Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (suuri jaosto)
26 päivänä helmikuuta 2026(*)
Sisällys
I  Asiaa koskevat oikeussäännöt
A  Unionin oikeus
1.  Valtuutusdirektiivi
2.  Puitedirektiivi
3.  Kilpailudirektiivi
4.  Direktiivi 2018/1972
B  Unkarin oikeus
II  Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen taustalla olevat tosiseikat
III  Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
IV  Kanne
A  Unionin oikeuden sovellettavuus
1.  Sähköistä viestintää koskevan unionin sääntelyjärjestelmän ja perusoikeuskirjan sovellettavuus
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
1)  Sähköistä viestintää koskeva unionin sääntelyjärjestelmä
2)  Perusoikeuskirja
2.  Direktiivin 2018/1972 ajallinen sovellettavuus
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
B  Tutkittavaksi ottaminen
1.  Riidanalaisia päätöksiä koskevien väitteiden tutkittavaksi ottaminen
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
2.  Vilpittömän yhteistyön periaatteen loukkaamista koskevan väitteen tutkittavaksi ottaminen
C  Asiakysymys
1.  Tiedotusvälineistä annetun lain 4
8 §:n 7 momenttia ja epäämispäätöstä koskevat väitteet
a)  Suhteellisuusperiaatteen loukkaamista koskeva väite
1)  Asianosaisten lausumat
2)  Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
i)  Valtuutusdirektiivin 1
0 artiklan sovellettavuus
ii)  Tiedotusvälineistä annetun lain 4
8 §:n 7 momentin a alakohdan ulottuvuus
iii)  Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen tiedotusvälineistä annetun lain 4
8 §:n 7 momentissa
b)  Syrjintäkiellon loukkaamista koskeva väite
1)  Asianosaisten lausumat
2)  Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
c)  Väite, jonka mukaan epäämispäätöstä ei ole tehty ajoissa
1)  Asianosaisten lausumat
2)  Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
d)  Päätelmät
2.  Riidanalaista tarjouspyyntöä ja pätemättömyyttä koskevaa päätöstä koskevat väitteet
a)  Avoimuus- ja suhteellisuusperiaatteiden loukkaamista koskevat väiteet
1)  Asianosaisten lausumat
2)  Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
i)  Reggeli Gyors ismétlés - ja Kovátsműhely-lähetyksiä koskevat pätemättömyysperusteet
ii)  Klubrádión liiketoiminta- ja rahoitussuunnitelmaa koskeva pätemättömyysperuste
b)  Väite, jonka mukaan pätemättömyyttä koskevaa päätöstä ei toteutettu ajoissa
1)  Asianosaisten lausumat
2)  Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
c)  Päätelmät
3.  Väitteet, jotka koskevat tiedotusvälineistä annetun lain 6
5 §:n 11 momenttia
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
1)  Syrjintäkiellon loukkaamista koskeva väite
2)  Suhteellisuusperiaatteen loukkaamista koskeva väite
3)  Väite, jonka mukaan velvollisuutta huolehtia radiotaajuuksien tehokkaasta hallinnoinnista on laiminlyöty
4)  Päätelmät
4.  Perusoikeuskirjan 1
1 artiklan rikkomista koskevat väitteet
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Oikeudenkäyntikulut
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Sähköiset viestintäverkot ja
‑palvelut – Radiotaajuudet – Direktiivit 2002/20/EY, 2002/21/EY, 2002/77/EY ja (EU) 2018/1972 – Yksittäiset käyttöä koskevat oikeudet – Kansalliset säädökset ja hallinnolliset päätökset, joilla kaupalliselta radioasemalta evätään mahdollisuus lähettää sisältöään maanpäällisellä analogisella FM-radiotaajuudella – Suhteellisuusperiaate, avoimuusperiaate, syrjintäkiellon periaate ja hyvän hallinnon periaate – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 11 artikla – Sananvapaus ja tiedonvälityksen vapaus – Tiedotusvälineiden vapaus
Asiassa C‑92/23,
jossa on kyse SEUT 258 artiklaan perustuvasta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevasta kanteesta, joka on nostettu 17.2.2023
Euroopan komissio, asiamiehinään A. de Gregorio Merino, U. Małecka, L. Malferrari ja A. Tokár,
kantajana,
jota tukevat
Belgian kuningaskunta, asiamiehinään aluksi C. Jacob, M. Jacobs, C. Pochet, L. Van
den Broeck ja M. Van
Regemorter, sittemmin C. Jacob, M. Jacobs, C. Pochet ja M. Van
Regemorter,
Tanskan kuningaskunta, asiamiehinään aluksi D. Elkan, J. F. Kronborg ja C. A.-S. Maertens, sittemmin D. Elkan ja C. A.-S. Maertens ja lopuksi C. A-S. Maertens ja J. Sandvik Loft,
Alankomaiden kuningaskunta, asiamiehinään M. K. Bulterman ja C. S. Schillemans,
väliintulijoina,
vastaan
Unkari, asiamiehinään M. Z. Fehér ja G. Koós, avustajanaan G. Trinn, ügyvéd,
vastaajana,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (suuri jaosto),
toimien kokoonpanossa: presidentti K. Lenaerts, varapresidentti T. von Danwitz, jaostojen puheenjohtajat K. Jürimäe, C. Lycourgos, M. L. Arastey Sahún (esittelevä tuomari) sekä tuomarit S. Rodin, E. Regan, N. Piçarra, D. Gratsias, M. Gavalec, S. Gervasoni, N. Fenger ja R. Frendo,
julkisasiamies: A. Rantos,
kirjaaja: hallintovirkamies I. Illéssy,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 2.12.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
kuultuaan julkisasiamiehen 3.4.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Euroopan unionin komissio vaatii kanteellaan unionin tuomioistuinta toteamaan, että Unkari
–        ei ole noudattanut sähköisiä viestintäverkkoja ja
‑palveluja koskevista valtuutuksista 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin direktiivin 2002/20/EY (valtuutusdirektiivi) (EYVL 2002, L 108, s. 21), sellaisena kuin se on muutettuna 25.11.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/140/EY (EUVL 2009, L 337, s. 37) (jäljempänä valtuutusdirektiivi), 5, 7 ja 10 artiklan, kilpailusta sähköisten viestintäverkkojen ja
‑palvelujen markkinoilla 16.9.2002 annetun komission direktiivin 2002/77/EY (EUVL 2002, L 249, s. 21; jäljempänä kilpailudirektiivi) 4 artiklan 2 kohdan, sähköisten viestintäverkkojen ja
‑palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) (EUVL 2002, L 108, s. 33), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/140 (jäljempänä puitedirektiivi) 9 artiklan, suhteellisuusperiaatteen, syrjintäkiellon periaatteen ja vilpittömän yhteistyön periaatteen sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska
–        Médiatanács (viestintäneuvosto, Unkari) on antanut 8.9.2020 päätöksen 830/2020 (IX. 8), jossa se kieltäytyi uusimasta Klubrádión oikeuksia käyttää radiotaajuuksia,
–        Unkari on antanut mediapalveluista ja joukkoviestintävälineistä vuonna 2010 annetun lain CLXXXV (a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvény; Magyar Közlöny 2010/202.; jäljempänä tiedotusvälineistä annettu laki) 48 §:n 7 momentin kaltaisen säännöksen, jossa toistuvan rikkomisen tapauksessa suljetaan automaattisesti pois radiolähetyspalveluihin liittyvien radiotaajuuksien käyttöoikeuksien uusiminen, myös silloin, kun rikkominen ei ole erityisen vakava ja on luonteeltaan puhtaasti muodollinen, ja
–        koska tästä on suhteettomasti ja syrjivästi seurauksena, että Klubrádión on mahdotonta jatkaa toimintaansa radiolähetysten alalla;
–        ei ole noudattanut puitedirektiivin 8 ja 9 artiklan, valtuutusdirektiivin 5 artiklan 3 kohdan sekä hyvän hallinnon yleisen periaatteen mukaisia velvoitteitaan, koska
–        se ei ole tehnyt valtuutusdirektiivin 5 artiklan 3 kohdassa säädetyssä kuuden viikon määräajassa päätöstä Klubrádión hakemuksesta, joka koskee radiotaajuuksien käyttöoikeuksien uusimista
–        se ei ole käynnistänyt menettelyä Klubrádión aiemmin käyttämän radiotaajuuden myöntämiseksi riittävän ajoissa, jotta päätös olisi voitu tehdä ennen Klubrádión käyttöoikeuksien voimassaolon päättymistä;
–        ei ole noudattanut valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan, eurooppalaisesta sähköisen viestinnän säännöstöstä 11.12.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2018/1972 (EUVL 2018, L 321, s. 36) 45 artiklan ja perusoikeuskirjan 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska viestintäneuvosto asetti mediapalvelujen tarjoamisesta 92.9 MHz:n taajuudella 4.11.2020 julkaisemassaan tarjouspyynnössä ja 10.3.2021 tekemässään päätöksessä nro 180/2021 (III.10.) radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämiselle suhteettomia vaatimuksia eikä vahvistanut etukäteen näiden taajuuksien käyttöoikeuksien myöntämisedellytyksiä eikä minkäänlaista harkintavaltaa toimitetuissa asiakirja-aineistoissa mahdollisesti olevien virheiden, joiden perusteella tarjoajia voidaan hylätä, vakavuuden ja merkityksellisyyden arvioinnin osalta, eikä ottanut huomioon sitä, että virheet olivat merkitykseltään vähäisiä, ja
–        ei ole noudattanut direktiivin 2018/1972 45 artiklan 1 kohdan sekä suhteellisuusperiaatteen ja syrjintäkiellon periaatteen mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momentin kaltaisen säännöksen, jossa suljetaan pois mahdollisuus hakea tilapäisiä käyttöoikeuksia siinä tapauksessa, että mediapalvelun tarjoajan käyttöoikeuksia ei ole uusittu aikaisemmin, vaikka siinä myönnetään tämä mahdollisuus sellaisille palveluntarjoajille, joiden käyttöoikeudet on jo uusittu kertaalleen, perustelematta tällaista erilaista kohtelua, vaikka syyt, joiden vuoksi käyttöoikeuksia ei ole uusittu, eivät estä uuden käyttöoikeuden myöntämistä.
I       Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Unionin oikeus
2        Sähköisiä viestintäpalveluja, sähköisiä viestintäverkkoja sekä niiden liitännäistoimintoja ja
‑palveluja koskeva yhteinen lainsäädäntökehys koostuu puitedirektiivistä ja neljästä erityisdirektiivistä – joista yksi on valtuutusdirektiivi –, joita on täydennetty kilpailudirektiivillä. Puitedirektiivi ja valtuutusdirektiivi on kumottu direktiivillä 2018/1972 (jäljempänä yhdessä kilpailudirektiivin kanssa sähköistä viestintää koskeva unionin sääntelyjärjestelmä).
1.     Valtuutusdirektiivi
3        Valtuutusdirektiivin 5 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”– –
2.      Jos on välttämätöntä myöntää yksittäisiä radiotaajuuksien ja numeroiden käyttöä koskevia oikeuksia, jäsenvaltioiden on myönnettävä tällainen oikeus pyynnöstä kaikille yrityksille, jotka tarjoavat 3 artiklassa tarkoitettuja yleisvaltuutuksen mukaisia palveluja tai verkkoja, jollei tämän direktiivin 6 ja 7 artiklan sekä 11 artiklan 1 kohdan c alakohdan säännöksistä ja muista tällaisten voimavarojen tehokkaan käytön direktiivin 2002/2002/EY (puitedirektiivi) mukaisesti varmistavista säännöistä muuta johdu.
Radiotaajuuksien ja numeroiden käyttöoikeuksien myöntämismenettelyjen on oltava avoimia, puolueettomia, läpinäkyviä, syrjimättömiä ja oikeasuhteisia ja, radiotaajuuksien osalta, direktiivin [2002/21] 9 artiklan säännösten mukaisia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta niiden erityisperusteiden ja
‑menettelyjen soveltamista, joita jäsenvaltiot ovat määritelleet radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämiseksi radio- tai televisio-ohjelmien sisältöpalvelujen tarjoajille yleistä etua koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi yhteisön oikeuden mukaisesti. Poikkeusta avoimia myöntämismenettelyjä koskevasta vaatimuksesta voidaan soveltaa tapauksissa, joissa radiotaajuuksien yksittäisten käyttöoikeuksien myöntäminen radio- tai televisio-ohjelmien sisältöpalvelujen tarjoajille on tarpeen jäsenvaltioiden yhteisön oikeuden mukaisesti määrittelemän yleisen edun mukaisen tavoitteen saavuttamiseksi.
– –
3.      Päätökset käyttöoikeuksien myöntämisestä on tehtävä, niistä on ilmoitettava ja ne on julkistettava mahdollisimman pian sen jälkeen kun kansallinen sääntelyviranomainen on saanut täydellisen hakemuksen, kolmen viikon kuluessa sellaisten numeroiden osalta, jotka on kansallisessa numerointisuunnitelmassa varattu tiettyihin tarkoituksiin, ja kuuden viikon kuluessa sellaisten radiotaajuuksien osalta, jotka on kansallisessa radiotaajuussuunnitelmassa varattu sähköisten viestintäpalvelujen käyttöön. Jälkimmäinen määräaika ei rajoita radiotaajuuksien tai kiertoratapaikkojen käyttöä koskevien soveltuvien kansainvälisten sopimusten soveltamista.
– –”
4        Valtuutusdirektiivin 7 artiklan sanamuoto oli seuraavaa:
”– –
3.      Jos radiotaajuuksien käyttöä koskevien oikeuksien myöntämistä on rajoitettava, jäsenvaltioiden on myönnettävä tällaiset oikeudet puolueettomin, avoimin, syrjimättömin ja oikeasuhteisin valintaperustein. Valintaperusteissa on otettava asianmukaisesti huomioon direktiivin [2002/21] 8 artiklan tavoitteiden ja 9 artiklan vaatimusten saavuttaminen.
4.      Jos käytetään kilpailuun perustuvia tai vertailevia valintamenettelyjä, jäsenvaltiot voivat pidentää 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua kuuden viikon enimmäisaikaa tarpeen mukaan enintään kahdeksalla kuukaudella varmistaakseen, että tällaiset menettelyt ovat tasapuolisia, kohtuullisia, selkeitä ja avoimia kaikille asianomaisille osapuolille.
– –”
5        Valtuutusdirektiivin 10 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”1.      Kansallisten sääntelyviranomaisten on seurattava ja valvottava yleisvaltuutuksen tai käyttöoikeuksien ehtojen noudattamista sekä 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen erityisvelvollisuuksien noudattamista 11 artiklan mukaisesti.
– –
3.      Asianomaisella viranomaisella on valtuudet vaatia 2 kohdassa tarkoitetun laiminlyönnin lopettamista joko välittömästi tai kohtuullisen määräajan kuluessa ja sen on toteutettava tarpeelliset ja oikeasuhteiset toimenpiteet ehtojen ja velvollisuuksien noudattamisen varmistamiseksi.
– –
5.      Tapauksissa, joissa yleisvaltuutuksen tai käyttöä koskevien oikeuksien ehtoja tai 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja erityisvelvollisuuksia on rikottu vakavasti ja toistuvasti ja joissa tämän artiklan 3 kohdassa tarkoitetut ehtojen ja velvollisuuksien noudattamisen varmistamiseksi toteutettavat toimenpiteet ovat epäonnistuneet, kansalliset sääntelyviranomaiset voivat estää yritystä jatkamasta sähköisten viestintäverkkojen tai
‑palvelujen tarjoamista taikka peruuttaa käyttöä koskevat oikeudet toistaiseksi tai kokonaan. Tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia voidaan soveltaa minkä tahansa rikkomuksen koko ajalta vaikka se olisi sittemmin oikaistu.
– –”
2.     Puitedirektiivi
6        Puitedirektiivin johdanto-osan 5 perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”Televiestinnän, tiedotusvälineiden ja tietotekniikan lähentymisen vuoksi kaikkien siirtoverkkojen ja
‑palvelujen tulisi kuulua samaan sääntelyjärjestelmään. Tämä sääntelyjärjestelmä koostuu tästä direktiivistä ja seuraavista neljästä erityisdirektiivistä: direktiivi [2002/20], sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/19/EY (käyttöoikeusdirektiivi) [(EUVL 2002, L 108, s. 7)], sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä 7 päivänä maaliskuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/19/EY(108) (käyttöoikeusdirektiivi), yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja
‑palvelujen alalla 7.3.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/22/EY (yleispalveludirektiivi) [(EUVL 2002, L 108, s. 7)] sekä henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta televiestinnän alalla 15.12.1997 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/66/EY [(EYVL 1998, L 24, s. 1)] (jäljempänä erityisdirektiivit). On välttämätöntä, että siirron sääntely erotetaan sisällön sääntelystä. Tästä syystä tämä järjestelmä ei koske sähköisissä viestintäverkoissa sähköisten viestintäpalvelujen avulla tarjottujen palvelujen sisältöä, kuten ohjelmasisältöä, rahoituspalveluja ja tiettyjä tietoyhteiskunnan palveluja, ja näin ollen sillä ei rajoiteta tällaisia palveluja koskevia, yhteisön tai jäsenvaltioiden tasolla yhteisön oikeuden mukaisesti toteutettavia toimenpiteitä kulttuurisen ja kielellisen monimuotoisuuden edistämiseksi ja tiedotusvälineiden moniarvoisuuden varmistamiseksi. Televisiolähetysten sisältöön sovelletaan televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 3 päivänä lokakuuta 1989 annettua neuvoston direktiiviä 89/552/ETY [(EYVL 1989, L 298, s. 23)]. Siirtojärjestelmien ja sisällön sääntelyn erottaminen toisistaan ei merkitse sitä, ettei niiden välisiä yhteyksiä olisi otettava huomioon erityisesti tiedotusvälineiden moniarvoisuuden, kulttuurisen monimuotoisuuden ja kuluttajansuojan varmistamiseksi.”
7        Puitedirektiivin 1 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”1.      Tällä direktiivillä perustetaan yhdenmukaistettu järjestelmä sähköisten viestintäpalvelujen, sähköisten viestintäverkkojen, niiden liitännäistoimintojen ja
‑palvelujen sekä vammaisten verkkoonpääsyä helpottavien tiettyjen päätelaitteiden sääntelylle. Siinä säädetään kansallisten sääntelyviranomaisten tehtävistä ja määritellään joukko menettelyjä, joilla varmistetaan, että sääntelyjärjestelmää sovelletaan yhdenmukaisesti kaikkialla yhteisössä.
2.      Tällä direktiivillä ja erityisdirektiiveillä ei rajoiteta yhteisön oikeuden mukaisesti kansallisessa oikeudessa eikä yhteisön oikeudessa asetettuja velvollisuuksia, jotka koskevat sähköisten viestintäverkkojen ja
‑palvelujen avulla tarjottavia palveluja.
3.      Tällä direktiivillä ja erityisdirektiiveillä ei rajoiteta yhteisön tasolla tai kansallisella tasolla yhteisön oikeuden mukaisesti toteutettavia toimenpiteitä, joilla pyritään yleisen edun mukaisiin, erityisesti sisällön sääntelyyn ja audiovisuaalialan politiikkaan liittyviin tavoitteisiin.
– –”
8        Kyseisen direktiivin 2 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a)      ’sähköisellä viestintäverkolla’ siirtojärjestelmiä sekä soveltuvin osin kytkentä- tai reitityslaitteistoa ja muita välineitä – myös verkkoelementtejä, jotka eivät ole aktiivisia – joilla voidaan siirtää signaaleja johtojen välityksellä, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella tavalla, mukaan luettuina satelliittiverkot, kiinteät (piiri- ja pakettikytkentäiset, mukaan luettuna internet) ja maanpäälliset matkaviestintäverkot, sähkökaapelijärjestelmät siinä määrin kuin niitä käytetään signaalinsiirtoon, radio- ja televisiolähetyksiin käytetyt verkot sekä kaapelitelevisioverkot riippumatta siitä, minkä tyyppistä informaatiota niissä siirretään;
– –
c)      ’sähköisellä viestintäpalvelulla’ tavallisesti korvausta vastaan suoritettuja palveluja, jotka muodostuvat kokonaan tai pääosin signaalien siirtämisestä sähköisissä viestintäverkoissa, mukaan lukien televiestintäpalvelut ja siirtopalvelut radio- ja televisiotoiminnassa käytetyissä verkoissa, mutta jättäen ulkopuolelle sähköisten viestintäverkkojen ja
‑palvelujen avulla siirretyt sisältöpalvelut tai sisältöä toimituksellisessa valvonnassaan pitävät palvelut; kyseinen palvelu ei käsitä myöskään [teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 22.6.1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivin 98/34/EY [(EYVL L 204, s. 37), sellaisena kuin se muutettuna 20.7.1998 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/48/EY (EYVL L 217, s. 18),] ensimmäisessä artiklassa määriteltyjä tietoyhteiskunnan palveluja, jotka eivät muodostu kokonaan tai pääosin signaalien siirtämisestä sähköisissä viestintäverkoissa.”
– –”
9        Puitedirektiivin 8 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset sääntelyviranomaiset toteuttavat tässä direktiivissä ja erityisdirektiiveissä määriteltyjä sääntelytehtäviään hoitaessaan kaikki aiheelliset toimenpiteet, joilla pyritään 2, 3 ja 4 kohdassa säädettyihin tavoitteisiin. Toimenpiteiden on oltava oikeasuhteisia näihin tavoitteisiin nähden.
– –
Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat toimivaltuuksiensa rajoissa osallistua kulttuurista ja kielellistä monimuotoisuutta sekä tiedotusvälineiden moniarvoisuutta edistävien politiikkojen toteuttamiseen.
2.      Kansallisten sääntelyviranomaisten on edistettävä kilpailua sähköisten viestintäverkkojen, sähköisten viestintäpalvelujen ja niiden liitännäistoimintojen ja
‑palvelujen tarjoamisessa muun muassa
a)      varmistamalla, että käyttäjille, myös vammaisille, vanhuksille ja sosiaalisia erityistarpeita omaaville käyttäjille, koituu mahdollisimman paljon hyötyä valinnanvaran lisääntymisestä, hintojen alentumisesta ja laadun parantumisesta;
– –
d)      edistämällä radiotaajuuksien ja numerovarojen tehokasta käyttöä ja varmistamalla niiden tehokas hallinta.
– –”
10      Mainitun direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Ottaen asianmukaisesti huomioon, että radiotaajuudet ovat julkinen voimavara, jolla on tärkeä yhteiskunnallinen, kulttuurinen ja taloudellinen arvo, jäsenvaltioiden on varmistettava, että sähköisissä viestintäpalveluissa niiden alueella käytettäviä radiotaajuuksia hallinnoidaan tehokkaasti 8 ja 8 a artiklan mukaisesti. Niiden on varmistettava, että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset sähköisiin viestintäpalveluihin käytettäviä taajuuksia varatessaan ja yleisvaltuuksia tai yksittäisiä käyttöoikeuksia myöntäessään soveltavat puolueettomia, avoimia, syrjimättömiä ja oikeasuhteisia perusteita.
– –”
3.     Kilpailudirektiivi
11      Kilpailudirektiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Rajoittamatta kuitenkaan sellaisten erityisten periaatteiden ja menettelyiden soveltamista, joita jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön myöntääkseen radio- tai televisiolähetysten sisältöpalvelujen tarjoajille radiotaajuuksien käyttöoikeuksia tarkoituksenaan saavuttaa yhteisön oikeuden mukaiset yleishyödylliset tavoitteet:
1)      Jäsenvaltiot eivät saa myöntää erityis- tai yksinoikeuksia radiotaajuuksien käyttämiseksi sähköisten viestintäpalvelujen tarjoamiseen.
2)      Radiotaajuuksien myöntämisen sähköisille viestintäpalveluille on perustuttava puolueettomiin, selkeisiin, syrjimättömiin ja oikeasuhteisiin perusteisiin.”
4.     Direktiivi 2018/1972
12      Direktiivin 2018/1972 johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”[Direktiivejä 2002/20 ja 2002/21] on muutettu huomattavilta osin. Koska niihin on määrä tehdä uusia muutoksia, mainitut direktiivit olisi selkeyden vuoksi uudelleenlaadittava.
13      Direktiivin 2018/1972 2 artiklan 4 kohdan sanamuoto on seuraava:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
4)      ’sähköisellä viestintäpalvelulla’ tavallisesti korvausta vastaan sähköisen viestintäverkkojen kautta suoritettua palvelua, joka sisältää, sähköisten viestintäverkkojen ja
‑palvelujen avulla siirrettyjä sisältöpalveluja tai sisältöä toimituksellisessa valvonnassaan pitäviä palveluja lukuun ottamatta, seuraavat palvelumuodot:
a)      ’internetyhteyspalvelu’ – –;
b)      henkilöiden välinen viestintäpalvelu; ja
c)      palvelut, jotka koostuvat kokonaan tai pääosin signaalien siirtämisestä, kuten siirtopalvelut, joita käytetään M2M-palvelujen tarjoamiseksi ja radio- ja televisiotoiminnassa;”
14      Kyseisen direktiivin 45 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Ottaen asianmukaisesti huomioon, että radiotaajuudet ovat julkinen hyödyke, jolla on tärkeä yhteiskunnallinen, kulttuurinen ja taloudellinen arvo, jäsenvaltioiden on varmistettava, että sähköisissä viestintäverkoissa ja
‑palveluissa niiden alueella käytettäviä radiotaajuuksia hallinnoidaan tehokkaasti 3 ja 4 artiklan mukaisesti. Niiden on varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset sähköisiin viestintäverkkoihin ja
‑palveluihin käytettäviä radiotaajuuksia varatessaan ja yleisvaltuutuksia tai yksittäisiä käyttöoikeuksia myöntäessään soveltavat puolueettomia, avoimia, kilpailua edistäviä, syrjimättömiä ja oikeasuhteisia perusteita.
– –
2.      Jäsenvaltioiden on edistettävä radiotaajuuksien käytön yhdenmukaistamista sähköisissä viestintäverkoissa ja
‑palveluissa tapahtuvaa käyttöä varten unionissa ja otettava samalla huomioon tarve varmistaa niiden tehokas käyttö ja pyrittävä kuluttajille koituviin hyötyihin, joihin kuuluvat esimerkiksi kilpailu, mittakaavaedut sekä verkkojen ja palvelujen yhteentoimivuus. Tällöin niiden on toimittava tämän direktiivin 4 artiklan sekä [Euroopan yhteisön radiotaajuuspolitiikan sääntelyjärjestelmästä 7.3.2002 tehdyn] päätöksen N:o 676/2002/EY [(radiotaajuuspäätös) (EYVL L 108, 24.4.2002, s. 1)] mukaisesti muun muassa
– –
c)      varmistamalla radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämistä, uusimista, muuttamista, rajoittamista ja peruuttamista koskeva ennakoitavuus ja johdonmukaisuus, jotta voidaan edistää pitkän aikavälin investointeja;
– –
g)      soveltamalla radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämiseen, siirtämiseen, uusimiseen, muuttamiseen ja peruuttamiseen selkeästi ja läpinäkyvästi vahvistettuja sääntöjä, jotta voidaan turvata sääntelyn varmuus, yhdenmukaisuus ja ennakoitavuus;
– –”
15      Direktiivin 48 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Poikkeusta avoimia myöntämismenettelyjä koskevasta vaatimuksesta voidaan soveltaa tapauksissa, joissa radiotaajuuksien yksittäisten käyttöoikeuksien myöntäminen radio- tai televisio-ohjelmien sisältöpalvelujen tarjoajille on tarpeen jäsenvaltioiden unionin oikeuden mukaisesti vahvistaman yleisen edun mukaisen tavoitteen saavuttamiseksi.”
16      Saman direktiivin 124 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 21 päivänä joulukuuta 2020. Niiden on viipymättä toimitettava komissiolle kirjallisina nämä säännökset.”
17      Direktiivin 2018/1972 125 artiklan sanamuoto on seuraava:
”Kumotaan 21 päivästä joulukuuta 2020 [direktiivit 2002/20 ja 2002/21], sanotun kuitenkaan vaikuttamatta jäsenvaltioiden velvollisuuteen noudattaa liitteessä XII olevassa B osassa olevia määräaikoja, joiden kuluessa niiden on saatettava mainitut direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä, ja tuossa osassa mainittuja soveltamispäiviä.
– –
Viittauksia kumottuihin direktiiveihin pidetään viittauksina tähän direktiiviin liitteessä XIII olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.”
B       Unkarin oikeus
18      Tiedotusvälineistä annetun lain, sellaisena kuin sitä sovellettiin viestintäneuvoston päätösten nro 354/2017 (IV. 19.) (jäljempänä päätös nro 354/2017) ja nro 1224/2017 (XI. 14.) (jäljempänä päätös nro 1224/2017) hyväksymispäivänä, 22 §:n 8 momentissa säädettiin seuraavaa:
”Mediapalvelujen tarjoajien on toimitettava viestintäneuvostolle kuukausittain tiedot, joiden avulla voidaan valvoa lähetyskiintiöiden noudattamista. – –”
19      Tiedotusvälineistä annetun lain, sellaisena kuin se on voimassa tällä hetkellä, 22 §:n 8 momentissa säädetään seuraavaa:
”Lineaaristen mediapalvelujen tarjoajien on viimeistään kyseistä kuukautta seuraavan kuukauden viimeisenä päivänä ja pyynnöstä mediapalvelujen tarjoajien viitevuotta seuraavan vuoden tammikuun 31 päivänä toimitettava viestintäneuvostolle tiedot, joiden avulla voidaan valvoa lähetyskiintiöiden noudattamista.”
20      Kyseisen lain 48 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Jollei tässä laissa toisin säädetä, valtion hallussa olevia rajallisia resursseja käyttävää lineaarista mediapalvelua voidaan tarjota viestintäneuvoston hallinnoiman tarjouskilpailun yhteydessä tehdyn hallinnollisen sopimuksen perusteella.
– –
5.      Oikeus tarjota lineaarisia analogisia mediapalveluja, joissa käytetään valtion omistamia rajoitettuja resursseja, on voimassa enintään kymmenen vuotta radio- ja televisiotoiminnan osalta ja enintään kymmenen vuotta audiovisuaalisten mediapalvelujen osalta; kun oikeus päättyy, se voidaan uusia kerran ilman tarjouskilpailua mediapalvelujen tarjoajan aloitteesta enintään seitsemäksi vuodeksi edellyttäen, että audiovisuaalisten mediapalvelujen tarjoamista koskevien sopimusten voimassaolo päättyy radio- ja televisiotoimintaa sekä digitalisointia koskevista säännöistä vuonna 2007 annetun lain nro LXXIV [(a műsorterjesztés és a digitális átállás szabályairól szóló 2007. évi LXXIV. törvény) (Magyar Közlöny 2007/80.)] 38 §:n 1 momentissa säädettynä päivänä.
