62011CC0514
GENERALINIO ADVOKATO
MELCHIOR WATHELET IŠVADA,
pateikta 2013 m. rugsėjo 5 d. (
1
)
Sujungtos bylos C‑514/11 P ir C‑605/11 P
Liga para a Protecção da Natureza (LPN) (C‑514/11 P),
Suomijos Respublika(C‑605/11 P)
prieš
Europos Komisiją
„Apeliacinis skundas — Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001 — Galimybė susipažinti su institucijų dokumentais — Atsisakymas suteikti galimybę susipažinti su dokumentais, susijusiais su vykdoma procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo, kurioje nagrinėjamas Saboro (Portugalija) upės užtvankos projektas — 4 straipsnis — Išimtis, susijusi su inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsauga — Konkretaus ir individualaus nagrinėjimo pareiga — Svarbesnis visuomenės interesas — Reglamentas (EB) Nr. 1367/2006 — 6 straipsnis — Informacija apie aplinką“
I – Įžanga
1.
Apeliaciniais skundais Liga para a Protecção da Natureza (toliau – LPN) ir Suomijos Respublika (
2
) prašo panaikinti 2011 m. rugsėjo 9 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą LPN prieš Komisiją (T-29/08, Rink. p. II-6021, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis Teismas atmetė LPN ieškinį dėl 2007 m. lapkričio 22 d. Komisijos sprendimo panaikinimo. Komisijos sprendimu, remiantis 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (
3
) 4 straipsnio 2 dalies trečia įtrauka, patvirtintas atsisakymas suteikti LPN galimybę susipažinti su dokumentais, esančiais Portugalijos Respublikos atžvilgiu pradėtos ir vykdomos procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo, kurioje nagrinėjamas Saboro upės užtvankos statybos Portugalijoje projektas, galėjęs pažeisti 1979 m. balandžio 2 d. Tarybos direktyvą 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos (
4
) ir 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvą 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (
5
), byloje (toliau – ginčijamas sprendimas).
2.
Šie apeliaciniai skundai iš esmės susiję su Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje nustatyta išimtimi dėl inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsaugos, aiškinama atsižvelgiant į 2006 m. rugsėjo 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1367/2006 dėl Orhuso konvencijos dėl teisės gauti informaciją, visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus ir teisės kreiptis į teismus aplinkosaugos klausimais nuostatų taikymo Bendrijos institucijoms ir organams (
6
) 6 straipsnio 1 dalį.
3.
Apeliaciniuose skunduose keliami du esminiai klausimai:
—
pirmasis klausimas – ar per dar vykdomą procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo Europos Komisija turi individualiai ir konkrečiai nagrinėti kiekvieną dokumentą, nurodytą pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 pateiktame prašyme suteikti galimybę susipažinti su dokumentais, kad patikrintų, ar kiekvienam iš nagrinėjamų dokumentų taikoma šio reglamento 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatyta teisės susipažinti su dokumentais išimtis, susijusi su inspekcijų, tyrimų ir audito tikslais, arba ar tam, kad galėtų atsisakyti suteikti galimybę susipažinti su visais šiais dokumentais, ji gali remtis bendrąja prezumpcija, pagal kurią atskleidus dokumentus nukentėtų šios specifinės veiklos tikslų apsauga?
—
Antrasis klausimas, kuris keliamas šioje byloje, – ar Reglamentas Nr. 1367/2006, būtent šio reglamento 6 straipsnio 1 dalies antras sakinys, kuriame nustatyta, kad tada, kai prašoma informacija susijusi su dujų ar teršalų išmetimu į aplinką, atsisakymo pagrindai aiškinami siaurai, pakeičia šį vertinimą?
II – Teisinis pagrindas
A – Reglamentas Nr. 1049/2001
4.
Reglamente Nr. 1049/2001 nustatyti SESV 15 straipsnyje įtvirtintai teisei susipažinti su Europos Sąjungos institucijų dokumentais taikomi principai, sąlygos ir apribojimai.
5.
Pagal Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnį:
„1.   Bet kuris Sąjungos pilietis ir bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, gyvenantis ar turintis registruotą buveinę valstybėje narėje, turi teisę, laikydamasis šiame reglamente nustatytų principų, sąlygų ir apribojimų, susipažinti su institucijų dokumentais.
<…>
3.   Šis reglamentas taikomas visiems institucijos turimiems dokumentams, tai yra, jos parengtiems arba gautiems ir esantiems jos žinioje, susijusiems su visomis Europos Sąjungos veiklos sritimis.
<…>“
6.
Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje numatytos teisės susipažinti su Sąjungos institucijų dokumentais išimtys, o šioje byloje svarbios išimtys yra 4 straipsnio 2 dalyje, kurioje nustatyta:
„Institucijos nesuteikia galimybės susipažinti su dokumentais, dėl kurių atskleidimo nukentėtų apsauga:
—
komercinių fizinių arba juridinių asmenų interesų, įskaitant intelektinės nuosavybės,
—
teismo proceso ir teisinės pagalbos [teisinių išvadų],
—
inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų,
nebent atskleidimo reikalautų viršesnis viešasis interesas.“
7.
Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalyje nustatytos išimtys yra taikomos tiktai tokiam laikotarpiui, kai apsauga yra pateisinama, atsižvelgiant į dokumento turinį.
B – Reglamentas Nr. 1367/2006
8.
Pagal Reglamento Nr. 1367/2006 15 konstatuojamąją dalį „tais atvejais, kai Reglamentas <…> Nr. 1049/2001 numato išimtis, šios turėtų būti taikomos laikantis bet kurių konkretesnių nuostatų dėl prašymų gauti informaciją apie aplinką pagal šį reglamentą. Atsisakymo suteikti informaciją pagrindai teisės gauti informaciją apie aplinką atveju turėtų būti aiškinami ribojančiai, atsižvelgiant į visuomenės interesą, patenkintą atskleidus informaciją, ir į tai, ar prašoma informacija yra susijusi su dujų ar teršalų išmetimu į aplinką <…>“.
9.
Remiantis Reglamento Nr. 1367/2006 3 straipsniu, „Reglamentas <…> Nr. 1049/2001 taikomas bet kokiam pareiškėjo prašymui susipažinti su Bendrijos institucijų ir organų turima informacija apie aplinką, nediskriminuojant dėl jo pilietybės, tautybės ar nuolatinės gyvenamosios vietos, o juridinio asmens atveju – nediskriminuojant dėl jo registruotos buveinės ar pagrindinės veiklos vietos.
<…>“
10.
Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio „Išimčių taikymas prašymams susipažinti su informacija apie aplinką“ 1 dalyje nustatyta:
„Kiek tai susiję su Reglamento <…> Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirma ir trečia įtraukomis, išskyrus tyrimus, ypač tuos, kurie vykdomi dėl galimų Bendrijos teisės pažeidimų, laikoma, kad svarbesnis visuomenės interesas atskleisti informaciją yra tuomet, kai informacija, kurios prašoma, yra susijusi su dujų ar teršalų išmetimu į aplinką. Dėl Reglamento <…> Nr. 1049/2001 4 straipsnyje nustatytų kitų išimčių – atsisakymo pagrindai aiškinami ribotai, atsižvelgiant į visuomenės interesą atskleisti informaciją, ir į tai, ar informacija, kurios prašoma, susijusi su dujų ar teršalų išmetimu į aplinką.“
III – Faktinės aplinkybės
11.
LPN yra Portugalijoje įsteigta ir pripažinta viešoji nevyriausybinė organizacija, kurios tikslas – aplinkos apsauga. 2003 m. balandžio 22 d. raštu LPN kreipėsi į Komisijos Aplinkos apsaugos generalinį direktoratą su skundu, kuriame tvirtino, kad nagrinėjamu užtvankos projektu daroma žala Bendrijos svarbos teritorijoms – Morais vietovei bei Saboro ir Masanso upėms, pažeidžiama Direktyva 92/43. Gavusi šį skundą Komisija Portugalijos Respublikos atžvilgiu pradėjo procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo ir kreipėsi į Portugalijos valdžios institucijas, kad nustatytų, kiek užtvankos projektu galėjo būti pažeistos direktyvos 79/409 ir 92/43.
12.
2007 m. kovo 27 d. ir 2007 m. liepos 16 d. raštais LPN paprašė Aplinkos apsaugos generalinio direktorato suteikti galimybę susipažinti su informacija, susijusia su skundo nagrinėjimu, bei „Komisijos darbo grupės“ parengtais dokumentais ir dokumentais, kuriuos Komisija išsiuntė Portugalijos valdžios institucijoms ir kuriuos iš jų gavo.
13.
Ginčijamu sprendimu Komisija šį prašymą galutinai atmetė.
14.
Grįsdama ginčijamą sprendimą Komisija nurodė, kad visiems dokumentams, dėl kurių ji susirašinėjo su Portugalijos valdžios institucijomis, taikoma Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatyta išimtis. Komisija pažymėjo, kad per (vykdomą) procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo Komisija ir atitinkama valstybė narė turi viena kita pasitikėti, kad galėtų pradėti derybų bei kompromiso procesą ir taikiai, nesikreipdamos į Teisingumo Teismą, išspręsti nesutarimą. Be to, anot Komisijos, Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalis, pagal kurią laikoma, kad svarbesnis visuomenės interesas atskleisti informaciją yra tuomet, kai prašoma informacija yra susijusi su dujų ar teršalų išmetimu į aplinką, netaikoma galimo įsipareigojimų pagal Sąjungos teisę neįvykdymo tyrimui, o būtent toks atliekamas šiuo atveju.
15.
