62020CJ0530
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija) SPRENDIMAS
2022 m. gruodžio 22 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Žmonėms skirti vaistai – Direktyva 2001/83/EB – 86 straipsnio 1 dalis – Sąvoka „vaistų reklama“ – 87 straipsnio 3 dalis – Racionalus vaistų vartojimas – 90 straipsnis – Draudžiami reklamos elementai – Nekompensuojamųjų nereceptinių vaistų reklama – Kaina grindžiama reklama – Pasiūlymų su nuolaida reklama – Bendro pardavimo reklama – Draudimas“
Byloje C‑530/20
dėl Latvijas Republikas Satversmes tiesa (Konstitucinis Teismas, Latvija) 2020 m. spalio 6 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2020 m. spalio 20 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
„EUROAPTIEKA“ SIA
dalyvaujant
Ministru kabinets,
TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas K. Lenaerts, pirmininko pavaduotojas L. Bay Larsen, kolegijų pirmininkai A. Arabadjiev, C. Lycourgos, E. Regan, P. G. Xuereb, L. S. Rossi (pranešėja), D. Gratsias ir M. L. Arastey Sahún, teisėjai J.-C. Bonichot, S. Rodin, F. Biltgen, M. Gavalec, Z. Csehi ir O. Spineanu-Matei,
generalinis advokatas M. Szpunar,
posėdžio sekretorė L. Carrasco Marco, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
„EUROAPTIEKA“ SIA, atstovaujamos advokāts M. Pētersons,
–
Graikijos vyriausybės, atstovaujamos A. Dimitrakopoulou ir V. Karra,
–
Latvijos vyriausybės, atstovaujamos K. Pommere, I. Romanovska ir V. Soņeca,
–
Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos A. Sauka ir A. Sipos,
susipažinęs su 2021 m. gruodžio 9 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
atsižvelgęs į 2022 m. kovo 2 d. nutartį atnaujinti žodinę proceso dalį ir įvykus 2022 m. kovo 22 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
„EUROAPTIEKA“ SIA, atstovaujamos advokāts M. Pētersons,
–
Latvijos vyriausybės, atstovaujamos J. Davidoviča ir I. Romanovska,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos A. Sauka ir A. Sipos,
susipažinęs su 2022 m. birželio 9 d. posėdyje pateikta papildoma generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2001 m. lapkričio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/83/EB dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio žmonėms skirtus vaistus (OL L 311, 2001, p. 67; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 27 t., p. 69), iš dalies pakeistos 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/27/EB (OL L 136, 2004, p. 34; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 34 t., p. 262) (toliau – Direktyva 2001/83), 86 straipsnio 1 dalies, 87 straipsnio 3 dalies ir 90 straipsnio išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Latvijoje įsteigtos bendrovės „EUROAPTIEKA“ SIA, šioje valstybėje narėje vykdančios farmacinę veiklą, inicijuotą procedūrą dėl nacionalinės nuostatos, kuria draudžiamos tam tikros vaistų reklamos formos, teisėtumo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Direktyvos 2001/83 2 ir 45 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(2)
Pagrindinis taisyklių, reguliuojančių vaistų gamybą, platinimą ir vartojimą, tikslas – visuomenės sveikatos apsauga.
<…>
(45)
Net ir vaistų be recepto reklama plačiajai visuomenei gali paveikti žmonių sveikatą, jeigu ja piktnaudžiaujama ir ji neapgalvota. Vaistų reklama plačiajai visuomenei, kai ji leidžiama, turi atitikti esminius kriterijus, kuriuos būtina nustatyti.“
4
Šios direktyvos VIII antraštinėje dalyje „Reklama“ ir VIIIa antraštinėje dalyje „Informacija ir reklama“ atitinkamai yra šios direktyvos 86–88 straipsniai ir 88a–100 straipsniai.
5
Tos pačios direktyvos 86 straipsnyje nustatyta:
„1.   Šioje dalyje vaistų reklama – tai bet kokia forma teikiam[a] informacij[a] apie vaistus, einant į žmonių namus ar įstaigas, pirkėjų paieškos veikl[a] ar siūlom[os] paskat[os], skatinanči[os] vaistų skyrimą, tiekimą, pardavimą ar vartojimą, ypač:
–
vaistų reklamą visuomenei,
<…>
2.   Ši dalis nereglamentuoja:
–
vaistų ženklinimo ir kartu su pakuote pateikiamų informacinių lapelių, kuriems yra taikomos V antraštinės dalies nuostatos,
–
susirašinėjimo, kurio dalį gali sudaryti nereklaminio pobūdžio medžiaga, būtina atsakant į specifinius klausimus apie konkrečius vaistus,
–
dalykinių ir informacinių skelbimų bei rekomendacinės medžiagos, susijusios, pavyzdžiui, su pranešimais apie pakuotės pakeitimą, įspėjimais apie žalingą poveikį, kuris yra vaistų vartojimo bendrų atsargumo priemonių dalis, prekybos katalogų ir kainoraščių, jei juose nėra teiginių apie vaistų savybes,
–
informacijos, susijusios su žmonių sveikata ar ligomis, jei ji nedaro net netiesioginės nuorodos į vaistus.“
6
Direktyvos 2001/83 87 straipsnyje numatyta:
„1.   Valstybės narės draudžia bet kokių vaistų, kuriems pagal Bendrijos teisę nebuvo išduotas leidimas prekiauti vaistu, reklamą.
2.   Visose vaistų reklamos dalyse pateikiama informacija privalo atitikti santraukoje pateiktą vaistų savybių aprašymą.
3.   Vaistų reklama:
–
skatina protingai vartoti vaistus, pristatydama juos objektyviai ir nepervertindama jų savybių,
–
nėra klaidinanti.“
7
Šios direktyvos 88 straipsnio 1–3 dalyse nustatyta:
„1.   Valstybės narės draudžia reklamuoti visuomenei vaistus:
a)
kuriuos galima įsigyti tik su receptu pagal VI antraštinę dalį,
b)
kurie turi medžiagų, tarptautinėje konvencijoje, tokioje kaip Jungtinių Tautų 1961 ir 1971 m. konvencijos, apibrėžiamų kaip psichotropinės ar narkotinės medžiagos.
