62002CC0472_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Nyt käsiteltävä asia koskee jäsenvaltioiden välisiin jätteiden siirtoihin sovellettavat menettelysäännöt määrittelevän asetuksen (ETY) N:o 259/93(2) tulkintaa. Nämä säännöt vaihtelevat sen mukaan, onko jätteet tarkoitettu huolehtimista vai hyödyntämistä varten. Jätteistä huolehtimisen ja jätteiden hyödyntämisen käsitteet on määritelty direktiivissä 75/442/ETY,(3) johon asetuksessa nimenomaisesti viitataan.(4)
2. Asetuksessa säädetään, että ilmoituksen tekijäksi kutsutun luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön, joka aikoo siirtää jätteitä jäsenvaltiosta toiseen huolehtimista tai hyödyntämistä varten, on tehtävä ilmoitus suunnitellusta siirrosta asianomaisten maiden eli vastaanottajavaltion(5) ja lähettäjävaltion(6) ja tarvittaessa jätteiden kauttakulkuvaltion(7) toimivaltaisille kansallisille viranomaisille sekä näiden jätteiden vastaanottajayritykselle. Asetuksessa säädetään lisäksi, että kunkin jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä voidaan säätää siitä, että lähettävän toimivaltaisen viranomaisen tehtävänä on lähettää ilmoituksen tekijän sille ilmoittamaa suunnitelmaa koskeva ilmoitus muille toimivaltaisille viranomaisille sekä vastaanottajalle.
3. Yhteisöjen tuomioistuimen on nyt käsiteltävässä asiassa täsmennettävä sellaisen lähettävän toimivaltaisen viranomaisen valtuuksia, jonka kansallisessa lainsäädännössä säädetään, että se on velvollinen lähettämään ilmoituksen suunnitellusta siirrosta, kun tämä viranomainen on eri mieltä kyseisen suunnitelman luokittelusta. Asiassa on selvitettävä, onko tällä viranomaisella oikeus luokitella kyseinen siirto omasta aloitteestaan uudelleen, kun se arvioi, että suunnitelma, joka on luokiteltu ”jätteiden siirtämiseksi hyödyntämistä varten”, todellisuudessa merkitsee jätteiden siirtämistä huolehtimista varten, tai voiko se palauttaa asiakirjat ilmoituksen tekijälle, vai onko sillä velvollisuus lähettää ilmoitus suunnitelmasta sellaisena kuin se on luokiteltu, kuitenkin niin, että sillä säilyy mahdollisuus esittää vastalause suunnitelman toteuttamista vastaan tämän luokittelua koskevan virheen vuoksi.
4. Ennen kuin esitän lyhyesti asiayhteyden, jossa tämä kysymys on esitetty yhteisöjen tuomioistuimelle, käsittelen asetuksen asiaa koskevat säännökset sekä asiassa ASA 27.2.2002 annetun tuomion,(8) johon ennakkoratkaisupyynnössä on viitattu ja jossa yhteisöjen tuomioistuin antoi tietoja, joilla on merkitystä sen vastauksen kannalta, jonka ehdotan annettavaksi nyt käsiteltävässä asiassa.
I Asetus
5. Asetuksen tarkoituksena on yhdenmukaisen järjestelmän luominen sellaisten menettelyjen osalta, joiden mukaan jätteiden siirtoja voidaan rajoittaa ympäristön suojelemiseksi.(9) Sen johdanto-osassa todetaan, että ”jätteiden siirrosta on ilmoitettava etukäteen toimivaltaisille viranomaisille, jotta näillä olisi tarvittavat tiedot erityisesti jätteiden lajista, niiden siirroista, huollosta tai hyödyntämisestä niin, että ne voivat toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet ihmisten terveyden ja ympäristön suojelemiseksi, mukaan lukien mahdollisuus esittää perusteltuja vastalauseita siirroille”.(10)
6.
Ilmoituksen tekijä, jonka tehtävänä ilmoituksen tekeminen on, määritellään kyseisen asetuksen 2 artiklan g alakohdassa jätteiden alkuperäiseksi tuottajaksi tai jätteiden kerääjäksi taikka kyseisten jätteiden hallussa pitäjäksi, joka ehdottaa niiden siirtämistä tai siirrättämistä.
7. Jäsenvaltioiden välisiin jätteiden siirtoihin sovellettavasta menettelystä säädetään asetuksen II osastossa, jonka A luku, johon kuuluvat 3–5 artikla, koskee huolehdittavaksi tarkoitettuja jätteitä, ja B luku, johon kuuluvat 6–11 artikla, koskee hyödynnettäväksi tarkoitettuja jätteitä.
8. Asetuksen 3 ja 6 artiklassa säädetään samoin sanamuodoin, että ilmoituksen tekijän, joka aikoo siirtää huolehdittavaksi tai hyödynnettäväksi tarkoitettuja jätteitä yhdestä jäsenvaltiosta toiseen, on annettava se tiedoksi jätteen vastaanottavalle toimivaltaiselle viranomaiselle ja toimitettava jäljennös ilmoituksesta lähettävälle ja kauttakulkuvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, samoin kuin jätteen vastaanottajalle.(11) Ilmoitus tehdään käyttämällä lähettävän toimivaltaisen viranomaisen antamaa kuljetusasiakirjaa.(12) Ilmoituksen tekijän on täytettävä kuljetusasiakirja ja liitettävä siihen toimivaltaisten viranomaisten pyynnöstä lisätietoja ja -asiakirjoja.(13) Ilmoituksen tekijän on annettava tietoja erityisesti direktiivin 75/442 liitteessä II A tarkoitetuista huolehtimistoimista,(14) kun jätteet on tarkoitettu huolehdittavaksi, tai täsmennettävä kyseisen direktiivin liitteessä II B tarkoitettuja hyödyntämistoimia,(15) kun kyseessä on siirtäminen hyödynnettäväksi. Ilmoituksen tekijän on lisäksi tehtävä vastaanottajan kanssa asetuksessa asetettuja vaatimuksia vastaava sopimus jätteestä huolehtimisesta tai jätteiden hyödyntämisestä.(16)
9. Asetuksen 3 artiklan 8 kohdan ja 6 artiklan 8 kohdan mukaan ”jätteen lähettävä toimivaltainen viranomainen voi kansallisen lainsäädännön mukaan päättää lähettävänsä ilmoituksen vastaanottavalle toimivaltaiselle viranomaiselle itse ilmoituksen tekijän sijasta, ja toimittaa jäljennöksen vastaanottajalle ja kauttakulkuvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle”.
