Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
NICHOLAS EMILIOU
23 päivänä huhtikuuta 2026(1)
Asia C‑799/24
Babcock Montajes S.A.
vastaan
Kanadevia Inova Steinmüller GmbH
(Ennakkoratkaisupyyntö – Bundesgerichtshof (ylin yleinen tuomioistuin, Saksa))
Ennakkoratkaisu – Oikeudellinen yhteistyö siviilioikeudellisissa asioissa – Tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa – Asetus (EU) N:o 1215/2012 – Tuomion käsite – Jäsenvaltion tuomioistuimen välipäätös, jossa vahvistetaan kyseisen tuomioistuimen kansainvälinen toimivalta käsitellä ja ratkaista kanne – Oikeuspaikkasopimus, jonka mukaan toinen tuomioistuin on yksinomaisesti toimivaltainen
I       Johdanto
1.        Nyt käsiteltävä Bundesgerichtshofin (liittovaltion ylin tuomioistuin, Saksa; jäljempänä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin) esittämä ennakkoratkaisupyyntö antaa unionin tuomioistuimelle tilaisuuden täsmentää asetuksessa (EU) N:o 1215/2012 tarkoitetun tuomion käsitteen ulottuvuutta.(2) Tämä termi on yksi asetuksen keskeisistä käsitteistä. Ainoastaan ratkaisuihin, joita voidaan pitää ”tuomioina”, voidaan nimittäin soveltaa kyseisessä asetuksessa säädettyjä tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia sääntöjä. Tarkemmin sanottuna herää kysymys, kattaako tuomion käsite jäsenvaltion (tässä tapauksessa Espanjan) tuomioistuinten, joissa kanne on ensin nostettu, antaman välipäätöksen, jossa nämä tuomioistuimet ovat katsoneet, että ne ovat kansainvälisesti toimivaltaisia käsittelemään ja ratkaisemaan asian (mitä ne eivät ole vielä tehneet), tilanteessa, jossa toisen jäsenvaltion (tässä tapauksessa Saksan) tuomioistuimet, joissa asia on pantu myöhemmin vireille, katsovat, että kyseinen päätös on oikeuspaikkasopimuksen vastainen, jossa niille annetaan yksinomainen toimivalta.
2.        Tämä kysymys on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Espanjaan sijoittautunut yhtiö Babcock Montajes (jäljempänä Babcock) ja Saksaan sijoittautunut yhtiö Kanadevia Inova Steinmüller (jäljempänä Kanadevia) ja joka koskee jätteenkäsittelylaitoksen rakentamisesta San Sebastianiin (Espanja) tehdyn sopimuksen täyttämistä. Riidan seurauksena Kanadevia vaati maksettavaksi takausta, jonka Babcock oli antanut vakuudeksi sopimuksen oman osuutensa täyttämisestä.
3.        Tämän jälkeen Babcock nosti Kanadeviaa vastaan kanteen, jossa se vaati maksamaan takaussumman ja korvausta vahingoista. Vaikka sopimuksessa määrättiin Kölnin (Saksa) tuomioistuinten yksinomaisesta toimivallasta (jäljempänä oikeuspaikkasopimus), Babcock nosti kanteen Espanjan tuomioistuimissa. Joitakin päiviä myöhemmin Kanadevia nosti kanteen Babcockia vastaan Kölnissä (Saksa).(3)
4.        Espanjan tuomioistuimet antoivat ratkaisunsa ensin. Antamassaan välipäätöksessä ne totesivat olevansa kansainvälisesti toimivaltaisia käsittelemään ja ratkaisemaan Babcockin kanteen (”välipäätöksellä” viitataan tässä yhteydessä siihen, että kyseisessä päätöksessä ei vahvistettu asianosaisten oikeuksia ja velvollisuuksia) (jäljempänä Espanjan tuomioistuinten päätös tai välipäätös). Tämän jälkeen Landgericht Köln (Kölnin alueellinen alioikeus, Saksa) hylkäsi Kanadevian kanteen toimivallan puuttumisen vuoksi. Se katsoi, että vaikka Espanjan tuomioistuimet olivat jättäneet huomiotta oikeuspaikkasopimuksen (ja asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun vireilläoloa koskevan erityissäännön),(4) välipäätös oli tunnustettava asetuksen N:o 1215/2012 36 artiklan 1 kohdan nojalla(5) (mikä esti siten Saksan tuomioistuimia käyttämästä niille oikeuspaikkasopimuksella annettua toimivaltaa).
5.        Landgericht Kölnin päätös kumottiin muutoksenhaussa. Toisen asteen tuomioistuin piti ratkaisevina seikkoina Saksan tuomioistuinten toimivallan vahvistavaa pätevää oikeuspaikkasopimusta ja sitä, että Espanjan tuomioistuinten ratkaisu oli vain välipäätös. Se totesi näin ollen, että Landgericht Köln on kansainvälisesti toimivaltainen, ja palautti asian sen käsiteltäväksi.
6.        Babcock riitautti tämän toisen asteen ratkaisun ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, joka on epävarma siitä, onko kyseistä välipäätöstä pidettävä asetuksessa N:o 1215/2012 tarkoitettuna tuomiona ja onko saksalaisten tuomioistuinten näin ollen tunnustettava tämä päätös (jolloin saksalaiset tuomioistuimet eivät voi käsitellä ja ratkaista Kanadevian kannetta).
7.        On muistutettava siitä, että unionin tuomioistuin on jo täsmentänyt tuomiossaan Gjensidige,(6) että jäsenvaltion tuomioistuin ei voi kieltäytyä tunnustamasta tuomiota sillä perusteella, että alkuperäjäsenvaltion tuomioistuin on katsonut olevansa toimivaltainen oikeuspaikkasopimuksen vastaisesti. Kyseisessä asiassa tunnustaminen koski kuitenkin pääasiaratkaisua kanteesta. Nyt käsiteltävässä asiassa on selvitettävä, voidaanko sama päätelmä tehdä sellaisen välipäätöksen osalta, jossa pelkästään todetaan, että alkuperäjäsenvaltion tuomioistuimella on kansainvälinen toimivalta käsitellä ja ratkaista kanne väitetysti oikeuspaikkasopimuksen vastaisesti.
8.        Nyt tarkasteltavan asian erityispiirre on se, että toisin kuin tuomiossa Gjensidige tarkastellussa tilanteessa, asianosaisten oikeuksia ja velvollisuuksia ei ole vielä vahvistettu aineellisoikeudellisesti. On katsottu, että tämän perusteella menettelyssä voidaan edelleen noudattaa vaadittua tuomioistuinreittiä (jota ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pitää oikeana) (eli reittiä, joka sallii oikeuspaikkasopimuksessa nimettyjen tuomioistuinten käsitellä ja ratkaista pääasiassa esitetty kanne). Tämä edellyttää kuitenkin, että Saksan tuomioistuimet eivät ole velvollisia tunnustamaan Espanjan tuomioistuinten päätöstä. Asian tämä näkökohta tuo siten esiin yhtäältä asetuksessa N:o 1215/2012 vahvistettujen toimivaltasääntöjen (vireilläolosäännöt mukaan luettuina) ja toisaalta kyseisessä asetuksessa säädettyjen tuomioiden tunnustamista koskevien sääntöjen välistä tasapainoa koskevan arkaluonteisen kysymyksen.
II     Asiaa koskevat oikeussäännöt
9.        Asetuksen N:o 1215/2012 johdanto-osan 3, 4, 6, 21, 22 ja 26 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(3)      Unioni on asettanut tavoitteekseen pitää yllä ja kehittää vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta muun muassa helpottamalla oikeussuojan saatavuutta erityisesti yksityisoikeudellisissa asioissa tuomioistuimessa annettujen päätösten ja muiden päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen avulla. Tällaisen alueen luomiseksi asteittain unionin on määrä hyväksyä toimenpiteitä, jotka koskevat oikeudellista yhteistyötä yksityisoikeudellisissa asioissa, joilla on rajat ylittäviä vaikutuksia, erityisesti sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan sitä edellyttäessä.
(4)      Eräät tuomioistuimen toimivaltaa ja tuomioiden tunnustamista koskevien kansallisten sääntöjen väliset erot vaikeuttavat sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa. Säännökset, joiden avulla voidaan yhdenmukaistaa tuomioistuimen toimivaltaa siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa koskevat säännöt ja varmistaa, että jäsenvaltiossa annetut tuomiot tunnustetaan ja pannaan täytäntöön nopeasti ja yksinkertaisin menettelyin, ovat välttämättömiä.
– –
(6)      Siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa annettujen tuomioiden vapaan liikkuvuuden tavoitteen saavuttamiseksi on tarpeellista ja asianmukaista, että tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevat säännöt annetaan velvoittavalla unionin säädöksellä, jota sovelletaan sellaisenaan.
– –
(21)      Lainkäytön yhdenmukaisuus edellyttää, että rinnakkaiset oikeudenkäynnit saadaan mahdollisimman vähiin ja että voidaan varmistaa, ettei eri jäsenvaltioissa anneta keskenään ristiriitaisia tuomioita. Olisi säädettävä selkeästä ja tehokkaasta järjestelmästä vireilläolon ja toisiinsa liittyvien kanteiden ratkaisemiseksi sekä vireilletuloajankohdan määrittämisessä esiintyvien kansallisten erojen välttämiseksi. Kyseinen ajankohta olisi tämän asetuksen soveltamista varten määritettävä itsenäisesti.
(22)      Jotta voidaan lisätä yksinomaisten oikeuspaikkasopimusten tehokkuutta ja välttää vilpillinen taktikointi riita-asioissa, on kuitenkin tarpeen säätää poikkeuksesta yleiseen vireilläolosääntöön ja näin ottaa tyydyttävästi huomioon erityistilanne, jossa voi esiintyä rinnakkaisia oikeudenkäyntejä. Kyseessä on tilanne, jossa kanne on pantu vireille tuomioistuimessa, jota ei ole nimetty yksinomaisessa oikeuspaikkasopimuksessa, ja nimetyssä tuomioistuimessa pannaan myöhemmin vireille samojen asianosaisten välillä samaa asiaa koskeva kanne. Tällaisessa tapauksessa tuomioistuin, jossa kanne on ensin pantu vireille, olisi velvoitettava keskeyttämään asian käsittely heti kun kanne on pantu vireille nimetyssä tuomioistuimessa ja siihen saakka, kunnes viimeksi mainittu tuomioistuin toteaa, ettei se ole yksinomaisen oikeuspaikkasopimuksen nojalla toimivaltainen Näin voidaan varmistaa, että kyseisessä tilanteessa nimetty tuomioistuin voi ensisijaisesti päättää sopimuksen pätevyydestä ja siitä, missä määrin sopimusta sovelletaan siinä vireillä olevaan riita-asiaan. Nimetyn tuomioistuimen olisi voitava jatkaa asian käsittelyä riippumatta siitä, onko tuomioistuin, jota ei ole nimetty, jo päättänyt asian käsittelyn keskeyttämisestä.
– –
(26)      Keskinäinen luottamus lainkäyttöön unionissa oikeuttaa periaatteen, että jäsenvaltiossa annetut tuomiot olisi tunnustettava kaikissa jäsenvaltioissa ilman eri menettelyä. Myös tavoite vähentää rajat ylittävien riita-asioiden käsittelyyn kuluvaa aikaa ja kustannuksia oikeuttaa luopumisen täytäntöönpanokelpoiseksi julistamisesta ennen täytäntöönpanoa vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Jäsenvaltiossa annettua tuomiota olisi tämän vuoksi käsiteltävä niin kuin se olisi annettu vastaanottavassa jäsenvaltiossa.”
10.      Asetuksen N:o 1215/2012 2 artiklan a alakohdan mukaan ”tuomiolla” tarkoitetaan ”jokaista jäsenvaltion tuomioistuimen ratkaisua riippumatta siitä, kutsutaanko sitä tuomioksi, päätökseksi, täytäntöönpanomääräykseksi vai joksikin muuksi, samoin kuin oikeudenkäyntikuluja koskevaa tuomioistuimen virkamiehen päätöstä” ja todetaan, että tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevaa ”III lukua sovellettaessa ’tuomiolla’ tarkoitetaan myös väliaikaisia toimenpiteitä ja turvaamistoimia, jotka on määrännyt sellainen tuomioistuin, joka on tämän asetuksen nojalla toimivaltainen käsittelemään pääasian. Sillä ei tarkoiteta väliaikaisia toimenpiteitä ja turvaamistoimia, jotka tällainen tuomioistuin on määrännyt varaamatta vastaajalle tilaisuutta vastata asiassa, paitsi jos toimenpiteen sisältävä tuomio annetaan vastaajalle tiedoksi ennen täytäntöönpanoa”.
