62013CC0066
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
YVES BOT
13 päivänä maaliskuuta 2014 (
1
)
Asia C‑66/13
Green Network SpA
vastaan
Autorità per l’energia elettrica e il gas
(Ennakkoratkaisupyyntö – Consiglio di Stato (Italia))
”Ympäristö — Uusiutuvien energialähteiden edistäminen — Direktiivi 2001/77/EY — Alkuperätakuut — Se, että jäsenvaltio tekee Sveitsin valaliiton kanssa kahdenvälisen sopimuksen alkuperätakuiden tunnustamisesta — Euroopan unionin ulkoinen toimivalta”
I Johdanto
1.
Yhteisöjen tuomioistuin vahvisti asiassa komissio vastaan neuvosto 31.3.1971 antamassaan perustavassa, niin sanotussa AETR-tuomiossa (
2
) periaatteen, jonka mukaan sen lisäksi, että Euroopan talousyhteisöllä on toimivalta tehdä kansainvälisiä sitoumuksia ETY:n perustamissopimuksessa nimenomaisesti tarkoitetuissa tapauksissa, tämä toimivalta voidaan johtaa implisiittisesti yhteisölle myönnetystä sisäisestä toimivallasta, ja totesi, että kun yhteisö on tosiasiassa käyttänyt sisäistä toimivaltaansa antamalla yhteisiä sääntöjä, sen rinnakkaisesta ulkoisesta toimivallasta on tullut yksinomaista siten, että jäsenvaltiot menettävät oikeuden tehdä kolmansien maiden kanssa sellaisia sitoumuksia, jotka voivat vaikuttaa näihin sääntöihin tai muuttaa niiden ulottuvuutta.
2.
Unionin tuomioistuimella on käsiteltävässä asiassa tilaisuus täsmentää edellä mainitun AETR-doktriinin täytäntöönpanon edellytyksiä ympäristönsuojelua ja erityisesti uusiutuvista energialähteistä tuotetun energian (
3
) kehittämistä koskevan Euroopan unionin politiikan alalla.
3.
Käsiteltävissä ennakkoratkaisukysymyksissä unionin tuomioistuinta pyydetään täsmentämään, johtiko sähköntuotannon edistämisestä uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön sisämarkkinoilla 27.9.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/77/EY (
4
) siihen, että jäsenvaltiot menettivät rinnakkaisen kansallisen toimivaltansa siten, ettei niillä enää ole oikeutta tehdä kolmansien maiden kanssa sopimuksia näistä valtioista tuodun sähkön vihreän alkuperän osoittavien alkuperätakuiden tunnustamisesta.
4.
Consiglio di Stato (Italia) tiedustelee myös, onko edelliseen kysymykseen annettavan vastauksen kannalta merkitystä sillä, että kyseinen kolmas maa on Sveitsin valaliitto, joka teki 22.7.1972 Euroopan talousyhteisön kanssa vapaakauppasopimuksen, (
5
) jonka 13 artiklan 1 kohdassa kielletään tuonnin määrälliset rajoitukset ja vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet, jolleivät ne ole perusteltavissa sopimuksen 20 artiklassa (
6
) tarkoitetuilla syillä.
5.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta vielä, vaikuttaako edellisiin kysymyksiin annettaviin vastauksiin se, että kansallisessa säännöksessä viitataan sopimukseen, jota ei ole tehty kyseisten jäsenvaltion ja kolmannen maan välillä vaan näiden kahden valtion verkonhaltijoiden välillä, etenkin kun kyseinen sopimus on tehty hiljaisesti eikä siitä ole laadittu virallista asiakirjaa ja kun sen olemassaolo perustuu pelkästään valittajan väitteeseen.
6.
Totean tässä ratkaisuehdotuksessa ensinnäkin, että koska alkuperätakuut kuuluvat alaan, jonka jo suurelta osin kattavat direktiivin 2001/77 antamisen jälkeen asteittain käyttöön otetut yhteiset säännöt, joiden tarkoituksena on yhdenmukaistaa alaa yhä pidemmälle, unionin sisäisen toimivallan käyttö on johtanut sellaisen yksinomaisen ulkoisen toimivallan syntymiseen, joka on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan kyseinen jäsenvaltio voi tehdä alkuperätakuuta koskevia kansainvälisiä sopimuksia kolmansien maiden kanssa.
7.
Toiseksi totean, että edeltävään kysymykseen annettavan vastauksen kannalta merkitystä ei ole sillä, että kyseinen kolmas maa on Sveitsin valaliitto, jonka kanssa yhteisö on tehnyt vapaakauppasopimuksen.
8.
Kolmanneksi totean ensisijaisesti, että kolmanteen ja neljänteen kysymykseen ei ole tarpeen vastata, ja toissijaisesti, että unionin sisäisen toimivallan käytöstä johtuva yksinomainen ulkoinen toimivalta on, kun huomioon otetaan vilpittömän yhteistyön periaate, esteenä kansalliselle säännökselle, jossa ei viitata kyseisten jäsenvaltion ja kolmannen maan välillä vaan näiden kahden valtion verkonhaltijoiden välillä ennalta tehtyyn sopimukseen, sillä säännöksen tarkoituksena tai vaikutuksena on kiertää se, että jäsenvaltiot eivät voi tehdä kansainvälisiä sitoumuksia kolmansien maiden kanssa.
II Tosiseikat ja oikeudelliset seikat
9.
Consiglio di Staton esittämien ennakkoratkaisukysymysten taustalla ovat seuraavat merkitykselliset tosiseikat.
10.
Green Network SpA, (
7
) joka harjoittaa sähkön myyntiä, toi Aar e Ticino SA di Elettricitàn kanssa 2.6.2005 tehdyn toimitussopimuksen nojalla 873855 MWh:a uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä (
8
) Sveitsistä Italiaan.
11.
Italiassa sähköntuonnin edellytyksenä on lähtökohtaisesti, että sähköntuottaja noudattaa vihreän sähkön käyttöä edistäviä velvoitteita. Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä annetun direktiivin 96/92/EY täytäntöönpanosta 16.3.1999 annetun asetuksen nro 79 (decreto legislativo n. 79 – Attuazione della direttiva 96/92/CE recante norme comuni per il mercato interno dell’energia elettrica) (
9
) 11 §:n 1 ja 3 momentista seuraa nimittäin, että sähkön tuottajat tai tuojat ovat velvollisia syöttämään seuraavana vuonna kansalliseen sähköverkkoonsa sellaisista laitoksista peräisin olevan vihreän sähkön kiintiön, jotka ovat aloittaneet toimintansa tai lisänneet tuotantoaan kyseisen asetuksen voimaantulon jälkeen, ja niissä säädetään mahdollisuudesta täyttää tämä velvollisuus joko esittämällä todistus siitä, että tuotetun tai tuodun vihreän sähkön kiintiö on tosiasiassa syötetty kansalliseen sähköverkkoon, tai ostamalla vihreitä sertifikaatteja kansalliselta sähköverkonhaltijalta, joka on 1.11.2005 alkaen ollut Gestore dei Servizi Energetici – GSE SpA. (
10
)
12.
Vihreää sähköä tuova toimija voidaan kuitenkin vapauttaa tästä velvollisuudesta niiden edellytysten täyttyessä, jotka on täsmennetty 11.11.1999 annetun ministeriön asetuksen 4 §:n 6 momentissa ja direktiivin 2001/77 täytäntöönpanosta 29.12.2003 annetun asetuksen nro 387 (decreto legislativo n. 387 – Attuazione della direttiva 2001/77) (
11
) 20 §:n 3 momentissa.
13.
Ensin mainitussa momentissa säädetään seuraavaa:
”Decreto legislativon nro 79 11 §:n 1 momentissa – – säädetty velvoite voidaan täyttää siten, että maahan tuodaan yksinomaan tai osittain 1.4.1999 jälkeen toimintansa aloittaneissa laitoksissa uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä, sillä edellytyksellä, että tällaiset laitokset sijaitsevat kolmansissa maissa, joissa käytetään samanlaisia uusiutuvien energialähteiden edistämisen ja kannustamisen välineitä, jotka perustuvat markkinamekanismeihin, joissa tunnustetaan vastaava sähköntuontimahdollisuus Italiassa sijaitseville laitoksille. Tällaisessa tapauksessa 3 momentissa tarkoitetun hakemuksen esittää siihen velvollinen taho, joka liittää hakemukseen laitoksen tuottaman energian hankintasopimuksen ja kyseisen energian syöttämistä kansalliseen sähköverkkoon koskevan voimassa olevan lupa-asiakirjan. [Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä 19.12.1996 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivin 96/92/EY (
12
) 20 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun nimetyn viranomaisen on todistettava oikeiksi kaikki tiedot siinä maassa, jossa laitos sijaitsee. Jos kyseessä ovat Euroopan unioniin kuulumattomat maat, hakemuksen hyväksyminen edellyttää, että kansallisen verkonhaltijan ja vastaavan paikallisviranomaisen välillä on tehty sopimus, jossa määritetään tarvittavia selvityksiä koskevat yksityiskohtaiset säännöt.”
14.
Decreto legislativon nro 387 20 §:n 3 momentissa toisistaan erotettiin edelleen jäsenvaltiosta ja kolmannesta maasta peräisin oleva tuonti, mutta siinä vahvistettiin toisenlaiset edellytykset, joiden täyttyessä toimija voidaan vapauttaa velvollisuudesta ostaa vihreitä sertifikaatteja.