10. Asetuksen 3 artiklan 8 kohtaan, toisin kuin 6 artiklan 8 kohtaan, sisältyy lisäksi toinen alakohta, jossa säädetään seuraavaa. Kun kansallisessa lainsäädännössä säädetään, että jätteen lähettävä toimivaltainen viranomainen on velvollinen tekemään ilmoituksen kuljetusasiakirjalla, se ”voi päättää, ettei se lähetä mitään ilmoitusta, jos se vastustaa itse välittömästi siirtoa 4 artiklan 3 kohdan mukaan. Se antaa tämän vastustamisen välittömästi ilmoituksen tekijän tiedoksi”.(17)
11. Vastaanottavan toimivaltaisen viranomaisen on kolmen arkipäivän kuluessa jätteestä huolehtimiseen tai jätteiden hyödyntämiseen liittyvää suunniteltua siirtoa koskevan ilmoituksen vastaanottamisesta toimitettava vastaanottovahvistus ilmoituksen tekijälle ja jäljennös tästä vahvistuksesta muille asianomaisille toimivaltaisille viranomaisille ja vastaanottajalle.(18) Tämän vastaanottovahvistuksen lähettämisestä alkavat kulua määräajat, jotka näille viranomaisille annetaan kannan ottamiseksi huolehtimis- tai hyödyntämistoimeen.
12. Huolehtimistoimien osalta asetuksen 4 artiklassa säädetään, että vastaanottavan viranomaisen on myönnettävä niihin lupa. Tämä lupa voidaan myöntää ainoastaan siinä tapauksessa, että lähettävä toimivaltainen viranomainen ja kauttakulkuvaltion toimivaltainen viranomainen eivät ole esittäneet vastustusta. Viimeksi mainituilla on kahdenkymmenen päivän määräaika vastaanottovahvistuksen lähettämisestä tällaisen vastustuksen esittämistä tai siirrolle asetettavien ehtojen määräämistä varten. Vastaanottava viranomainen päättää luvan myöntämisestä siirrolle ehdoin tai ehdoitta tai sen epäämisestä aikaisintaan kahdenkymmenenyhden päivän ja viimeistään kolmenkymmenen päivän kuluessa vastaanottovahvistuksen lähettämisestä.(19)
13. Vastalauseet, joita toimivaltaiset viranomaiset voivat esittää, ja ehdot, joita ne voivat asettaa, luetellaan 4 artiklan 3 kohdassa. Kyseisen säännöksen a alakohdan mukaan läheisyys-, hyödyntämisen ensisijaisuuden ja omavaraisuuden periaatteiden soveltamiseksi yhteisön tasolla ja kansallisella tasolla direktiivin 75/442 mukaisesti jäsenvaltiot voivat toteuttaa toimenpiteitä, joilla jätteiden siirrot kielletään kokonaan tai osittain tai joilla niitä vastustetaan järjestelmällisesti. Asetuksen 4 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaan jätteen lähettävät ja vastaanottavat toimivaltaiset viranomaiset voivat esittää myös perusteltuja vastalauseita suunniteltuja siirtoja vastaan, jos ne eivät ole kyseisen direktiivin mukaisia, omavaraisuusperiaatteen soveltamiseksi yhteisön tasolla ja kansallisella tasolla tai jos laitoksessa huolehditaan lähempänä sijaitsevasta lähteestä tulevista jätteistä ja jos toimivaltainen viranomainen on asettanut nämä jätteet etusijalle, tai sen varmistamiseksi, että kuljetukset ovat jätehuoltosuunnitelmien mukaisia. Lisäksi saman säännöksen c alakohdan mukaan toimivaltaiset viranomaiset voivat myös esittää perusteltuja vastalauseita suunniteltua siirtoa vastaan ensinnäkin, jos se ei ole ympäristönsuojelua, yleistä järjestystä ja turvallisuutta ja terveydensuojelua koskevien kansallisten säännösten mukainen, toiseksi, jos ilmoituksen tekijä tai vastaanottaja on aikaisemmin syyllistynyt laittomiin siirtoihin, ja kolmanneksi, jos siirto on ristiriidassa asianomaisen jäsenvaltion tai asianomaisten jäsenvaltioiden tekemistä kansainvälisistä sopimuksista johtuvien velvoitteiden kanssa.
14. Hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden osalta asetuksen 7 artiklassa säädetään, että jätteen lähettävän, vastaanottavan ja kauttakulkuvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat kolmenkymmenen päivän kuluessa vastaanottovahvistuksen lähettämisestä vastustaa siirtoa(20) ja kahdenkymmenen päivän kuluessa vastaanottovahvistuksen lähettämisestä asettaa niiden toimivaltaan kuuluviin jätekuljetuksiin liittyvät ehdot.(21) Perustelut, joihin näissä vastalauseissa voidaan nojautua, on lueteltu 7 artiklan 4 kohdassa, ja niitä on vähemmän kuin niissä tapauksissa, joissa jätteet on tarkoitettu huolehdittavaksi. Mikäli mitään vastalausetta ei ole esitetty tämän kolmenkymmenen päivän määräajan kuluessa, siirto voidaan suorittaa vuoden kuluessa tästä päivästä.(22) Toimivaltaisten viranomaisten hyväksyntä on kuitenkin annettava kirjallisesti ennen kuin siirto voidaan aloittaa, jos hyödynnettäväksi tarkoitetut jätteet on mainittu asetuksen liitteessä IV, joka on otsikoitu ”punainen jäteluettelo”, koska niitä pidetään erityisen vaarallisina, tai jos kyseisiä jätteitä ei ole vielä kirjattu mihinkään asetuksen liitteistä.(23)
15. Asetuksen 26 artiklassa, joka on niin ikään kansallisen tuomioistuimen esittämän kysymyksen kohteena, määritellään ”laittomien jätteiden siirtojen” käsite ja säädetään tällaisista siirroista aiheutuvista seurauksista sen mukaan, onko niistä vastuussa ilmoituksen tekijä vai vastaanottaja.
II Asiassa ASA annettu tuomio
16. Edellä mainitussa asiassa ASA yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä oli tilanne, jossa lähettävä toimivaltainen viranomainen oli esittänyt vastalauseen ilmoituksen tekijän jätteiden hyödyntämiseksi luokittelemaa suunniteltua siirtoa kohtaan sillä perusteella, että kyseessä oli sen mielestä jätteistä huolehtiminen.(24) Kyseisessä asiassa ei voitu soveltaa asetuksen 6 artiklan 8 kohdan säännöksiä, koska valittajan itsensä piti ilmoittaa suunnitelmastaan kaikille toimivaltaisille viranomaisille ja vastaanottajalle. Yhteisöjen tuomioistuimelta tiedusteltiin, onko lähettävä toimivaltainen viranomainen toimivaltainen tarkistamaan, vastaako suunniteltu siirto, joka on ilmoituksessa luokiteltu ”jätteiden siirroksi hyödyntämistarkoituksessa”, todellisuudessa tätä luokittelua, voiko se tässä tapauksessa vastustaa tätä siirtoa, kun ilmoituksen tekijän tekemä luokittelu on virheellinen, ja mihin yhteisön oikeussääntöön se voi silloin nojautua.
17. Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että asetuksella käyttöön otetusta järjestelmästä johtuu, että kaikkien toimivaltaisten viranomaisten, joille mainittu ilmoitus tehdään, on tutkittava, että ilmoituksen tekijän tekemä luokittelu on asetuksen säännösten mukainen, ja vastustettava siirtoa, jos tämä luokittelu on virheellinen.(25) Se päätteli tämän perusteella, että jos lähettävä toimivaltainen viranomainen katsoo, että siirron tarkoitus on esitetty ilmoituksessa virheellisesti, sen on perustettava siirtoa kohtaan esittämänsä vastalause tähän luokitteluvirheeseen, eikä sen pidä viitata johonkin niistä asetuksen yksittäisistä säännöksistä, joissa määritellään ne vastalauseet, joita jäsenvaltiot voivat esittää jätteiden siirtoja kohtaan.(26)
18. Yhteisöjen tuomioistuin esitti, mitkä olivat tällaisen vastalauseen vaikutukset. Tämän vastalauseen, kuten muidenkin asetuksessa säädettyjen vastalauseiden, vaikutuksena on siirron estäminen.(27) Ilmoituksen tekijä voi tällöin joko luopua jätteiden siirrosta toiseen jäsenvaltioon, esittää uuden ilmoituksen tai käyttää kaikkia asianmukaisia oikeuskeinoja lähettävän toimivaltaisen viranomaisen sitä päätöstä vastaan, jolla siirtoa on vastustettu. Yhteisöjen tuomioistuin täsmensi kuitenkin, että toimivaltaisen viranomaisen tehtävänä ei missään tapauksessa ole omasta aloitteestaan ryhtyä jätteiden siirron tarkoituksen uudelleen luokitteluun, koska tällaisesta yksipuolisesta uudelleenluokittelusta aiheutuisi, että eri toimivaltaiset viranomaiset tutkisivat saman siirron soveltaen asetuksen eri lukujen säännöksiä, mikä ei olisi asetuksella käyttöön otetun järjestelmän mukaista.(28)
19. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin muistutti siitä, että se oli todennut asiassa DaimlerChrysler 13.12.2001 antamassaan tuomiossa,(29) että asetuksella määritellyllä menettelyllä taataan, että ilmoituksen tekijän siirtosuunnitelma tutkitaan tässä asetuksessa säädetyissä määräajoissa ja että hänelle ilmoitetaan viimeistään määräaikojen päättyessä, voidaanko siirto toteuttaa ja millaisin ehdoin.(30) Se päätteli siitä, että lähettävän toimivaltaisen viranomaisen esittämä vastalause, joka koskee ilmoitetun hyödynnettäväksi tarkoitetuksi siirroksi luokitellun toimen virheellistä luokittelua, on esitettävä asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa säädetyssä määräajassa.(31)
III Tosiseikat
20. Sio mab-osakeyhtiö(32) harjoittaa toimintaa Brysselissä sijaitsevassa jätteenpolttolaitoksessa, jossa käsitellään kotitalousjätteitä ja niihin rinnastettavia tuotteita, joista syntyy jäännöksiä, lähinnä kivihiilikuonaa ja suoloja. Siomab teki marraskuussa 2001 erään saksalaisen yhtiön kanssa sopimuksen näiden suolojen hautaamisesta Teutschenthalin suolakaivoksen luoliin Saksaan. Se teki suunnittelemastaan siirrosta 4.12.2001 ilmoituksen Brysselin ympäristöasioiden instituutille,(33) joka oli lähettävä toimivaltainen viranomainen. Asetuksen 6 artiklan 8 kohdan mukaisesti jätteiden kansainvälisestä tuonnista ja viennistä 7.7.1994 tehdyssä Région de Bruxelles-Capitalen hallituksen päätöksessä annetaan IBGE:n tehtäväksi ilmoituksen lähettäminen muille toimivaltaisille viranomaisille ja vastaanottajalle.
21. Siomab luokitteli suunnitellun siirron hyödyntämistoimeksi. Koska IBGE katsoi, että kyseessä oli jätteistä huolehtiminen, se luokitteli suunnitellun siirron uudelleen omasta aloitteestaan, ennen kuin se lähetti ilmoituksen vastaanottavalle toimivaltaiselle viranomaiselle Saksassa. Tämä vastusti siirtoa sillä perusteella, että kaivostoimintaan sovellettavan Saksan lainsäädännön mukaan ainoastaan jätteiden hyödyntäminen on sallittua Teutschenthalin kaivoksessa, ei sen sijaan niistä huolehtiminen.
22. Siomab toimitti asiakirjansa uudelleen 9.4.2002 IBGE:lle pysyttäen toimelle antamansa alkuperäisen luokittelun. Se väitti, että edellä mainitussa asiassa ASA annetun tuomion mukaisesti IBGE oli velvollinen lähettämään ilmoituksen vastaanottavalle toimivaltaiselle viranomaiselle ilman, että sillä olisi ollut oikeutta luokitella siirron tarkoitusta uudelleen. IBGE pysytti arviointinsa ja palautti 29.4.2002 asiakirjat Siomabille sillä perusteella, että toimi oli sen mielestä luokiteltu virheellisesti.
23. Siomab valitti tämän jälkeen Conseil d’État’han (Belgia) vaatien tuomioistuinta kumoamaan IBGE:n päätöksen, jolla tämä oli kieltäytynyt lähettämästä suunniteltua jätteidensiirtoa koskenutta ilmoitusta vastaanottavalle toimivaltaiselle viranomaiselle. Siomab vaati lisäksi 14.5.2002 välitoimista päättävää tuomaria velvoittamaan IBGE:n lähettämään tämän ilmoituksen ilman muutoksia vastaanottavalle toimivaltaiselle viranomaiselle. Tribunal de première instance de Bruxellesin (Belgia) puheenjohtaja hylkäsi Siomabin vaatimuksen 8.7.2002 antamallaan määräyksellä. Siomab valitti tästä määräyksestä Cour d’appel de Bruxellesiin.
