61994CC0063_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1 Tribunal de commerce de Monsin (Belgia) puheenjohtaja on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön, joka koskee ETY:n perustamissopimuksen 30 artiklan tulkintaa Groupement national des négociants en pommes de terre de Belgiquen (lyhennettynä Belgapom) 14.7.1991 annetun belgialaisen lain 95 pykälän nojalla nostamaa kieltokannetta koskevassa asiassa. Tämän Belgapomin nostaman kanteen tarkoituksena oli muun muassa saada todetuksi, että eräät ITM Belgium SA:n ja Vocarex SA:n toimet loukkasivat edellä mainitun lain 40 pykälää, jossa kielletään tappiollinen myynti samoin kuin sellainen tähän rinnastettavissa oleva myynti, josta saatava katetuotto on äärimmäisen vähäinen.
I - Kansalliset säännökset
2 Belgiassa 14.7.1991 säädetyn lain "kauppatavoista sekä kuluttajan tietojensaannista ja suojasta"(1) 40 pykälän ensimmäisessä alakohdassa säädetään, ettei kauppias saa tarjota myytäväksi tai myydä tuotetta tappiollisesti. Mainitun artiklan seuraavat alakohdat kuuluvat näin: "Tappiollisena myyntinä pidetään kaikkea sellaiseen hintaan tapahtuvaa myyntiä, joka alittaa tuotteen hankintahinnan tai jälleenhankintahinnan. Tappiolliseen myyntiin rinnastetaan kaikki sellaiseen hintaan tapahtuva myynti, joka hinta ja yhteiskustannukset huomioon ottaen tuottaa vain äärimmäisen vähäisen katetuoton. Tämän voittomarginaalin tavanomaisuutta tai äärimmäisen vähäistä luonnetta arvioitaessa huomioon otetaan erityisesti menekki ja varastojen kiertonopeus."
3 Saman lain 41 pykälän 1 momentissa säädetään eräistä poikkeuksista 40 pykälässä säädettyihin kieltoihin (alennusmyynnit, nopeasti pilaantuvien tuotteiden myynti jne.), kun taas 95 pykälän ensimmäisen alakohdan mukaan Tribunal de commerce -tuomioistuimen puheenjohtaja toteaa lain säännösten rikkomisen ja määrää tällaisen toimenpiteen kieltämisestä oikeudenkäynnissä, joka 98 pykälän 1 momentin 3 alakohdan mukaan voi olla myöskin yksityisoikeudellisen oikeushenkilöllisyyden omaavan ammatillisen ryhmittymän vireille panema.
II - Tosiseikat - Ennakkoratkaisukysymys
4 Syyskuun loppupuolella 1993 ITM Belgium SA:n, jonka kotipaikka on Mons (Belgia) ja joka kuuluu Intermarché-konserniin (jäljempänä ITM), sisäänostopalvelulle ilmoitettiin, että Géron SA, jonka kotipaikka on Limburg (Belgia) tarjosi myytäväksi 200 tonnin erän Bintjes-perunoita, joiden hinta oli 27 Belgian frangia (BEF) 25 kilolta (taikka 1,08 BEF:n yksikköhintaan kilolta). Tarjous oli voimassa 30.9.-8.10.1993 ja koski lajiteltuja, valmiiksi 25 kilon verkkosäkkeihin pakattuja perunoita, kuljetettuna vapaasti kauppaliikkeisiin. Vocarex SA, jonka kotipaikka on La Louvière, Belgia, ja joka on itsenäinen, franchise-sopimuksen ITM:n kanssa tehnyt yritys (jäljempänä Vocarex), tilasi tarjousta hyväksi käyttäen osan edellä mainituista perunoista ja myi ne liikkeessään, niitä ensin mainostettuaan, 29 BEF:n hintaan 25 kiloa kohti, saaden niistä näin ollen 1,31 %:n bruttovoiton verrattuna ostohintaan.
5 Ennakkoratkaisupyynnön sisältävästä päätöksestä ilmenee, että "Groupement national des négociants en pommes de terre de Belgiquen" (jäljempänä Belgapom) asiamieheksi esittäytynyt henkilö soitti ITM:lle ja yritti estää perunoiden myynnin edellä mainittuun hintaan täsmentäen, että belgialaiset jälleenmyyjät olivat sopineet perunoiden myynnistä 89 BEF:n hintaan 25 kilolta.
6 Belgapom nosti 10.10.1993
14.7.1991 annetun lain 95 pykälässä tarkoitetun kieltokanteen Tribunal de commerce de Monsissa ja vaati seuraavaa: 1) sen toteamista, että ITM:n ja Vocarexin mainittu menettely loukkaa edellä mainitun lain 40 pykälää, joka kieltää tappiollisen myynnin ja myös sellaisen tappiolliseen myyntiin rinnastettavan myynnin, joka tuottaa vain äärimmäisen vähäisen katetuoton, ja 2) mainitun menettelyn kieltämistä.
7 Vocarex viittasi puolustautumiskeinona muun muassa siihen, että 14.7.1991 annetun lain 40 pykälä ei ollut yhteensopiva ETY:n perustamissopimuksen 30 artiklan kanssa, ja vaati, että yhteisöjen tuomioistuimelta pyydettäisiin ennakkoratkaisua asiassa.
8 Tämän vuoksi Tribunal de commerce de Monsin puheenjohtaja päätti 21.1.1994 antamallaan päätöksellä lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksen. Tässä päätöksessä viitataan erityisesti seuraaviin perusteisiin:
a) Mikäli 14.7.1991 annetun lain 40 pykälän ensimmäinen ja toinen alakohta ovat selvät, aiheuttavat niitä seuraavat alakohdat kuitenkin "todellista oikeudellista epävarmuutta" kauppiaiden keskuudessa; tätä vahvistaa asiaa koskeva oikeuskäytäntö, jossa on katsottu, että 0,5 prosentista 10 prosenttiin olevat marginaalit ovat laillisia samaan ryhmään kuuluville tuotteille, kun otetaan huomioon valittu laskumenetelmä, käytetyt muuttujat, jne.
b) Taloudellisille toimijoille aiheutuu todellista oikeudellista epävarmuutta sen vuoksi, etteivät ne tiedä, mikä myyntitapa on laillinen ja mikä seuraus toiminnasta niille mahdollisesti aiheutuu, ja tämä voisi jo itsessään olla sellainen seikka, joka muodostaa esteen tavaroiden vapaalle liikkuvuudelle.
c) Vaikka myönnettäisiin, että tässä asiassa kysymyksessä olevan kaltainen sääntely edistäisi kauppiaiden välistä rehellistä kilpailua ja kuluttajan suojelemista tiettyjä myyntitapoja vastaan, tässä yksittäistapauksessa oikeudenkäynnin tarkoituksena on vain tukkukauppiaiden ammattijärjestöjen etujen suojeleminen; itse asiassa kuluttajien edut eivät ole vaarantuneet tämän poikkeuksellisen erikoistarjouksen johdosta, jota on sellaisena ilmoiteltu ja joka on ollut ajallisesti erittäin rajoitettu.
d) Koska toimenpiteen lainmukaisuutta tai lainvastaisuutta määriteltäessä on käytetty yleisluontoisia sanontoja ja koska siinä huomioon otetut muuttujat ovat epätarkkoja, aiheutuu tästä se, että 40 pykälän kolmannessa ja neljännessä alakohdassa säädetty kielto koskee myöskin halutun tavoitteen saavuttamisen kannalta vieraita menettelytapoja.
e) Ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että näissä olosuhteissa 40 pykälän edellä mainituilla momenteilla estetään yhteisön sisäistä kauppaa.
9 Näillä perusteilla Tribunal de commerce de Monsin puheenjohtaja on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen: "Missä määrin 14.7.1991 annetun lain 40 pykälä ja erityisesti sen sisällöltään yleiset 3 ja 4 alakohdat sopivat yhteen ETY:n perustamissopimuksen 30 artiklan kanssa rinnastaessaan hankintahinnan ylittävään hintaan tapahtuvan, mutta äärimmäisen vähäisen katetuoton tuottavan myynnin tappiolliseen myyntiin?"
