62019CC0186
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE
2 päivänä huhtikuuta 2020 (
1
)
Asia C-186/19
Supreme Site Services GmbH,
Supreme Fuels GmbH & Co KG
ja
Supreme Fuels Trading Fze
vastaan
Supreme Headquarters Allied Powers Europe
(Ennakkoratkaisupyyntö – Hoge Raad der Nederlanden (Alankomaiden ylin tuomioistuin))
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla – Asetus (EU) N:o 1215/2012 – Soveltamisala – 1 artiklan 1 kohta – Siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden käsite – Väliaikaiset toimenpiteet ja turvaamistoimet – Menettely, jossa vaaditaan kumoamaan turvaamistoimena määrätty vakuustakavarikko – Kansainvälisen organisaation esittämä vaatimus – Teot ja laiminlyönnit, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä – Käsite – Pääasiamenettely, joka koskee sopimukseen perustuvan saatavan tunnustamista – Polttoaineiden toimittaminen rauhanturvaoperaatiolle – Kyseisen kansainvälisen organisaation täytäntöönpanoa koskeva immuniteetti
I Johdanto
1.
Nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö, jonka on esittänyt Hoge Raad der Nederlanden (Alankomaiden ylin tuomioistuin), koskee tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (
2
) 1 artiklan 1 kohdan ja 24 artiklan 5 alakohdan tulkintaa.
2.
Ennakkoratkaisupyyntö on esitetty turvaamistoimimenettelyssä, jossa muutosta on hakenut Supreme Headquarters Allied Powers Europe (jäljempänä SHAPE) ‑niminen kansainvälinen organisaatio ja jossa se vaatii kumoamaan Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG ja Supreme Fuels Trading Fze ‑nimisten yhtiöiden, jotka ovat sijoittautuneet tässä järjestyksessä Sveitsiin, Saksaan ja Yhdistyneisiin arabiemiirikuntiin (jäljempänä yhdessä Supreme), escrow-tiliin (sulkutili) turvaamistoimena toteuttaman vakuustakavarikon ja kieltämään Supremea ryhtymästä uusiin vakuustakavarikkoihin samojen tosiseikkojen perusteella. Lupa panna varat vakuustakavarikkoon turvaamistoimena annettiin Supremen esitettyä tätä koskevan hakemuksen niin ikään turvaamistoimista määräävälle tuomarille odotettaessa sitä, että annetaan ratkaisu Supremen ja SHAPEn välisessä sopimusriita-asiassa, jossa on kyse Pohjois-Atlantin liiton (NATO) Afganistanissa johtamaa rauhanturvaoperaatiota varten toimitettujen polttoaineiden maksusta.
3.
Tässä yhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt unionin tuomioistuimelle useita kysymyksiä. Tarkemmin ottaen kyseinen tuomioistuin tiedustelee esittämillään kysymyksillä, seuraako siitä seikasta, että turvaamistoimena vakuustakavarikkoon on pantu Belgiaan sijoittautuneessa pankissa avatulla escrow-tilillä olevia varoja, että Belgian tuomioistuimilla on asetuksen N:o 1215/2012 24 artiklan 5 alakohdan nojalla (
3
) yksinomainen toimivalta ratkaista kyseisen vakuustakavarikon kumoamista koskeva kysymys.
4.
Tämän kysymyksen ratkaisemiseksi on ratkaistava ensin kysymys siitä, onko pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa turvaamistoimihakemuksessa kyse siviili- tai kauppaoikeudellisesta asiasta ja kuuluuko se tällä perusteella asetuksen N:o 1215/2012 aineelliseen soveltamisalaan, sellaisena kuin se on määritelty asetuksen 1 artiklan 1 kohdassa. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen epävarmuus tästä perustuu siihen, että SHAPE on vedonnut turvaamistoimiasiassa esittämänsä vaatimuksen tueksi kansainvälisessä oikeudessa säänneltyyn täytäntöönpanoa koskevaan immuniteettiin.
5.
Unionin tuomioistuimen pyynnöstä tämä ratkaisuehdotus koskee ainoastaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämää kysymystä, joka koskee asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
6.
Esitykseni päätteeksi ehdotan, että unionin tuomioistuin katsoo, että vastaus kysymykseen siitä, onko pääasiassa kyseessä olevan kaltaista turvaamistoimimenettelyä, jossa vaaditaan kumoamaan turvaamistoimena määrätty vakuustakavarikko, pidettävä asetuksen 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna siviili- tai kauppaoikeudellisena asiana, riippuu sen oikeuden luonteesta, joka kyseisellä vakuustakavarikolla on ollut tarkoitus turvata, ja siitä, perustuuko kyseinen oikeus julkisen vallan käyttöön tai oikeussuhteeseen, jolle on leimallista julkisen vallan käyttö, minkä ratkaiseminen kuuluu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle, kun otetaan huomioon kyseisessä säännöksessä säädetty soveltamisalan ulkopuolelle sulkeminen, joka koskee ”te[koja] ja laiminlyön[tejä], jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä”.
7.
Esitän erityisesti perustelut sille, miksi mielestäni sillä, että kansainvälinen organisaatio vetoaa sillä väitetysti kansainvälisen oikeuden nojalla olevaan immuniteettiin, ei ole ratkaisevaa merkitystä tässä arvioinnissa eikä se voi olla esteenä sille, että kansallinen tuomioistuin katsoo, että sillä on kansainvälinen toimivalta asetuksen N:o 1215/2012 nojalla.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Asetus N:o 1215/2012
8.
Asetuksen N:o 1215/2012 johdanto-osan 10 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Tämän asetuksen soveltamisalan olisi katettava kaikki tärkeimmät siviili- ja kauppaoikeudelliset asiat lukuun ottamatta tiettyjä selkeästi määriteltyjä asioita – –”
9.
Asetuksen 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovelletaan siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa, riippumatta siitä, millaisessa tuomioistuimessa niitä käsitellään. Sitä ei erityisesti sovelleta vero- tai tulliasioihin eikä hallinto-oikeudellisiin asioihin eikä valtion vastuuseen teoista ja laiminlyönneistä, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä (acta iure imperii).”
B
Alankomaiden oikeus
10.
Alankomaiden siviiliprosessilain (Nederlandse Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering, jäljempänä siviiliprosessilaki) 700 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Turvaamistoimena toteutettava vakuustakavarikko edellyttää sen tuomioistuimen välitoimista päättävän tuomarin lupaa, jonka tuomiopiirissä yksi tai useampi asianomaisista esineistä on tai – jos vakuustakavarikko ei koske esineitä – jonka tuomiopiirissä velallisen tai takavarikon kohteena olevan muun henkilön kotipaikka on.
– –”
11.
Siviiliprosessilain 705 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Välitoimista päättävä tuomari, joka on antanut luvan vakuustakavarikolle, voi turvaamistoimimenettelyssä kumota vakuustakavarikon asianosaisen vaatimuksesta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yleisten tuomioistuinten toimivaltaa.”
III Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
12.
SHAPE on kansainvälinen organisaatio, joka on perustettu Pohjois-Atlantin sopimuksen perusteella perustettujen kansainvälisten sotilasesikuntien asemaa koskevalla pöytäkirjalla, joka allekirjoitettiin Pariisissa 28.8.1952 (Protocol on the status of international military Headquarters set up pursuant to the North Atlantic Treaty, jäljempänä Pariisin pöytäkirja). (
4
) Brunssumiin (Alankomaat) on perustettu SHAPEn alainen alueellinen sotilasesikunta, nimittäin Allied Joint Force Command Brunssum (Brunssumin komentokeskus, jäljempänä JFCB).
13.
Supreme on toimittanut SHAPElle kahden yleisen tilaussopimuksen (Basic Ordering Agreements, jäljempänä tilaussopimukset) perusteella polttoaineita NATOn International Security Assistance Forcen (jäljempänä ISAF) Afganistanin operaatiota varten.
14.
JFCB ja Supreme allekirjoittivat marraskuussa 2013 sulkutilisopimuksen, jossa määrättiin escrow-tilin avaamisesta Belgiaan sijoittautuneessa pankissa vahingonkorvausvaatimusten tai muiden mukautusten kattamiseksi, joita hyväksytyille NATOn asiakkaille voi syntyä Supremea kohtaan.
15.
Vuoden 2015 lopussa Supreme nosti kanteen SHAPEa ja JFCB:tä vastaan rechtbank Limburgissa (Limburgin alioikeus, Alankomaat) ja vaati eri summien maksamista escrow-tilille talletetuista varoista (jäljempänä pääasiamenettely). Supreme perusteli vaatimustaan väittämällä, että se oli toimittanut SHAPElle polttoaineita tilaussopimusten perusteella ISAF:n Afganistanin operaatiota varten ja että SHAPE ja JFCB eivät olleet noudattaneet maksuvelvoitteitaan.
16.
SHAPE ja JFCB esittivät liitännäisen oikeudenkäyntiväitteen, jonka mukaan tuomioistuimella ei ole toimivaltaa, ja vetosivat tältä osin siihen, että kansainvälisen oikeuden nojalla niihin sovelletaan kansainvälisinä organisaatioina lainkäytöllistä koskemattomuutta. Rechtbank Limburg katsoi 8.2.2017 antamassaan päätöksessä, että se oli toimivaltainen tutkimaan Supremen vaatimukset. SHAPE valitti tästä päätöksestä 4.5.2017.
17.
Rechtbank Limburgissa on pantu peräkkäin vireille kaksi pääasiamenettelylle rinnakkaista menettelyä, joista ensimmäisessä hakijana on Supreme ja toisen on pannut vireille SHAPE.
18.
Ensinnäkin Supremen hakemuksesta rechtbank Limburgin välitoimista päättävä tuomari määräsi 14.4.2016 siviiliprosessilain 700 §:n nojalla Supremen hakemuksesta escrow-tilillä olevat varat turvaamistoimena vakuustakavarikkoon. Turvaamistoimena määrätty vakuustakavarikko pantiin täytäntöön 18.4.2016.
19.
Toiseksi SHAPE vaati 17.3.2017 samaa tuomioistuinta turvaamistoimiasiassa kumoamaan escrow-tiliin kohdistuvan turvaamistoimena määrätyn vakuustakavarikon ja kieltämään Supremea ryhtymästä uusiin vakuustakavarikkoihin samojen tosiseikkojen perusteella. Vaatimustensa tueksi SHAPE vetosi Pariisin pöytäkirjan XI artiklan 2 kappaleen mukaiseen täytäntöönpanoa koskevaan immuniteettiin; kyseisessä kappaleessa määrätään lähinnä, että Pohjois-Atlantin sopimuksen perusteella perustettuihin sotilasesikuntiin ei voida soveltaa täytäntöönpanotoimenpiteitä.
20.
Rechtbank Limburg hyväksyi SHAPEn vaatimukset 12.6.2017 antamallaan päätöksellä.
21.
