62014CC0398
PEDRO CRUZ VILLALÓN
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2015. szeptember 22. (
1
)
C‑398/14. sz. ügy
Bizottság
kontra
Portugál Köztársaság
„Tagállami kötelezettségszegés — 91/271/EGK irányelv — Települési szennyvíz — A szennyvíz kezelése — A 91/271/EGK irányelv 4. cikkének (1) bekezdése által előírt kötelezettség teljesítése szempontjából releváns időpont — A 91/271/EGK irányelv I. mellékletének D. pontja — A kezelt vizek minőségének ellenőrzésére irányuló eljárás”
1.
A jelen keresettel a Bizottság azt rója fel a Portugál Köztársaságnak, hogy nem tett eleget a 91/271/EGK (
2
) irányelv 4. cikkében foglaltaknak, és különösen azt állítja, hogy az említett rendelkezés teljesítéséhez nem elegendő a szennyvíztisztító telepeket csak megépíteni, ezen kívül az említett irányelv I. mellékletének D. pontjában előírt ellenőrzések kielégítő módon történő elvégzése is szükséges. Így a Bíróságnak lehetősége nyílik arra, hogy kifejezetten az irányelv 4. cikke és a hivatkozott I. mellékletének D. pontja közötti kapcsolat kérdéskörét vizsgálja, jóllehet már van néhány elkülönülő döntése e tekintetben.
2.
A pert megelőző szakaszban és még a Bíróság előtt benyújtott írásbeli észrevételeiben a Bizottság és a Portugál Köztársaság azon vitára összpontosított, hogy konkrétan mely agglomerációk azok, amelyek nem tettek eleget a 91/271 irányelv 4. cikke szerinti kötelezettség teljesítési feltételeinek, amelyre a Bizottság is hivatkozik.
3.
Mindazonáltal, a Bíróság az eljárási szabályzat 61. cikkének (1) bekezdése alapján felhívta a feleket, hogy a tárgyaláson fejtsék ki véleményüket a szóban forgó rendelkezés teljesítési feltételeiről; különösen arról, hogy a telep üzembe helyezésének időpontját kell tekintetbe venni, vagy az irányelv I. melléklete D. pontjának alkalmazásában – amely előírja a tagállamok számára, hogy biztosítsák a szennyvizek minőség‑ellenőrzésére irányuló módszerek alkalmazását – egy évnek el kell telnie a telep üzembe helyezését követően, továbbá, hogy foglaljanak állást a 91/271 irányelv említett D. pontja és 4. cikkének (1) és (3) bekezdése közötti esetleges kapcsolatra vonatkozó kérdésről.
I – Jogszabályi háttér
A – Az uniós jog
4.
A 91/271 irányelv első, harmadik, negyedik és nyolcadik preambulumbekezdése a következőképpen rendelkezik:
„mivel az Északi‑tenger és a Közösség más vizeinek védelméről szóló, 1988. június 28‑i tanácsi állásfoglalás[ (
3
) ] felkérte a Bizottságot, hogy nyújtson be javaslatot a települési szennyvíz tisztításának közösségi szinten megkövetelt intézkedéseire vonatkozóan;
[…]
mivel a környezetnek az elégtelen módon tisztított települési szennyvíz elvezetésének hátrányos hatásaitól való megóvása érdekében általában szükség van a települési szennyvíz másodlagos tisztítására;
mivel érzékeny területeken szigorúbb követelményeket kielégítő tisztítást kell megkövetelni; mivel egyes kevésbé érzékeny területeken az elsődleges tisztítás megfelelőnek tekinthető;
[…]
mivel szükséges a szennyvíztisztító telepek, a befogadó vizek és a szennyvíziszap‑ártalmatlanítás folyamatos ellenőrzése annak biztosítására, hogy a környezet védve legyen a szennyvízkibocsátás káros hatásaitól;
[…]”.
5.
A 91/271 irányelv 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ez az irányelv a települési szennyvíz összegyűjtésére, kezelésére és kibocsátására, valamint egyes ipari szektorok szennyvizének kezelésére és kibocsátására vonatkozik.
Az irányelv célja a környezet megóvása a fent említett szennyvízkibocsátások káros hatásaitól.”
6.