15.
Kun sähköä tuodaan jäsenvaltiosta, tuoja voidaan vapauttaa kyseisestä velvollisuudesta, jos se esittää oikeaksi todistetun jäljennöksen direktiivin 2001/77 5 artiklan mukaisesti myönnetystä alkuperätakuusta; kyseisessä artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on viimeistään 27 päivänä lokakuuta 2003 varmistettava, että [vihreän] sähkön alkuperä voidaan taata tämän direktiivin ja kunkin jäsenvaltion vahvistamien objektiivisten, avoimien ja ketään syrjimättömien perusteiden mukaisesti. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että alkuperästä annetaan tätä varten ja vastauksena pyyntöön takuu.
– –
3.   Alkuperätakuun on:
—
sisällettävä ilmoitus energialähteestä, josta sähkö on tuotettu, maininta tuotantoajankohdasta ja -paikasta sekä vesivoimaloiden osalta voimalan kapasiteetista,
—
tehtävä mahdolliseksi uusiutuvia energialähteitä käyttäville sähköntuottajille osoittaa, että heidän myymänsä sähkö on tuotettu uusiutuvista energialähteistä.
4.   Jäsenvaltioiden olisi vastavuoroisesti tunnustettava 2 kohdan mukaisesti myönnetyt alkuperätakuut yksinomaisena osoituksena 3 kohdassa tarkoitetuista seikoista. – –
5.   Jäsenvaltioiden tai toimivaltaisten elinten on vahvistettava asianmukaiset menettelyt, joilla varmistetaan alkuperätakuiden tarkkuus ja luotettavuus – –.
– –”
16.
Kun sähköä tuodaan kolmannesta maasta, toimijat voidaan vapauttaa velvollisuudesta ostaa vihreitä sertifikaatteja, jos yhtäältä tuotantotoiminnan ministeriö sekä ympäristö- ja luonnonsuojeluministeriö ja toisaalta kyseisen kolmannen maan vastaavat toimivaltaiset ministeriöt ovat tehneet sopimuksen alkuperätakuiden tunnustamisesta.
17.
Italian edellä mainitut ministeriöt sekä Sveitsin valaliiton ympäristö-, liikenne-, energia- ja viestintäministeriö tekivät 6.3.2007 tällaisen sopimuksen, joka on nimeltään yhteisymmärryspöytäkirja. Kyseisessä sopimuksessa määrätään sellaista sähköä koskevien alkuperätakuiden vastavuoroisesta tunnustamisesta, jota on tuotu vuodesta 2006, jonka aikana Sveitsin valaliitto antoi direktiivin 2001/77 säännöksiä vastaavaa lainsäädäntöä.
18.
Green Network haki edellä mainittujen määräysten ja erityisesti decreto legislativon nro 387 20 §:n 3 momentin nojalla GSE:ltä vapautusta vuodelle 2006 velvollisuudesta ostaa decreto legislativon nro 79 11 §:ssä tarkoitettuja vihreitä sertifikaatteja vuonna 2005 tuodulle sähkömäärälle.
19.
GSE hylkäsi hakemuksen 7.7.2006 tekemällään päätöksellä siksi, että Italian tasavalta ja Sveitsin valaliitto eivät olleet tehneet mainitussa 20 §:n 3 momentissa tarkoitettua sopimusta vielä vuonna 2005. GSE määräsi Green Networkin lisäksi ostamaan yhteensä 2367792 euron arvoiset 378 vihreää sertifikaattia.
20.
Green Network ei noudattanut velvollisuuttaan, joten Autorità per l’energia elettrica e il gas määräsi sille 2466450 euron hallinnollisen seuraamuksen 21.1.2011 tekemällään päätöksellä, josta Green Network nosti kanteen Tribunale amministrativo regionale per la Lombardiassa.
21.
Kanne hylättiin, ja Green Network valitti tästä tuomiosta Consiglio di Statoon, joka on epätietoinen siitä, voivatko jäsenvaltiot tehdä alkuperätakuiden tunnustamista koskevia kansainvälisiä sitoumuksia, vaikka unioni on antanut sisäisiä sääntöjä alalla.
III Ennakkoratkaisukysymykset
22.
Tässä tilanteessa ja hälventääkseen epävarmuutta Consiglio di Stato on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Ovatko SEUT 3 artiklan 2 kohta ja SEUT 216 artikla, joiden nojalla unionilla on yksinomainen toimivalta tehdä kansainvälinen sopimus, kun sopimuksen tekemisestä on säädetty unionin säädöksessä tai kun tämä on välttämätöntä, jotta unioni voi käyttää sisäistä toimivaltaansa, tai kun se voi vaikuttaa yhteisiin sääntöihin tai muuttaa niiden ulottuvuutta, mistä seuraa, että toimivalta tehdä kolmansien maiden kanssa sopimuksia, jotka vaikuttavat yhteisiin sääntöihin tai muuttavat niiden ulottuvuutta tai jotka vaikuttavat alaan, jota säännellään tyhjentävästi yhteisön lainsäädännöllä ja joka kuuluu unionin yksinomaiseen toimivaltaan, kuuluu unionille eikä se enää kuulu erikseen eikä yhdessä jäsenvaltioille, sekä direktiivin 2001/77 – – 5 artikla esteenä kansalliselle säännökselle (decreto legislativon nro 387 20 §:n 3 momentti), jossa kolmansien maiden antamien alkuperätakuiden tunnustamisen edellytykseksi asetetaan se, että Italian valtion ja kolmannen maan välillä on tehty sitä koskeva kansainvälinen sopimus?
2)
Ovatko nämä unionin oikeuden säännöt esteenä edellä mainitulle kansalliselle lainsäädännölle siinä tapauksessa, että kolmas maa on Sveitsin valaliitto, joka on sidoksissa – – unioniin – – vapaakauppasopimuksella?
3)
Ovatko ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitetut unionin oikeuden säännöt esteenä 11.11.1999 annetun ministeriön asetuksen 4 §:n 6 momenttiin sisältyvälle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan tuotaessa sähköenergiaa – – unioniin kuulumattomista maista hakemuksen hyväksyminen edellyttää, että kansallisen verkonhaltijan ja kolmannen maan vastaavan paikallisviranomaisen välillä on tehty sopimus, jossa määritellään tarvittavia selvityksiä koskevat yksityiskohtaiset säännöt?
4)
Ovatko unionin oikeuden samat säännöt esteenä edellä mainitulle kansalliselle lainsäädännölle erityisesti silloin, kun 11.11.1999 annetun ministeriön asetuksen 4 §:n 6 momentissa tarkoitettu sopimus on hiljaisesti tehty sopimus, jota ei ole koskaan laadittu virallisen asiakirjan muodossa ja josta on osoituksena pelkästään valittajan lausuma, jota tämä ei ole kyennyt täsmentämään?”
IV Asian tarkastelu
A Alustavat huomautukset
23.
Ennen kuin käsittelen tarkemmin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiä neljää kysymystä, on yhtäältä tarkasteltava niiden tutkittavaksi ottamista ja toisaalta hälvennettävä ensimmäisen kysymyksen sanamuodon aiheuttamaa epävarmuutta ajallisesti sovellettavista unionin oikeuden säännöksistä.
1. Ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottaminen
24.
Kysymysten tutkittavaksi ottaminen herättää epäilyksiä, sillä niiden vertailusta ilmenee, että Consiglio di Stato on perustanut päätöksensä kahteen olettamaan, joita molempia pidetään mahdollisina ja jotka koskevat pääasiassa sovellettavaa kansallista oikeutta; muistettakoon, että pääasia koskee vuoden 2005 aikana tapahtunutta tuontia, jota vastaavan vihreiden sertifikaattien oston olisi pitänyt tapahtua vuonna 2006. Kaksi ensimmäistä kysymystä perustuu decreto legislativon nro 387 säännöksiin, joiden tarkoituksena on direktiivin 2001/77 saattaminen osaksi kansallista oikeusjärjestystä, kun taas kahdessa jälkimmäisessä kysymyksessä oletetaan, että 11.11.1999 annetun ministeriön asetuksen säännöksiä sovelletaan edelleen.
25.
Mielestäni ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä oli vaihtoehtojen tutkimisen jälkeen määrittää pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan voimassa olleet säännökset niiden periaatteiden perusteella, jotka kansallisessa oikeudessa koskevat lain ajallista soveltamista, ja koska se ei ole tätä valintaa tehnyt ennen asian saattamista unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, kysymyksiä voidaan pitää hypoteettisina.
26.
Italian hallitus totesi kuitenkin istunnossa, että decreto legislativon nro 387 11 §:n 13 momentista johtuu, että sillä käyttöön otettu uusi alkuperätakuujärjestelmä korvasi 11.11.1999 tehdyllä ministeriön päätöksellä perustetun vanhan järjestelmän kokonaisuudessaan, ja että tämän lisäksi mainittu ministeriön päätös oli nimenomaisesti kumottu 24.10.2005 annetulla asetuksella, eikä tätä ole kiistetty.
27.
Katson näin ollen, että kahteen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, mutta kahteen jälkimmäiseen ei, sillä ne perustuvat säännöksiin, joita ei voida soveltaa.