Gerechtshof ’s‑Hertogenbosch (’s‑Hertogenboschin ylioikeus, Alankomaat) vahvisti kyseisen päätöksen 27.6.2017.
22.
Supreme valitti tästä ratkaisusta 21.8.2017 Hoge Raad der Nederlandeniin, joka otti viran puolesta käsiteltäväkseen kysymyksen Alankomaiden tuomioistuinten asetuksen N:o 1215/2012 mukaisesta kansainvälisestä toimivallasta tutkia SHAPEn turvaamistoimivaatimus.
23.
Tässä tilanteessa Hoge Raad der Nederlanden päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle erityisesti seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
a)
Onko asetusta – – N:o 1215/2012 tulkittava siten, että käsiteltävän kaltaista asiaa, jossa kansainvälinen organisaatio vaatii
i)
kumoamaan vastapuolen saatavan turvaamiseksi toisessa jäsenvaltiossa määrätyn vakuustakavarikon ja
ii)
kieltämään vastapuolta hakemasta saatavansa turvaamiseksi uudelleen vakuustakavarikkoa tosiseikoiltaan samoilla perusteilla
ja jossa näiden vaatimusten perusteena on vedottu täytäntöönpanoa koskevaan immuniteettiin, on pidettävä kokonaan tai osittain [kyseisen asetuksen] 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna siviili- tai kauppaoikeudellisena asiana?
b)
Onko ensimmäisen kysymyksen a alakohtaan annettavan vastauksen kannalta merkitystä, ja jos on, niin mikä merkitys, sillä seikalla, että jäsenvaltion tuomioistuin on määrännyt vakuustakavarikosta sellaisen saatavan turvaamiseksi, joka vastapuolella on väitetysti kansainväliseltä organisaatiolta, ja kyseisessä jäsenvaltiossa on vireillä tähän saatavaan liittyvä pääasiamenettely, joka koskee sopimusriitaa kansainväliseen organisaatioon sidoksissa olevan kansainvälisen organisaation rauhanturvaoperaatiota varten toimittamien polttoaineiden maksusta?
2)
a)
Jos ensimmäisen kysymyksen a alakohtaan on vastattava myöntävästi, onko asetuksen N:o 1215/2012 24 artiklan 5 alakohtaa tulkittava siten, että tapauksessa, jossa jäsenvaltion tuomioistuin on määrännyt vakuustakavarikosta ja tämä vakuustakavarikko on tämän jälkeen pantu täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa, sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa omaisuus on pantu vakuustakavarikkoon, on yksinomainen toimivalta käsitellä kyseisen vakuustakavarikon kumoamista koskeva vaatimus?
b)
Onko toisen ennakkoratkaisukysymykseen a alakohtaan annettavan vastauksen kannalta merkitystä, ja jos on, niin mikä merkitys, sillä seikalla, että kansainvälinen organisaatio on vedonnut turvaamistoimena määrätyn vakuustakavarikon kumoamista koskevan vaatimuksensa perusteena täytäntöönpanoa koskevaan immuniteettiin?
3)
Jos vastattaessa yhtäältä kysymykseen siitä, onko kyseessä asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu siviili- tai kauppaoikeudellinen asia, tai toisaalta kysymykseen siitä, onko kyseessä vaatimus, joka kuuluu [kyseisen] asetuksen 24 artiklan 5 alakohdan soveltamisalaan, on merkitystä sillä seikalla, että kansainvälinen organisaatio on vedonnut vaatimustensa perusteeksi täytäntöönpanoa koskevaan immuniteettiin, missä laajuudessa asiaa käsittelevä tuomioistuin on velvollinen arvioimaan, onko vetoaminen täytäntöönpanoa koskevaan immuniteettiin hyväksyttävä, ja sovelletaanko siinä yhteydessä sääntöä, jonka mukaan tuomioistuimen on arvioitava kaikkia käytettävissään olevia seikkoja, mukaan luettuna käsiteltävässä asiassa vastapuolen kiistävät lausumat, tai muuta sääntöä?”
24.
Supreme, SHAPE ja Alankomaiden, Belgian, Kreikan, Italian ja Itävallan hallitukset sekä Euroopan komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia unionin tuomioistuimelle.
25.
Supreme, SHAPE ja Alankomaiden, Belgian, Kreikan ja Itävallan hallitukset sekä komissio osallistuivat asianosaisten kuulemiseksi järjestettyyn istuntoon, joka pidettiin 12.12.2019.
IV Asian tarkastelu
A
Alustavat huomautukset
26.
Ensimmäisellä, kaksiosaisella ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko SHAPEn esittämän kaltaisessa turvaamistoimivaatimuksessa kyse asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta siviili- tai kauppaoikeudellisesta asiasta ja kuuluuko se tällä perusteella mainitun asetuksen aineelliseen soveltamisalaan.
27.
Tarkemmin ottaen kyseinen tuomioistuin tiedustelee lähinnä, riippuuko vastaus kysymykseen siitä, kuuluuko tällainen vaatimus asetuksen N:o 1215/2012 aineelliseen soveltamisalaan, siitä, kuuluuko itse pääasiamenettely kyseisen asetuksen aineelliseen soveltamisalaan (ensimmäisen kysymyksen b alakohta). Lisäksi kyseinen tuomioistuin pyytää selventämään, onko silloin, kun kansainvälinen organisaatio vetoaa kansainvälisen oikeuden mukaiseen täytäntöönpanoa koskevaan immuniteettiinsa, mainittu immuniteetti automaattisesti este sille, että kyseisen organisaation vaatimus kuuluu kyseisen asetuksen aineelliseen soveltamisalaan, tai onko tästä immuniteetista vähintäänkin seurattava, että vaatimukseen sovelletaan asetuksen 1 artiklan 1 kohdassa säädettyä poissulkemista, joka koskee tekoja ja laiminlyöntejä, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä (ensimmäisen kysymyksen a alakohta).
28.
Ennen kuin käsittelen näitä kysymyksiä vuoron perään, esitän joitain lyhyitä huomautuksia käsiteltävänä olevan ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisesta.
B
Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen
29.
Kirjallisissa huomautuksissaan SHAPE väittää, että käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö – ja tarkemmin ottaen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ensimmäinen ja toinen ennakkoratkaisukysymys – on jätettävä tutkimatta siltä osin kuin niissä on kyse SHAPEn esittämästä vaatimuksesta kumota Supremen escrow-tilin osalta turvaamistoimena toteuttama vakuustakavarikko. SHAPEn mukaan nämä kysymykset ovat nykyään osin hypoteettisia, koska Belgian tuomioistuin on jo antanut luvan panna täytäntöön rechtbank Limburgin 12.6.2017 antaman päätöksen ja Gerechtshof ’s‑Hertogenboschin 27.6.2017 antaman ratkaisun Belgian ja Alankomaiden välisen valtiosopimuksen (
5
) perusteella ja koska Supremen escrow-tilin osalta toteuttama turvaamistoimena määrätty vakuustakavarikko on jo kumottu.
30.
Tämän osalta totean, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä, esittämillä unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. Unionin tuomioistuin voi jättää kansallisen tuomioistuimen esittämän ennakkoratkaisupyynnön tutkimatta ainoastaan, jos on ilmeistä, että kansallisen tuomioistuimen pyytämällä unionin oikeussäännön tulkitsemisella tai pätevyyden tutkimisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, tai jos ongelma on luonteeltaan hypoteettinen. (
6
)
31.
Käsiteltävässä asiassa tästä ei mielestäni ole kyse. Tältä osin on riittävää todeta, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siinä vireillä olevassa turvaamistoimimenettelyssä ratkaistava kassaatiovalitus, joka koskee edellä mainittua kahta tuomioistuinratkaisua, joiden täytäntöönpanemiseksi on kumottu Supremen escrow-tilin osalta toteuttama turvaamistoimena määrätty vakuustakavarikko. Tässä yhteydessä kysymys siitä, onko Alankomaiden tuomioistuimilla asetuksen N:o 1215/2012 nojalla kansainvälinen toimivalta ratkaista kysymys kyseisen vakuustakavarikon kumoamisesta, ei mielestäni ole hypoteettinen eikä ole ilmeistä, että sillä ei ole yhteyttä pääasian tosiseikkoihin tai kohteeseen.
32.
Vaikka näin on, on vielä käsiteltävä kysymystä siitä, onko ennakkoratkaisupyyntö jätettävä tutkimatta sillä perusteella, että Gerechtshof ’s‑Hertogenboschin 10.12.2019 antaman ratkaisun, josta asianosaiset ilmoittivat istunnossa, antamisen jälkeen pääasialla ei enää ole kohdetta.
33.
Totean, että kyseisessä ratkaisussaan Gerechtshof ’s‑Hertogenbosch vahvisti rechtbank Limburgin toimivallan pääasiamenettelyssä ja totesi, että lainkäytöllistä koskemattomuutta, johon SHAPE ja JFCB ovat vedonneet, on pidettävä absoluuttisena siltä osin kuin se koskee niiden virallisia tehtäviä. Riippumatta siitä, että escrow-tiliin kohdistunut turvaamistoimena määrätty vakuustakavarikko on jo kumottu, voidaan siis kysyä, onko edelleenkin mahdollista, että Alankomaiden tuomioistuimet antavat jatkossa uusia lupia kyseiseen escrow-tiliin kohdistuville vakuustakavarikoille.
34.
Tältä osin on totta, että unionin tuomioistuin on ajoittain itse todennut tietyissä asioissa, että riita-asialla kansallisessa tuomioistuimessa ei enää ole kohdetta, ja katsonut, että sille esitetyt ennakkoratkaisukysymykset on tämän vuoksi jätettävä tutkimatta. (
7
)
35.
Käsiteltävässä asiassa osapuolten istunnossa esittämistä tiedoista ilmenee kuitenkin, että Gerechtshof ’s‑Hertogenboschin 10.12.2019 antamasta ratkaisusta on vireillä valitus Hoge Raad der Nederlandenissa. Koska SHAPE on turvaamistoimivaatimuksessaan nimenomaisesti vaatinut Alankomaiden tuomioistuimia kieltämään Supremea kohdistamasta escrow-tilillä oleviin varoihin uudelleen vakuustakavarikkoja turvaamistoimena, niin kauan kuin Hoge Raad der Nederlanden ei ole ratkaissut lopullisesti kysymystä siitä, voiko SHAPE vedota pätevästi lainkäytölliseen koskemattomuuteensa pääasiamenettelyssä ja onko kyseinen koskemattomuus sellaisenaan esteenä sille, että voitaisiin antaa lupia uusille escrow-tiliin kohdistuville vakuustakavarikoille, en usko, että voidaan katsoa, että pääasialla ei enää ole kohdetta.
36.
Mielestäni tässä tilanteessa käsiteltävänä oleva ennakkoratkaisupyyntö on otettava tutkittavaksi.