Ugyanezen irányelv 2. cikke értelmében és „alkalmazásában:
1)
»települési szennyvíz«: a háztartási szennyvíz vagy a háztartási és ipari szennyvíz, illetve csapadékvíz keveréke.
[…]
5)
»gyűjtőrendszer«: olyan vezetékrendszer, amely összegyűjti és elvezeti a települési szennyvizet.
6)
»1 [LE] (lakosegyenérték)«: szerves, biológiailag lebontható terhelés, amelynek ötnapos biokémiai oxigénigénye (BOI 5) 60 g oxigén/nap.
[…]
8)
»másodlagos kezelés«: a települési szennyvíznek általában biológiai tisztítást és utóülepítést magában foglaló vagy más eljárással való tisztítása, amely megfelel az I. melléklet 1. táblázatában megállapított követelményeknek.
[…]”.
7.
A 91/271 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A tagállamok gondoskodnak arról, hogy minden agglomeráció rendelkezzék települési szennyvizet összegyűjtő rendszerekkel:
—
legkésőbb 2000. december 31‑ig a 15000 lakosegyenértéknél (LE) nagyobbak és
—
legkésőbb 2005. december 31‑ig. a 2000 és 15000 LE közöttiek.
[…]”.
8.
Ugyanezen irányelv 4. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A tagállamok biztosítják, hogy a gyűjtőrendszerekbe vezetett szennyvizet vízbe történő kibocsátás előtt másodlagos kezelésnek vagy egy ezzel egyenértékű kezelésnek vessék alá, az alábbiak szerint:
—
legkésőbb 2000. december 31‑ig a 15000 lakosegyenértéknél nagyobb agglomerációk minden kibocsátott szennyvizét;
—
legkésőbb 2005. december 31‑ig a 10000 és 15000 lakosegyenérték közötti agglomerációk minden kibocsátott szennyvizét;
—
legkésőbb 2005. december 31‑ig a 2000 és 10000 lakosegyenérték közötti agglomerációk édesvízbe és a torkolatokba kibocsátott szennyvizét.
[…]
(3)   Az (1) és (2) bekezdésben leírt települési szennyvíztisztító telepekről kibocsátott víznek ki kell elégítenie az I. melléklet B szakaszának [helyesen: B. pontjának] vonatkozó követelményeit. […]
(4)   A LE‑ben kifejezett terhelést az év során a tisztító telepre belépő maximális heti átlag‑terhelés alapján kell kiszámítani, figyelmen kívül hagyva a rendkívüli, például heves esőzés következtében előálló helyzeteket.”
9.
Az említett irányelv 15. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Az eljárásra jogosult hatóságok, illetve az erre felhatalmazott testületek folyamatosan ellenőrzik:
—
a települési szennyvíztisztító telepek kibocsátásait az I. melléklet B szakaszában [helyesen: B. pontjában] foglalt követelmények betartásának ellenőrzése érdekében, az I. melléklet D szakaszában [helyesen: D. pontjában] megállapított ellenőrzési eljárásoknak megfelelően;
[…]”.
10.
A 91/271 irányelvnek „A települési szennyvízre vonatkozó követelmények” címet viselő I. melléklete az alábbi négy részre tagolódik: A. Gyűjtőrendszerek; B. Kibocsátás a települési szennyvíztisztító telepekről a befogadó vizekbe; C. Ipari szennyvíz; D. Referencia‑módszerek az ellenőrzésre és az eredmények kiértékelése.
11.
Az I. melléklet B. pontja szerint:
„1.
A szennyvíztisztító telepeket úgy kell tervezni vagy átalakítani, hogy reprezentatív mintákat lehessen venni a bejövő szennyvízből és az elfolyó kezelt szennyvízből, mielőtt azt a befogadó vizekbe bocsátanák.
2.
A települési szennyvíztisztító telepekről kibocsátott, a 4. és 5. cikknek megfelelően kezelt szennyvizeknek ki kell elégíteniük az 1. táblázat követelményeit.
[…]”.
12.
Az irányelv I. melléklete D. pontjának rendelkezése szerint:
„1.
A tagállamok biztosítják, hogy olyan ellenőrzési módszer kerüljön alkalmazásra, amely legalább az alább leírt követelményszinteket teljesíti:
A 2., 3. és 4. bekezdésben említettek mellett más módszerek is alkalmazhatók, ha igazolható, hogy ezek egyenértékű eredményeket adnak.