– – Oikeuden uusimista koskevasta aloitteesta on ilmoitettava viestintäneuvostolle 14 kuukautta ennen voimassaolon päättymistä. Jos tätä määräaikaa ei noudateta, oikeutta ei uusita. Kun viestintäneuvosto käyttää omistusoikeuksia valtion puolesta, sen on ilmoitettava mediapalvelujen tarjoajalle kyseisen oikeuden uusimisesta tai siitä, ettei se aio uusia sitä, aikaisintaan kuusi kuukautta ja viimeistään neljä kuukautta ennen oikeuksien voimassaolon päättymistä. Mediapalvelujen tarjoajalla ei ole oikeutta mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimiseen, eikä uusimista koskeva aloite velvoita viestintäneuvostoa tekemään sopimusta.
– –
7.      Oikeutta ei voida uusia
a)      jos mediapalvelujen tarjoajan on viestintäneuvoston lopullisessa päätöksessä todettu rikkoneen toistuvasti tai vakavasti sopimusta tai lehdistönvapaudesta ja mediasisältöä koskevista perustavanlaatuisista säännöistä vuonna 2010 annetun lain CIV (a sajtószabadságról és a médiatartalmak alapvető szabályairól szóló 2010. évi CIV. törvény) (Magyar Közlöny 2010/170.; jäljempänä lehdistönvapaudesta annettu laki)
tai tämän lain säännöksiä tai
b)      jos mediapalvelujen tarjoajalla on aloitteen jättämisen tai käsittelyn ajankohtana maksamattomia mediapalvelumaksuja.
– –”
21      Tiedotusvälineistä annetun lain 55 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Tarjouspyyntömenettelyyn voivat osallistua kaikki yritykset,
a)      joilla ei ole yli 60 päivää erääntyneitä tullivelkoja tai sosiaaliturvamaksuja, yhtäkään valtion verohallinnon rekistereihin merkittyä erääntynyttä verovelkaa tai erääntyneitä maksuvelvoitteita valtion erityisrahastolle, ellei velkoja ole kirjallisesti myöntänyt maksunlykkäystä;
b)      joka ei ole konkurssimenettelyssä, selvitystilassa maksukyvyttömyyden vuoksi tai vapaaehtoisessa selvitystilassa taikka missään muussa yhtiön purkamiseen tähtäävässä menettelyssä, ja
c)      jotka eivät ole tarjouspyynnön julkaisemista edeltäneiden viiden vuoden aikana olleet minkään seuraavan kohteena:
ca)      lopullinen hallinnollinen päätös, jossa todetaan hallinnollisen sopimuksen noudattamatta jättämisenä ilmenevä vakava rikkomus, tai
cb)      viestintäneuvoston toteuttama yrityksen hallinnollisen sopimuksen irtisanominen
d)      joilla ei ole erääntyneitä velkoja viestintäneuvostolle.”
22      Kyseisen lain 59 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Tutkiessaan tarjouksen aineellisen pätevyyden viestintäneuvosto arvioi tarjouskilpailuun rekisteröidyn ehdokkaan tekemän tarjouksen kokonaisuudessaan ja kaikkien sen osatekijöiden osalta ja tutkii, onko se perusteltu.
– –
3.      Tarjous on aineellisesti pätemätön
– –
c)      jos se ei perusteettomuutensa vuoksi sovellu tässä laissa tai tarjouspyynnössä määriteltyjen tavoitteiden saavuttamiseen, tai
– –”
23      Mainitun lain 63 §:n sanamuoto on seuraava:
”1.      Kun 62 §:n 1 momentin b alamomentissa tarkoitettu päätös annetaan tiedoksi valitulle ehdokkaalle, viestintäneuvosto aloittaa viran puolesta hallinnollisen menettelyn hallinnollisen sopimuksen tekemiseksi tämän kanssa. Tämän hallinnollisen menettelyn käsittelyaika on 45 päivää.
– –
12.      Mediapalvelujen tarjoajalla on oikeus ja velvollisuus lähettää ohjelmia hallinnollisen sopimuksen ehtojen mukaisesti käyttämällä omaa verkkoaan, omia laitteitaan ja omia välineitään tai käyttämällä sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajan (lähetys)palveluja. Televiestintäpalvelujen tarjoamista koskevaa lupaa ei tarvita, kun mediapalvelun tarjoaja harjoittaa lähetys- ja jakelutoimintaa omilla laitteillaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta velvollisuutta hankkia muiden lakien tai asetusten nojalla vaadittavat luvat.
– –”
24      Tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Viestintäneuvosto voi markkina- ja viestintäpoliittiset näkökohdat huomioon ottaen tehdä pyynnöstä enintään 180 päivää voimassa olevan tilapäisen hallinnollisen sopimuksen mediapalvelujen tarjoamista koskevan mahdollisuuden käytöstä,
– –
c)      jonka osalta [Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság (kansallinen viestintä- ja mediaviranomainen, Unkari; jäljempänä NMHH)] osoittaa, että mediapalveluja voidaan tarjota aiheuttamatta häiriöitä muille ja rikkomatta kansainvälisiä normeja.
– –
11.      Jos oikeus tarjota lineaarisia radiomediapalveluja lakkaa sen jälkeen, kun viestintäneuvosto on jo kerran uusinut sen, ja jos mediapalvelujen tarjoamista koskeva tarjouskilpailu on jo aloitettu, viestintäneuvosto voi mahdollisesti jopa useaan otteeseen tehdä aiemmin oikeudenhaltijana olleen mediapalvelujen tarjoajan kanssa ja tämän pyynnöstä enintään 60 päivää voimassa olevan väliaikaisen hallinnollisen sopimuksen. Tämän pykälän perusteella väliaikainen hallinnollinen sopimus voidaan tehdä ainoastaan tarjouspyyntömenettelyn päättymiseen asti tai, jos päätökseen, jolla tarjouspyyntömenettely päätetään, on haettu muutosta hallinnollisella muutoksenhaulla, asian lopulliseen ratkaisuun asti. Väliaikainen hallinnollinen sopimus päättyy päivänä, jona hallinnollinen sopimus valitun hakijan kanssa tehdään.
– –”
25      Kyseisen lain 66 §:n 4 momentissa säädetään seuraavaa:
”Yhteisöllinen lineaarinen mediapalvelu
– –
g)      esittää yli kaksi kolmasosaa viikoittaisesta lähetysajastaan 83 §:ssä tarkoitettuja julkisen palvelun tavoitteita vastaavia ohjelmia, mukaan lukien kohdeyhteisöä koskevia uutisohjelmia, poliittisia uutisohjelmia, kulttuuriohjelmia ja muuta samankaltaista sisältöä, jota ei ole ensisijaisesti suunnattu tietylle yhteisölle,
h)      käyttää, kun kyseessä on radiomediapalvelu, vähintään viisikymmentä prosenttia vuotuisesta musiikkiohjelmille tarkoitetusta lähetysajastaan unkarilaisen musiikin esittämiseen.”
26      Saman lain 185 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Viestintäneuvosto tai [NMHH:n virasto (jäljempänä virasto)] voi soveltaa oikeudellisia seurauksia tiedotusvälineiden hallintoa koskevia sääntöjä koskevien rikkomusten tekijöihin 186–189 §:n säännösten mukaisesti.
2.      Oikeudellisia seurauksia soveltaessaan viestintäneuvosto ja virasto noudattavat yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja ottavat huomioon asteittaisuuden periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen; ne soveltavat asteittaisuuden periaatetta rikkomisen vakavuuden ja toistuvuuden mukaan ja määräävät oikeudellisen seurauksen, joka on oikeasuhtainen ottaen huomioon kaikki erityiset olosuhteet ja kyseisen seurauksen tavoite.
– –”
27      Saman lain 187 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Toistuvan rikkomisen tapauksessa viestintäneuvosto ja virasto määräävät rikkomisesta vastuussa olevalle taholle sakon, jonka suuruus on enintään 2 000 000 [Unkarin forinttia (HUF) (n. 5 240 euroa)] rikkomisen vakavuuden ja luonteen sekä yksittäistapauksen erityispiirteiden perusteella.
2.      Oikeudellisen seurauksen määrittämisessä viestintäneuvosto ja virasto ottavat huomioon hallinnollisista rikkomuksista määrättävistä seuraamuksista vuonna 2017 annetussa laissa nro CXXV [(a közigazgatási szabályszegések szankcióiról szóló 2017. évi CXXV. törvény) (Magyar Közlöny 2017/171.)] säädetyt arviointiperusteet, ja lisäksi ne ottavat huomioon rikkomisen luonteen, vakavuuden ja jatkuvuuden, rikkomisesta henkilön intresseihin ja henkilöoikeuksiin aiheutuneet loukkaukset sekä rikkomisen vaikutuksen markkinoihin.
– –
5.      Edellä 1-4 momenttia sovellettaessa rikkominen katsotaan uusituksi, jos rikkoja toistaa 365 päivän kuluessa saman lainvastaisen menettelyn, joka kuuluu samaan oikeusperustaan, samaan oikeussääntöön ja samaan alaan kuin se, joka on todettu lopullisessa hallinnollisessa päätöksessä, vähäisiä rikkomisia lukuun ottamatta. Jos 20 §:n ja 21 §:n, 22 §:n 2 momentin, 22 §:n 3 momentin, 22 §:n 5 momentin ja 22 §:n 6 momentin säännöksiä on rikottu, rikkominen katsotaan uusituksi, jos rikkoja toistaa 365 päivän kuluessa saman lainvastaisen menettelyn, joka kuuluu samaan oikeusperustaan, samaan oikeussääntöön ja samaan alaan kuin se, joka on todettu lopullisessa hallinnollisessa päätöksessä, vähäisiä rikkomisia lukuun ottamatta.
– –”
28      Tiedotusvälineistä annetun lain, sellaisena kuin sitä sovellettiin päätösten nro 354/2017 ja nro 1224/2017 hyväksymispäivänä, 187 §:n 4 momentissa säädettiin seuraavaa:
”Edellä 1-3 momenttia sovellettaessa rikkominen katsotaan uusituksi, jos rikkoja toistaa 365 päivän kuluessa saman lainvastaisen menettelyn, joka kuuluu samaan oikeusperustaan, samaan oikeussääntöön ja samaan alaan kuin se, joka on todettu lopullisessa hallinnollisessa päätöksessä, vähäisiä rikkomisia lukuun ottamatta. Jos 20 §:n ja 21 §:n, 22 §:n 2 momentin, 22 §:n 3 momentin, 22 §:n 5 momentin ja 22 §:n 6 momentin säännöksiä on rikottu, rikkominen katsotaan uusituksi, jos rikkoja toistaa kolmen vuoden kuluessa saman lainvastaisen menettelyn, joka kuuluu samaan oikeusperustaan, samaan oikeussääntöön ja samaan alaan kuin se, joka on todettu lopullisessa hallinnollisessa päätöksessä.”
II     Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen taustalla olevat tosiseikat
29      Klubrádió on unkarilainen kaupallinen radioasema, joka on vuodesta 1999 lähettänyt lähetyksiään 95,3 MHz:n taajuudella Budapestin (Unkari) lähetysalueella.
30      Viestintäneuvosto ja Klubrádió päättivät 13.2.2014 kyseistä taajuutta koskevan lähetyssopimuksen ja tekivät 92,9 MHz:n taajuuden käyttöä Budapestin lähetysalueella (jäljempänä 92,9 MHz:n taajuus) koskevan sopimuksen 14.2.2014 ja 14.2.2021 väliselle jaksolle (jäljempänä Klubrádión lähetyssopimus). Tämä sopimus voitiin uusia viideksi vuodeksi.
31      Klubrádió teki sopimuksen uusimista koskevan hakemuksen 8.11.2019 tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 5 momentin nojalla.
32      Viestintäneuvosto hylkäsi tämän hakemuksen 8.9.2020 tekemällään päätöksellä nro 830/2020 (IX. 8) (jäljempänä epäämispäätös).
33      Viestintäneuvosto perusteli päätöstään sillä, että se oli todennut päätöksessään nro 1224/2017, että Klubrádió oli laiminlyönyt tiedotusvälineistä annetun lain 22 §:n 8 momentissa säädettyä velvollisuutta ilmoittaa kuukausittain lähetyskiintiöt (jäljempänä lähetyskiintiöitä koskevien tietojen toimittamisvelvollisuus), että tämä rikkominen ei ollut vähäinen ja että kyseisen lain 187 §:n 4 momentin mukaisesti, sellaisena kuin sitä sovellettiin kyseisen päätöksen ajankohtana, kyseinen rikkominen oli toistuva, koska kyseinen radioasema oli jo rikkonut tätä velvollisuutta 365 päivän aikana, kuten viestintäneuvosto oli jo todennut päätöksessään nro 354/2017. Viestintäneuvosto katsoi näin ollen, että kyseisen lain 48 §:n 7 momentin mukaisesti Klubrádión lähetyssopimusta ei voitu uusia.
34      Viestintäneuvosto julkaisi 4.11.2020 tarjouspyynnön, joka koski mediapalvelujen tarjoamista 92,9 MHz:n taajuudella (jäljempänä riidanalainen tarjouspyyntö). Tähän tarjouspyyntöön tekivät tarjouksen Klubrádió ja kaksi muuta mediapalvelujen tarjoajaa eli Közösségi Rádiózásért Egyesület ja LBK Médiaszolgáltató 2020 Kft.
35      Viestintäneuvosto totesi 22.12.2020 tekemissään kahdessa päätöksessä, että näiden kahden viimeksi mainitun palveluntarjoajan toimittamat tarjoukset olivat pätemättömiä muotovirheiden vuoksi.
36      Lisäksi viestintäneuvosto katsoi 10.3.2021 tekemällään päätöksellä nro 180/2021 (III. 10.), että Klubrádión tarjous oli pätemätön aineellisten virheiden vuoksi, ja se totesi näin ollen riidanalaisen tarjouspyynnön tuloksettomaksi (jäljempänä pätemättömyyttä koskeva päätös).
37      Päätös perustui kolmeen seikkaan eli ensinnäkin siihen, että Klubrádión tarjouksessaan esittämän lomakkeen kohdassa III.3 ei kuvailtu lomakkeen kohdassa III.2 olevaan viikoittaiseen ohjelma-aikatauluun merkittyä ohjelmaa, toiseksi siihen, että toisen ohjelman osalta kyseisen lomakkeen kohdassa III.2 ilmoitetun keston ja lomakkeen kohdassa III.3 mainitun keston välillä oli viiden minuutin ero ja kolmanneksi siihen, että viimeksi mainitun kirjanpitoon oli kirjattu negatiivinen oma pääoma sen tarjouksen toimittamista edeltäneiden viiden vuoden ajalta ja että kyseinen radioasema ei kyennyt kattamaan kulujaan vain nettoliikevaihdollaan.
38      Viestintäneuvoston mukaan tiedotusvälineistä annetun lain ja riidanalaisen tarjouspyynnön sääntöjen mukaan ohjelma-aikataulun puutteita ei voitu korjata kyseisen tarjouksen jättämispäivän jälkeen. Negatiivisesta omasta pääomasta on todettava, että tällaisella seikalla ei voida saavuttaa riidanalaisen tarjouspyynnön 1.2 kohdassa asetettua tavoitetta, joka on sen varmistaminen, että tiedotusvälineiden markkinoilla on radioasema, jonka toiminta on vakaata ja ennakoitavissa olevaa.
39      Viestintäneuvosto ja Közösségi Rádiózásért Egyesület tekivät 30.3.2021 tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n nojalla väliaikaisen hallinnollisen sopimuksen 92,9 MHz:n taajuuden käytöstä 3.5. ja 9.10.2021 välisenä aikana.
40      Klubrádió riitautti tuomioistuimessa sekä epäämispäätöksen että pätemättömyyttä koskevan päätöksen (jäljempänä yhdessä riidanalaiset päätökset). Kumpikin päätös vahvistettiin ensin Fővárosi Törvényszékissä (Budapestin alioikeus, Unkari) ja sen jälkeen Kúriassa (ylin tuomioistuin, Unkari). Lisäksi Klubrádió esitti Alkotmánybíróságille (perustuslakituomioistuin, Unkari) perustuslainvastaisuutta koskevan väitteen, jonka viimeksi mainittu tuomioistuin hylkäsi.
III  Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
41      Komissio osoitti 22.10.2020 Unkarin viranomaisille kirjeen saadakseen täsmennyksiä epäämispäätöksen perusteluista ja sovellettavasta Unkarin lainsäädännöstä.
42      Vastauksena tähän kirjeeseen NMHH:n pääjohtaja ilmoitti 12.11.2020, että tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentissa ei anneta viestintäneuvostolle lainkaan harkintavaltaa, jonka perusteella se voisi mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimista koskevaa hakemusta arvioidessaan tutkia, voidaanko tämä oikeus uusia, jos rikkominen on vakavuudeltaan vähäinen mutta toistuva. Se täsmensi, että kyseisen lain säännösten mukaan on niin, että jos viestintäneuvoston lopullisella päätöksellä todetaan, että asianomainen palveluntarjoaja on syyllistynyt toistuvaan tai vakavaan rikkomukseen, kyseistä oikeutta ei voida uusia.
43      Komissio lähetti 12.2.2021 Unkarin viranomaisille uuden kirjeen, jossa se ilmaisi huolensa viivästyksistä radiotaajuuksien jakamisessa lähetystoimintaa varten ja siitä, oliko epäämispäätös unionin oikeuden mukainen, kun sitä luetaan perusoikeuskirjan 11 artiklassa vahvistetun sananvapautta ja tiedonvälityksen vapautta koskevan oikeuden valossa.
44      Vastauksena tähän kirjeeseen NMHH:n pääjohtaja ilmoitti 19.2.2021, ettei Klubrádiólla ollut kyseessä olevassa tilanteessa lain mukaan mitään mahdollisuutta tarjota mediapalveluja väliaikaisesti. Lisäksi se toisti 12.11.2020 antamassaan vastauksessa esittämänsä selitykset.
45      Komissio osoitti 9.6.2021 Unkarille virallisen huomautuksen, koska se katsoi, että riidanalaisilla päätöksillä ja niiden antamisen perustana olleilla kansallisilla säännöillä rikottiin useita sähköistä viestintää koskevan unionin sääntelyjärjestelmän säännöksiä ja perusoikeuskirjan 11 artiklaa.
46      Unkari vastasi tähän kirjeeseen 9.8.2021 päivätyllä kirjeellä, jossa se väitti, että kyseessä oleva kansallinen säännöstö ja sen perusteella vireille pantujen kahden hallinnollisen menettelyn tulos eivät olleet ristiriidassa unionin oikeuden kanssa.
47      Komissio antoi 21.12.2021 perustellun lausunnon, jossa se katsoi ensinnäkin, että Unkari ei ollut noudattanut valtuutusdirektiivin 5, 7 ja 10 artiklan, kilpailudirektiivin 4 artiklan 2 kohdan, puitedirektiivin 5 artiklan 2 kohdan ja 9 artiklan, suhteellisuusperiaatteen, syrjintäkiellon periaatteen ja vilpittömän yhteistyön periaatteen sekä perusoikeuskirjan 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan. Nämä laiminlyönnit johtuvat sen mukaan ensinnäkin siitä, että viestintäneuvosto teki epäämispäätöksen, toiseksi siinä tapauksessa, että viestintäneuvoston tulkinta Unkarin oikeudesta on oikea, siitä, että oli annettu laki, jolla toistuvien rikkomisten tapauksessa suljetaan automaattisesti pois radiotaajuuksien käyttöoikeuksien uusiminen myös silloin, kun kyseessä oleva rikkominen ei ole erityisen vakava ja on luonteeltaan puhtaasti muodollinen, kolmanneksi siitä, että tietoja, joita komissio oli pyytänyt sen määrittämiseksi, oliko Klubrádión tekemän uusimista koskevan hakemuksen hylkääminen yhteensopiva syrjintäkiellon periaatteen kanssa, ei ollut toimitettu, ja neljänneksi siitä, että tästä seuraa syrjivällä ja suhteettomalla tavalla, että kyseisen radioaseman on mahdotonta jatkaa toimintaansa radiolähetysten alalla.
48      Toiseksi komissio katsoi, että Unkari oli rikkonut puitedirektiivin 4, 8 ja 9 artiklaa, valtuutusdirektiivin 5 artiklan 3 kohtaa ja hyvän hallinnon periaatetta ensinnäkin sen vuoksi, että valtuutusdirektiivissä säädetyssä kuuden viikon määräajassa ei ollut tehty päätöstä Klubrádión hakemuksesta, joka koski radiotaajuuksien käyttöoikeuksien uusimista, toiseksi sen vuoksi, että menettelyä Klubrádión aikaisemmin käyttämän radiotaajuuden myöntämiseksi ei ollut järjestetty riittävän ajoissa, jotta päätös olisi voitu tehdä ennen Klubrádión käyttöoikeuksien voimassaolon päättymistä, ja kolmanneksi sen vuoksi, että myöntämismenettelyä oli lykätty sillä perusteella, että Klubrádió oli käyttänyt muutoksenhakuoikeuttaan.
49      Kolmanneksi komissio totesi, että Unkari oli rikkonut valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohtaa, direktiivin 2018/1972 45 artiklaa ja perusoikeuskirjan 11 artiklaa, koska viestintäneuvosto oli asettanut radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämiselle suhteettomia vaatimuksia, ei ollut vahvistanut etukäteen näiden oikeuksien myöntämisen perusteita, ei ollut vahvistanut minkäänlaista harkintavaltaa niiden virheiden vakavuuden ja merkityksellisyyden arvioimista varten, joita hakijoiden toimittamissa aineistoissa mahdollisesti oli ja jotka saattoivat johtaa niiden poissulkemiseen ja koska se oli jättänyt huomiotta Klubrádión tarjouksessa väitetysti olleiden virheiden vähäisen merkityksen.
50      Neljänneksi komissio väittää, että Unkari oli rikkonut direktiivin 2018/1972 45 artiklan 1 kohtaa ja loukannut suhteellisuusperiaatetta ja syrjintäkiellon periaatetta, koska se oli sulkenut pois mediapalvelujen tarjoajilta, joiden radiotaajuuksien käyttöoikeuksia ei ollut uusittu, mahdollisuuden tehdä radiotaajuuksien käyttöä koskevan väliaikaisen hallinnollisen sopimuksen, myöntäen kuitenkin tämän mahdollisuuden palveluntarjoajille, joiden radiotaajuuksien käyttöoikeudet oli jo uusittu kertaalleen, ja koska se ei ollut perustellut tätä erilaista kohtelua.
51      Komissio kehotti Unkaria noudattamaan perusteltua lausuntoa kahden kuukauden kuluessa sen vastaanottamisesta.
52      Unkari vastasi tähän perusteltuun lausuntoon 2.2.2022 yhtäältä kiistäen niiden unionin oikeuden säännösten ja periaatteiden, joihin komissio oli vedonnut, soveltamisen käsiteltävässä asiassa ja toisaalta väittäen, että sovellettavat Unkarin oikeuden säännöt ja riidanalaiset päätökset eivät olleet unionin oikeuden vastaisia.
53      Koska komissio ei ollut vakuuttunut Unkarin vastauksesta, se nosti käsiteltävänä olevan kanteen.
54      Unionin tuomioistuimen presidentin 17.8.2023 antamalla määräyksellä hyväksyttiin Belgian kuningaskunnan, Tanskan kuningaskunnan ja Alankomaiden kuningaskunnan hakemukset saada osallistua asian käsittelyyn tukeakseen komission vaatimuksia.
IV     Kanne
A       Unionin oikeuden sovellettavuus
1.     Sähköistä viestintää koskevan unionin sääntelyjärjestelmän ja perusoikeuskirjan sovellettavuus
a)     Asianosaisten lausumat
55      Unkari väittää ensinnäkin, että sähköistä viestintää koskevaa unionin sääntelyjärjestelmää ei sovelleta riidanalaisiin päätöksiin eikä näiden päätösten tekomenettelyihin, koska nämä menettelyt ja päätökset eivät sen mukaan koske radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämistä vaan oikeutta mediapalvelujen tarjoamiseen.
56      Tältä osin Unkari vetoaa ensinnäkin puitedirektiivin johdanto-osan viidenteen perustelukappaleeseen, 1 artiklan 2 ja 3 kohtaan sekä 2 artiklan a ja c alakohtaan, joista sen mukaan kuvastuu ero yhtäältä mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden, joka sen mukaan liittyy sisällön tarjoamiseen ja kuuluu viestintäoikeuden alaan ja toisaalta radiotaajuuksien käyttöä koskevan oikeuden välillä, joka sen mukaan liittyy radiotaajuuksien jakamiseen mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden puitteissa ja joka kuuluu sähköistä viestintää koskevien sääntöjen soveltamisalaan. Näistä säännöksistä seuraa, että mediapalvelujen tarjoaminen ja näin ollen luvat sekä niihin liittyvät menettelyt eivät kuulu sähköistä viestintää koskevan unionin sääntelyjärjestelmän soveltamisalaan.
57      Tässä yhteydessä Unkari korostaa, että Unkarin oikeudessa mediapalvelujen tarjoamista koskevat luvat kuuluvat viestintäneuvoston toimivaltaan ja niitä säännellään tiedotusvälineistä annetulla lailla, kun taas radiotaajuuksien käyttöä koskevat luvat kuuluvat NMHH:n toimivaltaan ja niitä säännellään kansallisten taajuuksien jakamista ja taajuuksien käyttöä koskevista säännöistä annetulla kansallisen viestintä- ja mediaviranomaisen asetuksella nro 7/2015. (XI. 13.) (a nemzeti frekvenciafelosztásról, valamint a frekvenciasávok felhasználási szabályairól szóló 7/2015. (XI. 13.) NMHH rendelet) ja tiettyjen siviilikäytössä olevien taajuuksien hallinnointimenettelystä annetulla kansallisen viestintä- ja mediaviranomaisen asetuksella nro 7/2012. (I. 26.) (a polgári frekvenciagazdálkodás egyes hatósági eljárásairól szóló 7/2012. (I. 26.) NMHH rendelet).
58      Menettelyt, joissa kumpaankin luokkaan kuuluvat luvat myönnetään, ovat lisäksi erilaiset ja toisistaan riippumattomat.
59      Siltä osin kuin on kyse yhtäältä menettelystä, jossa mediapalvelujen tarjoamista koskeva lupa myönnetään tiedotusvälineistä annetun lain mukaisesti, viestintäneuvosto käynnistää tarjouspyyntömenettelyn, jonka yhteydessä se lausuu yksinomaan tarjouksista, jotka on tehty kyseisten palvelujen tarjoamista koskevan mahdollisuuden saamiseksi. Tämän tarjouspyyntömenettelyn päätteeksi viestintäneuvosto aloittaa menettelyn hallinnollisen sopimuksen tekemiseksi sopimuspuoleksi valitun kanssa, joka saa oikeuden tarjota mediapalveluja, jos kyseisen sopimus lopulta tehdään (jäljempänä lähetyssopimus). Kyseiseen sopimukseen ei sisälly määräyksiä radiotaajuuksien käytöstä tai sähköisestä viestinnästä, koska sen soveltamisala kattaa vain oikeudet ja velvollisuudet, jotka liittyvät mediapalvelujen tarjoamista koskevaan oikeuteen.
60      Toisaalta radiotaajuuksien käyttöä koskevan luvan myöntämistä koskevasta menettelystä, joka liittyy mahdollisuuteen tarjota mediapalveluja tämän tuomion 57 kohdassa mainittujen asetusten mukaisesti, on todettava, että ainoastaan mediapalvelun tarjoaja, joka on valittu sopimusosapuoleksi viestintäneuvoston järjestämässä tarjouspyyntömenettelyssä ja jolle on lähetyssopimuksella myönnetty lupa tarjota mediapalveluja, tai tällaisen palveluntarjoajan kanssa sopimuksen tehnyt lähetystoiminnan harjoittaja, voi saada taajuuksien käyttöoikeudet radiotoiminnalle osoitetuilla taajuuskaistoilla. NMHH myöntää pyynnöstä yksittäisiä radiotoimilupia ja tutkii tässä tarkoituksessa vain teknisten vaatimusten täyttymisen.
61      Unkari väittää tämän jälkeen, että radiomediapalvelujen tarjoamista koskeviin lupiin liittyvät vaatimukset ja niihin liittyviä menettelyjä koskevat säännöt on määritelty siten, että niillä saavutetaan yleisen edun mukaiset tavoitteet, kuten tiedonsaantioikeuden edistäminen ja julkisia asioita koskevan tiedonsaantioikeuden edistäminen sekä kulttuurin edistäminen.
62      Valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan toisesta alakohdasta ja kilpailudirektiivin 4 artiklasta kuitenkin ilmenee, että tällaisiin menettelyihin ei sovelleta sähköistä viestintää koskevaa unionin sääntelyjärjestelmää.
63      Lopuksi Unkari korostaa, että unionin oikeuden nykytilassa radiosisällön tarjoamista koskevien oikeuksien myöntämiseen liittyvät vaatimukset ja menettelyt kuuluvat jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan.
64      Unkari katsoo, että komissio pyrkii kanteellaan laajentamaan sähköistä viestintää koskevan unionin oikeuden soveltamisalaa kysymyksiin, jotka koskevat mediajärjestelmän suunnittelua jäsenvaltioissa ja jotka kuuluvat jäsenvaltioiden toimivaltaan.
65      Toiseksi Unkari väittää, että koska riidanalaiset päätökset ja näiden päätösten tekemiseen johtaneet menettelyt eivät ole unionin oikeuden täytäntöönpanoa, näihin päätöksiin ja menettelyihin ei sovelleta perusoikeuskirjaa. Se täsmentää vastauskirjelmässään, että – kuten perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdasta ilmenee – kysymys siitä, voidaanko perusoikeuskirjaan vedota tietyssä asiassa, ei riipu niistä erityisistä olosuhteista ja asiayhteydestä, joissa kyseessä olevat kansalliset toimenpiteet on toteutettu, vaan siitä, sovelletaanko unionin oikeutta, tässä tapauksessa sähköistä viestintää koskevaa unionin sääntelyjärjestelmää.
66      Komissio myöntää ensinnäkin, että mediapalvelujen sisältöä ja niiden välittämistä koskeva lainsäädäntö on erotettava toisistaan, mutta väittää kuitenkin, että riidanalaiset päätökset ja niiden tekemisen perustana olleet kansalliset säännöt liittyvät menettelyihin, jotka koskevat sitä, että Klubrádió käyttää 92,9 MHz:n taajuutta, ja jotka kuuluvat näin ollen sähköistä viestintää koskeva unionin sääntelyjärjestelmän soveltamisalaan.
67      Tätä sääntelyjärjestelmää sovelletaan nimittäin kaikkiin menettelyihin, joissa jäsenvaltiot myöntävät radiotaajuuksien käyttöoikeuksia radio- ja televisiolähetystoiminnan harjoittajille. Tuomiot, jotka on annettu 31.1.2008 asiassa Centro Europa 7 (C‑380/05, EU:C:2008:59) ja 26.7.2017 asiassa Persidera (C‑112/16, EU:C:2017:597), osoittavat, että kyseistä sääntelyjärjestelmää sovelletaan sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajiin, jotka ovat samanaikaisesti mediapalvelujen tarjoajia.