11.      Asetuksen N:o 1215/2012 25 artiklan 1 kohdassa säädetään tuomioistuimen toimivaltaa koskevasta sopimuksesta ja todetaan, että ”jos asianosaiset, riippumatta heidän kotipaikastaan, ovat sopineet, että jäsenvaltion tuomioistuimen tai tuomioistuinten on ratkaistava tietystä oikeussuhteesta syntyneet tai mahdollisesti syntyvät riidat, kyseisellä tuomioistuimella tai kyseisillä tuomioistuimilla on toimivalta ratkaista asia, paitsi jos sopimus sen aineellisen pätevyyden suhteen on tuon jäsenvaltion lain mukaan mitätön. Toimivalta on yksinomainen, jos asianosaiset eivät toisin ole sopineet. – –”.
12.      Asetuksen N:o 1215/2012 29 artikla koskee vireilläoloa ja toisiinsa liittyviä kanteita, ja sen 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jos eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa nostetaan samojen asianosaisten välillä samaa asiaa koskevia kanteita, muiden tuomioistuinten kuin sen, jossa kanne on ensin nostettu, on omasta aloitteestaan keskeytettävä asian käsittely, kunnes on todettu, että tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on toimivaltainen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 31 artiklan 2 kohdan säännösten soveltamista.
– –
3.      Kun on todettu, että tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on toimivaltainen, muiden tuomioistuinten on jätettävä asia tutkimatta.”
13.      Asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklassa, joka kuuluu samaan asetuksen N:o 1215/2012 jaksoon, säädetään seuraavaa:
”– –
2.      Jos kanne nostetaan jäsenvaltion tuomioistuimessa, jolle 25 artiklassa tarkoitetussa sopimuksessa on annettu yksinomainen toimivalta, toisen jäsenvaltion tuomioistuimen on keskeytettävä asian käsittely, kunnes tuomioistuin, jossa kanne on sopimuksen perusteella nostettu, toteaa, että se ei ole toimivaltainen sopimuksen nojalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 26 artiklan soveltamista.
3.      Jos sopimuksessa nimetty tuomioistuin on todennut olevansa toimivaltainen sopimuksen mukaisesti, toisen jäsenvaltion tuomioistuimen on jätettävä asia tutkimatta.
– –”
14.      Asetuksen N:o 1215/2012 36 artiklan 1 kohdassa, joka koskee tuomioiden tunnustamista, säädetään, että ”jäsenvaltiossa annettu tuomio on tunnustettava muissa jäsenvaltioissa ilman eri menettelyä”.
15.      Asetuksen N:o 1215/2012 38 artiklan mukaan ”tuomioistuin tai muu viranomainen, jossa toisessa jäsenvaltiossa annettuun tuomioon vedotaan, voi keskeyttää asian käsittelyn kokonaan tai osittain, jos
a) tuomio on riitautettu alkuperäjäsenvaltiossa; tai
– –”.
16.      Asetuksen N:o 1215/2012 45 artikla koskee tuomioiden tunnustamisesta kieltäytymistä, ja siinä säädetään seuraavaa:
”1.      Tuomion tunnustamisesta on kieltäydyttävä asiaan osallisen hakemuksesta, jos
a)      tunnustaminen on selvästi vastoin vastaanottavan jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteita (ordre public);
b)      tuomio on annettu poisjäänyttä vastaajaa vastaan eikä haastehakemusta tai vastaavaa asiakirjaa ole annettu tiedoksi vastaajalle hyvissä ajoin ja siten, että vastaaja olisi voinut valmistautua vastaamaan asiassa, paitsi jos vastaaja ei ole hakenut tuomioon muutosta vaikka olisi voinut niin tehdä;
c)      tuomio on ristiriidassa vastaanottavassa jäsenvaltiossa samojen asianosaisten välillä annetun tuomion kanssa;
d)      tuomio on ristiriidassa toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa valtiossa samaa asiaa koskevan ja samojen asianosaisten välillä aikaisemmin annetun tuomion kanssa, sillä edellytyksellä, että aikaisempi tuomio täyttää ne edellytykset, jotka ovat tarpeen sen tunnustamiseksi vastaanottavassa jäsenvaltiossa; tai
e)      tuomio on ristiriidassa
i)      II luvun 3, 4 tai 5 jakson kanssa, kun vastaajana on vakuutuksenottaja, vakuutettu, vakuutussopimuksen edunsaaja, vahingon kärsinyt, kuluttaja tai työntekijä; tai
ii)      II luvun 6 jakson kanssa.
– –
3.      Tuomion antaneen tuomioistuimen toimivaltaa ei saa tutkia uudelleen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 1 kohdan e alakohdan soveltamista. Tuomioistuimen toimivaltaa koskevat säännöt eivät kuulu 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuihin oikeusjärjestyksen perusteisiin.
– –”
III  Tosiseikat, asian käsittely kansallisissa tuomioistuimissa ja ennakkoratkaisukysymykset
17.      Babcock, joka on valittajana ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, ja vastapuolena oleva Kanadevia tekivät 18.9.2017 sopimuksen (jäljempänä alkuperäinen sopimus) jätteenkäsittelylaitoksen rakentamisesta San Sebastianiin (Espanja). Sopimuksen mukaan Babcockin oli tarkoitus asentaa jätteenkäsittelylaitokseen kaksi polttokattilaa. Lisäksi Babcock antoi Kanadevialle pankkitakauksen sopimuksen täyttämisen vakuudeksi. Kyseisen sopimuksen mukaan Kölnin (Saksa) tuomioistuimet ovat yksin toimivaltaisia käsittelemään ja ratkaisemaan sopimuksesta johtuvat riidat.
18.      Töiden viivästymisen vuoksi sopimuspuolet tekivät 8.8.2018 lisäsopimuksen (jäljempänä muutossopimus), jonka mukaan Babcock ei ollut enää velvollinen täyttämään osaa sovituista suorituksista. Kanadevia vaati myöhemmin Babcockilta lisäkustannuksia täyttämättömistä suorituksista. Babcock ilmoitti useaan otteeseen, ettei se pitänyt tällaisia vaatimuksia perusteltuina, minkä jälkeen Kanadevia esitti pankkitakaukseen perustuvan maksuvaatimuksen. Pankki maksoi pankkitakauksen täysimääräisenä Kanadevialle.
19.      Tämän jälkeen Babcock nosti 30.7.2019 Kanadeviaa vastaan kanteen Juzgado de primera instancia de Madridissa (Madridin alioikeus, Espanja) ja vaati pankkitakauksen suuruista maksua (jonka Babcock oli tällä välin maksanut pankille) ja korvausta vahingoista.
20.      Kanadevia nosti 8.8.2019 Landgericht Kölnissä (Kölnin alueellinen alioikeus) kanteen, jossa se vaati toteamaan, että Babcock oli velvollinen korvaamaan sille kaikki lisäkustannukset ja/tai maksamaan sille vahingonkorvausta siitä, ettei Babcock enää toteuttanut muutossopimuksen tekemisen jälkeen sopimuksessa alun perin vahvistettua osasuoritusta.
21.      Juzgado de primera instancia de Madrid katsoi 16.6.2020 antamassaan päätöksessä, että Espanjan tuomioistuimet olivat kansainvälisesti toimivaltaisia ratkaisemaan asian, mutta totesi, ettei sillä ollut alueellista toimivaltaa, ja siirsi asian Juzgado de primera instancia de San Sebastiánin (San Sebastianin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin, Espanja) käsiteltäväksi.
22.      Kanadevia ei riitauttanut tätä päätöstä.(7) Se on kuitenkin vaatinut kansainvälistä toimivaltaa koskevan kysymyksen tutkimista uudelleen. Juzgado de primera instancia de San Sebastián hylkäsi vaatimuksen 9.9.2020 antamallaan päätöksellä. Tämä ratkaisu pysytettiin saman tuomioistuimen 9.12.2020 antamalla päätöksellä.
23.      Landgericht Köln jätti 11.5.2021 antamallaan ratkaisulla Kanadevian (8.8.2019) nostaman kanteen tutkimatta, koska se katsoi, ettei saksalaisilla tuomioistuimilla ollut kansainvälistä toimivaltaa. Landgericht Köln totesi, että vaikka se oli oikeuspaikkalausekkeen nojalla lähtökohtaisesti ensisijaisesti toimivaltainen ja vaikka Espanjan tuomioistuinten olisi pitänyt keskeyttää asian käsittely asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklan 2 kohdan nojalla, niiden antama päätös oli tunnustettava kyseisen asetuksen 36 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
24.      Kanadevia valitti ratkaisusta Oberlandesgericht Kölniin (Kölnin osavaltion ylioikeus, Saksa), joka kumosi ensimmäisen oikeusasteen ratkaisun. Se totesi, että Landgericht Köln on kansainvälisesti toimivaltainen, ja palautti asian kyseisen ensimmäisen asteen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Oberlandesgericht Köln katsoi lähinnä, että saksalaisten tuomioistuinten kansainvälinen toimivalta oli vahvistettu asetuksen N:o 1215/2012 25 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa pätevässä oikeuspaikkasopimuksessa. Espanjan tuomioistuinten päätös ei ole esteenä tälle toimivallalle, koska kyseisellä päätöksellä ei päätetty menettelyä eikä sitä näin ollen tarvinnut tunnustaa asetuksen N:o 1215/2012 36 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Toisen asteen tuomioistuimen mukaan yksikään Espanjan tuomioistuinten antamista päätöksistä ei ollut asetuksen N:o 1215/2021 36 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”tuomio”, koska kyseisillä päätöksillä on Espanjassa (vireillä olevassa) menettelyssä vain sisäisiä vaikutuksia. Toisen asteen tuomioistuin katsoi lisäksi, ettei asian käsittelyä saksalaisissa tuomioistuimissa ollut syytä keskeyttää. Sen näkemyksen mukaan se, että Espanjan tuomioistuimet eivät olleet keskeyttäneet menettelyä asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklan 2 kohdan nojalla, ei ollut esteenä menettelyn jatkamiselle Saksassa, koska Landgericht Kölnille oli annettu yksinomainen toimivalta.
25.      Babcock teki Oberlandesgericht Kölnin ratkaisusta Revision-valituksen ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen. Koska ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on epävarma asetuksen N:o 1215/2012 36 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuomion käsitteen oikeasta tulkinnasta, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko [asetuksen N:o 1215/2012] 36 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tuomion käsitettä tulkittava siten, että tuomioistuimen, jolle [asetuksen N:o 1215/2012] 25 artiklassa tarkoitetussa sopimuksessa on annettu yksinomainen toimivalta (asetuksen N:o 1215/2012 (31 artiklan 2 kohta), on tunnustettava ratkaisu, jolla jäsenvaltion tuomioistuin, jota ei ole sopimuksella nimetty toimivaltaiseksi, vahvistaa kyseisen jäsenvaltion tuomioistuinten kansainvälisen toimivallan, kun kyseessä on muu kuin asian käsittelyn oikeusasteessa päättävä ratkaisu (välipäätös)?
2)      Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan lähtökohtaisesti myöntävästi,
onko välipäätöksen tunnustamisen kannalta merkitystä myös sillä, sitooko välipäätös, jossa vahvistetaan, että jäsenvaltion tuomioistuimilla on kansainvälinen toimivalta, itse tuomioistuinta, jota ei ole sopimuksella nimetty toimivaltaiseksi, ja/tai voidaanko kansainvälisen toimivallan vahvistavaa toteamusta muuttaa oikeussuojakeinon yhteydessä?”
26.      Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Babcock, Kanadevia, Tšekin, Espanjan ja Kyproksen hallitukset sekä Euroopan komissio. Babcock, Kanadevia, Saksan ja Espanjan hallitukset sekä komissio esittivät suulliset lausumansa 4.3.2026 pidetyssä istunnossa.
