62021TJ0377_RES
Kohtuasi T‑377/21
Eurecna SpA
versus
Euroopa Komisjon
Üldkohtu (üheksas koda) 12. juuli 2023. aasta otsus
Dokumentidega tutvumine – Määrus (EÜ) nr 1049/2001 – EAFi rahastatud teenuslepingu täitmist puudutava OLAFi juurdluse lõpparuanne – Dokumentidega tutvumise võimaldamisest keeldumine – Otsustamisprotsessi kaitsev erand – Kontrollimiste, uurimise või audiitorkontrolli eesmärki kaitsev erand – Üldine eeldus – Põhjendamiskohustus
Euroopa Liidu institutsioonid – Üldsuse õigus tutvuda dokumentidega – Määrus nr 1049/2001 – Dokumentidega tutvumise õiguse erandid – Institutsiooni kohustus hinnata dokumente konkreetselt ja individuaalselt – Puudumine – Võimalus tugineda teatud liiki dokumentidele kohaldatavatele üldistele eeldustele – Põhjendamiskohustus – Ulatus – Asjaomasele erandile tuginemisega piirduv põhjendus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1049/2001, artikli 4 lõige 2)
(vt punktid 26–28, 40, 60, 61 ja 84)
Euroopa Liidu institutsioonid – Üldsuse õigus tutvuda dokumentidega – Määrus nr 1049/2001 – Dokumentidega tutvumise õiguse erandid – Kontrollimise, uurimise või audiitorkontrolli eesmärgi kaitse – Kohaldamine Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) juurdlust puudutavatele dokumentidele – Üldine eeldus, et nimetatud dokumentide avalikustamine kahjustab sellise juurdlusega seotud huvide kaitset – Kohaldamine pärast nende tegevuste lõpetamist – Tingimused
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1049/2001, artikli 4 lõike 2 kolmas taane)
(vt punktid 32–36, 43, 50–53 ja 57)
Euroopa Liidu institutsioonid – Üldsuse õigus tutvuda dokumentidega – Määrus nr 1049/2001 – Dokumentidega tutvumise õiguse erandid – Otsustamisprotsessi kaitse – Juba lõpetatud menetluse käigus koostatud dokumentide kaitse – Ulatus – Dokumentidega tutvumise võimaldamisest keeldumine – Põhjendamiskohustus – Ulatus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1049/2001, artikli 4 lõike 3 teine lõik)
(vt punktid 64–66, 68 ja 69)
Kokkuvõte
Hageja Eurecna SpA on IT-teenuste osutamisega tegelev äriühing. Euroopa Liidu ülemeremaade ja ‑territooriumide assotsiatsioon (OCTA) sõlmis 2014. aastal hagejaga teenuslepingu, mida rahastas Euroopa Arengufond (EAF) ja mille eesmärk oli edendada kestlikku arengut ja majanduse mitmekesistamist ning parandada ülemeremaade ja ‑territooriumide konkurentsivõimet.
Euroopa Pettustevastane Amet (OLAF), kellele Euroopa Komisjon oli esitanud taotluse kontrollida võimalikke eeskirjade eiramisi selle lepingu täitmisel, algatas 2020. aastal juurdluse.
OLAF teatas 4. detsembri 2020. aasta kirjas hagejale, et juurdluse lõpparuanne on edastatud Veneetsia prokuratuurile (Itaalia) ning komisjoni rahvusvahelise koostöö ja arengu peadirektoraadile. Aruandele olid lisatud soovitused järelmeetmete kohta, mis hõlmasid muu hulgas kriminaaluurimise alustamist seoses pettusega ning nende makstud summade tagasinõudmist, mis olid tunnistatud rahastamiskõlbmatuks, sest hageja ei esitanud arveid tasude ja põhjendamatute kulude eest. Hageja esitas 2021. aastal taotluse tutvuda OLAFi lõpparuande ja selle lisadega. Veidi pärast selle taotluse esitamist sai ta komisjonilt eelteavituskirja, milles teda teavitati tagasinõudmismenetluse algatamisest. OLAF keeldus 26. aprilli 2021. aasta otsuses taotletud dokumentidega tutvumise võimaldamisest, tuginedes oma juurdlusi puudutavate dokumentide puhul tunnustatud üldise konfidentsiaalsuse eelduse kohaldamisele (edaspidi „vaidlustatud otsus“).