68      Yhtäältä tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentista ilmenee, että oikeus tarjota mediapalveluja sisältää oikeuden käyttää radiotaajuusspektriä eli radiotaajuuksia. Toisaalta on niin, että vaikka Unkari katsoo, että Unkarin oikeuden mukaan radiotaajuuksien myöntäminen tapahtuu muun kuin mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden myöntämistä koskevan menettelyn päätteeksi ja muun kansallisen lainsäädännön kuin tiedotusvälineistä annetun lain nojalla, mikään ei viittaa siihen, että käsiteltävässä asiassa olisi aloitettu muu menettely kuin riidanalainen tarjouspyyntömenettely sen toimijan valitsemiseksi, jolla on lupa käyttää 92,9 MHz:n taajuutta.
69      Lisäksi valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdassa, samoin kuin direktiivin 2018/1972 48 artiklan 3 kohdassa, säädetään vain yhdestä poikkeuksesta, joka koskee yleisen edun mukaisen tavoitteen toteuttamista, periaatteeseen, jonka mukaan radiotaajuuksien käyttöoikeudet myönnetään avoimissa menettelyissä. Näin ollen yksittäisten radiotaajuuksien käyttöä koskevien oikeuksien myöntämismenettelyn olisi kaikissa tapauksissa oltava puolueeton, avoin, syrjimätön ja oikeasuhteinen, mitä Unkarin mukaan tukee 26.7.2017 annettu tuomio Persidera (C‑112/16, EU:C:2017:597).
70      Lisäksi komissio kiistää Unkarin väitteen, jonka mukaan unionin oikeutta ei tällä hetkellä voida soveltaa riidanalaisiin päätöksiin ja kansallisiin sääntöihin, joiden perusteella ne on tehty. Yhtäältä nimittäin radiotaajuuksien myöntäminen ei kuulu jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan. Toisaalta se, että riidanalaisessa tarjouspyynnössä on arvioitu myös mediapalvelujen sisältöä koskevia kriteerejä, kuten ohjelma-aikataulu, ei johda siihen, ettei sähköistä viestintää koskevaa unionin sääntelyjärjestelmää sovelleta. Tässä asiayhteydessä komissio korostaa 3.9.2020 annettuun tuomioon Vivendi (C‑719/18, EU:C:2020:627) tukeutuen, että tiedotusvälineiden sääntelyä koskevaa kansallista toimivaltaa on käytettävä unionin oikeutta noudattaen.
71      Lopuksi Unkarin väite, jonka mukaan komissio pyrkii laajentamaan sähköistä viestintää koskevan unionin sääntelyjärjestelmän soveltamisalaa, on perusteeton, koska komissio on riitauttanut riidanalaiset päätökset ja niiden tekemisen perustana olleet kansalliset säännöt vain siltä osin kuin ne koskevat sähköisiä viestintäverkkoja ja radiotaajuuksien käyttöoikeuksia.
72      Toiseksi komissio katsoo, että koska riidanalaiset päätökset antaessaan viestintäneuvosto pani täytäntöön sähköistä viestintää koskevan unionin sääntelyjärjestelmän sääntöjä, se oli velvollinen noudattamaan perusoikeuskirjaa ja muun muassa sen 11 artiklassa vahvistettua oikeutta sananvapauteen ja tiedonvälityksen vapauteen.
73      Belgian kuningaskunta, Tanskan kuningaskunta ja Alankomaiden kuningaskunta tukevat komission väitteitä.
b)     Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
1)     Sähköistä viestintää koskeva unionin sääntelyjärjestelmä
74      Kuten puitedirektiivin 1 artiklan 1 kohdasta jo ilmenee, sähköistä viestintää koskevalla unionin sääntelyjärjestelmällä otetaan käyttöön yhdenmukaistettu järjestelmä sähköisten viestintäverkkojen ja
‑palvelujen alalla sen turvaamiseksi, että sisämarkkinat toteutuvat tällä alalla. Tässä järjestelmässä määritellään tässä tarkoituksessa muun muassa radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämistä koskevat säännöt.
75      Tältä osin valtuutusdirektiivin 5 ja 7 artiklassa, puitedirektiivin 9 artiklassa, kilpailudirektiivin 4 artiklassa ja direktiivin 2018/1972 45 artiklassa, joita komissio väittää rikotun, säädetään, että kyseiset oikeudet on myönnettävä puolueettomien, avoimien, syrjimättömien ja oikeasuhteisten kriteerien perusteella. Kuten unionin tuomioistuin on jo täsmentänyt, näitä kriteerejä on noudatettava paitsi jaettaessa radiotaajuuksia ensimmäisen kerran myös minkä tahansa myöhemmin tapahtuvan jakamisen yhteydessä (tuomio 26.7.2017, Persidera, C‑112/16, EU:C:2017:597, 40 kohta). Näitä kriteerejä on siis noudatettava myös kyseisten oikeuksien uusimisen yhteydessä.
76      Vaikka käsiteltävässä asiassa riidanalaiset päätökset, kyseisten päätösten tekemiseen johtaneet menettelyt ja riidanalaiset kansalliset säännöt (jäljempänä riidanalaiset kansalliset toimenpiteet) koskevat mediapalvelujen tarjoamista, unionin tuomioistuimelle toimitetun asiakirja-aineiston perusteella voidaan kuitenkin todeta, kuten julkisasiamies toteaa ratkaisuehdotuksensa 31 kohdassa, että riidanalaiset kansalliset toimenpiteet koskevat myös radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämistä.
77      Ensinnäkin nimittäin komission kannekirjelmään liitetyn epäämispäätöksen johdanto-osan ja perustelujen sanamuodosta ilmenee, että päätöksellä on tarkoitus jättää uusimatta oikeus tarjota mediapalveluja ”taajuudella 92,9 MHz”. Lisäksi riidanalaisen tarjouspyynnön otsikosta, joka on myös liitetty komission kannekirjelmään, ilmenee, että kyseinen tarjouspyyntö koski mahdollisuutta tarjota radiomediapalveluja ”92,9 MHz:n taajuudella Budapestin lähetysalueella”. Riidanalaiseen tarjouspyyntöön sisältyvässä taulukossa olevissa tiedoissa mainitaan myös tämä radiotaajuus. Lisäksi kyseisen tarjouspyynnön 1.2.1 kohdassa todetaan, että sen tavoite on varmistaa, että ”viestintäneuvosto huolehtii siitä, että mahdollisuutta tarjota mediapalveluja valtion omistuksessa olevalla Budapestin 92,9 MHz:n taajuudella hallinnoidaan vastuullisesti, asianmukaisesti ja tehokkaasti – –”. Lisäksi tiedotusvälineistä annetun lain 48 § koskee ”valtion hallussa olevia rajallisia resursseja käyttävää lineaarista mediapalvelua” ja ”oikeu[tta] tarjota lineaarisia analogisia mediapalveluja, joissa käytetään valtion omistamia rajoitettuja resursseja”. Lopuksi kyseisen lain 65 §:ssä viitataan sellaisen väliaikaisen hallinnollisen sopimuksen tekemiseen mediapalvelujen tarjoamista koskevan mahdollisuuden hyödyntämisestä, jonka osalta NMHH osoittaa, että mediapalveluja on mahdollista tarjota muun muassa ”aiheuttamatta häiriöitä muille”.
78      Epäämispäätöksen, riidanalaisen tarjouspyynnön ja tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n sanamuodosta ilmenee siten, että kyseinen päätös, tarjouspyyntö ja pykälä eivät koske vain mediapalvelujen tarjoamista vaan myös radiotaajuuden, joka käsiteltävässä asiassa on taajuus 92,9 MHz, käyttöoikeuden myöntämistä. Tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n sanamuoto osoittaa myös, että viimeksi mainitun pykälän nojalla mahdollisesti tehtävä väliaikainen hallinnollinen sopimus koskee paitsi mediapalvelujen tarjoamista myös radiotaajuuksien käyttöä.
79      Toiseksi NMHH:n 13.2.2014 tekemän päätöksen, joka koskee luvan myöntämistä Klubrádiólle 92,9 MHz:n taajuuden käyttöä varten ja joka on Unkarin vastauskirjelmän liitteenä, sanamuodosta ilmenee, että kyseisen luvan voimassaoloaika oli sama kuin Klubrádión lähetyssopimuksen voimassaoloaika eli 14.2.2014–14.2.2021. Kyseisessä päätöksessä todetaan lisäksi, että mainittu lupa päättyi kyseisessä sopimuksessa vahvistetun jakson päättymispäivänä tai, jos sopimus irtisanottaisiin, joko yhteisellä sopimuksella tai viestintäneuvoston toimesta irtisanomispäivänä ilman erityistä aineellista irtisanomista koskevaa hallinnollista menettelyä tai hallinnollista päätöstä.
80      Kyseisen päätöksen sanamuodosta ilmenee siten, että kyseisen luvan pätevyys riippui mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden pätevyydestä, joten tämän oikeuden menettäminen johti automaattisesti 92,9 MHz:n taajuuden käyttöä koskevan oikeuden menettämiseen.
81      Kolmanneksi Unkarin sekä menettelyn kirjallisessa vaiheessa että istunnon aikana esittämät selitykset mediapalvelujen tarjoamista koskevien oikeuksien ja radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämistä koskevien menettelyjen yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä osoittavat myös, että mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden ja radiotaajuuden käyttöoikeuden välillä on Unkarissa suora yhteys.
82      Näistä selityksistä nimittäin ilmenee, että jotta viestintäneuvosto voi myöntää radiotaajuudet, sen on ensin järjestettävä tarjouspyyntö mediapalvelujen tarjoamisesta tietyllä radiotaajuudella. Tässä tarjouspyynnössä valituksi tulleelle tarjouksen tekijälle myönnetään oikeus tarjota näitä palveluja viestintäneuvoston kanssa tehtävän hallinnollisen sopimuksen eli lähetyssopimuksen nojalla. Tämän jälkeen NMHH antaa pyynnöstä teknisten vaatimusten tarkistamisen jälkeen luvan siihen, että kyseinen palveluntarjoajaksi valittu toimija tai lähetystoiminnan harjoittaja, jonka kanssa se tekee sopimuksen radiosisältöjensä lähettämiseen, voi käyttää kyseistä radiotaajuutta.
83      Tästä seuraa, että Unkarissa pääsy radiotaajuuksille radiosisällön lähettämistä varten on käytännössä rajoitettu vain sellaisiin toimijoihin, joilla on oikeus tarjota mediapalveluja, riippumatta siitä, lähettävätkö ne itse sisältönsä kyseessä olevalla radiotaajuudella vai suorittaako tällaisen lähettämisen lähetystoiminnan harjoittaja, joka on tehnyt näiden oikeudenhaltijoiden kanssa tätä koskevan sopimuksen.
84      Näin ollen kyseisessä jäsenvaltiossa päätökset, jotka pätemättömyyttä koskevan päätöksen tavoin tehdään riidanalaisen tarjouspyynnön kaltaisessa tarjouspyyntömenettelyssä, koskevat viime kädessä radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämistä.
85      Kaikki nämä seikat huomioon ottaen on ilmeistä, että radiomediapalvelujen tarjoamista ja radiotaajuuksien käyttöä koskevien oikeuksien myöntämistä koskeva Unkarin järjestelmä on suunniteltu ja rakennettu siten, että nämä oikeudet liittyvät suoraan toisiinsa. Tästä seuraa, että riidanalaisten kansallisten toimenpiteiden kaltaisilla kansallisilla toimenpiteillä, jotka koskevat tällaisten palvelujen tarjoamista koskevien oikeuksien myöntämistä, on väistämättä vaikutuksia radiotaajuuksien käyttöoikeuksiin ja ne kuuluvat siten sähköistä viestintää koskevan unionin sääntelyjärjestelmän aineelliseen soveltamisalaan.
86      Riidanalaiset kansalliset toimenpiteet kuuluvat näin ollen sähköistä viestintää koskevan unionin sääntelyjärjestelmän aineelliseen soveltamisalaan.
87      Tätä päätelmää ei kyseenalaista se, että kyseiset kansalliset toimenpiteet koskevat myös radiomediapalvelujen tarjoamista ja että – kuten Unkari on väittänyt – tätä tarjoamista koskeva säännöstö jää sähköistä viestintää koskevan unionin sääntelyjärjestelmän soveltamisalan ulkopuolelle, kuten muun muassa puitedirektiivin 2 artiklan c alakohdasta ja direktiivin 2018/1972 2 artiklan 4 alakohdasta ilmenee.
88      On nimittäin riittävää todeta, että kun Unkarin kaltainen jäsenvaltio käyttää harkintavaltaansa järjestämiensä radiotaajuuksien myöntämismenettelyjen luonteen ja yksityiskohtaisten sääntöjen osalta ja päättää, että radiotaajuuksien käyttäjien valinnassa otetaan huomioon radiosisältöpalvelujen tarjoamiseen liittyvät perusteet, kyseinen jäsenvaltio ei voi vapautua sähköistä viestintää koskevassa unionin sääntelyjärjestelmässä asetetuista vaatimuksista radiotaajuuksien jakamiseksi ja muun muassa periaatteesta, jonka mukaan radiotaajuuksien käyttöoikeudet on myönnettävä puolueettomien, avoimien, syrjimättömien ja oikeasuhteisten valintaperusteiden perusteella (ks. analogisesti tuomio 20.04.2023, DIGI Communications, C‑329/21, EU:C:2023:303, 31 kohta).
89      Kuten julkisasiamies on pääasiallisesti todennut ratkaisuehdotuksensa 33 kohdassa, päinvastaisessa tapauksessa jäsenvaltiot voisivat helposti kiertää kyseisen järjestelmän sääntöjä, jotka koskevat radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämistä ja siten vaarantaa kyseisellä järjestelmällä tavoitellut päämäärät, sellaisina kuin ne on määritelty puitedirektiivin 8 artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa, ja muun muassa sen, joka koskee kilpailun edistämistä sähköisten viestintäverkkojen, sähköisten viestintäpalvelujen ja niiden liitännäistoimintojen ja
‑palvelujen tarjoamisessa sekä radiotaajuuksien tehokasta käyttöä ja hallinnointia. Näillä säännöillä ei siten olisi tehokasta vaikutusta.
90      Koska sähköistä viestintää koskevaa unionin sääntelyjärjestelmää sovelletaan riidanalaisiin kansallisiin toimenpiteisiin vain siltä osin kuin ne koskevat radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämistä, ei voida väittää, että tiedotusvälineiden sääntelyä koskevaa jäsenvaltioiden toimivaltaa olisi loukattu.
91      Unkarin väitettä, jonka mukaan riidanalaisten päätösten antamiseen johtaneet menettelyt kuuluvat valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa säädetyn sähköistä viestintää koskevan unionin sääntelyjärjestelmän soveltamista koskevan poikkeuksen soveltamisalaan, ei myöskään voida hyväksyä.
92      Kuten komissio väittää, tässä säännöksessä, samoin kuin direktiivin 2018/1972 48 artiklan 3 kohdassa, säädetään vain mahdollisuudesta poiketa periaatteesta, jonka mukaan radiotaajuuksien käyttöoikeuksia myönnetään avoimilla menettelyillä, jos radiotaajuuksien yksittäisten käyttöoikeuksien myöntäminen radio- tai televisiosisältöpalvelujen tarjoajille on tarpeen jäsenvaltioiden unionin oikeuden mukaisesti vahvistaman yleisen edun mukaisen tavoitteen saavuttamiseksi.
93      Kuten muun muassa tämän tuomion 34 kohdasta ilmenee, käsiteltävässä asiassa ei voida katsoa, ettei riidanalainen tarjouspyyntömenettely ollut valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa ja direktiivin 2018/1972 48 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla avoin.
94      Kyseisissä säännöksissä säädetty poikkeus ei missään tapauksessa merkitse sitä, että sähköistä viestintää koskeva unionin sääntelyjärjestelmä olisi kokonaisuudessaan jätettävä soveltamatta. Erityisesti, vaikka tätä poikkeusta sovelletaan, radiotaajuuksien käyttöoikeudet on myönnettävä puitedirektiivin 9 artiklan mukaisesti puolueettomien, avoimien, syrjimättömien ja oikeasuhteisten valintaperusteiden perusteella (ks. vastaavasti tuomio 31.1.2008, Centro Europa 7, C‑380/05, EU:C:2008:59, 125 kohta).
2)     Perusoikeuskirja
95      On muistutettava, että perusoikeuskirjan soveltamisala on jäsenvaltioiden toimenpiteiden osalta määritelty perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa, jonka mukaan perusoikeuskirjan määräykset koskevat jäsenvaltioita silloin, kun ne soveltavat unionin oikeutta, ja kyseisellä määräyksellä vahvistetaan unionin tuomioistuimen vakiintunut oikeuskäytäntö, jonka mukaan unionin oikeusjärjestyksessä taatut perusoikeudet on tarkoitettu sovellettaviksi kaikkiin unionin oikeudessa säänneltyihin tilanteisiin mutta ei muihin tilanteisiin (tuomio 19.11.2019, A. K. ym. (Ylimmän tuomioistuimen kurinpitojaoston riippumattomuus), C‑585/18, C‑624/18 ja C‑625/18, EU:C:2019:982, 78 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
96      Koska nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaisilla kansallisilla toimenpiteillä pannaan täytäntöön sähköistä viestintää koskeva unionin sääntelyjärjestelmä, on todettava, että Unkari oli näitä toimenpiteitä toteuttaessaan velvollinen noudattamaan perusoikeuskirjassa taattuja perusoikeuksia ja muun muassa sen 11 artiklassa vahvistettua sananvapautta ja tiedonvälityksen vapautta koskevaa oikeutta, johon komissio on vedonnut.
97      Tästä seuraa, että riidanalaisia kansallisia toimenpiteitä voidaan valvoa sekä sähköistä viestintää koskevan unionin sääntelyjärjestelmän että perusoikeuskirjan kannalta.
98      Näin ollen Unkarin väite, jonka mukaan kyseistä järjestelmää ja perusoikeuskirjaa ei voida soveltaa näihin toimenpiteisiin, on hylättävä.
2.     Direktiivin 2018/1972 ajallinen sovellettavuus
a)     Asianosaisten lausumat
99      Komissio katsoo tempus regit actum ‑periaatteeseen tukeutuen, että valtuutus- ja puitedirektiivejä sovelletaan epäämispäätökseen ja riidanalaiseen tarjouspyyntöön, kun taas direktiiviä 2018/1972 sovelletaan pätemättömyyttä koskevaan päätökseen.
100    Unkari väittää sitä vastoin, ettei tätä periaatetta voida soveltaa jo vireillä olevaan hallinnolliseen menettelyyn. Kyseisen jäsenvaltion mukaan tällaiseen menettelyyn sovelletaan sen aloittamisajankohtana voimassa olleita sääntöjä. Koska käsiteltävässä asiassa riidanalainen tarjouspyyntö käynnistettiin ennen direktiivin 2018/1972 voimaantulopäivää, sekä tätä tarjouspyyntöä että pätemättömyyttä koskevaa päätöstä säännellään valtuutus- ja puitedirektiiveillä, vaikka kyseinen päätös tehtiin direktiivin 2018/1972 täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymisen jälkeen. Näin ollen komissio ei voi mainitun päätöksen osalta perustaa kannettaan direktiivin 2018/1972 rikkomiseen.
101    Belgian kuningaskunta, Tanskan kuningaskunta ja Alankomaiden kuningaskunta tukevat komission väitteitä.
b)     Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
102    On täsmennettävä, että komission ja Unkarin näkemyserot direktiivin 2018/1972 ajallisesta sovellettavuudesta koskee vain riidanalaista tarjouspyyntöä ja pätemättömyyttä koskevaa päätöstä koskevia väitteitä. Tältä osin komissio on vedonnut erityisesti siihen, että Unkari on laiminlyönyt jäsenvaltioille kuuluvan velvollisuuden varmistaa, että yksittäisten radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntäminen perustuu muun muassa avoimiin ja oikeasuhteisiin perusteisiin, mikä johtuu valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan toisesta alakohdasta ja direktiivin 2018/1972 soveltamispäivästä alkaen sen 45 artiklan 1 kohdasta.
103    Lisäksi on otettava huomioon se, että – kuten direktiivin 2018/1972 johdanto-osan ensimmäisestä perustelukappaleesta ilmenee – sillä on laadittu uudelleen useita direktiivejä, muun muassa valtuutus- ja puitedirektiivi. Tältä osin direktiivin 2018/1972 125 artiklassa täsmennetään yhtäältä, että nämä direktiivit kumotaan 21.12.2020 alkaen, ja toisaalta, että viittauksia kumottuihin direktiiveihin pidetään viittauksina direktiiviin 2018/1972. Direktiivin 2018/1972 45 artiklan 1 kohta vastaa puitedirektiivin 9 artiklan 1 kohtaa, jossa säädetään muun muassa jäsenvaltioiden velvollisuudesta varmistaa, että radiotaajuuksien jakaminen sähköisiä viestintäpalveluja varten perustuu avoimiin ja oikeasuhteisiin perusteisiin.
104    Tämä velvollisuus, josta muistutetaan valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa, vastaa direktiivin 2018/1972 45 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltioille asetettua velvollisuutta noudattaa avoimuus- ja suhteellisuusperiaatteita radiotaajuuksia jaettaessa.
105    Näin ollen Unkarin väitteet, jotka koskevat direktiivin 2018/1972 ajallista sovellettavuutta, on joka tapauksessa hylättävä.
B       Tutkittavaksi ottaminen
1.     Riidanalaisia päätöksiä koskevien väitteiden tutkittavaksi ottaminen
a)     Asianosaisten lausumat
106    Unkari kiistää kanteen tutkittavaksi ottamisen siltä osin kuin se koskee riidanalaisia päätöksiä.
107    Ensinnäkin kyseisen jäsenvaltion mukaan on niin, että vaikka komissio vetoaa muodollisesti unionin oikeuden säännösten tai määräysten rikkomiseen, todellisuudessa se kyseenalaistaa näiden päätösten yhteensopivuuden tiedotusvälineistä annetun lain säännösten tai riidanalaisen tarjouspyynnön sääntöjen kanssa.
108    Kysymys siitä, onko viestintäneuvoston päätös tiettyjen tiedotusvälineistä annetun lain säännösten tai riidanalaisen tarjouspyyntömenettelyn mukainen, ylittää selvästi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen kohteen, jonka ainoa tarkoitus on antaa unionin tuomioistuimelle mahdollisuus todeta, että jäsenvaltio on jättänyt noudattamatta sille unionin oikeuden nojalla kuuluvaa velvoitetta, ja saada kyseinen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen loppumaan.
109    Toiseksi Unkari väittää, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ainoastaan vakiintunut ja yleinen hallintokäytäntö voi olla jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen kohteena, ja kiistää käsiteltävänä olevan kanteen tutkittavaksi ottamisen siltä osin kuin se koskee kahta yksittäistä hallinnollista päätöstä, jotka on lisäksi pysytetty kansallisissa tuomioistuimissa nostettujen kanteiden johdosta lainvoimaisilla tuomioistuinratkaisuilla.
110    Unkari täsmentää vastauskirjelmässään, että toisin kuin päätöksissä, joita tarkoitetaan tuomioissa, joihin komissio viittaa, riidanalaiset päätökset eivät ole yleisiä päätöksiä, jotka koskevat yhtä toimijoiden ryhmää, joita ei ole täsmällisesti määritelty ja jotka paljastavat johdonmukaisen ja yhtenäisen käytännön, vaan nimenomaan tiettyä täsmällistä toimijaa koskevia päätöksiä.
111    Komissio väittää ensinnäkin, että se vetoaa kanteessaan yksinomaan unionin oikeuden rikkomiseen. Se täsmentää tältä osin, että oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä on tarkasteltu kahta vaihtoehtoa. Ensimmäinen vaihtoehto perustuu Unkarin väitteisiin, joiden mukaan tiedotusvälineistä annetun lain nojalla viestintäneuvostolla ei ollut lainkaan harkintavaltaa riidanalaisia päätöksiä tehdessään. Tällaisessa tapauksessa tiedotusvälineistä annettu laki olisi unionin oikeuden vastainen, koska siinä velvoitetaan viestintäneuvosto tekemään päätöksiä, jotka ovat ristiriidassa unionin oikeuden kanssa. Toinen vaihtoehto perustuu tulkintaan, joka komission mukaan ilmenee tiedotusvälineistä annetun lain sanamuodosta ja jonka mukaan viestintäneuvostolla oli harkintavaltaa riidanalaisia päätöksiä tehdessään. Tällaisessa tapauksessa viestintäneuvosto olisi riidanalaiset päätökset tehdessään käyttänyt tätä harkintavaltaa tavalla, joka on ristiriidassa unionin oikeuden kanssa.
112    Toiseksi komissio väittää, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan se voi aloittaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn paitsi hallintokäytännön osalta myös yksittäistapauksissa, joissa unionin oikeutta on sovellettu virheellisesti.
113    Se, että päätöksestä on nostettu kanne kansallisella tasolla, ei myöskään estä komissiota vetoamasta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä siihen, että tällainen päätös ei ole unionin oikeuden mukainen, erityisesti silloin, kun – kuten käsiteltävässä asiassa – asianomaiset kansalliset tuomioistuimet eivät ole esittäneet unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyyntöä.
114    Belgian kuningaskunta, Tanskan kuningaskunta ja Alankomaiden kuningaskunta tukevat komission väitteitä.
b)     Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
115    Ensinnäkin tämän tuomion 107 ja 108 kohdassa mainitusta tutkimatta jättämisen perusteesta on todettava, että vaikka pitää paikkansa, että komissio viittaa kannekirjelmänsä tietyissä osissa mahdollisuuteen, että riidanalaiset päätökset ja niiden tekemisen perustana olleet kansalliset säännöt ovat ristiriidassa erityisesti epäämispäätöksen osalta, kyseisestä kannekirjelmästä ilmenee kuitenkin selvästi, että komissio pyrkii ainoastaan siihen, että unionin tuomioistuin toteaa, että riidanalaiset päätökset tai kyseiset säännöt ovat yhteensopimattomia useiden sähköistä viestintää koskevan unionin sääntelyjärjestelmän säännösten ja perusoikeuskirjan 11 artiklan kanssa.
116    Toiseksi tutkimatta jättämisen perusteesta, jonka mukaan yksittäistapauksia koskevat päätökset eivät voi olla jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen kohteena, on aluksi todettava, että SEUT 258 ja SEUT 259 artiklassa ei rajoiteta valvontaa, jota unionin tuomioistuimen on harjoitettava jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen yhteydessä, vain jäsenvaltioiden antamiin yleisesti sovellettaviin säännöksiin tai toimiin. Tästä voidaan siis päätellä, että myös jäsenvaltioiden toteuttamat yksittäistapauksia koskevat päätökset ja toimet voivat olla jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen kohteena, jos komissio katsoo, että ne on annettu unionin oikeuden vastaisesti.
117    Unionin tuomioistuin on katsonut myös, että kun otetaan huomioon komission asema perustamissopimuksen noudattamisen valvojana, se yksin on toimivaltainen päättämään, onko jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamista koskevan menettelyn aloittaminen jäsenvaltiota vastaan asianmukaista ja minkä asianomaisen jäsenvaltion tekemisen tai tekemättä jättämisen perusteella menettely on aloitettava. Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että komissio voi muun muassa pyytää sitä toteamaan sellaisen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen, joka koskee direktiivin osoittaman tavoitteen saavuttamatta jättämistä yksittäistapauksessa (tuomio 10.4.2003, komissio v. Saksa, C‑20/01 ja C‑28/01, EU:C:2003:220, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
118    Tältä osin on todettava, että muun muassa puitedirektiivin 9 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioilla on velvollisuus varmistaa, että toimivaltaiset viranomaiset noudattavat radiotaajuuksia jakaessaan puolueettomia, selkeitä, syrjimättömiä ja oikeasuhteisia perusteita. Kyseisessä säännöksessä täsmennetään, että tätä velvollisuutta sovelletaan sekä yleisvaltuutusten että tällaisten radiotaajuuksien yksittäisten käyttöä koskevien oikeuksien myöntämiseen.
119    Unionin tuomioistuin on siten jo todennut, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen kohteena voi olla yksittäistapausta koskeva toimi tai päätös, sanotun kuitenkaan rajoittamatta komission velvollisuutta täyttää sille kuuluva todistustaakka.
120    Lisäksi oikeuskäytännössään, joka koskee mahdollisuutta nostaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne hallintokäytännön osalta, unionin tuomioistuin on vain ilmaissut edellytykset, jotka tällaisen käytännön on täytettävä, jotta se voi olla jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen kohteena, lausumatta siitä, voidaanko tällainen kanne nostaa yksittäistapausta koskevasta toimesta tai päätöksestä vai ei.
121    SEUT 258 ja SEUT 259 artiklassa tai unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä ei ole mitään, minkä perusteella voitaisiin katsoa, että yksittäistapausta koskevasta päätöksestä nostettujen kansallisten kanteiden hylkääminen lainvoimaisilla kansallisilla tuomioistuinratkaisuilla olisi esteenä sille, että tällainen yksittäistapausta koskeva päätös voisi johtaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen nostamiseen.
122    Edellä esitetyn perusteella tutkimatta jättämisen perusteet, joihin Unkari on vedonnut ja jotka koskevat riidanalaisia päätöksiä vastaan esitettyjä väitteitä, on hylättävä.
2.     Vilpittömän yhteistyön periaatteen loukkaamista koskevan väitteen tutkittavaksi ottaminen
123    Komissio vetoaa kannekirjelmänsä ensimmäisessä vaatimuksessa siihen, että Unkari on loukannut vilpittömän yhteistyön periaatetta.
124    Kyseinen toimielin ei kuitenkaan mainitse tätä periaatetta silloin, kun se esittää väitteet, joihin nyt käsiteltävä kanne perustuu, eikä silloin, kun syventää näiden väitteiden tueksi esitettyjä perusteluja.
125    Kanne on näin ollen jätettävä tutkimatta siltä osin kuin siinä vaaditaan toteamaan, että Unkari on loukannut vilpittömän yhteistyön periaatetta.
C       Asiakysymys
126    Komissio esittää kanteensa tueksi neljänlaisia väitteitä.
127    Ensimmäisessä kanneperusteiden ryhmässä, joka koskee tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momenttia ja epäämispäätöstä, on kyse valtuutusdirektiivin 5, 7 ja 10 artiklan, kilpailudirektiivin 4 artiklan, puitedirektiivin 9 artiklan sekä suhteellisuusperiaatteen, syrjintäkiellon periaatteen ja hyvän hallinnon periaatteen loukkaamisesta. Toisessa kanneperusteiden ryhmässä, joka koskee riidanalaista tarjouspyyntöä ja pätemättömyyttä koskevaa päätöstä, on kyse valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 ja 3 kohdan, puitedirektiivin 8 ja 9 artiklan sekä direktiivin 2018/1972 45 artiklan rikkomisesta. Kolmannessa kanneperusteiden ryhmässä, joka koskee tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momenttia, on kyse direktiivin 2018/1972 45 artiklan 1 kohdan rikkomisesta sekä suhteellisuusperiaatteen ja syrjintäkiellon periaatteen loukkaamisesta. Neljäs kanneperusteiden ryhmä koskee perusoikeuskirjan 11 artiklan rikkomista.