2.   Visuomenei galima reklamuoti vaistus, kuriuos dėl jų sudėties ir paskirties galima be gydytojo nurodymo vartoti diagnozei nustatyti arba gydymui skirti ar stebėti, jei reikia, patarus vaistininkui.
3.   Valstybės narės gali uždrausti savo teritorijoje reklamuoti visuomenei vaistus, kurių kaina gali būti kompensuojama.“
8
Šios direktyvos 89 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Nepažeidžiant 88 straipsnio, bet kokia visuomenei skirta vaistų reklama:
<…>
b)
pateikia tokią būtiną informaciją:
–
vaistų pavadinimą, taip pat bendrąjį pavadinimą, jei vaistuose yra tik viena veiklioji medžiaga,
<…>“
9
Tos pačios direktyvos 90 straipsnis suformuluotas taip:
„Reklamuojant vaistą visuomenei nepateikiama informacija, kuri:
a)
sudaro įspūdį, kad nebūtina gydytojo konsultacija ar operacija, ypač nurodant diagnozę ar siūlant gydymui vaistų įsigyti paštu;
b)
teigia, kad vartojant vaistą garantuojamas jų poveikis, nėra žalingo poveikio arba kad jie veikia geriau ar taip pat kaip kitas gydymo būdas arba vaistai;
c)
teigia, kad vartojant vaistą gali pagerėti sveikata;
d)
teigia, kad jei vaistai nevartojami, tai galėtų daryti poveikį sveikatai. Šis draudimas netaikomas 88 straipsnio 4 dalyje minimoms skiepijimo programoms;
e)
yra skirta tik (arba) daugiausia vaikams;
f)
remiasi mokslininkų, sveikatos priežiūros specialistų ar asmenų, kurie nepriklauso nė vienai minimai grupei, bet, būdami įžymūs, galėtų paskatinti vartoti vaistus, rekomendacija;
g)
teigia, kad vaistai yra maisto produktas, kosmetikos priemonė ar kitas plačiai vartojamas gaminys;
h)
teigia, kad vaistai yra saugūs ar veiksmingi todėl, nes jie yra natūralūs;
i)
aprašius ar pateikus išsamias žinias apie konkrečią ligos istoriją, galėtų paskatinti žmones patiems klaidingai diagnozuoti ligą;
j)
netinkamu, nerimą keliančiu ar klaidinančiu būdu tvirtina, kad žmogus, vartojantis vaistus, pasveiks;
k)
netinkamu, nerimą keliančiu ar klaidinančiu būdu pateikia grafinę medžiagą, vaizduojančią žmogaus organizmo pakitimus, kuriuos sukelia liga ar sužalojimas, arba vaistų poveikį žmogaus organizmui ar jo dalims.“
Latvijos teisės aktai
10
2011 m. gegužės 17 d.Ministru kabineta noteikumi Nr. 378 „Zāļu reklamēšanas kārtība un kārtība, kādā zāļu ražotājs ir tiesīgs nodot ārstiem bezmaksas zāļu paraugus“ (Vyriausybės nutarimas Nr. 378 dėl vaistų reklamos tvarkos ir taisyklių, reglamentuojančių vaistų gamintojų medikams pateikiamų nemokamų vaistų pavyzdžių tvarką) (Latvijas Vēstnesis, Nr. 78, 2011; toliau – Nutarimas Nr. 378) 18.12 punkte nustatyta:
„Draudžiama į visuomenei skirtą vaisto reklamą įtraukti informaciją, skatinančią jį pirkti, grindžiant tokio pirkinio būtinybę vaisto kaina, skelbiant apie specialų išpardavimą arba nurodant, kad vaistas parduodamas kartu su kitais vaistais (įskaitant mažesne kaina) arba produktais.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
11
EUROAPTIEKA priklauso grupei, kuri Latvijoje turi vaistinių ir mažmeninių vaistų platinimo bendrovių tinklą. Pagal Latvijos teisę vaistinės gali tiekti ne tik vaistus, bet ir kitus sveikatos produktus.
12
2016 m. kovo mėn. EUROAPTIEKA savo internetinėje svetainėje ir mėnesiniame leidinyje paskelbė apie 15 % nuolaidą visiems vaistams perkant bent tris produktus. 2016 m. balandžio 1 d. sprendimu Veselības inspekcijas Zāļu kontroles nodaļa (Sveikatos inspekcijos vaistų kontrolės skyrius, Latvija), remdamasis Nutarimo Nr. 378 18.12 punktu, uždraudė EUROAPTIEKA skelbti šią pardavimo su nuolaida reklamą.
13
Dėl šios nuostatos EUROAPTIEKA 2020 m. sausio 8 d. pateikė konstitucinį skundą Latvijas Republikas Satversmes tiesa (Konstitucinis Teismas, Latvija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Grįsdama skundą EUROAPTIEKA, be kita ko, teigia, kad ši nuostata taikoma ne tik konkretaus vaisto, bet visai vaistų reklamai. Vis dėlto Direktyvos 2001/83 nuostatos, kurios įgyvendinamos Nutarimu Nr. 378, taikomos ne visai su farmacijos sektoriumi ar su vaistais apskritai susijusiai, o tik konkrečių vaistų reklamai. EUROAPTIEKA teigia, kad šia direktyva pasiekiamas visiškas vaistų reklamos srities suderinimas, todėl valstybėms narėms neleidžiama savo teisės aktuose nustatyti papildomų šią reklamą ribojančių taisyklių. Nutarimo Nr. 378 18.12 punktu vyriausybė papildė Direktyvos 2001/83 90 straipsnyje pateiktą draudžiamų reklamos elementų sąrašą ir taip pažeidė SESV 288 straipsnio trečią pastraipą.