2008 m. vasario 28 d. sprendimu Komisija nutraukė LPN skundo nagrinėjimą. Užbaigusi procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo, ji 2008 m. spalio 24 d. sprendimu suteikė LPN galimybę susipažinti su beveik visais prašytais dokumentais.
IV – Skundžiamas sprendimas
16.
Bendrajame Teisme pareikštame ieškinyje LPN, palaikoma Danijos Karalystės, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės, kaltina Komisiją tuo, kad, pirma, ši pažeidė kelias Reglamento Nr. 1367/2006 nuostatas, visų pirma minėto reglamento 6 straipsnį, ir, antra, klaidingai taikė Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatytą išimtį, susijusią būtent su tyrimo tikslų apsauga.
17.
Pastarąjį pagrindą sudaro trys dalys. Pirma, LPN kaltina Komisiją pažeidus teisės nuostatas, nes konkrečiai ir individualiai nenagrinėjo, ar ir, jei taip, kiek ši išimtis taikoma kiekvienam dokumentui, su kuriuo prašyta suteikti galimybę susipažinti. Antra, Komisija padarė klaidą neįvertinusi, ar reikėjo suteikti galimybę susipažinti bent su minėtų dokumentų dalimi. Trečia, Komisija nepaisė visuomenės interesų, nurodytų prašyme suteikti galimybę susipažinti su dokumentais.
18.
Bendrasis Teismas konstatavo, kad ginčijamo sprendimo priėmimo metu buvo vykdoma procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo ir kad Komisija iš esmės turėjo teisę remtis Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatyta tyrimo tikslų apsaugos išimtimi (
7
).
19.
Bendrasis Teismas nusprendė, kad iš ginčijamo sprendimo motyvų matyti, jog Komisija iš esmės rėmėsi neseniai priimtoje teismų praktikoje pripažintu principu, pagal kurį atitinkama institucija gali atsisakyti konkrečiai ir individualiai nagrinėti kiekvieną atitinkamą dokumentą motyvuodama tuo, kad visi šie dokumentai priskiriami prie tos pačios dokumentų kategorijos, patenkančios į Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje numatytos išimties taikymo sritį (
8
). Šiuo pagrindu Komisija atsisakė suteikti galimybę susipažinti su visais vykdomos procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo aplinkos teisės srityje bylos dokumentais.
20.
Be to, Bendrasis Teismas priminė, kad ginčijamas sprendimas priimtas remiantis ir Reglamentu Nr. 1049/2001, ir Reglamentu Nr. 1367/2006 ir kad pirmiausia reikėjo išsiaiškinti, ar, kaip teigė LPN ir įstojusios į bylą šalys, pastaruoju reglamentu gali būti keičiama pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 Komisijai tenkančios konkretaus ir individualaus nagrinėjimo pareigos apimtis (
9
).
A – Dėl Reglamento Nr. 1367/2006 poveikio Komisijos pareigos nagrinėti apimčiai
21.
Bendrasis Teismas konstatavo, kad yra kelios išimtys, taikomos Komisijos pareigai konkrečiai ir individualiai nagrinėti dokumentus, su kuriais prašoma suteikti galimybę susipažinti. Taip yra tada, kai akivaizdu, kad reikia neleisti susipažinti su dokumentais (jei, pavyzdžiui, visam tam tikrų dokumentų turiniui akivaizdžiai taikoma teisės susipažinti išimtis), arba, priešingai, leisti susipažinti su jais (nes prieinamas visas tam tikrų dokumentų turinys) arba kai atitinkami dokumentai jau buvo Komisijos konkrečiai ir individualiai įvertinti panašiomis aplinkybėmis (
10
).
22.
Bendrasis Teismas nusprendė, kad „atitinkamai institucijai <…> iš esmės leidžiama remtis bendromis prezumpcijomis, taikomomis kai kurioms dokumentų kategorijoms, nes panašūs bendro pobūdžio pagrindai gali būti taikomi prašymams atskleisti tokio paties pobūdžio dokumentus, su sąlyga, kad ji kiekvienu atveju patikrina, ar vienai konkrečiai dokumentų kategorijai paprastai taikomi bendro pobūdžio pagrindai realiai taikomi atitinkamam dokumentui, kurį prašoma atskleisti“ (
11
).
23.
Bendrasis Teismas nurodė, kad nei Reglamento Nr. 1367/2006 konstatuojamosiose dalyse, nei nuostatose nėra nieko, iš ko būtų galima daryti išvadą, kad minėti bendri samprotavimai (
12
) netaikomi prašymui suteikti galimybę susipažinti su informacija apie aplinką (
13
).
24.
Bendrasis Teismas nusprendė, jog nors Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad teisės susipažinti su dokumentais išimtys ir skirtingų interesų derinimas aiškintini siaurai, „tokia išvada nedaro įtakos klausimui, ar atitinkama institucija privalo atlikti konkretų ir individualų prašomų dokumentų arba informacijos nagrinėjimą“ (
14
). Bendrojo Teismo teigimu, „teismo praktikoje pripažintos sąlygos, kuriomis ši institucija gali išimtinai atsisakyti tokio konkretaus ir individualaus nagrinėjimo, mutatis mutandis taikomos tuomet, kai atitinkami dokumentai akivaizdžiai priklauso tai pačiai kategorijai, kuriai galima taikyti Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje numatytas išimtis. Iš tiesų pagal šiuos teismo praktikos principus, nors iš Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies pirmo sakinio matyti, kad prezumpcija, jog esama svarbesnio visuomenės intereso atskleisti informaciją apie dujų ar teršalų išmetimą į aplinką, netaikoma vykdomos procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo atveju, visus tokios procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo dokumentus galima apsaugoti kaip kategoriją (
15
)“.
B – Dėl Komisijos pareigos nagrinėti atitinkamus dokumentus vykdymo
25.
Bendrasis Teismas konstatavo, kad šiuo atveju buvo akivaizdu, jog, pirma, atitinkami dokumentai dėl savo turinio, kaip visumos, patenka į tą pačią dokumentų kategoriją ir, antra, reikėjo atsisakyti suteikti galimybę susipažinti su šios kategorijos dokumentais remiantis nurodyta išimtimi. Teismas teigė, jog nesuvokiama, kad Komisija būtų galėjusi suteikti galimybę susipažinti su kuriuo nors iš šių dokumentų ar jų turinio dalimi, nekeldama grėsmės vykstančioms deryboms su Portugalijos valdžios institucijomis. Teismas nusprendė, kad net dalies atitinkamų dokumentų atskleidimas iš tiesų galėjo pakenkti Komisijos tyrimo dėl tariamo Portugalijos Respublikos įsipareigojimų neįvykdymo, susijusio su užtvankos projektu, tikslų apsaugai (
16
).
26.
Be to, Bendrasis Teismas atmetė LPN ir į bylą įstojusių šalių argumentą, kad nors Komisija turėjo teisę atsisakyti konkrečiai ir individuliai nagrinėti kiekvieno atitinkamo dokumento turinį, ji negalėjo pakankamai atsižvelgti į visuomenės interesą atskleisti dokumentus pagal Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies antrą sakinį (
17
).
27.
Bendrasis Teismas pažymėjo ir tai, kad skundo pateikėjų padėtis procedūrose dėl įsipareigojimų neįvykdymo, kaip tai suprantama pagal Komisijos komunikatą Europos Parlamentui ir Europos ombudsmenui dėl santykių su skundą dėl Bendrijos teisės pažeidimų pateikusiu asmeniu (COM(2002) 141 galutinis) (
18
), iš esmės skiriasi nuo tos, kurioje jie atsiduria, pavyzdžiui, vykdant Bendrijos konkurencijos taisyklių taikymo procedūrą, per kurią skundo pateikėjai naudojasi specifinėmis procesinėmis garantijomis, kurių laikymosi veiksmingą kontrolę atlieka teismas, nagrinėjantis ieškinį dėl sprendimo atmesti skundą (
19
).
28.
Bendrasis Teismas nurodė, kad suinteresuotieji asmenys turėjo teisę įrodyti, jog atitinkamam dokumentui, kurį prašoma atskleisti, minėta prezumpcija netaikoma arba kad esama svarbesnio visuomenės intereso atskleisti tą dokumentą, kaip nustatyta pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalį (
20
). Vis dėlto Bendrasis Teismas nusprendė, kad LPN ir įstojusios į bylą šalys nepateikė įrodymų, dėl kurių būtų galima suabejoti, ar pagrįstas vertinimas, kad visiems atitinkamiems dokumentams taikoma Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatyta išimtis (
21
).
C – Dėl svarbesnio visuomenės intereso atskleisti dokumentus
29.
Bendrasis Teismas konstatavo, kad atsižvelgiant į tai, jog ginčijamo sprendimo priėmimo metu Portugalijos Respublikos atžvilgiu pradėta procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo dar buvo vykdoma, prezumpcija, kad esama svarbesnio visuomenės intereso atskleisti informaciją pagal Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį, šiuo atveju netaikoma, todėl net nereikia spręsti, ar atitinkamuose dokumentuose buvo informacijos, realiai susijusios su „dujų ar teršalų“ išmetimu į aplinką (
22
). Bendrasis Teismas nusprendė, kad, priešingai, nei teigiama LPN ir įstojusių į bylą šalių pastabose, pagal Reglamento Nr. 1367/2006, kuris Reglamento Nr. 1049/2001 atžvilgiu yra lex specialis, 6 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį toks didesnis skaidrumas nenumatomas, siekiant suderinti skirtingus interesus pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalį, kai atitinkami dokumentai yra vykdomos procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo bylos dalis (
23
).
30.