1.     Tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momenttia ja epäämispäätöstä koskevat väitteet
128    Komissio väittää lähinnä, että Unkari ei ole noudattanut valtuutusdirektiivin 5, 7 ja 10 artiklan, kilpailudirektiivin 4 artiklan, puitedirektiivin 9 artiklan sekä suhteellisuusperiaatteen ja syrjintäkiellon periaatteen mukaisia velvoitteitaan. Nämä laiminlyönnit johtuvat ensinnäkin viestintäneuvoston tekemästä epäämispäätöksestä, toiseksi tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentin, jossa suljetaan automaattisesti pois FM-radiotaajuuksien käyttöoikeuksien uusiminen, jos haltija on toistuvasti laiminlyönyt lähetyskiintiöitä koskevien tietojen toimittamisvelvollisuutensa, myös silloin, kun tehdyt rikkomiset ovat vähäisiä, puhtaasti muodollisia ja niistä on jo määrätty sakkoja, jotka ovat sittemmin johtaneet täydelliseen noudattamiseen, sekä kolmanneksi siitä, että tästä seuraa syrjivällä ja suhteettomalla tavalla tilanne, jossa Klubrádión on mahdotonta jatkaa toimintaansa radiolähetysten alalla.
129    Lisäksi komissio arvostelee Unkaria siitä, että se ei ole noudattanut valtuutusdirektiivin 5 artiklan 3 kohdan ja hyvän hallinnon periaatteen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole tehnyt kyseisessä säännöksessä säädetyssä kuuden viikon määräajassa päätöstä Klubrádión hakemuksesta, joka koski radiotaajuuksien käyttöoikeuksien uusimista.
a)     Suhteellisuusperiaatteen loukkaamista koskeva väite
1)     Asianosaisten lausumat
130    Komissio väittää, että tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentti tai ainakin tapa, jolla viestintäneuvosto on soveltanut tätä säännöstä Klubrádión osalta, ei ole yhteensopiva valtuutusdirektiivin 5, 7 ja 10 artiklan, kilpailudirektiivin 4 artiklan ja puitedirektiivin 9 artiklan ja erityisesti näissä artikloissa tarkoitetun suhteellisuusperiaatteen kanssa.
131    Komissio väittää ensinnäkin, että epäämispäätös on ristiriidassa suhteellisuusperiaatteen kanssa, koska päätös olla uusimatta Klubrádión oikeutta tarjota mediapalveluja perustuu yksinomaan siihen, että Klubrádión lähetyssopimuksen seitsemän vuoden voimassaolon aikana tämä radioasema laiminlöi kaksi kertaa velvollisuutensa toimittaa lähetyskiintiöitä koskevia tietoja.
132    Komissio katsoo, että mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimisen epääminen on rinnastettavissa seuraamukseen. Se perustelee tältä osin väitettään niiden seurausten vakavuudella, joita tällaisesta kieltäytymisestä aiheutuu Unkarin lainsäädännön mukaan mediapalvelujen tarjoajalle, toisin sanoen yhtäältä se ei pysty jatkamaan sisältöjensä toimittamista radiotaajuudella, ellei sitä valita uudelleen tarjouspyyntömenettelyssä, ja toisaalta jos kyseinen tarjouspyyntömenettely on sen osalta tulokseton, väliaikaisen hallinnollisen sopimuksen tekeminen on mahdotonta, jotta näiden sisältöjen tarjoamista jatketaan kyseessä olevalla radiotaajuudella, kunnes toinen uusi tarjouspyyntömenettely saatetaan päätökseen.
133    Komissio viittaa tässä yhteydessä unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, josta sen mukaan ilmenee yhtäältä, että seuraamuksen oikeasuhteisuutta arvioitaessa on otettava huomioon rikkomuksen, josta kyseisellä seuraamuksella on tarkoitus rangaista, luonne ja vakavuus, ja toisaalta, että seuraamusta on voitava riittävästi mukauttaa sen mukaan, miten vakavasta rikkomisesta on kyse.
134    Lisäksi komissio katsoo, että mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimisen epääminen on verrattavissa tämän oikeuden peruuttamiseen tai keskeyttämiseen. Tällainen peruuttaminen tai keskeyttäminen on sen mukaan yksi vakavimmista seuraamuksista, ja valtuutusdirektiivin 10 artiklan 5 kohdan mukaan niitä voidaan määrätä vain, jos suhteellisuusperiaatetta noudatetaan, ja jos muun muassa radiotaajuuksien käyttöoikeuksien ehtoja on rikottu vakavasti tai toistuvasti.
135    Komissio korostaa tässä yhteydessä, että Klubrádión mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimisen epääminen ei ole oikeasuhteinen oikeudellinen seuraus kyseisen radioaseman rikkomusten vakavuuteen nähden.
136    Ensinnäkin kyseessä olevien rikkomusten muodostavien tekojen ajankohtana nimittäin tiedotusvälineistä annetun lain 22 §:n 8 momentissa ei ollut vahvistettu määräaikaa lähetyskiintiöitä koskevien tietojen toimittamista koskevan velvollisuuden noudattamiselle. Toiseksi päätöksissä nro 354/2017 ja nro 1224/2017 tarkoitetuissa kahdessa tapauksessa Klubrádió noudatti tätä velvollisuutta seuraamusmenettelyn aikana. Kolmanneksi viestintäneuvosto ei komission mukaan todennut Klubrádión mainitun velvollisuuden noudattamiseksi toimittamien tietojen perusteella, että sen lähettämät lähetykset eivät olleet kyseiselle radioasemalle kuuluvien lähetyskiintiöitä koskevien velvoitteiden mukaisia. Neljänneksi viestintäneuvosto määräsi kummastakin näissä päätöksissä todetusta kahdesta rikkomuksesta sakon, jonka suuruus on 30 000 HUF (n. 75 euroa)–36 000 HUF (n. 90 euroa), vaikka tiedotusvälineistä annetun lain 187 §:n 1 momentin mukaan toistuvista rikkomuksista säädetty sakon enimmäismäärä on 2 000 000 HUF (5420 euroa), mikä osoittaa, että kyseiset rikkomukset ovat vähäisiä rikkomuksia. Viidenneksi Klubrádió maksoi määrätyt sakot ja määrätty seuraamus saavutti tavoitteensa, koska mainittujen päätösten tekemisen jälkeen viestintäneuvosto ei ole enää todennut, että Klubrádió olisi syyllistynyt muihin rikkomuksiin.
137    Toiseksi komissio väittää, että jos tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momenttia olisi tulkittava siten, että siinä suljetaan automaattisesti pois mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusiminen kaikissa tapauksissa, joissa asianomainen palveluntarjoaja on syyllistynyt toistuvaan rikkomukseen, myös silloin, kun tämä on toistuvasti viivytellyt lähetyskiintiöitä koskevien tietojen toimittamista koskevan velvollisuutensa täyttämisessä, kyseinen säännös olisi suhteellisuusperiaatteen vastainen.
138    Tällainen tulkinta mainitusta säännöksestä ei nimittäin jättäisi viestintäneuvostolle mitään harkintavaltaa sen arvioimiseksi, onko kyseessä oleva rikkomus merkityksetön tai vakavuudeltaan riittämätön ja ovatko päätökset, jotka koskevat mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimista, suhteellisuusperiaatteen mukaisia, ja sen vaikutuksena olisi näin ollen, että viestintäneuvosto pakotettaisiin tekemään päätöksiä, jotka ovat ristiriidassa tämän periaatteen kanssa.
139    Jos sitä vastoin tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momenttia, yhdessä kyseisen lain 185 §:n 2 momentin kanssa, olisi tulkittava siten, että viestintäneuvostolla on harkintavaltaa kun se tekee päätöksiä mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimisesta, ottaen huomioon tämän tuomion 136 kohdassa esitetyt seikat, viestintäneuvosto olisi käyttänyt harkintavaltaansa tavalla, joka on ristiriidassa suhteellisuusperiaatteen kanssa, kun se teki epäämispäätöksen. Tällaisessa tilanteessa vain tämä päätös olisi ristiriidassa tämän periaatteen kanssa.
140    Unkari väittää puolustuksekseen ensinnäkin, että mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimisen epäämisen tarkoitus ei ole määrätä seuraamusta tämän oikeuden uusimista hakeneen palveluntarjoajan toiminnasta, vaan se on seurausta siitä, että kyseinen palveluntarjoaja ei noudattanut etukäteen määritettyä vaatimusta, joka koskee oikeutta tällaiseen uusimiseen. Tällaista kieltäytymistä ei etenkään voida rinnastaa valtuutusdirektiivin 10 artiklan 5 kohdassa säädettyyn peruuttamiseen, koska tällä seuraamuksella irtisanottaisiin kyseinen lähetyssopimus ennen sen voimassaoloajan päättymistä. Mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimisen epäämisellä on puolestaan vaikutusta vain kyseisen sopimuksen voimassaolon päättymisen jälkeiseen ajanjaksoon.
141    Näin ollen valtuutusdirektiivin 10 artiklan 5 kohdasta johtuvat vaatimukset ja suhteellisuusperiaatetta koskeva oikeuskäytäntö seuraamuksia koskevissa asioissa eivät ole käsiteltävässä asiassa merkityksellisisä.
142    Toiseksi Unkari katsoo väitteestä, jonka mukaan tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentilla loukataan suhteellisuusperiaatetta, että unionin oikeus ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa vahvistetaan edellytykset mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimismahdollisuuden poissulkemiselle ilman, että mitään harkintavaltaa voidaan käyttää, koska laissa etukäteen vahvistetuilla objektiivisilla edellytyksillä suljetaan pois mahdollisuus soveltaa oikeutta mielivaltaisesti ja syrjivästi.
143    Tiedotusvälineistä annetun laissa määritellyt perusteet mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimisen epäämiselle ovat objektiivisia, avoimia, syrjimättömiä ja oikeasuhteisia, koska tällainen uusiminen on poissuljettua vain silloin, kun on kyse vakavista tai toistuvista rikkomuksista, jotka on todettu lopullisilla päätöksillä.
144    Oikeasuhteisuus varmistetaan sillä, että – kuten tiedotusvälineistä annetun lain 187 §:n 5 momentista ilmenee – vähäiset rikkomukset eivät voi olla toistuvia rikkomuksia. Samoin kumulatiivisten edellytysten, joiden perusteella rikkominen voidaan luokitella toistuvaksi rikkomukseksi, oikeudellinen määritelmä takaa asteittaisuuden periaatteen avulla sen, että mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimisesta voidaan kieltäytyä vain vakavimpien ja ilmeisimpien rikkomusten tapauksissa.
145    Unkari täsmentää lisäksi, että kyseessä olevan rikkomuksen vakavuutta ei arvioida mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimista koskevassa menettelyssä, koska tämä menettely ei ole seuraamusmenettely. Viestintäneuvosto arvioi tietyn rikkomuksen vakavuutta viimeksi mainitun menettelyn yhteydessä ja sen on muun muassa osoitettava, onko kyseinen rikkomus vakava tai toistuva, mikä edellyttää, että se tutkii erityisesti, ettei kyseinen rikkomus ole vakavuudeltaan vähäinen.
146    Lopuksi Unkari lisää, että harkintavallan antaminen viestintäneuvostolle merkitsisi sitä, että sen olisi tutkittava uudelleen, ovatko lopullisessa päätöksessä todetut rikkomukset luonteeltaan vakavia tai toistuvia, kun se päättää mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimisesta, mikä olisi ristiriidassa oikeusvaltion, oikeusvarmuuden ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteiden kanssa.
147    Kolmanneksi siltä osin kuin on kyse siitä, loukataanko epäämispäätöksellä suhteellisuusperiaatetta, Unkari toteaa, että Klubrádión mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimisen epääminen ei johdu Unkarin lainsäädännön suhteettomien säännösten soveltamisesta tai viestintäneuvoston mielivaltaisesta päätöksestä vaan yksinomaan siitä, että se on todennut lopullisissa päätöksissä useita toistuvia rikkomuksia, joihin Klubrádió on syyllistynyt.
148    Unkari kiistää tältä osin komission väitteen, jonka mukaan päätöksissä nro 354/2017 ja 1224/2017 todetut rikkomukset ovat vähäisiä rikkomuksia.
149    Ensinnäkään se, että määrätyt sakot ovat määrältään vähäisiä, ei nimittäin osoita, että kyse olisi vähäisistä rikkomuksista. Yhtäältä näiden sakkojen määrä ei anna mitään viitteitä kyseessä olevien rikkomusten vakavuudesta etenkään, kun vertailevia tietoja ei ole. Toisaalta viestintäneuvosto otti kyseistä määrää määrittäessään huomioon Klubrádión taloudellisen tilanteen jättääkseen soveltamatta seuraamusta, joka tekisi kyseisen radioaseman toiminnan mahdottomaksi tai vaikeaksi, paitsi suhteellisuusperiaatteen ja asteittaisuuden periaatteen myös päätösten nro 354/2017 ja nro 1224/2017 antamisen ajankohtana voimassa olleiden menettelysääntöjen mukaisesti.
150    Toiseksi komission väite, jonka mukaan kyseessä olevien rikkomusten muodostavien tosiseikkojen tapahtuma-aikaan tiedotusvälineistä annetun lain 22 §:n 8 momentissa ei asetettu määräaikaa lähetyskiintiöitä koskevien tietojen toimittamista koskevan velvollisuuden noudattamiselle, on Unkarin mukaan virheellinen. Kansallinen lainsäätäjä on nimittäin muuttanut tätä säännöstä 3.8.2011 alkaen säätämällä, että ”mediapalvelujen tarjoajien on toimitettava viestintäneuvostolle kuukausittain tietoja, joiden avulla lähetyskiintiöiden noudattamista voidaan valvoa”. Se, että Klubrádió ei ole päätösten nro 354/2017 ja nro 1224/2017 antamiseen johtaneissa menettelyissä esittänyt mitään ilmoitusta tai vastalausetta tämän velvollisuuden noudattamiselle asetetun määräajan väitetystä puuttumisesta ja se, ettei se ole nostanut kannetta näistä päätöksistä, osoittaa Unkarin mukaan, että Klubrádió tiesi lähetyskiintiöitä koskevien tietojen toimittamisvelvollisuuksistaan ja viestintäneuvoston tältä osin noudattamasta päätöskäytännöstä.
151    Kolmanneksi lähetyskiintiöitä koskevien tietojen toimittamisvelvollisuuden merkityksen vuoksi on perusteltua katsoa, että Klubrádión tekemät rikkomukset eivät ole vähäisiä. Unkari toteaa tältä osin, että näiden tietojen toimittamatta jättäminen tai niiden viivästynyt toimittaminen on esteenä sille, että viestintäneuvosto valvoo kyseessä olevalle palveluntarjoajalle kuuluvien lähetyskiintiöitä koskevien velvoitteiden noudattamista ja mahdollistaa siten sen, että kyseinen palveluntarjoaja voi helpommin välttää muun mahdollisen rikkomuksen toteamisen.
152    Neljänneksi sillä, että Klubrádió on noudattanut päätösten nro 354/2017 ja nro 1224/2017 antamiseen johtaneissa menettelyissä sille kuuluvaa velvollisuutta toimittaa lähetyskiintiöitä koskevia tietoja, ja sillä, että se on myöhemmin maksanut määrätyt sakot, ei ole merkitystä sen seikan kannalta, että kyseinen radioasema rikkoi tätä velvollisuutta.
153    Belgian kuningaskunta, Tanskan kuningaskunta ja Alankomaiden kuningaskunta tukevat komission väitteitä.
2)     Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
i)     Valtuutusdirektiivin 10 artiklan sovellettavuus
154    Suhteellisuusperiaatteen loukkaamista koskevassa väitteessään komissio väittää, että epäämispäätös ja mahdollisesti tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentti eivät ole suhteellisuusperiaatteen mukaisia, sellaisena kuin se kuvastuu paitsi valtuutusdirektiivin 5 ja 7 artiklasta, puitedirektiivin 9 artiklasta ja kilpailudirektiivin 4 artiklasta, myös valtuutusdirektiivin 10 artiklasta.
155    Kuten tämän tuomion 74 ja 75 kohdassa todetaan, valtuutusdirektiivin 5 ja 7 artiklassa, puitedirektiivin 9 artiklassa ja kilpailudirektiivin 4 artiklassa määritellään radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämistä koskevat säännöt.
156    Valtuutusdirektiivin 10 artiklassa puolestaan vahvistetaan säännöt, jotka koskevat jäsenvaltioiden velvollisuutta valvoa niiden ehtojen noudattamista, jotka voidaan liittää radiotaajuuksien käyttöoikeuksiin, ja muun muassa toimenpiteitä, joita jäsenvaltiot voivat toteuttaa näiden ehtojen noudattamisen varmistamiseksi.
157    Analyysistä, joka on tehty tarkasteltaessa sähköistä viestintää koskevan unionin sääntelyjärjestelmän sovellettavuutta riidanalaisiin kansallisiin toimenpiteisiin, ja erityisesti tämän tuomion 76 kohdasta ilmenee, että tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentilla ja epäämispäätöksellä pannaan täytäntöön radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämistä koskevat kyseisen kehyksen säännökset.
158    Näin ollen epäämispäätöksen ja tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentin yhteensopivuutta on arvioitava yksinomaan suhteellisuusperiaatteen kannalta, sellaisena kuin se ilmenee valtuutusdirektiivin 5 ja 7 artiklasta, puitedirektiivin 9 artiklasta ja kilpailudirektiivin 4 artiklasta.
ii)  Tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentin a alakohdan ulottuvuus
159    Kuten tämän tuomion 137–139 kohdasta ilmenee, väite, jonka mukaan Unkari on loukannut suhteellisuusperiaatetta, perustuu komission perusteluihin, jotka perustuvat kahteen vaihtoehtoiseen olettamaan. Ensimmäisen olettaman mukaan tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentissa annetaan viestintäneuvostolle, kun se tekee päätöksiä mediapalvelujen tarjoamisoikeuden uusimista koskevista hakemuksista, harkintavaltaa arvioida asianomaisen palveluntarjoajan tekemien rikkomisten vakavuutta ja toistuvuutta, joten vain epäämispäätös on suhteellisuusperiaatteen vastainen, koska tämän tuomion 136 kohdassa esitetyt seikat huomioon ottaen viestintäneuvosto on loukannut tätä periaatetta käyttäessään harkintavaltaansa. Toisen olettaman mukaan kyseisessä säännöksessä ei anneta viestintäneuvostolle tällaista harkintavaltaa, joten kyseisellä säännöksellä itsessään loukataan kyseistä periaatetta, koska se johtaa sen vastaisten päätösten tekemiseen.
160    Näin ollen ensin on määritettävä unionin tuomioistuimelle toimitettuun asiakirja-aineistoon sisältyvien seikkojen perusteella tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentille Unkarin oikeudessa tunnustettu ulottuvuus.
161    Tässä säännöksessä säädetään, että oikeutta tarjota mediapalveluja ei voida uusia muun muassa silloin, kun viestintäneuvoston lopullisella päätöksellä asianomaisen palveluntarjoajan on todettu syyllistyneen kyseisen sopimuksen taikka lehdistönvapauslain tai tiedotusvälineistä annetun lain säännösten toistuvaan tai vakavaan rikkomiseen.
162    Tiedotusvälineistä annetun lain 187 §:n 5 momentin mukaisesti rikkominen katsotaan uusituksi, jos rikkoja toistaa 365 päivän kuluessa saman lainvastaisen menettelyn, joka kuuluu samaan oikeusperustaan, samaan oikeussääntöön ja samaan alaan kuin se, joka on todettu lopullisessa hallinnollisessa päätöksessä, vähäisiä rikkomisia lukuun ottamatta.
163    Unkarin menettelyn kirjallisessa vaiheessa toimittamista selityksistä ilmenee, että tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momenttia on tulkittava siten, että kun viestintäneuvosto tekee päätöksiä, jotka koskevat hakemuksia mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimiseksi, kuten epäämispäätöksen, sillä ei ole lainkaan harkintavaltaa arvioida asianomaisen palveluntarjoajan tekemien rikkomisten vakavuutta ja näiden rikkomisten toistuvuutta. Viestintäneuvosto ainoastaan tarkistaa, onko se sen oikeuden voimassaoloaikana, jonka uusimista haetaan, tehnyt kyseisen palveluntarjoajan osalta lopullisen päätöksen, jossa todetaan vakava tai toistuva rikkominen. Jos näin on, sen on kyseisen säännöksen nojalla kieltäydyttävä uusimasta tätä oikeutta. Näistä selityksistä ilmenee myös, että tehdessään päätösten nro 354/2017 ja nro 1224/2017 kaltaisia seuraamusmenettelyjä koskevia päätöksiä viestintäneuvosto arvioi ja tarvittaessa toteaa asianomaisen palveluntarjoajan rikkomisten olevan vakavia tai toistuvia.
164    Asianosaisten toimittamat asiakirjat vahvistavat, että tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momenttia tulkitaan ja sovelletaan edellisessä kohdassa esitetyllä tavalla.
165    Ensinnäkin viestintäneuvosto nimittäin tyytyy epäävässä päätöksessä luettelemaan Klubrádióta vastaan aloitetuissa seuraamusmenettelyissä tehdyt lopulliset päätökset, ja katsoo, että se oli todennut päätöksessä nro 1224/2017 kyseisen radioaseman laiminlyöneen lähetyskiintiöitä koskevien tietojen toimittamisvelvollisuuden ja sen, että tämä rikkominen oli toistuva.
166    Mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimista koskevien epäämispäätösten perusteluja koskevasta taulukosta, jonka Unkari toimitti oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn aikana ja joka oli komission kannekirjelmän liitteenä (jäljempänä kieltäytymisperusteita koskeva taulukko), ilmenee, että sen arviointia, ovatko kyseessä olevien palveluntarjoajien rikkomiset vakavia tai toistuvia, ei suoriteta kyseisen oikeuden uusimisen epäämistä koskevissa päätöksissä vaan seuraamusmenettelyjen yhteydessä tehdyissä lopullisissa päätöksissä.
167    Lopuksi komission vastauskirjelmän liitteenä oleva, 27.3.2018 tehty päätös nro 265/18 (III.29), joka tehtiin Kun-Média ‑nimisen radioaseman osalta aloitetun seuraamusmenettelyn yhteydessä, vahvistaa, että viestintäneuvosto arvioi seuraamusmenettelyjä koskevia päätöksiä tehdessään sekä rikkomisen vakavuutta että – jos tästä arvioinnista ilmenee, ettei kyseinen rikkominen ole vähäinen – sitä, onko rikkominen toistuva vai ei.
168    Kun otetaan huomioon se, että tiedotusvälineistä annetussa laissa ei ole myönnetty viestintäneuvostolle harkintavaltaa, suhteellisuusperiaatteen loukkaamista koskevan väitteen tarkasteleminen edellyttää näin ollen sen tutkimista, ovatko komission väitteet, jotka koskevat sitä, että viestintäneuvosto ei ole loukannut tätä periaatetta, vaan sitä loukataan kyseisen lain 48 §:n 7 momentissa, perusteltuja.
iii)  Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentissa
169    Kuten puitedirektiivin 9 artiklan 1 kohdasta ilmenee, kun otetaan huomioon, että radiotaajuudet ovat julkinen voimavara, jolla on tärkeä yhteiskunnallinen, kulttuurinen ja taloudellinen arvo, jäsenvaltioiden on varmistettava, että näitä sähköisissä viestintäpalveluissa niiden alueella käytettäviä radiotaajuuksia hallinnoidaan tehokkaasti sähköistä viestintää koskevassa unionin sääntelyjärjestelmässä täsmennettyjen sääntelytehtävien mukaisesti ja muun muassa kyseisen direktiivin 8 artiklassa määriteltyjen tavoitteiden saavuttamiseksi.
170    Kilpailudirektiivin 4 artiklan 2 kohdan, valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan ja 7 artiklan 3 kohdan sekä puitedirektiivin 9 artiklan 1 kohdan nojalla radiotaajuuksien käyttöoikeudet on myönnettävä puolueettomin, avoimin, syrjimättömin ja oikeasuhteisin valintaperustein (tuomio 26.7.2017, Persidera, C‑112/16, EU:C:2017:597, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Näitä perusteita, joita – kuten tämän tuomion 75 kohdassa on todettu – sovelletaan mainittujen oikeuksien uudistamisen yhteydessä, on lisäksi sovellettava ottaen huomioon puitedirektiivin 8 artiklassa mainitut tavoitteet (ks. vastaavasti tuomio 26.7.2017, Europa Way ja Persidera, C‑560/15, EU:C:2017:593, 4.10.2024, 72 kohta).
171    Tämän tuomion 161–163 kohdasta ilmenee, että tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentista seuraa, että tietyiltä palveluntarjoajilta eli niiltä, joiden viestintäneuvosto on lainvoimaisella päätöksellä todennut rikkoneen asianomaista yleisradiosopimusta taikka lehdistönvapaudesta annetun lain tai tiedotusvälineistä annetun lain säännöksiä vakavalla tavalla tai toistuvasti, evätään automaattisesti mahdollisuus saada uusituksi mediapalvelujen tarjoamista koskeva oikeutensa, joka – kuten on todettu tarkasteltaessa sähköistä viestintää koskevan unionin sääntelyjärjestelmän sovellettavuutta riidanalaisiin kansallisiin toimenpiteisiin – koskee myös radiotaajuuden käyttöä.
172    Näin ollen on katsottava, että tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentilla myötävaikutetaan niiden kriteerien määrittämiseen, joita Unkarin oikeudessa sovelletaan radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämiseen, joten sillä on noudatettava tämän tuomion 170 kohdassa mainituissa unionin oikeuden säännöksissä säädettyjä vaatimuksia ja erityisesti tällaisten perusteiden oikeasuhteisuutta koskevia vaatimuksia.
173    Tältä osin on todettava, että radiotaajuuksien käyttöoikeuksiin liittyvien ehtojen noudattaminen on olennaisen tärkeää niiden tehokkaan käytön ja hallinnoinnin varmistamiseksi. Näin ollen näiden oikeuksien uusimisen epäämisperustetta, joka perustuu siihen, että asianomaiselle palveluntarjoajalle kuuluvia velvollisuuksia ei ole noudatettu niiden voimassaoloaikana, voidaan pitää puitedirektiivin 8 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitetun radiotaajuuksien käyttäjien valintaperusteena, joka liittyy tavoitteeseen edistää kilpailua edistämällä radiotaajuuksien tehokasta käyttöä ja hallinnointia.
174    Kuten unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, tämän tuomion 170 kohdassa mainittu oikeasuhteisuuden vaatimus edellyttää kuitenkin, että radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämisperusteet ovat omiaan takaamaan niillä tavoitellun päämäärän toteutumisen eikä niillä ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi (tuomio 26.7.2017, Persidera, C‑112/16, EU:C:2017:597, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
175    Vaikka on totta, että radioaaltojen käyttöoikeuksien uusimista koskevan hakemuksen käsittelyssä otetaan huomioon aiemmat sopimusrikkomukset tai radioaaltojen käyttöön sovellettavien säännösten rikkomukset, mikä voi edistää radioaaltojen tehokasta käyttöä ja hallinnointia koskevan tavoitteen saavuttamista, on kuitenkin niin, että näiden rikkomusten mahdollinen haitallinen vaikutus tähän tavoitteeseen riippuu niiden vakavuudesta. Jotta tällaiset rikkomukset otettaisiin huomioon vain siinä määrin kuin on tarpeen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi, aiemmin tehdyn rikkomuksen vakavuuden on oltava asianmukaisessa suhteessa käyttöoikeuksien uusimista koskevan päätöksen kanssa.
176    Käsiteltävässä asiassa on todettava, että tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentissa ei säädetä, että asianomaisen lähetyssopimuksen, tiedotusvälineistä annetun lain tai lehdistönvapaudesta annetun lain aiemmat rikkomiset muodostavat yhden niistä kriteereistä, jotka on otettava huomioon tutkittaessa mediapalvelujen tarjoamista koskevien oikeuksien uusimista koskevaa hakemusta, vaan että tällainen uusiminen on automaattisesti poissuljettu niiden operaattoreiden osalta, jotka ovat toistuvasti rikkoneet kyseistä sopimusta tai näitä lakeja, siten, että – kuten komissio on todennut – tämän säännöksen soveltaminen estää näin ollen kyseisiä palveluntarjoajia jatkamasta sisältöjensä levittämistä radiotaajuudella.
177    Näin ollen toistuvaan rikkomiseen syyllistyneen palveluntarjoajan mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimisen epääminen voi olla oikeasuhteista vain, jos tarkistetaan, että kyseisen rikkomisen vakavuus huomioon ottaen tällainen epääminen on tarpeen radiotaajuuksien tehokasta käyttöä ja hallinnointia koskevan tavoitteen saavuttamiseksi.
178    Tällainen tarkistaminen on näin ollen tehtävä tapauskohtaisesti ottaen huomioon muun muassa sen rikkomisen luonne, johon asianomainen palveluntarjoaja on syyllistynyt, ja konkreettisen tapauksen erityiset olosuhteet, joilla on merkitystä määritettäessä mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimista koskevan hakemuksen tutkimisen yhteydessä, kuinka vakavasta rikkomisesta on kyse ja mitä seurauksia tällä rikkomisella on asianomaiselle palveluntarjoajalle pääsyyn radiotaajuuksille sisällön levittämistä varten.
179    On lisättävä, kuten edellisestä kohdasta ilmenee, että tarkistaminen, joka viestintäneuvoston on suoritettava, kun se tutkii mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimista koskevia hakemuksia, eroaa tutkinnasta, joka sen on suoritettava seuraamusmenettelyissä, joissa sen on muun muassa tarkistettava yksinomaan näitä menettelyjä varten, että kyseessä olevan rikkomisen vakavuus on asianmukaisessa suhteessa siitä määrättävän seuraamuksen kanssa.
180    Näin ollen Unkarin väite, jonka mukaan se, että viestintäneuvostolle annetaan harkintavaltaa mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimista koskevien hakemusten tutkinnassa, loukkaa oikeusvaltion, oikeusvarmuuden ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteita, koska viestintäneuvoston on tutkittava uudelleen, ovatko rikkomiset vakavia tai toistuvia, mikä on todettu lopullisessa päätöksessä, ei ole perusteltu.