14
Vyriausybė mano, kad Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalyje vartojama sąvoka „vaistų reklama“ turi būti aiškinama plačiai ir kad bet kokios reklamos, neatitinkančios šios direktyvos 87 straipsnio 3 dalyje nustatyto reikalavimo, kad vaisto reklama turi skatinti protingai vartoti šį vaistą, draudimas taikomas ne tik konkrečiam vaistui, bet apskritai bet kokiam vaistui. Nutarimo Nr. 378 18.12 punktas buvo priimtas siekiant sumažinti neracionalų nereceptinių vaistų vartojimą, kurį dėl jų kainos gali lemti tokių vaistų reklama. Vadinasi, šioje nacionalinėje nuostatoje nustatyti griežtesni reikalavimai, grindžiami minėtos direktyvos 45 konstatuojamojoje dalyje nurodyta būtinybe apsaugoti visuomenės sveikatą nuo perteklinės ir neapgalvotos reklamos keliamos rizikos. Taigi minėta nacionalinė nuostata atitinka tą direktyvą.
15
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad pagal Nutarimo Nr. 378 18.12 punktą reglamentuojama vaistų reklama, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2001/83, ir kad šia direktyva leidžiama nustatyti taisykles, kaip antai numatytas šioje nacionalinėje nuostatoje, jeigu jos atitinka šios direktyvos tikslus. Vis dėlto jam kyla klausimas dėl minėtos direktyvos 86 straipsnio 1 dalies, 87 straipsnio 3 dalies ir 90 straipsnio išaiškinimo.
16
Šis teismas visų pirma pabrėžia, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalyje vartojama sąvoka „vaistų reklama“ turi būti aiškinama labai plačiai, atsižvelgiant į nagrinėjama informacija siekiamą reklaminį tikslą. Iš šios direktyvos 89 straipsnio 1 dalies b punkto pirmos įtraukos teksto, pagal kurį bet kokioje vaisto reklamoje turi būti nurodytas jo pavadinimas, galima daryti išvadą, kad tik tam tikrų vaistų, kuriuos galima identifikuoti, reklama yra „vaistų reklama“, kaip tai suprantama pagal minėtą direktyvą. Tokiu atveju ši sąvoka galėtų neapimti Nutarimo Nr. 378 18.12 punkte nurodytos veiklos, nes toje nuostatoje nenurodoma informacija apie konkrečius vaistus, pavyzdžiui, jų pavadinimas, ja reikalaujama, kad vaistų reklamoje nebūtų tam tikros informacijos, kaip antai skatinančios pirkti šiuos vaistus, tokio pirkimo būtinybę grindžiant jų kaina.
17
Be to, minėtas teismas pažymi, kad Direktyva 2001/83 buvo visiškai suderinta vaistų reklamos sritis. Šiuo aspektu atsižvelgdamas į tai, kad Nutarimo Nr. 378 18.12 punkte išvardyti draudimai neatitinka nė vieno iš reklamos elementų, draudžiamų pagal šios direktyvos 90 straipsnį, ir darydamas prielaidą, kad ši direktyva taikoma, jis klausia, ar valstybės narės turi teisę savo nacionalinės teisės aktuose numatyti draudimą į reklamą įtraukti ne tik pagal 90 straipsnį draudžiamus, bet ir kitus elementus.
18
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galiausiai pažymi, kad Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog kitų nei aiškiai šiame 90 straipsnyje numatytų reikalavimų atitiktis Direktyvai 2001/83 gali būti vertinama atsižvelgiant į šia direktyva siekiamą tikslą skatinti racionaliai vartoti vaistus ir būtinybę užkirsti kelią bet kokiai perteklinei ir neapgalvotai reklamai, kuri galėtų daryti poveikį visuomenės sveikatai. Taigi, šio teismo teigimu, minėtos direktyvos 87 straipsnio 3 dalį, siejamą su jos 45 konstatuojamąja dalimi, galima aiškinti taip, kad ja valstybėms narėms leidžiama uždrausti bet kokią akivaizdžiai perteklinę ir neapgalvotą vaistų reklamą, galinčią turėti įtakos visuomenės sveikatai.
19
Šiomis aplinkybėmis Latvijas Republikas Satversmes tiesa (Konstitucinis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar veikla, kuri nurodoma [nutarimo Nr. 378 18.12 punkte], laikytina vaistų reklama, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/83 VIII antraštinę dalį „Reklama“?
2.
Ar Direktyvos 2001/83 90 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiamas valstybės narės teisės aktas, kuris išplečia draudžiamų reklamos formų sąrašą ir nustato griežtesnius apribojimus, nei aiškiai numatytieji šiame 90 straipsnyje?
3.
Ar laikytina, kad pagrindinėje byloje aptariamu teisės aktu apribojama vaistų reklama siekiant skatinti protingai vartoti vaistus, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/83 87 straipsnio 3 dalį?“
Procesas Teisingumo Teisme
20
2021 m. liepos 13 d. Teisingumo Teismas nusprendė perduoti šią bylą trečiajai kolegijai. Tą pačią dieną jis pakvietė Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodytas suinteresuotąsias šalis raštu atsakyti į tam tikrus klausimus pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 61 straipsnio 1 dalį. Pareiškėja pagrindinėje byloje, Graikijos, Latvijos ir Lenkijos vyriausybės bei Europos Komisija atsakė į šiuos klausimus.
21
Iš dalies atnaujinus Teisingumo Teismo sudėtį ir dėl to pakeitus kolegijų sudėtį, 2021 m. spalio 13 d. sprendimu Teisingumo Teismas perdavė šią bylą nagrinėti ketvirtajai kolegijai.
22
2021 m. gruodžio 9 d. generalinis advokatas pateikė išvadą; žodinė proceso dalis buvo baigta.