A tagállamok minden vonatkozó információt megadnak a Bizottságnak az alkalmazott módszereket illetően. Ha a Bizottság úgy találja, hogy a 2., 3. és 4. bekezdésben megadott feltételek nem teljesülnek, megfelelő javaslatot nyújt be a Tanácsnak.
2.
Vízhozammal arányos vagy 24 órás mintákat kell venni a tisztító telep elfolyó, és ha szükséges befolyó oldalán is, mindig ugyanazon a jól meghatározott ponton annak ellenőrzésére, hogy teljesülnek‑e a kibocsátott szennyvízre az ezen irányelvben megállapított követelmények.
Elismert nemzetközi laboratóriumi gyakorlatot kell alkalmazni annak érdekében, hogy a minták változása a mintavétel és az elemzés között eltelő időszakban minimális legyen.
3.
Az éves minimális mintavételszámot a tisztító telep méretétől függően kell meghatározni és az év során rendszeres időközönként kell a mintákat venni:
‑ 2000 – 9999 LE: az első év során 12 minta.
A következő években négy minta, ha kimutatható, hogy az első év során a víz kielégíti ezen irányelv követelményeit; ha a négy közül egy minta nem megfelelő, a következő évben 12 mintát kell venni.-
10 000–49 999 LE: 12 minta.-
50000 LE és felette: 24 minta.
[…]”.
13.
A 91/271 irányelv I. mellékletének 1. táblázata „Az irányelv 4. és 5. cikkének hatálya alá eső települési szennyvíztisztító telepek kibocsátásaira vonatkozó követelményeket […]” tartalmazza.
B – A nemzeti jog
14.
A 91/271 irányelvet az 1997. június 19‑i 152/97 törvényrendelettel ültették át a portugál jogba. (
4
)
15.
Az említett 152/97 törvényrendelet 5. cikkének (2) bekezdése bizonyos határidőket állapít meg arra, hogy a 4. cikkben említett intézmények alkalmazzák az ahhoz szükséges módszereket, hogy a hatálybalépésekor fennálló vagy előrelátható kibocsátásokat másodlagos kezelésnek vessék alá. Közelebbről 2005. december 31‑ét jelöli meg a 10 000‑et meghaladó, de legfeljebb 15000 lakosegyenérték közötti agglomerációk számára, és édesvízbe, illetve torkolatokba kibocsátott szennyvíz esetén a 2000‑et meghaladó, de legfeljebb 10000 lakosegyenérték közötti agglomerációk számára.
16.
A 152/97 törvényrendelet 14. cikke értelmében a 15. cikk (2) bekezdésében foglalt rendelkezések megsértése olyan jogsértés, amely alapján bírság szabható ki.
II – A pert megelőző eljárás
17.
A jelen keresetet megelőző eljárás 2009‑ben kezdődött, és tárgyát a 91/271 irányelv 3., 4. és 10. cikkének a Portugál Köztársaság által történő, 186 agglomerációt érintő esetleges megsértése képezte.
18.
A pert megelőző eljárás során a Portugál Köztársaság részben eleget tett a Bizottság felszólításainak, így végül ez utóbbi keresete a 91/271 irányelv 4. cikkének Portugália 52 agglomerációjában történt megsértésére összpontosul.
III – A Bizottság keresete és a Bíróság előtti eljárás
19.
A Bizottság keresetlevelében azt állította, hogy az átültetett rendelkezés teljesítéséhez nem elég szennyvíztisztító telepeket létrehozni (ugyanezen 91/271 irányelv 3. cikke által előírt kötelezettség), a telepeknek működniük is kell, méghozzá oly módon, hogy a kezelt szennyvíz megfeleljen az említett irányelv I. mellékletében foglalt követelményeknek.
20.
A Bizottság véleménye szerint annak meghatározásához, hogy a kezelt szennyvíz megfelel‑e az I. melléklet követelményeinek, az első év során az I. melléklet D. pontjában előírtak szerint kell ellenőrizni a szennyvizet.
21.
A portugál kormány ellenkérelmében nem vitatta a fentieket, és védekezését arra összpontosította, hogy tulajdonképpen 26 érintett agglomerációról van szó, és a követelmény teljesítéséhez szükséges munkák nagyon előrehaladottak.
