61993CJ0463_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-463/93,
jonka Verwaltungsgericht Düsseldorf (Saksa) on saattanut EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
Katholische Kirchengemeinde St. Martinus Elten
vastaan
Landwirtschaftskammer Rheinland, Arnold Derksenin ja Johann Thyssenin osallistuessa asian käsittelyyn,
ennakkoratkaisun maidon lisämaksujärjestelmän tulkinnasta, joka on otettu käyttöön maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 804/68 muuttamisesta 31 päivänä maaliskuuta 1984 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 856/84 (EYVL L 90, s. 10), asetuksen (ETY) N:o 804/68
5 c artiklassa tarkoitetun maksun soveltamista koskevista yleisistä säännöistä 31 päivänä maaliskuuta 1984 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 857/84 (EYVL L 90, s. 13), sellaisena kuin se on asetuksen (ETY) N:o 857/84 muuttamisesta 26 päivänä helmikuuta 1985 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 590/85 (EYVL L 68, s. 1) mukaan, sekä asetuksen (ETY) N:o 804/68
5 c artiklassa tarkoitetun lisämaksun yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä 3 päivänä kesäkuuta 1988 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 1546/88 (EYVL L 139, s.12),
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: kuudennen jaoston puheenjohtajan tehtäviä hoitava neljännen jaoston puheenjohtaja J. L. Murray sekä tuomarit C. N. Kakouris, P. J. G. Kapteyn, G. Hirsch (esittelevä tuomari) ja H. Ragnemalm,
julkisasiamies: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies D. Louterman-Hubeau,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
- Katholische Kirchengemeinde St. Martinus Elten, edustajanaan asianajaja Jürgen Lukanow, Euskirchen,
- Derksen, edustajanaan asianajaja Mechtild Düsing, Münster,
- Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään oikeudellisen yksikön virkamies Claudia Schmidt,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan Katholische Kirchengemeinde St. Martinus Eltenin, edustajanaan Jürgen Lukanow, Landwirtschaftskammer Rheinlandin, edustajanaan asessori Adelheid Hensen, Derksenin, edustajanaan Mechtild Düsing ja komission, asiamiehenään Claudia Schmidt, esittämät suulliset huomautukset 2.5.1996 pidetyssä istunnossa,
kuultuaan julkisasiamiehen 23.5.1996 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Verwaltungsgericht Düsseldorf on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 18.11.1993 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 13.12.1993, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen maidon lisämaksujärjestelmän tulkinnasta, joka on otettu käyttöön maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 804/68 muuttamisesta 31 päivänä maaliskuuta 1984 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 856/84 (EYVL L 90, s. 10), asetuksen (ETY) N:o 804/68 5 c artiklassa tarkoitetun maksun soveltamista koskevista yleisistä säännöistä 31 päivänä maaliskuuta 1984 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 857/84 (EYVL L 90, s. 13), sellaisena kuin se on asetuksen (ETY) N:o 857/84 muuttamisesta 26 päivänä helmikuuta 1985 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 590/85 (EYVL L 68, s. 1) mukaan, sekä asetuksen (ETY) N:o 804/68
5 c artiklassa tarkoitetun lisämaksun yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä 3 päivänä kesäkuuta 1988 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 1546/88 (EYVL L 139, s. 12).
2 Tämä kysymys on esitetty Katholische Kirchengemeinde St. Martinus Elten -seurakunnan (jäljempänä Kirchengemeinde) ja Landwirtschaftskammer Rheinlandin (jäljempänä Landwirtschaftskammer) välisessä riita-asiassa, joka on saatettu vireille vuokrasuhteen päätyttyä ja jossa kysymys on viitemäärän liittymisestä sekä Saksassa että Alankomaissa sijaitseviin vuokra-alueisiin.
3 Kirchengemeinde omistaa sen antamien tietojen mukaan noin 23,7 hehtaarin (netto) suuruiset maa-alueet, joita käytetään rehuntuotantoon. Suuri osa alueista, noin 17,7 hehtaaria, sijaitsee Alankomaissa, muu osa Saksassa. Nämä alueet on kokonaisuudessaan vuokrattu pitkäaikaisesti. Vuokralainen, joka itse omistaa Saksassa sijaitsevan noin 1,07 hehtaarin suuruisen tilan, on käyttänyt näitä alueita tuottaakseen maitoa, jonka se on toimittanut saksalaiselle meijerille.