181    Velvoittaessaan viestintäneuvoston epäämään automaattisesti ja kaikissa tapauksissa mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusiminen silloin, kun asianomainen palveluntarjoaja on syyllistynyt toistuvaan rikkomiseen, antamatta sille mitään harkintavaltaa tarkistaa kyseisen oikeuden uusimista koskevia hakemuksia tutkiessaan, onko kyseessä olevan rikkomisen vakavuus asianmukaisessa suhteessa niihin seurauksiin, joita tämän uusimisen epäämisestä aiheutuu kyseisen palveluntarjoajan radiotaajuuksien saatavuudelle, tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentilla rikotaan kilpailudirektiivin 4 artiklan 2 kohdasta, valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan toisesta alakohdasta ja 7 artiklan 3 kohdasta sekä puitedirektiivin 9 artiklan 1 kohdasta johtuvaa vaatimusta, jonka mukaan radiotaajuuksien käyttöoikeuksien uusimisen on perustuttava oikeasuhteisille kriteereille.
182    Näin ollen ilman, että on tarpeen tutkia tämän tuomion 136 kohdassa esitettyjä komission väitteitä, on todettava, että epäämispäätöksellä loukataan myös tätä vaatimusta siltä osin kuin se on tehty tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentin nojalla ja näin ollen radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämistä koskevan sellaisen kansallisen järjestelmän perusteella, joka ei ole tämän tuomion edellisessä kohdassa mainituissa unionin oikeuden säännöksissä asetetun oikeasuhteisuuden vaatimuksen mukainen.
183    Näin ollen suhteellisuusperiaatteen, sellaisena kuin se kuvastuu valtuutusdirektiivin 5 ja 7 artiklasta, kilpailudirektiivin 4 artiklasta ja puitedirektiivin 9 artiklasta, loukkaamista koskeva väite on perusteltu.
b)     Syrjintäkiellon loukkaamista koskeva väite
1)     Asianosaisten lausumat
184    Komissio väittää, että tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentti tai ainakin tapa, jolla viestintäneuvosto on soveltanut tätä säännöstä Klubrádión osalta, on ristiriidassa valtuutusdirektiivin 5 ja 7 artiklan, kilpailudirektiivin 4 artiklan ja puitedirektiivin 9 artiklan ja erityisesti näissä artikloissa tarkoitetun suhteellisuusperiaatteen kanssa.
185    Komissio viittaa tietoihin, jotka sisältyvät epäämispäätösten perusteluja koskevaan taulukkoon, josta ilmenee, ettei viestintäneuvosto ole Klubrádión tapausta lukuun ottamatta koskaan kieltäytynyt uusimasta oikeutta tarjota mediapalveluja yksinomaan sillä perusteella, ettei asianomainen palveluntarjoaja ollut noudattanut velvollisuuttaan toimittaa lähetyskiintiöitä koskevat tiedot.
186    Komissio väittää lisäksi, että tietyt radioasemat eli Inforádio, Rádió Smile ja Kun-Média ovat saaneet uusittua oikeutensa tarjota mediapalveluja siitä huolimatta, että ne ovat syyllistyneet rikkomuksiin, jonka ovat verrattavissa rikkomuksiin, joihin Klubrádió syyllistyi.
187    Unkari väittää, että Unkarin säännöksillä varmistetaan avoimuus, objektiivisuus ja syrjimättömyys vahvistamalla objektiiviset kriteerit, joita sovelletaan kaikkiin mediapalvelujen tarjoajiin, jotta niiden oikeus tarjota mediapalveluja voidaan uusia.
188    Tässä yhteydessä Unkari kiistää erityisesti komission väitteen, jonka mukaan viestintäneuvosto ei Klubrádión tapausta lukuun ottamatta ole koskaan kieltäytynyt uusimasta oikeutta tarjota mediapalveluja pelkästään sillä perusteella, että asianomainen palveluntarjoaja ei ollut noudattanut velvollisuutta toimittaa lähetyskiintiöitä koskevia tietoja. Epäämispäätösten perusteluja koskevasta taulukosta nimittäin ilmenee, että viestintäneuvosto ei uusinut Fehérvár Médiacentrum Kft:n oikeutta mediapalvelujen tarjoamiseen sillä perusteella, että se oli aiemmin todennut lopullisessa päätöksessä, että kyseinen palveluntarjoaja oli toistuvasti laiminlyönyt tämän velvollisuuden.
189    Unkari väittää Inforádióa, Rádió Smileä ja Kun-Médiaa koskevista päätöksistä, että näiden päätösten taustalla olevat tosiseikat eroavat Klubrádióa koskevista tosiseikoista ja että kyseisten päätösten tekemiseen johtaneet menettelyt toteutettiin erilaisessa oikeudellisessa asiayhteydessä, joten ne eivät ole rinnastettavissa menettelyyn, jota noudatetaan uudistettaessa Klubrádión oikeutta tarjota mediapalveluja. Koska komissio ei ole täsmentänyt, onko se arvioinut kaikkia päätöksiä, jotka voidaan ottaa huomioon syrjinnän osoittamiseksi, vai voidaanko tässä tarkoituksessa ottaa huomioon vain sen mainitsemat päätökset, Inforádióa, Rádió Smileä ja Kun-Médiaa koskevat päätökset ovat vain esimerkkejä. Kun lisäksi otetaan huomioon se, että komissio on liittänyt kanteeseensa viimeksi mainituista päätöksistä vain yhden eli Kun-Médiaa koskevan päätöksen, unionin tuomioistuin ei voi tutkia, ovatko kyseessä olevat tilanteet toisiinsa rinnastettavissa. Näin ollen komissio ei joka tapauksessa ole osoittanut, että viestintäneuvoston päätöskäytäntö oli tosiasiallisesti syrjivä.
190    Belgian kuningaskunta, Tanskan kuningaskunta ja Alankomaiden kuningaskunta tukevat komission väitteitä.
2)     Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
191    Kilpailudirektiivin 4 artiklan 2 kohdan, valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan ja 7 artiklan 3 kohdan sekä puitedirektiivin 9 artiklan 1 kohdan mukaan radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämisperusteiden on oltava syrjimättömyysperiaatteen mukaisia.
192    Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhdenvertaisen kohtelun periaate, josta syrjintäkiellon periaate on erityinen ilmaus, edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tapauksia ei kohdella eri tavalla eikä erilaisia tilanteita kohdella samalla tavalla, ellei tällaista kohtelua voida objektiivisesti perustella. Tilanteiden rinnastettavuutta koskevaa vaatimusta sen selvittämiseksi, onko yhdenvertaisen kohtelun periaatetta loukattu, on arvioitava kaikkien näille tilanteille ominaisten seikkojen kannalta ja etenkin sen toimen, jolla kyseessä oleva erottelu luodaan, tarkoituksen ja päämäärän valossa, ja tässä yhteydessä on otettava huomioon sen alan periaatteet ja tavoitteet, johon kyseinen toimi kuuluu (ks. vastaavasti tuomio 26.7.2017, Europa Way ja Persidera, C‑560/15, EU:C:2017:593, 4.10.2024, 69 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
193    Käsiteltävässä asiassa epäämispäätöksen perusteluja koskevasta taulukosta ilmenee, että viestintäneuvosto kieltäytyi päätöksellä nro 1203/2019 (X.8) uudistamasta Médiacentrum Kft:n oikeutta tarjota mediapalveluja pelkästään sillä perusteella, että se oli päätöksessään nro 1115/2016 todennut, ettei kyseinen palveluntarjoaja ollut 23.5.–31.5.2016 täyttänyt velvollisuuttaan toimittaa lähetyskiintiöitä koskevia tietoja ja että tämä rikkominen oli toistuva.
194    Lisäksi Inforádion, Radio Smilen ja Kun-Médian radioasemien osalta tehdyt päätökset tehtiin oikeudellisessa ja tosiasiallisessa asiayhteydessä, joka oli erilainen kuin se, jossa epäämispäätös tehtiin.
195    Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 65 kohdassa, komission toimittamien todisteiden perusteella ei siis voida osoittaa, että epäämispäätös olisi merkinnyt Klubrádión syrjintää.
196    Näin ollen väite, joka koskee syrjintäkiellon periaatteen loukkaamista, sellaisena kuin tämä periaate kuvastuu valtuutusdirektiivin 5 ja 7 artiklasta, kilpailudirektiivin 4 artiklasta ja puitedirektiivin 9 artiklasta, on hylättävä.
c)     Väite, jonka mukaan epäämispäätöstä ei ole tehty ajoissa
1)     Asianosaisten lausumat
197    Komissio toteaa, että menettely, joka johti epäämispäätöksen tekemiseen, alkoi 8.11.2019, jolloin Klubrádió teki uusimista koskeva hakemuksen, ja päättyi 8.9.2020, jolloin epäämispäätös tehtiin, eli sen kesto oli kymmenen kuukautta.
198    Näin ollen komissio katsoo, että epäämispäätöstä tehdessään viestintäneuvosto rikkoi valtuutusdirektiivin 5 artiklan 3 kohtaa, jossa säädetään kuuden viikon määräajasta sellaisten radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämistä koskevien päätösten tekemiselle, jotka kansallisessa taajuussuunnitelmassa on myönnetty sähköisten viestintäpalvelujen käyttöä varten, paitsi jos nämä oikeudet myönnetään kilpailuun perustuvissa tai vertailevissa valintamenettelyissä, mikä ei komission mukaan ollut asian laita epäämispäätöksen osalta.
199    Lisäksi viestintäneuvosto loukkasi myös hyvän hallinnon periaatetta, koska määräaikojen noudattaminen ilmentää tätä periaatetta.
200    Unkari väittää, että epäämispäätöksen tekemiseen johtanut menettely ei ole radiotaajuuksien myöntämismenettely vaan mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimismenettely. Missään unionin oikeuden säännöksessä ei kuitenkaan vahvisteta määräaikaa kyseisen oikeuden uudistamiselle.
201    Ylimääräisenä huomautuksena Unkari täsmentää, että tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 5 momentissa säädetään täsmällisistä määräajoista sekä mainitun oikeuden uusimista koskevalle hakemukselle että tällaista hakemusta koskevien päätösten tekemiselle. Näillä määräajoilla voidaan taata paitsi se, että nämä päätökset tehdään oikea-aikaisesti, myös se, ettei sellaisia tilanteita ilmene, joissa viestintäneuvosto hyväksyy tämän hakemuksen ennen kyseessä olevan lähetyssopimuksen päättymispäivää ja se, että tämän jälkeen todetaan, että asianomainen mediapalvelujen tarjoaja on syyllistynyt rikkomiseen, jonka vuoksi tällainen uusiminen on poissuljettu.
202    Belgian kuningaskunta, Tanskan kuningaskunta ja Alankomaiden kuningaskunta tukevat komission väitteitä.
2)     Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
203    Koska – kuten tämän tuomion 74–94 kohdasta ilmenee – epäämispäätöksen tekemiseen johtanut menettely koskee radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämistä, on todettava, että tähän menettelyyn sovelletaan sähköistä viestintää koskevaan unionin sääntelyjärjestelmään kuuluvia säännöksiä, joihin kuuluu muun muassa näiden oikeuksien myöntämistä koskevien päätösten tekemisen määräaikoja koskeva säännös eli valtuutusdirektiivin 5 artiklan 3 kohta.
204    Kyseisen säännöksen mukaan epäämispäätös olisi pitänyt tehdä kuuden viikon kuluessa siitä, kun Klubrádió oli vastaanottanut täydellisen hakemuksen mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeutensa uusimisesta.
205    Koska – kuten tämän tuomion 31 kohdassa todetaan – Klubrádió teki kyseisen hakemuksen 8.11.2019 ja epäämispäätös tehtiin 8.9.2020, on todettava, että kyseinen päätös tehtiin kymmenen kuukautta mainitun hakemuksen tekemisen jälkeen ja näin ollen kauan valtuutusdirektiivin 5 artiklan 3 kohdassa säädetyn määräajan päättymisen jälkeen.
206    On lisättävä, kun otetaan huomioon tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentin ulottuvuus ja se, miten tätä säännöstä sovelletaan Unkarissa, että epäämispäätöksen tehdessään viestintäneuvoston oli vain tarkistettava, oliko se tehnyt Klubrádión lähetyssopimuksen voimassaolon aikana kyseisen radioaseman osalta lopullisen päätöksen, jossa todettiin vakava tai toistuva rikkominen. Näin ollen sille, miksi epäämispäätöksen tekeminen viivästyi noin kahdeksan ja puoli kuukautta, ei ole järkevää selitystä.
207    Tässä asiayhteydessä on muistutettava, että, kuten unionin tuomioistuin on jo todennut, silloin, kun jäsenvaltio panee täytäntöön unionin oikeutta, unionin oikeuden yleisiin periaatteisiin kuuluvasta hyvän hallinnon periaatteesta seuraavia vaatimuksia, muun muassa jokaisen oikeutta saada asiansa käsittelyksi kohtuullisessa ajassa, sovelletaan toimivaltaisen kansallisen viranomaisen toteuttamassa menettelyssä (tuomio 6.3.2025, Obshtina Veliko Tarnovo ja Obshtina Belovo, C‑471/23 ja C‑477/23, EU:C:2025:155, 73 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
208    Näin ollen viestintäneuvosto rikkoi valtuutusdirektiivin 5 artiklan 3 kohtaa ja loukkasi hyvän hallinnon periaatetta, kun se teki epäämispäätöksen kauan sen jälkeen, kun se oli vastaanottanut Klubrádión täydellisen hakemuksen sen mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimisesta.
d)     Päätelmät
209    Edellä esitetyn perusteella tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momenttia ja hylkäävää päätöstä koskevat väitteet on hyväksyttävä osittain ja on todettava, että Unkari ei ole noudattanut velvoitteitaan, jotka sille kuuluvat
–        valtuutusdirektiivin 5 ja 7 artiklan, kilpailudirektiivin 4 artiklan, puitedirektiivin 9 artiklan ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti, koska ensinnäkin viestintäneuvosto teki epäämispäätöksen, jolla se kieltäytyi uusimasta Klubrádión oikeuksia käyttää radiotaajuuksia, koska toiseksi on annettu tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentti, jossa suljetaan automaattisesti pois FM-radiotaajuuksien käyttöoikeuksien uusiminen, jos haltija on toistuvasti laiminlyönyt lähetyskiintiöitä koskevien tietojen toimittamisvelvollisuutensa, myös silloin, kun rikkomukset ovat vähäisiä, puhtaasti muodollisia ja niistä on jo määrätty sakkoja, jotka ovat sittemmin johtaneet täysimääräiseen noudattamiseen, ja koska kolmanneksi tästä seuraa suhteettomalla tavalla tilanne, jossa Klubrádión on mahdotonta jatkaa toimintaansa radiolähetysten alalla, ja
–        valtuutusdirektiivin 5 artiklan 3 kohdan ja hyvän hallinnon periaatteen mukaisesti, koska epäämispäätös tehtiin kauan sen jälkeen, kun kyseisessä säännöksessä säädetty kuuden viikon määräaika oli päättynyt.
2.     Riidanalaista tarjouspyyntöä ja pätemättömyyttä koskevaa päätöstä koskevat väitteet
210    Komissio väittää lähinnä, että Unkari ei ole noudattanut valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan ja direktiivin 2018/1972 45 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska viestintäneuvosto asetti riidanalaisessa tarjouspyynnössä ja pätemättömyyttä koskevassa päätöksessä suhteettomia vaatimuksia radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämiselle, koska se ei vahvistanut etukäteen näiden oikeuksien myöntämisen perusteita, koska se ei ollut vahvistanut minkäänlaista harkintavaltaa niiden virheiden vakavuuden ja merkityksellisyyden arvioimista varten, joita hakijoiden toimittamissa aineistoissa mahdollisesti oli ja jotka saattoivat johtaa niiden poissulkemiseen ja koska se oli jättänyt huomiotta Klubrádión tarjouksessa väitetysti olleiden virheiden vähäisen merkityksen.
211    Lisäksi komissio arvostelee Unkaria siitä, että se ei ole noudattanut puitedirektiivin 8 ja 9 artiklan ja hyvän hallinnon periaatteen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole käynnistänyt menettelyä taajuuden 92,9 MHz myöntämiseksi riittävän ajoissa, jotta päätös olisi voitu tehdä ennen Klubrádión kyseisen radiotaajuuden käyttöä koskevien oikeuksien voimassaolon päättymistä.
a)     Avoimuus- ja suhteellisuusperiaatteiden loukkaamista koskevat väiteet
1)     Asianosaisten lausumat
212    Komissio väittää, että pätemättömyyttä koskeva päätös, joka perustuu kolmeen seikkaan, on ristiriidassa valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdassa ja direktiivin 2018/1972 45 artiklassa tarkoitettujen avoimuus- ja suhteellisuusperiaatteiden kanssa.
213    Ensimmäisestä pätemättömyysperusteesta komissio katsoo, että riidanalaisen tarjouspyynnön mukaan ehdokkaiden oli liitettävä tarjouksiinsa lomake, jonka III.2 kohdassa oli suunniteltu viikoittainen ohjelma-aikataulu, jossa täsmennetään kunkin lähetyksen kesto, ja jonka III.3 kohdassa ilmoitettiin kunkin lähetyksen osalta sen nimi, lyhyt kuvaus siitä ja sen kesto.
214    Pätemättömyyttä koskevasta päätöksestä ilmenee, että Klubrádión toimittaman lomakkeen III.2 kohdassa tarkoitetussa viikoittaisessa ohjelma-aikataulussa oli yhtäältä Reggeli Gyors ‑niminen lähetys, joka oli tarkoitus lähettää arkipäivisin klo 6.10–10.00, ja toisaalta 55 minuutin pituinen lähetys, jonka nimi oli ”Reggeli Gyors ismétlés” ja jonka oli tarkoitus lähettää viikonloppuisin. Tämän viimeksi mainitun lähetyksen osalta, joka koostui merkittävistä ja kiinnostavista paloista viikon aikana esitettyjä Reggeli Gyors ‑ohjelmia, Klubrádió ei kuitenkaan täyttänyt kyseisen lomakkeen III.3 kohtaa.
215    Viestintäneuvosto totesi pätemättömyyttä koskevassa päätöksessä, että kun lähetykseen kohdistuu teknisen toimenpide tai kun sen osia leikataan pois, tästä seuraava lähetys on riidanalaisessa tarjouspyynnössä tarkoitettu uusi ”lähetys” ja siitä on näin ollen tehtävä kuvaus lomakkeen III.3 kohdassa. Tukeutuessaan riidanalaisen tarjouspyynnön 1.11.10.3 kohtaan, jossa komission mukaan suljettiin pois mahdollisuus täydentää arvioitavaksi toimitettavien tarjousten osia, kuten ohjelma-aikataulua, viestintäneuvosto ei ollut pyytänyt tietoja ”Reggeli Gyors ismétlés ”
‑nimisestä lähetyksestä täydentääkseen Klubrádion esittämän lomakkeen III.3 kohtaa.
216    Komissio on kuitenkin sillä kannalla, että koska riidanalaisessa tarjouspyynnössä oleva käsite ”uusintalähetys” koskee ”tallennetun äänimateriaalin” lähettämistä uusintana, Klubrádió saattoi perustellusti katsoa, että Reggeli Gyors ismétlés ‑lähetys, siltä osin kuin se oli jo esitetyn lähetyksen tallennetun äänimateriaalin, valittujen otteiden, uusintalähetys, kuului tämän käsitteen alaan ja että näin ollen tästä uusintalähetyksestä ei ollut tarpeen esittää kuvausta lomakkeen III.3 kohdassa.
217    Lisäksi vaikka oletettaisiin, että ”Reggeli Gyors ismétlés”
‑lähetystä ei voitu rinnastaa uusintalähetykseen, viestintäneuvosto olisi voinut pyytää Klubrádióa täydentämään puuttuvaa kuvausta. Se, että ohjelma-aikataulua koskevia tietoja ei ole mahdollista täydentää, mikä viestintäneuvoston mukaan käy ilmi riidanalaisen tarjouspyynnön 1.11.10.3 kohdasta, on ristiriidassa suhteellisuusperiaatteen kanssa, koska tällaisen mahdottomuuden vuoksi ehdokkaat eivät voi korjata edes vähäisiä ja puhtaasti muodollisia epätarkkuuksia eikä hälventää viestintäneuvoston epäilyjä.
218    Toisesta pätemättömyysperusteesta on todettava, että pätemättömyyttä koskevasta päätöksestä ilmenee, että Klubrádión esittämän lomakkeen III.2 kohdassa tarkoitetussa viikoittaisessa ohjelma-aikataulussa oli 45 minuutin pituinen lähetys, jonka nimi oli ”Kovátsműhely”, kun taas kyseisen lomakkeen III.3 kohdassa tämän lähetyksen kestoksi ilmoitettiin 50 minuuttia. Viestintäneuvosto totesi, että riidanalaisen tarjouspyynnön 1.11.10.3 kohdan mukaisesti tätä ristiriitaa ei voitu korjata.
219    Komission mukaan näiden kahden eri keston mainitseminen on pelkkä hallinnollinen virhe, jonka korjaamisella ei olisi ollut mitään vaikutusta Klubrádión hakemuksen sisältöön. Se, että hakemus mitätöidään tällaisen virheen perusteella sen sijaan, että hakijalta pyydettäisiin täsmennyksiä, on suhteellisuusperiaatteen vastaista.
220    Kolmas pätemättömyysperuste, joka koskee Klubrádión liiketoiminta- ja rahoitussuunnitelmaa, perustuu viestintäneuvoston toteamukseen, jonka mukaan Klubrádió, jonka oma pääoma oli ollut sen hakemuksen jättämispäivää edeltäneinä vuosina negatiivinen, ei kyennyt kattamaan menojaan pelkästään nettoliikevaihdollaan.
221    Komissio korostaa, että viestintäneuvosto ei ole vedonnut riidanalaisen tarjouspyynnön 1.8.2 kohdassa asetettujen tarjoajan taloudellista elinkelpoisuutta koskevien edellytysten rikkomiseen, joten on kiistatonta, että Klubrádió täytti nämä edellytykset.
222    Pätemättömyyttä koskeva päätös perustuu riidanalaisen tarjouspyynnön 1.11.9.2 kohdan c alakohtaan, jonka mukaan tarjous on aineellisesti pätemätön, jos tarjous ei perusteettomuutensa vuoksi sovellu tiedotusvälineistä annetussa laissa tai kyseisessä tarjouspyynnössä määriteltyjen tavoitteiden saavuttamiseen. Viestintäneuvoston mukaan Klubrádión ehdokkuudella ei voitu saavuttaa kyseisen tarjouspyynnön 1.2 kohdassa mainittua tavoitetta eli varmistaa, että mediamarkkinoilla on radioasema, jonka toiminta on vakaata ja ennakoitavissa olevaa.
223    Komission mukaan tehdessään pätemättömyyttä koskevan päätöksen tämän tuomion 220 kohdassa mainitun syyn perusteella viestintäneuvosto ensinnäkin rikkoi valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdassa ja direktiivin 2018/1972 45 artiklan 1 kohdassa säädettyä avoimuuden vaatimusta, koska se tukeutui hakemusten sisällön arviointiperusteisiin, joita riidanalaisessa tarjouspyynnössä ei ole. Hakemusten hyväksymisedellytyksissä ei nimittäin viitata taloudellisen elinkelpoisuuden erityiseen vaatimukseen, joka liittyy kyseisen yrityksen omien varojen tilaan.
224    Toiseksi Klubrádión hakemuksen hylkääminen on suhteetonta, koska se perustuu hypoteettisiin argumentteihin. Viestintäneuvosto on nimittäin katsonut, että Klubrádión vakaata toimintaa ei ollut taattu sillä perusteella, että voimassa olevan Unkarin lainsäädännön mukaan yhtiö, jonka oma pääoma on negatiivinen, voidaan viran puolesta poistaa kaupparekisteristä. Komission mukaan Klubrádión tappiollinen toiminta sen hakemuksen jättämispäivää edeltäneiden viiden vuoden aikana ei sellaisenaan merkitse kyseisen hakijan taloudellisen elinkelpoisuuden puutetta tulevaisuudessa, koska hakijaa ei ole pakotettu keskeyttämään ohjelmiaan eikä sitä ole poistettu kaupparekisteristä.
225    Viestintäneuvosto ei ole myöskään ottanut huomioon toimenpiteitä, joita Klubrádió on toteuttanut korjatakseen omien varojensa tilan. Tältä osin viestintäneuvosto hylkäsi järjestelmän, jossa Klubrádión omistaja ja sponsorit vastaavat tämän radioaseman kustannuksista, katsoen, että Klubrádió ei ollut aiemmin kyennyt kattamaan toimintakustannuksiaan omalla nettoliikevaihdollaan.
226    Komissio kuitenkin toteaa, että sponsorien tai ulkopuolisten osallistujien (crowdfunding) käyttö on tiedotusvälineiden laillinen rahoituskeino. Kyseisen toimielimen mukaan pätemättömyyttä koskeva päätös ei näin ollen liity ilmoitettuun yleiseen tavoitteeseen eikä se ole asianmukainen, ja sillä ylitetään se, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.
227    Edellä esitetyn perusteella kriteerin, jonka mukaan Klubrádión olisi pitänyt kattaa toimintakustannuksensa pelkästään omalla nettoliikevaihdollaan, ei voida katsoa olevan unionin oikeuden kannalta objektiivinen, avoin ja oikeasuhteinen.
228    Unkari toteaa puolustuksekseen ensinnäkin Reggeli Gyors ismétlés- ja Kovátsműhely-lähetyksiä koskevista pätemättömyysperusteista, että tarjouskilpailumenettelyn oikeudenmukaisuuden ja syrjimättömyyden takaamiseksi sekä tiedotusvälineistä annetun laki että riidanalainen tarjouspyyntö perustuvat periaatteeseen, jonka mukaan kyseessä olevaa tarjousta voidaan muuttaa, korjata tai täydentää vain silloin, kun kyseessä ovat korjattavissa olevat tai merkityksettömät puutteet tai kun tällainen korjaus ei ole ristiriidassa oikeudenmukaisen, avoimen ja syrjimättömän menettelyn vaatimuksen kanssa. Unkari viittaa tässä yhteydessä tiedotusvälineistä annetun lain säännöksiin ja riidanalaisen tarjouspyyntömenettelyn sääntöihin, joissa täsmennetään puutteet, joita ei voida korjata hakemuksen jättämispäivän jälkeen, jotka johtavat kyseisen tarjouksen pätemättömyyteen ja joihin kuuluvat edellä mainittujen lähetysten osalta todetut sääntöjenvastaisuudet.
229    Unkarin mukaan on niin, että kun kyse on etukäteen sitovasti määritellystä puutteesta, joka johtaa kyseisen tarjouksen pätemättömyyteen, viestintäneuvoston mahdollisuus päättää virheen luonteen ja sen oman subjektiivisen arviointinsa perusteella, onko pätemättömyyden oikeudellisia seurauksia sovellettava, olisi vastoin oikeusvaltion ja oikeusvarmuuden periaatteita sekä avoimen, objektiivisen ja syrjimättömän arvioinnin vaatimusta.
230    Unkari kiistää lisäksi komission väitteen, jonka mukaan Reggeli Gyors ismétlés- ja Kovátsműhely-lähetyksiä koskevat puutteet olivat merkitykseltään vähäisiä sekä luonteeltaan muodollisia ja hallinnollisia.
231    Reggeli Gyors ismétlés ‑lähetyksen osalta Klubrádió ei nimittäin noudattanut pätevyyttä koskevaa edellytystä, johon viitataan riidanalaisen tarjouspyynnön 2.5.5.2 kohdassa, jossa määrätään velvollisuudesta esittää kuvaus kaikista viikoittaisessa ohjelmaluettelossa mainituista ohjelmista. Unkari korostaa tältä osin, että kyseistä lähetystä ei ole pidettävä Reggeli Gyors ‑lähetyksen uusintalähetyksenä vaan riidanalaisessa tarjouspyynnössä tarkoitettuna eri lähetyksenä, koska näiden kahden lähetysten kestoissa on yhteensä 825 minuutin ero ja koska pelkän uusintalähetyksen tapauksessa uusintana lähetetyn lähetyksen on oltava täysin sama kuin alkuperäinen lähetys. Koska lähetyksestä, jota ei voida luokitella uusintalähetykseksi, ei ole esitetty täsmennyksiä, kyseinen tarjous estää aineelliselta kannalta suoritettavan arvioinnin, koska sen avulla ei voida tarkistaa, onko lähetyskiintiöitä koskevia sitoumuksia noudatettu.
232    Toisaalta Kovátsműhely-lähetyksen osalta Unkari katsoo, että Klubrádión esittäman lomakkeen III.2 ja III.3 kohdassa ilmoitettuun kestoon liittyvä ero on ylitsepääsemätön ristiriita, jonka vuoksi III.2 kohta, joka sisältää viikoittaisen ohjelma-aikataulun, ja III.3 kohta, joka koskee kyseisen lähetyksen kuvausta, on mahdotonta sovittaa yhteen. Näin ollen Klubrádión tarjous ei täytä riidanalaisen tarjouspyynnön 2.5.5.6 kohdassa tarkoitettua pätevyyttä koskevaa edellytystä. Ohjelmien keston korjaaminen olisi väistämättä muuttanut Klubrádión esittämään tarjoukseen sisältyneitä sitoumuksia ja keskeisiä lausumia, mikä olisi riidanalaisen tarjouspyynnön vastaista.
233    Toiseksi Klubrádión liiketoiminta- ja rahoitussuunnitelmaa koskevasta pätemättömyysperusteesta Unkari korostaa ensinnäkin, että muotoa ja sisältöä koskevat vaatimukset, joita tarjouksille on asetettu, on esitetty sekä tiedotusvälineistä annetun laissa että tarjouspyynnöissä, jotka käsiteltävässä asiassa vastaavat riidanalaisen tarjouspyynnön 1.11.7 ja 1.11.9.2 kohtaa.
234    Unkarin mukaan tarjouksen aineellisen pätevyyden tarkasteleminen edellyttää monitahoista analyysiä koko tarjouksen sisällöstä, ja tämän analyysin yhteydessä tiedotusvälineistä annetun lain 59 §:n mukaan viestintäneuvoston on erityisesti tarkistettava, voidaanko kyseisellä tarjouksella taata kyseessä olevassa tarjouspyynnössä tarkoitetun yleisen edun mukaisen tavoitteen toteutuminen, eli tässä tapauksessa varmistaa, että mediamarkkinoilla on radioasema, jonka toiminta on vakaata ja ennakoitavissa olevaa.
235    Hakijan rahoitustilanteen ja taloudellisen tilanteen esittäminen sekä sen rahoitusta, taloutta ja tulevaisuutta koskevan suunnitelman esittäminen ovat kuitenkin riidanalaisessa tarjouspyynnössä tältä osin asetettuja vaatimuksia. Näin ollen ei voida hyväksyä sitä, että Klubrádión liiketoiminta- ja rahoitussuunnitelmaa koskeva pätemättömyysperuste ja kriteerit, joiden perusteella sitä arvioidaan, eivät ole avoimia.