C
Pääasiamenettelyn vaikutus (ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen b alakohta)
37.
Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksensä b alakohdassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko kyseisen tuomioistuimen, kun se ratkaisee kysymyksen siitä, onko SHAPEn esittämän kaltaisessa turvaamistoimivaatimuksessa kyse siviili- tai kauppaoikeudellisesta asiasta ja kuuluuko se tällä perusteella asetuksen N:o 1215/2012 aineelliseen soveltamisalaan, otettava huomioon se seikka, kuuluuko itse pääasiamenettely kyseisen asetuksen aineelliseen soveltamisalaan.
38.
Muistutan, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämien tietojen mukaan turvaamistoimena määrätty vakuustakavarikko, jonka kumoamista SHAPE on vaatinut turvaamistoimivaatimuksessaan, on toteutettu sellaisen saatavan perusteella, johon Supreme vetoaa SHAPEa vastaan sopimusriitaa koskevassa pääasiassa.
39.
Tältä osin unionin tuomioistuin on todennut, että väliaikaisilla toimenpiteillä ja turvaamistoimilla viitataan toimenpiteisiin, joiden tarkoituksena on säilyttää tosiasiallinen tai oikeudellinen tilanne niiden oikeuksien suojaamiseksi, joiden tunnustamista lisäksi vaaditaan pääasian tutkivalta tuomioistuimelta. (
8
)
40.
Mielestäni on täysin selvää, että tämä määritelmä kattaa Supremen pääasian olosuhteissa toteuttaman kaltaisen turvaamistoimena määrätyn vakuustakavarikon ja kaikki turvaamistoimena määrättävät vakuustakavarikot, joille Supreme saattaa jatkossa pyytää lupaa samojen tosiseikkojen perusteella Alankomaiden tuomioistuimissa.
41.
Tämän selvennyksen esitettyäni katson, että SHAPEn esittämän kaltaisen turvaamistoimivaatimuksen on katsottava koskevan väliaikaisia toimenpiteitä tai turvaamistoimia, koska siinä vaaditaan Supremen turvaamistoimena toteuttaman vakuustakavarikon kumoamista ja kyseiseen asianosaiseen kohdistuvaa kieltoa toteuttaa muita vakuustakavarikkoja samojen tosiseikkojen perusteella. (
9
)
42.
Siitä, millaista menetelmää soveltamalla ratkaistaan, kuuluuko pääasiassa kyseessä olevan kaltainen väliaikaisia toimenpiteitä tai turvaamistoimia koskeva vaatimus asetuksen N:o 1215/2012 aineelliseen soveltamisalaan, totean, että istunnossa on esitetty kolme eri näkemystä.
43.
Ensinnäkin Supreme, jonka tulkintaan Kreikan hallitus on tältä osin yhtynyt, on väittänyt lähinnä, että asetuksen N:o 1215/2012 soveltaminen SHAPEn esittämän kaltaiseen turvaamistoimivaatimukseen riippuu siitä, kuuluuko pääasiamenettely asetuksen soveltamisalaan, ja siten siis kyseisen menettelyn ominaispiirteistä. (
10
)
44.
Toiseksi SHAPE on väittänyt, että vaatimuksen, joka sen esittämän kaltaisen vaatimuksen tavoin koskee väliaikaisia toimenpiteitä tai turvaamistoimia, siviili- tai kauppaoikeudellinen luonne ei voi määräytyä sen mukaan, onko pääasiamenettelyssä kyse siviili- tai kauppaoikeudellisesta asiasta, vaan sitä on arvioitava viimeksi mainittuun menettelyyn nähden itsenäisesti.
45.
Kolmanneksi Alankomaiden ja Belgian hallitukset sekä komissio ovat katsoneet, että ratkaisevaa merkitystä ei ole pääasiamenettelyn ominaispiirteillä tai luonnehdinnalla, ja on sen sijaan tutkittava, ovatko oikeudet, joita turvaamistoimena määrätyllä vakuustakavarikolla on ollut tarkoitus suojata tässä menettelyssä, asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla siviili- tai kauppaoikeudellisia.
46.
Yhdyn tähän kolmanteen näkemykseen.
47.
Muistutan nimittäin, että unionin tuomioistuin on todennut asetusta N:o 1215/2012 edeltäneiden tekstien ja erityisesti Brysselin yleissopimuksen (
11
) tulkinnasta, että koska väliaikaisilla toimenpiteillä ja turvaamistoimilla voidaan suojata hyvin erilaisia oikeuksia, väliaikaisten toimenpiteiden ja turvaamistoimien kuuluminen kyseisen yleissopimuksen soveltamisalaan ei määräydy kyseisten toimien oman luonteen vaan niillä suojattujen oikeuksien, joista oli kyse pääasiamenettelyssä, luonteen perusteella. (
12
)
48.
Unionin tuomioistuimella on ollut tästä säännöstä poikkeamatta (
13
) tilaisuus täsmentää, että toisin kuin Supreme ja Kreikan hallitus väittävät, säännön tarkoituksena ei ole ollut, että väliaikaisia toimenpiteitä tai turvaamistoimia koskevan vaatimuksen kohtalo olisi sidoksissa pääasiamenettelyn kohtaloon. (
14
)
49.
Tuomiossaan de Cavel II (
15
) yhteisöjen tuomioistuin muistutti siten, että se oli katsonut tuomiossaan de Cavel I (
16
), että Brysselin yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolisessa avioero-oikeudenkäynnissä esitetty vaatimus sinetöimisestä oli myös kyseisen soveltamisalan ulkopuolelle jäävä asia siksi, että oli ilmeistä, että käsiteltävänä olleessa asiassa vaatimukseen sovellettiin sen kohteen perusteella puolisoiden aviovarallisuussuhteita koskevaa oikeutta, eikä siksi, että vaatimus oli luonteeltaan liitännäinen. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että toista väliaikaista toimenpidettä, joka liittyi samaan pääasiamenettelyyn, voitiin kohdella toisin, koska sen tarkoituksena oli varmistaa avustamisen tarpeessa olevan puolison elatus ja se liittyi siten elatusapuvelvoitteisiin, jotka puolestaan kuuluivat kyseisen yleissopimuksen soveltamisalaan. (
17
)
50.
Sittemmin yhteisöjen tuomioistuin katsoi myös, että siltä osin kuin väliaikaisia toimenpiteitä koskevan hakemuksen kohde koski kysymystä, joka kuului Brysselin yleissopimuksen aineelliseen soveltamisalaan, yleissopimusta sovellettiin, vaikka pääasiamenettely oli jo aloitettu tai voitiin aloittaa ja vaikka tämä menettely oli hoidettava välimiesmenettelyssä eikä näin ollen kuulunut kyseisen yleissopimuksen soveltamisalaan. (
18
)
51.
Tämän oikeuskäytännön taustalla vaikuttavan yleisen suuntauksen mukaisesti (
19
) minusta näyttää siltä, että ratkaisevana on pidettävä niiden oikeuksien luonnetta, joiden tunnustamista vaaditaan pääasiamenettelyssä ja joita haetuilla väliaikaisilla toimenpiteillä tai turvaamistoimilla on tarkoitus suojata. Erityisesti ei voida katsoa, että väliaikaisia toimenpiteitä tai turvaamistoimia koskevien vaatimusten on vain, koska ne ovat luonteeltaan liitännäisiä, aina automaattisesti joko katsottava kuuluvan asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalaan tai jäävän sen ulkopuolelle sen mukaan, kuuluuko pääasiamenettely kyseisen asetuksen soveltamisalaan vai ei. (
20
) Pikemminkin on selvitettävä, kuuluuko kyseisten toimenpiteiden tai toimien kohde eli oikeudet, joita niillä on tarkoitus suojata pääasiassa, siviili- tai kauppaoikeudellisiin asioihin, jolloin ne kuuluvat asetuksen soveltamisalaan.
52.
Lisään, että tällainen lähestymistapa näyttää minusta vastaavan oikeuskäytäntöä, jonka mukaan Brysselin yleissopimuksen 24 artiklaan (josta on tullut asetuksen N:o 1215/2012 35 artikla), jossa sopimusvaltiona olevan jäsenvaltion tuomioistuimille annetaan toimivalta ratkaista väliaikaisia toimenpiteitä tai turvaamistoimia koskeva vaatimus myös silloin, kun ne eivät ole toimivaltaisia tutkimaan pääasiaa, voidaan vedota tällaisten toimenpiteiden määräämiseksi vain aloilla, jotka kuuluvat kyseisen yleissopimuksen aineelliseen soveltamisalaan, sellaisena kuin se on määritelty yleissopimuksen 1 artiklassa. (
21
)
53.
Pääasian olosuhteissa katson, että koska ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämien tietojen mukaan vakuustakavarikolle turvaamistoimena on annettu lupa sellaisen saatavan perusteella, johon Supreme vetoaa SHAPEa vastaan pääasiamenettelyssä kyseessä olevassa sopimusriidassa, se, kuuluuko SHAPEn esittämän kaltainen turvaamistoimivaatimus, jossa vaaditaan kumoamaan kyseinen vakuustakavarikko, asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalaan vai ei, on ratkaistava sen saatavan luonteen perusteella, joka kyseisellä vakuustakavarikolla on ollut tarkoitus turvata pääasiamenettelyssä.
D
Immuniteetteja koskevan kansainvälisen oikeuden vaikutus (ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen a alakohta)
54.
Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksensä a alakohdassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta lähinnä ratkaisemaan, onko se, että kansainvälinen organisaatio vetoaa täytäntöönpanoa koskevaan immuniteettiin vaatimustensa tueksi pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen turvaamistoimivaatimuksen yhteydessä, automaattisesti este asetuksen N:o 1215/2012 soveltamiselle tai onko tästä immuniteetista vähintäänkin seurattava, että vaatimukseen sovelletaan asetuksen 1 artiklan 1 kohdassa säädettyä poissulkemista, joka koskee tekoja ja laiminlyöntejä, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä.
55.
Konkreettisesti minusta näyttää siltä, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymys perustuu erityisesti siihen, että tekoja ja laiminlyöntejä, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä, koskeva poissulkeminen, sellaisena kuin se on muotoiltu asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdassa, liittyy acta iure imperiin käsitteeseen, jota käytetään myös kansainvälisessä oikeudessa valtioimmuniteetin periaatteen osalta.
56.
