62009CC0400_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. A jelen ügyekben a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i 89/104/EGK első tanácsi irányelv(2) 7. cikke (2) bekezdésének értelmezésére, valamint az utóbbihoz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat, különösen a Hoffmann‑La Roche ügyben 1978. május 23‑án hozott ítélet,(3) a Pfizer‑ügyben 1981. december 3‑án hozott ítélet,(4) valamint az MPA Pharma ügyben 1996. július 11‑én hozott ítélet(5) és a Bristol‑Myers Squibb és társai egyesített ügyekben hozott ítélet(6) értelmezésére vonatkozik.
2. Az említett ítéletekben a Bíróság pontosította azon feltételeket, amelyek mellett a párhuzamos importőr úgy értékesítheti a védjeggyel ellátott, újracsomagolt gyógyszerkészítményeket, hogy a védjegy jogosultja ezzel szemben nem léphet fel. A Højesteret (Legfelsőbb Bíróság) (Dánia) által a Bíróság elé terjesztett kérdések e feltételek egyikére, azaz az újracsomagolás végzőjének a csomagoláson történő feltüntetésére vonatkoznak. E kérdések lényegében arra irányulnak, hogy e feltétel megköveteli‑e, hogy azon vállalkozás nevét tüntessék fel, amely az újracsomagolást fizikailag végzi, vagy elegendő, ha feltüntetik a párhuzamos import tárgyát képező gyógyszerkészítmények forgalombahozatali engedélyének jogosultját, amely az újracsomagolást végző vállalkozást utasítja a beszerzésre és az újracsomagolásra.
3. A jelen indítványban a második választási lehetőséget részesítem előnyben. Következésképpen azt javasolom a Bíróságnak, hogy mondja ki, miszerint a 89/104 irányelv 7. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az arra alapított indok, hogy az újracsomagolt áru újracsomagolását konkrétan végző vállalkozás neve nem szerepel ezen áru csomagolásán, nem teszi lehetővé a védjegyjogosult számára, hogy fellépjen az említett áru értékesítésével szemben, amennyiben a gyártó neve mellett szerepel azon vállalkozás neve, amely ellenőrzi az újracsomagolási műveletet, és vállalja érte a felelősséget.
I – Jogi háttér
4. A 89/104 irányelv „A védjegyoltalom tartalma” című 5. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1) A védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. A kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ:
a) a védjeggyel azonos megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal;
b) olyan megjelölést, amelyet a fogyasztók a védjeggyel összetéveszthetnek a megjelölés és a védjegy azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez.
(2) Bármelyik tagállam előírhatja továbbá, hogy a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki hozzájárulása nélkül gazdasági tevékenység körében a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használ az árujegyzékben szereplő árukhoz, illetve szolgáltatásokhoz nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, feltéve hogy a védjegy a tagállamban jóhírnevet élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a védjegy megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét.
(3) Az (1) és (2) bekezdésben szabályozott feltételek megvalósulása esetén tilos különösen
a) a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán;
b) a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron tartása, illetve szolgáltatás felajánlása vagy annak nyújtása a megjelölés alatt;
c) a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele;
d) a megjelölés használata az üzleti iratokon vagy a reklámozásban.
[…]”
5. Ugyanazon irányelvnek „A védjegyoltalom kimerülése” című 7. cikke szerint:
„(1) A védjegyoltalom alapján a jogosult nem tilthatja meg a védjegy használatát olyan árukkal kapcsolatban, amelyeket ő hozott forgalomba, vagy amelyeket kifejezett hozzájárulásával hoztak forgalomba a Közösségben.
(2) Az (1) bekezdés nem alkalmazható, ha a jogosultnak jogos érdeke fűződik ahhoz, hogy az áruk további forgalmazását ellenezze, különösen, ha az áru állagát, állapotát – a forgalomba hozatalt követően – megváltoztatták, illetve károsították.”
6. A 89/104 irányelvet hatályon kívül helyezte a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2008. október 22‑i 2008/95/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv,(7) amely 2008. november 28‑án lépett hatályba. Ennek ellenére – figyelemmel a tényállás időpontjára – az alapeljárásbeli ügyekre továbbra is a 89/104 irányelv alkalmazandó.
7. A 89/104 irányelv 5. és 7. cikkét egyenként a védjegyekről szóló törvény (Varemærkeloven)(8) 4. és 6. cikke ültette át a dán jogba.
II – Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A – A C‑400/09. sz. ügy
8. Az Orifarm A/S (a továbbiakban: Orifarm), az Orifarm Supply A/S (a továbbiakban: Orifarm Supply), a Handelsselskabet af 5. januar 2002 A/S, felszámolás alatt (a továbbiakban: Handelsselskabet) és az Ompakningsselskabet af 1. november 2005 A/S (a továbbiakban: Ompakningsselskabet) az Orifarm‑csoporthoz tartozó cégek, amely a gyógyszerkészítmények legnagyobb párhuzamos importőre Skandináviában, 2008‑ban pedig a dán gyógyszertárak legnagyobb gyógyszerkészítmény‑beszállítója volt. A csoport központi ügyintézésének helye Odensében (Dánia) található.