28.
Jäljempänä tarkastelenkin kolmanteen kysymykseen annettavaa vastausta ainoastaan toissijaisesti, kun taas neljäs kysymys, joka ei tosiasiassa koske unionin oikeuden tulkintaa vaan sopimuksen olemassaolon toteennäyttämistä kansallisessa oikeudessa, on joka tapauksessa jätettävä tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
2. Sovellettava unionin oikeus
29.
Pääasian taustalla olevat tosiseikat tapahtuivat vuonna 2005, joten ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esille ottamia EUT-sopimuksen määräyksiä ei voida soveltaa.
30.
Kysymysten tutkittavaksi ottamista ei kuitenkaan estä se, että niissä on viitattu sellaisiin unionin oikeuden säännöksiin tai määräyksiin, joita alettiin soveltaa vasta myöhemmin, vaan unionin tuomioistuin voi muotoilla kysymykset uudelleen.
31.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on nimittäin niin, että voidakseen antaa ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle hyödyllisen vastauksen unionin tuomioistuin saattaa joutua ottamaan huomioon sellaisia unionin oikeuden säännöksiä tai määräyksiä, joihin kansallinen tuomioistuin ei ole viitannut kysymyksessään. (
13
)
32.
Mainitun oikeuskäytännön nojalla unionin tuomioistuin on toimivaltainen vastaamaan ennakkoratkaisukysymykseen, jossa viitataan säännöksiin tai määräyksiin, joita ei voida soveltaa pääasian tosiseikkoihin, ottamalla huomioon tosiseikkojen tapahtuma-aikaan voimassa olleet säännökset ja määräykset. (
14
)
33.
Näin ollen katson, ettei kysymysten tutkittavaksi ottamiseen vaikuta se, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on viitannut SEUT 3 artiklan 2 kohtaan ja SEUT 216 artiklaan, jotka tulivat voimaan vasta pääasian tosiseikkojen tapahtuma-ajan jälkeen, ja että kysymyksiä on muotoiltava tarpeen mukaan uudelleen. Näin on pääteltävä siksikin, että kyseisissä määräyksissä ainoastaan koonnetaan, vaikka vain osa, erityisesti edellä mainitussa AETR-tuomiossa unionin kansainvälisestä toimivallasta vahvistettua aiempaa oikeuskäytäntöä.
B Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
34.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään, annettiinko direktiivin 2001/77 5 artiklassa unionille yksinomainen toimivalta tehdä kolmansien maiden kanssa sopimuksia alkuperätakuun tunnustamisesta ja onko tämä yksinomainen toimivalta esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle, vihreää energiaa tukevaan kansalliseen järjestelmään sisältyvälle kansalliselle säännökselle, jossa säädetään kolmannesta maasta tuodusta vihreästä sähköstä, että sähköntoimittajat voidaan vapauttaa velvollisuudesta hankkia vihreitä sertifikaatteja, jos kyseisten jäsenvaltion ja kolmannen maan kesken on tehty sopimus alkuperätakuiden tunnustamisesta.
1. Sovellettavat periaatteet
35.
Ensimmäiseen kysymykseen vastattaessa on muistettava, että ympäristönsuojelu kuuluu unionin ja jäsenvaltioiden jaettuun tai rinnakkaiseen toimivaltaan.
36.
Tästä säännöstä, joka on nykyisin nimenomaisesti vahvistettu SEUT 4 artiklan 2 kohdan e alakohdassa, määrättiin jo pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan voimassa olleessa lainsäädännössä. (
15
) EY 175 artiklassa, luettuna yhdessä EY 174 artiklan 2 kohdan kanssa, annettiin unionille yksinomainen ulkoinen toimivalta ympäristön alalla, (
16
) kun taas EY 174 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa määrättiin yhdenmukaistamistoimenpiteisiin sisällytettävästä suojalausekkeesta, jonka nojalla jäsenvaltiot saivat toteuttaa muihin kuin taloudellisiin ympäristöä koskeviin seikkoihin perustuvia väliaikaisia toimenpiteitä. EY 176 artiklassa annettiin puolestaan jäsenvaltioille toimivalta pitää voimassa tai toteuttaa tiukempia suojatoimenpiteitä, kunhan ne olivat sopusoinnussa EY:n perustamissopimuksen kanssa ja kunhan niistä ilmoitettiin Euroopan komissiolle.
37.
Siltä osin kuin unionilla on lähtökohtaisesti jaettu toimivalta ympäristönsuojelun alalla, on selvitettävä, onko direktiivissä 2001/77 tehty toimivallasta yksinomainen direktiivin kattamalla alalla edellä mainitussa AETR-tuomiossa vahvistettujen periaatteiden perusteella viemällä jäsenvaltioilta etukäteen kaikki normatiivinen valta.
38.
Kuten mainitussa tuomiossa todetaan, yhteisön toimivalta tehdä kansainvälisiä sopimuksia saattaa paitsi perustua ETY-sopimuksella nimenomaisesti annettuun toimivaltaan myös olla johdettavissa implisiittisesti muista perustamissopimuksen määräyksistä ja yhteisön toimielinten näiden määräysten perusteella antamista toimista. (
17
) Tuomiossa todetaan erityisesti, että aina silloin, kun yhteisö antaa perustamissopimuksessa määrätyn yhteisen politiikan toteuttamiseksi säännöksiä, joilla otetaan käyttöön yhteisiä sääntöjä, olivatpa ne missä muodossa tahansa, jäsenvaltioilla ei ole enää yksin tai edes yhdessä oikeutta sopia kolmansien valtioiden kanssa näihin sääntöihin vaikuttavista velvoitteista. (
18
) Siinä lisätään, että ”sitä mukaa kuin näitä yhteisiä sääntöjä otetaan käyttöön, yhteisö yksin voi koko yhteisön oikeuden soveltamisalaan ulottuvin vaikutuksin ottaa vastuulleen ja panna täytäntöön kolmansien valtioiden kanssa sovitut sitoumukset”. (
19
)
39.
Edellä mainitussa AETR-tuomiossa vahvistettu ulkoisen ja sisäisen toimivallan rinnakkaisuuden periaate edellyttää siis, että unioni on jo käyttänyt toimivaltaansa antamalla yhteisiä sääntöjä, myös aloilla, jotka eivät kuulu yhteiseen politiikkaan, (
20
) ja että valtion toimivallan käyttö vaikuttaa näihin yhteisiin sääntöihin.
40.
Yhteisiin sääntöihin vaikuttamisen käsitettä, joka on edellä mainitun AETR-doktriinin ytimessä, on myöhemmin täsmennetty unionin tuomioistuimen tuomioissa ja lausunnoissa.
41.
Käsite on aina ollut neutraali ja objektiivinen, sillä oikeuskäytännössä ei edellytetä, että yhteisten sääntöjen ja kansainvälisten velvoitteiden välillä olisi ristiriitaa. (
21
)
42.
Sen kehitys on kuitenkin edennyt kolmessa vaiheessa.
43.
Ensimmäisessä vaiheessa unionin tuomioistuin vaikutti hyväksyneen laajan tulkinnan todetessaan, että yhteisön implisiittinen yksinomainen ulkoinen toimivalta edellytti, että jäsenvaltiot pidättyvät toimista, jos yhteisten sääntöjen alan ja kyseisten kansainvälisten sitoumusten alan välillä voitiin havaita edes osittaista yhdenmukaisuutta.
44.
Edellä mainitussa AETR-tuomiossa todettiinkin, että tarkasteltu ala ”kuului asetuksen (ETY) N:o 543/69[ (
22
)] soveltamisalaan” (
23
) ja että siitä johtuva yhteisön toimivalta ”sulki pois mahdollisuuden jäsenvaltioiden rinnakkaiseen toimivaltaan, sillä kaikki yhteisön toimielinten ulkopuolella tehdyt aloitteet ovat yhteismarkkinoiden yhtenäisyyden ja yhteisön oikeuden yhdenmukaisen soveltamisen vastaisia”. (
24
)
45.
Kyseisen oikeuskäytännön mukaisesti edellä mainitussa lausunnossa 2/91 todettiin, että ”vaikka ei ole olemassa mitään ristiriitaa [Kansainvälisen työjärjestön työssä käytettävien kemikaalien turvallisuutta koskevan] yleissopimuksen [nro 170] määräysten ja [yleissopimuksen III osan kohteena olevilla aloilla annettujen] direktiivien säännösten välillä, on kuitenkin myönnettävä, että yleissopimuksen – – III osa kuuluu alaan, jota jo suurelta osin kattavat yhteisön säännöt, joita on annettu asteittain vuodesta 1967 alkaen tavoitteena yhä laajempi yhdenmukaistaminen ja jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen eroista johtuvien kaupan esteiden poistaminen sekä samanaikaisesti väestön ja ympäristön suojeleminen”. (
25
)
46.