23
2022 m. sausio 13 d. Teisingumo Teismo ketvirtoji kolegija, būdama tos nuomonės, kad klausimą, susijusį su atsižvelgimu į 2020 m. spalio 1 d. Sprendimą A (Vaistų reklama ir pardavimas internetu) (C‑649/18, EU:C:2020:764) ir 2021 m. liepos 15 d. Sprendimą DocMorris (C‑190/20, EU:C:2021:609), siekiant atsakyti į šioje byloje pateiktus prejudicinius klausimus, turi nagrinėti didesnės teisėjų sudėties kolegija, nusprendė perduoti šią bylą Teisingumo Teismui, kad šis, taikydamas savo Procedūros reglamento 60 straipsnio 3 dalį, perskirtų ją didesnės teisėjų sudėties kolegijai.
24
2022 m. vasario 1 d. Teisingumo Teismas nusprendė šią bylą perduoti didžiajai kolegijai.
25
2022 m. kovo 2 d. Nutartimi EUROAPTIEKA (C‑530/20, nepaskelbta Rink., EU:C:2022:146) Teisingumo Teismas, išklausęs generalinį advokatą, nurodė atnaujinti žodinę proceso dalį šioje byloje pagal Procedūros reglamento 83 straipsnį.
26
2022 m. birželio 9 d. generalinis advokatas pateikė papildomą išvadą.
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
27
Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamą nacionalinės teisės nuostatą Latvijos teismai ir administracinės valdžios institucijos aiškina taip, kad ji taikoma tiek visuomenei skirtai konkretaus vaisto, tiek neapibrėžtų vaistų reklamai, t. y. reklamuojant vaistus apskritai arba visus neidentifikuotus vaistus. Be to, iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas būtent šios nacionalinės nuostatos, kiek ji taikoma tai antrajai reklamos kategorijai, teisėtumas.
28
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip: informacijos, skatinančios pirkti vaistus, skleidimas, tokio pirkimo būtinybę grindžiant tų vaistų kaina, skelbiant apie specialų išpardavimą ar nurodant, kad minėti vaistai parduodami kartu su kitais vaistais (įskaitant už mažesnę kainą) ar produktais, patenka į „vaistų reklamos“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, net jei ši informacija yra susijusi ne su konkrečiu vaistu, o su neapibrėžtais vaistais.
29
Siekiant atsakyti į šį klausimą, pirmiausia reikia nustatyti, ar sąvoka „vaistų reklama“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalį, apima tik konkretaus vaisto reklamą, ar ji apima ir neapibrėžtų vaistų reklamą. Antra, reikia įvertinti, ar tokia veikla, kokia nurodyta pagrindinėje byloje nagrinėjamoje nacionalinės teisės nuostatoje, gali patekti į šios sąvokos taikymo sritį.
Dėl sąvokos „vaistų reklama“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalį, apimties
30
Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalyje sąvoka „vaistų reklama“ apibrėžiama kaip „bet kokia forma teikiama informacija apie vaistus, <…> pirkėjų paieškos veikla ar siūlomos paskatos, skatinančios vaistų skyrimą, tiekimą, pardavimą ar vartojimą“.
31
Šioje nuostatoje nėra jokios nuorodos į nacionalinę teisę, todėl ji laikytina autonomiška Sąjungos teisės sąvoka, kuri visoje Sąjungos teritorijoje turi būti aiškinama vienodai, atsižvelgiant ne tik į šios nuostatos tekstą, bet ir į kontekstą ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (šiuo klausimu žr. 2021 m. birželio 22 d. Sprendimo Venesuela / Taryba (Poveikis trečiajai valstybei), C‑872/19 P, EU:C:2021:507, 42 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
32
Pirma, dėl Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalies formuluotės pažymėtina, kad šioje nuostatoje „vaistai“ sistemingai nurodomi vartojant daugiskaitą. Be to, sąvoka „vaistų reklama“ minėtoje nuostatoje apibrėžta labai plačiai, kaip apimanti informacijos rinkimą, pirkėjų paiešką ar skatinimą „bet kokia forma“, įskaitant, be kita ko, „vaistų reklamą visuomenei“, kuri nėra aiškiai draudžiama pagal šios direktyvos 86 straipsnio 2 dalį (šiuo klausimu žr. 2011 m. gegužės 5 d. Sprendimo MSD Sharp & Dohme, C‑316/09, EU:C:2011:275, 29 punktą).
33
Šiomis aplinkybėmis remiantis Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalimi negalima daryti išvados, kad neapibrėžtų vaistų reklama nepatenka į sąvoką „vaistų reklama“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
34
Antra, dėl Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalies konteksto reikia pažymėti, kad vienose šios direktyvos VIII ir VIIIa antraštinių dalių nuostatose nurodoma „vaistų“ reklama, ir iš to galima suprasti, kad tai neapibrėžtų vaistų reklama, o kitose kalbama apie „vaisto“ reklamą.
35
Vis dėlto reikia pabrėžti, kad Direktyvos 2001/83 VIII antraštinės dalies nuostatose, t. y. esančiose šios direktyvos 86–88 straipsniuose, įtvirtintos bendrosios ir pagrindinės vaistų reklamos taisyklės (šiuo klausimu žr. 2011 m. gegužės 5 d. Sprendimo Novo Nordisk, C‑249/09, EU:C:2011:272, 22, 24 ir 25 punktus). Kaip generalinis advokatas iš esmės nurodė 2021 m. gruodžio 9 d. išvados 44 punkte, minėtos nuostatos taikomos visiems veiksmams, kuriais siekiama skatinti vaistų skyrimą, tiekimą, pardavimą ar vartojimą.
36
Taigi, nors, kitaip nei minėtos direktyvos 88 straipsnyje, jos 87 straipsnyje aiškiai nurodoma „vaisto“ reklama, Teisingumo Teismas jau yra išaiškinęs šį 87 straipsnį taip, kad jame numatyti bendrieji principai, taikomi visoms vaistų reklamos rūšims ir dalims (2011 m. gegužės 5 d. Sprendimo Novo Nordisk, C‑249/09, EU:C:2011:272, 25 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 2007 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Gintec, C‑374/05, EU:C:2007:654, 51 ir 55 punktus).