9. Az Orifarm és a Handelsselskabet a vitatott gyógyszerkészítmények forgalomba hozatalára és értékesítésére vonatkozó engedélyeknek volt a jogosultja, míg az Orifarm Supply és az Ompakningsselskabet (amely a szóban forgó készítmények újracsomagolása és értékesítése idején Medipack A/S néven volt ismert) a tényleges újracsomagolásért volt felelős, és az újracsomagolásra vonatkozó engedélynek volt jogosultja.
10. A beszerzésre, bevezetésre, a kezelésre és az értékesítésre vonatkozó valamennyi döntést az Orifarm hozza meg, míg az Ompakningsselskabet megvásárolja és újracsomagolja az árut, melynek során felel a Lægemiddelstyrelsen (dán gyógyszerügynökség) által az újracsomagolást végzők részére előírt követelményeknek való megfelelésért. Az Ompakningsselskabet (Medipack) 210 fős – a logisztikával, a tárolással és a tényleges újracsomagolással foglalkozó – személyzettel rendelkezik, míg az Orifarm 15–20 személyt alkalmaz különösen a gyógyszerkészítmények értékesítése céljából.
11. A Merck & Co. Inc., a Merck Sharp & Dohme BV és a Merck Sharp & Dohme (a továbbiakban együttesen: Merck) mindegyike a Merck‑csoporthoz tartozó cég. Az utóbbi az originális gyógyszerkészítmények egyik legnagyobb gyártója a világon.
12. A Merck‑csoport a vitatott gyógyszerkészítmények gyártója, amelyeknek a dán piacra irányuló párhuzamos importját az Orifarm‑csoport végezte. A Merck‑csoport továbbá az említett árukhoz kapcsolódó védjegyekhez fűződő jogok jogosultja, illetve a védjegyjogosultakkal kötött védjegyhasználati szerződések alapján per megindításra jogosult fél.
13. A gyógyszerkészítmények párhuzamos importjának és értékesítésének kezdete óta az Orifarm és a Handelsselskabet újracsomagolóként szerepelt azon szóban forgó gyógyszerkészítmények csomagolásán, amelyek vonatkozásában forgalombahozatali engedéllyel rendelkeztek, jóllehet a fizikai újracsomagolást az adott esettől függően és az Orifarm, illetve a Handelsselskabet utasításai szerint az Ompakningsselskabet (Medipack), az Orifarm Supply vagy külső újracsomagolók végezték. Az utóbbi eset azonban a jelen ügyben nem valósult meg.
14. Jóllehet 2006‑tól az Orifarm‑csoport elkezdte feltüntetni a Merck‑csoport áruin a „Újracsomagolta a Medipack A/S az Orifarm A/S számára” feliratot, az alapjogvita azon gyógyszerkészítményeket érinti, amelyek csomagolása nem a tényleges újracsomagolás elvégzőjét, hanem kizárólag a forgalombahozatali engedély jogosultjának és a gyártónak a nevét tüntette fel az alábbihoz hasonló megjelöléssel:
„Importálta és újracsomagolta: az Orifarm A/S […]
Gyártó: Merck Sharp & Dohme”
15. A Merck két keresetet terjesztett elő a Sø‑ og Handelsretten (tengerészeti és kereskedelmi bíróság) előtt egyenként az Orifarm és az Orifarm Supply, valamint a Handelsselskabet és az Ompakningsselskabet ellen, amelyekben kifogásolta az újracsomagolás tényleges elvégzőjének a vitatott gyógyszerkészítmények csomagolásán történő feltüntetésének hiányát. Az egyenként 2008. február 21‑én és 2008. június 20‑án hozott ítéletében a Sø‑ og Handelsretten megállapította, hogy az alperesek megsértették a Merck védjegyeihez fűződő jogait azáltal, hogy elmulasztották feltüntetni a tényleges újracsomagolás elvégzőjének nevét, és arra kötelezte őket, hogy pénzbeli kártérítést fizessenek a Merck részére.