4 Maidon ja maitotuotteiden tuotannon rajoittamiseksi yhteisössä asetuksella N:o 856/84 on lisätty maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä 27 päivänä kesäkuuta 1968 annettuun neuvoston asetukseen (ETY) N:o 804/68 (EYVL L 148, s. 13) 5 c artikla, jossa säädetään lisämaksusta, jos tuotetut maitomäärät ylittävät vahvistettavan viitemäärän. Tämän järjestelmän menettelyn A mukaan, jonka Saksan liittotasavalta ja Alankomaiden kuningaskunta ovat valinneet, lisämaksusta vapaa viitemäärä on pääsääntöisesti sama kuin tuottajan viitevuoden aikana toimittama maitomäärä. Saksan liittotasavalta on valinnut viitevuodeksi vuoden 1983.
5 Asetuksen N:o 804/68
5 c artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa: " - - viitemäärät eivät saa ylittää taattua kokonaismäärää, joka on sama kuin maitoa tai maitotuotteita käsittelevälle tai jalostavalle yritykselle kalenterivuoden 1981 aikana toimitetut maitomäärät lisättynä yhdellä prosentilla".
6 Landwirtschaftskammer myönsi vuokralaiselle vuonna 1984 viitemäärän. Koska se laskettiin tämän viitevuonna tuottaman koko maidontuotannon perusteella, määrä oli kyseiseen aikaan 182 000 kiloa.
7 Vuokralaisen kuoltua vuonna 1989 viitemäärä vahvistettiin korjattuna 191 004 kiloksi, ja Landwirtschaftskammer siirsi sen sitten yksityisoikeudelliselle yhtymälle, jonka vuokralaisen perillinen ja pääasiassa kuultavana oleva Derksen olivat perustaneet heidän viitemääriensä yhteistä hallinnointia varten. Yhtymän purkauduttua 15.11.1990 vuokrasopimuksen purkamisen vuoksi Derksenille siirrettiin hänen 13.12.1990 tekemänsä hakemuksen perusteella hänen omien viitemääriensä lisäksi perilliselle kuuluneet viitemäärät sen jälkeen, kun Derksen oli saanut haltuunsa perilliselle kuuluneet maa-alueet.
8 Kirchengemeinde teki 5.12.1991 hakemuksen, jossa se pyysi, että sille annetaan Alankomaissa sijaitsevien alueiden osalta Milch-Garantie-Verordnungin (taatuista maitomääristä annettu asetus) 9 §:n 2 momentin 3 kohdassa tarkoitettu todistus, jossa vahvistettaisiin, että sille myönnetään viitemäärät tilan vuokrasuhteen päättyessä ja Alankomaissa sijaitsevien maatalousalueiden käyttöoikeuden siirryttyä sille.
9 Landwirtschaftskammer hylkäsi tämän hakemuksen siitä syystä, että periaate, jonka mukaan viitemäärä liittyy käytettyyn alueeseen, on rajoitettu kansalliseen alueeseen kullekin jäsenvaltiolle myönnetyn taatun kokonaismäärän takia, johon kukin viitemäärä kuuluu, niin että saksalaista maitokiintiötä ei saada liittää Saksan ulkopuolella sijaitseviin alueisiin.
10 Näin ollen Kirchengemeinde saattoi asian Verwaltungsgerichtin ratkaistavaksi. Tämä on ennakkoratkaisupyyntöä koskevassa päätöksessään ilmaissut epäilynsä Landwirtschaftskammerin tekemän hylkäävän päätöksen lainmukaisuudesta. Ennakkoratkaisupyyntöä koskevasta päätöksestä ilmenee, että kyseinen tuomioistuin katsoo, että jos maa-alueet eivät sijaitsisi Alankomaissa vaan Saksassa, Landwirtschaftskammerilla olisi velvollisuus antaa siirtotodistus Kirchengemeindelle kuuluvien alueiden viitemäärän suhteellisesta osasta.
11 Verwaltungsgericht Düsseldorf on näin ollen päättänyt esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Voidaanko saksalaiselle ostajalle maitoa toimittavalle saksalaiselle maidontuottajalle, jonka tila sijaitsee Saksassa ja jolla on vuokra-alueita Saksassa ja Alankomaissa, 2.4.1984 myönnetty maidon viitemäärä liittää osittain kyseisen maidontuottajan Alankomaissa sijaitseviin vuokra-alueisiin niin, että vastaava viitemäärä siirtyy vuokrasopimuksen päätyttyä vuokranantajalle vai voidaanko saksalaiselle maidontuottajalle myönnetty kiintiö liittää vain Saksassa sijaitseviin alueisiin?"