Analysoin asiaa seuraavassa järjestyksessä. Ensinnäkin käsittelen yleisesti käsitettä ”acta iure imperii” ja kansainvälisessä oikeudessa tehtyä erottelua valtioiden immuniteettien ja kansainvälisten organisaatioiden immuniteettien välillä. Toiseksi tarkastelen kysymystä siitä, onko tästä erottelusta seurattava, että riita-asiat, joissa osallisena on kansainvälinen organisaatio, jäävät automaattisesti asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalan ulkopuolelle. Vastaan tähän kysymykseen kieltävästi, mutta korostan kuitenkin kolmanneksi, että kansainvälisten organisaatioiden teot tai laiminlyönnit voivat mielestäni kuulua kyseisen asetuksen 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tekoja ja laiminlyöntejä, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä, koskevan poissulkemisen soveltamisalaan. Lopuksi täsmennän oikeuskäytännössä vahvistettuja kriteerejä, joiden täyttyessä teko tai laiminlyönti on tehty julkista valtaa käytettäessä, ennen kuin esitän syyt sille, miksi katson, että sillä, että kansainvälinen organisaatio vetoaa lainkäytölliseen koskemattomuuteensa tai täytäntöönpanoa koskevaan immuniteettiinsa, ei ole ratkaisevaa merkitystä näiden kriteerien arvioinnissa.
57.
Lisään alustavana huomautuksena, että kirjallisissa huomautuksissaan Supreme väittää, että täytäntöönpanoa koskevalla immuniteetilla, johon SHAPE on vedonnut turvaamistoimivaatimuksensa tueksi, ei ole merkitystä. Sen sijaan Supreme tuo esiin kysymyksen siitä, voiko siinä tapauksessa, että asetuksen N:o 1215/2012 soveltaminen SHAPEn esittämän kaltaiseen turvaamistoimivaatimukseen riippuu siitä, kuuluuko pääasiamenettely kyseisen asetuksen aineelliseen soveltamisalaan, väitetty lainkäytöllinen koskemattomuus, johon on vedottu pääasiamenettelyssä, olla esteenä sille, että menettelyssä on kyse kyseisessä asetuksessa tarkoitetusta siviili- tai kauppaoikeudellisesta asiasta.
58.
Tältä osin totean, että immuniteetteja koskevan kansainvälisen oikeuden vaikutusta asetuksen N:o 1215/2012 aineelliseen soveltamisalaan koskevaan kysymykseen ei mielestäni ole vastattava eri tavalla sen mukaan, vetoaako kyseinen kansainvälinen organisaatio täytäntöönpanoa koskevaan immuniteettiinsa vai lainkäytölliseen koskemattomuuteensa. Pyrin korostamaan muun muassa tätä seikkaa käsiteltävänä olevaa kysymystä koskevassa analyysissani.
1. Yhteenveto immuniteetteja koskevasta kansainvälisestä oikeudesta
59.
Kirjallisissa huomautuksissaan Alankomaiden, Belgian ja Itävallan hallitukset katsovat, että käsitteellä acta iure imperii, jonka avulla kansainvälisessä oikeudessa erotellaan teot, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä, yksityisoikeudellisista toimista (acta iure gestionis), on merkitystä ainoastaan, kun vedotaan valtioiden immuniteettiin. Kyseiset hallitukset katsovat erityisesti, että kansainvälisten organisaatioiden immuniteettia sovelletaan kaikkiin niiden toimiin, kunhan ne liittyvät läheisesti organisaatioiden tavoitteisiin tai ovat välttämättömiä niiden tehtävien hoitamiseksi.
60.
Valtioiden immuniteetista muistutan, että unionin tuomioistuin katsoi tuomiossaan Mahamdia, (
22
) että nykyisessä kansainvälisessä käytännössä lainkäytöllisellä koskemattomuudella, jonka tarkoituksena on estää se, että valtio voitaisiin haastaa oikeuteen toisen valtion tuomioistuimessa, ei ole absoluuttista arvoa ja se voidaan sulkea pois, jos kanne koskee toimia, jotka on toteutettu iure gestionis ja jotka eivät sisällä julkisen vallan käyttöä.
61.
Kuten julkisasiamies Szpunar totesi perustellusti ratkaisuehdotuksessaan Rina, (
23
) unionin tuomioistuin on siten implisiittisesti vahvistanut periaatteen, joka on jo vakiintunutta kansainvälistä tapaoikeutta ja jonka mukaan valtioihin sovelletaan suhteellista lainkäytöllistä koskemattomuutta, joka perustuu erotteluun iure imperii ja iure gestionis toteutettujen toimien välillä, eikä lainkäytöllisellä koskemattomuudella yleensä ole vaikutuksia, kun on kyse toimista, jotka on toteutettu iure gestionis.
62.
Totean lisäksi, että myös valtioiden täytäntöönpanoa koskevaa immuniteettia on täsmennetty oikeuskirjallisuudessa ja kansainvälisessä oikeudessa. Siten on niin, että vaikka valtion suvereniteettiin liittyvään toimintaan liittyvää valtion omaisuutta ja varallisuutta suojataan toisen valtion viranomaisten pakkotäytäntöönpanotoimenpiteiltä, toisin on sellaisen omaisuuden ja varallisuuden osalta, jota käytetään tai joka on tarkoitettu käytettäväksi liiketoiminnassa. (
24
)
63.
Kun on kyse kansainvälisten organisaatioiden immuniteetista, erottelulla iure imperii ja iure gestionis toteutettujen toimien välillä on sen sijaan vain rajallista merkitystä. (
25
)
64.
Kuten Alankomaiden, Belgian ja Itävallan hallitukset nimittäin perustellusti huomauttavat, kansainvälisten organisaatioiden immuniteetit perustuvat eri logiikkaan kuin valtioiden immuniteetit. Toisin kuin valtioiden osalta, joiden immuniteetit perustuvat periaatteeseen principe par in parem non habet imperium, (
26
) pääsääntöisesti kansainvälisten organisaatioiden immuniteetit annetaan niille kyseisten organisaatioiden perustamista koskevissa sopimuksissa, monenvälisissä sopimuksissa tai jonkin organisaation jäsenvaltioiden välisissä kahdenvälisissä valtiosopimuksissa. (
27
) Kyseiset immuniteetit ovat luonteeltaan funktionaalisia, sillä niillä on tarkoitus varmistua siitä, että kyseiset organisaatiot voivat hoitaa tehtävät, joita varten ne on perustettu, täysin itsenäisesti. (
28
)
2. Riita-asian, jossa osallisena on kansainvälinen organisaatio, ei ole automaattisesti jäätävä asetuksen N:o 1215/2012 aineellisen soveltamisalan ulkopuolelle
65.
Kun otetaan huomioon se, että kansainvälisten organisaatioiden immuniteetit eroavat valtioiden immuniteeteista ja ovat luonteeltaan funktionaalisia – mikä tarkoittaa, että ne voivat teoriassa kattaa kaikki kyseisten organisaatioiden niiden tehtävien hoitamisen yhteydessä suorittamat toimet –, on kysyttävä, onko siitä, että kansainvälinen organisaatio on osallisena riita-asiassa, aina seurattava – kuten Itävallan hallitus väittää –, että se jää asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalan ulkopuolelle.
66.
Myönnän, että minun on vaikea hahmottaa, minkä periaatteiden tai velvollisuuksien perusteella riita-asioiden, joissa osallisena on kansainvälinen organisaatio, olisi – kuten Itävallan hallitus väittää – automaattisesti jäätävä asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalan ulkopuolelle. Erityisesti minusta näyttää siltä, että mahdollisuus soveltaa kyseistä asetusta tällaisiin riita-asioihin ei vaaranna unionilla SEU 3 artiklan 5 kohdan nojalla olevaa velvollisuutta noudattaa koko kansainvälistä oikeutta, kun se antaa toimia. (
29
)
67.
Kansainvälisen organisaation ja yksityisoikeudellisen henkilön välisestä riita-asiasta – mistä on kyse pääasiassa – katson, että pelkästään se, että kansallinen tuomioistuin katsoo, että sillä on kansainvälinen toimivalta, koska riita-asia kuuluu asetuksen N:o 1215/2012 aineelliseen soveltamisalaan, ei voi vaarantaa sillä immuniteetilla taattua suojaa, johon kyseisen riita-asian osapuolena oleva kansainvälinen organisaatio on vedonnut kansainvälisen oikeuden nojalla.
68.
Lainkäytöllisen koskemattomuuden noudattamisen takaamiseksi kansallisen tuomioistuimen on sen sijaan kieltäydyttävä käyttämästä toimivaltaa, joka sillä on kyseisen asetuksen perusteella, jos kyseinen koskemattomuus edellyttää sitä. (
30
) Lisäksi tarkasteltuaan oikeusriitaa sisällöllisesti tai alustavasti kyseisen tuomioistuimen on kieltäydyttävä soveltamasta pakkotäytäntöönpanotoimenpiteitä kansainväliseen organisaatioon, jos kieltäytyminen on välttämätöntä, kun otetaan huomioon kyseisen organisaation täytäntöönpanoa koskeva immuniteetti. (
31
)
69.
Tältä osin lisään, että – kuten Supreme, Alankomaiden hallitus ja komissio ovat esittäneet kirjallisissa huomautuksissaan ja istunnossa – kysymys siitä, onko immuniteetin, johon kansainvälinen organisaatio on vedonnut, oltava esteenä tuomioistuimen toimivallan käytölle tai täytäntöönpanotoimenpiteiden määräämiselle tällaista organisaatiota vastaan vai ei, ei tule mielestäni esiin siinä vaiheessa, kun määritellään asetuksen N:o 1215/2012 mukaista toimivaltaa, ja sillä on vaikutusta vasta sen jälkeen, kun tuomioistuin on katsonut, että sillä on kansainvälinen toimivalta. (
32
)
70.
Mainittu kysymys nimittäin edellyttää kansainvälisen organisaation lainkäytöllisen koskemattomuuden tai täytäntöönpanoa koskevan immuniteetin rajojen määrittelemistä sekä asianosaisten tätä koskevien väitteiden perusteltavuuden arviointia. Konkreettisesti kyseisen kysymyksen perusteella on selvitettävä, onko väitettyä immuniteettia olemassa. Siten kyseinen kysymys on erillinen siitä, onko riita-asia siviili- tai kauppaoikeudellinen asia ja kuuluuko se asetuksen N:o 1215/2012 aineelliseen soveltamisalaan, mikä on ratkaistava ensiksi ilman, että kansallisen tuomioistuimen on arvioitava asiaa sisällöllisesti. (
33
)
71.
Vastauksena Itävallan hallituksen esittämiin näkökohtiin totean, että pääasian olosuhteissa minusta näyttää siltä, että pelkkä asetuksen N:o 1215/2012 soveltaminen ei siten estä Alankomaiden tuomioistuimia, joille SHAPE on esittänyt turvaamistoimivaatimuksensa, muun muassa kieltämästä sellaisten väliaikaisten toimenpiteiden tai turvaamistoimien määräämistä, jotka voivat mahdollisesti olla ristiriidassa SHAPEn täytäntöönpanotoimia koskevan immuniteetin kanssa.
72.