Toisessa vaiheessa unionin tuomioistuin vaikutti omaksuneen yhteisiin sääntöihin vaikuttamisen käsitteestä suppeamman tulkinnan ja asettaneen ulkoisen ja sisäisen toimivallan rinnakkaisuuden periaatteen soveltamiselle kolme edellytystä. Palvelukaupasta tehdystä sopimuksesta ja teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehdystä sopimuksesta 15.11.1994 annetussa lausunnossa 1/94 (
26
) huomautetaan ensiksi, että ”yhteisön yksinomainen ulkoinen toimivalta ei sinänsä johdu yhteisön toimivallasta antaa sääntöjä sisäisellä tasolla” (
27
) ja että ”vain siltä osin kuin sisäisesti otetaan käyttöön yhteisiä sääntöjä, yhteisön ulkoinen toimivalta tulee yksinomaiseksi”, (
28
) minkä jälkeen siinä todetaan ensin, että ”kaikista liikennettä koskevista kysymyksistä ei ole vielä annettu yhteisiä sääntöjä”, (
29
) ja sitten, että yhteisöllä on yksinomainen ulkoinen toimivalta, kun se ”on sisällyttänyt sisäisiin lainsäädäntötoimiinsa kolmansien maiden kansalaisten kohtelua koskevia lausekkeita tai on antanut toimielimilleen nimenomaisesti valtuudet neuvotella kolmansien maiden kanssa” (
30
) tai kun se ”on täydellisesti yhdenmukaistanut säännöt”. (
31
)
47.
Tämä tiukempi lähestymistapa, jonka mukaan ei riitä, että yhteisten sääntöjen ja tarkastellun kansainvälisen sopimuksen kattamilla aloilla osoitetaan olevan riittävästi yhtymäkohtia, vahvistettiin ja sitä lujitettiin 5.11.2002 annetuissa tuomioissa, (
32
) joita kutsutaan open skies ‑tuomioiksi.
48.
Kolmannessa vaiheessa, joka alkoi edellä mainitusta lausunnosta 1/03, joka koski yleissopimusta tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla, (
33
) oikeuskäytännöstä tehtiin yhteenveto ja palattiin yhteisiin sääntöihin kohdistuvan vaikutuksen käsitteen laajempaan tulkintaan. Kyseisessä lausunnossa korostettiin, että edellä mainituissa lausunnossa 1/94 ja open skies -tuomioissa esitetyt kolme tilannetta olivat vain ”esimerkkejä”, (
34
) joiden sanamuoto perustui erityisiin asiayhteyksiin. Yhteisöjen tuomioistuin ”käytti huomattavasti yleisempää sanamuotoa”, (
35
) kun se katsoi yhteisöllä olevan yksinomainen toimivalta esimerkiksi silloin, kun se, että jäsenvaltiot tekevät sopimuksen, on yhteismarkkinoiden yhtenäisyyden ja yhteisön oikeuden yhdenmukaisen soveltamisen vastaista, (
36
) ja totesi, ettei ole välttämätöntä, että kansainvälisen sopimuksen kattama ala ja yhteisön säännöstön kattama ala ovat täysin yhdenmukaiset. (
37
)
49.
Yhteisöjen tuomioistuin käytti lisäksi tarkastelumenetelmää, jonka avulla voitiin ratkaista, täyttyikö ilmaisulla ”alaan, jota jo suurelta osin kattavat yhteisön säännöt”, tarkoitettu edellytys, ja huomautti, että perusteena oli käytettävä paitsi kysymyksessä olevien sääntöjen ulottuvuutta myös niiden luonnetta ja sisältöä, ja muistutti, että kyseistä alaa koskevan voimassa olevan yhteisön oikeuden lisäksi oli otettava huomioon sen kehitysnäkymät, jos ne ovat ennustettavissa tätä tarkastelua tehtäessä. (
38
)
50.
Lopuksi se totesi, että oleellista oli varmistaa yhteisön sääntöjen yhdenmukainen ja johdonmukainen soveltaminen ja niillä perustetun järjestelmän moitteeton toiminta yhteisön oikeuden tehokkaan oikeusvaikutuksen säilyttämiseksi. (
39
)
51.
Näiden edellytysten, joiden on täytyttävä, jotta unionin sisäisen toimivallan käyttö johtaa sen yksinomaiseen ulkoiseen toimivaltaan, näkökulmasta on selvitettävä unionin tuomioistuimen hyväksymää tarkastelumenetelmää käyttämällä yhtäältä, onko unioni antanut alkuperätakuuta koskevia yhteisiä sääntöjä ja missä määrin se on niitä antanut, ja toisaalta, voivatko Italian tasavallan antamat säännökset, joissa säädetään alkuperätakuiden tunnustamista koskevan sopimuksen tekemisestä Sveitsin valaliiton kanssa, vaikuttaa näihin sääntöihin.
2. Yhteisten sääntöjen olemassaolo
52.
Sen selvittämiseksi, missä määrin unioni on käyttänyt sisäistä toimivaltaansa ja mikä on näin vallatun alan laajuus, on otettava huomioon paitsi direktiivi 2001/77 myös direktiivi 2009/28/EY (
40
) sekä unionin oikeuden ennakoitavissa oleva kehitys.
a) Direktiivi 2001/77
53.
Kuten direktiivin 2001/77 nimestä, johdanto-osasta ja 1 artiklasta ilmenee, direktiivin tavoitteena on edistää vihreää sähköä sähkön sisämarkkinoilla asettamalla määrällisiä tavoitteita uusiutuvien energialähteiden osuuden lisäämiseksi kunkin jäsenvaltion energiapaketeissa.
54.
Direktiivillä on kaksi olennaista ominaispiirrettä.
55.
Ensinnäkin se on alkuperätakuiden osalta yhdenmukaistamisen ja vastavuoroisen tunnustamisen direktiivi.
56.
Yksi direktiivin 2001/77 toimenpiteistä, joilla on tarkoitus saavuttaa vihreän sähkön tuotannon kehittämistavoite, on alkuperätakuun käyttöönotto. Unionin lainsäätäjä ei ole ainoastaan vahvistanut vähimmäisnormeja vaan yhdenmukaistanut useita osa-alueita, joilla se on ottanut käyttöön myös vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen. Se vahvisti ennen kaikkea koko unionin kattavan alkuperätakuun yhtenäisen määritelmän, (
41
) jolle se antoi yhtenäisen ulottuvuuden (
42
) koko unionissa. Direktiivissä kerrotaan myös tarkkaan, mitä tietoja alkuperätakuuseen on sisällytettävä, (
43
) ja vahvistetaan yhteiset säännöt niille uusiutuville energialähteille, joille takuu voidaan myöntää. (
44
) Siinä jäsenvaltiot velvoitetaan määrittelemään objektiiviset, avoimet ja ketään syrjimättömät myöntämisperusteet (
45
) ja kehotetaan niitä nimeämään tuotanto- ja jakelutoiminnasta riippumattomat elimet, jotka valvovat alkuperätakuiden myöntämistä. (
46
) Jäsenvaltioiden on myös varmistettava alkuperätakuiden tarkkuus ja luotettavuus. (
47
) Direktiivissä jäsenvaltiot velvoitetaan vielä tunnustamaan toisessa jäsenvaltiossa myönnetyt alkuperätakuut ja otetaan käyttöön komission suorittama valvonta tilanteessa, jossa takuun tunnustamisesta on kieltäydytty. (
48
)
57.
Direktiivin 2001/77 toinen ominaispiirre on väliaikaisuus.
58.
Kuten direktiivin 1 artiklasta ilmenee, direktiivin tarkoituksena on myös ”luoda perusta tuleville [alaa] koskeville yhteisön puitteille”. (
49
) Direktiivissä säädetään, että komissio antaa viimeistään 27.10.2005 kertomuksen, joka perustuu vihreän energian eri tukijärjestelmistä ja niiden soveltamisesta saatuun kokemukseen ja johon liitetään tarvittaessa tukijärjestelmiä koskeva ehdotus yhteisön kehykseksi, (
50
) sekä viimeistään 31.12.2005 direktiivin 2001/77 täytäntöönpanoa koskevan yhteenvetokertomuksen, johon liitetään tarvittaessa lisäehdotuksia Euroopan parlamentille ja Euroopan unionin neuvostolle. (
51
) Direktiivin väliaikaisen luonteen vuoksi sen säännöksiä on tulkittava dynaamisesti siten, että huomioon otetaan vihreän energian edistämistä koskevan sääntelyn pitkän aikavälin tavoitteet ja direktiivin antamisen jälkeen tapahtunut kehitys. Yhteisten sääntöjen kattaman alan tarkastelussa on siis otettava huomioon direktiivi 2009/28.
b) Direktiivi 2009/28
59.
Direktiivi 2001/77 kumottiin kokonaisuudessaan 1.1.2012 alkaen direktiivillä 2009/28, jolla vahvistetaan sitovat kansalliset tavoitteet vihreän energian osuudelle energian kokonaiskulutuksesta, kuten sen johdanto-osan 13 perustelukappaleesta ja 3 artiklasta ilmenee.
60.
Kyseisessä artiklassa vähimmäistavoitteeksi asetetaan vihreän energian 20 prosentin osuus energian kokonaisloppukulutuksesta unionissa vuoteen 2020 mennessä.
61.