10 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan(2) yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa lausua kansallisen toimenpiteen yhdenmukaisuudesta yhteisön oikeuden kanssa. Se on kuitenkin toimivaltainen esittämään kansalliselle tuomioistuimelle kaikki ne yhteisön oikeuteen kuuluvat tulkintaan liittyvät seikat, jotka saattavat auttaa kansallista tuomioistuinta sen arvioidessa tätä yhdenmukaisuutta sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa.
11 Sen vuoksi on myönnettävä, että Tribunal de commerce de Monsin esittämää ennakkoratkaisukysymystä oikein tulkittaessa mainitun tuomioistuimen puheenjohtaja haluaa tarkennusta kysymykseen, onko ETY:n perustamissopimuksen 30 artiklan kanssa - sen tarkassa merkityksessä - ristiriidassa sellainen sisällöltään yleinen kansallinen säännös, jossa kielletään sellainen tuotteen hankintahinnan tai jälleenhankintahinnan ylittävään hintaan tapahtuva myynti, joka tuottaa vain äärimmäisen vähäisen katetuoton, ja rinnastetaan se tappiolliseen myyntiin.
III - Alustava havainto
12 Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenevän periaatteen mukaan, josta se koskaan ei ole poikennut työvoiman vapaata liikkuvuutta, sijoittautumisoikeutta ja palvelujen tarjoamisen vapautta koskevissa asioissa, perustamissopimuksen kyseisiä määräyksiä (48, 52 ja 59 artikla) ei sovelleta tilanteisiin tai toimintoihin, jotka kokonaisuudessaan tapahtuvat yhden ainoan jäsenvaltion sisällä.(3)
13 Tällainen vastaava periaate ei ilmene perustamissopimuksen 30 artiklaan liittyvästä oikeuskäytännöstä, jossa kielletään jäsenvaltioita ryhtymästä tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavaan toimenpiteeseen. Asiaa koskevasta oikeuskäytännöstä voitaisiin kuitenkin päätellä, ettei yhteisöjen tuomioistuimen mukaan ole mahdollista sulkea pois 30 artiklan soveltamista vedoten annetun tilanteen tai toiminnan puhtaasti valtionsisäiseen luonteeseen, paitsi jos kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevaa asiaa sääntelee kansallinen säännös, joka koskee ainoastaan kansallisia tuotteita. Tällainen käsitys saattaisi saada tukea seuraavista näkökohdista.
Asiassa Dassonville(4) annetun tuomion mukaan, joka on yhteisöjen tuomioistuimen perustamissopimuksen 30 artiklaa koskevan oikeuskäytännön(5) vankkumaton viittauskohde, tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä pidetään kaikkia sellaisia toimenpiteitä, jotka voivat rajoittaa suoraan tai välillisesti taikka tosiasiallisesti tai mahdollisesti yhteisön sisäistä kauppaa. Tästä johtuen edellä mainittua perustamissopimuksen määräystä koskeva tulkintakysymys voidaan esittää kansallisessa tuomioistuimessa, vaikka siinä vireillä olevassa oikeudenkäynnissä olisi kysymys tilanteesta tai toiminnasta, joka ei suoranaisesti ole yhteydessä jäsenvaltioiden väliseen kauppaan; riittää, että oikeudenkäynnin yhteydessä nousee esiin sellainen kansallisen säännöksen soveltamisongelma, joka koskee sekä kansallisia että maahantuotuja tuotteita ja jonka vuoksi ei ole mahdollista ennalta käsin sulkea pois sitä mahdollisuutta, että tämä säännös olisi omiaan rajoittamaan vaikkapa vain välillisesti tai mahdollisesti jäsenvaltioiden välistä kauppaa.(6)
14 Voitaisiin kuitenkin tukea ajatusta, että siinä määrin kuin perustamissopimuksen 30 artiklan "tavoitteena on kauppatavaroiden tuonnin rajoitusten poistaminen eikä sen varmistaminen, että kansallista alkuperää olevat tavarat saavat kaikissa oloissa saman kohtelun kuin maahantuodut tavarat"(7), määrätty tilanne voi kuulua perustamissopimuksen 30 artiklan soveltamisalaan niiden tuotteiden alkuperän perusteella, joihin on väitetty kyseisessä konkreettisessa tapauksessa kohdistuneen määrätynlainen kansallinen toimenpide. Näin 30 artiklaa ei voitaisi soveltaa, mikäli se tilanne, joka on antanut aiheen kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevaan oikeudenkäyntiin, koskisi yksinomaan ja ainoastaan siinä jäsenvaltiossa tuotettuja tai valmistettuja tavaroita, jossa ne on saatettu markkinoille ja jossa kysymyksessä oleva oikeudenkäynti on syntynyt.
Tällainen näkökanta saattaisi löytää tukea oikeuskäytännöstä. Itse asiassa asiassa Oosthoek(8) annetussa tuomiossa, jossa yhteisöjen tuomioistuin antoi ennakkoratkaisun siitä, oliko ETY:n perustamissopimuksen 30 ja 34 artiklan vastaisena pidettävä sellaista kansallista lainsäädäntöä, jossa kiellettin ilmaislahjojen antaminen myynninedistämistarkoituksessa tietosanakirjan ostajille, ilmenee seuraavaa (9 kohta): "Alankomaalaisen lainsäädännön soveltamisella Alankomaissa myytäviin, siellä valmistettuihin(9) tietosanakirjoihin ei (...) ole mitään yhteyttä kauppatavaroiden maahantuontiin tai maastavientiin, eikä se siten kuulu 30 ja 34 artiklan soveltamisalaan. Joka tapauksessa silloin, kun asia koskee Alankomaissa myytäviä, Belgiassa valmistettuja tietosanakirjoja ja muissa jäsenvaltioissa myytäviä, Alankomaissa valmistettuja tietosanakirjoja on kysymys jäsenvaltioiden väliseen kauppaan liityvistä liiketoimista. Tässä suhteessa, ottaen huomioon kansallisen tuomioistuimen esittämän ennakkoratkaisukysymyksen, on arvioitava, ovatko Alakomaiden lainsäädännön kaltaiset säännökset yhteensopivia niin ETY:n perustamissopimuksen 30 artiklan kuin 34 artiklankin kanssa"(10).
15 Painotan heti, että nyt käsillä oleva asia ei auta selvittämään edellä käsiteltyjä kysymyksiä. Tämä johtuu yksinkertaisesti seuraavasta syystä. Kuten oikeuskäytännöstä ilmenee,(11) yhteisöjen tuomioistuimen suorittama, määrätyn tilanteen puhtaasti sisäisen luonteen määrittäminen voi perustua vain kansallisen tuomioistuimen esille tuomiin tosiasioihin. Tämän vuoksi, mikäli kansallinen tuomioistuin arvioi, että siinä vireillä olevaan riitakysymykseen soveltuu yhteisön oikeuden oikeussääntö, jonka tulkinnasta se pyytää ennakkoratkaisua, yhteisöjen tuomioistuin voi pitää tilannetta, jonka yhteydessä riitakysymys on syntynyt, puhtaasti sisäisenä ainoastaan silloin, kun tämä on ilmeistä niiden tosiseikkojen perusteella, jotka ilmenevät ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen päätöksestä.
Tässä tapauksessa ennakkoratkaisupyynnön sanamuodon perusteella voidaan epäillä vahvoin perustein, koskivatko ne kaupalliset toimenpiteet, joita Belgapomin nostamassa kieltokanteessa tarkoitetaan, toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevia tuotteita.(12)
Mielestäni ei kuitenkaan ole mahdollista ajatella, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämistä tosiasioista selvästi kävisi ilmi, että kysymyksessä olevat kauppatavarat olisi valmistettu Belgiassa.
16 Tämän vuoksi, vaikka yllä 14 kohdassa lausuttu periaate hyväksyttäisiin, ei tässä tapauksessa olisi mitenkään mahdollista katsoa, että tätä periaatetta soveltaen Tribunal de commerce de Monsissa vireillä oleva riita-asia on perustamissopimuksen 30 artiklan soveltamisalaan kuulumaton vain sillä perusteella, että se liittyy puhtaasti sisäiseen tilanteeseen.