Be to, Bendrasis Teismas nusprendė, kad Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies antras sakinys susijęs tik su „pareiga siaurai aiškinti kitas išimtis nei nurodytosios Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje, t. y. kitas nei numatytosios Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmoje ir trečioje įtraukose“ (
24
). Be to, anot Bendrojo Teismo, „Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies antrame sakinyje kalbama tik apie „visuomenės interesą“ atskleisti informaciją, o ne „svarbesnį“ visuomenės interesą, nurodytą Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pabaigoje“ (
25
). Todėl reikėjo „atmesti LPN ir į bylą įstojusių šalių argumentą, kad šiuo atveju didesnio skaidrumo, visuomenės galimybės susipažinti su dokumentais, geresnio piliečio dalyvavimo sprendimų priėmimo procese ir didesnio teisėtumo principai sudaro visuomenės interesą arba svarbesnį visuomenės interesą, pateisinantį atitinkamų dokumentų atskleidimą“ (
26
).
31.
Galiausiai Bendrasis Teismas konstatavo, kad LPN ir į bylą įstojusios šalys negalėjo nurodyti jokio kito galimo svarbesnio visuomenės intereso nei tariamas didesnio skaidrumo aplinkosaugos srityje interesas, į kurį Komisija turėjo atsižvelgti šiuo atveju taikydama Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pabaigą, ir paaiškinti, ar prašoma informacija buvo susijusi su dujų ar teršalų išmetimu į aplinką pagal Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalį (
27
), ir, jei taip, tai kokiu mastu.
V – Procesas Teisingumo Teisme
32.
2012 m. vasario 27 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi abi bylos buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma rašytinė bei žodinė proceso dalys ir priimtas sprendimas.
33.
2012 m. balandžio 27 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Vokietijos Federacinei Respublikai buvo leista įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimus. 2012 m. liepos 10 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Estijos Respublikai buvo leista įstoti į bylą palaikyti Suomijos Respublikos reikalavimus ir pateikti pastabas per žodinį procesą.
34.
Danijos Karalystė ir Švedijos Karalystė, pirmojoje instancijoje į bylą įstojusios šalys, palaiko LPN ir Suomijos Respublikos reikalavimus.
35.
LPN, Suomijos Respublika, Danijos Karalystė, Vokietijos Federacinė Respublika, Švedijos Karalystė ir Komisija pateikė rašytines pastabas. Per 2013 m. gegužės 29 d. vykusį teismo posėdį apeliantės ir į bylą įstojusios šalys, įskaitant Estijos Respubliką, pateikė žodines pastabas.
VI – Apeliaciniai skundai
36.
Grįsdamos savo apeliacinius skundus LPN ir Suomijos Respublika pateikia tris pagrindinius apeliacinių skundų pagrindus.
37.
Pirmasis jų apeliacinių skundų pagrindas susijęs su Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečios įtraukos pažeidimu. Antrasis apeliacinių skundų pagrindas susijęs su Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies antro sakinio pažeidimu. Trečiasis apeliacinių skundų pagrindas susijęs su Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pabaigos pažeidimu.
38.
Be to, LPN teigia, kad skundžiamo sprendimo 141 ir 143 punktuose, kuriuose nuspręsta dėl bylinėjimosi išlaidų, padarytos kelios teisės klaidos. LPN priduria, kad skundžiamame sprendime yra du neatitikimai, susiję su ginčijamo sprendimo identifikavimu.
VII – Analizė
39.
Prieš nagrinėjant LPN ir Suomijos Respublikos nurodytus pagrindus jų apeliaciniams skundams pagrįsti reikia atsakyti į LPN pateiktą argumentą, kurį ji nurodė savo apeliaciniame skunde, dėl jos, kaip aplinkos srityje veikiančios nevyriausybinės organizacijos, statuso. Anot LPN, prašymas suteikti galimybę susipažinti su dokumentais, susijusiais su valstybės pagalba, kurį pateikia savo privačius interesus ginanti šalis, kaip antai nagrinėtas byloje, kurioje priimtas 2010 m. birželio 29 d. Sprendimas Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau (
28
), negali būti prilyginamas tokiam prašymui, kaip antai nagrinėjamas šioje byloje, kurį, pirma, pateikė visuomenės interesus ginanti organizacija, o dėl to ji turi ypatingą interesą aktyviai dalyvauti procedūroje dėl įsipareigojimų neįvykdymo, ir, antra, šis prašymas pateiktas dėl dokumentų, susijusių su dujų ar teršalų išmetimu į aplinką, o tokia prielaida nurodyta būtent Reglamente Nr. 1367/2006.
40.
Manau, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 137 punkte teisingai nusprendė, jog teisė susipažinti su dokumentais nepriklauso nuo to, kokio pobūdžio konkretų interesą gauti prašomą informaciją gali turėti asmuo, prašantis galimybės su ja susipažinti.
41.
Iš 2007 m. vasario 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo Sison prieš Tarybą (
29
) matyti, kad Reglamento Nr. 1049/2001 tikslas yra garantuoti plačiajai visuomenei galimybę susipažinti su institucijų dokumentais, o ne nustatyti konkretaus intereso apsaugos taisykles, kad vienas ar kitas asmuo galėtų susipažinti su vienu iš šių dokumentų (
30
). Tame sprendime Teisingumo Teismas nusprendė, jog Reglamente Nr. 1049/2001 nenumatyta, kad atsižvelgiama į tam tikrus konkrečius interesus, kuriais asmuo galėtų remtis, siekdamas susipažinti su konkrečiu dokumentu (
31
). Manau, kad tie patys argumentai taikomi šioje byloje taikytinoms Reglamento Nr. 1367/2006 nuostatoms, kurių tikslas ‐ visuomenei (
32
) suteikti teisę susipažinti su Sąjungos institucijų ar organų turima informacija apie aplinką.
42.
Todėl taikant Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečią įtrauką ir Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalį neturi būti atsižvelgiama į LPN ypatingą statusą.
A – Dėl apeliacinių skundų pirmojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečios įtraukos pažeidimu
1. Argumentai
43.
LPN mano, kad Bendrasis Teismas klaidingai aiškina Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnį. Ji pažymi, kad atitinkamos bylos medžiaga apima skirtingų rūšių dokumentus ir kad visiškai klaidinga ir neproporcinga tvirtinti, jog vykdant procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo „visus tokios procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo dokumentus galima apsaugoti kaip kategoriją“ (
33
).
44.
Suomijos Respublika ginčija skundžiamame sprendime esantį pagrindinį teiginį, kad pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatytą išimtį, susijusią su inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsauga, visi procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo dokumentai gali būti apsaugoti kaip kategorija, todėl institucija gali atsisakyti suteikti galimybę susipažinti su visais šiais dokumentais, remdamasi bendra prezumpcija, pagal kurią atskleidus tokių dokumentų turinį iš esmės nukentėtų tyrimo tikslų apsauga.
45.
LPN ir Suomijos Respublika mano, kad šioje byloje negali būti taikomas minėtas Sprendimas Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau, susijęs su valstybės pagalba.
46.
Danijos Karalystė ir Švedijos Karalystė mano, kad Bendrasis Teismas pažeidė Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečią įtrauką, nes pritaikęs bendrąją prezumpciją neleido susipažinti su visais procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo dokumentais. Jos mano priešingai, kad Komisija privalo in concreto tikrinti, ar kiekvieno iš dokumentų atskleidimas pakenktų tyrimo tikslams. Jos pažymi, kad yra labai mažai atvejų, kai Teisingumo Teismas taikė bendrąsias prezumpcijas, ir tai darė tik dėl aiškiai apibrėžtų priežasčių, o šiuo atveju tos prezumpcijos negali būti taikomos.
47.
Vokietijos Federacinė Respublika ir Komisija mano, kad reikia taikyti bendrąją prezumpciją, pagal kurią procedūrų dėl įsipareigojimų neįvykdymo dokumentų atskleidimas pakenktų tyrimo tikslų apsaugai, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečią įtrauką. Jos pažymi, kad atskleidus dokumentus, kuriuos Komisija siuntė atitinkamai valstybei narei ir kuriuos iš jos gavo, būtų pakenkta šalių norui bendradarbiauti pasitikint vienai kita. Anot Komisijos ir Vokietijos Federacinės Respublikos, šioje byloje reikia pagal analogiją taikyti minėtą Sprendimą Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau, nes valstybės pagalbos kontrolės procedūra yra procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo atmaina, pritaikyta ypatingoms problemoms, kurių valstybės pagalba kelia konkurencijai bendrojoje rinkoje.
2. Vertinimas
48.
Pirmiausia reikia priminti, kad LPN pateikė prašymą suteikti galimybę susipažinti su visais Portugalijos Respublikos atžvilgiu pagal SESV 258 straipsnį pradėtos procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo aplinkos teisės srityje administracinės bylos dokumentais. Šis prašymas pateiktas vykstant administracinei procedūrai. Ginčijamu sprendimu Komisija atsisakė atsiųsti LPN prašomus dokumentus ir rėmėsi Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatyta teisės susipažinti su dokumentais išimtimi, susijusia su inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsauga. Tam Komisija dėl kiekvieno prašomo dokumento nenagrinėjo, ar jo atskleidimas pakenktų pagal SESV 258 straipsnį Portugalijos Respublikos atžvilgiu pradėto tyrimo tikslui, o bendrai nusprendė, kad visų dokumentų atskleidimas šiame etape pakenktų procedūrai dėl įsipareigojimų neįvykdymo.
49.
Tokiam požiūriui pritarta skundžiamame sprendime.
50.