12 Tällä kysymyksellä kansallinen tuomioistuin haluaa pääasiallisesti tietää ensinnäkin, mihin maidontuotantoon käytettyihin vuokrattuihin maa-alueiden osiin viitemäärä liittyy, kun osa alueista sijaitsee toisessa jäsenvaltiossa. Toiseksi kansallinen tuomioistuin haluaa tietää, mitä säätelyä tällaiseen viitemäärään sovelletaan vuokrasuhteen päätyttyä.
Maitokiintiön liittyminen toisessa jäsenvaltiossa sijaitseviin alueisiin
13 Ennakkoratkaisukysymystä koskevasta päätöksestä ilmenee, että kysymys liittyy maitokiintiöjärjestelmää ohjaavaan periaatteeseen, jonka mukaan viitemäärä liittyy sen myöntämishetkellä viitemäärän haltijan maidontuotantoon käyttämiin maa-alueisiin. Tämä periaate on kansallisen tuomioistuimen mukaan vahvistettu lisämaksuihin sovellettavassa yhteisön lainsäädännössä.
14 Tältä osin on todettava, että periaate, jonka mukaan viitemäärä liittyy maa-alueeseen, johtuu asetuksen N:o 857/84
2 artiklasta, tarkasteltuna yhdessä saman asetuksen 12 artiklan c ja d kohdan kanssa.
15 Menettelyn A soveltamisen osalta asetuksen N:o 857/84
2 artiklan 1 kohdassa säädetään, että viitemäärä on sama kuin maidontuottajan kalenterivuonna 1981 toimittama maito- tai maitoa vastaavan tuotteen määrä lisättynä yhdellä prosentilla.
16 Asetuksen N:o 857/84
12 artiklan c kohdassa olevan määritelmän mukaan tuottaja on maataloustuottaja, luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö tai luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden ryhmittymä, joiden tila sijaitsee yhteisön maantieteellisellä alueella. Tämän asetuksen 12 artiklan d kohdassa ilmaisulla "tila" tarkoitetaan tuottajan hoitamien tuotantoyksiköiden kokonaisuutta, jotka sijaitsevat yhteisön maantieteellisellä alueella.
17 Asetuksen N:o 857/84
12 artiklan c ja d kohdassa olevista käsitteen "tuottaja" ja siis myös käsitteen "tila" määritelmistä ilmenee asiassa C-236/90, Maier, 9.7.1992 annetun tuomion mukaan (Kok. 1992, s. I-4483, 11 kohta), että tuottajalla tarkoitetaan vain maataloustuottajaa, joka hoitaa maidontuotantoa varten tuotantoyksiköiden kokonaisuutta omalla vastuullaan.
18 Kun yhteisöjen tuomioistuin on edellä mainitussa asiassa Maier antamansa tuomion 11 ja 12 kohdassa todennut, että vuokralainen, toisin kuin vuokranantaja, on ominaisuuksiltaan tuottaja, näin on oltava maataloustuottajan osalta, silloin kun tämä tuottaa toimittamansa maitomäärän omilla ja vuokraamillaan alueilla ja hoitaa itse näitä alueita toisaalta omistajan ominaisuudessa ja toisaalta vuokralaisen ominaisuudessa.
19 Niiden yksittäisten edellytysten osalta, jotka tuottajan hoitamien tuotantoyksiköiden kokonaisuuden, eli omien ja vuokrattujen eri maapalstojen on täytettävä, Landwirtschaftskammer ja Derksen katsovat suullisissa huomautuksissaan, että viitemäärä voi liittyä vain niihin alueisiin, jotka sijaitsevat viitemäärän myöntäneessä jäsenvaltiossa. Tämä liittämisen rajoittaminen maitokiintiön myöntäneessä jäsenvaltiossa sijaitseviin alueisiin on tarpeen sen takaamiseksi, että kullekin jäsenvaltiolle taattu kokonaismäärä säilyy vakaana. Sitä vastoin Kirchengemeinde ja komissio kiistävät, että tätä jäsenvaltion aluetta koskevaa periaatetta voitaisiin soveltaa maitokiintiön myöntämisen yhteydessä.
20 Viimeksi mainittu väite on hyväksyttävä.
21 Asiassa 5/88, Wachauf, 13.7.1989 annetusta tuomiosta (Kok. 1989, s. 2609, 9 kohta) ilmenee, että asetuksen N:o 857/84
12 artiklan d kohdassa tarkoitetaan kaikkia tuotantoyksiköitä, jotka täyttävät kaksi edellytystä, toisin sanoen toisaalta sen, että niitä hoitaa tuottaja, eli henkilö, joka myy maitoa tai muita maitotuotteita suoraan kuluttajalle tai joka toimittaa niitä ostajalle (asetuksen N:o 857/84
12 artiklan c kohta) ja toisaalta sen, että ne sijaitsevat yhteisön maantieteellisellä alueella.