16. Tekintettel arra, hogy a Højesteret előtt az Orifarm, az Orifarm Supply, a Handelsselskabet és az Ompakningsselskabet semmisségi kérelmet terjesztett elő a Sø‑ og Handelsretten fenti ítéleteivel szemben, a Højesteret az eljárás felfüggesztéséről határozott, és a következő kérdéseket terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:
„1) A Bíróságnak a [fent hivatkozott] […] MPA Pharma kontra Rhône‑Poulenc Pharma ügyben hozott ítéletéből és [fent hivatkozott] […] Bristol‑Myers Squibb és társai egyesített ügyekben hozott ítéletéből következő ítélkezési gyakorlatát úgy kell‑e értelmezni, hogy a párhuzamos import végzője, aki forgalombahozatali engedéllyel és információval rendelkezik a párhuzamos importra kerülő gyógyszerkészítmény vonatkozásában, és aki utasításokat ad egy különálló vállalkozásnak valamely gyógyszerkészítmény megvásárlására és újracsomagolására, a termékcsomagolás kivitelének részleteire, és az áruval kapcsolatos intézkedések megtételére, sérti a védjegyjogosult jogait, ha a párhuzamos importra kerülő gyógyszerkészítmény külső csomagolásán önmagát – és nem az újracsomagolási engedéllyel rendelkező, az árut importáló és tényleges újracsomagolást (ideértve a védjegyjogosult védjegyének [újbóli] elhelyezését) végző külön vállalkozást – tünteti fel újracsomagolóként?
2) Az 1. kérdés megválaszolása során jelentőséggel bír‑e, hogy valószínűsíthető, hogy amikor a forgalombahozatali engedély jogosultja az újracsomagolást ténylegesen, megrendelésre végző vállalkozás helyett önmagát tüneti fel újracsomagolóként, nem áll fenn annak kockázata, hogy ez a fogyasztóban/végső felhasználóban azt a téves feltevést kelti, hogy a védjegyjogosult felelős az újracsomagolásért?
3) Az (1) kérdés megválaszolása során jelentőséggel bír‑e, hogy valószínűsíthetően kizárt, hogy a fogyasztók, illetve végfelhasználók abban a téves feltevésben legyenek, hogy a védjegyjogosult felelős az újracsomagolásért, ha az újracsomagolást ténylegesen végző vállalkozást tüntetik fel újracsomagolóként?
4) Az (1) kérdés megválaszolása során csak annak kockázata bír‑e jelentőséggel, hogy a fogyasztó/végfelhasználó arra a téves feltevésre juthat, hogy a védjegyjogosult felelős az újracsomagolásért, vagy a védjegyjogosulttal kapcsolatos egyéb szempontok is jelentőséggel bírnak, mint […] hogy a) a behozatalt, a tényleges újracsomagolást és a védjegyjogosult védjegyének az áru külső csomagolásán történő újbóli elhelyezését végző személy fenti tevékenységével önállóan sérti a védjegyjogosult védjegyjogát; és hogy b) olyan tényezőknek köszönhetően, melyekért az újracsomagolást ténylegesen végző személy felelős, az újracsomagolás hatással van az áru eredeti állapotára, vagy az újracsomagolás olyan kivitelezésű, mely valószínűsíthetően sérti a védjegyjogosult hírnevét (lásd különösen a [fent hivatkozott] […] Bristol‑Myers Squibb és társai egyesített ügyekben hozott ítéletet)?
5) Az 1. kérdés megválaszolása során jelentőséggel bír‑e, hogy a forgalombahozatali engedély jogosultja, aki magát újracsomagolóként tüntette fel, a védjegyjogosultnak az újracsomagolt, párhuzamos importra kerülő gyógyszerkészítmény tervezett értékesítését megelőző értesítése időpontjában a tényleges újracsomagolóval azonos cégcsoporthoz tartozik (testvérvállalat)?”
B – A C‑207/10. sz. ügy
17. A Paranova Danmark A/S (a továbbiakban: Paranova Danmark) és a Paranova Pack A /S (a továbbiakban: Paranova Pack) a Paranova Group A/S leányvállalatai, amely gyógyszerkészítmények Dániába, Finnországba és Svédországba irányuló párhuzamos importjára irányuló tevékenységet végez. A csoport székhelye a dániai Ballerupban van, ahol a két leányvállalat is található.
18. A Paranova Danmark rendelkezik a vitatott gyógyszerkészítmények forgalombahozatali engedélyével.
19. A Paranova Pack látja el az újracsomagolási feladatokat az egész csoport részére, tehát végzi a szóban forgó gyógyszerkészítmények fizikai újracsomagolását. E vállalkozás rendelkezik a gyógyszerkészítmények újracsomagolására vonatkozó engedéllyel.
20. Az értékesítendő és beszerzendő áruk kiválasztását, valamint a forgalombahozatali engedélyek iránti kérelmeket, és különösen a csomagolási módokat érintő valamennyi kérdésben a Paranova Danmark dönt. A Paranova Pack végzi a gyógyszerkészítmények fizikai értelemben vett beszerzését és tényleges csomagolását az újracsomagolást végző vállalkozások számára a Lægemiddelstyrelsen által előírt feltételek tiszteletben tartása mellett, és azokat az általa vállalt felelősség mellett, a gyógyszerkészítményekre vonatkozó jogszabályoknak megfelelően újra forgalomba bocsátja. Az áru végső forgalomba hozatalát végző szakértő eredetileg a Paranova Danmark alkalmazásában állt, de később a Paranova Packhoz helyezték át. 2003‑ban a Paranova Danmark 11, a Paranova Pack pedig 164 munkatársat alkalmazott. Ezen eloszlás érvényesült a jelen ügyek szempontjából releváns további évek vonatkozásában is.