Bendrasis Teismas nusprendė, kad atsižvelgiant į tai, jog ginčijamo sprendimo priėmimo metu procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo nebuvo baigta, Komisija galėjo remtis principu, kad bendra prezumpcija, pagal kurią atskleidus administracinės bylos dokumentus būtų pakenkta tyrimo tikslų apsaugai, taikoma visiems atitinkamiems dokumentams (
34
).
51.
Šiuose apeliaciniuose skunduose neginčijama, kad, kaip nurodyta skundžiamo sprendimo 101 punkte, Komisija iš esmės turėjo teisę remtis Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatyta išimtimi, susijusia su tyrimo tikslų apsauga, nes nagrinėjamo prašymo pateikimo metu procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo dar buvo vykdoma. Tačiau keliamas klausimas dėl Komisijos atlikto patikrinimo, kai ji šiems aptariamiems dokumentams taikė šią išimtį, pobūdžio ir intensyvumo, ypač klausimas, ar ši institucija privalėjo atlikti konkretų kiekvieno iš šių dokumentų turinio vertinimą, ar, priešingai, galėjo tik remtis visiems prašomiems dokumentams taikytina bendra prezumpcija, kad bus pakenkta procedūros tikslų apsaugai.
52.
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką Reglamento Nr. 1049/2001 tikslas, kaip nurodyta jo 4 konstatuojamojoje dalyje ir 1 straipsnyje, užtikrinti visuomenei kuo platesnę teisę susipažinti su institucijų dokumentais (
35
). Vis dėlto šiai teisei taikomi tam tikri apribojimai, pagrįsti viešojo ar privataus intereso pagrindais. Konkrečiau kalbant, atsižvelgiant į minėto reglamento 11 konstatuojamąją dalį, jo 4 straipsnyje numatoma, kad institucijos nesuteikia galimybės susipažinti su dokumentu, kurį atskleidus nukentėtų kurio nors iš šiuo straipsniu saugomų interesų apsauga. Taigi, jeigu Komisija neleidžia susipažinti su dokumentu, dėl kurio į ją kreiptasi, ji iš esmės privalo paaiškinti, kaip susipažinimas su šiuo dokumentu galėtų konkrečiai ir realiai pažeisti interesą, saugomą Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje numatyta išimtimi, kuria ši institucija remiasi. Kadangi minėtos išimtys nukrypsta nuo principo suteikti kuo didesnes galimybes visuomenei susipažinti su dokumentais, jos turi būti aiškinamos ir taikomos siaurai (
36
).
53.
Iš šios teismų praktikos matyti, jog tam, kad laikytųsi pagrindinio skaidrumo principo, Komisija iš esmės turėjo ne tik konkrečiai ir individualiai išnagrinėti kiekvieną LPN prašomą dokumentą, siekdama nustatyti, ar jų atskleidimas iš tikrųjų pakenktų pagal SESV 258 straipsnį Portugalijos Respublikos atžvilgiu pradėto tyrimo tikslui, bet ir dėl kiekvieno nagrinėjamo dokumento paaiškinti, kaip susipažinimas su visais ar dalimi šių dokumentų gali pakenkti šiam tikslui.
54.
Vis dėlto, kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamo sprendimo 113 ir paskesniuose punktuose, teismų praktikoje yra nustatyta išimčių, taikomų Komisijos pareigai konkrečiai ir individualiai nagrinėti dokumentus, su kuriais prašoma suteikti galimybę susipažinti.
55.
Pagal šią Teisingumo Teismo praktiką (
37
) individualaus ir konkretaus kiekvieno dokumento įvertinimo gali neprireikti tais atvejais, kai dėl ypatingų bylos aplinkybių akivaizdu, jog reikia neleisti arba, priešingai, leisti susipažinti su dokumentais. Tokiais atvejais atitinkamai institucijai leidžiama remtis kai kurių kategorijų dokumentams taikomomis bendrosiomis prezumpcijomis, jei panašūs bendro pobūdžio pagrindai gali būti taikomi prašymams leisti susipažinti su tokio paties pobūdžio dokumentais (
38
).
56.
Naujausioje Teisingumo Teismo praktikoje numatyta, kad tokios bendrosios prezumpcijos pagrindu neleidus susipažinti su dokumentais, suinteresuotosios šalys, jei to pageidauja, gali įrodyti, kad prašomam atskleisti atitinkamam dokumentui minėta prezumpcija netaikoma arba kad egzistuoja to dokumento atskleidimą pateisinantis Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalyje numatytas svarbesnis visuomenės interesas (
39
).
57.
Šiuo klausimu pažymiu, kad galimybė remtis tam tikroms dokumentų kategorijoms taikomomis bendrosiomis prezumpcijomis, o ne individualiai ir konkrečiai nagrinėti kiekvieną dokumentą prieš atsisakant suteikti galimybę su juo susipažinti, nėra nesvarbi. Ji ne tik nustato ESS 11 straipsnyje, SESV 15 straipsnyje ir Reglamente Nr. 1049/2001 įtvirtinto pagrindinio skaidrumo principo ribas, bet ir praktiškai neišvengiamai apriboja galimybę susipažinti su aptariamais dokumentais. Todėl manau, kad tokių prezumpcijų naudojimas turi būti grindžiamas svariomis ir įtikinamomis priežastimis. Iki šiol Teisingumo Teismas aiškiai pripažino galimybę remtis tokiomis bendromis prezumpcijomis esant trijų rūšių specifinėms aplinkybėms, t. y. valstybės pagalbos kontrolės procedūroms (
40
), koncentracijų kontrolės procedūroms (
41
) ir procesams Sąjungos teismuose (
42
).
58.
Pirma, minėtame Sprendime Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau Teisingumo Teismas leido remtis bendra prezumpcija atsisakant suteikti galimybę susipažinti su valstybės pagalbos kontrolės procedūros dokumentais. Teisingumo Teismas nusprendė, kad aiškinant Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatytą išimtį reikia atsižvelgti į aplinkybę, kad suinteresuotieji asmenys (
43
), išskyrus už suteiktą pagalbą atsakingą valstybę narę, pagal 1999 m. kovo 22 d. Tarybos Reglamentą (EB) Nr. 659/1999, nustatantį išsamias [SESV 108] straipsnio taikymo taisykles (
44
), neturi teisės susipažinti su Komisijos administracinės bylos dokumentais. Teisingumo Teismas nusprendė, kad jei šie suinteresuotieji asmenys galėtų susipažinti su nagrinėjamais dokumentais remdamiesi Reglamentu Nr. 1049/2001, kiltų pavojus valstybės pagalbos kontrolės sistemai.
59.
Antra, minėtame Sprendime Komisija prieš Éditions Odile Jacob ir minėtame Sprendime Komisija prieš Agrofert Holding Teisingumo Teismas leido remtis bendrąja prezumpcija ir atsisakant suteikti galimybę susipažinti su koncentracijų tarp įmonių kontrolės procedūros dokumentais dėl to, kad šią procedūrą reglamentuojančiuose teisės aktuose numatytos griežtos per tokią procedūrą gautos informacijos ar nustatytų aplinkybių naudojimo taisyklės.
60.
Teisingumo Teismas nusprendė, kad bendro pobūdžio galimybė pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 susipažinti su dokumentais, kuriais per tokią procedūrą pasikeitė Komisija ir pranešančios arba trečiosios šalys, gali kelti pavojų pusiausvyrai, kurią Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė užtikrinti reglamentu dėl koncentracijų kontrolės, tarp, pirma, atitinkamų įmonių pareigos pateikti Komisijai galbūt slaptą komercinę informaciją, kad ši galėtų įvertinti planuojamos koncentracijos suderinamumą su bendrąja rinka, ir, antra, didesnės apsaugos garantijos, siejamos su profesine paslaptimi ar verslo paslaptimi, kuri numatyta dėl tokios Komisijai perduotos informacijos (
45
). Teisingumo Teismas nurodė, kad iš to, kas pasakyta, išplaukia, jog egzistuoja bendra prezumpcija, kad atitinkamų dokumentų atskleidimas iš principo kelia grėsmę koncentracijoje dalyvaujančių įmonių komercinių interesų ir su koncentracijos kontrolės procedūra susijusio tyrimo tikslų apsaugai (
46
).
61.
Trečia, minėtame Sprendime Švedija ir kt. prieš API ir Komisiją Teisingumo Teismas nusprendė, kad reikia pripažinti, jog egzistuoja bendroji prezumpcija, pagal kurią atskleidus institucijos pateiktus pareiškimus teismo procese būtų pažeista šio proceso apsauga, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies antrą įtrauką, tol, kol šis procesas vyksta (
47
).
62.
Teisingumo Teismas nurodė, jog aplinkybė, kad Reglamente Nr. 1049/2001 skaidrumo įpareigojimai nustatyti tik atitinkamoms institucijoms, vykstant teismo procesams negali susilpninti jų procesinės padėties atsižvelgiant į procesinių teisių lygybės principą. Kita vertus, remdamasis gero teisingumo vykdymo principu, Teisingumo Teismas nusprendė, kad teisminės veiklos neįtraukimas į teisės susipažinti su dokumentais taikymo sritį nedarant skirtumo tarp atskirų proceso stadijų pateisinamas būtinybe per visą teismo procesą užtikrinti šalių tarpusavio diskusijų, taip pat atitinkamo teismo pasitarimų nagrinėjamoje byloje sklandumą. Maža to, remdamasis minėtu Sprendimu Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau, pagal analogiją Teisingumo Teismas nusprendė, jog tokia prezumpcija pateisinama ir tuo, kad nei Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statute, nei Sąjungos teismų procedūros reglamentuose tretiesiems asmenims nenumatyta teisė susipažinti su Teisingumo Teismui pateiktais dokumentais vykstant teismo procesui.