IV     Asian arviointi
27.      Kahdella ennakkoratkaisukysymyksellään, joita on syytä tarkastella yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta selventämään, kuuluuko jäsenvaltion tuomioistuimen antama välipäätös, jossa kyseinen tuomioistuin (ainoastaan) toteaa olevansa kansainvälisesti toimivaltainen mutta jossa ei vielä lausuta asiakysymyksestä, asetuksen N:o 1215/2012 36 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuomion käsitteeseen ja onko se näin ollen tunnustettava kyseisen säännöksen mukaisesti, vaikka tämän päätöksen väitetään olevan oikeuspaikkasopimuksen vastainen, jossa yksinomaisesti toimivaltaiseksi nimetään toisen jäsenvaltion tuomioistuimet. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee myös, riippuuko tällaisen päätöksen tunnustaminen siitä, voidaanko sitä vielä muuttaa siinä menettelyssä, jossa se on annettu.
28.      Aloitan näiden kysymysten arvioinnin tarkastelemalla esitettyjen kysymysten tutkittavaksi ottamista koskevaa Kanadevian väitettä (A). Tämän jälkeen muistutan siitä, että asetuksen N:o 1215/2012 sääntöjen mukaan, sellaisina kuin niitä on tulkittu erityisesti tuomiossa Gjensidige, (asetuksen N:o 1215/2012 2 artiklan a alakohdassa ja 36 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu) jäsenvaltion tuomioistuimen antama ”tuomio” on tunnustettava kaikissa muissa jäsenvaltioissa, vaikka tuomion antanut tuomioistuin olisi katsonut olevansa kansainvälisesti toimivaltainen oikeuspaikkasopimuksen vastaisesti (B).
29.      Pääasian olosuhteissa tämä merkitsee sitä, että tarkasteltava välipäätös olisi tunnustettava Saksassa. Tilanne on toinen ainoastaan siinä tapauksessa, jos kyseistä päätöstä ei voida ylipäätään pitää ”tuomiona”. Katson kuitenkin, että tällainen päätelmä ei saa tukea kyseisestä asetuksesta unionin lainsäätäjän oikeuspaikkasopimuksille antamasta suojasta huolimatta. Päättelen tämän perusteella, että päätös, jossa muu kuin sopimuksessa nimetty tuomioistuin toteaa olevansa kansainvälisesti toimivaltainen ja jonka väitetään olevan oikeuspaikkasopimuksen vastainen, on tunnustettava. Selvennän myös, että vaikka velvollisuus tunnustaa pelkästään toimivaltaa koskeva päätös syntyy riippumatta siitä, onko kyseinen päätös lainvoimainen vai ei, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tarkasteltavana olevan tilanteen kaltaisessa vireilläolotilanteessa käytännön ratkaisun kannalta suurempi merkitys on sen määrittämisellä, onko tuomioistuin, jossa kanne on ensin pantu vireille ja joka on antanut päätöksen ottamatta huomioon oikeuspaikkasopimusta, vahvistanut toimivallan asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla (C).
A       Tutkittavaksi ottaminen
30.      Kanadevia väittää lähinnä, että ennakkoratkaisupyyntö on jätettävä tutkimatta, koska ennakkoratkaisukysymykset eivät ole merkityksellisiä eivätkä tarpeellisia asian ratkaisemisen kannalta, koska Espanjassa ja Saksassa vireillä olevat menettelyt eivät koske ”samaa asiaa” asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Ymmärrän väitteen siten, että kyseisessä säännöksessä vahvistettuja vireilläolosääntöjä ei sovelleta, ja näin ollen saksalaiset tuomioistuimet voivat jatkaa Kanadevian nostaman kanteen käsittelyä, vaikka niiden olisi pitänyt tunnustaa kyseinen välipäätös.
31.      Tarkemmin sanottuna kyseinen asianosainen toteaa, että yhtäältä Babcock vaatii Espanjan tuomioistuimissa nostamallaan kanteella Kanadeviaa maksamaan takaisin Babcockin alkuperäisen sopimuksen yhteydessä antaman pankkitakauksen. Toisaalta Kanadevia vaatii saksalaisissa tuomioistuimissa vireillä olevalla kanteellaan Babcockilta korvausta sopimuksen väitetystä rikkomisesta. Kanadevia väittää tämän perusteella, että Espanjan tuomioistuimet voivat ratkaista Babcockin kanteen tutkimatta, onko Kanadevialla oikeus vahingonkorvaukseen sopimuksen rikkomisen vuoksi. Kanadevia ehdottaa tässä yhteydessä, että unionin tuomioistuimelle olisi esitettävä lisäkysymys asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ilmaisun ”samaa asiaa koskeva kanne” selventämiseksi.
32.      Huomautan ensin, että ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen katsovan, että Espanjan ja Saksan tuomioistuimissa vireillä olevissa oikeudenkäynneissä on nostettu edellä mainitussa säännöksessä tarkoitettu samaa asiaa koskeva kanne.
Vaikka asiakirja-aineistosta ilmenee, että kansallisten tuomioistuinten näkemykset asiasta poikkesivat oikeudenkäynnin aiemmissa vaiheissa hieman toisistaan,(8) tämä kysymys näyttää nyt olevan ratkaistu, eikä esitetyistä kysymyksistä tai ennakkoratkaisupyynnöstä ilmene, että ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella olisi tältä osin epäilyksiä.
33.      Mielestäni tämä osoittaa vääräksi Kanadevian väitteen, jonka mukaan ennakkoratkaisukysymyksillä ei ole merkitystä asian ratkaisun kannalta, koska kyseinen väite perustuu siihen olettamaan, että kyseiset kaksi menettelyä eivät koske samaa asiaa. Toiseksi muistutan vain täydentävyyden vuoksi siitä, että SEUT 267 artiklassa tarkoitetussa menettelyssä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, ovatko sen unionin tuomioistuimelle esittämät kysymykset tarpeellisia ja onko niillä merkitystä asian kannalta.(9) Tästä seuraa, että unionin oikeutta koskevilla kysymyksillä oletetaan olevan merkitystä asian ratkaisemisen kannalta ja että unionin tuomioistuin voi jättää kansallisen tuomioistuimen esittämän ennakkoratkaisupyynnön tutkimatta ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeussäännön tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin.(10)
34.      Huomautan, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää tulkitsemaan asetuksessa N:o 1215/2012 tarkoitettua tuomion käsitettä sen määrittämiseksi, voidaanko Espanjan tuomioistuinten ratkaisua pitää tällaisena tuomiona ja onko se näin ollen tunnustettava Saksassa. Se korostaa, että jos näin on, Oberlandesgericht Kölnin pääasian muutoksenhakuvaiheessa antama ratkaisu olisi kumottava ja Landgericht Kölnin ratkaisu olisi pysytettävä.
35.      Näissä olosuhteissa tiedusteltu unionin lainsäädännön tulkinta on selvästi merkityksellinen pääasiassa vireillä olevan asian ratkaisemisen kannalta.
36.      Kolmanneksi siltä osin kuin kyse on Kanadevian pyynnöstä esittää lisäkysymys sen selvittämiseksi, miten asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua saman asian käsitettä tulkitaan kyseisissä menettelyissä, on todettava, että edellä esitetyistä yleisistä huomioista ilmenee, että SEUT 267 artiklan mukaisessa menettelyssä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on määrittää sen kysymyksen kohde, jota unionin tuomioistuimen on tarkoitus tutkia ennakkoratkaisumenettelyssä. Unionin tuomioistuimen tehtävänä ei siten ole muuttaa tätä kohdetta.(11) Unionin tuomioistuin voi tietenkin muotoilla esitetyt kysymykset uudelleen, jotta se voi antaa kysymyksiin hyödyllisen vastauksen. Edellä esitetyistä syistä en kuitenkaan näe tarvetta tällaiselle lähestymistavalle.
37.      Edellä esitetyn perusteella katson, että Kanadevian väite ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottamisesta on hylättävä.
B       Oikeuspaikkasopimuksen rikkomisella ei voida perustella tuomion tunnustamisesta kieltäytymistä
38.      Asetuksen N:o 1215/2012 36 ja 39 artiklassa(12) vahvistetaan periaate, jonka mukaan jäsenvaltioiden tuomioistuinten siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa antamat tuomiot on tunnustettava ja niitä on pidettävä täytäntöönpanokelpoisina myös kaikissa muissa jäsenvaltioissa. Tämä vastavuoroista tunnustamista koskeva velvollisuus perustuu puolestaan siihen, että jäsenvaltioilla on oltava keskinäinen luottamus toistensa oikeusjärjestyksiin.(13) Tämä velvollisuus mahdollistaa käytännössä asetuksen N:o 1215/2012 yhden päätavoitteen eli siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa annettujen tuomioiden vapaan liikkuvuuden toteutumisen, sillä ne on tunnustettava ja pantava täytäntöön jäsenvaltiossa, jossa tunnustamista ja täytäntöönpanoa haetaan (vastaanottava jäsenvaltio), ilman eri menettelyä niin kuin ne olisi annettu vastaanottavassa jäsenvaltiossa.(14)
39.      Sama keskinäisen luottamuksen periaate ilmenee periaatteessa, jonka mukaan vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuin ei saa ottaa uudelleen tutkittavaksi toisessa jäsenvaltiossa annetun tuomion asiasisältöä(15) eikä etenkään tuomion antaneen tuomioistuimen toimivaltaa.(16)
40.      Tuomioistuimen toimivaltaa koskevan kysymyksen osalta asetuksen N:o 1215/2012 järjestelmä perustuu siihen käsitykseen, että vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuimella ei ole koskaan alkuperäjäsenvaltion tuomioistuinta parempia edellytyksiä ratkaista viimeksi mainitun toimivaltaa. Tämä lähtökohta ilmentää puolestaan yhteyttä tunnustamista koskevien yhteisten sääntöjen ja sellaisten yhteisten toimivaltasääntöjen välillä, joiden perusteella määräytyy suoraan se tuomioistuin, joka käsittelee ja ratkaisee kanteen. Näitä sääntöjä soveltaessaan jäsenvaltioiden tuomioistuimet ovat samanarvoisessa asemassa. Tämä selittää sen, miksi tuomioistuinten keskinäisen luottamuksen korkea taso on tärkeää(17) ja miksi toisen jäsenvaltion tuomioistuin ei lähtökohtaisesti voi tutkia alkuperäjäsenvaltion tuomioistuimen toimivaltaisuutta.(18)
41.      Tähän sääntöön sovelletaan useita poikkeuksia, jotka on yksilöity tyhjentävästi hieman laajemmassa (mutta myös tyhjentävässä) luettelossa perusteista, joiden nojalla tuomion tunnustamisesta voidaan poikkeuksellisesti kieltäytyä; niistä säädetään asetuksen N:o 1215/2012 45 artiklan 1 kohdassa.