IV Ennakkoratkaisukysymys
24. Siomab on väittänyt kanteensa tueksi, että edellä mainitussa asiassa ASA annetun tuomion mukaisesti IBGE:n tehtävänä ei olisi ollut luokitella jätteidensiirron tarkoitusta omasta aloitteestaan uudelleen ja että asetuksen 6 artiklan 8 kohdassa tarkoitetun erityisen hyödyntämistoimia koskevan menettelyn yhteydessä asetuksessa ei anneta lähettävälle toimivaltaiselle viranomaiselle oikeutta kieltäytyä suunniteltua siirtoa koskevan ilmoituksen lähettämisestä.
25. IBGE on sitä vastoin väittänyt, että sillä oli velvollisuus tarkistaa suunnitelman luokittelu ja että sillä ei siten ollut velvollisuutta lähettää ilmoitusta sellaisessa tapauksessa, jossa asetusta oli rikottu.
26. Koska Cour d’appel de Bruxelles katsoo, että asian ratkaiseminen edellyttää asetuksen tulkintaa, se on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan kysymyksen:
”Onko asetuksen N:o 259/93 3 artiklan 8 kohtaa, 4 artiklan 3 kohtaa, 6 artiklan 8 kohtaa, 7 artiklan 4 kohtaa ja 26 artiklaa tulkittava siten, että kun jäsenvaltio turvautuu järjestelyyn, jonka mukaan lähettävä toimivaltainen viranomainen lähettää kuljetusasiakirjan tämän asetuksen 3 artiklan 8 kohdan ja 6 artiklan 8 kohdan nojalla,
a) tässä asetuksessa tarkoitettu lähettävä toimivaltainen viranomainen, joka on valtuutettu tarkistamaan, vastaako suunniteltu, ilmoituksessa ’jätteiden siirroksi hyödyntämistarkoituksessa’ luokiteltu siirto tosiasiallisesti tätä luokitusta, voi, silloin kun se katsoo, että tämä luokittelu on virheellinen,
i) kieltäytyä lähettämästä kuljetusasiakirjaa tämän virheellisen luokittelun takia ja kehottaa ilmoituksen tekijää toimittamaan sille uuden kuljetusasiakirjan,
ii) lähettää kuljetusasiakirjan sen jälkeen, kun se on luokitellut suunnitellun siirron uudelleen ’jätteiden siirroksi huolehtimistarkoituksessa’,
iii) lähettää virheellisen luokittelun sisältävän kuljetusasiakirjan eteenpäin ja liittää välittömästi tähän lähetykseen tähän virheelliseen luokitteluun perustuvan vastalauseen,
b) vai päinvastoin siten, että toimivaltaisen lähettävän viranomaisen on lähetettävä ilmoitus sellaisena kuin ilmoituksen tekijä on sen luokitellut vastaanottavalle toimivaltaiselle viranomaiselle, kuitenkin siten, että jos se katsoo, että siirron tarkoitus on luokiteltu virheellisesti, se säilyttää mahdollisuuden esittää samanaikaisesti tai jälkikäteen perustellun vastalauseen tätä virheellistä luokittelua kohtaan?”
V Arviointi
27. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee ennakkoratkaisukysymyksessään lähinnä sitä, onko asetusta tulkittava siten, että siinä tapauksessa, että jäsenvaltio turvautuu asetuksen 3 artiklan 8 kohdan ja 6 artiklan 8 kohdan nojalla järjestelyyn, jonka mukaan lähettävä toimivaltainen viranomainen lähettää kuljetusasiakirjan, lähettävä toimivaltainen viranomainen, joka arvioi tämän luokittelun olevan virheellinen,
– voi kieltäytyä lähettämästä kuljetusasiakirjaa suunnitellun siirron virheellisen luokittelun takia ja kehottaa ilmoituksen tekijää toimittamaan sille uuden kuljetusasiakirjan
– tai luokitella suunnitellun siirron omasta aloitteestaan uudelleen ennen ilmoituksen tekemistä
– taikka tehdä ilmoituksen ja esittää samanaikaisesti tai jälkikäteen perustellun vastalauseen tätä virheellistä luokittelua kohtaan.
28. Edellä mainitussa asiassa ASA antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että mikäli lähettävä toimivaltainen viranomainen arvioi, että suunnitellun siirron luokitteleminen hyödyntämistarkoituksiin tapahtuvaksi siirroksi on virheellinen, se ei voi omasta aloitteestaan luokitella jätteiden siirron tarkoitusta uudelleen ja että sen on esitettävä vastalause asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa säädetyssä määräajassa. Nyt käsiteltävässä asiassa on selvitettävä, onko tämä ratkaisu sovellettavissa silloin, kun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan lähettävän toimivaltaisen viranomaisen on asetuksen 3 artiklan 8 kohdan ja 6 artiklan 8 kohdan nojalla lähetettävä ilmoituksen tekijän sijasta itse ilmoitus suunnitellusta jätteiden siirrosta muille toimivaltaisille viranomaisille ja vastaanottajalle.
29. Komission, Italian hallituksen, Alankomaiden hallituksen ja Siomabin tavoin ja toisin kuin muut huomautuksiaan esittäneet osapuolet katson, että edellä mainitussa asiassa ASA annetussa tuomiossa annetut vastaukset ovat hyvinkin sovellettavissa tällaisessa tapauksessa, jolloin lähettävällä toimivaltaisella viranomaisella ei mielestäni ole oikeutta luokitella suunniteltua toimenpidettä omasta aloitteestaan uudelleen eikä palauttaa asiakirjoja ilmoituksen tekijälle, vaan sen on itse lähetettävä kuljetusasiakirja ja esitettävä vastalause tätä tarkoitusta varten asetetussa määräajassa. Perustan tämän näkemyksen asetuksen 3 artiklan 8 kohdan ja 6 artiklan 8 kohdan säännösten sanamuotoon.
30. Näissä säännöksissä jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus antaa ilmoittaminen suunnitellusta siirrosta muille toimivaltaisille viranomaisille ja jätteiden vastaanottajalle ilmoituksen tekijän sijasta lähettävän toimivaltaisen viranomaisen tehtäväksi. Toistettakoon, että näillä säännöksillä pyritään yhdenmukaistamaan jätteiden siirtoihin sovellettavat menettelysäännöt yhteisön tasolla. Niissä ei missään tapauksessa säädetä siitä, että jäsenvaltioilla olisi oikeus antaa lähettävälle toimivaltaiselle viranomaiselle oikeus luokitella siirron tarkoitus omasta aloitteestaan uudelleen ennen ilmoituksen lähettämistä. Tällaisesta uudelleen luokittelusta seuraisi, että muut toimivaltaiset viranomaiset tutkisivat suunnitelmaa sellaisena kuin se on uudelleen luokiteltuna eikä enää sellaisena, kuin ilmoituksen tekijä on sen esittänyt. Asetuksen 3 artiklan 8 kohtaan ja 6 artiklan 8 kohtaan ei sisälly mitään poikkeusta säännöistä, jotka on vahvistettu asetuksen 3 artiklan 1–5 kohdassa ja 6 artiklan 1–5 kohdassa ja joista ilmenee, että ainoastaan ilmoituksen tekijän asiana on luokitella suunniteltu siirto ja täyttää kuljetusasiakirja tätä tarkoitusta varten.