Direktiivin 2009/28 3 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa mainitaan tässä yhteydessä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden väliset yhteistyötoimet yhtenä niistä toimenpiteistä, joita jäsenvaltiot voivat toteuttaa tavoitteidensa saavuttamiseksi. Direktiivistä 2001/77 poiketen direktiivi 2009/28 sisältää siis kansainvälisiä suhteita koskevan täydentävän osuuden, jossa jäsenvaltioiden sallitaan tehdä yhteistyötä kolmansien maiden kanssa kaikentyyppisissä yhteishankkeissa, jotka liittyvät vihreän energian tuotantoon, minkä lisäksi siinä säädetään, että tietyin 9 ja 10 artiklassa luetelluin edellytyksin kolmannesta maasta tuotu sähkö voidaan ottaa huomioon arvioitaessa kansallisten kokonaistavoitteiden täyttymistä. Direktiivissä säädetään melko yllättävästi jopa, että komission luvalla huomioon voidaan ottaa kolmannessa maassa tuotettu ja kulutettu sähkö tapauksissa, joissa vihreän sähkön tuontiin unioniin käytettävän rajayhdysjohdon rakentamisen siirtymäaika on erittäin pitkä. Direktiivin johdanto-osan 39 perustelukappaleen mukaan tämä on perusteltua siksi, että Euroopalla on suuri intressi kolmansissa maissa toteutettaviin hankkeisiin, kuten Välimeren aurinkoenergiasuunnitelmaan.
62.
Direktiivillä 2009/28 tehtiin lisäksi joitakin muutoksia alkuperätakuujärjestelmään ennen kaikkea täsmentämällä takuun muotoa ja sisältöä. Sen yksinomaisena tarkoituksena on kuitenkin edelleen osoittaa vaatimusten täyttyminen.
c) Unionin oikeuden ennakoitavissa oleva kehitys
63.
Vihreän energian kehittämistavoitteesta on todettava, että vihreän energian tuotannon edistäminen unionissa on koko unionissa tunnustettu keskeinen tavoite. Komission 22.1.2014 esittämässä tiedonannossa (
52
) todetaan, että vihreän energian vähimmäisosuuden nostaminen 27 prosenttiin vuoteen 2030 mennessä on yksi unionin tasolla sovituista päätavoitteista, jonka saavuttaminen taataan kansallisten energiasuunnitelmien toteuttamiseen perustuvalla uudella hallintojärjestelmällä. On kiinnostavaa havaita, että unionin tason sitovien tavoitteiden asettamisessa otetaan huomioon aiempaa yhteisempi, yhdenmukaisempi ja koordinoidumpi toimintatapa vihreän energian edistämiseksi.
64.
Direktiivien 2001/77 ja 2009/28 sekä unionin oikeuden ennakoitavissa olevan kehityksen tarkastelun perusteella voidaan todeta, että alkuperätakuun, joka on yksi keskeisistä välineistä vihreän energian edistämiseksi unionissa, alaa säännellään jo suurelta osin unionin oikeudessa.
65.
Vielä on selvitettävä, vaikuttaako Italian tasavallan yksipuolinen toiminta alalla voimassa oleviin yhteisiin sääntöihin.
3. Valtion toiminnan vaikutus yhteisiin sääntöihin
66.
On kiistatonta, että koska decreto legislativon nro 387 20 §:n 3 momentissa säädetään, että velvollisuudesta ostaa kolmannesta maasta tuodulle sähkölle vihreä sertifikaatti voidaan vapauttaa, jos kyseisen valtion kanssa on tehty sopimus, jonka tarkoituksena on taata ”tuodun [vihreän] sähkön alkuperä direktiivin 2001/77 5 artiklan mukaisesti”, kyseisen sopimuksen aineellinen ala on täysin sama kuin direktiivin kattama ala. Lisäksi on todettava, että kansallisen lain sanamuodossa tehty nimenomainen viittaus direktiivin 5 artiklan säännöksiin osoittaa kyseisen sopimuksen ja mainitun direktiivin alojen päällekkäisyyden.
67.
Kun lakitekstissä pelkästään viitataan alkuperätakuuseen sellaisena kuin siitä säädetään unionin oikeudessa, siinä ei tosin luoda ilmeistä ristiriitaa direktiivin 2001/77 sisällön ja suunniteltujen sopimusten sisällön välillä, joten Italian tasavalta, jota kumpikin teksti sitoo, voisi noudattaa toisen sääntöjä laiminlyömättä toisesta johtuvia velvoitteita. Kun suunnitellut kansainväliset sopimukset kuuluvat yhteisten sääntöjen soveltamisalaan tai joka tapauksessa tällaisten sääntöjen jo suurelta osin kattamaan alaan, kuten käsiteltävässä asiassa, jäsenvaltioilla ei kuitenkaan ole ulkoista toimivaltaa, vaikka sääntöjen ja sopimusten välillä ei olisikaan ristiriitaa. (
53
) Edellä mainitun AETR-doktriinin mukaisen yhteisiin sääntöihin kohdistuvan vaikutuksen neutraalius selittyy sillä, että on varmistettava unionin oikeuden yhtenäisyys ja tehokkuus, jotka jäsenvaltioiden eri järjestyksessä antamat toimenpiteet voivat vaarantaa. (
54
)
68.
Italian lainsäädännössä tehty viittaus direktiivin 2001/77 5 artiklaan ei mielestäni kuitenkaan poista täysin vaaraa siitä, että Italian tasavallan kolmansia maita koskevat sitoumukset ovat ristiriidassa unionin lainsäädännön kanssa. Ei etenkään voida taata, että sopimuksessa sallittaisiin alkuperätakuiden myöntäminen ainoastaan direktiivin 2 artiklaan sisältyvän määritelmän täyttävälle vihreälle sähkölle. (
55
)
69.
Mielestäni se, että jäsenvaltio tekee sopimuksen kolmannen maan kanssa alkuperätakuiden tunnustamisesta, ei myöskään ole yhdenmukaista vihreän energian kehittämistä koskevan unionin politiikan tavoitteiden kanssa, ja se voi vaarantaa unionin lainsäädännön tehokkaan vaikutuksen. Tältä osin on korostettava, että tuotetun vihreän energian alkuperän osoittamiseen tarkoitettujen alkuperätakuiden käyttöönoton tavoitteena oli helpottaa vihreän energian kauppaa sähkön sisämarkkinoilla ja edistää tuottajien välistä kilpailua erityisesti antamalla loppuasiakkaille tietoa ostamansa sähkön alkuperästä.
70.
Unionin ympäristö- ja energiapolitiikan taustalla olevien tavoitteiden, joihin kuuluvat ympäristövahinkojen torjuminen ensisijaisesti niiden lähteellä, kasvihuonekaasujen vähentäminen, vihreän energian tuotannon lisääminen koko unionissa, kasvunäkymien ja työllisyyden parantaminen jäsenvaltioissa sekä toimitusvarmuuden lisääminen ja energiantuonnista riippuvuuden vähentäminen, saavuttaminen on erottamattomasti yhteydessä kolmansista maista peräisin olevan vihreän energian tuonnin tulevaisuuteen.
71.
Näiden tavoitteiden saavuttamisen voi vaarantaa se, että jäsenvaltiot tekevät kolmansien maiden kanssa kansainvälisiä sopimuksia, sillä unionin toimet ympäristön suojelemiseksi menettäisivät selvästi tehokkaan vaikutuksensa, jos jokainen jäsenvaltio voisi vapaasti päättää, tukeeko se kolmansista maista peräisin olevan vihreän sähkön tuontia ja missä määrin se niin tekee. Kuten komissio korosti kirjallisissa ja suullisissa huomautuksissaan, kun kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä säädetään sellaisten kansainvälisten sopimusten tekemisestä, joiden tarkoituksena on tunnustaa kolmansista maista peräisin olevan vihreän sähkön tuontiin liittyvät hyödyt, sillä voidaan suosia näistä valtioista peräisin olevaa vihreän energian tuontia jäsenvaltioissa tuotetun vihreän energian kustannuksella. Vaikka GSE vakuutti istunnossa, ettei Sveitsistä tuotua vihreää sähköä ollut otettu huomioon kansallisten tavoitteiden saavuttamisessa, kansainvälisen sopimuksen tekeminen jäsenvaltion ja kolmannen maan kesken ei anna taetta tästä. Lisäksi on huomautettava, että unionin tuomioistuimen kirjaamoon toimitettuun kansalliseen asiakirja-aineistoon sisältyvässä decreto legislativon nro 387 20 §:n 4 momentissa säädetään, että tuotu vihreä energia, myös kolmannesta maasta peräisin oleva, voidaan ottaa huomioon kansallisen tavoitteen saavuttamisessa sillä edellytyksellä, että Italian tasavallan ja kyseisen kolmannen maan toimivaltaisten ministeriöiden välillä on tehty sopimus. Muistutan vielä, että aihetta säännellään nykyisin direktiivillä 2009/28, jolla koordinoidaan jäsenvaltioiden kolmansia maita koskevia toimia. (
56
)
72.
Edellä mainitun AETR-doktriinin mukainen, unionin alkuperätakuun alalla antamien yhteisten sääntöjen välttämätön vaikutus ja perussopimusten ympäristönsuojelua koskevien määräysten tehokas vaikutus yhdessä antavat unionille yksinomaisen toimivallan tehdä kolmansien maiden kanssa kaikki ne sopimukset, jotka liittyvät direktiivillä 2001/77 säänneltyyn alaan, ja epäävät näin ollen jäsenvaltioilta oikeuden tehdä alkuperätakuiden tunnustamista koskevia sitoumuksia siltä osin kuin ne voivat vaikuttaa direktiivin säännöksiin tai muuttaa niiden ulottuvuutta.
73.