37
Dėl Direktyvos 2001/83 VIIIa antraštinės dalies nuostatų pažymėtina, kad jos 89 ir 90 straipsniuose, kuriuose numatytos specialios visuomenei skirtai reklamai taikomos taisyklės, „vaistas“ nurodomas vienaskaita, ir, kaip pažymi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, šios direktyvos 89 straipsnio 1 dalies b punkto pirmoje įtraukoje nustatyta, kad tokioje reklamoje turi būti nurodytas bent vaisto pavadinimas.
38
Vis dėlto šios direktyvos 89 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad ji taikoma nepažeidžiant 88 straipsnio. Be to, kaip iš esmės teigia Lenkijos vyriausybė ir Komisija, tai, kad šios direktyvos 89 ir 90 straipsniuose nustatytos specialios taisyklės, susijusios su konkretaus vaisto reklama, negali sukelti abejonių nei dėl Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalyje pateiktos sąvokos „vaistų reklama“ labai plačios apibrėžties, nei dėl šios direktyvos 86–88 straipsniuose numatytų taisyklių bendro taikymo srities. Taigi, remiantis minėtos direktyvos 89 straipsniu negalima daryti išvados, kad sąvoka „vaistų reklama“ pagal tos pačios direktyvos 86 straipsnio 1 dalį turi būti suprantama kaip apimanti tik konkretaus vaisto reklamą.
39
Trečia, dėl Direktyvos 2001/83 tikslų reikia pažymėti, kad iš jos 2 konstatuojamosios dalies matyti, jog pagrindinis jos tikslas yra apsaugoti visuomenės sveikatą.
40
Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad vaistų reklama gali pakenkti visuomenės sveikatai (2011 m. gegužės 5 d. Sprendimo Novo Nordisk, C‑249/09, EU:C:2011:272, 32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija), atsižvelgiant į sunkias pasekmes sveikatai, kurias gali sukelti netinkamas arba perteklinis receptinių vaistų vartojimas (2011 m. gegužės 5 d. Sprendimo MSD Sharp & Dohme, C‑316/09, EU:C:2011:275, 30 punktas), ir riziką, kurią taip pat gali lemti perteklinis ar neapgalvotas nereceptinių vaistų vartojimas (šiuo klausimu žr. 2020 m. spalio 1 d. Sprendimo A (Vaistų reklama ir pardavimas internetu), C‑649/18, EU:C:2020:764, 80 ir 94 punktus).
41
Reikia pabrėžti, kad vaistai yra labai specifinė prekė, iš kitų išsiskirianti savo terapiniu poveikiu (šiuo klausimu žr. 2019 m. rugsėjo 18 d. Sprendimo VIPA, C‑222/18, EU:C:2019:751, 73 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Dėl šio terapinio poveikio, jeigu vaistai vartojami be reikalo arba netinkamai, jie gali labai pakenkti sveikatai, o pacientas negali to suvokti juos vartodamas. Perteklinis arba netinkamas vaistų vartojimas taip pat kelia pavojų nacionalinių socialinės apsaugos sistemų finansinei pusiausvyrai (šiuo klausimu žr. 2009 m. gegužės 19 d. Sprendimo Apothekerkammer des Saarlandes ir kt., C‑171/07 ir C‑172/07, EU:C:2009:316, 32 ir 33 punktus).
42
Taigi, pirma, Direktyvos 2001/83 87 straipsnio 1 dalimi ir 88 straipsnio 1 dalies a punktu atitinkamai be jokių išimčių draudžiama bet kokia vaisto, kuriuo prekiauti pagal Sąjungos teisę nesuteiktas leidimas, reklama ir bet kokia vaistų, kurie gali būti tiekiami tik pagal gydytojo receptą, reklama visuomenei, ir, antra, pagal šios direktyvos 88 straipsnio 3 dalį valstybėms narėms leidžiama savo teritorijoje uždrausti kompensuojamųjų vaistų reklamą visuomenei.
43
Taip pat pagrindinį visuomenės sveikatos apsaugos tikslą atitinka minėtos direktyvos 88 straipsnio 2 dalis, aiškinama kartu su jos 45 konstatuojamąja dalimi, pagal kurią visuomenei reklamuoti nekompensuojamuosius nereceptinius vaistus leidžiama, jei laikomasi šioje direktyvoje nustatytų sąlygų ir apribojimų (šiuo klausimu žr. 2003 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Deutscher Apothekerverband, C‑322/01, EU:C:2003:664, 109 punktą ir 2020 m. birželio 11 d. Sprendimo ratiopharm, C‑786/18, EU:C:2020:459, 40 punktą), nes, kaip matyti iš 45 konstatuojamosios dalies, tokia reklama gali pakenkti visuomenės sveikatai, jeigu ji yra perteklinė ir neapgalvota.
44
Pagrindinis tikslas apsaugoti visuomenės sveikatą būtų iš esmės pažeistas, jei Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalis būtų aiškinama taip, kad į sąvoką „vaistų reklama“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, nepatenka informacijos teikimas, pirkėjų paieška ar pasiūlymai, skatinantys vaistų skyrimą, tiekimą, pardavimą ar vartojimą, kai nenurodomas konkretus vaistas, todėl tokiai veiklai netaikomi šioje direktyvoje numatyti reklamos srities draudimai, sąlygos ir apribojimai.
45
Neapibrėžtų vaistų, pavyzdžiui, tai pačiai ligai gydyti skirtų vaistų grupės, reklama taip pat gali apimti receptinius vaistus arba kompensuojamuosius vaistus, todėl tokios reklamos neįtraukimas į Direktyvos 2001/83 nuostatų dėl reklamos taikymo sritį reikštų, kad šios direktyvos 88 straipsnio 1 dalies a punkte ir 3 dalyje nustatyti draudimai iš esmės netektų veiksmingumo, nes šios nuostatos būtų netaikomos bet kokiai reklamai, kuri nėra skirta konkrečiam šios klasės vaistui.