31. Jo asianomaisten säännösten sisällön perusteella vaikuttaa mielestäni siltä, että tällä viranomaisella ei ole mahdollisuutta kieltäytyä lähettämästä ilmoitusta ja palauttaa asiakirjoja ilmoituksen tekijälle, jos se katsoo suunnitelman luokittelun olevan virheellinen.
32. Kuten kanssani samaa mieltä olevat osapuolet ovat korostaneet, ainoastaan asetuksen 3 artiklan 8 kohdan toisessa alakohdassa säädetään, että lähettävällä toimivaltaisella viranomaisella on mahdollisuus kieltäytyä lähettämästä suunnitelmaa koskevaa ilmoitusta, joten tällainen mahdollisuus on olemassa vain siinä tapauksessa, että ilmoitus koskee sellaisten jätteiden siirtoa, jotka on kuljetusasiakirjan perusteella tarkoitettu huolehdittavaksi. Tämä mahdollisuus on käytettävissä kuitenkin ainoastaan edellä 13 kohdassa siteeratussa kyseisen asetuksen 4 artiklan 3 kohdassa esitetyin perustein. Erityisesti 4 artiklan 3 kohdan b ja c alakohdassa säädetään perusteista, joilla jäsenvaltiot voivat vastustaa tiettyjä jätteiden siirtoja.(34) Yksikään näistä perusteista ei mielestäni kata virhettä suunnitellun siirron luokittelussa.(35) Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että tapaukset, joissa jäsenvaltiot voivat vastustaa huolehdittavaksi tarkoitettujen jätteiden jäsenvaltioiden välisiä siirtoja, on lueteltu tyhjentävästi,(36) joten sitä ei voida tulkita laajasti siten, että siihen sisällytettäisiin suunnitelman luokittelua koskeva virhe, koska tällaisesta perusteesta ei ole nimenomaisesti säädetty. Tätä näkemystä tukee myös selvitys, jonka yhteisöjen tuomioistuin on tehnyt asetuksesta edellä mainitussa asiassa ASA antamassaan tuomiossa. Tästä tuomiosta näet ilmenee, että kaikkien toimivaltaisten viranomaisten velvollisuus tarkistaa, että ilmoituksen tekijän tekemä luokittelu on asetuksen säännösten mukainen, ei perustu erityissäännöksiin, joissa määritellään vastalauseet, joita jäsenvaltiot voivat esittää jätteiden siirtoja vastaan, eli asetuksen 4 artiklan 3 kohtaan ja 7 artiklan 4 kohtaan, vaan asetukseen liittyvään järjestelmään.(37) Luokitteluvirhe ei toisin sanoen kuulu asetuksen 4 artiklan 3 kohdassa ja 7 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuihin vastustusperusteisiin.(38)
33. Tämän selvityksen perusteella voidaan siten esittää seuraavat toteamukset. Ensinnäkin ainoastaan niissä tapauksessa, joissa tehdään ilmoitus huolehdittavaksi tarkoitettujen jätteiden siirrosta, lähettävä toimivaltainen viranomainen voi asetuksen 3 artiklan 8 kohdan mukaisessa erityisessä menettelyssä kieltäytyä ilmoituksen lähettämisestä. Toisaalta tämä kieltäytyminen voi perustua ainoastaan asetuksen 4 artiklan 3 kohdassa tyhjentävästi lueteltuihin perusteisiin, eikä tähän säännökseen sisälly tapausta, jossa lähettävä toimivaltainen viranomainen arvioi ilmoituksen tekijän luokitelleen suunnitelman virheellisesti. Tästä voidaan päätellä, että lähettävällä toimivaltaisella viranomaisella ei ole oikeutta kieltäytyä ilmoituksen lähettämisestä, jos se arvioi, että suunniteltu siirto on luokiteltu virheellisesti. Tällainen kieltäytyminen tilanteessa, jossa ilmoituksen tekijä on luokitellut siirron huolehtimistoimeksi, menisi pidemmälle kuin yhteisön lainsäätäjä on säätänyt asetuksen 3 artiklan 8 kohdan toisessa alakohdassa ja 4 artiklan 3 kohdassa. Kun siirto on, kuten tässä tapauksessa, luokiteltu hyödyntämistoimeksi, tällaisella kieltäytymisellä ei olisi myöskään laillista perustaa, ja sillä vietäisiin edellä mainituilta säännöksiltä osittain niiden tehokas vaikutus, koska sillä annettaisiin hyödyntämistarkoituksessa suoritettavien siirtojen osalta kieltäytymismahdollisuus, joka näiden säännösten soveltamisella yhdessä pyritään nimenomaan estämään sitovammin säännellyssä menettelyssä, joka koskee siirtoa huolehtimistarkoituksiin.
34. Asetuksen 3 artiklan 8 kohdan ja 6 artiklan 8 kohdan sisältö, jotka ovat perustana lähettävän toimivaltaisen viranomaisen valtuuksille hoitaa itse ilmoituksen tekijän sijasta suunniteltua siirtoa koskevan ilmoituksen lähettäminen muille toimivaltaisille viranomaisille ja vastaanottajalle, johtaa siten siihen, että kyseinen viranomainen ei mielestäni voi luokitella kyseistä siirtoa omasta aloitteestaan uudelleen eikä kieltäytyä lähettämästä kyseistä ilmoitusta, kun se arvioi, että ilmoituksen tekijä on luokitellut tämän suunnitelman virheellisesti. Sellaisessa tapauksessa lähettävän toimivaltaisen viranomaisen on vastustettava kyseistä siirtoa samoin edellytyksin kuin silloin, jos valittajan pitäisi ilmoittaa suunnitelma, eli sen on esitettävä vastalause asetuksen 4 artiklassa tätä varten säädetyssä määräajassa, kun kyseessä on toimenpide, joka on luokiteltu siirroksi huolehtimista varten, tai kyseisen asetuksen 7 artiklassa säädetyssä määräajassa, kun siirto on kuljetusasiakirjan mukaan suunniteltu hyödyntämistä varten, kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut edellä mainitussa asiassa ASA antamassaan tuomiossa. Tämän vahvistaa mielestäni asetukseen liittyvän järjestelmän tarkastelu.