Tätä ratkaisua vastaan voidaan kuitenkin esittää kolme vastaväitettä.
74.
Ensimmäinen, Italian hallituksen esittämä väite koskee direktiivissä 2001/77 jäsenvaltioille annettua tehtävää alkuperätakuujärjestelmän toteuttamisessa. Kun direktiivissä annetaan jäsenvaltioille tehtäväksi määritellä vihreän sähkön alkuperän takaamiselle objektiiviset, avoimet ja ketään syrjimättömät perusteet, nimetä elin, jonka tehtävänä on valvoa alkuperätakuiden myöntämistä, ja vahvistaa asianmukaiset menettelyt, joilla varmistetaan takuiden tarkkuus ja luotettavuus, siinä vahvistetaan jäsenvaltioiden osallistuvan sääntelyyn eli niille annetaan rinnakkainen toimivalta.
75.
Tämä ensimmäinen väite voidaan helposti hylätä. Kuten unionin tuomioistuin on toistuvasti todennut, direktiiviä voidaan pitää yhteisenä sääntönä, johon yksinomainen ulkoinen toimivalta perustuu, (
57
) ja tällaisessa tilanteessa se, onko jäsenvaltioilta evätty toimivalta, vaihtelee sen mukaan, mikä on direktiivin sääntelyn intensiivisyys ja niille annettu toimintamarginaali päättää direktiivin täytäntöönpanon yksityiskohtaisista säännöistä sidotun toimivallan yhteydessä. (
58
)Se, että unionin lainsäätäjä on antanut jäsenvaltioille tiettyjä alkuperätakuun myöntämiseen liittyviä tehtäviä, ei estä toteamasta, että alkuperätakuiden ala on kokonaisuutena tarkasteltuna jo pääosin yhdenmukaistettu unionin oikeudessa.
76.
Toinen ja ehkä vahvin vastaväite perustuu direktiivissä 2001/77 tehtyyn eroon alkuperätakuiden ja vihreiden sertifikaattien välillä sekä jäsenvaltioille jätettyyn toimivaltaan päättää, voidaanko tukijärjestelmiä soveltaa sähköön, jonka vihreä alkuperä on osoitettu alkuperätakuulla. Italian hallituksen ja GSE:n mukaan pääasiassa kyseessä oleva järjestelmä, joka on direktiivissä tarkoitettu tukijärjestelmä, kuuluu siinä tunnustettujen jäsenvaltioiden oikeuksien piiriin.
77.
Tämä väite ei vakuuta minua kolmesta syystä.
78.
Ensinnäkin ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että kansainvälisten sopimusten, joiden tekemisestä säädetään decreto legislativossa nro 387, soveltamisala ulottuu pelkkiä tukijärjestelmiä laajemmalle, sillä niiden tarkoituksena on kattaa yleisemmin alkuperätakuiden tunnustaminen riippumatta siitä, käytetäänkö takuita tukijärjestelmässä.
79.
Toiseksi vaikuttaa siltä, että direktiivissä 2001/77 säädetyn vihreän energian tukitoimenpiteiden yleisessä ja luonteeltaan väliaikaisessa järjestelmässä, jonka avulla on tarkoitus saavuttaa vuoden 2010 tavoitteet ennen todellisen yhteisön kehyksen käyttöönottoa, jäsenvaltioille jätettyä toimivaltaa antaa kansallisia säännöksiä määrätyssä tilanteessa, josta unioni ei toistaiseksi ole antanut yhteisiä sääntöjä, on tulkittava siten, että se ei ole jäsenvaltioille varattua toimivaltaa vaan unionin lainsäätäjän niille unionin oikeuden täytäntöönpanon yhteydessä väliaikaisesti antama valtuutus. Mielestäni unioni on selvästi aikonut käyttää toimivaltaansa koko kyseisellä alalla ja päättää myös alkuperätakuiden ulottuvuudesta kansallisissa tukijärjestelmissä, vaikka se onkin antanut tämän väliaikaisesti jäsenvaltioiden tehtäväksi.
80.
Tästä on huomattava analogisesti, että edellä mainitussa lausunnossa 1/03 yhteisöjen tuomioistuin viittasi tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetulla neuvoston asetuksella N:o 44/2001 (
59
) perustetun tuomioistuinten toimivaltasääntöjä koskevan järjestelmän ”kokonaisvaltaisuuteen ja johdonmukaisuuteen” (
60
) ja tulkitsi, että kyseisen asetuksen säännöksellä, jossa viitattiin jäsenvaltioiden lainsäädäntöön, (
61
) pantiin täytäntöön unionin oikeutta.
81.
Kolmanneksi jäsenvaltioille tunnustettu toimivalta on rajattu ainoastaan toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevalle vihreälle energialle myönnettävän tuen määrittämiseen, eikä se mielestäni ole perusteena toimivallalle tehdä kansainvälisiä sopimuksia kolmannen maan kanssa. Erittelin lisäksi yhdistetyissä asioissa C-204/12–C-208/12, Essent Belgium, 8.5.2013 esittämässäni ratkaisuehdotuksessa ja asiassa C-573/12, Ålands Vindkraft, 28.1.2014 esittämässäni ratkaisuehdotuksessa – molemmat asiat ovat vireillä unionin tuomioistuimessa – ne syyt, joiden vuoksi tällainen toimivalta ei mielestäni ole yhteensopiva primaarioikeuden kanssa.
82.
Kolmannessa vastaväitteessä kyseenalaistetaan yhteisiin sääntöihin kohdistuvan vaikutuksen aitous ja tosiasiallisuus sen perusteella, että pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan Italian tasavalta ja Sveitsin valaliitto eivät vielä olleet tehneet alkuperätakuiden tunnustamista koskevaa sopimusta. Toisin sanoen voiko kansallinen säännös, jossa ainoastaan suunnitellaan kansainvälisen sopimuksen tekemistä, vaikuttaa yhteisiin sääntöihin?
83.
Tähän kysymykseen on mielestäni vastattava myöntävästi. Yhtäältä sellaisen kansallisen säännöksen antaminen, jossa suunnitellaan kansainvälisen sopimuksen tekemistä, vaikuttaa teoriassa välittömästi yhteisiin sääntöihin, sillä se on ristiriidassa sen kanssa, että unionin sisäisen toimivallan käytön vuoksi jäsenvaltioilla ei enää ole toimivaltaa alalla. Toisaalta pääasiassa kyseessä olevan kaltaisesta kansallisesta säännöksestä aiheutuu vaara, että yhteisiin sääntöihin voi kohdistua todellisia vaikutuksia, jos kyseinen sopimus todella tehdään, ja se riittää perusteeksi edellä mainitun AETR-doktriinin soveltamiselle.
84.
Tämä vaikutuksen käsitteen laaja tulkinta saa nähdäkseni tukea oikeuskäytännöstä. Asiassa komissio vastaan Kreikka 12.2.2009 annetussa tuomiossa (
62
) katsottiin nimittäin tilanteessa, jossa komissio oli nostanut jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen Helleenien tasavaltaa vastaan, että jo pelkkä jäsenvaltion kansainvälisessä järjestössä tekemä ehdotus ”voi” (
63
) vaikuttaa unionin lainsäädäntöön, sillä se on omiaan aloittamaan prosessin, joka voi johtaa mainittuun lainsäädäntöön vaikuttavien uusien sääntöjen hyväksymiseen. (
64
)
85.
Tätä päättelyä voidaan laajentaa analogisesti kaikkiin jäsenvaltion toimenpiteisiin, jotka voivat johtaa sellaisten kansainvälisten normien vahvistamiseen, jotka voivat vaikuttaa unionin antamiin yhteisiin sääntöihin. (
65
)
86.
Näin on pääasiassa kyseessä olevan säännöksen tapauksessa.
87.
Kun edellä mainitut väitteet on hylätty, ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen, että koska alkuperätakuut kuuluvat alaan, jota jo suurelta osin kattavat direktiivin 2001/77 antamisen jälkeen asteittain käyttöön otetut yhteiset säännöt, joiden tarkoituksena on yhdenmukaistaa alaa yhä pidemmälle, unionin sisäisen toimivallan käyttö on synnyttänyt yksinomaisen ulkoisen toimivallan, joka on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan kyseinen jäsenvaltio voi tehdä alkuperätakuuta koskevia kansainvälisiä sopimuksia kolmansien maiden kanssa.
C Toinen ennakkoratkaisukysymys
88.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään, onko se, että unioni on käyttänyt sisäistä toimivaltaansa direktiivin 2001/77 antamisen johdosta, vienyt jäsenvaltioilta oikeuden tehdä sopimuksia kolmansien maiden kanssa myös tilanteissa, joissa kyseinen kolmas maa on Sveitsin valaliitto, joka on sidoksissa unioniin vapaakauppasopimuksella.
89.
Jos pysyttäydytään kysymyksen sanamuodossa, asiaankuuluva vastaus on helppo antaa. Se, että Sveitsin valaliitto on tehnyt vapaakauppasopimuksen, ei millään tavalla vaikuta unionin ja sen jäsenvaltioiden välistä toimivallanjakoa koskeviin sääntöihin. Katson näin ollen, että toiseen kysymykseen on vastattava kieltävästi.
90.