Edellä todetun perusteella katson, että immuniteetti, johon kansainvälinen organisaatio on vedonnut kansainvälisen oikeuden nojalla, ei ole automaattisesti este asetuksen N:o 1215/2015 soveltamiselle. Sen ratkaisemiseksi, kuuluuko riita-asia, jossa osallisena on kansainvälinen organisaatio, kyseisen asetuksen aineelliseen soveltamisalaan vai ei, on sen sijaan ratkaistava, sovelletaanko siihen jotakin asetuksen 1 artiklassa säädetyistä poissulkemisista.
3. Kysymys siitä, voivatko riita-asiat, joissa osallisena on kansainvälinen organisaatio, kuulua tekoja tai laiminlyöntejä, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä, koskevan poissulkemisen alaan
73.
Muistutan, että asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdan mukaan asetusta sovelletaan siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa. Asetusta ei sen sijaan sovelleta muun muassa ”valtion vastuuseen teoista ja laiminlyönneistä, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä (acta iure imperii)”.
74.
Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, tulee esiin kysymys siitä, sovelletaanko tätä poissulkemista pelkästään valtioihin vai voiko se kattaa myös SHAPEn kaltaisten kansainvälisten organisaatioiden teot tai laiminlyönnit.
75.
Tältä osin mielestäni on hyödyllistä muistuttaa siitä, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä kehitetty julkisen vallan käsite kattoi jo Brysselin yleissopimuksen soveltamisaikana tilanteet, joissa kansainvälinen organisaatio käyttää julkista valtaa. (
34
)
76.
Totean myös, että julkisen vallan käsite, sellaisena kuin se alun perin määriteltiin oikeuskäytännössä, ei liittynyt ainoastaan ”valtion vastuuseen”, kuten nykyään säädetään asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdassa, vaan yleisemmin tilanteisiin, joissa ”viranomainen” käyttää julkista valtaa. (
35
)
77.
Tältä osin korostan, että sillä, että kyseisen asetuksen 1 artiklan 1 kohtaan lisättiin viittaus ”valtion vastuuseen teoista ja laiminlyönneistä, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä”, mikä on ainoa muutos, joka kyseisessä asetuksessa tehtiin asetuksen N:o 44/2001 1 artiklan 1 kohdan sanamuotoon, pyrittiin ainoastaan selventämään siviili- tai kauppaoikeudellisen asian käsitettä. (
36
)
78.
Lisäksi asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdassa käytetään sanaa ”erityisesti” ennen luettelon esittämistä. Mielestäni kyseisen säännöksen viittaus ”valtion vastuuseen” voidaan näin ollen tulkita ei-tyhjentäväksi, havainnollistavaksi esimerkiksi siitä, millaisille tilanteille julkisen vallan käyttö voi olla ominaista. (
37
)
79.
Tältä osin totean, että kyseisen asetuksen johdanto-osan 10 perustelukappaleessa, jossa todetaan, että lainsäätäjän tarkoituksena oli, että asetuksen soveltamisala kattaisi ”kaikki tärkeimmät siviili- ja kauppaoikeudelliset asiat lukuun ottamatta tiettyjä selkeästi määriteltyjä asioita”, viitataan minusta pikemminkin kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa säädettyihin poissulkemisiin kuin kyseisen artiklan 1 kohdassa lueteltuihin asioihin, jotka jäävät joka tapauksessa asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalan ulkopuolelle, koska ne eivät ole siviili- tai kauppaoikeudellisia asioita.
80.
Näiden seikkojen perusteella katson, että asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu julkisen vallan käsite voi kattaa kansainvälisten organisaatioiden teot tai laiminlyönnit. Kun näin on, tällaiset teot tai laiminlyönnit eivät ole siviili- tai kauppaoikeudellisia asioita ja ne jäävät kyseisen asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle.
81.
Jäljempänä tässä esityksessä täsmennän aluksi kriteerejä, jotka unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on esitetty sen määrittämiseksi, onko teko tai laiminlyönti tehty julkista valtaa käytettäessä. Tämän jälkeen esitän perustelut sille, miksi katson, että immuniteetilla, johon SHAPEn kaltainen kansainvälinen organisaatio on vedonnut, ei ole ratkaisevaa merkitystä arvioitaessa kysymystä siitä, sovelletaanko asiassa poissulkemista, joka koskee tekoja ja laiminlyöntejä, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä.
4. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö, joka koskee sellaisten tekojen ja laiminlyöntien käsitettä, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä
82.
Muistutan, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kysymystä siitä, jääkö vaatimus asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalan ulkopuolelle, on arvioitava joko oikeusriidan asianosaisten välisten oikeussuhteiden laatua tai oikeusriidan kohdetta luonnehtivien tekijöiden perusteella. (
38
)
83.
Oikeuskäytännössä on täten todettu, että vaikka tietyt viranomaisen ja yksityisen väliset oikeusriidat saattavatkin kuulua asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalaan, näin ei ole viranomaisen käyttäessä julkista valtaa. (
39
) Nimittäin se, että yksi oikeusriidan asianosaisista käyttää julkista valtaa, koska se käyttää yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin sääntöihin nähden poikkeuksellisen laajaa valtaa, estää sen, että tällainen oikeusriita olisi kyseisen asetuksen 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu siviili- ja kauppaoikeudellinen asia. (
40
)
84.
Unionin tuomioistuin on katsonut, että sen selvittämiseksi, onko tästä kysymys, on tunnistettava riita-asian asianosaisten välinen oikeussuhde ja tutkittava kanteen perusta ja sen vireille saattamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt. (
41
) Kun otetaan huomioon tämä oikeuskäytäntö, näyttää siltä, että kyseisiä kolmea kriteeriä – jotka ovat ”asianosaisten välinen oikeussuhde”, ”kanteen perusta” ja ”kanteen vireille saattamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt” – on arvioitava kumulatiivisesti. Eräissä tuomioissa ei kuitenkaan mainita riita-asian asianosaisten välistä oikeussuhdetta koskevaa kriteeriä. (
42
) Lisäksi joissain tuomioissa unionin tuomioistuin on kohdellut kanteen perustaa ja asianosaisten välistä oikeussuhdetta koskevia kriteerejä päällekkäisinä. (
43
) Siten minusta näyttää siltä, että unionin tuomioistuin ei systemaattisesti erottele käsitteitä ”asianosaisten välinen oikeussuhde”, ”kanteen perusta” ja ”oikeudenkäynnin kohde” toisistaan. (
44
)
85.
Unionin tuomioistuimen kyseisissä tuomioissa esittämien perustelujen yksityiskohdista riippumatta minusta näyttää siltä, että lopulta ratkaisevaa on se, että kanne perustuu oikeuteen, joka perustuu julkisen vallan käyttöön tai oikeussuhteeseen, jolle julkisen vallan käyttö on leimallista. (
45
)
86.
Yhteisöjen tuomioistuin on nimittäin katsonut, että ”kanteen on katsottava jäävän Brysselin yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle pelkästään sen seikan vuoksi, että vesiväylän hoitamisesta vastaava valtio toimii kyseiset kulut periessään sellaisen saamisoikeuden perusteella, joka perustuu julkisen vallan harjoittamiseen, riippumatta kansallisen oikeuden mukaisesti tätä varten käytettävissä olevan oikeudenkäyntimenettelyn luonteesta”. (
46
)
87.
Mielestäni tästä oikeuskäytännöstä ilmenee myös selvästi se, että kanteen vireille saattamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä koskevalla kriteerillä ei aina ole merkitystä. (
47
)
88.
Siten katsoakseni se, että kanne nostetaan klassisena siviilioikeudellisena kanteena, ei voi olla esteenä sille, että kanne jää asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalan ulkopuolelle, kun muiden tekijöiden perusteella voidaan todeta, että kanne perustuu oikeuteen, joka perustuu julkisen vallan käyttöön tai oikeussuhteeseen, jolle julkisen vallan käyttö on leimallista. (
48
)
89.
Tältä osin minusta on korostettava, että kanteen vireille saattamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä koskeva kriteeri otettiin käyttöön tuomiossa Baten (
49
) ja toistettiin muun muassa tuomiossa Sapir, (
50
) tuomiossa Sunico, (
51
) tuomiossa Pula Parking (
52
) ja tuomiossa Gradbeništvo Korana, (
53
) sellaisten riita-asioiden erityisessä asiayhteydessä, joissa kanne ei – kun otettiin huomioon muut tekijät – selvästi perustunut oikeuteen, joka perustui julkisen vallan käyttöön tai oikeussuhteeseen, jolle julkisen vallan käyttö on leimallista, sen välttämiseksi, että tilanteet, joissa julkisoikeudellinen elin voi antaa sellaisenaan täytäntöönpanokelpoisen julkisoikeudellisen toimen ja joissa kyseisellä elimellä on siten oikeuksia, joiden perusteella se voi välttyä yleisesti sovellettavien oikeussääntöjen soveltamiselta, kuuluisivat kaikesta huolimatta asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalaan.
90.
Edellä todetun perusteella katson, että yleensä sen selvittämiseksi, jääkö riita-asia asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalan ulkopuolelle sillä perusteella, että se koskee tekoja tai laiminlyöntejä, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä, on tutkittava, perustuuko kanne oikeuteen, joka perustuu julkisen vallan käyttöön tai oikeussuhteeseen, jolle julkisen vallan käyttö on leimallista. Osoituksena tästä voidaan pitää muun muassa sitä, että viranomaisella on toimivalta antaa sellaisenaan täytäntöönpanokelpoinen julkisoikeudellinen toimi, ja se on siten sellaisessa oikeudellisessa asemassa, jossa siihen ei sovelleta yleisesti sovellettavia oikeussääntöjä, joissa säädetään kanteen vireille saattamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä. Sen sijaan sillä, että kanne nostetaan tavanomaisena kanteena, ei ole ratkaisevaa merkitystä.
5. Kansainvälisten organisaatioiden immuniteetin vaikutus sellaisten tekojen ja laiminlyöntien käsitteeseen, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä
91.
Asian tarkastelun tässä vaiheessa on mielestäni hyödyllistä vastata Kreikan hallituksen ja SHAPEn väitteisiin, joiden mukaan kansainvälisten organisaatioiden lainkäytöllinen koskemattomuus ja täytäntöönpanoa koskeva immuniteetti ovat etuoikeuksia, joilla poiketaan yksityisten välisiin suhteisiin tavanomaisesti sovelletuista säännöistä ja joiden perusteella kansainväliset organisaatiot ovat kiistatta hallitsevassa asemassa suhteessa niiden sopimuskumppaneihin. Näiden osapuolten mukaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen oikeusriitaan, jossa kansainvälinen organisaatio vetoaa lainkäytölliseen koskemattomuuteensa tai täytäntöönpanoa koskevaan immuniteettiinsa, sovelletaan siten julkisen vallan käyttöä koskevaa poikkeusta.
92.