Lahendades selle otsuse peale esitatud tühistamishagi, analüüsis Üldkohus seost põhjendamiskohustust käsitlevast kohtupraktikast tulenevate põhimõtete ja OLAFi juurdlusi puudutavate dokumentide puhul tunnustatud üldise konfidentsiaalsuse eeldust puudutavate põhimõtete vahel lähtuvalt kontrollimiste eesmärgi kaitset puudutavast erandist (
1
). Juhindudes kohtupraktikast, mille kohaselt niisuguste juurdluste kaitse laieneb ka nende järelmeetmetele, kui need on võetud mõistliku aja jooksul, märkis Üldkohus, et dokumentidega tutvumise võimaldamisest keeldumise otsuse põhjendus peab sisaldama tõendeid OLAFi mõttekäigu kohta seoses üldise konfidentsiaalsuse eelduse ajutise kohaldamisega (
2
). Üldkohus tõdes käesolevas asjas, et vaidlustatud otsus ei ole piisavalt põhjendatud, ning sellest tulenevalt tühistas selle otsuse.
Üldkohtu hinnang
Esiteks tõdes Üldkohus, et vaidlustatud otsuse põhjendused võimaldasid hagejal mõista, et taotletud dokumentide avalikustamisest keeldumiseks tugines OLAF üldisele konfidentsiaalsuse eeldusele. Nimelt nähtub vaidlustatud otsusest, et OLAF leidis, et taotletud dokumendid kuuluvad kontrollimiste eesmärki kaitsva erandi alla, kuna üldiselt eeldatakse, et tema juurdlustega seotud dokumentidega ei ole võimalik tutvuda.
Teiseks märkis Üldkohus, et vajaliku teabe puudumisel ei olnud hagejal seevastu võimalik mõista, miks OLAF leidis vaidlustatud otsuse vastuvõtmise kuupäeval, et taotletud dokumendid kuulusid üldise konfidentsiaalsuse eelduse alla.
Kuigi vaidlustatud otsuses on märgitud, et taotletud dokumendid kuuluvad OLAFi juurdluse toimikusse, piirdub viimane selles otsuses tõdemusega, et kõnealune juurdlus on lõpetatud ning et tema lõpparuanne edastati komisjonile ja Veneetsia prokuratuurile koos soovitustega võimalike järelmeetmete kohta. Siiski ei ole vaidlustatud otsuse põhjendustes mainitud asjaolu, et enne otsuse vastuvõtmist, mis toimus pärast OLAFi aruande edastamist, saatis komisjon hagejale eelteavituskirja, et nõuda tagasi suurem osa makstud ja rahastamiskõlbmatuks tunnistatud summadest. Üldkohtu arvates võib komisjoni poolt tagasinõudmismenetluse algatamist pidada OLAFi aruande soovituste üheks järelmeetmeks ja seega üheks otsuseks, mis tähistab juurdluse lõpetamist. Arvestades seda, et vaidlustatud otsuses ei ole selles küsimuses midagi märgitud, on võimalik eeldada, et OLAF leidis, et komisjoni eelteavituskirja eesmärk ega tagajärg ei olnud juurdluse lõpetamine, ning et vaidlustatud otsuse vastuvõtmise kuupäeval ei olnud tema lõpparuande adressaadiks olevad ametiasutused veel mõistliku aja jooksul otsustanud, milliseid järelmeetmeid selle aruande alusel võtta.