236    Toiseksi komission väite, jonka mukaan viestintäneuvosto otti huomioon arviointiperusteita, jotka eivät sisältyneet riidanalaiseen tarjouspyyntöön, on täysin perusteeton, koska tässä tarjouspyynnössä, jossa toistetaan sanatarkasti tiedotusvälineistä annetun lain säännökset, esitetään, minkä kriteerien perusteella tarjoukset arvioidaan, niiden aineellista pätemättömyyttä koskevat säännöt, tarjouksille asetetut soveltuvuuskriteerit, tarjousten muodollisen pätemättömyyden tarkastamisen edellytykset, liiketoiminta- ja rahoitussuunnitelmaa koskevat vaatimukset sekä hakijoiden ilmoituksia koskevat vaatimukset 1.11.6, 1.11.9, 2.1.4–2.1.6, 2.2, 2.5.4 ja 2.5.8 kohdassa.
237    Kolmanneksi Unkari katsoo, että komissio väittää virheellisesti, että viestintäneuvoston pätemättömyyttä koskevassa päätöksessä Klubrádión taloudellisesta tilanteesta esittämät arvioinnit ovat suhteettomia.
238    Unkari täsmentää aluksi, että toisin kuin komissio väittää, viestintäneuvosto ei katsonut kyseisen radioaseman tarjouksen olevan pätemätön sen vuoksi, että Klubrádión omien varojen tila oli useiden vuosien ajan ollut negatiivinen, vaan sen vuoksi, että tämä omien varojen negatiivinen tila olisi väistämättä vaikuttanut kyseisen radioaseman vakauteen tulevaisuudessa. Tarjouksessa olevat ilmoitukset, jotka koskevat tämän tilanteen korjaamista ovat lisäksi keskenään erilaisia ja ristiriitaisia, eikä yhtäkään sitoumuksista ole noudatettu.
239    Unkarin mukaan ei myöskään ole suhteetonta vaatia, että radioaseman, jolle myönnetään lupa mediapalvelujen tarjoamiseen, on oltava taloudellisesti kannattava, koska on perustavanlaatuisen yleisen edun mukaista, että tämän radioaseman, joka käyttää maksutta ja kymmenen vuoden ajan valtion omistamaa yksinomaista taajuutta, toiminta on vakaata ja ennakoitavissa olevaa.
240    Radioasema, joka ei täytä yhtiön muotoa ja hallinnointia koskevia kaikkein perustavanlaatuisimpia lakisääteisiä vaatimuksia, ei täytä vakautta ja ennakoitavuutta koskevia edellytyksiä, joiden avulla se voi saavuttaa riidanalaisella tarjouspyynnöllä tavoitellut päämäärät, sillä pitkään jatkuneella sääntöjenvastaisella hallinnoinnilla on Unkarin mukaan ilmeisiä tai ainakin potentiaalisia vaikutuksia kyseisen radioaseman hallinnointiin tulevaisuudessa sekä sen toiminnan jatkumiseen ja jatkuvuuteen (going concern). Unkarin mukaan asian laita oli näin Klubrádion osalta, koska se, että sen omien varojen tila oli selvästi sääntöjenvastainen, saattoi johtaa sen pakolliseen selvitystilaan asettamiseen ja mahdollisesti sen poistamiseen viran puolesta kaupparekisteristä.
241    Lisäksi omien varojen tila ei ole subjektiivinen arviointikysymys vaan objektiivinen kysymys, jonka osalta voidaan osoittaa, että useiden vuosien ajan Klubrádió rikkoi tietoisesti lakia, mikä johtui vain sen omasta toiminnasta, kuten Klubrádión tilinpäätökseen liitetty tilintarkastuslausunto osoittaa. Liiketoimintasuunnitelma, rahoitussuunnitelma ja tase, jotka kyseisen radioaseman oli esitettävä riidanalaisen tarjouspyynnön mukaisesti, eivät kuitenkaan osoita, että Klubrádió tulisi korjaamaan tämän tilanteen kohtuullisessa ajassa.
242    Unkari väittää lopuksi, että komission väite, jonka mukaan Klubrádión omistajat olivat toteuttaneet asianmukaisia toimenpiteitä korjatakseen kyseisen radioaseman negatiivisen oman pääoman tilan, on perusteeton. Omia varoja, rahoitusta ja saatavien perintää koskevat ilmoitukset, jotka kyseisen radioaseman nimissä esiintynyt luonnollinen henkilö teki, ovat nimittäin ristiriitaisia, hypoteettisia ja ehdollisia, joten ne eivät ole riidanalaisissa tarjouspyynnöissä määriteltyjen lakisääteisten vaatimusten ja arviointiperusteiden mukaisia.
243    Belgian kuningaskunta, Tanskan kuningaskunta ja Alankomaiden kuningaskunta tukevat komission väitteitä.
2)     Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
244    On muistutettava, että valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaan radiotaajuuksien käyttöoikeudet myönnetään avoimissa, puolueettomissa, läpinäkyvissä, syrjimättömissä ja oikeasuhteisissa menettelyissä ja puitedirektiivin 9 artiklan säännösten mukaisesti. Kyseisen 9 artiklan 1 kohdassa, joka – kuten tämän tuomion 103 kohdassa on todettu – vastaa direktiivin 2018/1972 45 artiklan 1 kohtaa, säädetään myös, että kyseiset oikeudet on myönnettävä puolueettomin, avoimin, syrjimättömin ja oikeasuhteisin valintaperustein.
245    On myös muistutettava, että suhteellisuusperiaate edellyttää, että jäsenvaltioiden tai hankintaviranomaisten näiden säännösten täytäntöönpanon yhteydessä vahvistamilla säännöillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen niissä direktiiveissä, joiden osa ne ovat, tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi (ks. analogisesti tuomio 26.9.2024, Luxone ja Sofein, C‑403/23 ja C‑404/23, EU:C:2024:805, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
246    Lisäksi tarjouspyyntömenettelyssä yhdenvertaisen kohtelun periaatteella tarjoajille annetaan samat mahdollisuudet tarjousehtojensa laatimisessa, mikä merkitsee, että tarjouksia koskevat kaikkien tarjoajien osalta samat edellytykset. Mainitusta periaatteesta seuraavalla avoimuusvelvollisuudella on tarkoitus taata, ettei hankintaviranomainen harjoita suosintaa tai käytä mielivaltaa. Tämä velvollisuus edellyttää, että kaikki sopimuspuolen valintamenettelyn ehdot ja yksityiskohtaiset säännöt esitetään tarjouskilpailuilmoituksessa tai tarjouseritelmässä selvästi, täsmällisesti ja yksiselitteisesti siten, että yhtäältä mahdollistetaan kaikille kohtuullisen valistuneille ja tavanomaisen huolellisille tarjouksen tekijöille niiden täsmällisen merkityksen ymmärtäminen ja niiden tulkitseminen samalla tavalla ja että toisaalta toimivaltaiselle viranomaiselle annetaan mahdollisuus tarkistaa, vastaavatko sille toimitetut tarjoukset tällaisten oikeuksien myöntämistä koskevia kriteerejä (ks. vastaavasti tuomio 26.9.2024, Luxone ja Sofein, C‑403/23 ja C‑404/23, EU:C:2024:805, 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
247    Avoimuuden ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteet, jotka säätelevät radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämismenettelyjä, edellyttävät, että tällaisiin menettelyihin osallistumista koskevat aineelliset ja menettelylliset edellytykset ja etenkin tarjouksen tehneiden yritysten velvollisuudet määritetään selvästi etukäteen ja että ne julkaistaan, jotta menettelyssä asetettavat vaatimukset selviävät täsmällisesti tarjoajille ja jotta ne voivat varmistua siitä, että kaikille kilpailijoille asetetaan samat vaatimukset (ks. analogisesti tuomio 26.9.2024, Luxone ja Sofein, C‑403/23 ja C‑404/23, EU:C:2024:805, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
248    Tämän oikeuskäytännön valossa on tutkittava, ovatko ne kolme pätemättömyysperustetta, joiden perusteella Klubrádión ehdokkuus hylättiin, komission esittämällä tavalla ristiriidassa suhteellisuusperiaatteen ja avoimuusperiaatteen kanssa, kuten komissio väittää, joten sekä pätemättömyyttä koskeva päätös että mahdollisesti riidanalaisen tarjouspyyntömenettelyn säännöt, joihin sen tekeminen perustui, olisivat myös ristiriidassa näiden periaatteiden kanssa.
i)     Reggeli Gyors ismétlés - ja Kovátsműhely-lähetyksiä koskevat pätemättömyysperusteet
249    Kuten riidanalaisen tarjouspyynnön 1.11.10.3 kohdan ja pätemättömyyttä koskevan päätöksen sanamuodosta, jotka ovat komission kannekirjelmän liitteenä, ilmenee, arvioitavan tarjouksen osatekijöitä ei voida korjata. Näihin seikkoihin kuuluu kyseisen tarjouspyynnön 1.12.2.1 kohdan mukaan hakijan ohjelma-aikataulu, sellaisena kuin se on kuvattu tämän toimittamissa lomakkeissa III.2 ja III.3.
250    Siinä tapauksessa, että hakija on tehnyt näiden seikkojen osalta vähäisiä virheitä, joiden korjaamisella ei ole mitään vaikutusta hakemuksen aineellisiin osatekijöihin, ja kun hakijoiden tasapuolista ja syrjimätöntä arviointia koskevaa vaatimusta ei näin ollen ole loukattu, se, että viestintäneuvoston on riidanalaisen tarjouspyynnön sääntöjen mukaisesti mahdotonta kehottaa asianomaista ehdokasta korjaamaan tällaiset virheet, on suhteetonta.
251    Käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että Klubrádión esittämän lomakkeen kohdassa III.2 ja III.3 oli kaksi sääntöjenvastaisuutta Reggeli Gyors ismétlés - ja Kovátsműhely-lähetysten osalta.
252    Ensinnäkin Reggeli Gyors ismétlés ‑lähetyksen osalta todettu sääntöjenvastaisuus johtui siitä, että Klubrádió, joka katsoi, että kyseinen lähetys oli Reggeli Gyors ‑lähetyksen uusintalähetys riidanalaisessa tarjouspyynnössä tarkoitetulla tavalla, ei ollut täyttänyt ensimmäisen lähetyksen osalta lomakkeen kohtaa III.3, jossa mainittiin muun muassa sen kuvaus ja kesto. Viestintäneuvosto totesi ensin lähinnä, että Reggeli Gyors ismétlés ‑lähetystä ei voitu pitää riidanalaisessa tarjouspyynnössä tarkoitettuna Reggeli Gyors ‑lähetyksen uusintalähetyksenä ja että se oli näin ollen kuvattava kyseisen lomakkeen kohdassa III.3 ja että tällaisen kuvauksen puuttumista, siltä osin kuin se koski yhtä kyseisen tarjouspyynnön kohdassa 1.12.2.1 tarkoitetuista arvioitavista seikoista, ei kyseisen tarjouspyynnön kohdan 1.11.10.3 määräysten mukaisesti voitu korjata tai oikaista, ja se katsoi, että tämän sääntöjenvastaisuuden oli johdettava Klubrádión tarjouksen pätemättömyyteen.
253    On kuitenkin todettava, että – kuten pätemättömyyttä koskevasta päätöksestä ilmenee – riidanalaisen tarjouspyynnön sääntöjen mukaan uusintalähetyksen käsite on määritelty siten, että sillä tarkoitetaan ”aiemmin lähetettyä tallennettua äänimateriaalia, joka voidaan lähettää uudelleen ilman erityisiä teknisiä toimenpiteitä”, kun taas lähetyksen käsite määritellään siten, että sillä tarkoitetaan ”peräkkäisiä äänellisiä tai äänettömiä liikkuvia kuvia tai stillkuvia, jotka muodostavat erillisen yksikön mediapalvelujen tarjoajan laatimassa ohjelma-aikataulussa tai luettelossa”.
254    Kun otetaan huomioon nämä määritelmät ja se, että riidanalaisessa tarjouspyynnössä ei ole muita näitä käsitteitä koskevia tulkintasääntöjä, ei voida katsoa, että viestintäneuvoston puoltama uusintalähetyksen käsitteen tulkinta, jonka mukaan lähetystä pidetään uusintalähetyksenä, jos se lähetetään uudelleen kokonaisuudessaan ja koko sen keston osalta ilman erityisiä teknisiä toimenpiteitä, käy kyseisestä tarjouspyynnöstä ilmi selvästi, täsmällisesti ja yksiselitteisesti siten, että kaikkien kohtuullisen valistuneiden ja tavanomaisen huolellisten tarjoajien oli annettava tälle käsitteelle tällainen tulkinta.
255    Päinvastoin on niin, että kun otetaan huomioon, että mainittu käsite ei perustu aikaisemman ”lähetyksen” vaan ”tallennetun äänimateriaalin” lähettämiseen, kuten komissio on väittänyt, Klubrádió saattoi kohtuudella katsoa, että Reggeli Gyors ismétlés ‑lähetys, siltä osin kuin se muodostui aiemman lähetyksen eli Reggeli Gyors ‑lähetyksen otteiden lähettämisestä, merkitsi tämän viimeksi mainitun lähetyksen ”uusintalähetystä” riidanalaisessa tarjouspyynnössä tarkoitetulla tavalla. Näin ollen sillä Unkarin mainitsemalla seikalla, että näiden kahden lähetyksen välillä oli yhteensä 825 minuutin ero, ei ole merkitystä.
256    Toiseksi Kovátsműhely-lähetyksestä on todettava, että Klubrádión esittämän lomakkeen kohdissa III.2 ja III.3 ollut sääntöjenvastaisuus johtui siitä, että vaikka kyseinen radioasema oli merkinnyt lomakkeen kohdassa III.2 tarkoitettuun ohjelma-aikatauluun kyseisen lähetyksen ja ilmoittanut, että lähetys oli suunniteltu sunnuntaiksi klo 17.05–17.50, joten kyseisen lähetyksen kesto oli tämän kohdan mukaan 45 minuuttia, kyseisen lomakkeen kohdassa III.3 samalle lähetykselle ilmoitettu kesto oli sitä vastoin 50 minuuttia.
257    On kuitenkin otettava huomioon se, että – kuten viestintäneuvosto on todennut pätemättömyyttä koskevassa päätöksessä – Klubrádió ei tehnyt virhettä muiden sen esittämän lomakkeen kohtiin III.2 ja III.3 sisältyvien lähetysten osalta erityisesti mitä tulee niiden kestoon. Näistä kohdista ilmenevällä viiden minuutin erolla Kovátsműhely-lähetyksen kestossa ei siis näytä olevan mitään vaikutusta muihin Klubrádión esittämään ohjelma-aikatauluun sisältyviin lähetyksiin.
258    Näin ollen on katsottava, että tällainen ero voidaan rinnasta kirjoitusvirheeseen, joka voi siten kuulua tämän tuomion 228 kohdassa tarkoitettuihin korjattavissa oleviin ja merkityksettömiin virheisiin.
259    Tämän tuomion 250 kohdassa esitetyn arvioinnin perusteella on näin ollen todettava, että Reggeli Gyors ismétlés ‑lähetyksiä ja Kovátsműhely-lähetyksiä koskevat sääntöjenvastaisuudet olisi pitänyt voida korjata.
260    Näin ollen pätemättömyyttä koskeva päätös, jossa on todettu riidanalaisen tarjouspyynnön sääntöjen perusteella, että Klubrádión tarjous on pätemätön näiden sääntöjenvastaisuuksien vuoksi, ja jossa suljetaan pois mahdollisuus tarjousten korjaamiseen, on suhteeton.
ii)  Klubrádión liiketoiminta- ja rahoitussuunnitelmaa koskeva pätemättömyysperuste
261    On huomattava, että – kuten pätemättömyyttä koskevasta päätöksestä ilmenee – Klubrádión liiketoiminta- ja rahoitussuunnitelmaa koskeva pätemättömyysperuste perustuu siihen, että kyseisen radioaseman oma pääoma oli negatiivinen sen hakemuksen jättämispäivää edeltäneiden viiden vuoden aikana, ja siihen, että sen kuluja ei voitu kattaa pelkästään sen nettoliikevaihdolla. Näiden seikkojen perusteella, jotka on todettu muun muassa Klubrádión niiden tilinpäätöstietojen perusteella, jotka koskevat sitä tilikautta, jonka aikana kyseinen radioasema jätti tarjouksensa, edeltäneitä tilikausia, viestintäneuvosto katsoi, ettei kyseisellä tarjouksella voitu toteuttaa riidanalaisen tarjouspyynnön 1.2 kohdassa mainittua tavoitetta, joka oli sen varmistaminen, että mediamarkkinoilla on radioasema, jonka toiminta on vakaata ja ennakoitavissa olevaa. Näin ollen viestintäneuvosto katsoi, että Klubrádión tekemä tarjous oli aineellisesti pätemätön tiedotusvälineistä annetun lain 59 §:n 3 momentin c kohdan ja riidanalaisen tarjouspyynnön 1.11.9.2 kohdan c alakohdan nojalla, jonka sanamuodon mukaan ”tarjous on aineellisesti pätemätön – –, jos se ei perusteettomuutensa vuoksi sovellu tiedotusvälineistä annetun laissa ja tarjouspyynnössä määritellyn tavoitteen saavuttamiseen”.
262    On todettava, että sekä omia varoja koskeva tilanne että nettoliikevaihtoa koskevat tiedot ovat yrityksen taloudelliseen elinkelpoisuuteen liittyviä seikkoja.
263    Tältä osin on korostettava, että riidanalaisen tarjouspyynnön 1.8.2 kohdassa esitettiin hakijoiden taloudellista elinkelpoisuutta koskevia edellytyksiä koskevat säännöt, joiden noudattamatta jättäminen kyseisen tarjouspyyntömenettelyn missä tahansa vaiheessa johti tarjouksen pätemättömyyteen kyseisen tarjouspyynnön 1.11.7 kohdan a alakohdan mukaisesti.
264    Kyseisessä 1.8.2 kohdassa kuitenkin edellytettiin ensinnäkin, että hakijoilla ei saa olla yhtäkään yli 60 päivää erääntynyttä tullivelkaa tai sosiaaliturvamaksua, valtion verohallinnon rekistereihin merkittyä erääntynyttä verovelkaa tai erääntynyttä maksuvelvoitetta valtion erityisrahastolle, toiseksi, että ne eivät ole konkurssimenettelyssä, selvitystilassa tai missään muussa yhtiön purkamiseen tähtäävässä menettelyssä, kolmanneksi, ettei niiden osalta ole tehty tarjouspyyntöilmoituksen julkaisemista edeltäneiden viiden vuoden aikana yhtäkään lopullista hallinnollista päätöstä, jossa todetaan vakava rikkominen, joka on ilmennyt siten, että lähetyssopimusta ei ole noudatettu, tai ettei viestintäneuvosto ole irtisanonut yhtäkään lähetyssopimusta, ja neljänneksi, ettei sillä ole yhtäkään erääntynyttä velkaa viestintäneuvostolle.
265    Näin ollen on todettava, että mikään vaatimus, joka koskee hakijoiden omaa pääomaa tai tarvetta kattaa niiden kulut pelkästään nettoliikevaihdolla, ei kuulunut riidanalaisessa tarjouspyynnössä näille hakijoille asetettuihin taloudellista kannattavuutta koskeviin edellytyksiin.
266    Kuten Unkari on väittänyt, kyseisessä tarjouspyynnössä tosin edellytttiin hakijoita esittämään liiketoiminta- ja rahoitussuunnitelma, joka kattoi ajanjakson 31.12.2024 saakka ja jossa mainittiin kyseisen tarjouspyynnön 2.5.4 kohdassa mainitut seikat. Näistä seikoista ei kuitenkaan mitenkään ilmene, että kyseisestä suunnitelmasta olisi pitänyt ilmetä kyseisen tarjouksen pätemättömyyden uhalla positiiviset omat varat hakemusten jättämispäivää edeltäneinä vuosina ja nettoliikevaihto, joka yksin riittää kattamaan kyseisten vuosien menot.
267    Lisäksi niiden taloudellisten ja historiallisten tietojen osalta, jotka liiketoiminta- ja rahoitussuunnitelman yhteydessä oli toimitettava riidanalaisen tarjouspyynnön 2.5.4.3.5 kohdan mukaisesti, ehdokkaiden oli esitettävä vain niiden ”viimeisimmät tilinpäätöstiedot (tase, tuloslaskelma ja liitteet – –)” eli loppujen lopuksi, kuten tästä kohdasta kokonaisuudessaan ilmenee, kyseisen tarjouksen jättämisvuotta edeltäneen tilikauden tilinpäätös.
268    Näissä olosuhteissa, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 79 kohdassa, se, että tarjoajan soveltumattomuutta koskevan pätemättömyysperusteen nojalla käytetään riidanalaisella tarjouspyynnöllä tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi ehdokkaiden taloudelliseen elinkelpoisuuteen liittyvää perustetta, vaikka se ei kuulu kyseisessä tarjouspyynnössä vahvistettuihin kriteereihin, jotka koskevat tätä elinkelpoisuutta, ja vaikka sitä ei voida kohtuudella päätellä mistään tarjouspyynnön säännöstä, ei täytä avoimuusperiaatteeseen liittyviä vaatimuksia, sellaisina kuin ne on täsmennetty tämän tuomion 246 ja 247 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä.
269    Edellä esitetystä riippumatta on lisäksi niin, että tilanteessa, jossa asianomaisen toimijan elinkelpoisuutta ei ole kyseenalaistettu, sellaisen säännön antaminen, jonka avulla viestintäneuvosto voi todeta hakijan tarjouksen olevan pätemätön sillä perusteella, että sen omat varat ovat negatiivisia ja että sen kuluja on mahdotonta kattaa pelkästään sen nettoliikevaihdolla, olisi ristiriidassa suhteellisuusperiaatteen kanssa. Kun otetaan huomioon radioaseman mahdollisten rahoituslähteiden moninaisuus, tällä säännöllä ylitetään se, mikä on tarpeen sen varmistamiseksi, että mediamarkkinoilla on radioasema, jonka toiminta on vakaata ja ennakoitavissa olevaa.
270    Käsiteltävässä asiassa on niin, että kun otetaan huomioon se, että Klubrádió toimii sähköisen viestinnän alalla, se, että se on lähettänyt sisältöjään radiotaajuuksilla vuodesta 1999 lähtien ja se, että siitä huolimatta, että kyseisen radioaseman omat varat on pätemättömyyttä koskevassa päätöksessä todettu negatiivisiksi, tämän radioaseman ei ole koskaan tarvinnut keskeyttää toimintaansa, ei voida kohtuudella katsoa, että Klubrádión tekemän tarjouksen hylkääminen sen vuoksi, että sen omat ovat ovat negatiiviset, oli välttämätöntä sen varmistamiseksi, että mediamarkkinoilla on radioasema, jonka toiminta on vakaata ja ennakoitavissa olevaa.
271    Tässä yhteydessä Unkarin sitä väitettä ei voida hyväksyä, jonka mukaan Klubrádión omien varojen tilanne ei mahdollistanut kyseisen tavoitteen saavuttamista, koska tämä tilanne saattoi johtaa kyseisen radioaseman pakolliseen selvitystilaan asettamiseen ja mahdollisesti sen poistamiseen viran puolesta kaupparekisteristä.
272    Kyseinen radioasema ei nimittäin ollut tarjouksensa jättämispäivänä ja sen tutkimisen ajankohtana tällaisten selvitystilaan asettamismenettelyn tai kaupparekisteristä poistamismenettelyn kohteena, mikä olisi sitä paitsi johtanut – kuten tämän tuomion 263 ja 264 kohdassa todetaan – sen tarjouksen pätemättömyyteen, mutta siihen ei ollut myöskään näiden ajankohtien jälkeen kohdistettu tällaisia menettelyjä, ja se jatkoi toimintaansa.
273    Ei voida myöskään kohtuudella katsoa, että se, että Klubrádió ei voinut kattaa menojaan pelkästään nettoliikevaihdollaan ja että se joutui turvautumaan sponsoreihin ja tukiin, oli esteenä riidanalaisen tarjouspyynnön 1.2 kohdassa tarkoitetun ja erityisesti tämän tuomion 261 ja 270 kohdassa mainitun tavoitteen toteutumiselle. Kuten komissio on todennut Unkarin tätä kiistämättä, Klubrádion liiketoimintamalli perustui tällaisiin rahoituskeinoihin, joiden avulla se on aiemmin voinut kompensoida negatiivisia taloudellisia tilanteita ilman, että tämä seikka olisi estänyt sitä harjoittamasta toimintaansa vakaasti ja noudattamasta radiotaajuuksien käyttöoikeuksiin liittyviä ehtoja, joita siihen sovellettiin.
274    Näin ollen ilman, että on tarpeen tutkia komission muita väitteitä, kuten muun muassa väitettä, joka koskee kyseessä olevan pätemättömyysperusteen ja pätemättömyyttä koskevan päätöksen väitettyä mielivaltaisuutta muiden hakijoiden osalta aiemmin tehtyjen päätösten valossa, on todettava, että riidanalainen tarjouspyyntö on ristiriidassa avoimuusperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen kanssa siltä osin kuin siinä annetaan viestintäneuvostolle mahdollisuus todeta sen 1.11.9.2 kohdan c alakohdan perusteella, että tarjoajan tarjous on pätemätön sen vuoksi, että sen omat varat ovat negatiivisia ja että sen kuluja on mahdotonta kattaa pelkästään sen nettoliikevaihdolla. Sama koskee pätemättömyyttä koskevaa päätöstä, kun otetaan huomioon erityisesti edellä esitetyt Klubrádión tilannetta koskevat seikat.
275    Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että väite, joka koskee avoimuus- ja suhteellisuusperiaatteiden, sellaisina kuin ne ilmenevät valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdasta ja direktiivin 2018/1972 45 artiklan 1 kohdasta, loukkaamista, on perusteltu.
b)     Väite, jonka mukaan pätemättömyyttä koskevaa päätöstä ei toteutettu ajoissa
1)     Asianosaisten lausumat
276    Komissio toteaa, että koska epäämispäätös tehtiin 8.9.2020 kymmenen kuukautta kestäneen menettelyn päätteeksi valtuutusdirektiivin 5 artiklan 3 kohdan vastaisesti, viestintäneuvosto käynnisti riidanalaisen tarjouskilpailun vasta 4.11.2020 jättäen vain vähän aikaa kyseisen tarjouskilpailun saattamiseksi päätökseen ennen 14.2.2021, jolloin Klubrádión lähetyssopimus päättyi. Kun otetaan huomioon se, että riidanalaisen tarjouspyynnön 1.11.3.1 kohdan mukaan tarjousten jättämisen määräaika oli 40 päivää kyseisen tarjouspyynnön julkaisemispäivästä, joten tämä määräaika päättyi 14.12.2020, viestintäneuvostolla oli siis vain kaksi kuukautta aikaa arvioida tarjoukset ja tehdä uusi lähetyssopimus. Lopuksi viestintäneuvosto totesi 10.3.2021 tekemällään pätemättömyyttä koskevalla päätöksellä tarjouskilpailun tuloksettomaksi ja teki 30.3.2021 väliaikaisen hallinnollisen sopimuksen 92.9 MHz:n taajuuden käytöstä 3.5.2021 ja 29.10.2021 välisenä aikana.
277    Komission mukaan täten menetellessään viestintäneuvosto ei puitedirektiivin 8 artiklan 2 kohdan d alakohdan vastaisesti varmistanut, että taajuuksia hallinnoidaan tehokkaasti eikä edistänyt radiotaajuuksien tehokasta käyttöä, mikä on vastoin kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohtaa. Viestintäneuvosto ei myöskään varmistanut Klubrádión oikeutta oikeudenmukaiseen ja nopeaan oikeudenkäyntiin hyvän hallinnon yleisen periaatteen mukaisesti. Viestintäneuvosto ei myöskään vastannut vammaisten henkilöiden, vanhusten ja henkilöiden, joilla on sosiaalisia erityistarpeita, tarpeisiin, kuten mainitun direktiivin 8 artiklan 2 kohdan a alakohdassa edellytetään, koska näihin ryhmiin kuuluvat loppukäyttäjät olivat muita todennäköisemmin riippuvaisia Klubrádión ohjelmien maanpäällisistä lähetyksistä ja heillä saattoi olla erityisiä vaikeuksia siirtyä kuuntelemaan näitä ohjelmia verkossa.
278    Unkari väittää puolustuksessaan aluksi, että vaikka oletetaan, että riidanalainen tarjouspyyntö kuuluu sähköistä viestintää koskevan unionin sääntelyjärjestelmän soveltamisalaan, komission väitteet ovat perusteettomia, koska valtuutusdirektiivin 5 artiklan 3 kohdassa säädettyä kuuden viikon määräaikaa voidaan kyseisen direktiivin 7 artiklan 4 kohdan nojalla jatkaa kahdeksaan kuukauteen kilpailuun perustuvissa tai vertailtavissa valintamenettelyissä.
279    Tämän jälkeen Unkari korostaa, että viestintäneuvosto toteutti riidanalaisen tarjouspyyntömenettelyn 4.11.2020–10.3.2021 eli sen kesto oli hieman yli neljä kuukautta menettelyn oikaisemisesta ja keskeyttämisestä huolimatta, mikä vastaa puolta direktiivissä 2018/1972 säädetyn tarjouskilpailumenettelyn kestosta.
280    Unkari muistuttaa lisäksi, että riidanalaisen tarjouspyyntömenettelyn kohteena oli oikeus, jonka uusimista koskevan hakemuksen Klubrádió oli tehnyt, joten kyseisen oikeuden myöntämiseksi ei ollut mahdollista järjestää tarjouspyyntömenettelyä ennen kyseisen hakemuksen tutkimista ja sitä koskevan päätöksen tekemistä. Viestintäneuvosto alkoi kuitenkin valmistella riidanalaista tarjouspyyntöä välittömästi sen jälkeen, kun se oli tehnyt epäämispäätöksen.
281    Vammaisten, ikääntyneiden tai erityisessä sosiaalisessa tilanteessa olevien loppukäyttäjien oikeuksia ei ole millään tavoin loukattu, koska Klubrádiólla oli yli viisi kuukautta aikaa siirtyä digitaalisiin lähetyksiin sen mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden päättymisestä alkaen, minkä ei voida katsoa olevan lyhyt ajanjakso.
282    Belgian kuningaskunta, Tanskan kuningaskunta ja Alankomaiden kuningaskunta tukevat komission väitteitä.
2)     Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
283    Ensinnäkin väitteestä, joka koskee radiotaajuuksien tehokasta hallinnointia ja käyttöä, on täsmennettävä, että – toisin kuin Unkari väittää – komission kannekirjelmästä ilmenee, että komissio ei arvostele kyseistä jäsenvaltiota siitä, että tämä käytti pätemättömyyttä koskevan päätöksen tekemiseen ajan, jonka kesto ylitti sähköistä viestintää koskevassa unionin sääntelyjärjestelmässä vahvistetun määräajan keston, joka oli valtuutusdirektiivin 7 artiklan 4 kohdan mukaisesti kahdeksan kuukautta.