63.
LPN ir Suomijos Respublika teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes nusprendė, kad Teisingumo Teismo argumentai minėtame Sprendime Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau, skirti valstybės pagalbos procedūroms, taikomi ir procedūroms dėl įsipareigojimų neįvykdymo. Aš taip nemanau.
64.
Ne tik iš minėto Sprendimo Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau, bet ir iš minėto Sprendimo Komisija prieš Éditions Odile Jacob bei iš minėto Sprendimo Komisija prieš Agrofert Holding matyti, kad Teisingumo Teismas leido taikyti bendras prezumpcijas atsisakant suteikti galimybę susipažinti su valstybės pagalbos ar koncentracijų procedūros dokumentais, remdamasis, be kita ko, tuo, kad egzistuoja griežtos galimybę susipažinti su byla vykstant šioms procedūroms ribojančios taisyklės. Kitaip tariant, nors Teisingumo Teismas, kaip ir Sąjungos teisės aktų leidėjas, nenustatė jokios nagrinėjamų normų hierarchijos (
48
), jis Reglamento Nr. 1049/2001 bendrų nuostatų taikymą apribojo nustatydamas šias bendras prezumpcijas tada, kai administracinės bylos dokumentų atskleidimas kenktų taisyklių, kuriomis siekiama užtikrinti valstybės pagalbos ir koncentracijų kontrolės procedūrų patį veiksmingumą, specifiniam tikslui.
65.
Nors siekiant pateisinti tokių bendrų prezumpcijų taikymą šių specifinių taisyklių, kuriomis ribojama visuomenės galimybė susipažinti su administracine byla, egzistavimas kai kuriose procedūrose turėjo tam tikrą svarbą Teisingumo Teismo samprotavimuose ne tik minėtame Sprendime Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau, bet ir minėtame Sprendime Komisija prieš Éditions Odile Jacob bei minėtame Sprendime Komisija prieš Agrofert Holding (
49
), priešingai nei LPN ir Suomijos Respublikos nurodė pateikdamos argumentus, manau, kad lemiama buvo ne tik ši aplinkybė.
66.
Iš tikrųjų tokių bendrųjų prezumpcijų taikymą iš esmės lemia būtinybė užtikrinti nagrinėjamų procedūrų gerą veikimą ir garantuoti, kad nebus pakenkta jų tikslams.
67.
Šiuo klausimu pažymiu, kad minėtame Sprendime Švedija ir kt. prieš API ir Komisiją Teisingumo Teismas tokioms bendrosioms prezumpcijoms pateisinti iš esmės rėmėsi procesinių teisių lygybės principu ir būtinybe užtikrinti gerą proceso eigą. Tame sprendime apie tai, kad vykstant teismo procesui tretieji asmenys neturi teisės susipažinti su Teisingumo Teismui pateiktais dokumentais, buvo kalbama tik papildomai, siekiant pagrįsti teismo veiklos, kaip tokios, neįtraukimą į Reglamento Nr. 1049/2001 taikymo sritį.
68.
Matyti, kad visuose šiuose sprendimuose (
50
) jungiamasis Teisingumo Teismo samprotavimų veiksnys buvo aplinkybė, kad galimybė susipažinti su tam tikrų procedūrų dokumentais buvo visiškai nesuderinama su gera šių procedūrų eiga ir kėlė grėsmę, kad bus joms pakenkta. Maža to, iš minėtų sprendimų Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau, Komisija prieš Éditions Odile Jacob ir Komisija prieš Agrofert Holding išplaukia, kad bendroji prezumpcija dėl atsisakymo suteikti galimybę susipažinti su dokumentais apėmė visus nepaskelbtus nagrinėjamų procedūrų administracinių bylų dokumentus.
69.
Manau, kad šis jungiamasis veiksnys taikomas ir SESV 258 straipsnyje reglamentuojamos procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo ikiteisminiam etapui, nors ši procedūra nėra visais atžvilgiais lygiavertė valstybės pagalbos ar koncentracijų kontrolės procedūrai ar teisminei procedūrai, o pastarosios tarpusavyje taip pat nėra lygiavertės.
70.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad tarp procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo ir procedūros valstybės pagalbos kontrolės srityje, kuriomis abiem siekiama užtikrinti, kad valstybės narės laikytųsi Sąjungos teisės, egzistuoja ypatingas ryšys. Neigiamo sprendimo atveju dėl neteisėtos pagalbos pagal SESV 108 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą Komisija neturi pareigos pradėti SESV 258 straipsnyje numatyto ikiteisminio tyrimo etapo ir, jei Komisijos neigiamame sprendime nustatytas terminas (
51
), per kurį valstybė turi įgyvendinti tą sprendimą, praleistas, Komisija gali tiesiogiai kreiptis į Teisingumo Teismą (
52
). Vadinasi, pagal SESV 108 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą priimtas neigiamas Komisijos sprendimas dėl neteisėtos pagalbos tam tikra prasme pakeičia ikiteisminį procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo etapą.
71.
Primintina ir tai, kad, kaip ir per procedūras dėl valstybės pagalbos ar dėl koncentracijos projektų, Komisija atlieka svarbiausią vaidmenį per visą procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo. Iš tikrųjų vykdydama ESV sutarties saugotojos vaidmenį Komisija turi didelę diskreciją savarankiškai spręsti dėl reikalingumo pradėti ikiteisminę procedūrą ir išsiųsti oficialų pranešimą bei tęsti šią procedūrą ir išsiųsti pagrįstą nuomonę (
53
). Šios ikiteisminės procedūros tikslas – suteikiant valstybei narei galimybę nurodyti savo gynybos pagrindus pasiekti, kad būtų laikomasi Sąjungos teisės, ir, jei įmanoma, išvengti, kad teisme būtų pareikštas ieškinys.
72.
Be to, pritariu skundžiamo sprendimo 126 punkte Bendrojo Teismo padarytai išvadai, kad šis ikiteisminis procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo etapas yra dvišalis, t. y. vyksta tarp Komisijos ir valstybės narės, ir taip yra, nepaisant to, kad jis gali prasidėti pateikus skundą, kaip šioje byloje, nes bet kuriuo atveju galimas skundą pateikęs asmuo neturi jokios teisės spręsti dėl procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo eigos (
54
). Ginčijamame sprendime Komisija pabrėžia, kad „per procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo Komisija ir atitinkama valstybė narė turi viena kita pasitikėti, kad galėtų pradėti derybų bei kompromiso procesą ir taikiai, nesikreipdamos į Teisingumo Teismą, išspręsti nesutarimą“.
73.
Maža to, nors ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo ikiteisminė procedūra ne visais aspektais lygiavertė teisminei procedūrai, ji gali lemti kreipimąsi į teismą, nes baigusi ikiteisminę procedūrą Komisija gali kreiptis į Teisingumo Teismą, kad šis konstatuotų įsipareigojimų neįvykdymą, kuriuo Komisija kaltina atitinkamą valstybę narę (
55
).
74.
Taigi, mano nuomone, vienintelis tikslas apsaugoti vientisą procedūros eigą, dėl ko Teisingumo Teismas leido taikyti bendrąją prezumpciją valstybės pagalbos (
56
) ar koncentracijų kontrolės (
57
) ar teisminės procedūros (
58
) srityse, taikytinas ir ikiteisminiam procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo etapui.
75.
Todėl manau, kad visuomenės galimybė susipažinti su šios vykdomos procedūros dokumentais ar net jų dalimi kelia grėsmę jos tikslų įgyvendinimui ir dėl šios priežasties pateisina tokios bendrosios prezumpcijos, kokią Teisingumo Teismas leido taikyti kitose procedūrose, taikymą.
76.
LPN ir Suomijos Respublika teisingai teigė, kad procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo aplinkos srityje bylos turinį neišvengiamai sudarė skirtingos dalys ir, išskyrus Komisijos ir atitinkamos valstybės narės susirašinėjimo dokumentus, jos galėjo apimti, pavyzdžiui, tik techninius ir mokslinius tyrimus. Šiuo atveju Bendrasis Teismas konstatavo, kad nagrinėjamoje byloje buvo tik Komisijos ir valstybės narės susirašinėjimo dokumentai (
59
). Vis dėlto, net jei būtų buvę kitaip ir nors Komisijos turimą procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo medžiagą iš tiesų neabejotinai gali sudaryti skirtingo pobūdžio dokumentai, o kiekviena valstybės narės atžvilgiu pradėta įsipareigojimų neįvykdymo procedūra yra specifinė, tai nedaro jokios įtakos būtinybei apsaugoti gerą šios procedūros eigą apribojant trečiųjų šalių kišimąsi. Vadinasi, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos dėl to, kad ginčijamo sprendimo 121 punkte nusprendė, jog vykdomos procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo bylos dokumentai priskirtini prie vienos kategorijos ir jiems taikoma Komisijos nurodyta išimtimi grindžiama bendroji negalimumo su jais susipažinti prezumpcija.
77.
Primintina ir tai, kad pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 7 dalį išimtis taikoma tik tokiam laikotarpiui, per kurį apsauga pateisinama atsižvelgiant į dokumento turinį (
60
). Užbaigus procedūrą teisė susipažinti su bylos medžiaga turi būti suteikiama, jei netaikoma jokia kita Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje numatyta išimtis.
78.
Šiuo atveju iš skundžiamo sprendimo 28–35 punktų aiškiai matyti, kad 2008 m. vasario 28 d., nutraukus LPN skundo dėl užtvankos projekto nagrinėjimą, ji galėjo susipažinti su beveik visais prašytais dokumentais (
61
).
79.