Kysymys voidaan toki ymmärtää laajemminkin eli siten, että siinä tiedustellaan, onko pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen säännös, joka Italian tasavallan ja Sveitsin valaliiton välisen sopimuksen puuttuessa velvoittaa Sveitsistä peräisin olevan vihreän sähkön tuojan seuraamuksen uhalla ostamaan vihreitä sertifikaatteja tietylle tuodun vihreän sähkön kiintiölle, sopusoinnussa tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatteen ja tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavien toimenpiteiden kiellon kanssa.
91.
Kuten kysymysten sanamuodosta kuitenkin selvästi ilmenee, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää ainoastaan unionin mahdollista yksinomaista ulkoista toimivaltaa koskevia täsmennyksiä.
92.
Epäilen myös sitä, ovatko ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamat tiedot riittävät, jotta Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklassa tarkoitetut osapuolet ovat voineet esittää huomautuksensa kysymyksestä, sellaisena kuin se on edellä uudelleen muotoiltuna.
93.
Jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voidaan antaa hyödyllinen vastaus, esitän vielä joitakin lisätietoja muuttujista, jotka on hyvä ottaa huomioon.
94.
Olen eritellyt toisessa yhteydessä (
66
) syyt, joiden vuoksi olen katsonut, että toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevan vihreän sähkön tuonnin kansalliset rajoitukset ovat jäsenvaltioiden välisen kaupan syrjiviä esteitä, joita ei voida perustella ympäristönsuojeluun liittyvillä pakottavilla syillä.
95.
Katson sen sijaan, että nämä pakottavat syyt oikeuttavat täysin Sveitsin valaliiton kaltaisesta kolmannesta maasta peräisin olevan vihreän sähkön tuonnin rajoitukset ja että tässä yhteydessä voidaan ennen kaikkea soveltaa täysimääräisesti asiassa PreussenElektra 13.3.2001 annetussa tuomiossa (
67
) hyväksyttyjä perusteluja.
96.
Tästä on erityisesti huomattava, että koska olemassa ei ole alkuperätakuiden vastavuoroisen tunnustamisen järjestelmää, kolmannessa maassa tuotetun sähkön vihreää alkuperää ei voida taata samalla tavoin kuin toisessa jäsenvaltiossa tuotetun energian alkuperää ja että Sveitsin valaliitto, jonka kanssa unioni on jo usean vuoden ajan neuvotellut sähköä koskevan kahdenvälisen sopimuksen tekemisestä, (
68
) ei osallistu unionin ympäristöalan politiikkaan (
69
) eikä energian sisämarkkinoiden toteuttamiseen.
97.
Vihreiden sertifikaattien ostovelvoitteesta mahdollisesti aiheutuva kaupan este on mielestäni näin ollen vapaakauppasopimuksen 20 artiklan näkökulmasta legitiimi.
D Kolmas ennakkoratkaisukysymys
98.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään, onko unionille tunnustettu yksinomainen ulkoinen toimivalta esteenä kansalliselle säännökselle, jonka nojalla kolmansien maiden myöntämien alkuperätakuiden tunnustamisen edellytyksenä ei ole kyseisten jäsenvaltion ja kolmannen maan välillä tehty sopimus vaan jäsenvaltion kansallisen sähköverkonhaltijan ja kolmannen maan vastaavan viranomaisen välillä tehty sopimus.
99.
Esitin jo edellä syyt, joiden vuoksi tätä kysymystä ei mielestäni voida ottaa tutkittavaksi. (
70
) Tarkastelen sitä siis ainoastaan toissijaisesti.
100.
11.11.1999 annetun ministeriön asetuksen 4 §:n 6 momentissa viitataan Italian verkonhaltijan ja kolmannen maan vastaavan viranomaisen väliseen sopimukseen, jossa määritellään tarvittavia selvityksiä koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
101.
Suunniteltu sopimus ei siis ole kansainvälisessä oikeudessa tarkoitettu kansainvälinen sopimus vaan julkis- tai yksityisoikeudellinen sopimus, joka tehdään sähköverkonhaltijoiden kesken.
102.
Jäsenvaltioiden kansainvälisen toimivallan asteittainen väheneminen sitä mukaa, kun unioni käyttää sisäistä toimivaltaansa, johtaa lähtökohtaisesti siihen, että jäsenvaltiot menettävät toimivaltansa tehdä kansainvälisiä sopimuksia aloilla, joita säännellään unionin lainsäädännössä.
103.
Jäsenvaltioiden on kuitenkin yleisemmin noudatettava toimivaltansa käytössä vilpittömän yhteistyön periaatetta ja sitä ilmentävää unionin kansainvälisen edustuksen yhtenäisyyden vaatimusta. Ne eivät siis voi kiertää unionin yksinomaista toimivaltaa peittämällä normatiivisen toimivallan käyttöään siten, että ne siirtävät toimivaltaa julkisille tai yksityisille elimille ja antavat niiden tehtäväksi tehdä jäsenvaltion valvonnassa sopimus kolmannen maan vastaavan elimen kanssa.
104.
Katson siis komission tavoin, että ensimmäiseen kysymykseen annetussa vastauksessa noudatettua päättelyä voidaan soveltaa kyseessä olevaan kansalliseen lainsäädäntöön.
105.
Kolmanteen kysymykseen on vastattava näin ollen, että unionin sisäisen toimivallan käytöstä johtuva yksinomainen ulkoinen toimivalta on, kun huomioon otetaan vilpittömän yhteistyön periaate, esteenä kansalliselle säännökselle, jossa ei viitata kyseisten jäsenvaltion ja kolmannen maan välillä vaan näiden kahden valtion verkonhaltijoiden välillä ennalta tehtyyn sopimukseen, sillä säännöksen tarkoituksena tai vaikutuksena on kiertää se, että jäsenvaltiot eivät voi tehdä kansainvälisiä sitoumuksia kolmansien maiden kanssa.
V Ratkaisuehdotus
106.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Consiglio di Staton esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1)
Koska alkuperätakuut kuuluvat alaan, jota jo suurelta osin kattavat sähköntuotannon edistämisestä uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön sisämarkkinoilla 27.9.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/77/EY antamisen jälkeen asteittain käyttöön otetut yhteiset säännöt, joiden tarkoituksena on yhdenmukaistaa alaa yhä pidemmälle, Euroopan unionin sisäisen toimivallan käyttö on synnyttänyt yksinomaisen ulkoisen toimivallan, joka on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan kyseinen jäsenvaltio voi tehdä alkuperätakuuta koskevia kansainvälisiä sopimuksia kolmansien maiden kanssa.
2)
Edellä annettuun vastaukseen ei vaikuta se, että kyseinen kolmas maa on Sveitsin valaliitto, jonka kanssa Euroopan talousyhteisö teki 22.7.1972 vapaakauppasopimuksen, joka tehtiin, hyväksyttiin ja vahvistettiin yhteisön puolesta 19.12.1972 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2840/72, sellaisena kuin se on muutettuna 25.10.2000 tehdyllä EY–Sveitsi-sekakomitean päätöksellä N:o 1/2000.
3)
Euroopan unionin sisäisen toimivallan käytöstä johtuva yksinomainen ulkoinen toimivalta on, kun huomioon otetaan vilpittömän yhteistyön periaate, esteenä kansalliselle säännökselle, jossa ei viitata kyseisten jäsenvaltion ja kolmannen maan välillä vaan näiden kahden valtion verkonhaltijoiden välillä ennalta tehtyyn sopimukseen, sillä säännöksen tarkoituksena tai vaikutuksena on se, että jäsenvaltiot eivät voi tehdä kansainvälisiä sitoumuksia kolmansien maiden kanssa.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Asia 22/70 (Kok., s. 263, Kok. Ep. I, s.553).
(
3
)	Yksinkertaisuuden vuoksi kutsun tätä energiaa jäljempänä vihreäksi energiaksi.
(
4
)	EYVL L 283, s. 33.
(
5
)	Sopimus, joka tehtiin, hyväksyttiin ja vahvistettiin yhteisön puolesta 19.12.1972 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2840/72 (EYVL L 300, s. 188), sellaisena kuin se on muutettuna 25.10.2000 tehdyllä EY–Sveitsi-sekakomitean päätöksellä N:o 1/2000 (EYVL L 51, s. 1; jäljempänä vapaakauppasopimus).
(
6
)	Artiklan mukaan ”[vapaakauppasopimus] ei estä sellaisia tuontia, vientiä tai kauttakuljetusta koskevia kieltoja tai rajoituksia, jotka ovat perusteltuja julkisen moraalin, yleisen järjestyksen tai turvallisuuden kannalta, ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden ja elämän suojelemiseksi, taiteellisten, historiallisten tai arkeologisten kansallisaarteiden suojelemiseksi taikka henkisen, teollisen ja kaupallisen omaisuuden suojelemiseksi, eikä kultaa ja hopeaa koskevien säädösten soveltamista. Nämä kiellot tai rajoitukset eivät kuitenkaan saa olla keino mielivaltaiseen syrjintään tai sopimuspuolten välisen kaupan peiteltyyn rajoittamiseen”.
(
7
)	Jäljempänä Green Network.
(
8
)	Jäljempänä vihreä sähkö.
(
9
)	GURI nro 75, 31.3.1999; jäljempänä decreto legislativo nro 79.
(
10
)	Jäljempänä GSE.
(
11
)	GURI nro 25, supplemento ordinario, 31.1.2004; jäljempänä decreto legislativo nro 387.