42.      Unionin tuomioistuin viittasi kuitenkin tuomiossa Gjensidige näiden perustelujen tyhjentävyyteen ja totesi erityisesti, kuten edellä on jo todettu, että mikään näistä perusteista ei koske tilannetta, jossa alkuperäjäsenvaltion tuomioistuin on katsonut olevansa toimivaltainen sellaisen oikeuspaikkasopimuksen vastaisesti, jossa toimivalta annetaan toisen jäsenvaltion tuomioistuimille. Tämä tarkoittaa sitä, että tuomion tunnustamisesta ei voida kieltäytyä tällä perusteella.(19)
43.      Unionin tuomioistuin perusteli tätä päätelmää sillä, ettei 45 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettua tunnustamisesta kieltäytymistä koskevaa perustetta, joka koskee sitä, että tuomion antanut tuomioistuin on rikkonut tiettyjä asetuksessa N:o 1215/2012 säädettyjä toimivaltasääntöjä, voida soveltaa tällaiseen tilanteeseen.(20)
44.      Muistutan tältä osin, että asetuksen N:o 1215/2012 45 artiklan 1 kohdan e alakohdan i alakohdan mukaan tunnustamisesta voidaan kieltäytyä, jos tuomioistuin on antaessaan tuomion, jonka tunnustamista haetaan, rikkonut toimivaltasääntöjä, joilla suojellaan vastaajia, joita pidetään heikompana osapuolena, eli kuluttajia, työntekijöitä ja vakuutussopimusten osapuolia (vakuutuksenottaja, vakuutettu, edunsaaja tai vahingon kärsinyt).(21)
45.      Lisäksi asetuksen N:o 1215/2012 45 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohdan mukaan tunnustamisesta voidaan kieltäytyä myös, jos tiettyjä yksinomaista toimivaltaa koskevia sääntöjä rikotaan. Nämä yksinomaista toimivaltaa koskevat tapaukset liittyvät erilaisiin tilanteisiin,(22) mutta ne eivät koske yksinomaista toimivaltaa, joka perustuu nimenomaan oikeuspaikkasopimukseen.(23) Kuten olen jo aiemmin todennut, asetuksen N:o 1215/2012 45 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohdassa tarkoitetuista yksinomaista toimivaltaa koskevista säännöistä ei voida poiketa sopimuksella (kuten asetuksen N:o 1215/2012 25 artiklan 4 kohdasta ilmenee) ja niiden olemassaolon oikeutukseksi on mainittu se, että niiden kohteena olevan alan ja tietyn jäsenvaltion välillä on erityisen läheinen yhteys.(24)
46.      Lyhyesti voidaan todeta, että vaikka asetuksen N:o 1215/2012 45 artiklan 1 kohdan e alakohdan i ja ii alakohdassa yksilöidään useita rajoitettuja tilanteita, joissa tuomion tunnustamisesta voidaan poikkeuksellisesti kieltäytyä, koska tuomio on ristiriidassa tiettyjen toimivaltasääntöjen kanssa, näillä poikkeuksilla ei voi olla vaikutusta pääsääntöön, jonka mukaan asetuksessa N:o 1215/2012 vahvistettujen toimivaltasääntöjen rikkominen ei voi johtaa tunnustamisesta kieltäytymiseen, koska tässäkään tapauksessa alkuperäjäsenvaltion tuomioistuimen toimivaltaa ei lähtökohtaisesti voida tutkia.
47.      Tätä päätelmää ei horjuta se, että asetuksen N:o 1215/2012 hyväksymisen yhteydessä unionin lainsäätäjä päätti lisätä oikeuspaikkasopimusten tehokkuutta asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklan 2 kohdan erityisellä vireilläolosäännöllä.(25)
48.      Tässä vaiheessa haluan muistuttaa siitä, että asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklassa vahvistetuilla vireilläolosäännöillä pyritään vastaamaan (epätoivottuun) tilanteeseen, jossa eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa nostetaan samojen asianosaisten välillä samaa asiaa koskevia kanteita. Vireilläolosäännöillä vastataan tähän tilanteeseen noudattamalla yksinkertaisesti kanteiden aikajärjestystä ja annetaan etusija tuomioistuimelle, jossa kanne on ensin nostettu. Tarkemmin sanottuna silloin, kun tällainen oikeusriita on jo vireillä jäsenvaltion A tuomioistuimissa, jäsenvaltion B tuomioistuimen, jossa kanne on myöhemmin nostettu, on keskeytettävä asian käsittely siihen saakka, kunnes ensin mainitun tuomioistuimen toimivaltaisuus on vahvistettu. Tällöin tuomioistuin, jossa kanne on nostettu myöhemmin, on velvollinen toteamaan, ettei se ole toimivaltainen.
49.      Näitä yleisiä sääntöjä sovellettiin jo asetuksen N:o 44/2001 ja sen oikeudellisen edeltäjän eli vuoden 1968 Brysselin yleissopimuksen yhteydessä.(26) Antaessaan asetuksen N:o 1215/2012 unionin lainsäätäjä piti nämä säännöt voimassa mutta lisäsi vireilläoloa koskevan erityissäännön sellaisia tilanteita varten, joihin liittyy oikeuspaikkasopimus.
50.      Tämän erityissäännön mukaan silloin, kun osapuolten välisessä sopimuksessa annetaan tietyn jäsenvaltion tuomioistuimelle yksinomainen toimivalta ratkaista niiden välinen riita-asia, tämän sopimuksessa nimetyn tuomioistuimen on voitava ensisijaisesti määrittää, onko se toimivaltainen käsittelemään ja ratkaisemaan kanteen, vaikka kannetta ei olisi ensin pantu vireille kyseisessä tuomioistuimessa (käänteinen etusija). Tämä ilmenee asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklan 2 kohdasta, jonka mukaan silloin, kun kanne nostetaan sopimuksessa nimetyssä tuomioistuimessa, ”toisen jäsenvaltion tuomioistuimen on keskeytettävä asian käsittely, kunnes tuomioistuin, jossa kanne on sopimuksen perusteella nostettu, toteaa, että se ei ole toimivaltainen sopimuksen nojalla”. Lisäksi asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jos sopimuksessa nimetty tuomioistuin on todennut olevansa toimivaltainen sopimuksen mukaisesti, toisen jäsenvaltion tuomioistuimen on jätettävä asia tutkimatta.
51.      Muistutan siitä, että tämä erityissääntö otettiin käyttöön, ”jotta voidaan lisätä yksinomaisten oikeuspaikkasopimusten tehokkuutta ja välttää vilpillinen taktikointi riita-asioissa”.(27) Nämä ilmaisut viittaavat tilanteisiin, joita kuvataan usein ”torpedokanteiksi”, joissa osapuoli, jonka edun mukaista on välttää oikeudenkäyntiä nimetyssä tuomioistuimessa, nostaa erimielisyyden ilmaantuessa viipymättä kanteensa (usein negatiivinen vahvistuskanne sen toteamiseksi, ettei se ole vastuussa) muussa kuin nimetyssä tuomioistuimessa, erityisesti tuomioistuimessa, jossa menettelyä pidetään tunnetusti hitaana.
52.      Yleisen vireilläolosäännön mukaan tällainen lähestymistapa esti nimettyä tuomioistuinta (jossa kanne on nostettu myöhemmin) toimimasta, koska sen oli keskeytettävä asian käsittely siihen asti, kunnes tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, ratkaisee toimivaltansa, ja jos todettiin, että kyseinen tuomioistuin oli toimivaltainen (asetuksessa N:o 1215/2012 säädetyn muun toimivaltaperusteen nojalla), nimetyn tuomioistuimen oli oikeuspaikkasopimuksesta huolimatta jätettävä asia tutkimatta. Näiden sääntöjen tiukka soveltaminen voisi siten johtaa siihen, että oikeuspaikkasopimukselta viedään sen vaikutus.(28) Kuten edellä on jo todettu, asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklan 2 kohtaan sisältyvällä erityisellä vireilläolosäännöllä pyritään ratkaisemaan tämä jännite.
53.      Kuten unionin tuomioistuin korosti tuomiossa Gjensidige ja kuten Babcock, Espanjan hallitus ja komissio ovat korostaneet nyt käsiteltävässä asiassa, unionin lainsäätäjä ei kuitenkaan muuttanut asetuksen N:o 1215/2012 45 artiklan 1 kohdassa säädettyjä kieltäytymisperusteita, kun se otti käyttöön tämän erityissäännön.(29) Tämä ilmentää unionin lainsäätäjän aikomusta olla laajentamatta oikeuspaikkasopimuksille annettua (tuolloin uutta) suojaa tunnustamisvaiheeseen ja antaa sen sijaan kyseisessä vaiheessa etusija vastavuoroisen tunnustamisen periaatteelle, kuten komissio korostaa.(30)
54.      Saksan hallitus on sitä vastoin katsonut, että se, ettei asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklan 2 kohdan rikkomista ole mainittu yhtenä asetuksen N:o 1215/2012 45 artiklan 1 kohdassa luetelluista tunnustamisen kieltäytymisperusteista, ei ole unionin lainsäätäjän tahallinen laiminlyönti vaan pikemminkin lainaukko. Saksan hallituksen mukaan tämä aukko johtuu siitä, että kun unionin lainsäätäjä otti käyttöön uuden vireilläolosäännön, se oletti, että kyseistä sääntöä noudatettaisiin. Saksan hallitus katsoo näin ollen, että tämä poisjättö ei ole ratkaiseva arvioitaessa sitä, voidaanko tunnustamisesta kieltäytyä käsiteltävän asian olosuhteissa.
55.      En ole vakuuttunut tästä näkemyksestä. Ensinnäkin unionin tuomioistuin on selvästi hylännyt Saksan hallituksen ehdottaman näkemyksen tuomiossa Gjensidige, mistä seuraa, että juuri edellä mainitulla poisjätöllä on ratkaiseva merkitys. Toiseksi mielestäni vaikuttaa siltä, että olettamana oli, että sääntöjä noudatetaan, kun lainsäätäjä otti käyttöön toimivaltasäännöt, jotka – toisin kuin nyt tarkasteltava sääntö – on esitetty asetuksen N:o 1215/2012 45 artiklan 1 kohdan asiaa koskevissa säännöksissä tunnustamisen kieltäytymisperusteina. Vertailu yhtäältä asetuksessa N:o 1215/2012 vahvistettujen toimivaltasääntöjen ja toisaalta kieltäytymisperusteiden luettelon välillä viittaa pikemminkin siihen, että lainsäätäjä ei ole jättänyt huomiotta sitä, että käytännössä virheitä voi esiintyä, mutta se on yksilöinyt vain osan niistä perusteiksi, jotka voivat johtaa tunnustamisesta kieltäytymiseen.
56.      Saksan hallituksen esittämää näkemystä lukuun ottamatta edellä esitetystä ei ole näytä olevan erimielisyyttä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa kuitenkin toiseen asetuksessa N:o 1215/2012 säädetyn tunnustamisjärjestelmän ulottuvuuteen, jota tarkastelen seuraavaksi.
C       Onko välipäätös, jossa jäsenvaltion tuomioistuin toteaa olevansa toimivaltainen oikeuspaikkasopimuksen vastaisesti, ”tuomio”?
57.      Asetuksessa N:o 1215/2012 säädettyjen ja edellisessä jaksossa kuvattujen, tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevien sääntöjen soveltaminen edellyttää, että kyseessä olevaa ratkaisua voidaan pitää tuomiona. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykset koskevat itse asiassa tätä perimmäistä edellytystä.
58.      Jos nimittäin katsottaisiin, että Espanjan tuomioistuinten antama päätös, jossa todetaan, että espanjalaiset tuomioistuimet ovat kansainvälisesti toimivaltaisia, mutta jossa ei, toisin kuin tuomioon Gjensidige johtaneessa asiassa, vielä vahvisteta asianosaisten oikeuksia ja velvollisuuksia, ei ole asetuksessa N:o 1215/2012 tarkoitettu ”tuomio”, tuomioistuimet, joissa kanne on nostettu myöhemmin (tässä Saksan tuomioistuimet), eivät olisi velvollisia tunnustamaan sitä. Toisin sanoen, siten kuin ymmärrän tämän argumentin, ne eivät olisi velvollisia katsomaan, että tuomioistuinten, joissa kanne on ensin pantu vireille (tässä Espanjan tuomioistuinten), antama toimivaltapäätös sitoo niitä, jolloin ne eivät olisi velvollisia toteamaan, ettei niillä ole toimivaltaa, ja ne voisivat kyseisen oikeuspaikkasopimuksen perusteella jatkaa Kanadevian kanteen käsittelemistä ja ratkaisemista.
59.      Huomautan, että tämän menettelyn asianosaiset ja muut asiaan osalliset voidaan jakaa kahteen ryhmään sen mukaan, mitä vastausta ne ovat ehdottaneet edellä tiivistetysti esitettyyn kysymykseen. Babcock, Espanjan ja Tšekin hallitukset sekä komissio katsovat yhtäältä, että nyt tarkasteltavan välipäätöksen kaltainen ratkaisu on asetuksen N:o 1215/2012 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettu ”tuomio” (ja että se on näin ollen tunnustettava kaikkialla unionissa edellisessä jaksossa hahmoteltujen sääntöjen perusteella). Toisaalta Kanadevia ja Kyproksen hallitus ovat päinvastaista mieltä, ja tämä vaikuttaa olevan myös ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suosima ratkaisu.
60.      Yhdyn olennaisilta osin ensimmäiseen näistä kahdesta näkemyksestä.
61.      Täsmennän syitä tälle päätelmälleni esittämällä muutamia alustavia huomautuksia tuomion käsitteestä (1), minkä jälkeen tarkastelen tämän unionin oikeuden itsenäisen käsitteen tulkintaa sen sanamuodon ja asiayhteyden (2) sekä merkityksellisten tavoitteiden kannalta (3).