22 Tilan käsitteen suhteen ei siten edellytetä, että vuokraustapauksessa kyseessä olevat tuotantoyksiköt sijaitsisivat sellaisen jäsenvaltion alueella, johon maito on toimitettu ja joka on myöntänyt viitemäärän. Näin ollen viitemääräjärjestelmä ei estä sitä, että osa tuotantoyksiköistä sijaitsee toisen jäsenvaltion alueella, kuin missä sijaitsee meijeri, johon maito toimitetaan.
23 Näin ollen on todettava, että 2 artiklan 1 kohta ja 12 artiklan c ja d kohta yhdessä tarkasteltuina sisältävät periaatteen, jonka mukaan viitemäärä on sidottu niihin maa-alueisiin, joita tuottaja on hoitanut viitevuoden aikana maidontuotantoa varten, siltä osin kuin se on vahvistettu maa-alueiden kokonaisuudelle.
24 Tämä periaate, jonka mukaan viitemäärä liittyy sen myöntämishetkellä hoidettuun alueeseen on tilan osittaisen siirtämisen tapauksessa erityinen ilmaus siitä yleisestä periaatteesta, jonka mukaan viitemäärä myönnetään luovutuksensaajalle siirrettyjen alueiden mukaisessa suhteessa (ks. asia C-81/91, Twijnstra, tuomio 19.5.1993, Kok. 1993, s. I-2455, 25 kohta).
25 Tämän tulkinnan osalta on todettava, että näin tulkittu viitemääräjärjestelmä ei tässä asiassa haittaa sen pakottavan vaatimuksen toteutumista, jonka mukaan taattujen kokonaismäärien jako kullekin jäsenvaltiolle on säilyttävä vakaana, kuten Landwirtschaftskammer ja Derksen ovat väittäneet eikä se myöskään haittaa viitemääräjärjestelmän tavoitteen eli yhteisön maidontuotannon rajoittamisen toteutumista.
26 Asetuksen N:o 804/68
5 c artiklan 3 kohdan mukaan jäsenvaltion myöntämien tilakohtaisten viitemäärien summa ei saa ylittää tälle jäsenvaltiolle taattua kokonaismäärää. Näin ollen taatun kokonaismäärän vaikutuksena kansallinen tuotanto rajoitetaan vuonna 1981 tuotettujen maitomäärien suuruiseksi.
27 Jos oletetaan, ja mistään asiakirja-aineistossa olevasta seikasta ei käy ilmi, ettei näin olisi, että vuonna 1981 tuottajan koko maidontuotanto, mukaan lukien se tuotannon osa, joka vastaa toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevia alueita, on toimitettu kyseisen jäsenvaltion meijeriin, se on luettu tämän jäsenvaltion taattuun kokonaismäärään, toisin kuin asiassa C-351/92, Graff, 14.7.1994 annetun tuomion (Kok. 1994, s. I-3361) perustana olevien tosiseikkojen mukaan oli tapahtunut. Kaikki taatun kokonaismäärän ylittämisen vaarat näyttävät pois suljetuilta, kun näin ollen myöhemmin myönnetään viitemäärä, joka vastaa taattua kokonaismäärää vahvistettaessa tällä tavoin huomioon otettua määrää.
28 Kysymyksen ensimmäiseen osaan on siis vastattava, että jäsenvaltion vuonna 1984 tuottajalle lisämaksujärjestelmän mukaisesti myöntämä viitemäärä liittyy tuottajan maidontuotantoa varten hoitamien omien tai vuokrattujen maa-alueiden kokonaisuuteen myös silloin, kun osa näistä alueista sijaitsee toisessa jäsenvaltiossa.
Vuokrasuhteen päättymistapauksessa sovellettava järjestelmä
29 Jotta voitaisiin antaa hyödyllinen vastaus vuokrasuhteen päättymistapauksessa sovellettavaa järjestelmää koskevaan kysymyksen osaan on ensiksi todettava, että asetuksen N:o 857/84
7 artiklasta ja asetuksen N:o 1546/88
7 artiklasta ilmenee, että kun tila siirtyy myynnin, vuokraamisen tai perinnön perusteella, vastaava viitemäärä siirtyy pääsääntöisesti kokonaan tai osittain ostajalle, vuokraajalle tai perilliselle.