Tältä osin muistutan, että kuten edellä 90 kohdasta ilmenee, se, onko julkinen elin sellaisessa oikeudellisessa asemassa, jossa siihen ei sovelleta yleisesti sovellettavia oikeussääntöjä, joissa säädetään kanteen vireille saattamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä, riippuu siitä, voiko kyseinen elin antaa sellaisenaan täytäntöönpanokelpoisen julkisoikeudellisen toimen. Toisin sanoen on tutkittava, onko kyseisellä elimellä toimivalta antaa yksityisiä sitovia päätöksiä yleisistä oikeudellisista keinoista riippumatta.
93.
Täytäntöönpanoa koskevan immuniteetin tai lainkäytöllisen koskemattomuuden tarkoituksena ei ole tällaisten oikeuksien antaminen. Kuten nimittäin totesin tämän ratkaisuehdotuksen 68 kohdassa, lainkäytöllisestä koskemattomuudesta seuraa ainoastaan, että kansallisen tuomioistuimen on kieltäydyttävä käyttämästä toimivaltaa, joka sillä on asetuksen N:o 1215/2012 tai jonkin muun välineen perusteella. Konkreettisemmin ja kuvallisemmin ilmaistuna lainkäytöllinen koskemattomuus on nauttijansa ”kilpi”, joka estää kanteen nostamisen kyseistä tahoa vastaan mutta ei anna sille omaa päätöksentekotoimivaltaa. Samoin on täytäntöönpanoa koskevan immuniteetin osalta, josta seuraa ainoastaan, että tuomioistuimen on kieltäydyttävä soveltamasta pakkotäytäntöönpanotoimenpiteitä siihen, johon tällaista immuniteettia sovelletaan.
94.
Näin ollen – ja ellen ole väärässä – siitä, että yksi riita-asian asianosaisista vetoaa lainkäytölliseen koskemattomuuteen tai täytäntöönpanoa koskevaan immuniteettiin, ei seuraa, että julkisen vallan käyttö on välttämättä leimallista asianosaisten väliselle oikeussuhteelle. Pääasian olosuhteissa pelkästään siitä, että SHAPE vetoaa lainkäytölliseen koskemattomuuteen tai täytäntöönpanoa koskevaan immuniteettiin Alankomaiden tuomioistuimissa, ei voida päätellä, että SHAPEn ja Supremen välisistä sopimusvelvoitteista ei olisi sovittu vapaasti ja että niille olisi ominaista yksipuolisen päätösvallan (
54
) tai poikkeuksellisen laajan vallan (
55
) käyttö.
95.
En siis yhdy Kreikan hallituksen ja SHAPEn näkemykseen. Mielestäni pelkästään se, että kansainvälinen organisaatio vetoaa immuniteettiin, ei merkitse, että kyseinen organisaatio käyttää yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin sääntöihin nähden poikkeuksellisen laajaa valtaa.
96.
Lisäksi on niin, että vaikka oletettaisiin, että immuniteetista, johon valtio on vedonnut, voisi seurata, että valtio on käyttänyt julkista valtaa, (
56
) näin ei missään tapauksessa ole, kun kansainvälinen organisaatio vetoaa lainkäytölliseen koskemattomuuteensa tai täytäntöönpanoa koskevaan immuniteettiinsa. Koska näitä immuniteetteja ei ole rajattu koskemaan vain toimia, jotka on toteutettu acta iure imperii, mielestäni niistä ei ole apua ratkaistaessa kysymystä siitä, onko kyseinen organisaatio käyttänyt julkista valtaa vai ei.
E
Kysymys siitä, kuuluuko pääasiassa kyseessä olevan kaltainen vaatimus asetuksen N:o 1215/2012 aineelliseen soveltamisalaan
97.
Muistutan yhtäältä, että – kuten totesin edellä tämän ratkaisuehdotuksen 90 kohdassa – sen selvittämiseksi, jääkö riita-asia asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalan ulkopuolelle sillä perusteella, että se koskee tekoja tai laiminlyöntejä, jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä, on tutkittava, perustuuko kanne oikeuteen, joka perustuu julkisen vallan käyttöön tai oikeussuhteeseen, jolle julkisen vallan käyttö on leimallista. Toisaalta väliaikaisia toimenpiteitä tai turvaamistoimia koskevan vaatimuksen kuuluminen kyseisen asetuksen soveltamisalaan riippuu, kuten totesin edellä tämän ratkaisuehdotuksen 47 kohdassa, niiden oikeuksien luonteesta, joita kyseisillä toimilla suojataan.
98.
Yhdessä tarkasteltuna näistä kahdesta kriteeristä seuraa, että pääasian olosuhteissa on ratkaistava, oliko SHAPEn turvaamistoimivaatimuksen kohteena olevan turvaamistoimena määrätyn vakuustakavarikon tarkoituksena turvata oikeus, joka perustuu julkisen vallan käyttöön tai oikeussuhteeseen, jolle julkisen vallan käyttö on leimallista.
99.
Tältä osin muistutan, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on itsekin todennut, että kyseisen turvaamistoimena määrätyn vakuustakavarikon tarkoituksena oli turvata sopimukseen perustuva saatava, joka Supremella väitetysti on sen SHAPEn kanssa tekemien tilaussopimusten perusteella.
100.
Ellei osoiteta, että riidanalaiset sopimusehdot ilmentävät yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin sääntöihin nähden poikkeuksellisen laajan vallan käyttöä, minkä ratkaiseminen kuuluu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle, katson, että julkisen vallan käyttö ei ole ominaista kyseiselle sopimussuhteelle.
101.
Supreme nimittäin itsekin toteaa, että asianosaisten välisistä velvoitteista on sovittu vapaasti. Asianosaisten välillä ei myöskään ole riitaa siitä, että tilaussopimukset ovat markkinaehtoisia sopimuksia, jotka on tehty tarjouspyyntömenettelyn perusteella.
102.
Se, että Supreme on toimittanut kyseisten tilaussopimusten perusteella polttoaineita SHAPElle sellaista NATOn johtamaa sotilasoperaatiota varten, jolla pyritään rauhan ja turvallisuuden turvaamiseen Afganistanissa, ei mielestäni aseta näitä toteamuksia kyseenalaisiksi.
103.
Kuten komissio perustellusti väittää, se, mihin tarkoitukseen SHAPE on myöhemmin käyttänyt toimitettuja polttoaineita, ei vaikuta asianosaisten väliseen sopimukseen perustuvaan oikeussuhteeseen. Tämän taustan perusteella voidaan ymmärtää asiayhteys, jossa oikeussuhde on syntynyt, mutta se ei sellaisenaan osoita, että oikeussuhteelle olisi ominaista yksityisten välisiin suhteisiin sovellettaviin sääntöihin nähden poikkeuksellisen laajan vallan käyttö.
104.
Näiden seikkojen perusteella katson, että SHAPEn esittämän kaltaista turvaamistoimivaatimusta, jossa vaaditaan kumoamaan turvaamistoimena määrätty vakuustakavarikko, on pidettävä asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna siviili- tai kauppaoikeudellisena asiana, jos kyseisen vakuustakavarikon tarkoituksena on ollut turvata oikeus, joka perustuu sopimukseen perustuvaan oikeussuhteeseen, jolle julkisen vallan käyttö ei ole leimallista, mistä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on varmistuttava.
V Ratkaisuehdotus
105.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Hoge Raad der Nederlandenin ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
1)
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että vastaus kysymykseen siitä, onko turvaamistoimivaatimusta, jossa vaaditaan kumoamaan turvaamistoimena määrätty vakuustakavarikko, pidettävä kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna siviili- tai kauppaoikeudellisena asiana, riippuu sen oikeuden luonteesta, joka kyseisellä vakuustakavarikolla on ollut tarkoitus turvata, ja siitä, perustuuko kyseinen oikeus julkisen vallan käyttöön tai oikeussuhteeseen, jolle on leimallista julkisen vallan käyttö, minkä ratkaiseminen kuuluu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle, kun otetaan huomioon kyseisessä säännöksessä säädetty poissulkeminen, joka koskee ”te[koja] ja laiminlyön[tejä], jotka on tehty julkista valtaa käytettäessä”.
2)
Sillä, että kansainvälinen organisaatio vetoaa sillä väitetysti kansainvälisen oikeuden nojalla olevaan immuniteettiin, ei ole ratkaisevaa merkitystä tässä arvioinnissa eikä se voi olla esteenä sille, että kansallinen tuomioistuin katsoo, että sillä on kansainvälinen toimivalta asetuksen N:o 1215/2012 nojalla.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	12.12.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2012, L 351, s. 1).
(
3
)	Todettakoon, että asetuksen N:o 1215/2012 24 artiklan 5 alakohdassa säädetään lähinnä, että asiassa, joka koskee tuomioiden täytäntöönpanoa, yksinomainen toimivalta on sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa tuomio on pantu tai on määrä panna täytäntöön, asianosaisten kotipaikasta riippumatta.
(
4
)	Pariisin pöytäkirja on saatavilla seuraavassa osoitteessa internetissä: https://www.nato.int/cps/fr/natolive/official_texts_17300.htm.
(
5
)	Tuomioistuinten alueellisesta toimivallasta, konkurssista ja tuomioistuinratkaisujen, välitystuomioiden ja virallisten asiakirjojen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta tehty sopimus, joka allekirjoitettiin Brysselissä 28.3.1925 (Stb. 1929, 405).
(
6
)	Ks. vastaavasti tuomio 22.5.2008, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, 32 kohta) ja tuomio 27.6.2018, Altiner ja Ravn (C‑230/17, EU:C:2018:497, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
7
)	Ks. vastaavasti tuomio 12.3.1998, Djabali (C‑314/96, EU:C:1998:104, 20 ja 21 kohta) ja tuomio 20.1.2005, García Blanco (C‑225/02, EU:C:2005:34, 29–31 kohta).
(
8
)	Ks. vastaavasti tuomio 26.3.1992, Reichert ja Kockler, (C‑261/90, EU:C:1992:149, 34 kohta) ja tuomio 28.4.2005, St. Paul Dairy (C‑104/03, EU:C:2005:255, 13 kohta). Korostan, että asetuksen N:o 1215/2012 esitöistä ilmenee, että asetuksen tarkoituksena on ollut erityisesti selventää väliaikaisten toimenpiteiden ja turvaamistoimien liikkuvuuden edellytyksiä unionin alueella (ks. myös asetuksen johdanto-osan 33 perustelukappale). Sen sijaan mikään ei viittaa siihen, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena olisi ollut muuttaa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettua väliaikaisten toimenpiteiden ja turvaamistoimien käsitteen määritelmää. Tältä osin totean, että vaikka kyseisen asetuksen johdanto-osan 25 perustelukappaleessa esitetään tiettyjä esimerkkitapauksia, joiden on tarkoitus kuulua kyseisen käsitteen soveltamisalaan, siinä ei määritellä kyseistä käsitettä tarkasti.