21. A Paranova Danmark saját magát tüntette fel a javára szóló forgalombahozatali engedélyek hatálya alá tartozó, szóban forgó áruk újracsomagolójaként, jóllehet a tényleges újracsomagolást az adott esettől függően a Paranova Pack vagy a Paranova‑csoporton kívüli újracsomagolók végezték. Mindazonáltal az utóbbi eset a jelen ügyben nem állt elő.
22. A Merck gyártotta a szóban forgó, a Paranova‑csoport által párhuzamosan Dániába importált gyógyszerkészítményeket. A Merck a szóban forgó, párhuzamosan importált készítményeken található védjegyhez fűződő jogok jogosultja vagy a védjegyjogosultakkal kötött védjegyhasználati szerződések alapján per megindításra jogosult fél.
23. A Merck két keresetet nyújtott be a Paranova Danmark és a Paranova Pack ellen, amelyekben kifogásolta, hogy az újracsomagolást ténylegesen végző vállalkozást nem tüntették fel a szóban forgó gyógyszerkészítmény csomagolásán. E keresetek folytán a Fogedretten i Ballerup 2004. október 26‑i végzése – amelyet fellebbezést követően a Sø‑ og Handelsretten 2007. augusztus 15‑én helyben hagyott –, majd a Sø‑ og Handelsretten 2008. március 31‑i ítélete megtiltotta az említett gyógyszerkészítmények értékesítését azzal az indokkal, hogy csomagolásuk nem a valódi újracsomagolót tüntette fel.
24. Tekintettel arra, hogy a Højesteret előtt a Paranova Danmark és a Paranova Pack semmisségi kérelmet terjesztett elő a Sø‑ og Handelsretten fenti ítéleteivel szemben, a Højesteret az eljárás felfüggesztéséről határozott, és a következő kérdéseket terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:
„1) A […]89/104[…] irányelv 7. cikkének (2) bekezdését, és az ahhoz fűződő ítélkezési gyakorlatot, különösen a [fent hivatkozott] […] Hoffmann‑La Roche, a [fent hivatkozott] […], Pfizer‑ügyben hozott ítéletet, és a [fent hivatkozott] […] Bristol‑Myers Squibb és társai egyesített ügyekben hozott ítéletet, úgy kell‑e értelmezni, hogy a védjegyhez fűződő jog jogosultja hivatkozhat jogára annak érdekében, hogy megakadályozza, hogy a párhuzamos import tárgyát képező áruk forgalmazását végző – valamely gyógyszerkészítmény vonatkozásában a tagállamok egyikében forgalombahozatali engedéllyel rendelkező – forgalmazó társaság e készítményt az általa történt újracsomagolásra utaló jelzéssel értékesítse, jóllehet az újracsomagolással ténylegesen egy másik társaságot, az újracsomagoló társaságot bízza meg, amelynek utasításokat ad a beszerzésre, a csomagolásra, a gyógyszerkészítmények csomagolása megtervezésének részleteire és a gyógyszerkészítménnyel kapcsolatos intézkedések megtételére, és amely az újracsomagolási engedéllyel rendelkezik, és a védjegyet az újracsomagolás során újra elhelyezi az új csomagoláson?
2) Az 1) kérdés megválaszolása során jelentőséggel bír‑e, hogy valószínűsíthető, hogy a fogyasztók vagy végfelhasználók az áru eredetét illetően nem jutnak téves feltevésre, és a csomagoláson a gyártó nevének a párhuzamos importőr részéről történő feltüntetése, valamint az újracsomagolásért felelős vállalkozás ismertetett módon történő feltüntetése nem kelti bennük azt a benyomást, hogy a védjegyjogosult felelős az újracsomagolásért?
3) Az 1. kérdés megválaszolása során csak annak kockázata bír‑e jelentőséggel, hogy a fogyasztó vagy végső felhasználó arra a téves feltevésre juthat, hogy a védjegyjogosult felelős az újracsomagolásért, vagy a védjegyjogosulttal kapcsolatos egyéb szempontok is jelentőséggel bírnak, például, hogy a) a megvásárlást, az újracsomagolást és a védjegyjogosult védjegyének az áru csomagolásán történő újbóli elhelyezését ténylegesen végző személy fenti tevékenységével ily módon önállóan sérti a védjegyjogosult védjegyjogát, és hogy olyan tényezőknek köszönhetően, melyekért az újracsomagolást ténylegesen végző személy felelős, b) az újracsomagolás hatással van az áru eredeti állapotára, vagy c) az újracsomagolt készítmény olyan kivitelezésű, mely valószínűsíthetően sérti a védjegyet vagy jogosultjának hírnevét?