(
12
)	EYVL 1997 L 27, s. 20.
(
13
)	Ks. mm. asia C-19/12, Efir, tuomio 7.3.2013, 26 ja 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja asia C-212/11, Jyske Bank Gibraltar, tuomio 25.4.2013, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
14
)	Asia C-157/10, Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, tuomio 8.12.2011 (Kok., s. I-13023, 17–12 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
15
)	Ks. vastaavasti asia C-370/07, komissio v. neuvosto, tuomio 1.10.2009 (Kok., s. I-8917, 49 kohta); asia C-378/08, ERG ym., tuomio 9.3.2010 (Kok., s. I-1919, 55 kohta); asia C-240/09, Lesoochranárske zoskupenie, tuomio 8.3.2011 (Kok., s. I-1255, 31 kohta); asia C‑504/09 P, komissio v. Puola, tuomio 29.3.2012, 79 kohta ja asia C‑505/09 P, komissio v. Viro, tuomio 29.3.2012, 81 kohta.
(
16
)	Ks. em. asia Lesoochranárske zoskupenie, tuomion 35 kohta.
(
17
)	Em. AETR-tuomio, 16 kohta.
(
18
)	Ibid., tuomion 17 kohta. Kursivointi tässä.
(
19
)	Ibid., tuomion 18 kohta.
(
20
)	Ks. 19.3.1993 annettu lausunto 2/91 (Kok., s. I-1061, 11 kohta).
(
21
)	Ks. asia C-433/03, komissio v. Saksa, tuomio 14.7.2005 (Kok., s. I-6985, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
22
)	Tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta 25.3.1969 annettu neuvoston asetus (EYVL L 77, s. 49).
(
23
)	Tuomion 30 kohta. Kursivointi tässä.
(
24
)	Tuomion 31 kohta. Kursivointi tässä.
(
25
)	Lausunnon 25 kohta. Kursivointi tässä. Tuomioissa on tämän jälkeen käytetty useaan otteeseen ilmaisua ”ala, jota jo suurelta osin kattavat””yhteisön” tai ”yhteiset” säännöt (ks. lausunto 1/03, 7.2.2006, Kok., s. I-1145, 126 kohta; asia C-475/98, komissio v. Itävalta, tuomio 5.11.2002, Kok., s. I-9797, 97 kohta; asia C-266/03, komissio v. Luxemburg, tuomio 2.6.2005, Kok., s. I-4805, 43 kohta ja em. asia komissio v. Saksa, tuomion 45 kohta).
(
26
)	Kok., s. I‑5267.
(
27
)	Lausunnon 77 kohta.
(
28
)	Ibid.
(
29
)	Ibid. Kursivointi tässä.
(
30
)	Lausunnon 95 kohta.
(
31
)	Lausunnon 96 kohta. Kursivointi tässä.
(
32
)	Asiat C-466/98, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta (Kok., s. I-9427); C-467/98, komissio v. Tanska, (Kok., s. I-9519); C-468/98, komissio v. Ruotsi (Kok., s. I-9575); C-469/98, komissio v. Suomi (Kok., s. I-9627); C-471/98, komissio v. Belgia (Kok., s. I-9681); C-472/98, komissio v. Luxemburg (Kok., s. I-9741); em. asia komissio v. Itävalta ja C-476/98, komissio v. Saksa (Kok., s. I-9855).
(
33
)	30.10.2007 allekirjoitettu yleissopimus, jonka allekirjoittaminen hyväksyttiin yhteisön puolesta 27.11.2008 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2009/430/EY (EUVL 2009 L 147, s. 1).
(
34
)	Em. lausunto 1/03, 121 kohta.
(
35
)	Ibid., lausunnon 122 kohta.
(
36
)	Ibid.
(
37
)	Ibid., lausunnon 126 kohta.
(
38
)	Ibid.
(
39
)	Ibid., lausunnon 128 kohta.
(
40
)	Uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä sekä direktiivien 2001/77/EY ja 2003/30/EY muuttamisesta ja myöhemmästä kumoamisesta 23.4.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL L 140, s. 16).
(
41
)	Direktiivin 2001/77 5 artikla.
(
42
)	Direktiivin 5 artiklan 3 kohdan toinen luetelmakohta ja 4 artikla.
(
43
)	Direktiivin 2001/77 5 artiklan 3 kohdan ensimmäinen luetelmakohta. Alkuperätakuun on sisällettävä ilmoitus energialähteestä, josta sähkö on tuotettu, maininta tuotantoajankohdasta ja -paikasta sekä vesivoimaloiden osalta voimalan kapasiteetista.
(
44
)	Kuten direktiivin 2 artiklan a alakohdasta ja 5 artiklan 1 kohdasta yhdessä luettuina johtuu, uusiutuvat energialähteet, joille alkuperätakuu on myönnettävä, ovat tuuli-, aurinko-, maalämpö-, aalto- ja vuorovesienergia, vesivoima, biomassa, kaatopaikkakaasut, jäteveden käsittelylaitosten kaasut ja biokaasut.
(
45
)	Direktiivin 5 artiklan 1 kohdan ensimmäinen virke.
(
46
)	Direktiivin 2001/77 5 artiklan 2 kohta.
(
47
)	Direktiivin 5 artiklan 5 kohta.
(
48
)	Direktiivin 2001/77 5 artiklan 4 kohta.
(
49
)	Kursivointi tässä.
(
50
)	Direktiivin 4 artiklan 2 kohta.
(
51
)	Direktiivin 8 artikla.
(
52
)	Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Ilmasto- ja energiapolitiikan puitteet vuosille 2020–2030 (KOM(2014) 15 lopullinen).
(
53
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 41 kohta.
(
54
)	Ks. vastaavasti julkisasiamies Tizzanon em. open skies -tapauksissa 31.1.2002 esittämän ratkaisuehdotuksen 71 kohta.
(
55
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 44.
(
56
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 64 kohta.
(
57
)	Ks. em. AETR-tuomio, jonka mukaan yhteiset säännöt voivat olla ”missä muodossa tahansa”. Ks. myös em. lausunnot 1/94 ja 2/91.
(
58
)	Ks. vastaavasti Neframi, E., ”Les accords mixtes de la Communauté européenne: aspects communautaires et internationaux”, väitöskirja, Bruylant, 2007, jossa todetaan, että ”direktiiviä soveltaessaan jäsenvaltiot eivät käytä niille jäänyttä itsenäistä toimivaltaa vaan sidottua toimivaltaa. Ne eivät voi enää päättää toimintansa periaatteista, mutta vastaavat kuitenkin sen yksityiskohdista” (s. 50). Yhtäläisyyttä voidaan havaita tilanteeseen, jossa jäsenvaltiot menettävät toimivaltansa kansallisessa oikeusjärjestyksessä yhdenmukaistamisdirektiivien antamisen vuoksi. Kun unioni on käyttänyt sisäistä toimivaltaansa, jäsenvaltioilla ei ole enää toimivaltaa muuttaa yksipuolisesti yhdenmukaistettujen kansallisten sääntöjen sisältöä (ks. vastaavasti asia 28/84, komissio v. Saksa, tuomio 3.10.1985, Kok., s. 3097, 28 kohta ja asia 29/87, Dansk Denkavit, tuomio 14.6.1988, Kok., s. 2965, 16 kohta).
(
59
)	EYVL 2001 L 12, s. 1.
(
60
)	Lausunnon 148 kohta.
(
61
)	Kyseessä on asetuksen N:o 44/2001 4 artiklan 1 kohta, jonka mukaan on niin, että ”jos vastaajan kotipaikka ei ole jäsenvaltiossa, kunkin jäsenvaltion tuomioistuinten toimivalta määräytyy kyseisen jäsenvaltion lain mukaisesti”.
(
62
)	Asia C-45/07 (Kok., s. I-701).
(
63
)	Tuomion 19 ja 23 kohta.
(
64
)	Tuomion 21 kohta.
(
65
)	Ks. vastaavasti Neframi, E., ”Renforcement des obligations des États membres dans le domaine des relations extérieures”, Revue trimestrielle de droit européen, 2009, s. 601.
(
66
)	Ks. em. yhdistetyissä asioissa Essent Belgium ja asiassa Ålands Vindkraft esittämäni ratkaisuehdotukset.
(
67
)	Asia C-379/98 (Kok., s. I-2099).
(
68
)	Agence Europe -lehden 12.2.2014 ilmestyneessä numerossa 11016 todetaan, että massamaahanmuuttoa vastustavasta aloitteesta 9.2.2014 järjestetty kansanäänestys saattaa vaarantaa unionin ja Sveitsin valaliiton väliset neuvottelut.
(
69
)	Lukuun ottamatta sen osallistumista Euroopan ympäristökeskuksen ja ympäristöä koskevan Euroopan tieto- ja seurantaverkoston toimintaan. Ks. tästä Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton välinen sopimus Sveitsin valaliiton osallistumisesta Euroopan ympäristökeskuksen ja ympäristöä koskevan Euroopan tieto- ja seurantaverkoston toimintaan (EUVL 2006, L 90, s. 37). Sopimus tehtiin ja hyväksyttiin Euroopan yhteisön puolesta 27.2.2006 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2006/235/EY (EUVL L 90, s. 36).
(
70
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 24–27 kohta.