35. Kuten olen jo todennut, asetukseen liittyvässä järjestelmässä ilmoituksen tekijän tehtävänä on täyttää kuljetusasiakirja, joka on lähetettävä kaikille toimivaltaisille viranomaisille ja jätteiden vastaanottajalle. Sen tehtävänä on niin ikään sopimuksen tekeminen tämän vastaanottajan kanssa joko näistä jätteistä huolehtimisesta tai niiden hyödyntämisestä. Loogisesti ajatellen sen tehtävänä on näin ollen luokitella suunniteltu siirtotoimi, koska tästä luokittelusta riippuu sen ja vastaanottajan välisen sopimuksen kohde. Edellä on lisäksi todettu, että vastaanottava toimivaltainen viranomainen on velvollinen antamaan vastaanottovahvistuksen kolmessa päivässä ja että tämän vastaanottovahvistuksen lähettämisestä muille toimivaltaisille viranomaisille alkavat kulua niille asetetut vastalauseiden esittämistä, lisätietojen pyytämistä tai ehtojen asettamista toimen toteuttamiselle koskevat määräajat. Edellä on esimerkiksi todettu, että asetuksen 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan lähettävä toimivaltainen viranomainen voi esittää vastalauseita huolehdittavaksi tarkoitettujen jätteiden siirtoa vastaan kahdenkymmenen päivän kuluessa siitä, kun vastaanottava viranomainen on lähettänyt tätä siirtoa koskevasta ilmoituksesta vastaanottovahvistuksen. Asetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti lähettävä toimivaltainen viranomainen voi samoin esittää vastalauseen hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden suunniteltua siirtoa vastaan kolmenkymmenen päivän kuluessa tämän vastaanottovahvistuksen lähettämisestä.
36. Tämän järjestelmän asianmukainen toiminta edellyttää siis mielestäni sitä, että suunnitelma lähetetään asianomaisille toimivaltaisille viranomaisille sellaisena kuin valittaja on sen luokitellut, jotta yhtäältä asetuksessa vahvistetut määräajat voisivat alkaa kulua ja toisaalta kaikki nämä viranomaiset kykenisivät arvioimaan kyseistä suunnitelmaa ja erityisesti sen luokittelua. Mikäli lähettävälle toimivaltaiselle viranomaiselle annettaisiin oikeus luokitella suunniteltu siirto omasta aloitteestaan uudelleen tai kieltäytyä lähettämästä sitä koskevaa ilmoitusta, ilmoituksen tekijältä evättäisiin sille asetuksessa annettu mahdollisuus saada tietää asetuksessa säädettyjen hyvin lyhyiden määräaikojen kuluessa kaikkien toimivaltaisten viranomaisten näkemykset sen suunnittelemasta siirrosta.(39) Lisäksi vastaanottavalta toimivaltaiselta viranomaiselta ja kauttakulkuviranomaiselta evättäisiin niille asetuksessa ja sen johdanto-osan yhdeksännessä perustelukappaleessa annettu oikeus saada asianmukaisesti tietoa suunnitellusta siirrosta ja esittää suunnitelmaa vastaan omia vastalauseitaan riippumatta siitä, miten lähettävä toimivaltainen viranomainen on arvioinut toimenpiteen luokittelua.(40)
37. Tällainen ilmoitus saattaa tosin johtaa siihen, että eri toimivaltaiset viranomaiset luokittelevat saman suunnitelman eri tavoin. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut edellä mainitussa asiassa ASA antamassaan tuomiossa, tämä riski kuuluu asetuksella käyttöön otettuun järjestelmään.(41) Kuten valittaja on esittänyt istunnossa erittäin selvästi, tällä voi olla erityisesti merkitystä ilmoituksen tekijälle siinä tilanteessa, että lähettävä toimivaltainen viranomainen on ilmoituksen tekijän kanssa eri mieltä asianomaisen suunnitelman luokittelusta, kuten nyt käsiteltävässä asiassa. Sellaisessa tapauksessa ilmoituksen tekijällä on varma intressi saada selville kaikkien toimivaltaisten viranomaisten näkemykset sen suunnitelmasta. Esimerkiksi tässä tapauksessa Siomab kykenisi varmasti paremmin puolustamaan intressejään sen ja IBGE:n välisessä riidassa, joka koskee sen suunnitteleman siirron luokittelemista, jos vastaanottava viranomainen olisi myös kyennyt ottamaan kantaa tähän luokitteluun. Siinä tapauksessa, että vastaanottava viranomainen olisi katsonut IBGE:n tavoin, että riidanalainen siirto on huolehtimistoimenpide, jollainen toimenpide ei ole sallittu Teutschenthalin kaivoksessa, Siomab voisi luopua suunnittelemastaan siirrosta ja säästää oikeudenkäyntikulut. Toisaalta mikäli vastaanottava viranomainen olisi vastoin IBGE:n näkemystä katsonut, että ilmoituksen tekijä oli perustellusti luokitellut riidanalaisen siirron hyödyntämistoimeksi, Siomab voisi vedota siihen Belgian tuomioistuimissa, koska, kuten edellä on todettu, ”huolehtimisen” ja ”hyödyntämisen” käsitteet ovat yhteisön oikeuden käsitteitä, joiden määritelmä ei saa vaihdella jäsenvaltiosta toiseen.(42) Asetukseen liittyvään järjestelmään kuuluva riski siitä, että sama siirto luokitellaan eri tavoin, voi siten ilmoituksen tekijän ja toimivaltaisen viranomaisen välisessä riidassa olla eduksi ilmoituksen tekijälle. Kuten komissio on mielestäni perustellusti esittänyt, asetukseen liittyvä järjestelmä edellyttää, että kaikkien toimivaltaisten viranomaisten ja ilmoituksen tekijän välinen vuoropuhelu voisi perustua suunnitellun siirron luokitteluun ja että tämä tapahtuu asetuksessa vahvistetuissa määräajoissa.
38. Tämä ratkaisu ei myöskään vaaranna millään tavoin lähettävän toimivaltaisen viranomaisen valtuuksia tarkistaa asianomaisen suunnitelman luokittelu ja vastustaa sen toteuttamista, mikäli se arvioi tämän luokittelun olevan virheellinen. Esimerkiksi silloin kun suunniteltu siirto on luokiteltu hyödyntämistoimeksi, kuten tässä tapauksessa, asetuksen 8 artiklasta ilmenee, että siirtoa ei voida suorittaa, mikäli tämä viranomainen on esittänyt vastalauseen saman asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa vahvistetussa määräajassa. Sama päätelmä pätee myös silloin, kun siirto on luokiteltu huolehtimistoimeksi, koska 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan vastaanottavan toimiv altaisen viranomaisen on annettava tällaiselle siirrolle lupa kolmenkymmenen päivän kuluessa kyseisen vastaanottotodistuksen lähettämisestä, ja tällainen lupa voidaan myöntää vain, jos muut toimivaltaiset viranomaiset eivät vastusta sitä.