4) Ha a 3. kérdés megválaszolása során a Bíróság úgy ítéli meg, hogy annak a ténynek a figyelembevétele is jelentőséggel bír, hogy az újracsomagoló társaság adott esetben önállóan sérti a védjegyjogosult védjegyjogát, a Bíróságnak meg kell állapítania, hogy jelentőséggel bír‑e e válasz szempontjából, hogy a párhuzamos importőr forgalmazó és újracsomagoló társasága a nemzeti jog szerint egyénileg és egyetemlegesen felel a védjegyjogosult védjegyjogának megsértéséért?
5) Az 1. kérdés megválaszolása során jelentőséggel bír‑e, hogy a párhuzamos import forgalombahozatali engedéllyel rendelkező végzője, aki magát az újracsomagolás felelőseként tüntetette fel, a védjegyjogosultnak az újracsomagolt gyógyszerkészítmény tervezett értékesítését megelőző értesítése időpontjában az újracsomagoló társasággal azonos cégcsoporthoz tartozik (testvérvállalat)?
6) Az 1. kérdés megválaszolása során jelentőséggel bír‑e, hogy a csomagolásban elhelyezett betegtájékoztató az újracsomagoló társaságot gyártóként tünteti fel?”
III – Elemzés
25. A Højesteret által a bíróság elé terjesztett kérdések – amelyeket indokolt együttesen vizsgálni(9) – lényegében arra irányulnak, hogy a 89/104 irányelv 7. cikkének (2) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az arra alapított indok, hogy elmulasztották az újracsomagolt áru újracsomagolását konkrétan elvégző vállalkozás nevének az említett árun történő feltüntetését, lehetővé teszi‑e valamely védjegyjogosult számára, hogy fellépjen az említett áru értékesítésével szemben, amennyiben a gyártó neve mellett szerepel azon vállalkozás neve, amely ellenőrzi az újracsomagolási műveletet, és amely vállalja érte a felelősséget.
26. A Bíróságnak a védjeggyel ellátott gyógyszerkészítmények – párhuzamos importőrök által a védjegyjogosult hozzájárulása nélkül végzett – újracsomagolásával kapcsolatos ítélkezési gyakorlata a fent hivatkozott Hoffmann‑La Roche ügyben hozott ítéletben gyökerezik, amely e tárgyban lefektette az irányadó elveket. Az említett ítéletben a Bíróság a kérdéskört a behozatalt korlátozó intézkedéseknek az EGK‑Szerződés 30. cikkében előírt tilalmára, és ezen intézkedéseknek az EGK‑Szerződés 36. cikkében szereplő, az ipari és kereskedelmi tulajdon védelme által indokolt igazolásaira tekintettel vizsgálta.
27. Az említett ítéletben a Bíróság úgy határozott, hogy az EGK‑Szerződés 36. cikke csak abban az esetben enged eltéréseket az áruk szabad mozgásának alapelvétől, amennyiben azokat az ipari és kereskedelmi tulajdon tárgyát képező különös jogok védelme indokolja. Ezen összefüggésben figyelembe kell venni a védjegy alapvető funkcióját, amely abban áll, hogy tanúsítsa a fogyasztó vagy a végső felhasználó számára a védjeggyel megjelölt áru vagy szolgáltatás származását, lehetővé téve számukra, hogy az összetévesztés lehetősége nélkül megkülönböztethessék azokat más eredetű áruktól vagy szolgáltatásoktól. A származás e tanúsítása magában foglalja, hogy a fogyasztó vagy a végső felhasználó biztos lehet abban, hogy a számára kínált, védjeggyel ellátott áru azt megelőzően nem képezte a forgalmazás korábbi szakaszában olyan beavatkozás tárgyát, amely hatással van az áru eredeti állapotára.
28. Következésképpen a Bíróság álláspontja szerint a védjegyjogosult számára elismert azon jog, hogy fellépjen a védjegy minden olyan használatával szemben, amely torzíthatja a származás ilyen értelemben vett tanúsítását, a védjegyjog különös tárgyát érinti, és ezért az EGK‑Szerződés 36. cikkének első mondata értelmében igazolt a jogosult számára azon jog elismerése, hogy fellépjen azzal szemben, hogy valamely védjeggyel ellátott áru importőre – ezen áru újracsomagolását követően – a jogosult engedélye nélkül a védjegyet az új csomagoláson elhelyezze.(10)
29. A fent hivatkozott Hoffmann‑La Roche ügyben hozott ítélet 14. pontjából következik, hogy az EGK‑Szerződés 36. cikkének első mondata értelmében igazolt az egyidejűleg két tagállamban oltalmat élvező védjegyjog jogosultjának azzal szembeni fellépése, hogy az említett államok egyikében a védjeggyel jogszerűen ellátott valamely árut a másik államban forgalomba hozzák azt követően, hogy olyan új csomagolásba csomagolták újra, amelyen a védjegyet harmadik személy helyezte el. Szintén e rendelkezésből következik azonban, hogy az ilyen fellépés az EGK‑Szerződés 36. cikkének második mondata értelmében a tagállamok közötti kereskedelem rejtett korlátozásának minősül, amennyiben az alábbi körülmények megvalósulnak, azaz:
– bizonyítást nyer, hogy a védjegyjognak a jogosult általi érvényesítése – az általa alkalmazott értékesítési rendszert figyelembe véve – a tagállamok között mesterséges piaclezárást segítene elő;
– bizonyítást nyer, hogy az újracsomagolás nem sérti a csomagolásban található áru eredeti állapotát;
– a védjegyjogosultat előzetesen tájékoztatják az újracsomagolt áru forgalomba hozataláról, és
– az új csomagoláson feltüntetik, ki végezte az áru újracsomagolását (11) .