46
Be to, kaip generalinis advokatas iš esmės nurodė 2021 m. gruodžio 9 d. išvados 41, 56 ir 60 punktuose, neapibrėžtos nereceptinių vaistų visumos reklama, kaip antai vaistų, kuriais prekiaujama vaistinėje, asortimento reklama, kaip ir reklama, skirta vienam konkrečiam vaistui, gali būti perteklinė ir neapgalvota, todėl pakenkti visuomenės sveikatai, skatindama vartotojus neracionaliai ar pernelyg gausiai vartoti atitinkamus vaistus.
47
Taigi iš Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalies pažodinio, sisteminio ir teleologinio aiškinimo matyti, kad sąvoka „vaistų reklama“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, apima bet kokios formos informacijos teikimą, pirkėjų paiešką ar pasiūlymus, skatinančius tiek konkretaus vaisto, tiek neapibrėžtų vaistų skyrimą, tiekimą, pardavimą ar vartojimą.
48
2020 m. spalio 1 d. Sprendimas A (Vaistų reklama ir pardavimas internetu) (C‑649/18, EU:C:2020:764) ir 2021 m. liepos 15 d. Sprendimas DocMorris (C‑190/20, EU:C:2021:609) negali pateisinti kitokio Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalies aiškinimo.
49
Iš tiesų byla, kurioje priimtas 2020 m. spalio 1 d. Sprendimas A (Vaistų reklama ir pardavimas internetu) (C‑649/18, EU:C:2020:764), buvo susijusi su vienoje valstybėje narėje įsteigtos vaistinės veikla, kuri apėmė plataus masto daugialypę jos vaistų pardavimo internetu paslaugų reklamos kampaniją, skirtą kitos valstybės narės vartotojams. Teisingumo Teismas iš esmės nusprendė, kad vaistų pardavimo internetu paslaugų reklama patenka ne į Direktyvos 2001/83 nuostatų dėl vaistų reklamos, bet į 2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/31/EB dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės komercijos direktyva) (OL L 178, 2000, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k. 13 sk., 25 t., p. 399) taikymo sritį (šiuo klausimu žr. 2020 m. spalio 1 d. Sprendimo A (Vaistų reklama ir pardavimas internetu), C‑649/18, EU:C:2020:764, 50 ir 59 punktus).
50
Byla, kurioje priimtas 2021 m. liepos 15 d. Sprendimas DocMorris (C‑190/20, EU:C:2021:609), susijusi su vaistinės vykdomu reklaminiu žaidimu, kurio dalyviai gali laimėti ne vaistus, o kitus kasdienio gyvenimo objektus, ir tam tereikia išsiųsti receptinio vaisto užsakymą. Būtent šiomis konkrečiomis aplinkybėmis to sprendimo 21 ir 22 punktuose Teisingumo Teismas nusprendė, kad šia reklamine akcija siekiama daryti įtaką ne kliento sprendimui pasirinkti konkretų vaistą, bet sprendimui pasirinkti vaistinę, kurioje šis klientas įsigyja šį vaistą, todėl tokia reklaminė akcija nepatenka į Direktyvos 2001/83 VIII antraštinės dalies taikymo sritį.
51
Taigi, nepaisant to, kas nurodyta 2020 m. spalio 1 d. Sprendimo A (Vaistų reklama ir pardavimas internetu)50 punkte (C‑649/18, EU:C:2020:764) ir 2021 m. liepos 15 d. Sprendimo DocMorris (C‑190/20, EU:C:2021:609) 20 punkte, Direktyvos 2001/83 nuostatų, susijusių su vaistų reklama, taikymo sritis apima ne tik konkretaus vaisto reklamą.
Dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamoje nacionalinės teisės nuostatoje nurodytos veiklos kvalifikavimo kaip „vaistų reklamos“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalį
52
Iš Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalies teksto matyti, kad žinios paskirtis yra esminis sąvokos „vaistų reklama“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, požymis ir pagrindinis elementas, pagal kurį reklama atskiriama nuo paprastos informacijos. Jeigu perduodama žinia siekiama skatinti vaistų skyrimą, tiekimą, pardavimą ar vartojimą, tai yra reklama, kaip ji suprantama pagal Direktyvą 2001/83. Vis dėlto vien informacinio pobūdžio nuoroda, kuria nesiekiama skatinti pirkti, nepatenka į šios direktyvos nuostatas dėl vaistų reklamos (žr. 2011 m. gegužės 5 d. Sprendimo MSD Sharp & Dohme, C‑316/09, EU:C:2011:275, 31 ir 32 punktus).
53
Šioje byloje iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad veikla, kuriai taikoma pagrindinėje byloje nagrinėjama nacionalinės teisės nuostata, nėra tiesiog visuomenės informavimas apie vaistus, pavyzdžiui, pateikiant objektyvią informaciją apie jų kainą; tai veikla, kuria skatinama pirkti vaistus, grindžiant tokio pirkimo būtinybę jų kaina, skelbiant apie specialų išpardavimą ar parduodant vaistus kartu su kitais vaistais, prireikus mažesnėmis kainomis, arba kartu su kitais vaistinėje parduodamais produktais.
54
Atrodo, kad tokia veikla siekiama reklamos tikslo (tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), todėl ji patenka į sąvokos „vaistų reklama“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalį, taikymo sritį.
55
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalis aiškintina taip: informacijos, skatinančios pirkti vaistus, skleidimas, tokio pirkimo būtinybę grindžiant tų vaistų kaina, skelbiant apie specialų išpardavimą ar nurodant, kad minėti vaistai parduodami kartu su kitais vaistais (įskaitant už mažesnę kainą) ar produktais, patenka į „vaistų reklamos“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, net jei ši informacija yra susijusi ne su konkrečiu vaistu, o su neapibrėžtais vaistais.