1.     Tuomion käsitettä koskevat alustavat huomautukset
62.      Huomautan, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymys koskee tuomion käsitettä, joka on asetuksen N:o 1215/2012 36 artiklan 1 kohdassa, jonka mukaan ”jäsenvaltiossa annettu tuomio tunnustetaan muissa jäsenvaltioissa ilman eri menettelyä”.
63.      Asetuksen N:o 1215/2012 2 artiklan a alakohdan mukaan tällä käsitteellä tarkoitetaan ”jäsenvaltion tuomioistuimen antamaa tuomiota riippumatta siitä, kutsutaanko sitä tuomioksi, päätökseksi, täytäntöönpanomääräykseksi vai joksikin muuksi, samoin kuin oikeudenkäyntikuluja koskevaa tuomioistuimen virkamiehen päätöstä”. Kyseisessä säännöksessä todetaan lisäksi, että ”[tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevaa] III lukua sovellettaessa [sillä] tarkoitetaan myös väliaikaisia toimenpiteitä ja turvaamistoimia, jotka on määrännyt sellainen tuomioistuin, joka on tämän asetuksen nojalla toimivaltainen käsittelemään pääasian”. Ainoa rajoitus, joka asetuksen N:o 1215/2012 2 artiklan a alakohdassa asetetaan tässä yhteydessä, on viimeisen virkkeen sisältämä täsmennys, jonka mukaan tuomion käsitteellä ”ei tarkoiteta väliaikaisia toimenpiteitä ja turvaamistoimia, jotka tällainen tuomioistuin on määrännyt varaamatta vastaajalle tilaisuutta vastata asiassa, paitsi jos toimenpiteen sisältävä tuomio annetaan vastaajalle tiedoksi ennen täytäntöönpanoa”.
64.      Lisäksi vuoden 1968 Brysselin yleissopimusta koskevista unionin tuomioistuimen tuomioista alkaen unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että tätä unionin oikeuden käsitettä on tulkittava laajasti.(31) Unionin tuomioistuin on katsonut vastaavasti, että ”käsite kattaa kaikki jäsenvaltion tuomioistuimen ratkaisut, eikä siinä tehdä eroa kyseisen ratkaisun sisällön mukaan, kunhan tuomiojäsenvaltiossa on toimitettu tai on ollut mahdollisuus toimittaa eri menettelytavoin kontradiktorinen käsittely”.(32)
65.      Tuomiossa Mærsk tuomion käsitettä sovellettiin väliaikaismääräyksiin ja turvaamistoimiin (kuten päätökseen, jossa vahvistettiin väliaikaisesti summa, johon laivanomistajan vastuu rajoittui).(33) Tuomiossa Gothaer unionin tuomioistuin katsoi lisäksi, että käsite kattaa päätöksen, jossa jäsenvaltion tuomioistuin on oikeuspaikkalausekkeen perusteella todennut, ettei sillä ole toimivaltaa (Islannin tuomioistuimilla oli sopimuksen perusteella kyseisessä tapauksessa yksinomainen toimivalta).(34)
66.      Näiden yleisten huomautusten jälkeen tutkin seuraavaksi tarkemmin kysymystä siitä, kattaako tuomion käsite välipäätöksen, jossa jäsenvaltion tuomioistuin toteaa (oikeuspaikkasopimuksen vastaisesti) olevansa toimivaltainen mutta ei vielä vahvista asianosaisten oikeuksia ja velvollisuuksia.
2.     Sanamuodon mukainen ja asiayhteyteen perustuva tulkinta
67.      Ensinnäkin asetuksen N:o 1215/2012 2 artiklan a alakohtaan sisältyvän tuomion käsitteen määritelmän osalta on todettava, että sen laajassa sanamuodossa ei ole mitään sellaista, minkä perusteella nyt tarkasteltavan kaltainen välipäätös olisi jätettävä sen soveltamisalan ulkopuolelle, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa. Ei myöskään vaikuta olevan riidanalaista, että tästä päätöksestä ”on toimitettu tai on ollut mahdollisuus toimittaa eri menettelytavoin kontradiktorinen käsittely” edellä 65 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla.
68.      Edellä mainitut tuomiot Maersk ja Gothaer vaikuttavat olevan käsiteltävän asian kannalta erityisen merkityksellisiä, koska niissä omaksutaan tuomion käsitteen määritelmää vastaava laaja tulkinta, ja tästä syystä Babcock on vedonnut niihin tukeakseen väitettään, jonka mukaan prosessia koskevia päätöksiä (joissa ei lausuta kanteen asiasisällöstä) ei ole suljettu tuomion käsitteen ulkopuolelle.
69.      Olen ehdottomasti samaa mieltä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kanssa siitä, että kumpikaan mainituista tuomioista ei koske suoraan tässä tarkasteltavan kaltaista välipäätöstä. On todettava yhtäältä, että (tuomiossa Maersk kyseessä olevan kaltaisessa) väliaikaisessa toimenpiteessä määritetään, toisin kuin nyt tarkasteltavassa päätöksessä, asianosaisten oikeudet ja velvollisuudet (vaikkakin vain väliaikaisesti). Sitä vastoin toimivallan puuttumista koskevalla päätöksellä, jolla katsotaan, että toinen (kolmannen valtion) tuomioistuin on toimivaltainen oikeuspaikkasopimuksen perusteella (mistä oli kyse tuomiossa Gothaer), päätetään asian käsittely, toisin kuin nyt tarkasteltavan asian välipäätöksellä (jossa vahvistetaan toimivalta käsitellä ja ratkaista kanne).
70.      Se, että pääasiassa kyseessä oleva päätös eroaa tavalla tai toisella tuomioissa Maersk ja Gothaer tarkastelluista ratkaisuista, ei kuitenkaan automaattisesti merkitse sitä, ettei se voisi kuulua tuomion käsitteen alaan. Asia pikemminkin päinvastoin, kun otetaan huomioon tämän määritelmän laaja sanamuoto, enkä näe, miten päätös, jossa ”pelkästään” vahvistetaan toimivalta (mahdollisesti oikeuspaikkasopimuksen vastaisesti), voitaisiin jättää tämän käsitteen ulkopuolelle, toisin kuin ratkaisu, jossa vahvistetaan myös osapuolten oikeudet ja velvollisuudet. Tätä päätelmää ei horjuta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ja Saksan hallituksen esittämä huomautus, jonka mukaan poissulkeminen on perusteltua, koska tarkasteltavalla välipäätöksellä on (yhä vireillä olevassa) menettelyssä ”pelkästään sisäisiä” vaikutuksia.
71.      Ei tietenkään ole vaikea nähdä, miten pelkästään toimivaltaa koskeva päätös eroaa ratkaisusta, jossa määritetään asianosaisten oikeudet ja velvollisuudet (tai ratkaisusta, jossa otetaan kantaa sekä toimivaltaan että asiasisältöön). Myönnän myös ilman muuta, että kansallisissa oikeusjärjestyksissä on useita erityisiä tuomioistuinratkaisujen ryhmiä, joilla voi olla erilaisia oikeudellisia seurauksia kansallisen oikeuden perusteella.
72.      Unionin tuomioistuin on kuitenkin toistuvasti todennut, että asetuksessa N:o 1215/2012 käytettyjä käsitteitä on tulkittava itsenäisesti, mikä koskee myös nyt tarkasteltavaa käsitettä, kuten olen jo todennut.
73.      On totta, että asianomainen hakee yleensä tuomion tunnustamista vaatiakseen hänelle myönnettyjä aineellisia oikeuksia tai oikeuksia, joiden on todettu olevan olemassa jne. Mikään tuomion käsitteen määritelmässä ei kuitenkaan viittaa siihen, että unionin lainsäätäjä olisi halunnut rajoittaa tunnustettavien tuomioistuinratkaisujen ryhmiä koskemaan vain niitä, joilla on tietty sisältö (kuten ratkaisut, joissa määritetään oikeudet ja velvollisuudet ja jotka eivät koske pelkästään tuomioistuimen toimivaltaa). Päinvastoin, kuten tämän ratkaisuehdotuksen 65 kohdassa on jo todettu, unionin tuomioistuin on sulkenut pois sen, että tuomioistuinratkaisun luonnehdinta tuomioksi riippuisi nimenomaan sen sisällöstä. Muistutan tältä osin siitä, että tuomiossa Gothaer unionin tuomioistuin sisällytti tähän käsitteeseen päätöksen toimivallan puuttumisesta, vaikka kyseisessä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuimen toi esiin vastaavanlaisia huolenaiheita ja korosti erityispiirteitä, jotka liittyvät toimivallan puuttumista koskevien päätösten luonnehdintaan kansallisessa oikeuskirjallisuudessa.(35)
74.      Tarkastelen seuraavaksi sitä asiayhteyttä, jossa käsitettä ”tuomio” käytetään, ja katson, että nyt tarkasteltavan kaltaisen välipäätöksen kaltaisten päätösten sisällyttäminen tuomion käsitteeseen on tarkoituksenmukaista erityisesti vireilläolotilanteissa.
75.      On huomautettava, että asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädettyjen yleisten vireilläolosääntöjen mukaan on niin, että kun tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, toteaa olevansa toimivaltainen, muiden tuomioistuimet, joissa nostetaan samojen asianosaisten välillä samaa asiaa koskevia kanteita, on jätettävä asia tutkimatta. Tätä velvollisuutta sovelletaan soveltuvin osin tuomioistuimeen, jota ei ole nimetty, asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklan 2 ja 3 kohdassa vahvistetun erityisen vireilläolosäännön mukaisen käänteistä aikajärjestystä koskevan säännön nojalla, jos yksinomaista toimivaltaa koskevassa oikeuspaikkasopimuksessa nimetty tuomioistuin vahvistaa olevansa toimivaltainen.
76.      Tältä osin ei ole selvää, miten näiden (puuttuvan toimivallan toteamista koskevien) velvollisuuksien moitteeton noudattaminen voitaisiin varmistaa, jos tuomioistuimen päätöksen, joka sisältää ”pelkästään” toimivaltaa koskevan toteamuksen, ei katsota kuuluvan käsitteeseen ”tuomio”, joka voidaan tunnustaa (ja joka on tunnustettava).
77.      Jos nimittäin katsottaisiin, että näitä ”erillisiä” toimivaltaa koskevia toteamuksia ei voida pitää ”tuomioina”, jotka on tunnustettava, tuomioistuin, joka ei ensisijaisesti päätä, onko se asiaa koskevan vireilläolosäännön nojalla toimivaltainen, ei olisi velvollinen jättämään asiaa tutkimatta, jos ensisijaisen tuomioistuimen toimivalta on vahvistettu (välipäätöksessä). Tämä puolestaan saattaisi vaarantaa asetuksessa N:o 1215/2012 säädettyjen vireilläolosääntöjen tehokkaan vaikutuksen (riippumatta siitä, sovelletaanko tilanteeseen yleistä vai erityistä vireilläolosääntöä).
78.      Tästä huolimatta voitaisiin tosin väittää, että vireilläolosäännön soveltaminen ei riipu siitä, tuleeko asetuksen N:o 1215/2012 36 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tunnustamisen käsite sovellettavaksi. Voitaisiin nimittäin väittää, että päätöksellä, jossa ainoastaan todetaan toimivalta, ei ole (aineellisten oikeuksien ja vastaavien velvollisuuksien kannalta) ”täytäntöönpanokelpoista” sisältöä, jota varten tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevat säännöt ilmeisesti on alun alkaen laadittu.(36) Näin ollen voitaisiin väittää myös, että etenkin velvollisuus jättää asia tutkimatta, kun ”ensisijaisen” tuomioistuimen toimivalta on vahvistettu, perustuu asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 3 kohdassa ja 31 artiklan 3 kohdassa vahvistettuihin erityisiin velvoitteisiin. Samaa päättelyä jatkettaessa voitaisiin katsoa, että kyseisen asetuksen 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettu ”tuomio” ei ole tarpeen tämän velvoitteen syntymiseksi.
79.      Tuomiosta Gothaer ilmenee kuitenkin, että ratkaisut, jotka sisältävät ainoastaan toimivaltaa koskevia toteamuksia, ovat ”tuomioita”, jotka voidaan tunnustaa. Ellei unionin tuomioistuin halua tarkistaa tätä päätelmää,(37) päinvastaisen kannan omaksuminen nyt käsiteltävässä asiassa olisi siten ristiriidassa sen oikeuskäytännön kanssa. En nimittäin näe, miten (tuomiossa Gothaer kyseessä olleen) toimivallan puuttumisen toteavan ratkaisun synnyttämä tilanne poikkeaisi tilanteesta, joka on seurausta toimivallan vahvistavasta ratkaisusta (nyt käsiteltävässä asiassa), kun näitä kahta tilannetta tarkastellaan kyseisten päätösten sisällön kannalta.