30. A jelen ügyek középpontjában az utóbbi feltétel értelmezése áll. A fent hivatkozott Hoffmann‑La Roche ügyben hozott ítélet 12. pontjában a Bíróság igazolta az említett feltétel, valamint a védjegyjogosult előzetes tájékoztatásával kapcsolatos feltétel megvalósulását, tekintettel az utóbbi azon érdekére, hogy a fogyasztónak ne legyen téves feltevése az áru származásával kapcsolatban.
31. Későbbi ítélkezési gyakorlatában a Bíróság továbbfejlesztette és pontosította azon feltételeket, amelyeket a párhuzamos importőrnek tiszteletben kell tartania annak érdekében, hogy elvégezhesse a védjeggyel ellátott gyógyszerkészítmények újracsomagolását. A Bíróság ezt tette a 89/104 irányelv 7. cikke vonatkozásában, amelynek feladata, hogy teljes körűen szabályozza a védjegyoltalom kimerülésének kérdését az Európai Unióban forgalomba hozott áruk tekintetében. A Bíróság e vonatkozásban rámutatott, hogy úgy kell tekinteni, hogy ezen irányelv 7. cikke – éppúgy mint az EK‑Szerződés 36. cikke – arra irányul, hogy összebékítse a védjegyjogok oltalmához, illetve az áruknak a közös piacon történő szabad mozgásához kapcsolódó alapvető érdekeket oly módon, hogy e két rendelkezést – amelyek célja ugyanazon eredmény elérése – azonos módon kell értelmezni.(12)
32. A fent hivatkozott Hoffmann‑La Roche ügyben hozott ítéletében kimondott elvek továbbfejlesztése és pontosítása révén a bíróság tehát a fent hivatkozott Bristol‑Myers Squibb és társai egyesített ügyekben kimondta, hogy a 89/104 irányelv 7. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a védjegyjogosult jogszerűen léphet fel valamely gyógyszerkészítmény későbbi értékesítésével szemben, amennyiben az importőr újracsomagolta az árut, és azon a védjegyet újból elhelyezte, kivéve ha több feltétel is teljesül, többek között az – amely a jelen ügyekben jelentőséggel bír –, hogy „az új csomagoláson egyértelműen tüntessék fel az áru újracsomagolóját és gyártójának nevét [(13) ], e feliratokat úgy nyomtassák, hogy a normál látással rendelkező és szokásosan figyelmes személy képes legyen azok megértésére. Hasonlóképpen a nem a védjegyjogosulttól származó kiegészítő árucikk származását úgy kell jelölni, hogy az eloszlasson minden olyan benyomást, hogy azért a védjegyjogosult tartozik felelősséggel. Ezzel szemben nem szükséges feltüntetni, hogy az újracsomagolást a védjegyjogosult engedélye nélkül végezték”.(14)
33. E feltétel igazolása egyértelműen kitűnik a fent hivatkozott Bristol‑Myers Squibb és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 70. pontjából. A védjegyjogosult ahhoz fűződő érdekének védelméről van szó, hogy a fogyasztó vagy a végső felhasználó ne hihesse azt, hogy ő felelős az újracsomagolásért.
34. Márpedig az a véleményem, hogy ezen érdek védelmet élvez, ha a gyógyszerkészítmény csomagolásán egyértelműen szerepel az újracsomagolásért felelős vállalkozás,(15) valamint a gyártó neve. E megkülönböztetés eloszlatja a fogyasztóknál felmerülő, az említett két jogi személynek az áru gyártásában és újracsomagolásában játszott szerepével kapcsolatos valamennyi kétséget. Egyrészről az a lényeg, hogy a fogyasztó tudja, ki felelős az újracsomagolási műveletért, és kinek róhatók fel az áruban az említett művelet által okozott esetleges hibák, másrészről pedig az, hogy a fogyasztó meggyőződjön arról, hogy az újracsomagolási műveletet nem a védjegyjogosult ellenőrzése alatt végezték.