22.
Amint azt fentebb megjegyeztem, a Bíróság az adott időben felhívta a feleket, hogy fejtsék ki véleményüket a 91/271 irányelv 4. cikke teljesítésének feltételeivel kapcsolatban, és azt kérte, hogy azon konkrét kérdésben foglaljanak állást, hogy elegendő‑e, ha a telepet üzembe helyezik, vagy ezenfelül az is szükséges, hogy az irányelv I. mellékletének D. pontja alapján, amely előírja a tagállamok számára a szennyvizek minőségellenőrzésére vonatkozó módszerek alkalmazásának biztosítását, az ellenőrzések kielégítően magas eredményeket mutassanak a működésük első éve folyamán.
23.
A tárgyalás során a Bizottság fenntartotta, hogy nem elég felépíteni egy szennyvíztisztító telepet, annak megfelelően is kell működnie, tekintettel arra, hogy a 91/271 irányelv célja a kezelt vizek minőségének biztosítása, nem pedig pusztán szennyvíztisztító telepek építése. A Bizottság szerint a telepek megfelelő működése kizárólag a 91/271 irányelv I. mellékletének D. pontjában előírt ellenőrzések végzésével igazolható, amelyhez éves szinten minimális számú mintára van szükség a szennyvíztisztító üzemek méretétől függően, különösen a működésük első évében.
24.
A Portugál Köztársaság úgy ítéli meg, hogy az irányelv 4. cikkének teljesítése szempontjából releváns időpont a szennyvíztisztító telep üzembe helyezése, konkrétabban az az időpont, amelyben a telep elindításával a szennyvíz az első minőségellenőrzésen megfelel.
IV – Értékelés
A – Előzetes megjegyzések
25.
Mint ismeretes, az a körülmény, hogy egy tagállam nem vitatja a Bizottság által felrótt kötelezettségszegést, nem akadálya annak, hogy a Bíróság megvizsgálja, hogy helytálló‑e az uniós jog azon értelmezése, amely a Bizottságot a kereset előterjesztéséhez vezette. A Bizottság kontra Svédország ítélet szavaival, „a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset keretében a Bíróság feladata annak megállapítása, hogy a felrótt kötelezettségszegés fennáll‑e, vagy sem, még akkor is, ha az érintett állam nem vitatja a kötelezettségszegést” (
5
).
26.
A jelen ügyben a Portugál Köztársaság kezdetben, írásbeli észrevételeiben vitatta a Bizottságnak a 91/271 irányelv 4. cikkének megsértésére vonatkozó értékelését több agglomerációval kapcsolatban, de nem kérdőjelezte meg az említett rendelkezés azon értelmezését, amely alapján a Bizottság megállapította, hogy a Portugál Köztársaság a Szerződésekből (EUMSZ 258. cikk) eredő valamely kötelezettségét megszegte.
27.
Tekintettel arra, hogy – bármilyen legyen is a Portugál Köztársaság által kialakított védekezés – „e Bíróság feladata annak megállapítása, hogy a felrótt kötelezettségszegés fennáll‑e, vagy sem”, a Bíróság felhívta a feleket, amint az fentebb említést nyert, hogy nyilatkozzanak a 91/271 irányelv 4. cikkének ugyanezen irányelv I. melléklete D. pontjával összefüggésben adott értelmezésével kapcsolatban. Ez alapján a Portugál Köztársaság már a tárgyaláson vitatta a Bizottság által e rendelkezés tekintetében adott értelmezést, és azt állította, hogy kötelezettségszegés csak akkor állapítható meg, ha a szennyvíztisztító telep nem kezdte meg a működését az előírt időpontban, anélkül, hogy az I. melléklet hivatkozott D. pontjában meghatározott ellenőrzések elvégzéséhez szükséges időnek le kellene telnie.
28.
Meg kell tehát határozni, hogy a Bizottságnak a 91/271 irányelv 4. cikkére vonatkozó értelmezése összeegyeztethető‑e a joggal, mivel végső soron e körülménytől függ a jelen eljárás alapját képező keresettel felrótt kötelezettségszegés fennállása.
B – A Bíróságnak a 91/271 irányelv 4. cikke és I. mellékletének D. pontja között fennálló kapcsolat tárgyában hozott határozatairól
29.