80.      Tässä yhteydessä vaikuttaa mielestäni siltä, että nyt tarkasteltavan välipäätöksen kaltaisen päätöksen sisällyttämisellä käsitteeseen ”tuomio”, joka voidaan tunnustaa, vältetään se vaara, että velvollisuutta jättää asia tutkimatta vireilläolosääntöjen mukaisesti ei noudateta sillä perusteella, että päätöksellä, jolla ainoastaan vahvistetaan toimivalta käsitellä ja ratkaista kanne, ei ole täytäntöönpanokelpoista sisältöä eikä siihen siten sovelleta vastavuoroista tunnustamista.
81.      Näkemystä, jonka mukaan välipäätös, jossa ainoastaan vahvistetaan tuomioistuimen toimivalta käsitellä ja ratkaista kanne, kuuluu asetuksen N:o 1215/2012 2 artiklan a alakohdassa ja 36 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuomion käsitteen alaan, on kuitenkin vielä arvioitava kyseisen asetuksen merkityksellisten tavoitteiden valossa.
3.     Merkityksellisten tavoitteiden tarkastelu
82.      On täysin selvää, että päätelmä, jonka mukaan nyt tarkasteltavan kaltainen välipäätös on asetuksen N:o 1215/2012 2 artiklan a alakohdassa ja 36 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tuomio, on keskinäisen luottamuksen periaatteen ja tuomioiden vapaata liikkuvuutta koskevan tavoitteen mukainen. On kuitenkin vielä selvitettävä, onko tätä näkemystä muutettava oikeuspaikkasopimusten tehokkaan vaikutuksen suojaamista koskevan erityisen tavoitteen valossa, johon, kuten edellä on todettu, asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklan 2 kohdan vireilläolosäännöllä pyritään (kuten kyseisen asetuksen johdanto-osan 22 perustelukappaleessa todetaan).
83.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että nämä sopimukset menettäisivät tehokkaan vaikutuksensa, jos nyt tarkasteltavaa välipäätöstä pidettäisiin ”tuomiona”, joka on tunnustettava. Lisäksi tämän välipäätöksen tunnustaminen siitä huolimatta, että päätöstä antaessaan Espanjan tuomioistuimet jättivät huomiotta asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklan 2 kohdan, johtaisi lähinnä lopputulokseen, joka olisi syntynyt ennen erityisen vireilläolosäännön hyväksymistä ja jonka välttämiseen tällä säännöllä nimenomaisesti pyritään (edellä 49–51 kohta), kuten Kanadevia on olennaisilta osin väittänyt.
84.      Kuten tämän ratkaisuehdotuksen johdannossa on jo todettu, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että toisin kuin tuomion Gjensidige taustalla olleessa tilanteessa, kanteen asiasisällöstä ei ole vielä lausuttu, eikä näin ollen ole liian myöhäistä soveltaa oikeaa toimivaltaperustetta, koska tuomioistuinten, joissa kanne on ensin nostettu (tässä tapauksessa Espanjan tuomioistuimet), on yhä mahdollista noudattaa asetuksen N:o 2015/2012 31 artiklan 2 kohtaan perustuvaa sääntöä keskeyttämällä asian käsittely toimivallan puuttumisen vuoksi. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että näin on riippumatta niistä oikeusvoimavaikutuksista, joita Espanjan tuomioistuinten esittämiin toimivaltaa koskeviin toteamuksiin mahdollisesti Espanjan lain nojalla liittyy, koska unionin oikeuden ensisijaisuutta on noudatettava.
85.      Saksan ja Kyproksen hallitukset katsovat vastaavasti, että käsitettä ”tuomio” on tulkittava suppeasti (poikkeuksena unionin tuomioistuimen tätä käsitettä koskevassa oikeuskäytännössään johdonmukaisesti noudattamasta lähestymistavasta). Saksan hallitus toteaa, että tällaisella suppealla tulkinnalla rajoitettaisiin vastavuoroista tunnustamista koskevaa velvollisuutta ja vaikutettaisiin keskinäisen luottamuksen periaatteeseen. Se katsoo kuitenkin, että tämä rajoittava vaikutus on vähäinen kyseisen välipäätöksen edellä mainittujen ”sisäisten vaikutusten” vuoksi. Saksan hallituksen mukaan vaikutus keskinäisen luottamuksen periaatteeseen olisi tosiasiassa paljon merkittävämpi, jos asetuksen N:o 2015/2015 31 artiklan 2 kohdan vastaisesti annettu päätös tunnustettaisiin.
86.      Vaikka oikeuspaikkasopimusten tehokkaan vaikutuksen suojaaminen on oikeutettu huolenaihe, katson, että näille sopimuksille asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla erityisellä vireilläolosäännöllä annettu suoja ei oikeuta jättämään päätöksiä, joissa esitetään ainoastaan toimivaltaa koskevia toteamuksia, asetuksessa N:o 1215/2012 tarkoitetun tuomion käsitteen ulkopuolelle.
87.      Muistutan ensinnäkin siitä, että kyseisessä asetuksessa olettamana on, että jäsenvaltioiden tuomioistuimet ovat pohjimmiltaan tasavertaisia toimivaltasääntöjä sovellettaessa. Tämä olettama perustuu asetuksen N:o 1215/2012 taustalla olevaan keskinäisen luottamuksen periaatteeseen, ja se on konkretisoitu tyhjentävässä luettelossa perusteista, joiden nojalla tuomion tunnustamisesta voidaan kieltäytyä (luettelossa ei mainita oikeuspaikkasopimuksen tai vireilläolosääntöjen rikkomista). Koska asetuksessa kieltäytymisperusteiden määrä on rajallinen, sen mekanismi edellyttää, että kun vastaaja haluaa kiistää alkuperäjäsenvaltion toimivallan, sen on tehtävä se käyttämällä kyseisen jäsenvaltion oikeudessa säädettyjä oikeussuojakeinoja.(38)
88.       Jos asetuksen N:o 1215/2012 mekanismin vastaisesti päätellään, että päätös, jossa ainoastaan vahvistetaan toimivalta (oikeuspaikkasopimuksen vastaisesti), ei ole asetuksessa N:o 1215/2012 tarkoitettu ”tuomio”, luotaisiin uusi tuomioistuinratkaisujen ryhmä, johon ei sovelleta vastavuoroista tunnustamista koskevaa velvollisuutta, ja otettaisiin käyttöön kyseistä periaatetta koskeva poikkeus, josta ei ole säädetty.(39)
89.      Toiseksi päinvastainen näkemys merkitsisi tosiasiassa sitä, että tuomioistuin, joka katsoo, että sillä on yksinomainen toimivalta huomiotta jätetyn oikeuspaikkasopimuksen perusteella, voisi käsitellä ja ratkaista kanteen, jolloin olisi kaksi rinnakkaista menettelyä ja syntyisi ristiriitaisten tuomioiden vaara. Juuri tämän tilanteen unionin lainsäätäjä on halunnut välttää asetuksen N:o 1205/2015 31 artiklan 2 ja 3 kohdassa vahvistetulla erityisellä vireilläolosäännöllä (sekä kyseisen asetuksen 29 artiklan 1 ja 3 kohdassa vahvistetulla yleisellä vireilläolosäännöllä).(40) Tältä osin vaikuttaa siltä, että jos rinnakkaisten menettelyjen yhteensovittamista ei voida varmistaa asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklan 2 kohdan erityisellä vireilläolosäännöllä kyseisen säännön noudattamatta jättämisen vuoksi, sen vaatiminen, että oikeuspaikkasopimusta on noudatettava (ja että nimettyjen tuomioistuinten on näin ollen voitava käsitellä ja ratkaista kanne), olisi suoraan rinnakkaisten menettelyjen ja ristiriitaisten tuomioiden välttämistä koskevan tavoitteen vastaista. Tästä syystä katson, että ratkaisu, jolla parhaiten edistetään tämän tavoitteen saavuttamista (ja laajemmin hyvän lainkäytön tavoitetta), löytyy asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 3 kohdassa vahvistetusta säännöstä.(41)
90.      Tällainen ratkaisu merkitsisi sitä, että kun muu kuin yksinomaisesta toimivallasta tehdyssä oikeuspaikkasopimuksessa nimetty tuomioistuin antaa ratkaisunsa ensin (välipäätöksellä, jossa se toteaa olevansa toimivaltainen oikeuspaikkasopimuksen ja asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklan 2 kohdan vireilläolosäännön vastaisesti), kyseisessä sopimuksessa nimetyn tuomioistuimen olisi jätettävä asia tutkimatta asetuksen 29 artiklan 3 kohdassa vahvistetun yleisen vireilläolosäännön perusteella. Mielestäni vaikuttaa nimittäin siltä, että kun on selvää, että rinnakkaisia menettelyjä ei voida välttää asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklan 2 kohdan mukaisella mekanismilla ja kun muu kuin oikeuspaikkasopimuksessa nimetty tuomioistuin antaa ratkaisunsa ensin (toteamalla olevansa toimivaltainen), näihin rinnakkaisiin menettelyihin sovelletaan asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklassa tarkoitettu yleistä vireilläolosääntöä.
91.      Jälkimmäisen osalta ja vastauksena sekä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen että Kanadevian esiin tuomaan erityiseen huoleen en usko, että tällainen ratkaisu johtaisi negatiiviseen toimivaltaristiriitaan (jolloin toimivaltasääntöjen soveltaminen johtaa siihen, ettei mikään tuomioistuin ole toimivaltainen käsittelemään ja ratkaisemaan kannetta). Etenkin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että tällainen tilanne voisi syntyä, jos Saksan tuomioistuinten olisi oikeuspaikkasopimuksesta huolimatta todettava, etteivät ne ole toimivaltaisia, ja jos Espanjan tuomioistuinten olisi kumottava päätöksensä, jota ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pitää asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklan 2 kohdan vastaisena (mikä, jos ymmärrän väitteen oikein, tekee tällaisesta kumoamisesta sitäkin todennäköisempää).
92.      Tämä huolenaihe on todellakin tärkeä. Asetuksen N:o 1215/2012 vireilläolosäännöillä pyritään ennen kaikkea välttämään positiivisia toimivaltaristiriitoja (ja niistä mahdollisesti aiheutuvia ristiriitaisiin tuomioihin liittyviä ongelmia). On kuitenkin selvää, että kyseistä asetusta on luonnollisestikin tulkittava siten, että varmistetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa taatun tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden kunnioittaminen.
93.      Tältä osin ennakkoratkaisupyynnöstä ei käy täysin selvästi ilmi, onko Espanjan tuomioistuinten päätös Espanjan oikeuden mukaan lainvoimainen vai ei. Espanjan hallitus selitti kuitenkin istunnossa, että se on lainvoimainen (eli Espanjan tuomioistuinten toimivaltaa ei voida enää riitauttaa).
94.      Tämä näkökohta voitaisiin yhtäältä hylätä ensi näkemältä merkityksettömänä, koska kuten Babcock, Tšekin hallitus ja komissio ovat väittäneet, tuomion tunnustaminen ei riipu siitä, onko se lainvoimainen. Asetuksen N:o 1215/2012 38 artiklan a alakohdan mukaan ”tuomioistuin tai muu viranomainen, jossa toisessa jäsenvaltiossa annettuun tuomioon vedotaan, voi keskeyttää asian käsittelyn kokonaan tai osittain, jos a) tuomio on riitautettu alkuperäjäsenvaltiossa”.(42) Vastakohtaispäätelmänä voidaan todeta, että tuomion tunnustaminen on mahdollista myös silloin, kun tuomio ei ole lainvoimainen kyseisen tuomion antaneen alkuperäjäsenvaltion lainsäädännön mukaan.