(
9
)	Tältä osin muistutan, että siviiliprosessilain 705 §:n 1 momentin mukaan ”välitoimista päättävä tuomari, joka on antanut luvan vakuustakavarikolle, voi turvaamistoimimenettelyssä kumota vakuustakavarikon asianosaisen vaatimuksesta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yleisten tuomioistuinten toimivaltaa”. Siten minusta näyttää siltä, että SHAPEn kyseisen säännöksen perusteella vireille paneman kaltainen menettely ei ole vain välitöntä jatkoa sille menettelylle, jossa on annettu lupa toteuttaa vakuustakavarikko turvaamistoimena, vaan sitä on lisäksi pidettävä läheisesti kyseiseen menettelyyn liittyvänä. Mielestäni molemmat menettelytyypit kohdistuvat samoihin väliaikaisiin toimenpiteisiin tai turvaamistoimiin: ensimmäinen niistä koskee lupaa toteuttaa vakuustakavarikko turvaamistoimena, kun taas toisessa niistä vaaditaan kyseisen vakuustakavarikon kumoamista sekä kieltoa toteuttaa uusia vakuustakavarikkoja samojen tosiseikkojen perusteella.
(
10
)	Täydellisyyden nimissä totean, että kirjallisissa huomautuksissaan Supreme muistuttaa, että asetusta N:o 1215/2012 sovelletaan väliaikaisia toimenpiteitä tai turvaamistoimia koskevaan hakemukseen, jos kyseisten toimenpiteiden tarkoituksena on suojata oikeuksia, jotka kuuluvat asetuksen aineelliseen soveltamisalaan. Supremen mukaan tästä seuraa, että ratkaisevaa on, onko pääasiamenettelyssä kyse asetuksen 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta siviili- tai kauppaoikeudellisesta asiasta.
(
11
)	Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla Brysselissä 27.9.1968 allekirjoitettu yleissopimus (EYVL 1972, L 299, s. 32; jäljempänä Brysselin yleissopimus). Tältä osin totean, että oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuimen kyseisen yleissopimuksen määräyksistä antama tulkinta pätee myös tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (EYVL 2001, L 12, s. 1) säännösten osalta silloin, kun asetuksen säännösten ja Brysselin yleissopimuksen määräysten voidaan katsoa vastaavan toisiaan (ks. tuomio 18.10.2011, Realchemie Nederland, C‑406/09, EU:C:2011:668, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Näin on kyseisen asetuksen 1 artiklan 1 kohdan ja kyseisen yleissopimuksen 1 artiklan ensimmäisen kappaleen osalta. Vastaavasti kyseisen asetuksen 1 artiklan 1 kohdan ja asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdan voidaan katsoa vastaavan toisiaan (ks. tuomio 15.11.2018, Kuhn, C‑308/17, EU:C:2018:911, 31 ja 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Näin ollen jäljempänä tässä ratkaisuehdotuksessa viittaan ainoastaan asetukseen N:o 1215/2012, vaikka siteeraankin oikeuskäytäntöä, joka koskee sitä edeltäneitä välineitä.
(
12
)	Ks. tuomio 27.3.1979, de Cavel (143/78, EU:C:1979:83, 8 kohta).
(
13
)	Ks. mm. tuomio 26.3.1992, Reichert ja Kockler (C‑261/90, EU:C:1992:149, 32 kohta); tuomio 17.11.1998, Van Uden (C‑391/95, EU:C:1998:543, 33 kohta) ja tuomio 18.10.2011, Realchemie Nederland (C‑406/09, EU:C:2011:668, 40 kohta).
(
14
)	Ks. tuomio 6.3.1980, de Cavel (120/79, EU:C:1980:70, 8 ja 9 kohta).
(
15
)	Tuomio 6.3.1980, de Cavel (120/79, EU:C:1980:70).
(
16
)	Tuomio 27.3.1979, de Cavel (143/78, EU:C:1979:83). Muistutan, että asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan asetusta ei sovelleta mm. luonnollisten henkilöiden oikeudelliseen asemaan, oikeuskelpoisuuteen tai oikeustoimikelpoisuuteen eikä myöskään aviovarallisuussuhteisiin.
(
17
)	Ks. tuomio 6.3.1980, de Cavel (120/79, EU:C:1980:70, 11 ja 12 kohta).
(
18
)	Tuomio 17.11.1998, Van Uden (C‑391/95, EU:C:1998:543). Totean, että ratkaisuehdotuksessaan Van Uden (C‑391/95, EU:C:1997:288, 62 kohta) julkisasiamies Léger totesi, että välitoimista päättävälle tuomarille esitetyn väliaikaista toimenpidettä koskevan hakemuksen kohde ei koskenut mitenkään välimiesmenettelyä vaan kyseessä oli ennemminkin sopimusoikeudellinen vaatimus siinä mielessä, että ”sen perustana [oli] sopimukseen perustuvan velvoitteen noudattamatta jättäminen”. Muistutan lisäksi, että asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaan välimiesmenettelyt eivät kuulu asetuksen aineelliseen soveltamisalaan.
(
19
)	Tietääkseni yhteisöjen tuomioistuin poikkesi nimenomaisesti tästä yleisestä suuntauksesta ainoastaan 31.3.1982 annetussa tuomiossaan W. (25/81, EU:C:1982:116, 8 kohta), jossa se korosti, että väliaikaisia toimenpiteitä koskevan hakemuksen, jossa vaadittiin palauttamaan asiakirja, jotta siinä esitettyjä toteamuksia ei voitaisi käyttää todisteina vaimon omaisuudenhoitoa aviomiehen toimesta koskevassa riita-asiassa, oli katsottava liittyvän Brysselin yleissopimuksessa tarkoitetulla tavalla aviovarallisuussuhteisiin välitoimihakemuksen liitännäisen luonteen perusteella.
(
20
)	Siitä yleisemmästä kysymyksestä, onko väliaikaisia toimenpiteitä tai turvaamistoimia koskevan hakemuksen kohtalo Brysselin yleissopimuksen soveltamisalan osalta sen määräysten perusteella sidoksissa pääasiamenettelyn kohtaloon, totean, että ratkaisuehdotuksessaan de Cavel I (de Cavel, 143/78, ei julkaistu, EU:C:1979:50) julkisasiamies Warner viittasi mm. yleissopimuksen 5 artiklan 4 kohtaan (josta on tullut asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 3 alakohta), jossa tuomioistuimelle, jossa rikosasia on vireillä, annettiin toimivalta tutkia kyseiseen rikokseen perustuva yksityisoikeudellinen korvaus- tai hyvitysvaatimus, ja totesi, että tältä osin oli kyse tilanteesta, jossa kyseistä yleissopimusta ”sovellettiin nimenomaisesti liitännäiseen menettelyyn, vaikka pääasiamenettely jäi selvästi yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle”.
(
21
)	Ks. vastaavasti tuomio 28.4.2005, St. Paul Dairy (C‑104/03, EU:C:2005:255, 10 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
22
)	Ks. tuomio 19.7.2012 (C‑154/11, EU:C:2012:491, 54 ja 55 kohta).
(
23
)	Ks. julkisasiamies Szpunarin ratkaisuehdotus Rina (C‑641/18, EU:C:2020:3, 35–38 kohta). Asiassa ei vielä ole annettu tuomiota. Ks. myös Lalive, J.-F., ”L’immunité de juridiction des États et des organisations internationales”, R.C.A.D.I, nide 84, 1953-III, s. 215.
(
24
)	Ks. mm. Fox, H. ja Webb, P., The Law of State Immunity, Oxford University Press, Oxford, 2013, s. 509 ja sitä seuraavat sivut.
(
25
)	Ks. em. Fox, H. ja Webb, P., s. 570 ja sitä seuraavat sivut. Eräiden kirjoittajien mukaan erottelu iure imperii ja iure gestionis toteutettujen toimien välillä on ulotettava koskemaan myös kansainvälisiä organisaatioita. Kansallisten tuomioistuinten oikeuskäytäntö ei kuitenkaan ole selvää tältä osin (ks. mm. Gaillard, E. ja Pingel-Lenuzza, I., ”International organisations and immunity from jurisdiction: to restrict or to bypass”, I.C.L.Q, nide (51)1, 2002, s. 9).
(
26
)	Ks. tuomio 19.7.2012, Mahamdia (C‑154/11, EU:C:2012:491, 54 kohta). Kyseisen periaatteen mukaan suvereeni valtio ei voi asettaa toista suvereenia valtiota sen tuomiovallan alaiseksi.
(
27
)	Ks. Dominicé, C., ”L’immunité de juridiction et d’exécution des organisations internationales”, R.C.A.D.I, nide 187, 1984-IV, s. 163.
(
28
)	Ks. El Sawah, S., ”Chapitre 3 – Les immunités des organisations internationales”, Les immunités des États et des organisations internationales, Bryssel, Éditions Larcier, 2011, s. 210-211. Ks. myös em. Fox, H. ja Webb, P., s. 571 ja sitä seuraavat sivut sekä Blokker, N., ”International Organizations: the Untouchables?”, International Organizations Law Review, nide 10, 2013, s. 260. Tältä osin huomautan, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuimella on jo ollut tilaisuus todeta, että ”etuoikeuksien ja immuniteettien myöntäminen kansainvälisille organisaatioille on välttämätön keino taata niiden moitteeton toiminta” (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 18.2.1999, Waite ja Kennedy v. Saksa, CE:ECHR:1999:0218JUD002608394, 63 kohta).
(
29
)	Ks. tuomio 21.12.2011, Air Transport Association of America ym. (C‑366/10, EU:C:2011:864, 101 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
30
)	Huomautan, että tämä on lähestymistapa, jota sovellettiin Gerechtshof ’s‑Hertogenboschin 10.12.2019 antamassa pääasiamenettelyä koskeneessa ratkaisussa. Kyseinen tuomioistuin totesi aluksi, että se, että SHAPE ja JFCB olivat vedonneet lainkäytölliseen koskemattomuuteen, ei riittänyt perusteeksi katsoa, että ne olisivat pyrkineet kyseenalaistamaan Alankomaiden tuomioistuinten toimivallan, mukaan lukien toimivallan, joka perustuu asetukseen N:o 1215/2012 (6.5.3.4. kohta). Tämän jälkeen, kuten jo totesin tämän ratkaisuehdotuksen 33 kohdassa, kyseinen tuomioistuin totesi, että siltä osin kuin kyseinen koskemattomuus koskee niiden virallisia tehtäviä, sitä on pidettävä absoluuttisena (6.7.9.1. kohta).
(
31
)	Ratkaisuehdotuksessaan Mahamdia (C‑154/11, EU:C:2012:309, 28 kohta) julkisasiamies Mengozzi korosti, että täytäntöönpanoa koskevan immuniteetin tarkoituksena on juuri se, että kyseinen asianosainen voi välttyä kaikilta tuomion soveltamisesta mahdollisesti seuraavilta hallinnollisilta tai oikeudellisilta velvoitteilta.