IV - Yhdistetyissä asioissa Keck ja Mithouard annettu tuomio
17 Pelkkä ennakkoratkaisukysymyksen lukeminen riittää osoittamaan, kuinka tärkeitä sen kannalta ovat yhdistetyissä asioissa Keck ja Mithouard annetusta tuomiosta(13) ilmenevät periaatteet. Näin ei ole ainoastaan sen vuoksi, että siinä on kysymys ETY:n perustamissopimuksen 30 artiklan tulkintaan liittyvästä kysymyksestä, vaan myöskin siksi, että se kansallinen lainsäädäntö, jonka yhteensopivuudesta tämän perustamissopimuksen artiklan kanssa kansallinen tuomioistuin toivoo saavansa selvitystä, on ainakin ensi katsomalta ilmeisen samankaltainen sen kansallisen lainsäädännön kanssa (tappiollisen jälleenmyynnin kielto), jonka suhteen yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut 30 artiklaa yhdistetyissä asioissa Keck ja Mithouard annetussa tuomiossa.
18 Ennen kyseisissä asioissa annettua tuomiota yhteisöjen tuomioistuimelle esitettiin melko usein tulkintakysymyksiä, joissa oli kysymys perustamissopimuksen 30 artiklan suhteesta sellaisiin kansallisiin säännöksiin, joissa kiellettiin myynti kansallisen hintojensäätelyjärjestelmän avulla vahvistettuja hintoja alempaan hintaan.
Asiassa 82/77, Van Tiggele, 24.1.1978 (Kok. 1978, s. 25) antamassaan tuomiossa, joka on aikajärjestyksessä ensimmäinen tätä asiaa koskeva tuomio, yhteisöjen tuomioistuin, lähtien liikkeelle (12 kohta) jo mainitusta (ks. edellä 13 kohta) asiassa Dassonville annetussa tuomiossa esitetystä toteamuksesta, katsoi (14 kohta), että "tuonnin rajoittaminen saattoi johtua siitä, että kansallinen viranomainen oli vahvistanut hinnat tai voittomarginaalin sellaisiksi, että maahantuodut tuotteet olivat huonommassa asemassa kuin vastaavat kansalliset tuotteet joko siksi, ettei niitä saatu myydyiksi kannattavasti annetuissa olosuhteissa, tai siksi, että alemmasta valmistushinnasta saatu kilpailuetu hävisi". Tämän perusteella yhteisöjen tuomioistuin julisti sitten, että: 1) "kansallisella säännöksellä, jolla kielletään erotuksetta kansallisten tuotteiden ja maahantuotujen tuotteiden vähittäismyynti
vähittäiskauppiaan maksaman ostohinnan alittavaan hintaan, ei haittaa vain maahantuotujen tuotteiden menekkiä, eikä sitä voida siksi pitää tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä" (16 kohta); 2) "vähimmäisvoittomarginaalin vahvistaminen siten, että se on tietyn määräinen eikä sen sijaan tietty prosenttiosuus hankintahinnasta, ja sen soveltaminen erotuksetta kansallisiin ja maahantuotuihin tuotteisiin ei myöskään voi aiheuttaa maahantuotujen, mahdollisesti halvempien tuotteiden joutumista huonompaan asemaan tapauksessa, jossa voittomarginaalin määrä muodostaa suhteellisen pienen osan lopullisesta yksikköhinnasta" (17 kohta); 3) "toisin on silloin, kun on kysymys tietyn määräiseksi vahvistetusta vähimmäishinnasta, joka on - vaikka sitä sovelletaan erotuksetta kansallisiin ja maahantuotuihin tuotteisiin - omiaan aiheuttamaan sen, että maahantuotujen tuotteiden myynti joutuu epäedulliseen asemaan sen vuoksi, että niiden alempi hinta ei heijastu siihen hintaan, jolla tuotetta myydään kuluttajalle" (18 kohta).(14)
19 Joka tapauksessa se kansallinen säännös, josta esitettiin yhdistetyissä asioissa Keck ja Mithouard 30 artiklan tulkintaa koskeva kysymys, ei koskenut kieltoa myydä tuotteita kansallisen hintasäätelyjärjestelmän yhteydessä määritettyä hintaa alempaan hintaan, vaan kysymys oli sellaisen myyntimenetelmän käytön kieltämisestä (joka kohdistui niin tukkukauppiaisiin kuin vähittäiskauppiaisiinkin), jossa tuote myytiin ostohintaa alemmalla hinnalla. Yhteisöjen tuomioistuinta pyydettiin tällöin päättämään, soveltuiko tuohon tapaukseen ja missä määrin, asiassa Oosthoek(15) annetusta tuomiosta ilmenevä periaate, jonka mukaan (15 kohta) lainsäädäntö, jolla rajoitetaan tiettyjä mainostamis- ja myynninedistämistapoja tai kielletään ne, ei vaikuta suoranaisesti maahantuontiin, mutta voi silti olla luonteeltaan tämän määrää rajoittava, koska ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että "se, että kyseisen toimijan on joko pakko omaksua erilaisia mainostamis- tai myynninedistämiskeinoja kussakin jäsenvaltioissa, taikka hylätä erityisen tehokkaana pitämänsä keino, voi rajoittaa tuontia, vaikka tällaista lainsäädäntöä sovellettaisiin erotuksetta kotimaisiin tuotteisiin ja maahantuotuihin tuotteisiin".
20 Yhteisöjen tuomioistuin käytti hyväkseen tilaisuutta tulkita uudelleen 30 artiklaa, ja tämän uudelleen tulkinnan seuraukset ovat erityisen merkittäviä sen vuoksi (eikä tuomion sisältö jätä tässä suhteessa epäilyksen varaa), että oikeuskäytäntöä muutettiin tietoisesti ja harkitusti.
21 Asiassa Dassonville annetussa tuomiossa esitetty, edellä mainittu lausuma (ks. edellä 13 kohta) on otettava tässäkin lähtökohdaksi. Yhteisöjen tuomioistuin vahvistaa (11 kohta), että perustamissopimuksen 30 artiklassa tarkoitetun "määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä on pidettävä jokaista sellaista toimenpidettä, joka voi rajoittaa suoraan tai välillisesti taikka tosiasiallisesti tai mahdollisesti jäsenvaltioiden välistä kauppaa". Se toteaa tämän jälkeen (12 ja 13 kohta), että "sellaisella kansallisella lainsäädännöllä, jolla kielletään yleisesti tappiollinen jälleenmyynti, ei ole tarkoituksena säännellä jäsenvaltioiden välistä kauppaa", mutta se voi olla omiaan "rajoittamaan menekkiä ja tästä johtuen muista jäsenvaltioista peräisin olevien tuotteiden menekkiä, koska sillä kielletään toimijoilta tietty myynninedistämiskeino". Lopuksi se kysyy 13 kohdan viimeisessä virkkeessä, riittääkö tämä mahdollisuus siihen, että kysymyksessä oleva lainsäädäntö luokiteltaisiin tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavaksi toimenpiteeksi. Ilmaistessaan epäilyksen siitä, voiko sellaisella lainsäädännöllä, joka on omiaan rajoittamaan toisista jäsenvaltioista peräisin olevien tuotteiden menekkiä, olla vaikutusta tuontiin ja voiko se siten kuulua 30 artiklan soveltamisalaan, yhteisöjen tuomioistuin tuo jo esille sen seikan, johon oikeuskäytännön muuttuminen perustuu.