95.      Muistutan kuitenkin toisaalta siitä, että asetuksen N:o 1215/2012 molempien vireilläolosääntöjen mukaan tuomioistuimella on velvollisuus todeta, että sen sijasta jokin toinen tuomioistuin on toimivaltainen, kun ”ensisijainen” tuomioistuin on todennut olevansa toimivaltainen. Asiaa koskevien sääntöjen tekstissä ei täsmennetä, miten tämä ajankohta on määritettävä. Unionin tuomioistuin on kuitenkin todennut lähinnä, että ”ensisijainen” tuomioistuin toteaa olevansa toimivaltainen, jos se ”ei ole omasta aloitteestaan todennut toimivaltansa puuttumista eikä yksikään asianosainen ole riitauttanut sen toimivaltaisuutta ennen kuin on esitetty sellainen lausunto, joka kansallisessa prosessioikeudessa katsotaan ensimmäiseksi puolustautumistoimeksi” (koska kyseisestä ajankohdasta lähtien asianosainen ei lähtökohtaisesti voi riitauttaa toimivaltaa menettelyssä sellaisenaan).(43) Unionin tuomioistuin katsoi, että tällainen ratkaisu ei aiheuta negatiivisten toimivaltakonfliktien vaaraa, koska sen tuomioistuimen (yleisen vireilläolosäännön mukaista) toimivaltaa, jossa kanne on ensin nostettu, ei voida enää kiistää.(44)
96.      Mielestäni vaikuttaa siltä, että kun katsotaan vireilläolosääntöjä sovellettaessa, että toimivalta on vahvistettu ajankohtana, jolloin tätä toimivaltaa ei voida enää riitauttaa, johtaa siihen, että velvollisuus jättää asia tutkimatta asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 3 kohdan (tai asetuksen 31 artiklan 3 kohdan) nojalla voi syntyä menettelyn eri vaiheissa sen mukaan, pystyykö vastaaja yhä riitauttamaan toimivallan. Toimivallan riitauttamisen aikaraja voi olla (lainvoiman vuoksi) ensimmäisen oikeusasteen tuomion antamisen jälkeen tai myöhemmin muutoksenhakumenettelyn aikana (sen mukaan, onko vastaaja riitauttanut toimivallan ensimmäisessä oikeusasteessa ja muutoksenhakuasteessa, ja riippuen asiaa koskevista menettelysäännöistä).(45) Katson näin ollen, että ristiriitaisten tuomioiden vaaran ehkäisemisen ja asianmukaisen lainkäytön varmistamisen tavoitteet (jotka ovat myös olennainen osa vireilläolosääntöä) saavutetaan parhaiten, kun toimivalta vahvistetaan viittaamalla kyseiseen ajankohtaan eikä pelkästään ensimmäisen asteen tuomion antamiseen (myös sillä perusteella, että kyseinen ajankohta voi olla jopa ennen tuomion antamista). Näin ollen ”muun kuin ensisijaisen” tuomioistuimen on todettava, ettei sillä ole toimivaltaa, vain silloin, kun on kohtuullista olettaa, että ”ensisijainen” tuomioistuin ryhtyy tutkimaan asiakysymystä. Lisäksi rinnakkaisten oikeudenkäyntien pitkittymisen kielteiset seuraukset mahdollisen muutoksenhaun aikana ovat joka tapauksessa vähäisiä, koska ”muussa kuin ensisijaisessa” tuomioistuimessa vireillä olevia menettelyjä yleensä lykättäisiin.
97.      Tämä lopputulos poikkeaa asetuksen N:o 1215/2012 38 artiklan a alakohdan säännöstä, jonka mukaan tuomion riitauttaminen yhdessä jäsenvaltiossa ei estä sen tunnustamista toisessa jäsenvaltiossa (”voi keskeyttää asian käsittelyn – –, jos tuomio on riitautettu” (kursivointi tässä)).
98.      Tästä syystä vaikuttaa siltä, että vaikka velvollisuus tunnustaa pelkästään toimivaltaa koskeva päätös voi syntyä riippumatta siitä, onko se lainvoimainen vai ei (kuten asetuksen N:o 1215/2012 38 artiklan a alakohdasta seuraa), ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan vireilläolovaikutusta koskevan tilanteen käytännön ratkaisun kannalta merkityksellisempää on se, että huomiotta jätetyssä oikeuspaikkasopimuksessa nimetyn tuomioistuimen velvollisuus todeta, että se ei ole toimivaltainen asetuksen N:o 2012/2015 29 artiklan 3 kohdan nojalla, syntyy vasta, kun sen tuomioistuimen, jossa kanne on ensin nostettu, toimivalta on vahvistettu edellä kuvatulla tavalla (kun tätä toimivaltaa ei voida enää riitauttaa).
99.      Huomautan lopuksi, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää näkemyksenään myös (ymmärtääkseni vaihtoehtona negatiivisten toimivaltaristiriitojen vaaraan liittyvien huolenaiheiden osalta), että vaikka Espanjan tuomioistuinten ratkaisu olisi saanut lainvoiman (mikä tarkoittaa, ettei ratkaisua voida enää riitauttaa), kyseisiä tuomioistuimia ei voida estää muuttamasta menettelytapaansa ja noudattamasta asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklan 2 kohtaa, jotta sovelletaan oikeaa toimivaltaperustetta.
100.  Edellä esittämäni päätelmän vuoksi tätä näkökantaa ei ole tarpeen tarkastella. Täydellisyyden vuoksi totean kuitenkin, etten katso, että muun kuin nimetyn tuomioistuimen jäsenvaltion lainsäädäntöön perustuvan toimivaltaisuuden toteamisen lainvoimaa voitaisiin jättää huomiotta viittaamalla yksinkertaisesti unionin oikeuden ensisijaisuuteen.
101.  Unionin oikeudessa ei nimittäin ole mitään yleistä velvollisuutta, jonka mukaan ”kansallisen tuomioistuimen olisi jätettävä soveltamatta kansallisia menettelysääntöjä, joiden perusteella tuomioistuinratkaisu on lainvoimainen, vaikka siten olisi mahdollista lopettaa unionin oikeuden vastainen kansallinen tilanne”.(46) Unionin tuomioistuin muistuttaa toistuvasti lainvoiman periaatteesta, joka on tärkeä sekä oikeusrauhan ja oikeussuhteiden vakauden että hyvän lainkäytön varmistamiseksi.(47) Vaikka unionin tuomioistuin on määritellyt useita rajoitettuja poikkeuksia tähän olettamaan, mitään niistä ei voida soveltaa nyt käsiteltävässä asiassa.(48) Joka tapauksessa kysymystä olisi tarkasteltava vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteen, jotka muodostavat kehyksen jäsenvaltioiden menettelyllisen itsemääräämisoikeuden käytölle SEU 4 artiklan 3 kohtaan kirjatun vilpittömän yhteistyön periaatteen mukaisesti, muodostaman prisman läpi.(49) Edellä esittämäni perusteella tyydyn kuitenkin tarkastelemaan näitä yleisiä huomautuksia ilman, että asian tätä näkökohtaa olisi tarpeen tutkia yksityiskohtaisemmin.
102. Edellä esitetyn perusteella katson, että asetuksen N:o 1215/2012 2 artiklan a alakohtaa ja 36 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kyseisissä säännöksissä tarkoitettu tuomion käsite kattaa päätöksen, jossa jäsenvaltion tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, toteaa olevansa toimivaltainen (tutkimatta vielä asiakysymystä) kyseisen asetuksen 31 artiklan 2 kohdan vastaisesti. Lisäksi on niin, että vaikka velvollisuus tunnustaa tällainen päätös syntyy riippumatta siitä, onko se lainvoimainen vai ei, huomiotta jätetyssä oikeuspaikkasopimuksessa nimetyn tuomioistuimen, jossa kanne on myöhemmin pantu vireille, velvollisuus todeta, ettei sillä ole toimivaltaa asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 3 kohdan nojalla, syntyy vasta, kun (muun kuin nimetyn) tuomioistuimen, jossa kanne on ensin nostettu, on vahvistettu olevan toimivaltainen asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla, toisin sanoen silloin, kun tätä toimivaltaa ei voida enää riitauttaa vireillä olevassa menettelyssä.
V       Ratkaisuehdotus
103. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Bundesgerichtshofille seuraavasti:
Asetuksen N:o 1215/2012 2 artiklan a alakohtaa ja 36 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kyseisissä säännöksissä tarkoitettu tuomion käsite kattaa päätöksen, jossa jäsenvaltion tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, toteaa olevansa toimivaltainen (tutkimatta vielä asiakysymystä) kyseisen asetuksen 31 artiklan 2 kohdan vastaisesti.
Vaikka velvollisuus tunnustaa tällainen päätös syntyy riippumatta siitä, onko se lainvoimainen vai ei, huomiotta jätetyssä oikeuspaikkasopimuksessa nimetyn tuomioistuimen, jossa kanne on myöhemmin pantu vireille, velvollisuus todeta, ettei sillä ole toimivaltaa asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 3 kohdan nojalla, syntyy vasta, kun (muun kuin nimetyn) tuomioistuimen, jossa kanne on ensin nostettu, on vahvistettu olevan toimivaltainen asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla, toisin sanoen silloin, kun tätä toimivaltaa ei voida enää riitauttaa vireillä olevassa menettelyssä.
1      Alkuperäinen kieli: englanti.
2      Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1215/2012 (uudelleenlaadittu) (EUVL 2012, L 351, s. 1).
3      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että kyseiset kanteet eivät ole asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja ”samaa asiaa koskevia kanteita”, mitä tarkastellaan myöhemmin.
4      Kuten jäljempänä selvennän yksityiskohtaisemmin, asetuksen N:o 1215/2012 31 artiklan 2 kohdan mukaan silloin, kun asianosaisten välisessä sopimuksessa on annettu tietyn jäsenvaltion tuomioistuimelle yksinomainen toimivalta, kyseisen nimetyn tuomioistuimen on voitava ensisijaisesti päättää, onko se toimivaltainen käsittelemään ja ratkaisemaan kanteen, vaikka asiaa ei ole ensin saatettu vireille kyseisessä tuomioistuimessa.
5      Asetuksen N:o 1215/2012 36 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”jäsenvaltiossa annettu tuomio tunnustetaan muissa jäsenvaltioissa ilman eri menettelyä”.
6      Ks. tuomio 21.3.2024, Gjensidige (C‑90/22, EU:C:2024:252, jäljempänä tuomio Gjensidige).
7      Ennakkoratkaisupyynnössä ei anneta lisätietoja Kanadevian osallistumisesta kyseisiin menettelyihin.
8      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Oberlandesgericht Köln on esittänyt tältä osin epäilyksiä.
9      Ks. vastaavasti tuomio 6.10.2021, Consorzio Italian Management ja Catania Multiservizi (C‑561/19, EU:C:2021:799, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
10      Ks. vastaavasti tuomio 29.4.2025, Prezydent Miasta Mielca (C‑453/23, EU:C:2025:285, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
11      Katso ratkaisuehdotukseni Procureur de la République (Eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja luovutuspyynnön konkurrenssi) (C‑763/22, EU:C:2024:707, 84 kohta ja alaviite 33). Muistutan lisäksi tähän näkökohtaan liittyen, ettei asianosaisilla ole subjektiivista oikeutta tietyn kysymyksen esittämiseen SEUT 267 artiklan mukaisessa menettelyssä. Ks. tuomio 6.10.2021, Consorzio Italian Management and Catania Multiservizi (C‑561/19, EU:C:2021:799, 54 ja 55 kohta) ja ratkaisuehdotukseni Centro Petroli Roma – II (C‑386/24, EU:C:2025:775, 49 ja 50 kohta).
12      Asetuksen N:o 1215/2012 39 artiklan mukaan ”jäsenvaltiossa annettu tuomio, joka on täytäntöönpanokelpoinen kyseisessä jäsenvaltiossa, on täytäntöönpanokelpoinen myös muissa jäsenvaltioissa ilman tuomion täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista”.
13      Ks. tältä osin asetuksen N:o 1215/2012 johdanto-osan 3 ja 26 perustelukappale. Ks. esim. tuomio Gjensidige, 60 kohta ja ratkaisuehdotukseni Spielerschutz Sigma (C‑683/24, 96 kohta), joka esitetään samana päivänä kuin tämä ratkaisuehdotus.
14      Ks. erityisesti asetuksen N:o 1215/2012 johdanto-osan 4, 6 ja 26 perustelukappale.
15      Asetuksen N:o 1215/2015 52 artiklassa säädetään, että ”jäsenvaltiossa annetun tuomion asiasisältöä ei saa sen sisältämän asiaratkaisun osalta ottaa missään tapauksessa uudelleen tutkittavaksi vastaanottavassa jäsenvaltiossa”.