35. E vonatkozásban elegendő, ha szerepel azon vállalkozás neve, amely az újracsomagolási műveletet ellenőrzi, követendő utasításokat ad a végrehajtó vállalkozás számára, és vállalja e műveletért a felelősséget. Amennyiben a párhuzamos importőrről van szó, annak jelzése, hogy az áru újracsomagolását az utóbbi végezte, elegendő a fogyasztók megtévesztésének elkerüléséhez, és annak lehetővé tételéhez az utóbbiak, valamint a védjegyjogosult számára, hogy tudják, ki ellenőrizte az újracsomagolási műveletet. Ezzel szemben, amennyiben kiderül, hogy e műveletet valamely újracsomagoló vállalkozás teljes függetlenség mellett végezte, és az utóbbi vállalja a felelősséget, éppen hogy az utóbbi nevének kell szerepelnie a csomagoláson a gyártó neve mellett.
36. Mivelhogy az „újracsomagolás végzője” a fent hivatkozott Bristol‑Myers Squibb és társai egyesített ügyekben hozott ítéletből következő ítélkezési gyakorlat értelmében véve azon vállalkozásra utal, amely ellenőrzi az újracsomagolási műveletet, és vállalja érte a felelősséget, az utóbbi kötelezettsége gondoskodni arról, hogy az újracsomagolás ne legyen hatással a csomagolásban lévő áru eredeti állapotára, és hogy az újracsomagolt áru ne legyen olyan kivitelezésű, mely sérti a védjegy jóhírnevét.
37. Az a kérdés, hogy az alapügyekben azon vállalkozás, amely a gyógyszerkészítmények csomagolásán azok újracsomagolása elvégzőjeként szerepelt, ellenőrizte‑e az újracsomagolási műveletet, és vállalja‑e érte a felelősséget, olyan ténykérdés, amelyben a kérdést előterjesztő bíróságnak kell döntenie. A párhuzamos importot végző és az újracsomagoló vállalkozás közötti kapcsolatok behatárolása érdekében fontos megvizsgálni, hogy ki határozza meg az újracsomagolás konkrét feltételeit. Azon körülmény, hogy a két vállalkozás ugyanazon csoporthoz tartozik, e vonatkozásban nem tűnik számomra meghatározónak, hanem csupán jelzésértékű lehet az említett vállalkozások közötti kapcsolatok természete vonatkozásában.
38. Annak megkövetelése, hogy amennyiben az újracsomagolási műveletet ellenőrző és azért felelősséget vállaló vállalkozás, valamint az újracsomagolást konkrétan végző vállalkozás két eltérő jogi személy, az utóbbi neve kerüljön feltüntetésre, álláspontom szerint túlmegy azon, ami annak megakadályozásához szükséges, hogy a fogyasztó azt hihesse, hogy az újracsomagolásért a védjegy jogosultja felelős.
39. A Merck a fentiekkel ellentétben azt állítja, hogy a fogyasztók tájékoztatásának a lehető legteljesebbnek kell lennie, és következésképpen az utóbbiak védelme megköveteli, hogy a gyógyszer csomagolása megemlítse a tényleges újracsomagoló nevét.
40. Tekintettel ezen arra irányuló kísérletre, hogy olyan pótlólagos indok jöjjön létre, amely lehetővé teszi a védjegyjogosult számára, hogy fellépjen a gyógyszerkészítmények párhuzamos importjával szemben, emlékeztetnem kell arra – ahogyan azt Jacobs(16) és Sharpston(17) főtanácsnok előttem már megtette –, hogy a védjegyjog összefüggésében, az áruk szabad mozgásának alapelvétől való valamennyi eltérést szigorúan kell értelmezni, és arra csak a valamely ipari tulajdonjog különös tárgyának védelméhez szükséges korlátozások igazolása céljából lehet hivatkozni. Az áruk szabad mozgásának alapelve alóli kivételként tehát a 89/104 irányelv 7 cikkének (2) bekezdését szigorúan kell értelmezni.
41. Ahogyan a Bíróság a Boehringer Ingelheim és társai ügyben 2002. április 23‑án hozott ítéletében(18) egyértelműen rámutatott, „jóllehet el lehet térni az áruk szabad mozgásának alapelvétől azokban az esetekben, amikor valamely védjegy jogosultja e védjegy alapján fellép a párhuzamos import tárgyát képező gyógyszerkészítmények újracsomagolásával szemben, ezt annyiban teheti meg, amennyiben e lehetőség lehetővé teszi a jogosult számára azon jogok védelmét, amelyek a védjegy – alapvető funkciójára tekintettel felfogott – különös tárgyának körébe tartoznak”(19) . Amikor valamely védjegyjogosult – a párhuzamos import tárgyát képező gyógyszerkészítmények újracsomagolásával szembeni fellépés érdekében – olyan indokokra hivatkozik, amelyek eltávolodnak a védjegy különös tárgyának és alapvető funkciójának szigorú értelemben vett védelmétől, az ilyen indokok nem alkalmasak az áruk szabad mozgásának alapelvétől való eltérés igazolására.