284    Komissio nimittäin väittää lähinnä, että epäämispäätöksen tekemisen viivästymisen vuoksi viestintäneuvosto julkaisi riidanalaisen tarjouspyynnön vasta 4.11.2020, joten sillä oli vain vähän aikaa saattaa kyseinen tarjouspyyntö päätökseen ennen Klubrádión lähetyssopimuksen päättymispäivää eli 14.2.2021. Tästä seuraa, että Unkari ei ole edistänyt radiotaajuuksien tehokasta käyttöä eikä varmistanut radiotaajuuksien tehokasta hallinnointia puitedirektiivin 8 artiklan 2 kohdan d alakohdan ja 9 artiklan 1 kohdan sekä hyvän hallinnon periaatteen vastaisesti.
285    Tämä komission väite koskee loppujen lopuksi sitä, että kansalliset viranomaiset eivät toimineet huolellisesti 92.9 MHz:n taajuuden hallinnoinnissa, mikä on ristiriidassa tämän tuomion edellisessä kohdassa mainituista säännöksistä ja periaatteesta johtuvia velvoitteiden kanssa.
286    Tältä osin on muistutettava, että puitedirektiivin 8 artiklan 2 kohdan d alakohdassa asetetaan kansallisille sääntelyviranomaisille velvollisuus edistää kilpailua sähköisten viestintäverkkojen, sähköisten viestintäpalvelujen ja niiden liitännäistoimintojen ja
‑palvelujen tarjoamisessa edistämällä radiotaajuuksien ja numerovarojen tehokasta käyttöä ja varmistamalla niiden tehokas hallinta.
287    Kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa puolestaan säädetään, että kun otetaan huomioon, että radiotaajuudet ovat julkinen voimavara, jolla on tärkeä yhteiskunnallinen, kulttuurinen ja taloudellinen arvo, jäsenvaltioiden on varmistettava, että sähköisissä viestintäpalveluissa niiden alueella käytettäviä radiotaajuuksia hallinnoidaan tehokkaasti muun muassa kyseisen direktiivin 8 artiklan mukaisesti.
288    Velvollisuus varmistaa radiotaajuuksien tehokas hallinnointi ja käyttö julkisena voimavarana, jolla on tärkeä yhteiskunnallinen, kulttuurinen ja taloudellinen arvo, on siten yksi unionin sääntelykehyksen yleisistä tavoitteista, joiden noudattaminen toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on varmistettava hyvän hallinnon periaatteen mukaisesti.
289    Toimenpiteiden laiminlyönti tai hitaus radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämistä koskevien menettelyjen järjestämisessä ovat kuitenkin omiaan vaarantamaan radiotaajuuksien tehokkaan hallinnoinnin ja käytön.
290    Käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että Klubrádió esitti 8.11.2019 lähetyssopimuksensa uusimista koskevan pyynnön, että epäämispäätös tehtiin 8.9.2020, että riidanalainen tarjouspyyntömenettely käynnistettiin 4.11.2020, että Klubrádión lähetyssopimuksen voimassaolo päättyi 14.2.2021 ja että pätemättömyyttä koskeva päätös, jolla riidanalainen tarjouspyyntö todettiin tuloksettomaksi, tehtiin 10.3.2021 ja Közösségi Rádiózásért Egyesületin kanssa tehtiin 30.3.2021 tilapäisiä hallinnollisia sopimuksia mediapalvelujen tarjoamisesta 92.9 MHz:n taajuusalueella 3.5.–29.10.2021. Kyseistä taajuutta ei siten voitu käyttää 15.2.2021 ja 3.5.2021 välisenä aikana.
291    Kuten tämän tuomion 205 kohdassa todetaan, epäämispäätös tekeminen kesti kymmenen kuukautta, kun taas valtuutusdirektiivin 5 artiklan 3 kohdan mukaan se olisi pitänyt tehdä kuuden viikon kuluessa siitä, kun viestintäneuvosto vastaanotti kyseisen pyynnön. Tästä seuraa, että kyseisen päätöksen tekeminen viivästyi noin kahdeksan ja puoli kuukautta, eikä tällaista viivästystä voida perustella millään kohtuullisella selityksellä, kuten myös tämän tuomion 206 kohdassa todetaan.
292    Jos epäävä päätös olisi tehty sähköistä viestintää koskevassa unionin sääntelyjärjestelmässä säädetyssä kuuden viikon määräajassa, viestintäneuvosto olisi voinut käynnistää tarjouspyyntömenettelyn, joka koskee oikeutta tarjota mediapalveluja 92,9 MHz:n taajuudella, kahdeksan kuukautta ennen päivää, jona se lopulta käynnistettiin, ja se olisi voinut saattaa kyseisen menettelyn päätökseen ennen Klubrádión lähetyssopimuksen päättymistä varmistaen siten kyseisen taajuuden käytön jatkuvuuden.
293    Näin ollen kun viestintäneuvosto teki epäämispäätöksen kahdeksan ja puolen kuukauden kuluttua valtuutusdirektiivin 5 artiklan 3 kohdassa asetetun määräajan päättymisen jälkeen se viivästytti perusteettomasti riidanalaisen tarjouspyyntömenettelyn järjestämistä ja aloittamista hyvän hallinnon periaatteen vastaisesti, minkä seurauksena yksi radiotaajuus eli 92.9 MHz:n taajuus oli käyttämättömänä yli kahden kuukauden ajan.
294    Näin ollen se, ettei viestintäneuvosto noudattanut asianmukaista huolellisuutta hyväksyessään 92.9 MHz:n taajuuden myöntämistä koskevia toimenpiteitä, vaaransi radiotaajuuksien hallinnoinnin ja käytön tehokkuuden, jota sen oli tarkoitus valvoa.
295    Näin ollen komission väite, joka koskee puitedirektiivin 8 artiklan 2 kohdan d alakohdan ja 9 artiklan 1 kohdan rikkomista sekä hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista, on perusteltu.
296    Toiseksi väitteestä, joka koskee vammaisten, vanhusten ja sosiaalisia erityistarpeita omaavien henkilöiden tarpeita, on muistutettava, että puitedirektiivin 8 artiklan 2 kohdan a alakohdassa velvoitetaan kansalliset sääntelyviranomaiset edistämään kilpailua sähköisten viestintäverkkojen, sähköisten viestintäpalvelujen ja niiden liitännäistoimintojen ja
‑palvelujen tarjoamisessa varmistamalla, että käyttäjille, myös vammaisille, vanhuksille ja sosiaalisia erityistarpeita omaaville käyttäjille koituu mahdollisimman paljon hyötyä valinnanvaran lisääntymisestä, hintojen alentumisesta ja laadun parantumisesta.
297    Komissio katsoo, että koska viestintäneuvosto ylitti perusteettomasti valtuutusdirektiivin 5 artiklan 3 kohdassa radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämistä koskevien päätösten tekemiselle säädetyn määräajan, minkä vuoksi sitä ei ole voitu saattaa päätökseen ennen Klubrádión sopimuksen voimassaolon päättymistä, se ei ole vastannut vammaisten, vanhusten ja sosiaalisia erityistarpeita omaavien henkilöiden tarpeisiin.
298    Komissio ei kuitenkaan ole esittänyt mitään seikkaa, jonka perusteella voitaisiin todeta, että viestintäneuvoston viivästymisellä 92.9 MHz:n taajuutta koskevien toimenpiteiden toteuttamisessa olisi ollut kielteinen vaikutus muun muassa puitedirektiivin 8 artiklan 2 kohdan a alakohdassa mainittujen henkilöryhmien tarpeisiin.
299    Näin ollen komission väite, joka koskee puitedirektiivin 8 artiklan 2 kohdan a alakohdan rikkomista tältä osin, on hylättävä.
300    Näin ollen väite, jonka mukaan pätemättömyyttä koskevaa päätöstä ei tehty ajoissa, on perusteltu siltä osin kuin se koskee puitedirektiivin 8 artiklan 2 kohdan d alakohdan ja 9 artiklan 1 kohdan rikkomista sekä hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista.
c)     Päätelmät
301    Edellä esitetyn perusteella riidanalaista tarjouspyyntöä ja pätemättömyyttä koskevaa päätöstä koskevat toiset väitteet on hyväksyttävä osittain ja on todettava, että Unkari ei ole noudattanut velvoitteitaan, jotka sille kuuluvat
–        valtuutusdirektiivin 5 artiklan 2 kohdan ja direktiivin 2018/1972 45 artiklan 1 kohdan nojalla, koska viestintäneuvosto asetti riidanalaisessa tarjouspyynnössä ja pätemättömyyttä koskevassa päätöksessä suhteettomia vaatimuksia radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämiselle, koska se ei vahvistanut etukäteen näiden oikeuksien myöntämisen perusteita, koska se ei ollut vahvistanut minkäänlaista harkintavaltaa niiden virheiden vakavuuden ja merkityksellisyyden arvioimista varten, joita hakijoiden toimittamissa aineistoissa mahdollisesti oli ja jotka saattoivat johtaa niiden poissulkemiseen ja koska se oli jättänyt huomiotta Klubrádión tarjouksessa väitetysti olleiden virheiden vähäisen merkityksen, ja
–        puitedirektiivin 8 artiklan 2 kohdan d alakohdan ja 9 artiklan 1 kohdan sekä hyvän hallinnon periaatteen nojalla, koska se ei ole käynnistänyt menettelyä taajuuden 92,9 MHz myöntämiseksi riittävän ajoissa, jotta päätös olisi voitu tehdä ennen Klubrádión kyseisen radiotaajuuden käyttöä koskevien oikeuksien voimassaolon päättymistä.
3.     Väitteet, jotka koskevat tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momenttia
302    Komissio väittää lähinnä, että Unkari ei ole noudattanut direktiivin 2018/1972 45 artiklan 1 kohdan eikä suhteellisuusperiaatteen ja syrjintäkiellon periaatteen mukaisia velvoitteitaan, kun se antoi tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momentin, jossa suljetaan pois sellaisilta mediapalvelujen tarjoajilta, joiden radiotaajuuksien käyttöoikeuksia ei ollut uusittu, mahdollisuus hakea väliaikaisia käyttöoikeuksia, vaikka yhtäältä siinä myönnetään tämä mahdollisuus tällaisten palvelujen tarjoajille, joiden radiotaajuuksien käyttöoikeus on uusittu kerran, ja vaikka toisaalta syyt, joiden vuoksi tällaista uusimista ei ole myönnetty, eivät estä radiotaajuuksien uuden käyttöoikeuden myöntämistä.
a)     Asianosaisten lausumat
303    Komissio toteaa, että tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momentissa ei sallita sitä, että viestintäneuvosto tekee väliaikaisen hallinnollisen sopimuksen sellaisten yritysten kanssa, joilta on evätty mahdollisuus uusia radiotaajuuksien käyttöoikeudet vähäisten mutta toistuvien rikkomisten vuoksi. Sitä vastoin kyseisen lain 55 §:n 1 momentin c kohdassa kielletään uuteen tarjouspyyntömenettelyyn osallistuminen vain yrityksiltä, jotka ovat kyseisen tarjouspyynnön julkaisemista edeltäneiden viiden vuoden aikana syyllistyneet vakavaan rikkomiseen niiden lähetyssopimuksen täyttämisessä tai joiden lähetyssopimuksen viestintäneuvosto on irtisanonut. Näin ollen toistuvilla rikkomuksilla ei ole merkitystä tällaiseen menettelyyn osallistumisen kannalta.
304    Komissio katsoo ensinnäkin, että tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momentissa ja 55 §:n 1 momentin c kohdassa mediapalvelujen tarjoajien osalta käyttöön otettua erilaista kohtelua sen mukaan, onko niiden oikeus tarjota mediapalveluja uudistettu aiemmin vai ei, ei voida perustella objektiivisilla tekijöillä ja että se merkitsee näin ollen syrjintää.
305    Seuraavaksi komissio katsoo, että jos oletetaan, että tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momentin tarkoitus on estää radiotaajuuden myöntäminen mediapalvelujen tarjoajalle, johon liittyy riski myöhemmistä rikkomisista, kyseinen säännös, kun sitä sovelletaan yhdessä kyseisen lain 48 §:n 7 momentin kanssa – joka johtaisi automaattisesti uusimista koskevien hakemusten hylkäämiseen vähäisten mutta toistuvien rikkomisten tapauksessa – olisi suhteeton, koska sillä ylitettäisiin se, mikä on tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi.
306    Näiden kahden säännöksen yhteisvaikutuksesta nimittäin seuraisi, että yrityksiä, jotka ovat aikaisemmin syyllistyneet vähäisiin rikkomuksiin ja jotka voivat jatkaa mediapalvelujen tarjoamista vaikeuksitta, ja yrityksiä, jotka ovat syyllistyneet vakaviin rikkomuksiin ja joiden kykyä jatkaa sääntöjen ja lähetyssopimuksen määräysten mukaisten mediapalvelujen tarjoamista voidaan kohtuudella epäillä, kohdeltaisiin samalla tavalla.
307    Lisäksi tiedotusvälineistä annetulla lailla ei pyritä johdonmukaisesti tämän tuomion 305 kohdassa tarkoitettuun tavoitteeseen, koska väliaikaisen hallinnollisen sopimuksen tekemisen edellytykset ovat tiukemmat kuin uuteen tarjouskilpailuun osallistumisen edellytykset, kun taas kumpikin menettely johtaa samankaltaiseen lopputulokseen eli radiotaajuuden käyttöön.
308    Komissio korostaa lopuksi, että riidanalaisen kansallisen lainsäädännön vuoksi Klubrádió ei voinut tehdä väliaikaista hallinnollista sopimusta ja että sen taajuus oli käyttämättömänä 15.2.2021–3.5.2021. Väliaikaisen käyttöoikeuden myöntäminen olisi kuitenkin ollut radiotaajuuksien tehokkaan hallinnoinnin varmistamista koskevan velvollisuuden ja direktiivin 2018/1972 45 artiklan 1 kohdassa ja 45 artiklan 2 kohdan c ja g alakohdassa säädettyjen niiden vaatimusten mukainen, jotka koskevat radiotaajuuksien käyttöoikeuksien jatkamisen ja muuttamisen ennakoitavuutta ja johdonmukaisuutta sekä sääntelyn varmuutta, yhdenmukaisuutta ja ennakoitavuutta.
309    Unkari huomauttaa aluksi, että koska Klubrádió ei ole esittänyt viestintäneuvostolle pyyntöä väliaikaisen hallinnollisen sopimuksen tekemisestä, Klubrádiólle ei ole voinut aiheutua minkäänlaista vahinkoa. Näin ollen mitään syrjintää ei voida osoittaa.
310    Unkarin mukaan syrjintää voidaan arvioida vain suhteessa toisiinsa rinnastettaviin oikeussubjekteihin, oikeudellisiin tilanteisiin ja tosiseikkoihin. Näin ei kuitenkaan ole tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momentissa ja 55 §:n 1 momentin c kohdassa tarkoitettujen tilanteiden osalta.
311    Tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momentissa nimittäin annetaan mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden entiselle haltijalle väliaikainen oikeus tarjota tällaisia palveluja enintään tarjouspyyntömenettelyn päättymiseen saakka. Tarjouspyyntömenettelyssä myönnetty oikeus tarjota mediapalveluja on sitä vastoin voimassa kymmenen vuotta. Näin ollen tilanne, joka koskee kyseisen lain 65 §:n 11 momentissa tarkoitetun väliaikaisen hallinnollisen sopimuksen saamista mediapalvelujen tarjoamista varten, ja tilanne, joka liittyy edellytyksiin, joilla oikeus tällaisten palvelujen tarjoamiseen tarjouspyyntömenettelyssä saadaan mainitun lain 55 §:n 1 momentin c kohdan nojalla, eivät ole toisiinsa rinnastettavissa.
312    Lisäksi tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momenttia ei voida pitää suhteettomana riippumatta siitä, arvioidaanko sitä erikseen vai yhdessä kyseisen lain 48 §:n 7 momentin kanssa. Kyseisen 65 §:n 11 momentti nimittäin koskee vireillä olevaa tarjouspyyntömenettelyä, ja viimeksi mainitussa säännöksessä säädettyä oikeutta tai etua sovelletaan vain, jos oikeus tarjota mediapalveluja on uusittu jo kertaalleen.
313    Unkari muistuttaa tässä yhteydessä, että tiedotusvälineistä annetun lain 187 §:n 5 momentin mukaan vähäisiä rikkomuksia ei oteta huomioon toistuvien rikkomusten toteamiseksi ja että näin ollen nämä vähäiset rikkomukset eivät sulje pois oikeuden uusimista eikä näin ollen mahdollisuutta saada väliaikainen käyttöoikeus. Näin ollen komission väite, jonka mukaan yrityksiä, jotka ovat aikaisemmin syyllistyneet vähäisiin rikkomisiin ja jotka voivat jatkaa mediapalvelujen tarjoamista vaikeuksitta, ja yrityksiä, jotka ovat syyllistyneet vakaviin rikkomuksiin, kohdeltaisiin samalla tavalla, ei ole perusteltu.
314    Lisäksi Unkari huomauttaa, että mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimisen edellytyksiä ja väliaikaisen oikeuden myöntämisen edellytyksiä ei voida vertailla tai tulkita yhdessä, koska tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momentissa tarkoitettu tilanne voi syntyä vain, jos oikeus on jo uusittu. Jos mediapalvelun tarjoaja toimii olosuhteissa, jotka sulkevat pois sen mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimisen, tämä oikeus päättyy ja kyseinen mediapalvelun tarjoaja voi saada uuden oikeuden tarjouspyyntömenettelyssä. Tätä sääntöä sovelletaan sen mukaan samalla tavalla kaikkiin mediapalvelujen tarjoajiin, joten kyse ei ole syrjinnästä eikä kyseinen sääntö ole suhteeton.
315    Lopuksi komission väitteestä, jonka mukaan riidanalaisen kansallisen lainsäädännön vuoksi 92.9 MHz:n taajuus jäi käyttämättä, Unkari toteaa, että väliaikainen oikeus voidaan myöntää siihen asti, kunnes tarjouspyyntömenettely saatetaan päätökseen. Riidanalaisen tarjouspyyntömenettelyn epäonnistumisen vuoksi ja sen vuoksi, ettei Klubrádió ollut pyytänyt väliaikaisen hallinnollisen sopimuksen tekemistä, tämä taajuus oli käyttämättömänä 15.2.–3.5.2021.
316    Belgian kuningaskunta, Tanskan kuningaskunta ja Alankomaiden kuningaskunta tukevat komission väitteitä.
b)     Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
317    Tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momentin mukaisesti jos oikeus tarjota lineaarisia radiomediapalveluja lakkaa sen jälkeen, kun viestintäneuvosto on jo kerran uusinut sen, ja jos mediapalvelujen tarjoamista koskeva tarjouskilpailu on jo aloitettu, viestintäneuvosto voi tehdä aiemmin oikeudenhaltijana olleen mediapalvelujen tarjoajan kanssa ja tämän pyynnöstä enintään 60 päivää voimassa olevan väliaikaisen hallinnollisen sopimuksen.
318    Tästä säännöksestä seuraa näin ollen, että Klubrádión kaltaisilta palveluntarjoajilta, joiden oikeutta tarjota mediapalveluja ei ole jatkettu tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentin nojalla sen vuoksi, että viestintäneuvosto on tehnyt lopullisen päätöksen, jossa toistuva rikkominen todetaan, evätään mahdollisuus tehdä väliaikainen hallinnollinen sopimus silloin, kun – kuten käsiteltävässä asiassa – oikeus, jota ei ole uusittu, päättyy, kun tällaisten palvelujen tarjoamista koskeva tarjouspyyntömenettely on jo aloitettu mutta se ei ole päättynyt.
1)     Syrjintäkiellon loukkaamista koskeva väite
319    Kuten tämän tuomion 192 kohdassa muistutaan, unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhdenvertaisen kohtelun periaate, josta syrjintäkiellon periaate on erityinen ilmaus, edellyttää muun muassa, että toisiinsa rinnastettavia tapauksia ei kohdella eri tavalla.
320    Komission kirjelmissään esittämien selitysten mukaan syrjintäkiellon periaatteen loukkaaminen, johon on vedottu, johtuu siitä, että tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momentissa evätään Klubrádión kaltaisilta mediapalvelujen tarjoajilta, joiden oikeutta tarjota mediapalveluja ei ole uusittu toistuvan rikkomisen vuoksi, mahdollisuus tehdä väliaikainen hallinnollinen sopimus tällaisen oikeuden myöntämiseksi enintään 60 päivän ajaksi, kun taas kyseisen lain 55 §:n 1 momentin mukaan nämä palveluntarjoajat voivat osallistua tarjouspyyntömenettelyyn, jonka tarkoituksena on tämän oikeuden myöntäminen kymmeneksi vuodeksi.
321    Vastauksena unionin tuomioistuimen istunnon aikana esittämään kysymykseen komissio väitti lisäksi, että syrjintäkiellon periaatteen loukkaaminen johtuu yhtäältä siitä, että tiedotusvälineistä annetun laissa kohdellaan eri tavalla yrityksiä, jotka ovat jo aiemmin tarjonneet mediapalveluja, ja yrityksiä, jotka eivät ole aiemmin koskaan tarjonneet näitä palveluja, koska kyseisen lain 65 §:n 11 momentin mukaan vain sellaiset palveluntarjoajat, jotka ovat tehneet lähetyssopimuksen ja joiden kanssa kyseinen sopimus on uusittu, voivat tehdä väliaikaisen hallinnollisen sopimuksen, kun taas mediapalvelujen tarjoajien, jotka eivät ole aiemmin tarjonneet näitä palveluja, osalta kyseisen lain 65 §:n 1 momentissa sallitaan viestintäneuvostolle väliaikaisen hallinnollisen sopimuksen tekeminen mediamarkkinoihin liittyvät näkökohdat huomioon ottaen.
322    Toisaalta tiedotusvälineistä annetun laissa kohdellaan eri tavalla Klubrádión kaltaisia mediapalvelujen tarjoajia, joiden oikeutta tarjota näitä palveluja ei ole uusittu toistuvan rikkomisen vuoksi, ja palveluntarjoajia, jotka sen jälkeen, kun niiden oikeus tarjota kyseisiä palveluja on uusittu, syyllistyvät toistuvaan rikkomiseen, koska kyseisen lain 65 §:n 11 momentin nojalla ensin mainituilta evätään mahdollisuus tehdä määräaikainen hallinnollinen sopimus, kun taas jälkimmäisillä on tämä mahdollisuus, koska niiden sopimukset on jo uudistettu.
323    Ensinnäkin tämän tuomion 320 kohdassa esitetystä komission väitteestä on todettava, että se perustuu lähtökohtaan, jonka mukaan järjestelmä, joka koskee mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden myöntämistä väliaikaisen hallinnollisen sopimuksen perusteella, ja järjestelmä, joka koskee tämän oikeuden myöntämistä tarjouspyyntömenettelyssä tehdyn lähetyssopimuksen perusteella, ovat rinnastettavissa toisiinsa, joten tiukempien ehtojen asettaminen mainitun oikeuden väliaikaiselle myöntämiselle loukkaa yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
324    On kuitenkin otettava huomioon se, että – kuten tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momentista ilmenee – väliaikaisen hallinnollisen sopimuksen tekeminen kyseisen säännöksen nojalla rajoittuu hyvin erityiseen tilanteeseen, jossa oikeus tarjota mediapalveluja radiotaajuudella on päättynyt, kun tarjouspyyntömenettely uuden oikeuden myöntämiseksi mediapalvelujen tarjoamista varten kyseisellä radiotaajuudella ei ole vielä päättynyt. Tällaisessa tilanteessa kyseisen 65 §:n 11 momentin tarkoituksena on taata mainitun radiotaajuuden käyttäminen keskeytyksettä, kunnes kyseinen tarjouspyyntömenettely saatetaan päätökseen ja saman radiotaajuuden käyttöoikeus myönnetään palvelun tarjoajalle, joka on valittu sopimuspuoleksi kyseisessä tarjouspyyntömenettelyssä. Tällainen tilanne, joka on luonteeltaan väliaikainen ja kiireellinen, eroaa siten tilanteesta, jossa mediapalvelujen tarjoamista koskeva oikeus myönnetään tarjouspyyntömenettelyssä, joka ei ole luonteeltaan tällainen.
325    Koska tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momentti ja kyseisen lain 55 §:n 1 momentti eivät koske toisiinsa rinnastettavia tilanteita, komission väite, jonka mukaan näillä säännöksillä loukataan syrjintäkiellon periaatetta, on perusteeton.
326    Toiseksi tämän tuomion 321 ja 322 kohdassa esitetyistä väitteistä on todettava, että koska nämä väitteet eivät ilmene komission kirjelmistä ja koska ne on esitetty vasta istunnossa, ne on jätettävä tutkimatta.
327    Näin ollen väite, jonka mukaan tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momentilla loukataan syrjintäkiellon periaatetta, sellaisena kuin se ilmenee direktiivin 2018/1972 45 artiklan 1 kohdasta, ei ole perusteltu.
2)     Suhteellisuusperiaatteen loukkaamista koskeva väite
328    Kuten ensimmäisen väitteiden ryhmän tarkastelun yhteydessä on todettu, tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentti on ristiriidassa suhteellisuusperiaatteen kanssa, sellaisena kuin se kuvastuu muun muassa puitedirektiivin 9 artiklan 1 kohdasta, koska siinä evätään automaattisesti ja joka tapauksessa toistuvaan rikkomiseen syyllistyneiltä palveluntarjoajilta mahdollisuus saada mediapalvelujen tarjoamista koskeva oikeutensa uusituksi.
329    Kuten komissio väittää, kyseisen lain 65 §:n 11 momentilla loukataan näin ollen myös suhteellisuusperiaatetta siltä osin kuin siinä evätään tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentin nojalla palveluntarjoajilta, joiden oikeutta mediapalvelujen tarjoamiseen ei ole uusittu toistuvan rikkomisen vuoksi, mahdollisuus tehdä väliaikainen hallinnollinen sopimus.
330    Näin ollen väite, jonka mukaan tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momentilla loukataan suhteellisuusperiaatetta, sellaisena kuin se ilmenee direktiivin 2018/1972 45 artiklan 1 kohdasta, on perusteltu.
3)     Väite, jonka mukaan velvollisuutta huolehtia radiotaajuuksien tehokkaasta hallinnoinnista on laiminlyöty
331    Komissio arvostelee Unkaria lähinnä siitä, ettei se ole noudattanut sille direktiivin 2018/1972 45 artiklan 1 kohdan ja 45 artiklan 2 kohdan c ja g alakohdan nojalla kuuluvaa velvollisuutta huolehtia radiotaajuuksien tehokkaasta hallinnoinnista, koska Klubrádió ei ole riidanalaisen kansallisen säännöstön vuoksi voinut tehdä väliaikaista hallinnollista sopimusta, joten 92.9 MHz:n taajuus oli käyttämättömänä 15.2.–3.5.2021.
332    Tämä väite on hylättävä, koska se perustuu yhtäältä siihen, että Klubrádió ei ole voinut tehdä väliaikaista hallinnollista sopimusta, ja siihen, että on kiistatonta, että kyseinen radioasema ei ole tehnyt hakemusta tällaisen sopimuksen tekemiseksi ja ettei siltä näin ollen ole myöskään evätty kyseistä sopimusta, ja koska toisaalta tämä väite ei millään tavoin ilmene komission kannekirjelmän neljännestä vaatimuksesta.
4)     Päätelmät
333    Edellä esitetyn perusteella on hyväksyttävä osittain kolmas väitteiden kokonaisuus, joka koskee tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momenttia, ja on todettava, että Unkari ei ole noudattanut direktiivin 2018/1972 45 artiklan 1 kohdan eikä suhteellisuusperiaatteen mukaisia velvoitteitaan, koska se on antanut tiedotusvälineistä annetun lain 65 §:n 11 momentin, jossa suljetaan pois sellaisten mediapalvelujen tarjoajien, joiden radiotaajuuksien käyttöoikeutta ei ole uusittu toistuvien rikkomusten vuoksi, mahdollisuus hakea väliaikaisia käyttöoikeuksia.
4.     Perusoikeuskirjan 11 artiklan rikkomista koskevat väitteet
a)     Asianosaisten lausumat
334    Komissio väittää lähinnä, että Unkari ei ole noudattanut perusoikeuskirjan 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on yhtäältä tehnyt epäämispäätöksen ja antanut tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentin ja koska se on toisaalta tehnyt pätemättömyyttä koskevan päätöksen ja päättänyt riidanalaisesta tarjouspyyntömenettelystä.
335    Komissio väittää ensinnäkin, että epäämispäätös ja sen tekemisen perusteena olleet kansalliset säännöt ovat estäneet Klubrádióa lähettämästä ohjelmiaan analogisella taajuudella. Komission mukaan kyse on vakavimmasta mahdollisesta sananvapauden ja tiedotusvälineiden vapauden loukkauksesta, joka voidaan rinnastaa siihen, että kansalliset viranomaiset sulkevat median. Kun otetaan huomioon radion merkitys ja erityisesti vaikutus, joka tällä medialla voi olla väestöön verrattuna muihin tiedotusvälineisiin, kuten Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on todennut, komissio katsoo, että se, että Klubrádió ei voi lähettää ohjelmiaan analogisilla radiotaajuuksilla, merkitsee selvästi sananvapauteen puuttumista, vaikka sen ohjelmat ovat saatavilla internetissä.
336    Komissio väittää, että tiedotusvälineiden vapauden ja moniarvoisuuden takaamiseksi on välttämätöntä, että radiolähetyksissä käytettävät radiotaajuudet jaetaan syrjimättömin ja oikeasuhteisin perustein.
337    Komissio myöntää, että sananvapaus ja tiedotusvälineiden vapaus eivät ole ehdottomia oikeuksia, mutta muistuttaa, että näiden vapauksien rajoittamisella on noudatettava perusoikeuskirjan 52 artiklassa asetettuja vaatimuksia.
338    Vaikka komissio väittää tältä osin, että tiedotusvälineistä annetun lain tavoitteet eli kansallisen ja kulttuurillisen identiteetin vahvistaminen ottaen huomioon teknologian kehitys, turvaamalla ilmaisun- ja sananvapaus sekä lehdistönvapaus ja tunnustamalla mediapalvelujen kulttuurinen, sosiaalinen ja taloudellinen painoarvo ja kilpailun takaamisen merkitys mediamarkkinoilla, ovat yleisen edun mukaisia tavoitteita, joilla voidaan oikeuttaa perusoikeuskirjan 11 artiklassa vahvistettujen oikeuksien ja vapauksien rajoittaminen. Tämä toimielimen mukaan epäämispäätöksellä ylitetään kuitenkin se, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.