22 Yhteisöjen tuomioistuin aloittaa muutokseen johtaneiden syiden tarkastelun tuomalla esille eron yhtäältä niiden rajoittavien kansallisten säännösten välillä, jotka koskevat toisista jäsenvaltioista maahantuoduille ja niissä laillisesti valmistetuille ja markkinoille saatetuille tavaroille asetettavia edellytyksiä (nimitystä, muotoa, kokoa, painoa, koostumusta, jne.), ja toisaalta sellaisten kansallisten säännösten välillä, joilla rajoitetaan tiettyjä myyntijärjestelyjä tai kielletään ne. Yhteisöjen tuomioistuin, viitaten nimenomaisesti asiassa Cassis de Dijon(16) annettuun tuomioon, katsoo (15 kohta) ensimmäiseen ryhmään kuuluvien kansallisten säännösten - vaikka niitä sovellettaisiinkin erotuksetta kaikkiin tuotteisiin - olevan 30 artiklassa kiellettyjä, vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä, paitsi jos tämä soveltaminen on perusteltua sellaisen yleistä etua koskevan tavoitteen saavuttamiseksi, jolla on etusija tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen nähden. Sen sijaan, mitä tulee toiseen ryhmään kuuluviin kansallisiin säännöksiin, yhteisöjen tuomioistuin katsoo (16 kohta), että tällaisen kansallisen säännöksen soveltaminen, "tähänastisesta oikeuskäytännöstä poiketen ... ei rajoita ... suoraan tai välillisesti, tosiasiallisesti tai mahdollisesti jäsenvaltioiden välistä kauppaa", edellyttäen, että a) niitä sovelletaan kaikkiin asianomaisiin toimijoihin, jotka harjoittavat toimintaansa jäsenvaltion alueella ja b) niillä on oikeudellisesti ja tosiasiallisesti sama vaikutus kotimaisten ja toisista jäsenvaltioista peräisin olevien tuotteiden markkinointiin. Itse asiassa yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että "jos nämä edellytykset täyttyvät, tällaisten säännösten soveltaminen sellaisten toisesta jäsenvaltiosta maahantuotujen tuotteiden myyntiin, jotka ovat tämän valtion säännösten mukaisia, ei voi estää näiden tuotteiden markkinoille pääsyä tai rajoittaa sitä enempää näiden kuin kotimaistenkaan tuotteiden osalta" (17 kohta).
23 Yhteisöjen tuomioistuin päätyy siis ehdottomaan, "ontologiseen" erotteluun: kansallisilla rajoittavilla säännöksillä, joissa säädetään muista jäsenvaltiosta peräisin oleville tavaroille asetettavista vaatimuksista ja jotka viittaavat itse jäsenvaltioiden välisen kaupan kohteeseen, luodaan jo niiden luonteenkin puolesta esteitä sanotulle kaupalle. Sen sijaan sellaiset kansalliset säännökset, joilla kielletään tai rajoitetaan tiettyjä myyntijärjestelyjä siltä osin kuin niissä on kysymys vain toisista jäsenvaltioista peräisin olevien tuotteiden myyntiehdoista ja -olosuhteista, eivät ole luonteeltaan sellaisia, että ne vaikuttaisivat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
Mikäli yhdistetyissä asioissa Keck ja Mithouard annettua tuomiota verrataan asiassa Oosthoek annetun tuomion edellä mainittuun kohtaan (ks. edellä 19 kohta), voidaan järkevästi tehdä sellainen johtopäätös, että yhteisöjen tuomioistuin myöntää "tähänastisesta oikeuskäytännöstä poiketen", että se mahdollisuus, että tiettyjen myyntijärjestelyjen kieltäminen tai rajoittaminen vaikuttaa kysymyksessä olevien toimijoiden käyttäytymiseen siten, että tällä toimenpiteellä on kielteisiä vaikutuksia jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, on niin kaukainen ja epävarma, ettei sen perusteella voida katsoa, että kysymyksessä olevat kansalliset säännökset olisivat vaikkapa vain välillisessä tai mahdollisessa yhteydessä mahdollisiin tuontia rajoittaviin vaikutuksiin.(17)
24 Edellä esitetystä ilmenee, että kansallinen säännös, jolla kielletään tai rajoitetaan tiettyjä myyntijärjestelyjä, ei pääsääntöisesti ole pidettävä tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä. Joka tapauksessa jotta säännöksen jäsenvaltioiden välisen kaupan kannalta haitatonta luonnetta koskeva tutkimus saataisiin päätökseen, on aiheellista tutkia yhtäältä, soveltuuko säännös kaikkiin jäsenvaltion alueella toimintaansa harjoittaviin toimijoihin, ja toisaalta, vaikuttaako se samalla tavalla, niin oikeudellisesti kuin tosiasiallisestikin, kansallisten ja toisista jäsenvaltioista peräisin olevien tuotteiden markkinoille saattamiseen.
25 Sen enempää säännöksen henkilöllisen soveltamisalan tutkiminen kuin sen tavan tutkiminen, jolla se oikeudellisesti vaikuttaa kansallisten tuotteiden markkinointiin verrattuna maahantuotujen tuotteiden markkinointiin, ei voi mielestäni aiheuttaa ylitsepääsemättömiä vaikeuksia, kun sovelletaan yhdistetyissä asioissa Keck ja Mithouard annetusta tuomiosta ilmeneviä oikeusohjeita. On kuitenkin huomattava, että jotta näitä kahta kysymystä voitaisiin tutkia tehokkaasti ja perinpohjaisesti, ei pidä kiinnittää huomiota ainoastaan säännöksen sanamuotoon vaan myöskin sen tarkoitukseen ja rakenteeseen asettamalla säännös, siinä määrin kuin mahdollista, sen suuremman säännöskokonaisuuden yhteyteen, johon se kuuluu.
26 Vaikeudet ovat paljon suuremmat silloin, kun on tarkoitus tutkia, vaikuttaako kansallinen säännös tosiasiallisesti samalla tavalla kansallisten tuotteiden ja maahantuotujen tuotteiden markkinointiin. Nämä vaikeudet eivät koske tarkasteltavana olevan kohteen paikantamista: tässä tutkimuksen vaiheessa on itse asiassa tutkittava luodaanko säännöksellä, jossa ei tehdä eroa yhtäältä kansallisten toimijoiden ja toisaalta toisista jäsenvaltioista peräisin olevien toimijoiden välillä,
ja jolla ei vaikuteta oikeudellisesti eri tavalla maahantuotujen tuotteiden markkinointiin ja kansallisten tuotteiden markkinointiin, kansallisille tuotteille suotuisammat markkinointiedellytykset silloin, kun tätä säännöstä sovelletaan käytännössä.
Tässä tutkimuksessa käytettävä menetelmä ei kuitenkaan ole ollenkaan itsestään selvä; sen enempää yhdistetyissä asioissa Keck ja Mithouard annettu tuomio kuin sen jälkeenkään annetut tuomiot, joissa on sovellettu sen periaatteita,(18) eivät anna varmaa johdatusta tässä suhteessa.
27 Mielestäni on varmaa, että voidaksemme riittävästi eriyttää tietyn säännön käytännön vaikutuksen tutkimisen sen oikeudellisen vaikutuksen tutkimisesta, emme voi edetä muutoin kuin ottamalla avuksi tiettyjä oletuksia, jotka koskevat niitä tosiasiallisia edellytyksiä, joiden täyttyessä tutkittavana olevaa säännöstä voidaan soveltaa. Silloin on kuitenkin vaarana, että tutkimuksessa päädytään tilanteiden loputtomaan tarkasteluun, jonka yhteydessä toimenpiteen oikeudellisesti neutraalia luonnetta voitaisiin horjuttaa pelkästään muotoilemalla keinotekoisia ja tilastollisesti merkityksettömiä olettamia.
28 Näillä perusteilla katson, että kansallisen toimenpiteen käytännön vaikutuksia on tutkittava tästä näkökulmasta ottaen huomioon asioiden normaali kulku.(19) Tämän vuoksi yhteisöjen tuomioistuimelle niin ennakkoratkaisupyynnössä kuin esitetyissä kirjallisissa huomautuksissakin esitettyjä tosiasioita on tarkasteltava tästä näkökulmasta käsin.(20)
V - Vastaus esitettyyn ennakkoratkaisukysymykseen
29 On kiistämätöntä, että Tribunal de commerce de Monsin puheenjohtajan tekemässä ennakkoratkaisukysymyksessä kuvatussa lainsäädännössä ei määrätä niistä ehdoista, jotka jäsenvaltioista peräisin olevien tuotteiden on täytettävä. Voidaanko kuitenkin katsoa, että tällaisessa lainsäädännössä kielletään tietty "myyntijärjestely"?