Todėl siūlau Teisingumo Teismui atmesti apeliacinių skundų pirmąjį pagrindą kaip nepagrįstą.
B – Dėl apeliacinių skundų antrojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies antro sakinio pažeidimu
1. Argumentai
80.
LPN teigia, kad, priešingai, nei Bendrasis Teismas tvirtina skundžiamo sprendimo 113–117 punktuose, atidžiai skaitant Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalį kartu su Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalimi matyti, kad Komisija neatleidžiama nuo pareigos „konkrečiai ir individualiai nagrinėti dokumentus, su kuriais prašoma suteikti galimybę susipažinti“ (
62
). Ji pažymi, kad nors tyrimams netaikoma Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalis, neišvengiama ir logiška, kad jiems taikoma to paties straipsnio 2 dalis. Anot LPN, kadangi negalima preziumuoti, kad yra svarbesnis visuomenės interesas atsisakyti suteikti galimybę susipažinti su tyrimų dokumentais, galimus šio atsisakymo pagrindus reikia aiškinti griežtai ir nagrinėti, ar visuomenės interesas atskleisti informaciją apie aplinką šiuo atveju yra svarbesnis už kitus galimus interesus, kurie turi būti apsaugoti jos neatskleidžiant, ir in concreto patikrinti, ar prašomuose dokumentuose esanti informacija susijusi su dujų ar teršalų išmetimu į aplinką, ar ne.
81.
Suomijos Respublika, palaikoma Danijos Karalystės ir Švedijos Karalystės, teigia, jog skundžiamo sprendimo 136 punkte Bendrasis Teismas klaidingai aiškino Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies antrą sakinį, nes nusprendė, kad šia nuostata „numatyta tik pareiga siaurai aiškinti kitas išimtis nei nurodytosios Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje, t. y. kitas nei numatytosios Reglamento Nr. 1049 4 straipsnio 2 dalies pirmoje ir trečioje įtraukose“.
82.
Komisija teigia, jog akivaizdu, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas, numatęs, kad Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje įtvirtinta teisinė prezumpcija netaikoma tyrimams, susijusiems su galimais įsipareigojimų dėl Sąjungos teisės neįvykdymo atvejais, siekė atsižvelgti į tų tyrimų ypatingumą. Todėl atskleidimą pateisinančio galimo svarbesnio visuomenės intereso egzistavimas turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į Reglamento Nr. 1049/2001 reikalavimus, o iš Reglamento Nr. 1367/2006 negalima daryti išvados, kad procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo aplinkos srityje turi būti vertinamos kitaip nei tokios pačios procedūros kitose srityse, kiek tai susiję su bendra prezumpcija, kad šiose bylose esančių dokumentų atskleidimas pakenktų tyrimo tikslui.
83.
Vokietijos Federacinė Respublika teigia, kad Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies antras sakinys nepakeičia kriterijaus, kuriuo remiantis sprendžiama, ar atsisakyti suteikti galimybę susipažinti su vykdomos procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo aplinkos srityje, kuriai vis tiek taikomas Reglamentas Nr. 1049/2001, dokumentais. Iš tikrųjų Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies antrame sakinyje paprasčiausia pakartojamas Sąjungos teismų nustatytas reikalavimas leidžiančių nukrypti nuostatų taikymo pagrindus aiškinti siaurai ir vertinant atsižvelgti į aplinkos interesus.
2. Vertinimas
84.
Šis apeliacinių skundų pagrindas susijęs su Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies išaiškinimu, konkrečiau kalbant, su tuo, ar teisės susipažinti su informacija srityje taikomos taisyklės aplinkos srityje turi įtakos klausimui, ar Komisija turi konkrečiai ir individualiai nagrinėti dokumentus, sudarančius administracinės procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo aplinkos srityje bylos medžiagą.
85.
Manau, jog skundžiamo sprendimo 105 punkte Bendrasis Teismas teisingai pažymėjo, kad „[Reglamentas Nr. 1367/2006] Reglamento Nr. 1049/2001 atžvilgiu yra lex specialis, kuriuo visiškai ar iš dalies pakeičiamos arba patikslinamos kai kurios pastarojo reglamento nuostatos, kai prašymas suteikti galimybę susipažinti su informacija pateiktas dėl „informacijos apie aplinką“ arba informacijos, „susijusios su dujų ar teršalų išmetimu į aplinką“ (
63
).
86.
Iš Reglamento Nr. 1367/2006 3 straipsnio aiškiai matyti, kad Reglamentas Nr. 1049/2001 taikomas bet kokiam pareiškėjo prašymui susipažinti su Sąjungos institucijų turima informacija apie aplinką. Vadinasi, Reglamento Nr. 1367/2006 taikymo sritis, kiek ji susijusi su galimybe susipažinti su šia informacija, labai ribota, o Reglamento Nr. 1049/2001 pakeitimai yra labai konkretūs.
87.
Reglamento Nr. 1367/2006 15 konstatuojamojoje dalyje ir 6 straipsnio 1 dalyje patikslinama, kad tarp Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje numatytų išimčių ir Reglamento Nr. 1367/2006 nuostatų yra ryšys.
88.
Visų pirma iš Reglamento Nr. 1367/2006 15 konstatuojamosios dalies matyti, kad iš esmės Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje numatytos išimtys turi būti visiškai taikomos laikantis konkretesnių Reglamento Nr. 1367/2006 nuostatų.
89.
Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies pirmas sakinys sustiprina skaidrumo principo taikymą, „kiek tai susiję su Reglamento <…> Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirma ir trečia įtraukomis <…>, kai informacija, kurios prašoma, yra susijusi su dujų ar teršalų išmetimu į aplinką“, ir numatyta, jog laikoma, kad jos atskleidimas yra svarbesnis visuomenės interesas.
90.
Vis dėlto Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalyje aiškiai nustatyta, kad didesnio skaidrumo principas netaikomas Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio pirmoje ir trečioje įtraukose numatytoms tam tikroms išimtims, t. y. „tyrimams, ypač tiems, kurie vykdomi dėl galimų Bendrijos teisės pažeidimų“. Svarbesnio visuomenės intereso atskleisti informaciją egzistavimo prezumpcija netaikoma procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo administracinės bylos dokumentams, net jei prašoma informacija susijusi su dujų ar teršalų išmetimu į aplinką.
91.
Tačiau išlieka klausimas dėl to, ar šioms procedūroms taikomas minėto 6 straipsnio 1 dalies antras sakinys. Remiantis šiuo antru sakiniu, dėl Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje nustatytų „kitų išimčių“ atsisakymo pagrindai aiškinami siaurai, atsižvelgiant į visuomenės interesą atskleisti informaciją ir į tai, ar informacija, kurios prašoma, susijusi su dujų ar teršalų išmetimu į aplinką.
92.
LPN ir Suomijos Respublika mano, kad, nesant kitos galimybės, „kitos išimtys“ neišvengiamai apima procedūras dėl įsipareigojimų neįvykdymo, nes Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies pirmas sakinys joms netaikomas. Iš esmės tai Komisiją įpareigoja individualiai ir konkrečiai nagrinėti visus procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo aplinkos srityje administracinės bylos dokumentus ir neleidžia taikyti bendros prezumpcijos.
93.
Nepritariu šiam nagrinėjamos nuostatos aiškinimui.
94.
Visų pirma, manau, kad ne tik iš Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies antro sakinio formuluotės, bet ir iš bendros šios nuostatos struktūros ir tikslo (
64
) matyti, kad ji taikoma tik tos nuostatos pirmame sakinyje nenurodytoms išimtims. Tačiau Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje aiškiai minimos procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo (
65
), nors taip joms siekiama nustatyti išimtinę tvarką, palyginti su Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmos ir trečios įtraukų nuostatomis.
95.
Iš Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies pirmo ir antro sakinių akivaizdžiai matyti Sąjungos teisės aktų leidėjo aiškus noras į Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies taikymo sritį visiškai neįtraukti procedūrų dėl įsipareigojimų neįvykdymo.
96.
Vadinasi, susipažinimui su procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo aplinkos srityje administracinės bylos dokumentais taikomos tik Reglamento Nr. 1049/2001 nuostatos, o Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies antras sakinys neturi įtakos klausimui, ar Komisija turi konkrečiai ir individualiai nagrinėti šiuos dokumentus. Be to, kadangi Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalis netaikoma procedūroms dėl įsipareigojimų neįvykdymo, Komisija neprivalo nagrinėti, ar prašoma informacija susijusi su dujų ar teršalų išmetimu į aplinką, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalį.
97.
Subsidiariai manau, jog net jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies antras sakinys taikomas procedūroms dėl įsipareigojimų neįvykdymo, atsakymas dėl šio apeliacinio skundo pagrindo dėl to nesikeistų. Šioje nuostatoje, kaip ir nusistovėjusioje Teisingumo Teismo praktikoje dėl Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio (
66
), primenama pareiga atsisakymo leisti susipažinti su dokumentais pagrindus aiškinti siaurai, atsižvelgiant į visuomenės interesą atskleisti dokumentus, ir šiuo klausimu dėl Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio aiškinimo ar taikymo nepasakoma nieko nauja, kas būtų svarbu nagrinėjant šią bylą arba siekiant išsiaiškinti, ar taikytina bendra prezumpcija.
98.
Iš tikrųjų iš minėto Sprendimo Švedija ir kt. prieš API ir Komisiją 73 ir 74 punktų aiškiai matyti, kad griežtas Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje numatytų išimčių aiškinimas ir taikymas nekliudo taikyti bendrąsias prezumpcijas tam tikroms dokumentų kategorijoms.
99.