339    Viestintäneuvosto ei nimittäin tehnyt kyseistä päätöstä unkarilaiselle musiikille tarkoitetun lähetysajan noudattamatta jättämisen vuoksi vaan pelkästään lähetyskiintiöitä koskevien tietojen toimittamisvelvollisuuden laiminlyönnin vuoksi, josta oli jo määrätty sakko ja joka ei toistunut sakon maksamisen jälkeen. Komissio tukeutuu vastauksessaan seikkoihin, jotka on esitetty riidanalaisten päätösten asiayhteyden kuvaamiseksi, ja toteaa, että tilanteessa, jossa Klubrádión kaltaiselta riippumattomalta ja hallitusta kritisoivalta mediapalvelujen tarjoajalta evätään oikeus käyttää radiotaajuuksia puhtaasti muodollisista syistä, mikä vaikeuttaa sen pääsyä markkinoille, tuomioistuinvalvonnan on oltava erittäin perusteellista. Mielivaltaisuuden ja syrjinnän vaara on nimittäin tällaisessa tilanteessa erityisen suuri.
340    Toiseksi komissio väittää, että pätemättömyyttä koskeva päätös merkitsee myös suhteetonta puuttumista tiedotusvälineiden vapauteen ja moniarvoisuuteen, koska kyseisellä päätöksellä ei voida saavuttaa tavoiteltuja päämääriä ja koska sillä ylitetään se, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Näin ollen perusoikeuskirjan 52 artiklassa vahvistettuja edellytyksiä, joilla tällainen puuttuminen voidaan oikeuttaa, ei noudateta.
341    Siltä osin kuin on kyse yhtäältä kahdesta pätemättömyysperusteesta, jotka koskevat Klubrádión tekemän tarjouksen epätarkkuuksia sen ohjelma-aikataulun osalta, kyseinen toimielin muistuttaa, että ne koskivat merkitykseltään vähäisiä muodollisia epätarkkuuksia, jotka olisi voitu helposti selvittää ja jotka eivät liittyneet Klubrádión tarjouksen olennaisiin osiin ja jotka eivät näin ollen vaarantaneet oikeudenmukaista kilpailua.
342    Toisaalta komissio väittää Klubrádión liiketoiminta- ja rahoitussuunnitelmaa koskevasta pätemättömyysperusteesta, että katsoessaan, että kyseisen radioaseman nettoliikevaihto on ainoa legitiimi osoitus sen taloudellisesta elinkelpoisuudesta, viestintäneuvosto paitsi syrji niitä asemia, jotka tietoisesti päättävät tukeutua muihin rahoitusmalleihin, myös jättää huomiotta täysin legitiimin liiketoimintamallin.
343    Lisäksi komissio katsoo, että tavoitellut päämäärät olisi voitu saavuttaa vähemmän rajoittavilla keinoilla. Viestintäneuvosto voisi nimittäin muun muassa silloin, kun tietyn ohjelman kuvausta ei ole esitetty, pyytää siitä täsmennyksiä ja, jos resurssit ovat riittämättömät, peruuttaa radiotaajuuksien käyttöoikeudet, jos asianomainen yritys asetetaan selvitystilaan tai konkurssiin.
344    Komissio väittää näin ollen, että sekä pätemättömyyttä koskevaa päätöstä että sen tekemisen perustana olleita riidanalaisen tarjouspyynnön sääntöjä on pidettävä perusteettomina ja suhteettomina niiden seurausten vuoksi, joita niillä on sananvapautta koskevaan oikeuteen, koska niiden soveltaminen merkitsee Klubrádión sulkemista radiolähetystoiminnan ulkopuolelle ja tämän radioaseman hiljentämistä Unkarin mediaympäristössä, vaikka vähemmän rajoittavat toimenpiteet, joilla olisi sallittu Klubrádión lähetystoiminnan jatkuminen, olisivat olleet riittäviä.
345    Unkari väittää ensinnäkin, että epäämispäätös ja sen tekemisen perusteena olleet kansalliset säännöt eivät ole ristiriidassa perusoikeuskirjan 11 artiklan kanssa.
346    Kyseinen jäsenvaltio korostaa, että viestintäneuvosto ei peruuttanut Klubrádiólta sen lähetysoikeuksia eikä sulkenut sitä radiolähetystoiminnan ulkopuolelle, koska kyseinen radioasema on yhtäältä voinut keskeytyksettä lähettää ohjelmiaan radiotaajuudella koko sen lähetyssopimuksen keston ajan ja se voi toisaalta edelleen tarjota radiomediapalvelujaan muita siirtojärjestelmiä käyttäen. Unkari toteaa tässä yhteydessä, että Klubrádió tarjoaa tällä hetkellä näitä palveluja internetissä, mikä osoittaa, ettei epäämispäätös asettanut sitä tilanteeseen, jossa se on estynyt tarjoamasta tällaisia palveluja.
347    Unkarin mukaan se, että tiedotusvälineistä annetun laissa vahvistetaan objektiiviset edellytykset mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimiselle ja se, että viestintäneuvosto kieltäytyy tällaisesta uusimisesta, jos näitä edellytyksiä ei noudateta, ei merkitse suhteetonta ja perusteetonta puuttumista lehdistönvapauteen ja tiedonvälityksen vapautta koskevaan oikeuteen.
348    Jos kyseisessä laissa säädettyjä vaatimuksia ei noudateta, kyseinen jäsenvaltio ei nimittäin epää asianomaiselta mediapalvelujen tarjoajalta lähetysoikeutta tai mahdollisuutta tarjota mediapalveluja, vaan se vain soveltaa lupajärjestelmän ehtoja. Näin ollen kieltäytymistä uusimasta oikeutta mediapalvelujen tarjoamiseen ei voida rinnastaa media-alan toimijan sulkemiseen, koska tämä kieltäytyminen ei johda mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden peruuttamiseen, koska lupa kyseisen oikeuden harjoittamiseen on päättynyt laissa tai lähetyssopimuksessa säädettynä tai määrättynä ajankohtana ja siinä säädetyllä tai määrätyllä tavalla.
349    Tässä asiayhteydessä Unkari toteaa, että pelkästään se, ettei toimijalle anneta oikeutta tarjota mediapalveluaan tietyllä lähetysalustalla, ei välttämättä merkitse sananvapauden loukkaamista. Se, loukataanko epäämispäätöksellä ja sen tekemisen perustana olevilla kansallisilla säännöillä kyseisiä oikeuksia ja vapauksia vai ei, ei riipu siitä, kritisoiko Klubrádió Unkarin hallitusta vai ei, tai päätelmistä, joita komissio voi tehdä päätöksen asiayhteydestä, vaan siitä, onko päätös oikeassa suhteessa tavoiteltuun päämäärään.
350    Toiseksi Unkari väittää, ettei käsiteltävällä asialla eikä sen sääntelykontekstilla vaaranneta tasapainoisen tiedottamisen vaatimuksia eikä lehdistönvapauden ja tiedotusvälineiden moniarvoisuuden periaatetta. Unkarin lupajärjestelmällä taataan kaikille tarjouspyyntömenettelyn hakijoille tasapuoliset mahdollisuudet tarjota mediapalveluja ja varmistetaan taajuuksien myöntäminen kaikille valituksi tulleille mediapalvelujen tarjoajille, mikä on täysin Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) sekä perusoikeuskirjan periaatteiden mukaista.
351    Kyseinen jäsenvaltio väittää erityisesti Klubrádión liiketoiminta- ja rahoitussuunnitelmaa koskevasta pätemättömyysperusteesta, että tiedotusvälineistä annetusta laista seuraa sekä arviointi siitä, onko Klubrádión tarjous riidanalaisen tarjouspyynnön mukainen, muun muassa tämän radioaseman rahoituksellisen ja taloudellisen tilanteen osalta, että mahdollinen puuttuminen sananvapauteen ja tiedonvälityksen vapauteen, joka kielteisen arvioinnin vuoksi seuraisi siitä, että tämä tarjous todetaan pätemättömäksi.
352    Tämä arviointi on kuitenkin tehty avoimesti ja objektiivisesti sekä kyseiseen lakiin ja riidanalaiseen tarjouspyyntöön sisältyvien syrjimättömien vaatimusten perusteella, joten siitä seurannut oikeudellinen seuraus eli mainitun tarjouksen pätemättömyys on oikeasuhteinen ja perusteltu.
353    Lopuksi Unkari korostaa, että Klubrádió tarjoaa tällä hetkellä radiomediapalvelua internetissä, joten pätemättömyyttä koskeva päätös ei sen mukaan johtanut kyseisen radioaseman hiljenemiseen.
354    Belgian kuningaskunta, Tanskan kuningaskunta ja Alankomaiden kuningaskunta tukevat komission väitteitä ja korostavat muun muassa sananvapautta ja tiedonvälityksen vapautta koskevan oikeuden merkitystä demokraattisessa ja moniarvoisessa yhteiskunnassa sekä tarvetta ottaa huomioon riidanalaisten kansallisten toimenpiteiden asiayhteys arvioitaessa sitä, rikkoiko Unkari perusoikeuskirjan 11 artiklaa. Tältä osin Belgian kuningaskunta vetoaa tiedotusvälineiden vapaudesta ja moniarvoisuudesta Unkarissa laadittujen niiden eri kertomusten perusteella, jotka tiedotusvälineiden moniarvoisuuden ja vapauden keskus, Euroopan audiovisuaalinen observatorio, Euroopan neuvoston ihmisoikeusvaltuutettu sekä mielipiteen- ja sananvapauden edistämisestä ja suojelusta vastaava YK:n erityisraportoija ovat hyväksyneet vuosina 2019–2023, useisiin nyt käsiteltävään kanteeseen liittyviin ongelmiin ja näiden kansainvälisten järjestöjen tiedotusvälineiden vapaudesta Unkarissa antamiin kielteisiin lausuntoihin.
b)     Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
355    Perusoikeuskirjan 11 artiklan 1 kohdassa määrätään, että ”jokaisella on oikeus sananvapauteen”, ja tämä oikeus sisältää ”mielipiteenvapauden sekä vapauden vastaanottaa ja levittää tietoja tai ajatuksia viranomaisten siihen puuttumatta ja alueellisista rajoista riippumatta”. Tämän 11 artiklan 2 kohdan mukaan ”tiedotusvälineiden vapautta ja moniarvoisuutta kunnioitetaan”.
356    Radioasemien kaltaisten lähetystoiminnan harjoittajien osalta sananvapauteen ja tiedonvälityksen vapauteen on puututtu siinä erityisessä muodossa, joka koskee perusoikeuskirjan 11 artiklan 2 kohdassa nimenomaisesti suojattua tiedotusvälineiden tai radiolähetystoiminnan vapautta (ks. tältä osin tuomio 3.2.2021, Fussl Modestraße Mayr (C‑555/19, EU:C:2021:89, 83 kohta).
357    Radiolähetystoiminnan vapauteen liittyvä tiedotusvälineiden vapaus käsittää paitsi oikeuden välittää tietoja myös – erottamattomasti – oikeuden käyttää kaikkia asianmukaisia keinoja tiedon levittämiseksi ja saattamiseksi mahdollisimman monelle vastaanottajalle.
358    Näihin lähetysmenetelmiin kuuluvat radiotaajuudet, jotka – kun otetaan huomioon radion ja television kaltaisilla audiovisuaalisilla tiedotusvälineillä yleisen mielipiteen muodostumisessa oleva keskeinen tehtävä – muodostavat keskeisen kanavan sananvapautta ja tiedonvälityksen vapautta koskevan oikeuden käyttämiselle.
359    Radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntäminen vaikuttaa siten välittömästi tiedotusvälineiden vapautta koskevaan oikeuteen, joka liittyy radiolähetystoiminnan vapauteen sen kummassakin ulottuvuudessa, joita ovat oikeus tarjota vapaasti tietoa ja oikeus saada tietoja.
360    Kyseinen tuomioistuin totesi näin ollen Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklasta, joka vastaa perusoikeuskirjan 11 artiklaa ja josta Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tekemä tulkinta on perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan mukaisesti otettava huomioon kyseistä 11 artiklaa tulkittaessa, että kyseisessä 10 artiklassa taataan jokaiselle oikeus sananvapauteen ja tiedonvälityksen vapauteen ja että se koskee paitsi tietojen sisältöä myös keinoja, joilla niitä annetaan, sillä näitä keinoja koskevat rajoitukset vaikuttavat oikeuteen saada ja välittää tietoa (ks. vastaavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 28.9.1999, Öztürk v. Turkki, CE:ECHR:1999:0928JUD002247993, 49 § oikeuskäytäntöviittauksineen).
361    Kuten perusoikeuskirjan 11 artiklan selityksistä, jotka on otettava huomioon kyseistä määräystä tulkittaessa, ilmenee, sananvapautta koskevan oikeuden rajoitukset eivät siis saa ylittää Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklan 2 kappaleessa määrättyjä rajoituksia. Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklan 2 kappaleessa luetellaan oikeutetut syyt puuttua sananvapautta koskevan oikeuden käyttämiseen, ja ne liittyvät kansalliseen turvallisuuteen, alueelliseen koskemattomuuteen tai yleiseen turvallisuuteen, epäjärjestyksen tai rikollisuuden estämiseen, terveyden tai moraalin suojaamiseen, muiden henkilöiden maineen tai oikeuksien turvaamiseen, luottamuksellisten tietojen paljastamisen estämiseen, tai tuomioistuinten arvovallan ja puolueettomuuden varmistamiseen. Tämä luettelo on tyhjentävä (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 15.3.2022, OOO Memo v. Venäjä, CE:ECHR:2022:0315JUD000284010, 37 §). Rajoitukset, joita jäsenvaltiot voivat asettaa sananvapautta koskevalle oikeudelle, eivät myöskään vaikuta niihin, joita unionin kilpailuoikeuden mukaisesti voidaan asettaa jäsenvaltioiden mahdollisuudelle ottaa käyttöön Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklan 1 kappaleen kolmannessa virkkeessä tarkoitettuja lupajärjestelmiä.
362    Näin ollen kaikki kansalliset toimenpiteet, joilla rajoitetaan radiolähetystoiminnan harjoittajiden mahdollisuutta käyttää radiotaajuuksia, voivat merkitä puuttumista radiolähetystoiminnan vapauteen liittyvään tiedotusvälineiden vapautta koskevaan oikeuteen, ja ne kuuluvat siten perusoikeuskirjan 11 artiklan soveltamisalaan.
363    Käsiteltävässä asiassa tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentti, siltä osin kuin sillä rajoitetaan radiolähetystoiminnan harjoittajien, tässä tapauksessa Klubrádión, pääsyä radiotaajuuksille estämällä niitä jatkamasta radiosisältöjensä lähettämistä radiotaajuudella, merkitsee puuttumista asianomaisten toimijoiden oikeuteen käyttää radiolähetystoiminnan vapauttaan, joka on osa perusoikeuskirjan 11 artiklassa vahvistettua tiedotusvälineiden vapautta.
364    Toisin kuin Unkari väittää, se seikka, että nämä toimijat voivat lähettää sisältöjään internetissä, ei ole omiaan kyseenalaistamaan tämän puuttumisen todellisuutta. Riippumatta siitä, onko internetissä tapahtuva radiolähetystoiminta analogisilla taajuusalueilla tapahtuvaa radiolähetystoimintaa vastaava viestintäkeino, näitä samoja toimijoita estetään näin ollen jatkamasta toimiviksi osoittautuneita operatiivisia ja kaupallisia strategioita, ja niiden on joka tapauksessa muodostettava yleisönsä uudelleen.
365    Perusoikeuskirjan 11 artiklassa vahvistetut oikeudet ja vapaudet eivät ole ehdottomia, vaan ne on suhteutettava siihen tehtävään, joka niillä on yhteiskunnassa (tuomio 4.10.2024, Real Madrid Club de Fútbol, C‑511/18, C‑512/18 ja C‑633/22, EU:C:2024:843, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
366    Siltä osin kuin sähköistä viestintää koskeva unionin sääntelyjärjestelmä mahdollistaa radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämisen rajoittamisen radiotaajuuksien tehokkaan hallinnoinnin varmistamiseksi, se kuvastaa nimenomaan sitä, etteivät kyseisessä 11 artiklassa tunnustetut radiotaajuuksien käyttöehdot, oikeudet ja vapaudet ole ehdottomia.
367    Perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan mukaan perusoikeuskirjassa tunnustettujen oikeuksien ja vapauksien käyttämistä voidaan kuitenkin rajoittaa ainoastaan lailla sekä kyseisten oikeuksien ja vapauksien keskeistä sisältöä kunnioittaen, ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti niiden on oltava välttämättömiä ja niiden on vastattava tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia.
368    Kuten tämän tuomion 361 kohdassa muistutetaan, rajoitukset, joita sananvapautta koskevaan oikeuteen voidaan tehdä, eivät siis voi ylittää Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklan 2 kappaleessa määrättyjä rajoituksia, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta rajoituksiin, joita unionin kilpailuoikeudessa voidaan asettaa jäsenvaltioiden oikeudelle ottaa käyttöön Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklan 1 kappaleen kolmannessa virkkeessä tarkoitettuja lupajärjestelmiä.
369    Tältä osin on muistutettava, että perusoikeuskirjan 11 artikla on eräs demokraattiseen ja moniarvoiseen yhteiskuntaan liittyvä olennainen perusta ja kuuluu arvoihin, joille unioni SEU 2 artiklan mukaisesti perustuu. Puuttumisen tässä 11 artiklassa taattuihin oikeuksiin ja vapauksiin on siis tällaisessa asiayhteydessä rajoituttava täysin välttämättömään (tuomio 4.10.2024, Real Madrid Club de Fútbol, C‑633/22, EU:C:2024:843, 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), mikä merkitsee, että asetettua tavoitetta ei voitaisi kohtuudella saavuttaa yhtä tehokkaasti muilla, asianomaisille henkilöille taattuja oikeuksia ja vapauksia vähemmän rajoittavilla keinoilla (ks. vastaavasti tuomio 5.12.2023, Nordic Info, C‑128/22, EU:C:2023:951, 77 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
370    Tässä yhteydessä, kuten tämän tuomion 173 kohdassa todetaan, tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentissa vahvistetaan radiotaajuuksien käyttöoikeuksien uusimatta jättämisen peruste, joka on puitedirektiivin 8 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitettu valintakriteeri radiotaajuuksien käyttäjille, joka liittyy tavoitteeseen edistää kilpailua edistämällä radiotaajuuksien tehokasta käyttöä ja hallinnointia. Siltä osin kuin radiotaajuuksien käyttöoikeuksien uusimisen epääminen merkitsee puuttumista asianomaisten palveluntarjoajien tiedotusvälineiden vapautta koskevaan oikeuteen, tällainen puuttuminen voi olla oikeutettua vain, jos tällä epäämisellä ei muun muassa ylitetä sitä, mikä on tarpeen kyseisellä tiedotusvälineistä annetun lain säännöksellä tavoitellun yleisen edun mukaisen tavoitteen saavuttamiseksi, ja jos se rajoittuu täysin välttämättömään.
371    Koska – kuten tämän tuomion 177 ja 181 kohdassa esitetyistä seikoista ilmenee – tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentilla ylitetään se, mikä on tarpeen sen yleisen edun mukaisen tavoitteen toteuttamiseksi, johon sillä pyritään, kun otetaan huomioon sovellettavien direktiivien vaatimukset, puuttumista asianomaisten toimijoiden oikeuteen käyttää radiolähetystoiminnan vapauttaan ei voida pitää oikeasuhteisena perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan kannalta.
372    Näin ollen on niin, että koska tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentissa ei anneta viestintäneuvostolle mitään harkintavaltaa arvioida toistuviin rikkomisiin syyllistyneiden palveluntarjoajien esittämien mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimista koskevien hakemusten tarkastelun yhteydessä kyseisen rikkomisen vakavuutta ja sen asianmukaisuutta sen puuttumisen kannalta, joka kyseisen oikeuden uusimisen epäämisestä aiheutuu perusoikeuskirjan 11 artiklassa vahvistettuihin oikeuksiin ja vapauksiin, tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentti voi johtaa sellaisten kyseisen 11 §:n vastaisten päätösten tekemiseen, joista epäämispäätös on esimerkki.
373    Ensinnäkin nimittäin kyseisen päätöksen perustana oleva toistuva rikkominen ei nimittäin johdu Klubrádiólle Unkarin oikeudessa asetettujen lähetyskiintiöitä koskevien velvoitteiden rikkomisesta vaan pelkästään näitä kiintiöitä koskevien tietojen toimittamista koskevan velvollisuuden laiminlyönnistä. Toiseksi päätösten nro 354/2017 ja nro 1224/2017 antamiseen johtaneiden seuraamusmenettelyjen aikana ja näin ollen ennen näiden päätösten tekemistä Klubrádió noudatti tätä velvollisuutta toimittamalla viestintäneuvostolle kaikki merkitykselliset tiedot. Kolmanneksi näistä tiedoista ei ole ilmennyt, ettei Klubrádió olisi noudattanut mainittuja kiintiöitä. Neljänneksi tämä radioasema maksoi päätöksissä nro 354/2017 ja nro 1224/2017 määrätyt sakot. Viidenneksi 31.5.2017 lähtien, jolloin se uusittu rikkominen tapahtui, joka johti Klubrádión mediapalvelujen tarjoamista koskevan oikeuden uusimisen epäämiseen, ja epäämispäätöksen tekopäivään eli 8.9.2020 saakka kyseinen radioasema ei rikkonut kyseistä velvollisuutta eikä Unkarin oikeudessa asetettuja lähetyskiintiöitä koskevia velvoitteita. Unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ei myöskään ilmene, että Klubrádió olisi syyllistynyt minkäänlaiseen rikkomiseen 31.5.2017 jälkeen.
374    Tällaisessa tilanteessa ei voida kohtuudella katsoa, että päätöksessä nro 1224/2017 todettu rikkominen olisi niin vakava, että kieltäytyminen uusimasta Klubrádión oikeutta tarjota mediapalveluja on tarpeen tämän tuomion 370 kohdassa yksilöidyn tavoitteen saavuttamiseksi.
375    Kuten komissio väittää, epäämispäätös on näin ollen suhteeton sillä tavoiteltuun päämäärään ja Klubrádión tiedotusvälineiden vapautta koskevaan oikeuteen puuttumisen vakavuuteen nähden, joten sillä rikotaan perusoikeuskirjan 11 artiklaa riippumatta siitä asiayhteydestä, johon kyseinen päätös kuuluu.
376    Tämä toteamus pätee myös pätemättömyyttä koskevaan päätökseen, jonka vaikutuksesta Klubrádiólta evättiin mahdollisuus saada käyttöoikeudet 92,9 MHz taajuudelle ja jolla näin ollen rajoitettiin sen mahdollisuutta käyttää radiotaajuuksia ja siten estettiin sitä jatkamasta sisältöjensä levittämistä radiotaajuudella.
377    On totta, että kolme pätemättömyysperustetta, joille mainittu päätös perustuu, voivat olla perusteltuja, kun otetaan huomioon tavoite edistää kilpailua edistämällä radiotaajuuksien tehokasta käyttöä ja hallinnointia puitedirektiivin 8 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaisesti. Klubrádión esittämän lomakkeen kohtien III.2 ja III.3 sääntöjenvastaisuuksia koskevien kahden perusteen tarkoituksena on nimittäin taata kilpailun oikeudenmukaisuus, ja toisaalta kyseisen radioaseman liiketoiminta- ja rahoitussuunnitelmaa koskevalla pätemättömyysperusteella pyritään varmistamaan, että mediamarkkinoilla on radioasema, jonka toiminta on vakaata ja ennakoitavissa olevaa.
378    Ottaen kuitenkin huomioon toteamukset, jotka on esitetty sen väitteen yhteydessä, jonka mukaan pätemättömyyttä koskevalla päätöksellä ja sen tekemisen perustana olleilla tarjouspyyntöä koskevilla säännöillä on loukattu avoimuus- ja suhteellisuusperiaatteita, on todettava, että – kuten komissio väittää – perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdasta johtuvat edellytykset eivät täyty käsiteltävässä asiassa.
379    Sekä Klubrádión esittämiin lomakkeisiin liittyviä sääntöjenvastaisuuksia koskevat pätemättömyysperusteet että kyseisen radioaseman liiketoiminta- ja rahoitussuunnitelmaa koskeva pätemättömyysperuste ovat suhteettomia tavoiteltuun päämäärään nähden, eikä niillä näin ollen voida perustella sitä, millä tavoin pätemättömyyttä koskevalla päätöksellä puututaan Klubrádión tiedotusvälineiden vapautta koskevaan oikeuteen.
380    On myös todettava, että rikkomiset ja puutteet, joista Klubrádióa käsiteltävässä asiassa arvostellaan ja jotka ovat sekä epäämispäätöksen että pätemättömyyttä koskevan päätöksen perustana ja jotka ovat konkreettisesti estäneet kyseistä radioasemaa jatkamasta toimintaansa radiolähetysten alalla, liittyvät joko vähäisiin muodollisiin epätarkkuuksiin tai seikkoihin, joiden ei sellaisenaan pitäisi johtaa siihen, että radion on mahdotonta jatkaa toimintaansa.
381    Näin ollen SEUT 11 artiklan rikkomista koskevat väitteet ovat perusteltuja.
382    Edellä esitetyn perusteella nämä väitteet on hyväksyttävä ja on todettava, että Unkari ei ole noudattanut perusoikeuskirjan 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan yhtäältä siksi, että se on tehnyt hylkäävän päätöksen ja antanut tiedotusvälineistä annetun lain 48 §:n 7 momentin, ja toisaalta siksi, että se on tehnyt pätemättömyyttä koskevan päätöksen ja päättänyt riidanalaisesta tarjouspyyntömenettelystä.
Oikeudenkäyntikulut
383    Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Työjärjestyksen 138 artiklan 3 kohdassa määrätään, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, kukin asianosainen vastaa omista kuluistaan, jollei unionin tuomioistuin pidä asiassa ilmenneiden seikkojen vuoksi perusteltuna, että asianosainen vastaa omien kulujensa lisäksi osasta toisen asianosaisen kuluja.
384    Koska komissio on vaatinut Unkarin velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska tämä on pääosin hävinnyt asian, Unkari on asiassa ilmenneiden seikkojen vuoksi velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan neljä viidesosaa komission kuluista. Komissio vastaa yhdestä viidesosasta omia oikeudenkäyntikulujaan.
385    Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 140 artiklan 1 kohdan, jonka mukaan jäsenvaltiot, jotka ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, mukaisesti Belgian kuningaskunta, Tanskan kuningaskunta ja Alankomaiden kuningaskunta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      Unkari ei ole noudattanut velvoitteitaan, jotka sille kuuluvat
–        sähköisiä viestintäverkkoja ja ‑palveluja koskevista valtuutuksista 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin direktiivin 2002/20/EY (valtuutusdirektiivi), sellaisena kuin se on muutettuna 25.11.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/140/EY, 5 ja 7 artiklan, kilpailusta sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen markkinoilla 16.9.2002 annetun komission direktiivin 2002/77/EY 4 artiklan 2 kohdan, sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/140 9 artiklan, ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti, koska ensinnäkin Médiatanács (viestintäneuvosto, Unkari) on antanut 8.9.2020 päätöksen 830/2020 (IX. 8), jossa se kieltäytyi uusimasta Klubrádión oikeuksia käyttää radiotaajuuksia, koska toiseksi se on antanut mediapalveluista ja joukkoviestintävälineistä vuonna 2010 annetun lain CLXXXV (a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvény) 48 §:n 7 momentin, jossa suljetaan automaattisesti pois FM-radiotaajuuksien käyttöoikeuksien uusiminen, jos haltija on toistuvasti laiminlyönyt lähetyskiintiöitä koskevien tietojen toimittamisvelvollisuutensa, myös silloin, kun tehdyt rikkomiset ovat vähäisiä, puhtaasti muodollisia ja niistä on jo määrätty sakkoja, jotka ovat sittemmin johtaneet täydelliseen noudattamiseen, ja koska kolmanneksi tästä seuraa suhteettomalla tavalla tilanne, jossa Klubrádión on mahdotonta jatkaa toimintaansa radiolähetysten alalla;
–        direktiivin 2002/20, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/140, 5 artiklan 3 kohdan ja hyvän hallinnon periaatteen mukaisesti, koska tämä päätös tehtiin kauan sen jälkeen, kun kyseisessä säännöksessä säädetty kuuden viikon määräaika oli päättynyt;
–        direktiivin 2002/20, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/140, 5 artiklan 2 kohdan ja eurooppalaisesta sähköisen viestinnän säännöstöstä 11.12.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2018/1972 45 artiklan mukaisesti, koska Médiatanács (viestintäneuvosto, Unkari) asetti mediapalvelujen tarjoamisesta 92.9 MHz:n taajuudella 4.11.2020 julkaisemassaan tarjouspyynnössä ja 10.3.2021 tekemässään päätöksessä nro 180/2021 (III.10.) radiotaajuuksien käyttöoikeuksien myöntämiselle suhteettomia vaatimuksia eikä vahvistanut etukäteen näiden taajuuksien käyttöoikeuksien myöntämisedellytyksiä eikä minkäänlaista harkintavaltaa toimitetuissa asiakirja-aineistoissa mahdollisesti olevien virheiden, joiden perusteella tarjoajia voidaan hylätä, vakavuuden ja merkityksellisyyden arvioinnin osalta, eikä ottanut huomioon sitä, että Klubrádión tarjouksessa olevat virheet olivat merkitykseltään vähäisiä;
–        direktiivin 2002/21, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/140, 8 artiklan 2 kohdan d alakohdan ja 9 artiklan 1 kohdan sekä hyvän hallinnon periaatteen mukaisesti, koska se ei ole käynnistänyt menettelyä 92,9 MHz:n taajuuden myöntämiseksi riittävän ajoissa, jotta päätös olisi voitu tehdä ennen Klubrádión kyseisen radiotaajuuden käyttöä koskevien oikeuksien voimassaolon päättymistä;
–        direktiivin 2018/1972 45 artiklan 1 kohdan ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti, koska se on antanut mediapalveluista ja joukkoviestintävälineistä vuonna 2010 annetun lain CLXXXV (a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvény) 65 §:n 11 momentin, jossa suljetaan pois sellaisten mediapalvelujen tarjoajien, joiden radiotaajuuksien käyttöoikeutta ei ole uusittu toistuvien rikkomusten vuoksi, mahdollisuus hakea väliaikaisia käyttöoikeuksia, ja
–        Euroopan unionin perusoikeuskirjan 11 artiklan mukaisesti, koska yhtäältä se on tehnyt päätöksen nro 830/2020 (IX. 8) ja antanut mediapalveluista ja joukkoviestintävälineistä vuonna 2010 annetun lain CLXXXV (a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvény) 48 §:n 7 momentin, ja toisaalta tehnyt päätöksen nro 180/2021 (III. 10.) ja julkaissut 4.11.2020 tarjouspyynnön mediapalvelujen tarjoamisesta 92.9 MHz:n taajuudella.
2)      Kanne hylätään muilta osin.
3)      Unkari vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaa neljä viidesosaa komission kuluista.
4)      Euroopan komissio vastaa yhdestä viidesosasta omista oikeudenkäyntikuluistaan.
5)      Belgian kuningaskunta, Tanskan kuningaskunta ja Alankomaiden kuningaskunta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: unkari.