30 Vuokrasuhteen päättymistapauksessa yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut edellä mainitussa asiassa Wachauf antamansa tuomion 13 kohdassa asetuksen N:o 857/84
7 artiklan 1 ja 4 kohtaa kokonaisuudessaan tarkasteltuina niin, että yhteisön lainsäätäjän tarkoituksena on ollut, että viitemäärä palautuu pääsääntöisesti vuokrasuhteen päätyttyä tilan haltuunsa ottavalle vuokranantajalle, kuitenkin sillä varauksella, että jäsenvaltioille jää valtuus myöntää viitemäärä kokonaan tai osittain tilan jättävälle vuokralaiselle.
31 Asetuksen (ETY) N:o 804/68
5 c artiklassa tarkoitetun lisämaksun soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 16 päivänä toukokuuta 1984 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1371/84 (EYVL L 132, s. 11) 5 artiklan 3 kohdan perusteella, jota sovellettiin pääasian tosiseikkojen tapahtumahetkellä ja josta on tullut asetuksen N:o 1546/88
7 artiklan 1 kohdan 3 alakohta, yhteisöjen tuomioistuin katsoi edellä mainitussa asiassa Wachauf antamansa tuomion 15 kohdassa, että vuokratun tilan palautumisella vuokrasuhteen päätyttyä on oikeusvaikutuksia, joita voidaan verrata asetuksen N:o 1371/84
5 artiklan 3 kohdan mukaisesti niihin, jotka syntyvät tämän tilan siirtämisellä vuokrasuhteen perustamisen yhteydessä, sillä molempiin tapahtumiin liittyy kyseisten tuotantoyksikköjen hallinnan vaihtuminen vuokrasopimuksella perustettujen sopimussuhteiden yhteydessä. Tämän vuoksi maatalouden tuotantoyksikköjen kokonaisuuden palautumiseen vuokrasuhteen päättyessä sovelletaan asetuksen N:o 1371/84
5 artiklan 3 kohtaa siltä osin kuin tämän kokonaisuuden siirtäminen vuokrasuhteen perustamisen yhteydessä kuuluu 5 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, kuten on asian laita silloin, kun kyseessä on asetuksen N:o 857/84
12 artiklan d kohdassa tarkoitettu "tila" siten kuin sitä on tulkittu edellä kansallisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen annetussa vastauksessa.
32 Tästä seuraa, että vaikka vuokrasuhteen ja erityisesti sen päättymiseen liittyvät kysymykset kuuluvat pääasiassa sovellettavaan kansalliseen oikeuteen, yhteisön lisämaksujärjestelmässä säädetään viitemäärien osalta tehtävistä johtopäätöksistä.
33 Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 26 kohdassa, vuokralaisen luopuessa maatilasta hänen viitemääränsä palautuvat näin ollen pääsääntöisesti omistajalle, elleivät jäsenvaltiot ole käyttäneet niille asetuksen N:o 857/84
7 artiklan 4 kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 590/85, ja asetuksen N:o 1546/88
7 artiklan 4 kohdan mukaan annettua valtuutta.
34 Tässä asiassa ei ole merkitystä sillä, onko tilasta luopuvan vuokralaisen hyväksi käytetty asetuksen N:o 857/84 7 artiklan 4 kohdan, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 590/85, ja asetuksen N:o 1546/88
7 artiklan 1 kohdan 4 alakohdan mukaista valtuutta. Muutetusta asetuksen N:o 857/84
7 artiklan 4 kohdan sanamuodosta ilmenee erityisesti, että tällä valtuudella tarkoitetaan tilasta luopuvaa vuokralaista vain, jos hänen tarkoituksenaan on jatkaa maidontuotantoa. Asiakirja-aineistosta ilmenee kuitenkin, että perillinen ei aio enää tilan myytyään jatkaa maidontuotantoa.
35 Näin ollen on vastattava, että viitemäärä palautuu vuokranantajalle vuokrasopimuksen päätyttyä, silloin kun entinen vuokralainen ei aio enää jatkaa maidontuotantoa.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
36 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneelle Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(kuudes jaosto)
on ratkaissut Verwaltungsgerichtshof Düsseldorfin 18.11.1993 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
Jäsenvaltion vuonna 1984 tuottajalle lisämaksujärjestelmän mukaisesti myöntämä viitemäärä liittyy tuottajan maidontuotantoa varten hoitamien omien tai vuokrattujen maa-alueiden kokonaisuuteen myös silloin, kun osa näistä alueista sijaitsee toisessa jäsenvaltiossa. Vuokrasopimuksen päätyttyä viitemäärä palautuu vuokranantajalle, silloin kun entinen vuokralainen ei aio enää jatkaa maidontuotantoa.