A 91/271 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a] tagállamok biztosítják, hogy a gyűjtőrendszerekbe vezetett szennyvizet vízbe történő kibocsátás előtt másodlagos kezelésnek vagy egy ezzel egyenértékű kezelésnek vessék alá”. E kötelezettségnek az agglomeráció típusától függően 2000. december 31. és 2005. december 31. között kellett eleget tenni.
30.
Másrészről, és ugyanezen 4. cikk (3) bekezdése alapján, „[a]z (1) és (2) bekezdésben leírt települési szennyvíztisztító telepekről kibocsátott víznek ki kell elégítenie az I. melléklet B pontjának vonatkozó követelményeit […]”.
31.
Az I melléklet B. pontjának 1. bekezdése megállapítja, hogy „[a] szennyvíztisztító telepeket úgy kell tervezni vagy átalakítani, hogy reprezentatív mintákat lehessen venni a bejövő szennyvízből és az elfolyó kezelt szennyvízből, mielőtt azt a befogadó vizekbe bocsátanák”, 2. bekezdésének rendelkezése szerint pedig „[a] települési szennyvíztisztító telepekről kibocsátott, a 4. és 5. cikknek megfelelően kezelt szennyvizeknek ki kell elégíteniük az 1. táblázat követelményeit”.
32.
A 91/271 irányelv 4. cikke azonban nem tesz említést az I. melléklet D. pontjáról, amelynek értelmében, ahogy azt 1. bekezdésében előírja, „[a] tagállamok biztosítják, hogy olyan ellenőrzési módszer kerüljön alkalmazásra, amely legalább az alább leírt követelményszinteket teljesíti”. Ugyanazon D. pont 2. bekezdése alapján ez kiegészül a „vízhozammal arányos vagy 24 órás [mintavételi kötelezettséggel] a tisztító telep elfolyó, és ha szükséges befolyó oldalán is, mindig ugyanazon a jól meghatározott ponton annak ellenőrzésére, hogy teljesülnek‑e a kibocsátott szennyvízre az ezen irányelvben megállapított követelmények”. Ezenkívül a 3. bekezdés meghatároz egy „éves minimális mintavétel‑számot a tisztító telep méretétől függően […]”, valamint az „év során rendszeres időközönként” történő mintavételi kötelezettséget.
33.
A Bíróságnak már volt lehetősége a 91/271 irányelv 4. cikke és az I. mellékletének D. pontja között esetlegesen fennálló kapcsolat kérdéséről dönteni. Így a Bizottság kontra Olaszország ítéletben (
6
) a Bíróság elfogadta a 91/271 irányelv 4. cikke és az I. mellékletének D. pontja között – a Bizottság álláspontja szerint is – fennálló kapcsolatot, megállapítva, hogy az irányelv 4. cikkének teljesítése a 91/271 irányelv I. mellékletének D. pontjában megállapított mintavételi eljárás tiszteletben tartásával áll összefüggésben.
34.
A Bizottság kontra Belgium ítéletben (
7
) a belga kormány azt állította, hogy nem kell betartani a 91/271 irányelv I. mellékletének D. pontja szerinti eljárást, ha a szennyvíztisztító telep üzembe helyezését követő első eredmények kielégítik az I. melléklet 1. táblázatában foglalt minőségi követelményeket. A Bizottság megállapítja, hogy a Bíróság az ügy érdemi elbírálása során e felvetést kizárta. Kétségtelen azonban, hogy a Bíróságnak abban az esetben nem volt igazán lehetősége e konkrét kérdéssel kapcsolatban állást foglalni, mivel abban az ügyben meghatározó tény volt a belga kormány részéről annak elismerése, hogy a két érintett agglomeráció még csak nem is rendelkezett szennyvíztisztító teleppel, (
8
) amely ok alapján nem jelenthető ki, hogy a második ítéletben jóváhagyta volna a Bizottság kontra Olaszország ügyet (
9
) elbíráló ítéletben képviselt álláspontot.
35.
Ennek alapján megállapítható, hogy a Bíróságnak valójában csak egy alkalommal nyílt lehetősége arra, hogy a 91/271 irányelv 4. cikke és az I. mellékletének D. pontja között fennálló kapcsolat tárgyában állást foglaljon, és azt is eseti jelleggel tehette. Ez megmagyarázza, hogy a Bíróság most felhívta a feleket az ügyre vonatkozó álláspontjuk kifejtésére.