39. Näiden seikkojen perusteella olisin taipuvainen katsomaan, että asetuksen 3 artiklan 8 kohdassa ja 6 artiklan 8 kohdassa annetaan lähettävälle toimivaltaiselle viranomaiselle sidottua toimivaltaa, jonka nojalla sen on lähetettävä suunnitellusta siirrosta ilmoitus muille toimivaltaisille viranomaisille ja vastaanottajalle sellaisena kuin valittaja on sen luokitellut.(43) Silloin kun lähettävä toimivaltainen viranomainen arvioi, että siirto on luokiteltu virheellisesti, sen on esitettävä vastalause sitä kohtaan. Tällaisen vastalauseen esittämistä koskevista muotovaatimuksista totean, että asetuksen 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja 7 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan säännöt ovat sovellettavissa, joten vastalause on lähetettävä ”kirjallisena ilmoituksen tekijälle ja osoitettava jäljennös siitä muille asianosaisille toimivaltaisille viranomaisille”. Siihen, onko, kuten kansallinen tuomioistuin tiedustelee, tämä vastalause osoitettava samaan aikaan, kun suunniteltua siirtoa koskeva ilmoitus lähetetään, vai sen jälkeen, on mielestäni kaksi hyväksyttävää ratkaisua. Mielestäni ratkaisevaa on se, että lähettävän toimivaltaisen viranomaisen vastalause esitetään ennen 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetyn määräajan päättymistä, mikäli ilmoituksen tekijä on luokitellut suunnitelman jätteiden siirtämiseksi huolehtimistarkoituksessa, ja ennen 7 artiklan 2 kohdassa säädetyn määräajan päättymistä, mikäli ilmoituksen tekijä on luokitellut suunnitelman jätteiden siirtämiseksi hyödyntämistarkoituksessa.
40. Ehdotan siis, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi Cour d’appel de Bruxellesille, että asetusta on tulkittava siten, että siinä tapauksessa, että jäsenvaltio turvautuu järjestelyyn, jossa lähettävä toimivaltainen viranomainen lähettää kuljetusasiakirjan asetuksen 3 artiklan 8 kohdan ja 6 artiklan 8 kohdan nojalla, lähettävä toimivaltainen viranomainen, joka arvioi, että tämä luokittelu on virheellinen, ei saa kieltäytyä lähettämästä tätä ilmoitusta suunnitellun siirron virheellisen luokittelun perusteella ja kehottaa ilmoituksen tekijää toimittamaan sille uusi kuljetusasiakirja eikä luokitella suunniteltua siirtoa omasta aloitteestaan uudelleen ennen sitä koskevan ilmoituksen lähettämistä. Sen on lähetettävä ilmoitus ja esitettävä perusteltu vastalause tämän luokitteluvirheen perusteella. Vastalause on lähetettävä kirjallisena ilmoituksen tekijälle ja jäljennös siitä on osoitettava muille asianomaisille viranomaisille 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetyn määräajan kuluessa, mikäli suunnitelma on luokiteltu jätteiden siirtämiseksi huolehtimistarkoituksessa, ja 7 artiklan 2 kohdassa säädetyn määräajan kuluessa, mikäli se on luokiteltu jätteiden siirtämiseksi hyödyntämistarkoituksessa.
VI Ratkaisuehdotus
41. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi Cour d’appel de Bruxellesin esittämään kysymykseen seuraavasti:
Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annettua neuvoston asetusta (ETY) N:o 259/93 on tulkittava siten, että siinä tapauksessa, että jäsenvaltio turvautuu järjestelyyn, jossa lähettävä toimivaltainen viranomainen lähettää kuljetusasiakirjan asetuksen N:o 259/93 3 artiklan 8 kohdan ja 6 artiklan 8 kohdan nojalla, lähettävä toimivaltainen viranomainen, joka arvioi, että tämä luokittelu on virheellinen, ei saa kieltäytyä lähettämästä tätä ilmoitusta suunnitellun siirron virheellisen luokittelun perusteella ja kehottaa ilmoituksen tekijää toimittamaan sille uusi kuljetusasiakirja eikä luokitella suunniteltua siirtoa omasta aloitteestaan uudelleen ennen sitä koskevan ilmoituksen lähettämistä. Sen on lähetettävä ilmoitus ja esitettävä perusteltu vastalause tämän luokitteluvirheen perusteella. Vastalause on lähetettävä kirjallisena ilmoituksen tekijälle ja jäljennös siitä on osoitettava muille asianomaisille viranomaisille 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetyn määräajan kuluessa, mikäli suunnitelma on luokiteltu jätteiden siirtämiseksi huolehtimistarkoituksessa, ja 7 artiklan 2 kohdassa säädetyn määräajan kuluessa, mikäli se on luokiteltu jätteiden siirtämiseksi hyödyntämistarkoituksessa.
(1) .
(2)
–	Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 259/93 (EYVL L 30, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 259/93 liitteiden II, III, IV ja V muuttamisesta 16 artiklan 1 kohdan ja 42 artiklan 3 kohdan mukaisesti 24 päivänä marraskuuta 1999 tehdyllä komission päätöksellä 1999/816/EY (EYVL L 316, s. 45; jäljempänä asetus).
(3)
–	Jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annettu neuvoston direktiivi 75/442/ETY (EYVL L 194, s. 39), sellaisena kuin se on muutettuna 18.3.1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY (EYVL L 78, s. 32) ja 24.5.1996 tehdyllä komission päätöksellä 96/350/EY (EYVL L 135, s. 32; jäljempänä direktiivi).
(4)
–	2 artiklan i ja k alakohta.
(5)
–	Jäljempänä vastaanottava toimivaltainen viranomainen.
(6)
–	Jäljempänä lähettävä toimivaltainen viranomainen.
(7)
–	Jäljempänä kauttakulkuvaltion toimivaltainen viranomainen.
(8)
–	Asia C-6/00, ASA, tuomio 27.2.2002 (Kok. 2002, s. I-1961).
(9)
–	Asia C-187/93, parlamentti v. neuvosto, tuomio 28.6.1994 (Kok. 1994, s. I-2857, Kok. Ep. XV, s. I-289, 26 kohta).
(10)
–	Johdanto-osan yhdeksäs perustelukappale.
(11)
–	3 artiklan 1 kohta ja 6 artiklan 1 kohta.
(12)
–	3 artiklan 3 kohta ja 6 artiklan 3 kohta.
(13)
–	3 artiklan 4 kohta ja 6 artiklan 4 kohta.