(
32
)	Ks. analogisesti lainkäytöllisestä koskemattomuudesta, johon valtiot ovat vedonneet, julkisasiamies Szpunarin ratkaisuehdotus Rina (C‑641/18, EU:C:2020:3, 42 kohta), jossa julkisasiamies totesi, että kysymys siitä, voidaanko asetusta N:o 44/2001 soveltaa aineellisesti riita-asiaan, jossa valtio vetoaa lainkäytölliseen koskemattomuuteen, on lähtökohtaisesti erotettava siitä kysymyksestä, voiko tuomioistuin käyttää tähän asetukseen perustuvaa toimivaltaansa kyseisessä riita-asiassa, vai onko koskemattomuus esteenä tälle toimivallan käytölle.
(
33
)	Ks. tuomio 28.1.2015, Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
34
)	Ks. tuomio 14.10.1976, LTU (29/76, EU:C:1976:137), jossa yhteisöjen tuomioistuin vahvisti, että Brysselin yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle jäi riita-asia, joka koski maksuja, jotka yksityisen oli suoritettava kansainväliselle julkisoikeudelliselle laitokselle (joka oli tässä tapauksessa Euroopan lennonvarmistusjärjestö Eurocontrol).
(
35
)	Ks. mm. tuomio 14.10.1976, LTU (29/76, EU:C:1976:137, 4 kohta) ja tuomio 12.9.2013, Sunico ym. (C‑49/12, EU:C:2013:545, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
36
)	Ks. vastaavasti Rogerson, P., ”Article 1er”, teoksessa Magnus, U. ja Mankowski, P. (toim.), Brussels I bis Regulation, Otto Schmidt, Köln, 2016, s. 63, 13 kohta. Tältä osin huomautan, että asetuksen N:o 44/2001 1 artiklan 1 kohdassa säädettiin ainoastaan, että kyseistä asetusta ei erityisesti sovellettu ”vero- tai tulliasioihin eikä hallinto-oikeudellisiin asioihin”. Siten julkisen vallan käyttöä koskeva soveltamisalan rajoitus oli asetuksen N:o 1215/2012 voimaantuloon asti vahvistettu ainoastaan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä.
(
37
)	Voi esimerkiksi olla niin, että valtio on delegoinut julkisen vallan käyttöä koskevaa toimivaltaansa julkisille tai yksityisille elimille.
(
38
)	Ks. mm. tuomio 14.10.1976, LTU (29/76, EU:C:1976:137, 4 kohta) ja tuomio 14.11.2002, Baten (C‑271/00, EU:C:2002:656, 29 kohta).
(
39
)	Ks. mm. tuomio 14.10.1976, LTU (29/76, EU:C:1976:137, 4 kohta) ja tuomio 11.4.2013, Sapir ym. (C‑645/11, EU:C:2013:228, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
40
)	Ks. mm. tuomio 21.4.1993, Sonntag (C‑172/91, EU:C:1993:144, 22 kohta) ja tuomio 28.2.2019, Gradbeništvo Korana (C‑579/17, EU:C:2019:162, 49 kohta).
(
41
)	Ks. mm. tuomio 15.5.2003, Préservatrice foncière TIARD (C‑266/01, EU:C:2003:282, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 28.2.2019, Gradbeništvo Korana (C‑579/17, EU:C:2019:162, 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Täsmennän, että ratkaisuehdotuksessaan flyLAL-Lithuanian Airlines (C‑302/13, EU:C:2014:2046, 23 kohta) julkisasiamies Kokott totesi, että on ”ensiksi selvitettävä pääasian asianosaisten välisten oikeussuhteiden olennaiset tekijät – – ja sitten – pääasian oikeusriidan kohteen selvittämiseksi – – kulloisenkin vaatimuksen taustalla oleva tosiseikasto sekä tutkittava nostetun kanteen perusta ja sen nostamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt”. Julkisasiamies on siten antanut ymmärtää, että kanteen perustaa ja sen nostamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä koskevan kriteerin tarkoituksena on nimenomaan niiden seikkojen täsmentäminen, jotka on otettava huomioon selvitettäessä ”pääasian oikeusriidan kohdetta”.
(
42
)	Näin on 14.11.2002 annetun tuomion Baten (C‑271/00, EU:C:2002:656, 37 kohta) osalta, jossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että siviili- tai kauppaoikeudellisen asian käsitteen soveltamisalaan kuului ”asia, jossa julkisoikeudellinen elin [peri] takautumiskanteella yksityishenkilöltä määriä, jotka se on suorittanut sosiaaliavustuksena – – siltä osin kuin tämän kanteen nostamisen perusteista ja sitä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä säädet[tiin] – – yleisesti sovellettavassa lainsäädännössä” (kursiivi tässä). Huomautan, että 11.4.2013 antamassaan tuomiossa Sapir ym. (C‑645/11, EU:C:2013:228, 34–38 kohta) unionin tuomioistuin ei myöskään viitannut riita-asian asianosaisten väliseen oikeussuhteeseen ja arvioi ainoastaan kanteen perustaa ja sen vireille saattamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä.
(
43
)	Ks. tuomio 12.9.2013, Sunico ym. (C‑49/12, EU:C:2013:545, 37–40 kohta), jossa unionin tuomioistuin esitti aluksi vaatimuksen tosiseikkoja koskevan ja oikeudellisen perustan ja totesi tämän jälkeen, että erityisesti tässä yhteydessä esitetyistä seikoista ilmeni, että asianosaisten välinen oikeussuhde ei ollut oikeussuhde, joka merkitsisi julkisen vallan käyttöä. Minusta näyttää siltä, että vastaavaa lähestymistapaa on sovellettu 9.3.2017 annetussa tuomiossa Pula Parking (C‑551/15, EU:C:2017:193, 35–38 kohta).
(
44
)	Tältä osin huomautan, että jo ennen kanteen perustaa ja sen vireille saattamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä koskevien kriteerien vahvistamista erottelua ”riita-asian kohteen” ja ”asianosaisten välisen oikeussuhteen” välillä ei aina noudatettu tiukasti. Siten 1.10.2002 antamassaan tuomiossa Henkel (C‑167/00, EU:C:2002:555, 30 kohta) yhteisöjen tuomioistuin käytännössä yhdisti mainitut kaksi kriteeriä ja katsoi, että riita-asian kohteena ei ollut tilanne, jossa oli käytetty julkista valtaa, koska ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olleen riita-asian tarkoituksena oli saattaa tuomioistuimen tutkittavaksi yksityisoikeudellisia oikeussuhteita. Päinvastoin 28.7.2016 antamassaan tuomiossa Siemens Aktiengesellschaft Österreich (C‑102/15, EU:C:2016:607, 31 kohta) unionin tuomioistuin korosti, että sen selvittämiseksi, kuuluiko asia asetuksen N:o 44/2001 soveltamisalaan, oli tutkittava ”oikeusriidan asianosaisten välisten oikeussuhteiden laatua ja oikeusriidan kohdetta luonnehtivat seikat”, mikä viittaisi siihen, että oikeussuhdetta ja riita-asian kohdetta koskevia kriteerejä on sovellettava kumulatiivisesti (kursiivi tässä).
(
45
)	Ks. vastaavasti julkisasiamies Botin ratkaisuehdotus Kuhn (C‑308/17, EU:C:2018:528, 61 kohta).
(
46
)	Ks. tuomio 16.12.1980, Rüffer (814/79, EU:C:1980:291, 15 kohta, kursiivi tässä). Julkisasiamies Wahl totesi ratkaisuehdotuksessaan Siemens Aktiengesellschaft Österreich (C‑102/15, EU:C:2016:225, 38 kohta), että tuomiossa Rüffer esitetyn toteamuksen keskeinen sisältö pätee edelleenkin. Unionin tuomioistuin toisti toteamuksen keskeisen sisällön 28.7.2016 antamassaan tuomiossa Siemens Aktiengesellschaft Österreich (C‑102/15, EU:C:2016:607, 40 kohta).
(
47
)	Ks. mm. tuomio 16.12.1980, Rüffer (814/79, EU:C:1980:291, 15 kohta) ja tuomio 15.2.2007, Lechouritou ym. (C‑292/05, EU:C:2007:102, 41 kohta). Viimeksi mainitussa tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että siltä osin kuin tointen, joista vahinkoa väitettiin aiheutuneen, oli katsottava perustuvan valtion julkisen vallan käyttöön, sillä seikalla, että ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireille pantua valitusta luonnehdittiin siviilioikeudelliseksi, ei ollut asian kannalta merkitystä.
(
48
)	Ks. vastaavasti julkisasiamies Botin ratkaisuehdotus Fahnenbrock ym. (C‑226/13, C‑245/13, C‑247/13 ja C‑578/13, EU:C:2014:2424, 57 kohta).
(
49
)	Tuomio 14.11.2002 (C‑271/00, EU:C:2002:656, 31 kohta).
(
50
)	Tuomio 11.4.2013 (C‑645/11, EU:C:2013:228, 34 kohta).
(
51
)	Tuomio 12.9.2013 (C‑49/12, EU:C:2013:545, 35 kohta).
(
52
)	Tuomio 9.3.2017 (C‑551/15, EU:C:2017:193, 35–37 kohta).
(
53
)	Tuomio 28.2.2019 (C‑579/17, EU:C:2019:162, 55–61 kohta).
(
54
)	Ks. tuomio 14.10.1976, LTU (29/76, EU:C:1976:137, 4 kohta) ja tuomio 15.2.2007, Lechouritou ym. (C‑292/05, EU:C:2007:102, 37 kohta).
(
55
)	Ks. tuomio 15.5.2003, Préservatrice foncière TIARD (C‑266/01, EU:C:2003:282, 30 kohta).
(
56
)	Tältä osin viittaan tämän ratkaisuehdotuksen 60 ja 61 kohtaan. Huomautan, että eräiden kirjoittajien mukaan kansainvälisessä tapaoikeudessa tehty erottelu acta iure imperii ja acta iure gestionis toteutettujen toimien välillä ei todellakaan ole selvä (ks. mm. Yang, X., State Immunity in International Law, Cambridge Studies in International and Comparative Law, Cambridge University Press, 2012, s. 60). Julkisasiamies Mengozzi totesi myös ratkaisuehdotuksessaan Mahamdia (C‑154/11, EU:C:2012:309, 23 kohta), ettei yhtään teoriaa valtioiden suhteellisesta lainkäytöllisestä koskemattomuudesta ole varsinaisesti vahvistettu ja että kansalliset ratkaisut ovat hyvin erilaisia, ja kansalliset tuomioistuimet perustavat ratkaisunsa ”milloin hoidettujen tehtävien luonteeseen, milloin kyseisten tehtävien tarkoitukseen, milloin sopimuksen luonteeseen” tai arvioivat kriteerejä jopa kumulatiivisesti edellytyksenä sille, että koskemattomuus evättäisiin.