C – A 4. cikknek a 91/271 irányelv rendszerében való értelmezéséről
36.
A 91/271 irányelv egészéből első ránézésre az következik, hogy 4. cikke és az I. mellékletének D. pontja közötti kapcsolat ellentmondásban van ugyanezen irányelv 3. cikkével.
37.
Ugyanis, ha a 4. cikk teljesítéséhez a I. melléklet D. pontja szerinti eljárást számításba kell venni, akkor a 3. cikkben rögzített határidő előtt egy évvel kellett volna a szennyvíztisztító telepeket létrehozni a települési szennyvíz tisztításához, mivel a D. pont szerinti eljárás lefolytatása a Bizottság által követelt feltételek szerint egy évet igényel.
38.
Mindazonáltal az irányelv 3. cikkében azzal a céllal előírt határidők, hogy valamennyi települési agglomeráció rendelkezzen gyűjtőrendszerrel, megegyeznek a 4. cikk (1) bekezdésében rögzített azon határidőkkel, amelyek a szintén e cikk (3) bekezdése által megkövetelt feltételekkel történő tisztítás alkalmazására irányadók. Ha a 4. cikket a Bizottság által javasolt feltételek szerint értelmeznénk – amelyeket a Bíróság is alkalmazott a Bizottság kontra Olaszország ítéletben (
10
) –, ez elkerülhetetlenül azzal járna, hogy a 3. cikk elveszítené joghatását.
39.
A 91/271 irányelv 3. és 4. cikkének szó szerinti értelmezésével véleményem szerint elkerülhető a hivatkozott ellentmondás, és ez elősegítheti az irányelv rendszerével harmóniában lévő megoldást.
40.
E tekintetben először is meg kell jegyezni, hogy a 4. cikk egyetlen utalást sem tesz az I. melléklet D. pontjára. A szóban forgó mellékletet csak e cikk (3) bekezdése említi kifejezetten, miszerint előírja, hogy „(1) és (2) bekezdésben leírt [...] kibocsátott víznek ki kell elégítenie az I. melléklet B szakaszának [helyesen: B. pontjának] vonatkozó követelményeit”. E feltételek a szennyvíz minőségére vonatkoznak.
41.
Az I. melléklet D. pontja pedig „az ellenőrzésre irányuló [r]eferencia‑módszerekre és az eredmények kiértékelésére” vonatkozik. Nevezetesen azon eljárásokra, amelyeket be kell tartani annak igazolásához, hogy a szennyvíz egymást követő időszakokban megfelel az irányelv által előírt minőségi követelményeknek.
42.
E „referencia‑módszereket, a nyomonkövetést és az értékelést” addig kell alkalmazni, ameddig a telepek működnek, azaz határozatlan ideig. A 91/271 irányelv 15. cikkének (1) bekezdése ugyanis akként rendelkezik, hogy a hatóságoknak „az I. melléklet B. pontjában foglalt követelmények betartásának ellenőrzése érdekében, az I. melléklet D. pontjában megállapított ellenőrzési eljárásoknak megfelelően” kell ellenőrizniük a szennyvizet. (
11
)
43.
Nyilvánvalónak tűnik tehát, hogy az I. melléklet D. pontja olyan folyamatos kötelezettségre vonatkozik, amelynek célja biztosítani, hogy a szennyvízkibocsátások az évek során kielégítsék azokat a minőségi követelményeket, amelyeknek a telep üzembe helyezésétől kezdve eleget kellett tenni. Azon értelmezés, miszerint a 91/271 irányelv 4. cikke értelmében egy telep csak akkor kezdheti meg működését, ha igazolja, hogy a kibocsátott szennyvíz egy év során meghatározott minőségű – ezt az álláspontot képviseli a Bizottság azzal az állításával, hogy a 4. cikk akkor teljesül, ha betartják az I. mellékelt D. pontja szerinti eljárást –, nem tűnik számomra meggyőzőnek.
44.