30 Mielestäni vastaus voi olla vain myöntävä. Säännöstö, johon ennakkoratkaisupyynnössä viitataan ja jossa kielletään yleisesti myymästä tai tarjoamasta myytäväksi tavaroita sellaiseen hintaan joka, vaikka ylittääkin hankintahinnan, tuottaa vain äärimmäisen vähäisen katetuoton, koskee todellisuudessa niitä ehtoja, joilla tavaroiden myynti sallitaan, ja tämän vuoksi sillä kielletään tietty "myyntijärjestely" yhdistetyissä asioissa Keck ja Mithouard annetussa tuomiossa tarkoitetussa mielessä.
31 ITM ja Vocarex vetoavat siihen (ks. niiden yhteisöjen tuomioistuimelle esittämät huomautukset alkaen s. 8, erityisesti s. 10), että asiassa Keck ja Mithouard annetussa tuomiossa tarkoitettuina myyntijärjestelyinä on pidettävä vain erityisiä myyntijärjestelyjä, eikä näihin edellä mainittujen yhtiöiden mukaan kuulu myynnin voittomarginaali, sillä juuri tämän seikan olemassaolo, vaikka kysymys olisi hyvinkin pienestä voittomarginaalista, muodostaa "myynnin olemuksen".
Tätä perustelua ei voida hyväksyä. Tämä ei johdu yksistään siitä, että ärimmäisen vähäistä voittomarginaalia, jota ennakkoratkaisupyynnön sisältäneessä päätöksessä mainitussa säännöksessä tarkoitetaan, ei voida pitää "myynnin olemuksena", vaan ennen kaikkea siitä, ettei
asiassa Keck ja Mithouard annetun tuomion sanamuoto eikä sisältö salli erottelua sellaisten "erikoislaatuisten" myyntijärjestelyjen, joiden kieltäminen tai rajoittaminen ei kuuluisi perustamissopimuksen 30 artiklan soveltamisalaan, ja sellaisten "tavallisten" myyntijärjestelyjen välillä, joiden kieltämistä tai rajoittamista voitaisiin pitää tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä. Yhteisöjen tuomioistuin on sitä paitsi yhdistetyissä asioissa Keck ja Mithouard annetun tuomion jälkeen antamissaan tuomioissa pitänyt "myyntijärjestelyjä" koskevina säännöksinä sellaisia kansallisia säännöksiä, jotka koskivat aivan muita seikkoja kuin epätavallisia tai erikoislaatuisia myyntijärjestelyjä, katsoen, etteivät ne kuuluneet 30 artiklan soveltamisalaan.(21)
32 Ei voida kuitenkaan lopullisesti olla sitä mieltä, että säännös, johon ennakkoratkaisupyynnön sisältävässä päätöksessä viitataan, ei kuulu perustamissopimuksen 30 artiklan soveltamisalaan ennen kuin on tutkittu yhtäältä, sovelletaanko sitä kaikkiin kansallisella alueella toimintaansa harjoittaviin toimijoihin ja toisaalta, vaikuttaako se samalla tavalla niin oikeudellisesti kuin tosiasiallisestikin kansallisten ja maahantuotujen tuotteiden myyntiin.
33 Riidanalaista kieltoa sovelletaan jokaiseen kauppiaaseen, joka harjoittaa myyntitoimintaa Belgiassa, riippumatta tämän kansallisuudesta,(22) eli ilmeisesti sekä tukkukauppiaisiin niiden myydessä vähittäiskauppiaille että näihin viimeksi mainittuhin silloin, kun ne myyvät kuluttajille, sillä laissa ei ole tehty erottelua näiden välillä.(23)
Säännöksen sanamuodosta, jossa viitataan sellaiseen myyntiin tai myytäväksi tarjoamiseen, joka hankintahintaan (tai jälleenhankintahintaan) verrattuna tuottaa vain äärimmäisen vähäisen katetuoton, ilmenee selkeästi, että kielto ei koske myydyn tuotteen tuottajan tai valmistajan suorittamaa myyntiä, edellyttäen tässä tapauksessa tietenkin, että edeltävää hankintaa ei ole. Tällä seikalla ei kuitenkaan voi olla vähäisintäkään merkitystä silloin, kun säännöstä tarkastellaan perustamissopimuksen 30 artiklan perusteella, koska kielto ei missään tapauksessa kohdistu belgialaisiin tuottajiin tai valmistajiin eikä tätä enempää sellaisiin muiden jäsenvaltioiden kansalaisiin, jotka Belgiassa myyvät tuottamiaan tai valmistamiaan tavaroita.(24) On ilmeistä, että yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa päättää siitä, onko erottelu yhtäältä tukkukauppiaiden ja vähittäiskauppiaiden ja toisaalta tuottajien ja valmistajien välillä yhteensopimaton valtion sisäisen oikeuden yhdenvertaisuusperiaatteen kanssa (kysymys, jolla ei ole liittymäkohtaa perustamissopimuksen 30 artiklan soveltamisalan tai yleisesti ottaen yhteisön oikeuden kanssa).(25)
34 Seuraavaksi on kysyttävä, vaikuttaako tutkittavana ollut lainsäädäntö samalla tavalla oikeudellisesti ja tosiasiallisesti kansallisten ja muista jäsenvaltioista peräisin olevien tuotteiden markkinointiin.
Olen sitä mieltä, että vastauksen on oltava myöntävä. Itse säännöstöstä tai sen tekstiyhteydestäkään ei aiheudu, että siinä määrätty kielto vaikuttaisi oikeudellisesti eri tavoin maahantuotujen tuotteiden markkinointiin kuin se vaikuttaa kansallisten tuotteiden markkinointiin, eikä toisaalta mikään seikka oikeuta päättelemään, että riidanalainen kielto voisi normaalitapauksissa tosiasiallisesti aiheuttaa syrjintää edellä esitetyssä mielessä.(26)
35 Tämän viimeksi esitetyn näkökohdan osalta ITM ja Vocarex viittaavat siihen, että tarkasteltavana oleva kansallinen toimenpide vaikuttaa enemmän muista jäsenvaltioista peräisin olevien kuin kansallisten tuotteiden markkinointiin, koska
a) Maahantuotujen tuotteiden markkinoille saattaminen aiheuttaa suurempia kustannuksia kuin kansallisten tuotteiden markkinoille saattaminen (kuljetus- ja varastointikustannukset ym.). Tämän vuoksi maahantuodut tuotteet myydään pienemmällä voittomarginaalilla kuin kansalliset tuotteet ja niiden myynti kuuluu useammin riidanalaisen säännöksen soveltamisalaan.
b) Sellaisen tässä tapauksessa kysymyksessä olevan myynninedistämiskeinon kieltäminen, joka koskee äärimmäisen vähäisellä voittomarginaalilla tapahtuvaa myyntiä, koskee pääasiallisesti maahantuotuja tuotteita, joiden osalta on enemmän tarvetta käyttää hyväksi tämäntyyppisiä menetelmiä kuin kansallisten tuotteiden osalta.
c) Säädetyssä kiellossa, joka koskee ainoastaan tukku- ja vähittäiskauppiaita, sallitaan se, että kansalliset tuottajat myyvät tuotteitaan äärimmäisen pienellä voittomarginaalilla. Näin ne tuottajat, jotka ovat sijoittautuneet toiseen jäsenvaltioon, ovat huonommassa asemassa kuin kansalliset tuottajat, sillä voidakseen jaella tuotteitaan niiden täytyy yleensä käyttää apunaan sellaisten välittäjien palveluja, jotka eivät edellä mainitun kiellon vuoksi voi edistää näiden tuotteiden myyntiä kuluttajille käyttämällä riidanalaista myynninedistämismenetelmää.