Dėl antrojo ir trečiojo klausimų
56
Antruoju ir trečiuoju klausimais (juos reikia nagrinėti kartu) prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, pirma, ar Direktyvos 2001/83 87 straipsnio 3 dalį ir 90 straipsnį reikia aiškinti taip: šioms nuostatoms prieštarauja nacionalinė nuostata, kuria nustatomi šiame 90 straipsnyje nenumatyti apribojimai, uždraudžiant į visuomenei skirtą vaistų reklamą įtraukti informaciją, kuria skatinama pirkti vaistus, tokio pirkimo būtinybę grindžiant tų vaistų kaina, skelbiant apie specialų išpardavimą ar nurodant, kad minėti vaistai parduodami kartu su kitais vaistais (įskaitant už mažesnę kainą) ar produktais. Antra, jis klausia, ar tokia nacionalinė nuostata gali būti laikoma skirta skatinti racionaliai vartoti vaistus, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 87 straipsnio 3 dalį.
57
Pirmiausia reikia pažymėti, kad, remiantis Latvijos vyriausybės Teisingumo Teismui pateikta informacija (ją turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), pagrindinėje byloje nagrinėjama nacionaline nuostata reglamentuojama tik nekompensuojamųjų nereceptinių vaistų, kuriais leista prekiauti, reklama visuomenei. Raštu atsakydama į Teisingumo Teismo pateiktus klausimus Latvijos vyriausybė nurodė, kad vaistus, dėl kurių neišduotas leidimas prekiauti, taip pat receptinius ir kompensuojamuosius vaistus Latvijoje reklamuoti draudžiama pagal Direktyvos 2001/83 87 straipsnio 1 dalį ir 88 straipsnio 1 dalies a punktą ir 3 dalį.
58
Tai patikslinus, siekiant atsakyti į pateiktus klausimus, pirmiausia reikia nustatyti, ar pagal Direktyvos 2001/83 87 straipsnio 3 dalį, siekdamos užtikrinti racionalų vaistų vartojimą, valstybės narės gali uždrausti įtraukti į visuomenei skirtą nekompensuojamųjų nereceptinių vaistų reklamą kitus, Direktyvos 2001/83 90 straipsnyje nenurodytus, elementus, ir, antra, ar tokie draudimai, kokie nustatyti pagrindinėje byloje nagrinėjamoje nacionalinėje nuostatoje, iš tikrųjų apima elementus, kurie neskatina tokio racionalaus naudojimo.
Dėl valstybių narių teisės uždrausti į visuomenei skirtą nekompensuojamųjų nereceptinių vaistų reklamą įtraukti kitus, Direktyvos 2001/83 90 straipsnyje nenurodytus, elementus
59
Kaip nurodyta šio sprendimo 40–43 punktuose, kadangi vaistų reklama gali pakenkti visuomenės sveikatai, taip pat ir tais atvejais, kai reklamuojami nereceptiniai vaistai, tokiai reklamai taikomi Direktyvoje 2001/83 numatyti draudimai, sąlygos ir apribojimai.
60
Be to, šia direktyva buvo atliktas visiškas suderinimas vaistų reklamos srityje. Taigi, jei valstybėms narėms aiškiai nesuteikta galimybės nustatyti kitokias taisykles, vieninteliai reikalavimai, kuriuos jos gali taikyti vaistų reklamai, yra nustatyti Direktyvoje 2001/83 (šiuo klausimu žr. 2007 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Gintec, C‑374/05, EU:C:2007:654, 20 ir 25 punktus).
61
Kalbant apie nekompensuojamųjų nereceptinių vaistų reklamą visuomenei, kaip antai numatytą pagrindinėje byloje nagrinėjamoje nacionalinėje nuostatoje, reikia pažymėti, kad sąlygos ir apribojimai, taikomi pagal Direktyvos 2001/83 88 straipsnio 2 dalį iš principo leidžiamai reklamai, apima ir šios direktyvos 87, 89 ir 90 straipsniuose numatytas sąlygas ir apribojimus.
62
Konkrečiai kalbant apie Direktyvos 2001/83 87 straipsnio 3 dalyje numatyto reikalavimo, kad tokia reklama skatintų racionalų vaistų vartojimą, ir šios direktyvos 90 straipsnyje numatytų apribojimų, pateikiamų kaip draudžiamų reklamos elementų sąrašas, santykį, iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad aplinkybė, jog šioje direktyvoje, ypač jos 90 straipsnyje, nėra konkrečių taisyklių dėl tam tikro reklamos elemento, nedraudžia, siekiant šios direktyvos 45 konstatuojamojoje dalyje nurodyto tikslo užkirsti kelią perteklinei ir neapgalvotai vaistų reklamai, kuri gali turėti įtakos visuomenės sveikatai, valstybėms narėms remiantis šios direktyvos 87 straipsnio 3 dalimi uždrausti tokį elementą, jeigu jis skatina neracionalų vaistų vartojimą (šiuo klausimu žr. 2007 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Gintec, C‑374/05, EU:C:2007:654, 51, 55 ir 59 punktus).
63
Taigi, net jei iš Direktyvos 2001/83 88 straipsnio 2 dalies matyti, kad nereceptinių vaistų reklama leidžiama, siekdamos išvengti pavojaus visuomenės sveikatai, kurią apsaugoti yra pagrindinis direktyvos 2 ir 45 konstatuojamosiose dalyse įtvirtintas tikslas, valstybės narės turi uždrausti į visuomenei skirtą nekompensuojamųjų nereceptinių vaistų reklamą įtraukti elementus, kurie gali paskatinti tokius vaistus neracionaliai vartoti.
64
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Direktyvos 2001/83 87 straipsnio 3 dalį, siejamą su jos 45 konstatuojamąja dalimi, reikia aiškinti taip: valstybės narės turi uždrausti į visuomenei skirtą nekompensuojamųjų nereceptinių vaistų reklamą įtraukti kitus, Direktyvos 2001/83 90 straipsnyje nenurodytus, elementus, jei tokie elementai gali paskatinti tokius vaistus neracionaliai vartoti.