Az, a Bizottság által a tárgyaláson hivatkozott tény, miszerint a tapasztalat bizonyíthatja, hogy a szennyvíztisztító telepek gyakran olyan feltételek mellett kezdik meg működésüket, amelyek nem teszik lehetővé a 91/271 irányelv által megkövetelt minőségi szint biztosítását, nem igazolhatja azt a gyakorlatot, amely szerint az irányelv 3. cikke szerinti határidőn belül épített létesítményeket kizárólag akkor tekintik üzembe helyezettnek, ha megállapítást nyert, hogy az I. melléklet D. pontjában meghatározott eljárásnak megfelelően egy év során vizsgált minták kielégítik a melléklet B. pontjában megjelölt szinteket. Ezen eshetőségre tekintettel olyan megoldást kell inkább érvényre juttatni, hogy már eleve megállapítható legyen, hogy a létesítmény megfelel‑e az üzembe helyezéshez szükséges feltételeknek, azaz hogy akkor kielégíti‑e az I. melléklet B. pontja szerinti követelményeket. E körülmény bizonyításához nem kell lefolytatni az I. melléklet D. pontja szerinti mintavételi eljárást, amelynek célja, ahogy azt említettem, annak biztosítása, hogy a kezelt vizek minősége mindig olyan legyen, mint amilyet a tisztító telep első üzembe helyezésének pillanatától kezdve biztosítani kellett.
D – A 91/271 irányelv 4. cikke javasolt értelmezésének a jelen ügy körülményeire való alkalmazásáról
45.
A fent kifejtettek alapján a Bizottság keresete csak azon agglomerációkkal kapcsolatban lehet eredményes, amelyek a 91/271 irányelv 4. cikke által meghatározott időpontban és az ezen irányelv I. mellékletének B. pontja szerinti követelményeknek megfelelően nem rendelkeztek üzembe helyezett gyűjtőrendszerrel. Ezzel szemben el kell utasítani a keresetet azon agglomerációk tekintetében, amelyek a megjelölt időpontban üzembe helyezett gyűjtőrendszerrel rendelkeztek az I. melléklet B. pontja szerinti feltételeknek megfelelően, anélkül, hogy kielégítő módon teljesíteniük kellett volna az I. melléklet D. pontjában az első működési évre előírt ellenőrzéseket.
V – A költségekről
46.
Az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése értelmében azt javasolom, hogy a Bíróság kötelezze a feleket, hogy maguk viseljék saját költségeiket.
VI – Végkövetkeztetések
47.
A fent kifejtettek fényében azt javaslom, hogy a Bíróság a következőképpen határozzon:
1.
Állapítsa meg, hogy a Portugál Köztársaság nem teljesítette a 91/271/EGK irányelv 4. cikkéből eredő kötelezettségeit azon agglomerációk tekintetében, amelyek a 91/271 irányelv 4. cikke által meghatározott időpontban és az ezen irányelv I. mellékletének B. pontja szerinti követelménynek megfelelően nem rendelkeztek üzembe helyezett gyűjtőrendszerrel.
2.
Utasítsa el a keresetet azon agglomerációk tekintetében, amelyek a megjelölt időpontban üzembe helyezett gyűjtőrendszerrel rendelkeztek az I. melléklet B. pontja szerinti feltételeknek megfelelően, anélkül, hogy kielégítő módon teljesíteniük kellett volna az I. melléklet D. pontjában az első működési évre előírt ellenőrzéseket.
3.
Kötelezze a feleket saját költségeik viselésére.
(
1
)   Eredeti nyelv: spanyol.
(
2
)   A települési szennyvíz kezeléséről szóló, 1991. május 21‑i tanácsi irányelv (HL L 135., 40. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 26. o.). A továbbiakban: 91/271 irányelv.
(
3
)   HL C 209., 3. o.
(
4
)   Portugál Hivatalos Lap:, I‑A sorozat, 139. sz., 2959. o.
(
5
)   C‑438/07, EU:C:2009:613, 53. pont.
(
6
)   C‑565/10, EU:C:2012:476, 37–39. pont.
(
7
)   C‑395/13, EU:C:2014:2347.
(
8
)   C‑395/13, EU:C:2014:2347, 48. pont.
(
9
)   C‑565/10, EU:C:2012:476.
(
10
)   C‑565/10, EU:C:2012:476, 37–39. o.
(
11
)   Kiemelés tőlem.