Be to, manau, kad pareiga atsižvelgti „į tai, ar informacija, kurios prašoma, susijusi su dujų ar teršalų išmetimu į aplinką“, yra aiškiai susijusi su pareiga siaurai aiškinti atsisakymo suteikti galimybę susipažinti su informacija pagrindus ir ją sustiprina. Vis dėlto, pakartoju, manau, kad ši pareiga netrukdo tam tikroms dokumentų kategorijoms taikyti bendrąsias prezumpcijas.
100.
Todėl manau, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos dėl to, kad skundžiamo sprendimo 136 punkte nusprendė, jog, „kiek tai susiję su Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatytos išimties taikymu, <…> LPN ir į bylą įstojusios šalys taip pat negali naudingai remtis Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalies antru sakiniu“, ir kad Teisingumo Teismas turėtų atmesti apeliacinių skundų antrąjį pagrindą kaip nepagrįstą.
C – Dėl apeliacinių skundų trečiojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pabaigos pažeidimu
1. Argumentai
101.
LPN, Suomijos Respublika, Danijos Karalystė ir Švedijos Karalystė teigia, kad skundžiamo sprendimo 132–138 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai įvertino svarbesnio visuomenės intereso atskleisti dokumentus buvimą.
102.
Iš esmės teigiama, jog Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad ginčijamas sprendimas atitinka Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pabaigą (
67
), nors Komisija nepatikrino, ar buvo svarbesnis visuomenės interesas, o ji turėjo tai padaryti (netgi savo iniciatyva, kaip mano Švedijos Karalystė) pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pabaigą, nes Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalyje nenumatyta, kad ji būtų atleista nuo šios pareigos.
103.
Komisija ginčija šiuos argumentus.
2. Vertinimas
104.
Skundžiamo sprendimo 134–136 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalis neišplečia skaidrumo principo taikymo srities tiek, kad apimtų procedūras dėl įsipareigojimų neįvykdymo, ir kad su šiomis procedūromis susijusios informacijos apie dujų ar teršalų išmetimą į aplinką atskleidimas nelaikytinas svarbesniu visuomenės interesu, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pabaigą.
105.
Atsižvelgdamas į pirma pateiktą savo atsakymą dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo, manau, jog šis vertinimas teisingas.
106.
Skundžiamo sprendimo 138 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad LPN ir į bylą įstojusios šalys negalėjo nurodyti jokio kito galimo svarbesnio visuomenės intereso negu tariamas didesnio skaidrumo aplinkosaugos srityje interesas, į kurį Komisija turėjo atsižvelgti šiuo atveju taikydama Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pabaigą, ir paaiškinti, ar prašoma informacija buvo susijusi su dujų arba teršalų išmetimu į aplinką pagal Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalį, ir, jei taip, tai kokiu mastu. Manau, jog ši faktinė išvada negali būti ginčijama apeliaciniame procese (
68
).
107.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad pirmojoje instancijoje LPN tik teigė, kad didesnis skaidrumas aplinkos srityje savaime yra svarbesnis visuomenės interesas. Kaip Teisingumo Teismas argumentavo minėto Sprendimo Švedija ir kt. prieš API ir Komisiją 157 ir 158 punktuose, ir aš manau, jog tokiais bendro pobūdžio svarstymais negalima įrodyti, kad skaidrumo principas šioje byloje yra toks svarbus, kad gali viršyti priežasčių, pateisinančių atsisakymą atskleisti nagrinėjamus dokumentus, svarbą. Maža to, iš minėto Sprendimo Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau 62 punkto aiškiai matyti, kad, remiantis Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pabaiga ir Reglamento Nr. 1367/2006 6 straipsnio 1 dalimi, Komisija savo iniciatyva neprivalo nagrinėti, ar svarbesnis visuomenės interesas pateisina atitinkamų dokumentų atskleidimą. Priešingai, Teisingumo Teismas nusprendė, kad suinteresuotosios šalys gali įrodyti, jog egzistuoja atitinkamų dokumentų atskleidimą pateisinantis svarbesnis visuomenės interesas (
69
).
108.
Atsižvelgdamas į visa tai, kas pasakyta, manau, kad reikia atmesti ir trečiąjį apeliacinių skundų pagrindą.
VIII – Papildomas LPN prašymas
109.
LPN teigia, kad skundžiamame sprendime yra du neatitikimai, susiję su ginčijamo sprendimo identifikavimu.
110.
Pirma, ji pažymi, jog Bendrajame Teisme pareikštu ieškiniu siekta, kad būtų panaikintas ginčijamas sprendimas, o ne skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 1 punkte nurodytas 2008 m. spalio 24 d. sprendimas. Todėl LPN Teisingumo Teismo prašo skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 1 punkte aiškiai nurodyti, kad ieškinys buvo pareikštas dėl ginčijamo sprendimo.
111.
Antra, LPN mano, kad skundžiamo sprendimo 46 punktas blogai suformuluotas ir jame turi būti nurodyta taip:
„LPN atsisakė prašymo patikrinti [ginčijamo] sprendimo teisėtumą, kiek tai susiję su pareiškime nurodytu trečiuoju ieškinio pagrindu dėl Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio 1 dalyje numatyto termino nesilaikymo <…>“.
112.
Komisija ginčija LPN argumentus.
113.
Manau, jog LPN nenurodė, kaip tariami neatitikimai paveikė jos teisinę padėtį. Be to, kaip ir Komisija, manau, kad šis prašymas nepriimtinas, nes tai nėra teisės klausimas, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnį. Galiausiai, net darant prielaidą, kad yra neatitikimas, jį gali ištaisyti tik Bendrasis Teismas pagal Procedūros reglamento 84 straipsnį.
114.
Remiantis tuo darytina išvada, kad reikia atmesti šį prašymą.
IX – Dėl LPN skundžiamo Bendrojo Teismo atlikto bylinėjimosi išlaidų vertinimo
115.
LPN teigia, kad skundžiamo sprendimo 141 ir 143 punktuose pateiktame Bendrojo Teismo vertinime dėl bylinėjimosi išlaidų padarytos kelios teisės klaidos.
116.
Komisija ginčija LPN argumentus.
117.
Šiuo klausimu pakanka priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką, jei visi kiti apeliacinio skundo pagrindai buvo atmesti, reikalavimai dėl tariamai neteisingo Bendrojo Teismo sprendimo dėl bylinėjimosi išlaidų turi būti atmesti kaip nepriimtini, taikant Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio antrą pastraipą, pagal kurią apeliacinis skundas negali būti paduotas tik dėl bylinėjimosi išlaidų dydžio ar šalies, kuriai buvo priteista jas atlyginti (
70
).
118.
Kadangi manau, kad visus kitus LPN pateikto apeliacinio skundo pagrindus reikia atmesti, paskutinį apeliacinio skundo pagrindą, kuriuo ginčijamas Bendrojo Teismo sprendimas dėl bylinėjimosi išlaidų paskirstymo, reikia pripažinti nepriimtinu.
119.
Atsižvelgdamas į visa tai, kas pasakyta, manau, kad reikia atmesti visą LPN apeliacinį skundą, pateiktą byloje C‑514/11 P, ir visą Suomijos Respublikos apeliacinį skundą, pateiktą byloje C‑605/11 P.
X – Dėl bylinėjimosi išlaidų
120.
Pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniam procesui pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Pagal minėto reglamento 140 straipsnio 1 dalį, taip pat taikomą apeliaciniam procesui pagal minėto 184 straipsnio 1 dalį, į bylą įstojusios valstybės narės padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Pagal to paties reglamento 184 straipsnio 4 dalį, jeigu pirmojoje instancijoje į bylą įstojusi šalis dalyvauja apeliaciniame procese, Teisingumo Teismas gali nuspręsti, kad ji padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
121.
Manau, kad iš LPN ir Suomijos Respublikos reikia priteisti bylinėjimosi išlaidas, susijusias atitinkamai su bylomis C‑514/11 P ir C‑605/11 P, pagal Komisijos pateiktus reikalavimus. Danijos Karalystė, Vokietijos Federacinė Respublika, Estijos Respublika ir Švedijos Karalystė turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
XI – Išvada
122.
Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, Teisingumo Teismui siūlau:
—
atmesti apeliacinius skundus,
—
priteisti iš Liga para a Protecção da Natureza (LPN) padengti savo ir Europos Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas, susijusias su apeliaciniu skundu byloje C‑514/11 P,
—
priteisti iš Suomijos Respublikos padengti savo ir Europos Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas, susijusias su apeliaciniu skundu byloje C‑605/11 P, ir
—
nurodyti Danijos Karalystei, Vokietijos Federacinei Respublikai, Estijos Respublikai ir Švedijos Karalystei padengti savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su apeliaciniais skundais sujungtose bylose C‑514/11 P ir C‑605/11 P.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	LPN ir Suomijos Respublikos apeliaciniai skundai Teisingumo Teismo kanceliarijai pateikti atitinkamai 2011 m. lapkričio 25 d. ir 30 d.
(
3
)	OL L 145, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 331.
(
4
)	OL L 103, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 1 t., p. 98.
(
5
)	OL L 206, p. 7; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 102.
(
6
)	OL L 264, p. 13.
(
7
)	Žr. skundžiamo sprendimo 101 punktą.
(
8
)	Ten pat, 118 ir 119 punktai.
(
9
)	Ten pat, 103 ir 104 punktai.
(
10
)	Ten pat, 113 ir 114 punktai.
(
11
)	Ten pat, 115 punktas.
(
12
)	Ten pat, 113–115 punktai.
(
13
)	Ten pat, 116 punktas.
(
14
)	Ten pat, 117 punktas.
(
15
)	Ten pat, 117 punktas.
(
16
)	Ten pat, 121 punktas.