36 Mielestäni yksikään näistä perusteluista ei kestä lähempää tarkastelua erityisesti seuraavista syistä:
a) Ennakkoratkaisupyynnön sisältävässä päätöksessä tarkoitettu sääntö rinnastaa tappiolliseen myyntiin myynnin äärimmäisen vähäisellä voittomarginaalilla, kun otetaan huomioon tuotteen hankintahinta (tai jälleenhankintahinta) sekä yhteiskustannukset. Tämän vuoksi toisista jäsenvaltioista peräisin olevien tuotteiden markkinoille saattamisesta aiheutuneet, mahdollisesti korkeammat kustannukset otetaan huomioon silloin, kun on kysymys sen seikan määrittämisestä, onko näiden tuotteiden myynnin voittomarginaali äärimmäisen pieni vai ei, eikä näitä tuotteita aseteta tältä kannalta katsoen kansallisia tuotteita epäedullisempaan asemaan.
b) Yhdistetyissä asioissa Keck ja Mithouard annetun tuomion 13, 16 ja 18 kohdasta ilmenee selkeästi, ettei sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa kielletään tappiolla tapahtuva myynti myynninedistämiskeinona, vaikuta enempää muista jäsenvaltiosta peräisin olevien tuotteiden markkinoille saattamiseen kuin kansallisten tuotteiden markkinoille saattamiseen. Yhteisöjen tuomioistuin on tehnyt eräiden mainostamiskeinojen kieltoa koskevia samanlaisia päätelmiä edellä mainituissa (ks. ed. alaviite 18) asioissa Hünermund ym. (20-23 kohta) ja Leclerc-Siplec (20-23 kohta) annetuissa tuomioissa. Näistä tuomioista johtuu aivan selvästi, että yhteisöjen tuomioistuin ei pidä toisen jäsenvaltion markkinoille pääsyä helpottavien myynninedistämiskeinojen lisääntynyttä käyttötarvetta sellaisena seikkana, joka on omiaan voimistamaan yllä mainittujen kieltojen vaikutuksia maahantuotujen tuotteiden markkinoille saattamiseen.
c) Jos tuottajat, taatakseen sen, että niiden tuotteet ovat toisen jäsenvaltion kuluttajien saatavilla, käyttävät yleensä välittäjien palveluja (tukkukauppiaita tai vähittäiskauppiaita), nykyaikaisen markkinajärjestelmän asettamat vaatimukset johtavat yleensä siihen, että kansalliset tuottajat käyttävät samalla tavoin tuotteidensa jakeluun välittäjien palveluja (tukkukauppiaita tai ainakin vähittäiskauppiaita). Tästä johtuen se mahdollisuus, että tarkastelunalaisella säännöksellä vaikutetaan enemmän maahantuotujen kuin kansallisen tuottajan kuluttajille suoraan myymien tuotteiden markkinoille saattamiseen, ei riitä siihen, että riidanalaista kieltoa voitaisiin pitää sellaisena, että se olisi tavallisissa tapauksissa omiaan haittaamaan enemmän muista jäsenvaltioista peräisin olevien kuin kansallisten tuotteiden markkinoille saattamista.
37 Näiden seikkojen perusteella sellainen kansallinen lainsäädäntö, jota ennakkoratkaisupyynnön käsittävässä päätöksessä tarkoitetaan ja jossa kielletään yleisesti myynti äärimmäisen pienellä voittomarginaalilla, ei kuulu perustamissopimuksen 30 artiklan soveltamisalaan, sillä esitettyjen seikkojen mukaan tätä säännöstöä sovelletaan kaikkiin kansallisella alueella toimintaansa harjoittaviin toimijoihin ja se vaikuttaa samalla tavalla, niin oikeudellisesti kuin tosiasiallisestikin, sekä kansallisten että maahantuotujen tuotteiden markkinointiin.
38 Mikäli yhteisöjen tuomioistuin katsoisi edellä esitetyn vastaisesti, että edellä mainittua lainsäädäntöä on pidettävä tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä, olisi tällöin tiedettävä, voidaanko tämän lainsäädännön perustelemiseksi vedota pakottaviin vaatimuksiin siten, että tällöin noudatetaan suhteellisuusperiaatetta. Kuten itse asiassa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Cassis de Dijon(27) antaman tuomion jälkeen kehittämästä vakiintuneesta oikeuskäytännöstä käy ilmi, sellainen kansallinen säännöstö, jota erotuksetta sovelletaan kansallisiin ja maahantuotuihin tuotteisiin ja joka kuuluu perustamissopimuksen 30 artiklan soveltamisalaan sen vuoksi, että se muodostaa tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavan toimenpiteen, voi olla sallittu, jos a) sillä pyritään yhteisön oikeuden kannalta sallittuun tavoitteeseen, jolla voi olla etusija tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen nähden; b) se on sovelias keino kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi ja c) se on välttämätön tämän tavoitteen saavuttamiseksi siinä mielessä, ettei sitä voitaisi saavuttaa muiden, jäsenvaltioiden välistä kauppaa vähemmän rajoittavien toimenpiteiden avulla.
39 Täydellisyyden vuoksi tutkin lyhyesti seuraavissa kohdissa, voidaanko ennakkoratkaisupyynnön sisältävässä päätöksessä tarkoitettua säännöstä, mikäli sen katsottaisiin kuuluvan perustamissopimuksen 30 artiklan soveltamisalaan, pitää perusteltuna edellä esitetyssä mielessä.
Ennakkoratkaisupyynnön sisältävästä päätöksestä ilmenee epäsuorasti, että kiellolla myydä tai tarjota myytäväksi tuotteita äärimmäisen pienellä voittomarginaalilla pyritään yhtäältä takaamaan rehelliset kilpailuolosuhteet ja toisaalta suojelemaan kuluttajien etuja. Näyttää siis siltä, että kansallisen lainsäätäjän tarkoituksena on estää se, että edellä mainittua myyntitapaa käytettäisiin niiden kilpailijoiden eliminoimiseen, joiden on mahdotonta myydä tai tarjota myytäväksi samoja tuotteita tuohon hintaan, ja että myyntitapaa käytettäisiin myynnin jossakin vaiheessa keinona kiinnittää kuluttajien huomio tarjoamalla näille "houkutukseksi" tuotteita äärimmäisen pienellä voittomarginaalilla siten, että tämän avulla kuluttajat johdatellaan ostamaan muita tuotteita normaalia korkeammilla hinnoilla edellä mainitun alhaisen hinnan vaikutuksen tasoittamiseksi.(28)
40 Ei ole epäilystäkään siitä, etteivätkö kyseiset kaksi tavoitetta kuuluisi sellaisten tavoitteiden joukkoon, joilla voidaan periaatteessa perustella perustamissopimuksen 30 artiklassa tarkoitetun vaikutukseltaan vastaavan toimenpiteen käyttöönotto.(29) Riidanalaista kieltoa voidaan muutoin, huomioon ottaen sen yleinen luonne, pitää tehokkaana keinona kysymyksessä olevien tavoitteiden saavuttamiseksi. Juuri sen yleisen luonteen vuoksi herää kuitenkin kysymys, onko se välttämätön kaikessa laajuudessaan edellä mainittujen, periaatteessa sallittujen tavoitteiden toteuttamiseksi.
Vastauksen tähän viimeiseen kysymykseen olisi mielestäni oltava kieltävä seuraavista syistä:
a) Äärimmäisen vähäisellä voittomarginaalilla tapahtuvan myynnin olisi oltava jatkuvaa ja järjestelmällistä, jotta sen voitaisiin katsoa olevan luonteeltaan kilpailua rajoittava. Kilpailun vääristymisen estämiseksi ei edellä mainitun kaltaista myyntijärjestelyä ole tarpeen kieltää niin yleisluontoisesti, että kielto kattaa myöskin tilanteet, joissa tämän myyntijärjestelyn käyttämiseen liittyvät olosuhteet (esimerkiksi yksittäinen tai ajallisesti rajallinen soveltaminen) ovat sellaiset, ettei kilpailulle aiheudu haitallisia seurauksia.
b) Myynti äärimmäisen pienellä voittomarginaalilla ei tietenkään voi muodostaa "ansaa" kuluttajalle muutoin kuin vähittäismyyntivaiheessa. Pelkkä kuluttajien suojeleminen ei tämän vuoksi tee tarpeelliseksi tämän myyntijärjestelyn kieltämistä myös tuotteiden vähittäismyyntiä edeltävien markkinointivaiheiden aikana.