Selles kontekstis märkis Üldkohus, et OLAF oleks pidanud vaidlustatud otsuse põhjendustes võtma seisukoha küsimuses, kas aega, mis on möödunud tema aruande adressaatidele edastamise kuupäevast kuni vaidlustatud otsuse vastuvõtmise kuupäevani, tuleb pidada mõistlikuks. Sellega seoses märkis ta, et kuigi OLAFi äsja lõpetatud juurdlust puudutavate dokumentide suhtes kehtib konfidentsiaalsuse eeldus, kui pädevad asutused ei ole vastava juurdluse aruande põhjal võetavate meetmete kohta veel otsust teinud, kehtib see üksnes eeldusel, et nimetatud dokumentide avalikustamisest keeldumise otsuse vastuvõtmise kuupäeval ei saa pidada ebamõistlikuks aega, mis on möödunud alates OLAFi aruande edastamisest pädevatele asutustele (
3
). Kuigi käesoleval juhul on võimalik eeldada, et OLAF leidis, et möödunud aeg ei olnud ebamõistlik, ei nähtu niisuguse tõlgenduse põhjused vaidlustatud otsuse põhjendustest.
Kolmandaks ja viimaseks tõdes Üldkohus, et arvestades vaidlustatud otsuses sisalduvate põhjenduste lünklikkust, ei võimalda see otsus Üldkohtul hinnata hageja teise väite põhjendatust, mille kohaselt OLAF ei tõendanud taotletud dokumentide konfidentsiaalsuse eelduse olemasolu kontrollimiste, uurimise või audiitorkontrolli eesmärki kaitsva erandi alusel, ega seega teostada õiguspärasuse kontrolli.
Sellega seoses märkis Üldkohus, et liidu institutsioonidel ei ole õigust heastada liidu kohtus seda, et nad ei ole oma otsuseid piisavalt põhjendanud, samuti puudub liidu kohtul kohustus võtta põhjendamiskohustuse täitmise hindamisel arvesse asjaomase akti vastu võtnud institutsiooni täiendavaid selgitusi, mille see esitas alles kohtumenetluse ajal. Sarnane õiguslik olukord võib hägustada administratsiooni ja liidu kohtu vahelist pädevuse jaotust, nõrgendada õiguspärasuse kontrolli ning kahjustada kaebeõiguse teostamist (
4
).
Nõustudes küll sellega, et täiendavaid selgitusi, mille komisjon esitas kohtumenetluse käigus, ei saa pidada mitte vaidlustatud otsuse põhjenduse täienduseks, vaid selgitusteks, mis on vajalikud OLAFi arutluskäigu aluseks oleva analüüsi täielikuks mõistmiseks, tõdes Üldkohus siiski, et kohtumenetluse käigus ei ole komisjon võtnud seisukohta küsimuses, kas eelteavituskiri kujutas endast järelmeedet, mis tähendas juurdluse lõpetamist, ega esitanud jaatava vastuse korral põhjuseid, miks OLAFi aruande edastamine Veneetsia prokuratuurile pikendas üldist konfidentsiaalsuse eeldust. Lõpuks ei ole komisjon võtnud seisukohta ka küsimuses, kas vaidlustatud otsuse vastuvõtmise kuupäevaks oli taotletud dokumentide komisjonile ja Veneetsia prokuratuurile edastamisest möödunud mõistlik aeg.
(
1
)	Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määruse (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT 2001, L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331) artikli 4 lõike 2 kolmandale taandele.
(
2
)	Vt selle kohta 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus EKP vs. Espírito Santo Financial (Portugal) (C‑442/18 P, EU:C:2019:1117, punkt 55) ja 21. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus EKP vs. Estate of Espírito Santo Financial Group (C‑396/19 P, ei avaldata, EU:C:2020:845, punkt 62).
(
3
)	Vt 1. septembri 2021. aasta kohtuotsus Homoki vs. komisjon (T‑517/19, ei avaldata, EU:T:2021:529, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
4
)	Vt 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Di Bernardo (C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punkt 58).