Dėl tokių draudimų, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje
65
Dėl klausimo, ar tokie draudimai, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, apima panašius elementus, reikia pažymėti, kad, kaip generalinis advokatas nurodė 2022 m. birželio 9 d. papildomos išvados 30 punkte, nekompensuojamųjų nereceptinių vaistų tinkamumą ar būtinumą juos pirkti dažnai vertina pats galutinis vartotojas be gydytojo pagalbos. Vis dėlto šis vartotojas nebūtinai turi specialių ir objektyvių žinių, kad galėtų įvertinti jų gydomąją vertę. Taigi reklama gali daryti ypač didelę įtaką tokio vartotojo vertinimui ir pasirinkimui, susijusiam su vaisto kokybe ir reikalingu nusipirkti kiekiu.
66
Šiomis aplinkybėmis, kaip generalinis advokatas pažymėjo 2021 m. gruodžio 9 d. išvados 87 ir 88 punktuose, tokie reklamos elementai, kokie, pavyzdžiui, nurodyti pagrindinėje byloje nagrinėjamoje nacionalinės teisės nuostatoje, gali paskatinti vartotojus pirkti nekompensuojamuosius nereceptinius vaistus, atsižvelgiant į ekonominį kriterijų, susijusį su šių vaistų kaina. Todėl jie gali paskatinti šiuos vartotojus pirkti ir vartoti minėtus vaistus neatlikus objektyvaus vertinimo, pagrįsto jų terapinėmis savybėmis ir konkrečiais medicininiais poreikiais.
67
Reklama, atitraukianti vartotojo dėmesį nuo objektyvaus poreikio vartoti vaistą vertinimo, skatina neracionalų ir perteklinį šio vaisto vartojimą (šiuo klausimu žr. 2007 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Gintec, C‑374/05, EU:C:2007:654, 56 punktą).
68
Tokį neracionalų ir perteklinį vaistų vartojimą taip pat gali lemti reklama, kurioje, kaip ir pagrindinėje byloje nagrinėjamoje nacionalinėje nuostatoje nurodytoje reklamoje, pateikiančioje pasiūlymus su nuolaida arba siūlančioje vaistų pardavimą kartu su kitais produktais, vaistai prilyginami kitiems vartojimo produktams, kuriems paprastai taikomos nuolaidos ir kainos sumažinimas, susiję su tam tikro išlaidų lygio viršijimu.
69
Šiomis aplinkybėmis reikia pripažinti, kad tokie draudimai, kokie numatyti pagrindinėje byloje nagrinėjamoje nuostatoje, tiek, kiek jais užkertamas kelias skleisti reklamos elementus, skatinančius neracionalų ir perteklinį nekompensuojamųjų nereceptinių vaistų vartojimą, atitinka pagrindinį visuomenės sveikatos apsaugos tikslą.
70
Šiuo aspektu svarbu priminti, kad tie draudimai skirti ne visiškai informacinio pobūdžio žinios apie tuos vaistus skleidimui be siekio juos reklamuoti, o tokios informacijos sklaidai, kuria siekiama paskatinti pirkti šiuos vaistus, nurodant jų kainą, specialų išpardavimą ar pardavimą kartu su kitais vaistais, prireikus sumažinta kaina, arba kartu su kitais produktais.
71
Žinoma, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad veiksminga žmonių sveikatos ir gyvybės apsauga reikalauja, be kita ko, kad vaistai būtų parduodami protingomis kainomis ir kad dėl to kainų konkurencija galėtų būti naudinga pacientui, nes dėl jos tam tikrais atvejais vaistai būtų siūlomi palankesnėmis kainomis (šiuo klausimu žr. 2016 m. spalio 19 d. Sprendimo Deutsche Parkinson Vereinigung, C‑148/15, EU:C:2016:776, 43 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
72
Vis dėlto iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama nacionalinės teisės nuostata tik draudžiama pasiūlymų su nuolaida ar pardavimo kartu su kitu produktu reklama, taip pat kaina grindžiama reklama, tačiau tai nereiškia, kad vaistų prekyba užsiimantys subjektai negali naudotis pagal Latvijos teisę jiems suteikta galimybe parduodant vaistus ir kitus sveikatos produktus taikyti nuolaidas ir sumažinti kainas.
73
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į antrąjį ir trečiąjį klausimus reikia atsakyti, kad Direktyvos 2001/83 87 straipsnio 3 dalis ir 90 straipsnis aiškintini taip: šioms nuostatoms neprieštarauja nacionalinė nuostata, kuria draudžiama į visuomenei skirtą nekompensuojamųjų nereceptinių vaistų reklamą įtraukti informaciją, skatinančią pirkti vaistus, tokio pirkimo būtinybę grindžiant tų vaistų kaina, skelbiant apie specialų išpardavimą ar nurodant, kad minėti vaistai parduodami kartu su kitais vaistais (įskaitant už mažesnę kainą) ar produktais.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
74
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
1.
2001 m. lapkričio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/83/EB dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio žmonėms skirtus vaistus, iš dalies pakeistos 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/27/EB, 86 straipsnio 1 dalį
reikia aiškinti taip:
informacijos, skatinančios pirkti vaistus, skleidimas, tokio pirkimo būtinybę grindžiant tų vaistų kaina, skelbiant apie specialų išpardavimą ar nurodant, kad minėti vaistai parduodami kartu su kitais vaistais (įskaitant už mažesnę kainą) ar produktais, patenka į „vaistų reklamos“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, net jei ši informacija yra susijusi ne su konkrečiu vaistu, o su neapibrėžtais vaistais.
2.
Direktyvos 2001/83, iš dalies pakeistos Direktyva 2004/27, 87 straipsnio 3 dalį ir 90 straipsnį
reikia aiškinti taip:
šioms nuostatoms neprieštarauja nacionalinė nuostata, kuria draudžiama į visuomenei skirtą nekompensuojamųjų nereceptinių vaistų reklamą įtraukti informaciją, skatinančią pirkti vaistus, tokio pirkimo būtinybę grindžiant tų vaistų kaina, skelbiant apie specialų išpardavimą ar nurodant, kad minėti vaistai parduodami kartu su kitais vaistais (įskaitant už mažesnę kainą) ar produktais.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: latvių.