Ratkaisuehdotus
Ottaen huomioon kaikki esittämäni näkökohdat ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin antaisi esitettyyn ennakkoratkaisukysymykseen seuraavanlaisen vastauksen:
"ETY:n perustamissopimuksen 30 artiklaa ei sovelleta kansalliseen, sisällöltään yleiseen säännökseen, jossa kielletään tappiolliseen myyntiin rinnastettavana myyntinä myynti sellaisella hinnalla, joka - vaikkakin ylittää tuotteen hankintahinnan - tuottaa kuitenkin vain äärimmäisen vähäisen katetuoton, jos - kuten kyseessä olevassa asiassa - tätä säännöstä sovelletaan kaikkiin jäsenvaltion alueella toimiviin toimijoihin (tukku- sekä vähittäiskauppiaisiin), ja sillä on oikeudellisesti ja tosiasiallisesti sama vaikutus sekä kotimaisten että muista jäsenvaltioista peräisin olevien tuotteiden markkinointiin."
(1) - Moniteur belge 29.8.1991, s. 18712.
(2) - Ks. asia C-438/92, Rustica Semences, tuomio 14.7.1994 (Kok. 1994, s. I-3519, 10 kohta), asia C-131/191, "K" Line Air Service Europe, tuomio 9.7.1992 (Kok. 1992, s. I-4513, 10 kohta) ja asia 215/87, Schumacher, tuomio 7.3.1989 (Kok. 1989, s. 617, 6 kohta).
(3) - Tätä osoittavat viimeaikaisessa oikeuskäytännössä yhdistetyt asiat C-29/94-C-35/94, Aubertin ym., tuomiot 16.2.1995, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa, 9-11 kohta, asia C-23/93, TV 10, tuomio 5.10.1994 (Kok. 1994, s. I-4795, 14 kohta) ja asia C-379/92, Peralta, tuomio 14.7.1994 (Kok. 1994, s. I-3453, 27-29 kohta).
(4) - Asia 8/74, tuomio 11.7.1974 (Kok. 1974, s. 837, 5 kohta).
(5) - Ks. viimeksi asia C-412/93, Leclerc-Siplec, tuomio 9.2.1995 (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa, 18 kohta).
(6) - Yhdistetyissä asioissa C-363/93 ja 407/93-411/93, Lancry ym., tuomio 9.8.1994 (Kok. 1994, s. I-3957) annettu tuomio on tässä suhteessa kiinnostava. Tästä tuomiosta (jossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että Ranskan merentakaisilla alueilla käytössä ollut meritullijärjestelmä oli ristiriidassa perustamissopimuksen 9 ja sitä seuraavien artikloiden kanssa sen vuoksi, että tämä vero koski muista jäsenvaltioista näille alueille tuotuja kauppatavaroita, ja että sitä perittiin näille alueille saman jäsenvaltion muulta alueelta tuoduista kauppatavaroista) ilmenee (30 kohdasta), että sellaisen veron periminen, joka luonteeltaan vastasi meritullia, voitiin luokitella puhtaasti sisäiseksi vain siinä tapauksessa, että tätä veroa perittiin yksinomaan tuotteista, jotka olivat peräisin samasta jäsenvaltiosta. Julkisasiamies Tesauro kannatti ajatusta, jonka mukaan edellä mainitun kaltaisten verojen periminen, siinä määrin kuin ne kohdistuivat saman jäsenvaltion muulta alueelta peräisin oleviin kauppatavaroihin, ei kuulunut perustamissopimuksen 9 ja sitä seuraavien artikloiden soveltamisalaan, painottaen (ks. hänen lausuntonsa 18 kohdan loppuosa), että tällainen tilanne "ei ole oleellinen yhteisön oikeuden kannalta, kuten ei myöskään mikään sellainen tilanne, jonka kaikki ainekset ovat peräisin yhdestä ainoasta jäsenvaltiosta".
(7) - Ks. asia 355/85, Cognet, tuomio 23.10.1986 (Kok. 1986, s. 3231, 10 kohta).
(8) - Ks. asia 286/81, tuomio 15.12.1982 (Kok. 1982, s. 4575).
(9) - Kursivointi kirjoittajan.
(10) - Julkisasiamies Tesauro on esittänyt yhdistetyissä asioissa Lancry ym. (ks. edellä alaviite 6, tuomio 9.8.1994) antamassaan ratkaisuehdotuksessa (20-25 kohta) samasta näkökulmasta vastaavanlaisen yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön analyysin, josta ilmenee, ettei se, että kansallinen toimenpide määritellään perussopimuksen 30 artiklassa tarkoitetuksi vaikutukseltaan vastaavaksi toimenpiteeksi, tarkoita välttämättä sitä, että mainittua säännöstä on mahdotonta soveltaa kansallisiin tuotteisiin.
(11) - Ks edellä 14 kohdassa mainittu tuomio TV 10, kuten myös asiat C-153/91, Petit, tuomio 22.9.1992 (Kok. 1992, s. I-4973, 8 kohta), C-41/90, Höffner ja Elser, tuomio 23.4.1991 (Kok. 1991, s. I-1979, 37 kohta) ja 52/79, Debauve ym., tuomio 18.3.1980 (Kok. 1980, s. 833, 9 kohta).
(12) - Näitä epäilyjä vahvistaa eräs ITM:n ja Vocarexin yhteisöjen tuomioistuimelle jättämä asiakirja, joka liittyy niiden esittämiin huomautuksiin (nro 6). Tästä asiakirjasta, johon mainitut yhtiöt ovat vedonneet erään sellaisen perustelun tueksi, jolla ei ole yhteyttä nyt käsiteltävään kysymykseen, ilmenee, että belgialainen perunantuotanto ylittää sisäisen kulutuksen ja että melkein kaikki Belgiassa tuotetut perunat ovat Bintjes-lajiketta (jota olivat myös Vocarexin myymälässä myydyt perunat).
(13) - Yhdistetyt asiat C-267/91 ja 268/91, tuomio 24.11.1993 (Kok. 1993, s. I-6097).
(14) - Ks. tältä osin asia 78/82, komissio v. Italia, tuomio 7.6.1983 (Kok. 1983, s. 1955, 16 kohta), asia 231/83, Cullet, tuomio 29.1.1985 (Kok. 1985, s. 305, 23 ja sitä seuraavat kohdat) ja asia C-287/89, komissio v. Belgia, tuomio 7.5.1991 (Kok. 1991, s. I-2233, 21, 24 ja 28 kohta), kuten myös asiat 80/85 ja 159/85, Edah, tuomio 13.11.1986 (Kok. 1986, s. 3359, 10 ja sitä seuraavat kohdat).
(15) - Ed. alaviitteessä 8 mainittu tuomio. Ks. myös asia 382/87, Buet, tuomio 16.5.1989 (Kok. 1989, s. 1235, 7 ja 8 kohta), asia 362/88, GB-Inno-BM, tuomio 7.3.1990 (Kok. 1990, s. I-667, 7 kohta), asia C-239/90, Boscher, tuomio 30.4.1991 (Kok. 1991, s. I-2023, 14 kohta) ja asia C-126/91, Yves Rocher, tuomio 18.5.1993 (Kok. 1993, s. I-2361, 10 kohta).
(16) - Asia 120/78, Rewe-Zentral, tuomio 20.2.1979 (Kok. 1979, s. 649).
