vaikka unionin lainsäätäjä kohteli toisiinsa rinnastettavia tilanteita eri tavoilla säätäessään henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 18 ja 20 artiklassa erilaisista avioliiton vähimmäiskestoista, tämä erilainen kohtelu on kuitenkin perusteltua perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan nojalla.
Perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan sanamuodon mukaan perusoikeuskirjassa tunnustettuja oikeuksia ja vapauksia voidaan rajoittaa vain, jos ensinnäkin rajoituksista säädetään lailla ja toiseksi niillä kunnioitetaan kyseisten oikeuksien ja vapauksien keskeistä sisältöä ja kolmanneksi, jos rajoitukset ovat tarpeellisia ja ne vastaavat tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia.
Käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että virkamiesten eloon jääneiden puolisoiden erilaisesta kohtelusta säädetään lailla, koska se perustuu henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevaan 20 artiklaan, luettuna yhdessä kyseisessä liitteessä olevan 18 artiklan kanssa. Näissä säännöksissä säädetään avioliiton vähimmäiskestoa koskevista vaatimuksista, jotka on ilmaistu täsmällisesti numeromääräisinä ja joissa määritellään yhdenvertaista kohtelua koskevan oikeuden käyttämistä koskevan rajoituksen laajuus.
Unionin tuomioistuin katsoo, että kyseessä olevalla erilaisella kohtelulla perhe-eläkejärjestelmään tehty rajoitus on lisäksi yhdenvertaisen kohtelun periaatteen keskeisen sisällön mukainen. Tällä rajoituksella ei nimittäin kyseenalaisteta yhdenvertaisen kohtelun periaatetta sellaisenaan, koska se koskee vain kysymystä avioliiton vähimmäiskestosta, jota kuolleiden virkamiesten tai entisten virkamiesten eloon jääneiden puolisoiden on noudatettava, jotta heille voidaan myöntää oikeus perhe-eläkkeeseen ilman, että näiltä puolisoilta evätään mahdollisuus saada tällaista eläkettä jokaisessa henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 18 ja 20 artiklassa tarkoitetussa tilanteessa.
Kyseinen rajoitus vastaa lisäksi yleisen edun mukaista tavoitetta eli tavoitetta estää oikeuden väärinkäytökset ja petokset. Tässä asiayhteydessä edellytyksellä, jonka mukaan avioliiton on oltava kestänyt tietyn ajan, jotta eloon jääneelle puolisolle voidaan myöntää perhe-eläke, pyritään varmistamaan asianomaisten henkilöiden välisten suhteiden todellisuus ja vakaus. Kyseessä on yhtenäinen kriteeri, jota sovelletaan erotuksetta kaikkiin henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevien 18 ja 20 artiklan soveltamisalaan kuuluviin eloon jääneisiin puolisoihin, eikä sen tarkoituksena ole olettaa eloon jääneen puolison syyllistyneen väärinkäytöksiin tai petoksiin vaan estää tällaiset väärinkäytökset tai petokset.
Lopuksi unionin tuomioistuin katsoo oikeasuhtaisuuden tarkastelusta, ettei ole mielivaltaista tai ilmeisen soveltumatonta, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa edellytetään avioliiton vähimmäiskestoa, joka on pidempi kuin kyseisessä liitteessä olevassa 18 artiklassa säädetty vähimmäiskesto. Kyseisessä 20 artiklassa tarkoitetussa tilanteessa, jolle on ominaista se, että avioliitto on solmittu virkamiehen palvelussuhteen päättymisen jälkeen, väärinkäytöksiin tai petoksiin kannustamista voi edesauttaa virkamiehen kuoleman mahdollisimman suuri ennakoitavuus ja lähestyminen, koska – kuten nyt käsiteltävässä asiassa – tämä palvelussuhteen päättyminen johtuu eläkkeelle siirtämisestä.
Edellä esitetyn perusteella unionin tuomioistuin päättelee, että siltä osin kuin henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa käyttöön otettu erilainen kohtelu täyttää perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa asetetut edellytykset, henkilöstösääntöjen liitteessä VIII oleva 20 artikla on yhteensopiva perusoikeuskirjan 20 artiklassa vahvistetun yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kanssa.
Samoilla perusteilla unionin tuomioistuin totesi, että kyseinen erilainen kohtelu merkitsee myös välillisesti ikään perustuvaa erilaista kohtelua katsoen samanaikaisesti, että se on myös yhteensopiva perusoikeuskirjan 21 artiklan 1 kohdassa vahvistetun ikään perustuvan syrjinnän kiellon periaatteen kanssa.