16      Asetuksen 1215/2012 45 artiklan 3 kohta. Jenardin selvityksen mukaan ”se, että tuomiota ei saa sen sisältämän asiaratkaisun osalta ottaa uudelleen tutkittavaksi, on ilmaus täydellisestä luottamuksesta alkuperävaltion tuomioistuimeen; tämän luottamuksen tuomion asiaratkaisun oikeellisuuteen täytyy tietysti koskea myös sitä, että tuomioistuin on soveltanut [yhdenmukaistettuja] toimivaltasääntöjä oikein”, P. Jenard, Report on the Convention on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters (allekirjoitettu Brysselissä 27.9.1986) (EYVL 1979, C 59, s. 1), s. 46 (jäljempänä Jenardin selvitys). Unionin tuomioistuin esittää tämän poiminnon 15.11.2012 antamassaan tuomiossa Gothaer Allgemeine Versicherung ym. (C‑456/11, EU:C:2012:719, 37 kohta; jäljempänä tuomio Gothaer).
17      Ks. esim. julkisasiamies Botin ratkaisuehdotus Gothaer Allgemeine Versicherung ym. (C‑456/11, EU:C:2012:554, 72, 73 ja 75 kohta; jäljempänä ratkaisuehdotus Gothaer).
18      Tuomio Gjendisige, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen. Ks. asetuksen N:o 44/2001 osalta esim. tuomio Gothaer, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen. Ks. vuoden 1968 Brysselin yleissopimuksen osalta tuomio 28.3.2000, Krombach (C‑7/98, EU:C:2000:164, 31 kohta) ja tuomio 27.6.1991, Overseas Union Insurance ym. (C‑351/89, EU:C:1991:279, 23 ja 24 kohta). Muistutan siitä, että ”koska asetuksella N:o 1215/2012 kumottiin ja korvattiin asetus N:o 44/2001, jolla puolestaan korvattiin Brysselin yleissopimus, unionin tuomioistuimen tulkinta jonkin näiden oikeudellisten välineiden säännöksistä ja määräyksistä koskee myös niistä muiden säännöksiä ja määräyksiä, mikäli näiden säännösten ja määräysten voidaan katsoa vastaavan toisiaan”. Ks. esim. tuomio Gjendisige, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
19      Huomautan, että tuomion Gjensidige taustalla oleviin tosiseikkoihin sovellettiin tavaran kansainvälisessä tiekuljetuksessa käytettävästä rahtisopimuksesta Genevessä 19.5.1956 allekirjoitettua yleissopimusta, sellaisena kuin se on muutettuna Genevessä 5.7.1978 allekirjoitetulla pöytäkirjalla. Koska viimeksi mainitussa yleissopimuksessa ei kuitenkaan ole tunnustamista koskevia erityissääntöjä, tätä näkökohtaa säännellään asetuksella N:o 1215/2012 (ja tuomioistuin tarkasteli sitä näin ollen sen perusteella). Ks. tuomio Gjensidige, 43–47 kohta.
20      Unionin tuomioistuin tarkasteli myös asetuksen N:o 1215/2015 45 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua oikeusjärjestyksen perusteita koskevaa kieltäytymisperustetta, jota, kuten asetuksen N:o 1215/2015 45 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä täsmennetään, ei voida soveltaa toimivaltasääntöihin. Ks. tuomio Gjensidige, 51–53 kohta.
21      Nämä suojaavat toimivaltasäännöt on esitetty asetuksen N:o 1215/2012 II luvun 3–5 jaksossa.
22      Ne on lueteltu asetuksen N:o 1215/2012 24 artiklassa. Ne kattavat i) tietyt kiinteään omaisuuteen liittyvät näkökohdat, ii) tietyt yhtiöihin ja muihin oikeushenkilöihin liittyvät asiat, iii) julkiseen rekisteriin tehtyjen merkintöjen pätevyyden, iv) patentin, tavaramerkin, mallin tai muiden senkaltaisten pätevyyden ja v) tuomioiden täytäntöönpanon.
23      Muistutan siitä, että asetuksen N:o 1215/2012 25 artiklan 1 kohdan mukaan oikeuspaikkasopimuksessa annettu toimivalta on yksinomainen, jos asianosaiset eivät toisin ole sopineet. Muistutan myös siitä, että asetuksen N:o 1215/2012 25 artikla sisältyy asetuksen N:o 1215/2012 II luvun 7 jaksoon. Tämä seikka on merkityksellinen, koska asetuksen N:o 1215/2015 45 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohdassa säädetyssä poikkeuksessa viitataan tuomioihin, jotka ovat ristiriidassa II luvun 6 jaksossa lueteltujen toimivaltaperusteiden kanssa.
24      Ratkaisuehdotukseni Gjensidige (C‑90/22, EU:C:2023:994, 86 kohta; jäljempänä ratkaisuehdotukseni Gjensidige).
25      Ks. tältä osin tuomio Gjensidige, 73 kohta. Ks. myös Euroopan komission vihreä kirja tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 tarkistamisesta, KOM(2009) 175 lopullinen, s. 5.
26      Ks. Brysselin yleissopimuksen 21 artikla ja asetuksen N:o 44/2001 27 artikla.
27      Asetuksen 1215/2012 johdanto-osan 22 perustelukappale. Ks. myös Law, S., ”Article 31”, teoksessa Requejo Isidro, M. (ed.), Brussels I Bis: A Commentary on Regulation (EU) No 1215/2012, Edward Elgar Publishing (Series: Elgar Commentaries in Private International Law), 2022, s. 490–499 sekä s. 495 ja sitä seuraavat sivut.
28      Ks. erityisesti vuoden 1968 Brysselin yleissopimuksen osalta tuomio 9.12.2003, Gasser (C‑116/02, E:C:2003:657, 41–54 kohta). Ks. Mankowski, P., ”Der Schutz von Gerichtsstandsvereinbarungen vor abredewidrigen Klagen durch Art. 31 Abs. 2 EuGVVO n.F.”, RIW 2015, s. 17–24; Law, S., ”Article 31”, teoksessa Requejo Isidro, M. (ed.), Brussels I Bis: A Commentary on Regulation (EU) No 1215/2012, Edward Elgar Publishing (Series: Elgar Commentaries in Private International Law), 2022, s. 490–499, erityisesti s. 494.
29      Ks. tuomio Gjensidige, 73 kohta.
30      Ks. tältä osin myös ratkaisuehdotukseni Gjensidige, 91 ja 98 kohta.
31      Ks. tuomio Gjensidige, 25–29 kohta. Jenardin selvitys, alaviite 16, op cit. erityisesti 42 kohta; Report on the Convention of 9 October 1978 on the Association of the Kingdom of Denmark, Ireland and the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland to the Convention on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters and to the Protocol on its interpretation by the Court of Justice (allekirjoitettu Luxemburgissa 9.10.1979) (EYVL 1979, C 59, s. 71), 184 ja 191 kohta.
32      Tuomio 20.6.2022, London Steam-Ship Owners’ Mutual Insurance Association (C‑700/20, EU:C:2022:488, 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös tuomio 14.10.2004, Mærsk Olie & Gas (C‑39/02, jäljempänä tuomio Mærsk, EU:C:2004:615, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33      Tuomio Mærsk, 52 kohta.
34      Unionin tuomioistuin totesi lisäksi, että toisen jäsenvaltion tuomioistuimen esittämä kyseisen lausekkeen pätevyyttä koskeva toteamus sitoo sitä tuomioistuinta, jossa tunnustamista vaaditaan. Tuomio Gothaer, 43 kohta.
35      Ks. tuomio Gothaer, 20 kohta, jossa toistetaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kyseisessä asiassa antama selitys, josta ilmenee, että Saksan oikeuskirjallisuudessa toimivallan puuttumista koskeva päätös on ”tutkimisedellytysten täyttymisestä tehty päätös” (Prozessurteil), jolla kanne jätetään tutkimatta, koska asiaratkaisun antamista koskevat edellytykset eivät ole täyttyneet.
36      Ks. vastaavasti Mankowski, P., ”Der Schutz von Gerichtsstandsvereinbarungen vor abredewidrigen Klagen durch Art. 31 Abs. 2 EuGVVO n.F.”, Recht der internationalen Wirtschaft, 2015, s. 17–24.
37      Ks. kyseisen asian vaikutuksista Voulgarakis K.D., ”Reflections on the scope of ’EU res judicata’ in the context of Regulation 1215/2012, Journal of Private International Law, 2020, 16:3, s. 451–464.
38      Ks. vastaavasti ratkaisuehdotus Gothaer, 46–48 kohta.
39      Tuomio Gothaer, 30 ja 31 kohta ja tuomio 7.4.2022, H Limited (C‑568/20, EU:C:2022:264, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40      Tai asetuksen N:o 1215/2012 30 artiklassa tarkoitetulla toisiinsa liittyviä kanteita koskevalla säännöllä. Tällaiset kanteet eivät täytä edellytyksiä sille, että niiden voitaisiin katsoa koskevan samaa asiaa samojen asianosaisten välillä (mikä on edellytys vireilläolosääntöjen soveltamiselle), mutta niissä esiin tuotujen asioiden samankaltaisuus voi silti oikeuttaa asian käsittelyn keskeyttämisen ja tietyissä olosuhteissa sen, että tuomioistuin, jossa kanne on nostettu myöhemmin, jättää asian tutkimatta.
41      Ks. myös Mankowski, P., ”Der Schutz von Gerichtsstandsvereinbarungen vor abredewidrigen Klagen durch Art. 31 Abs. 2 EuGVVO n.F.”, RIW 2015, s. 17–24.
42      Kursivointi tässä.
43      Tuomio 27.2.2014, Cartier parfums-lunettes ja Axa Corporate Solutions assurances (C‑1/13, EU:C:2014:109, 44 kohta). Unionin tuomioistuin esitti nämä toteamukset yleisen vireilläolosäännön yhteydessä (josta säädetään asetuksessa N:o 44/2001, joka vastaa asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklaa), mutta saman on pädettävä (asetuksen N:o 2015/2012 31 artiklan 2 kohdan) erityisen vireilläolosäännön yhteydessä, koska ajankohta, jolloin ”muun kuin ensisijaisen” tuomioistuimen on todettava, ettei se ole toimivaltainen, määritellään samalla tavalla. Vaikka unionin tuomioistuin on todennut, ettei sen ratkaisu kata tapauksia, joissa tuomioistuimella, jossa kanne on nostettu myöhemmin, on (yleisen vireilläolosäännön nojalla) yksinomainen toimivalta, on kuitenkin selvää, että unionin tuomioistuin viittasi tältä osin yksinomaisen toimivallan perusteisiin, joista ei voida sopimuksin poiketa (ja joiden noudattamatta jättäminen voi johtaa tunnustamisesta kieltäytymiseen asetuksen (EU) 2015/2012 45 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohdan nojalla, kuten edellä on selitetty). Ibidem, 26 kohta.
44      Ibidem, 42 ja 43 kohta.
45      BeckOK ZPO/Eichel, 60. Ed. 1.3.2026, Brüssel Ia-VO Art. 29, 47 kohta.
46      Ks. esim. tuomio 9.4.2024, Profi Credit Polska (Lainvoimaisella tuomiolla päätetyn menettelyn uudelleen aloittaminen) (C‑582/21, EU:C:2024:282, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
47      Ks. esim. tuomio 18.12.2025, Soledil (C‑320/24, EU:C:2025:993, 32 kohta) ja tuomio 24.10.2018, XC ym. (C‑234/17, EU:C:2018:853, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
48      Ks. yleiskatsaus esim. ratkaisuehdotukseni Profi Credit Polska (Lainvoimaisella ratkaisulla päätetyn menettelyn aloittaminen uudelleen) (C‑582/21, EU:C:2023:674, 42–50 ja 158–169 kohta) tai ratkaisuehdotukseni Società Cattolica di Assicurazione (C‑17/25, 57–64 kohta), joka esitetään samana päivänä kuin tämä ratkaisuehdotus.
49      Ks. esim. tuomio 16.1.2025, BALTIC CONTAINER TERMINAL (C‑376/23, EU:C:2025:20, 73 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).