(14)
–	3 artiklan 5 kohta.
(15)
–	6 artiklan 5 kohdan viides luetelmakohta.
(16)
–	Asetuksen 3 artiklan 6 kohta ja 6 artiklan 6 kohta.
(17)
–	Kuten jäljempänä todetaan, kyseisessä 4 artiklan 3 kohdassa määritetään perusteet, joihin toimivaltaiset viranomaiset voivat vedota vastustaakseen suunniteltua huolehtimistoimea tai asettaakseen sille tiettyjä ehtoja.
(18)
–	4 artiklan 1 kohta ja 7 artiklan 1 kohta.
(19)
–	4 artiklan 2 kohdan a ja b alakohta.
(20)
–	7 artiklan 2 kohta.
(21)
–	7 artiklan 3 kohta.
(22)
–	8 artikla.
(23)
–	10 artikla.
(24)
–	Itävaltalainen yritys halusi siirtää Saksaan Wienin (Itävalta) kaupungin jätteidenkäsittelylaitoksessa tuotettua kuonaa ja tuhkaa Kochendorfissa (Saksa) sijaitsevaan entiseen suolakaivokseen sen kaivosluolien täyttämiseksi.
(25)
–	39 ja 40 kohta.
(26)
–	47 kohta.
(27)
–	Sama kohta.
(28)
–	48 kohta.
(29)
–	Asia C-324/99, DaimlerChrysler, tuomio 13.12.2001 (Kok. 2001, s. I-9897).
(30)
–	49 kohta.
(31)
–	50 kohta.
(32)
–	Jäljempänä Siomab.
(33)
–	Jäljempänä IBGE.
(34)
–	Asetuksen 4 artiklan 3 kohdan a alakohta koskee tapauksia, joissa jäsenvaltiot voivat kieltää siirrot kokonaan tai osittain tai vastustaa niitä järjestelmällisesti (em. asiassa DaimlerChrysler annetun tuomion 51 kohta).
(35)
–	Esimerkiksi 4 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaan vastalauseiden esittäminen on mahdollista ainoastaan kolmessa tapauksessa: omavaraisuusperiaatteen soveltamiseksi yhteisön tasolla ja kansallisella tasolla tai jos laitoksessa huolehditaan lähempänä sijaitsevasta lähteestä tulevista jätteistä ja jos toimivaltainen viranomainen on asettanut nämä jätteet etusijalle, ja sen varmistamiseksi, että kuljetukset ovat jätehuoltosuunnitelmien mukaisia. Saman säännöksen c alakohdassa esitetään seuraavat kolme vastustusperustetta: jos siirto ei ole ympäristönsuojelua, yleistä järjestystä ja turvallisuutta ja terveydensuojelua koskevien kansallisten säännösten mukainen, jos ilmoituksen tekijä tai vastaanottaja on aikaisemmin syyllistynyt laittomiin siirtoihin ja jos siirto on ristiriidassa kansainvälisistä sopimuksista johtuvien velvoitteiden kanssa
(36)
–	Em. asiassa DaimlerChrysler annetun tuomion 50 kohta.
(37)
–	Em. asiassa ASA annetun tuomion 40 ja 47 kohta. Ks. myös yhdistetyt asiat C-307/00–C-311/00, Oliehandel Koeweit ym., määräys 27.2.2003 (Kok. 2003, s. I-1821, 112 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin katsoi edellä mainitussa asiassa ASA antamassaan tuomiossa, että tämä kaikkia toimivaltaisia viranomaisia sitova velvollisuus perustuu erityisesti asetuksen 26 artiklaan, jossa velvoitetaan jäsenvaltiot kieltämään kaikki lainvastaiset siirrot ja määräämään niistä seuraamuksia, sekä kyseisen asetuksen 30 artiklan 1 kohtaan, jossa säädetään nimenomaisesti jäsenvaltioiden yleisestä velvollisuudesta toteuttaa tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jätteiden siirrot suoritetaan kyseisen asetuksen säännösten mukaisesti.
(38)
–	Aikajärjestyksessä luokitteluvirheeseen on vedottava ennen asetuksen 4 artiklan 3 kohdassa ja 7 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuja vastustusperusteita. Vasta kun kukin toimivaltainen viranomainen on tarkistanut, että suunniteltu siirto on luokiteltu asianmukaisesti, se voi vedota viimeksi mainituissa säännöksissä tarkoitettuun vastustusperusteeseen.
(39)
–	Em. asiassa DaimlerChrysler annetun tuomion 70 kohta. Talous- ja sosiaalikomitea oli ilmaissut asetuksesta ilmenevän tarkoituksen, että ilmoituksen tekijä voisi luottaa määräaikoihin, joita toimivaltaisten viranomaisten on noudatettava, erittäin selvästi asetuksen antamista edeltäneissä esitöissä (lausunto ehdotuksesta neuvoston asetukseksi (ETY) Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta (91/C 269/03) (EYVL 1991, C 269, s. 10, 2.3.2 kohta).
(40)
–	Ks. vastaavasti em. asiassa Oliehandel Koeweit ym. annetun määräyksen 102 kohta.
(41)
–	Em. asiassa ASA annetun tuomion 44 kohta.
(42)
–	Ks. vastaavasti asia C-228/00, komissio v. Saksa, tuomio 13.2.2003 (Kok. 2003, s. I-1439, 36 kohta).
(43)
–	Olen samaa mieltä komission kanssa myös siitä, että selvityksessä ei pitäisi mennä niin pitkälle, että lähettävää toimivaltaista viranomaista kiellettäisiin hyvää hallintotapaa noudattaessaan palauttamasta asiakirjoja ilmoituksen tekijälle, mikäli kuljetusasiakirjaan sisältyy sellainen muotovirhe, että toimivaltaiset viranomaiset eivät kykenisi tutkimaan suunnitelmaa, kuten allekirjoituksen tai tiettyjen pakollisten mainintojen puuttuminen. Lisäksi asetuksen 3 artiklan 8 kohdassa ja 6 artiklan 8 kohdassa sen enempää kuin muissakaan asetuksen säännöksissä ei säädetä siitä, missä ajassa lähettävän toimivaltaisen viranomaisen on lähetettävä ilmoitus. Asetuksessa määritellyn menettelyn perusteella katsoisin, että kyseisen viranomaisen on lähetettävä ilmoitus hyvin nopeasti kuljetusasiakirjan saatuaan, eikä tämä määräaika missään tapauksessa saa ylittää vastaanottavalle toimivaltaiselle viranomaiselle asetuksen 4 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ja 7 artiklan 2 kohdassa näkemysten esittämiseksi suunnitellusta siirrosta asetettua määräaikaa.