42. Következésképpen, amennyiben sem a védjegy különös tárgyát, sem pedig annak – a származás tanúsításában álló – alapvető funkcióját nem veszélyezteti az újracsomagolásért felelős vállalkozás és a gyártó nevének együttes feltüntetése, úgy vélem, hogy a védjegyjogosult nem hivatkozhat a 89/104 irányelv 7. cikkének (2) bekezdésére annak érdekében, hogy kártérítést kérjen valamely importőrtől amiatt, hogy az újracsomagolt áru csomagolásán nem szerepel a tényleges újracsomagoló neve, míg ezen importőr ellenőrzi az újracsomagolási műveletet, és vállalja érte a felelősséget.
43. E megoldás tűnik olyannak számomra, mint amely megtartja a védjegyjogok védelme és az áruk szabad mozgása közötti egyensúlyt, miközben lehetővé teszi a fogyasztók megfelelő tájékoztatását. A védjegyjogosult számára megőrződik a védjegynek – a származás tanúsításában álló – alapvető funkciója, és a hibás újracsomagolás folytán nem sérülhet a védjegy jóhírneve. Ugyanakkor a védjegyjogosult, valamint a fogyasztó tudomással bírnak arról, hogy az újracsomagolás hibái esetén kinek tudható be az újracsomagolási művelet.
44. A fentiek összességére tekintettel úgy vélem, hogy a 89/104 irányelv 7. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az arra alapított indok, miszerint valamely újracsomagolt áru csomagolása nem tünteti fel az említett áru újracsomagolását konkrétan végző vállalkozás nevét, nem teszi lehetővé a védjegyjogosult számára, hogy fellépjen az említett áru értékesítésével szemben, amennyiben a gyártó neve mellett azon vállalkozás neve is szerepel, amely ellenőrzi az újracsomagolási műveletet, és vállalja érte a felelősséget.
IV – Végkövetkeztetések
45. A fenti megfontolásokra tekintettel a Bíróságnak javasolom, hogy a következő módon válaszoljon a Højesteret által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre:
„A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i 89/104/EGK első tanácsi irányelv 7. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az arra alapított indok, hogy valamely újracsomagolt áru csomagolása nem tünteti fel az említett áru újracsomagolását konkrétan végző vállalkozás nevét, nem teszi lehetővé a védjegyjogosult számára, hogy fellépjen az említett áru értékesítésével szemben, amennyiben a gyártó neve mellett azon vállalkozás neve is szerepel, amely ellenőrzi az újracsomagolási műveletet, és vállalja érte a felelősséget.”
(1) .
(2)  –	HL 1989. L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.
(3)  –	A 102/77. sz. ügy, EBHT 1978., 1139. o.
(4)  –	Az 1/81. sz. ügy, EBHT 1981., 2913. o.
(5)  –	C‑232/94. sz. ügy, EBHT 1996., I‑3671. o.
(6)  –	A C‑427/93., C‑429/93. és C‑436/93. sz. egyesített ügyek, EBHT 1996., I‑3457. o.
(7)  –	HL L 299., 25. o.
(8)  –	Lásd az egységes szerkezetbe foglalásról szóló, 2001. augusztus 30‑i 782. sz. módosított rendeletet.
(9)  –	Kivéve a C‑207/10. sz. ügyben előterjesztett hatodik kérdést, amely – ahogyan a tárgyaláson megerősítést nyert – hipotetikus jellegű, és ezért elfogadhatatlan.
(10)  –	A fent hivatkozott Hoffmann‑La Roche ügyben hozott ítélet (7. és 8. pont).
(11)  –	Kiemelés tőlem.
(12)  –	Lásd a fent hivatkozott Bristol‑Myers Squibb és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 40. pontját.
(13)  –	Kiemelés tőlem.
(14)  –	A fent hivatkozott Bristol‑Myers Squibb és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 79. pontja.
(15)  –	Egyébiránt megjegyzem, hogy a C‑349/95. sz. Loendersloot‑ügyben 1997. november 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1997., I‑6227. o.] 30. pontjában a Bíróság éppen arra hivatkozott, „aki az újracsomagolásért felelős”.
(16)  –	A fent hivatkozott Bristol‑Myers Squibb és társai egyesített ügyekben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyre vonatkozó indítványának 77. pontja, valamint a C‑71/94–C‑73/94 sz., Eurim‑Pharm és társai egyesített ügyekben 1996. július 11‑én hozott ítélet [EBHT 1996., I‑3603. o.] alapjául szolgáló ügyre vonatkozó indítványa és a fent hivatkozott MPA Pharma ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyre vonatkozó indítványa.
(17)  –	A C‑348/04. sz., Boehringer Ingelheim és társai ügyben 2007. április 26‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑3391. o.] alapjául szolgáló ügyben előterjesztett indítványának 13. pontja.
(18)  –	C‑143/00. sz. ügy, EBHT 2002., I‑3759. o.
(19)  –	28. pont.