(17) - Olen sitä mieltä, että merkitystä on myös sillä, että asiassa Peralta annetussa tuomiossa, joka on annettu yhdistetyissä asioissa Keck ja Mithouard annetun tuomion jälkeen, yhteisöjen tuomioistuin, jolta oli pyydetty ennakkoratkaisua sellaisen italialaisen, kemiallisten aineiden mereenlaskemisen kieltävän säännöstön yhteensopivuudesta perustamissopimuksen 30 artiklan kanssa, jossa edellytettiin italialaisilta aluksilta kalliita varusteita ja olisi ollut omiaan aiheuttamaan Italiaan tuotavien kemiallisten tuotteiden kallistumisen, vastasi (24 kohta), "että sellainen säännöstö, josta riidanalaisessa asiassa on kysymys, ei erottele vietyjä aineita niiden alkuperän mukaan, ettei sen tavoitteena ole jäsenvaltioiden välisen kaupan sääntely ja että rajoittavat vaikutukset, joita sillä saattaisi olla tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen, ovat liian sattumanvaraisia ja välillisiä, jotta siitä ilmenevää velvoitetta voitaisiin pitää jäsenvaltioiden välisen kaupan esteenä (ks. asiat C-69/88, Krantz, tuomio 7.3.1990, Kok. 1990, s. I-583, 11 kohta ja C-93/92, CMC Motorradcenter, tuomio 13.10.1993, Kok. 1993, s. I-5009, 12 kohta)" (kursivointi kirjoittajan). On kuitenkin huomattava, että kansallista säännöstä, jonka suhteen yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut 30 artiklaa edellä mainitussa tuomiossa, ei säännöksen jäsenvaltioiden väliseen kauppaan aiheuttamien vaikutusten osalta voida sijoittaa kumpaankaan asiassa Keck ja Mithouard annetusta tuomiosta ilmenevään, kansallisia säännöksiä koskevaan ryhmään.
(18) - Ks. asia C-292/92, Hünermund ym., tuomio 15.12.1993 (Kok. 1993, s. I-6787), yhdistetyt asiat C-401/92 ja 402/92, Tankstation 't Heukske ja Boermans, tuomio 2.6.1994 (Kok. 1994, s. I-2199), yhdistetyt asiat C-69/93 ja 258/93, Punto Casa ja PPV, tuomio 2.6.1994 (Kok. 1994, s. I-2355) ja ed. alaviitteessä 5 mainitussa asiassa Leclerc-Siplec, 9.2.1995 annettu tuomio.
(19) - Näin tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä ei voitaisi pitää säännöstä, joka on neutraali henkilöllisen soveltamisalansa ja sen oikeudellisen vaikutuksen osalta, joka sillä on
suhteessa tuotteiden markkinoille saattamiseen ja joka voisi täysin kuvitteellisessa tapauksessa vaikuttaa tosiasiallisesti eri tavoin maahantuotujen tuotteiden kuin kansallisten tuotteiden markkinoille saattamiseen. Mielestäni tämä havainto perustuu samaan logiikkaan, joka ilmenee asiassa Peralta annetun tuomion em. 24 kohdasta (ks. alaviite 17).
(20) - Erilaisesta lähestymistavasta sen vaikutuksen arviointiin, joka kansallisella säännöksellä tosiasiallisesti on kansallisten tuotteiden ja maahantuotujen tuotteiden markkinoille saattamiseen, ks. julkisasiamies Van Gervenin edellä alaviitteessä 18 mainittuihin yhdistettyihin asioihin Tankstation 't Heukske ja Boermans liittyvän ratkaisuehdotuksen 23 ja 24 kohta, joista yhteisöjen tuomioistuin on 2.6.1994 antanut tuomion.
(21) - Muistutettakoon, että näiden tuomioiden joukossa, jotka on edellä mainittu alakohdassa 18, asiassa Hünermund ym. annetussa tuomiossa oli kysymys säännöksestä, jossa apteekkareita kiellettiin mainostamasta lääkkeiden kaltaisia tuotteita apteekkien ulkopuolella, asiassa Tankstation 't Heukske ja Boermans annetussa tuomiossa huoltoasemien aukioloaikoja koskevista säännöksistä, yhdistetyissä asioissa Punto Casa ja PPV annetussa tuomiossa säännöksestä, jossa kiellettiin tietyt kaupalliset toiminnot sunnuntaina, ja lopuksi asiassa Leclerc-Siplec annetussa tuomiossa oli kysymys televisiomainonnan kieltämisestä jakeluportaan yrityksille.
(22) - Tässä suhteessa riidanalaisen säännön tutkimiseen perustamissopimuksen 30 artiklan perusteella ei mitenkään vaikuta yhtiöiden ITM ja Vocarex esiintuomat perustelut (ks. niiden esittämät huomautukset, s. 12 loppuosa), joiden mukaan kysymyksessä oleva säännöstö kieltää ITM:ltä sellaisen myynninedistämiskeinon, jota sen emoyhtiö voi käyttää Ranskassa, jossa sillä on kotipaikka.
(23) - Mitä tulee belgialaisen, 14.7.1991 annetun lain 40 pykälän säännösten soveltamisalaan ja erityisesti belgialaisen tappiollista myyntiä ja äärimmäisen vähäisellä voittomarginaalilla tapahtuvaa myyntiä koskevan lainsäädännön soveltamisalan aiheuttamiin, valtion sisäistä oikeutta koskeviin ongelmiin, ks. mm. De Brouwer, L.: "Les ventes réglementées", julkaistu teoksessa "Les pratiques du commerce et la protection et l'information du consommateur depuis la loi du 14 juillet 1991", sivulta 71 eteenpäin, erityisesti s. 72-75, de Caluwé, S., Delcorde, A., Leurquin, X.: "Les pratiques du commerce", toinen painos, nro 13.1. ja sitä seuraavat nrot, ja Puttemans, A.: "La réglementation de la vente à perte", Journal des Tribunaux, 1991, sivulta 225 eteenpäin.
(24) - On muistutettava, että siinä kansallisessa lainsäädännössä, johon yhdistetyissä asioissa Keck ja Mithouard annetussa tuomiossa kysymyksessa ollut ennakkoratkaisukysymys liittyi, eroteltiin myöskin myyjät (joiden oli kiellettyä myydä tappiollisesti) ja valmistajat (joihin tätä kieltoa ei sovellettu).
(25) - Vrt. asia C-132/93, Steen, tuomio 16.6.1994 (Kok. 1994, s. I-2715, 10 kohta).
(26) - On muistettava, että ennakkoratkaisupyyntöä koskevan päätöksen sanamuodon mukaan, käsite "myynti äärimmäisen rajoitetulla voittomarginaalilla", sellaisena kuin se esiintyy riidanalaisessa säännöstössä, aiheuttaa kauppiaiden keskuudessa "todellista epävarmuutta", jota vielä vahvistaa asiaa koskeva oikeuskäytäntö, ja että tämä epävarmuus saattaisi estää tavaroiden vapaata liikkuvuutta. Mielestäni tämä seikka ei voi yksinään johtaa siihen, että tässä kysymyksessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö, jossa kielletään tietty "myyntijärjestely", kuuluu perustamissopimuksen 30 artiklan soveltamisalaan, eikä se ole luonteeltaan sellainen, että se tosiasiallisesti voimistaisi tämän säännöstön vaikutusta maahantuotujen tuotteiden markkinoille saattamiseen.
(27) - Ks. viimeisimmästä oikeuskäytännöstä asia C-315/92, Verband Sozialer Wettbewerb, tuomio 2.2.1994 (Kok. 1994, s. I-317, 13-16 kohta).
(28) - Ks. belgialaisen tappiollisen myynnin ja äärimmäisen vähäisen katetuoton tuottavan myynnin kieltoa koskevan lainsäädännön tavoitteiden osalta em. A. de Caluwén, C. Delcorden, X. Leurquinin teos, nro 13.2, em. A. Puttemansin teos, erityisesti s. 225 ja 238. Ks. myös E. Balate: "La loi du 14 juillet 1991 sur les pratiques du commerce et sur l'information et la protection du consommateur: évaluation au regard du droit européen", joka sisältyy julkaisuun Les Pratiques du commerce et la protection et l'information du consommateur depuis la loi du 14 juillet 1991, sivulta 175 alkaen, erityisesti s. 210-212.
(29) - On muistettava, että jo asiassa Cassis de Dijon annetussa tuomiossa (mainittu edellä alaviitteessä 16) yhteisöjen tuomioistuin on katsonut (8 kohta), että vaikutukseltaan vastavan toimenpiteen käyttöönoton erityisesti oikeuttavia "pakottavia vaatimuksia" ovat "hyviin kauppatapoihin ja
kuluttajansuojaan" liittyvät seikat.