(
17
)	Ten pat, 122 punktas.
(
18
)	OL C 244, p. 5.
(
19
)	Žr. skundžiamo sprendimo 126 punktą.
(
20
)	Ten pat, 128 punktas.
(
21
)	Ten pat, 129 punktas.
(
22
)	Ten pat, 134 punktas.
(
23
)	Ten pat, 135 punktas.
(
24
)	Ten pat, 136 punktas.
(
25
)	Ten pat.
(
26
)	Ten pat.
(
27
)	Žr. skundžiamo sprendimo 138 punktą.
(
28
)	C-139/07 P, Rink. p. I-5885.
(
29
)	C-266/05 P, Rink. p. I-1233.
(
30
)	Žr. minėto Sprendimo Sison prieš Tarybą 43 punktą. Reglamentu Nr. 1049/2001 suteikiama labai plati teisė susipažinti su atitinkamų institucijų dokumentais, nes naudojantis šia teise pagal šio reglamento 6 straipsnio 1 dalį nereikalaujama nurodyti paraiškos pateikimo priežasties. Žr. 2010 m. sausio 26 d. Sprendimą Internationaler Hilfsfonds prieš Komisiją (C-362/08 P, Rink. p. I-669, 56 punktas).
(
31
)	Žr. minėto Sprendimo Sison prieš Tarybą 45 punktą.
(
32
)	Reglamento Nr. 1367/2006 2 straipsnio 1 dalies b punkte „visuomenė“ apibrėžiama labai plačiai: „tai vienas arba keli fiziniai arba juridiniai asmenys ir jų asociacijos, organizacijos ar grupės“.
(
33
)	Žr. skundžiamo sprendimo 117 punktą.
(
34
)	Ten pat, 127 punktas.
(
35
)	2008 m. liepos 1 d. Sprendimas Švedija ir Turco prieš Tarybą (C-39/05 P ir C-52/05 P, Rink. p. I-4723, 33 punktas) ir minėto Sprendimo Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau 51 punktas.
(
36
)	Žr. 2010 m. rugsėjo 21 d. Sprendimą Švedija ir kt. prieš API ir Komisiją (C-514/07 P, C-528/07 P ir C-532/07 P, Rink. p. I-8533, 70–73 punktai ir nurodyta Teisingumo Teismo praktika).
(
37
)	Šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Švedija ir Turco prieš Tarybą 50 punktą; minėto Sprendimo Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau 54 punktą; 2012 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija prieš Éditions Odile Jacob (C‑404/10 P) 116 punktą; Sprendimo Komisija prieš Agrofert Holding (C‑477/10 P) 57 punktą ir minėto Sprendimo Švedija ir kt. prieš API ir Komisiją 74 punktą.
(
38
)	Šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau 54 punktą; minėto Sprendimo Komisija prieš Éditions Odile Jacob 116 punktą; minėto Sprendimo Komisija prieš Agrofert Holding 57 punktą ir minėto Sprendimo Švedija ir kt. prieš API ir Komisiją 74 punktą.
(
39
)	Šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau 62 punktą; minėto Sprendimo Komisija prieš Éditions Odile Jacob 126 punktą ir minėto Sprendimo Komisija prieš Agrofert Holding 68 punktą.
(
40
)	Žr. minėtą Sprendimą Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau.
(
41
)	Žr. minėtą Sprendimą Komisija prieš Éditions Odile Jacob ir minėtą Sprendimą Komisija prieš Agrofert Holding.
(
42
)	Žr. minėtą Sprendimą Švedija ir kt. prieš API ir Komisiją.
(
43
)	T. y. būtent pagalbos gavėjai ir jų konkurentai.
(
44
)	OL L 83, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339.
(
45
)	Žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Éditions Odile Jacob 121 punktą ir minėto Sprendimo Komisija prieš Agrofert Holding 62 punktą.
(
46
)	Žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Éditions Odile Jacob 123 punktą ir minėto Sprendimo Komisija prieš Agrofert Holding 64 punktą.
(
47
)	Žr. minėto Sprendimo Švedija ir kt. prieš API ir Komisiją 94 punktą.
(
48
)	Šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Éditions Odile Jacob 110 punktą ir minėto Sprendimo Komisija prieš Agrofert Holding 52 punktą, kuriuose Teisingumo Teismas nusprendė, jog, nepaisant to, kad nėra nuostatų, kuriose aiškiai numatyta Reglamento Nr. 1049/2001 ir reglamentų koncentracijų kontrolės srityje hierarchija, „reikia užtikrinti tokį šių reglamentų taikymą, kad vieno taikymas neprieštarautų kitam, taigi juos būtų galima taikyti darniai“.
(
49
)	Minėtame Sprendime Komisija prieš Éditions Odile Jacob (115 punktas) ir minėtame Sprendime Komisija prieš Agrofert Holding (56 punktas) Teisingumo Teismas taip pat rėmėsi tikslu apsaugoti komercinius interesus ir konstatavo, kad šis tikslas ir tyrimo veiklos tikslai glaudžiai susiję.
(
50
)	T. y. minėtuose sprendimuose Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau, Komisija prieš Éditions Odile Jacob, Komisija prieš Agrofert Holding ir Švedija ir kt. prieš API ir Komisiją.
(
51
)	Arba prireikus terminas, kurį nustatė vėliau. Žr. 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimą Komisija prieš Ispaniją (C-485/03-C-490/03, Rink. p. I-11887, 53 punktas).
(
52
)	Žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 53 punktą.
(
53
)	Jeigu Komisija mano, kad valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų, ji turi įvertinti, ar reikia imtis veiksmų prieš šią valstybę, nustatyti, kokias nuostatas ji pažeidė, ir pasirinkti, kada jos atžvilgiu pradėti procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo, o šį pasirinkimą lemiantys motyvai negali turėti poveikio ieškinio priimtinumui. Šiuo klausimu žr. 1998 m. birželio 18 d. Sprendimą Komisija prieš Italiją (C-35/96, Rink. p. I-3851, 27 punktas) ir 2005 m. gruodžio 8 d. Sprendimą Komisija prieš Liuksemburgą (C-33/04, Rink. p. I-10629, 66 punktas).
(
54
)	Šiuo klausimu žr. minėtą Komunikatą COM(2002) 141 galutinis.
(
55
)	Šiuo klausimu žr. 1989 m. vasario 14 d. Sprendimą Star Fruit prieš Komisiją (247/87, Rink. p. 291, 12 punktas) ir 1998 m. rugsėjo 29 d. Sprendimą Komisija prieš Vokietiją (C-191/95, Rink. p. I-5449, 46 punktas). Procedūrai dėl įsipareigojimų neįvykdymo taikomas reikalingumo principas. Žr. 2009 m. gegužės 19 d. Sprendimą Komisija prieš Italiją (C-531/06, Rink. p. I-4103, 23 ir 24 punktai). Tik Komisija turi kompetenciją vertinti, ar reikia pradėti procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo.
(
56
)	Žr. šios išvados 58 punktą.
(
57
)	Žr. šios išvados 59 ir 60 punktus.
(
58
)	Žr. šios išvados 61 ir 62 punktus.
(
59
)	Žr. skundžiamo sprendimo 121 punktą.
(
60
)	Žr. minėto Sprendimo Švedija ir Turco prieš Tarybą 70 punktą.
(
61
)	Žr. šios išvados 15 punktą.
(
62
)	Žr. skundžiamo sprendimo 113 punktą.
(
63
)	Taip pat žr. skundžiamo sprendimo 135 punktą.
(
64
)	Žr. ir Reglamento Nr. 1367/2006 3 straipsnį, ir to reglamento 15 konstatuojamąją dalį.
(
65
)	Žr. skundžiamo sprendimo 136 punktą.
(
66
)	Minėto Sprendimo Švedija ir Turco prieš Tarybą 36 punktas.
(
67
)	Žr. skundžiamo sprendimo 135 ir 136 punktus.
(
68
)	Remiantis nusistovėjusia teismų praktika, iš SESV 256 straipsnio ir Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmos pastraipos matyti, kad tik Bendrasis Teismas yra kompetentingas, pirma, konstatuoti faktines aplinkybes, išskyrus atvejus, kai jo išvados iš esmės neatitinka jam pateiktų bylos dokumentų, ir, antra, vertinti šias faktines aplinkybes. Bendrajam Teismui konstatavus ar įvertinus faktines aplinkybes, remiantis SESV 256 straipsniu, Teisingumo Teismas yra kompetentingas patikrinti šių faktinių aplinkybių teisinę kvalifikaciją ir teisines išvadas, kurias Bendrasis Teismas padarė jomis remdamasis (2008 m. gruodžio 22 d. Sprendimo British Aggregates prieš Komisiją,
C-487/06 P, Rink. p. I-10515, 96 punktas ir 2011 m. spalio 27 d. Sprendimo Austrija prieš Scheucher‑Fleisch ir kt., C-47/10 P, Rink. p. I-10707, 57 punktas). Pažymiu, kad šiuo atveju nei LPN, nei Suomijos Respublika nenurodė materialinio netikslumo dėl skundžiamo sprendimo 138 punkte Bendrojo Teismo konstatuotos faktinės aplinkybės.
(
69
)	Žr. šios išvados 56 punktą.
(
70
)	Žr. 2001 m. liepos 12 d. Sprendimą Komisija ir Prancūzija prieš TF1 (C-302/99 P ir C-308/99 P, Rink. p. I-5603, 31 punktas) ir 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimą Freistaat Sachsen ir kt. prieš Komisiją (C-57/00 P ir C-61/00 P, Rink. p. I-9975, 124 punktas).