Laikina versija
GENERALINĖS ADVOKATĖS
LAILA MEDINA IŠVADA,
pateikta 2023 m. kovo 2 d.(1)
Byla C‑723/21
Stadt Frankfurt (Oder),
FWA Frankfurter Wasser- und Abwassergesellschaft mbH
prieš
Landesamt für Bergbau, Geologie und Rohstoffe,
taip pat dalyvaujant:
Lausitz Energie Bergbau AG
(Verwaltungsgericht Cottbus (Kotbuso administracinis teismas, Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Priimtinumas – Aplinka – Sąjungos veiksmai vandens politikos srityje – Direktyva 2000/60/EB – Teisė kreiptis į teismus aplinkos apsaugos klausimais – Projekto leidimo išdavimo procedūra – 7 straipsnis – Vandens kokybės prastėjimo draudimas – Dirbtinio ežero sukūrimo projektas – Sulfatas – Valstybių narių pareiga neišduoti projekto, dėl kurio gali suprastėti geriamojo vandens gavybai naudojamo vandens kokybė, leidimo“
1.        Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą suteikia Teisingumo Teismui galimybę pirmą kartą išaiškinti Direktyvos 2000/60/EB (Vandens pagrindų direktyva; toliau – Direktyva 2000/60) 7 straipsnio 3 dalį(2). Pagrindinėje byloje Stadt Frankfurt (Oder) (Frankfurto prie Oderio miesto savivaldybė) ir bendrovė FWA Frankfurter Wasser- und Abwassergesellschaft mbH (Frankfurtas prie Oderio) (toliau – FWA) pareiškė ieškinį Landesamt für Bergbau, Geologie und Rohstoffe (Federalinės žemės kalnakasybos, geologijos ir žaliavų tarnyba) (Kotbusas, Vokietija) (toliau – Tarnyba) pirmininkui. Ieškinys susijęs su Tarnybos sprendimu(3) išduoti projekto, kuriuo Lausitz Energie Bergbau AG (Kotbusas) (į pagrindinę bylą įstojusi šalis, toliau – „Lausitz“) leista sukurti didžiausią Vokietijoje dirbtinį ežerą (kurio plotas – 1 900 hektarų, t. y. apie 2 660 futbolo aikščių), leidimą.
I.      Faktinės aplinkybės, dėl kurių kilo ginčas pagrindinėje byloje, ir prejudiciniai klausimai
2.        Frankfurto prie Oderio miesto savivaldybė geriamuoju vandeniu turi aprūpinti 57 000 gyventojų. Vykdydamas šią įstatyme nustatytą užduotį, miestas naudojasi FWA
paslaugomis. FWA veikia remdamasi jai pagal vandens teisės aktus išduotu leidimu.
3.        Vandens tiekimo įmonė išgauna geriamąjį vandenį iš požeminių vandenų ir Šprė upės atkarpos, kuri yra už apsaugos zonos, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2000/60/EB 7 straipsnio 3 dalies antrą sakinį, ribų.
4.        Šprė vandenyje yra didelė sulfatų koncentracija. Sulfatai į vandenį patenka iš nebenaudojamų atvirų kasyklų, esančių Šprė vandens baseine. Jie susidaro oksiduojantis mineralu piritu dengtai uolienai, kurios klodai iki iškasimo formuojasi dirvožemyje, nepatenkant orui. Į tiekimo vamzdynus paduodamam geriamajam vandeniui taikoma tam tikra sulfatų kiekio vertė, ir šio reikalavimo vandens tiekimo įmonei vos pavyksta laikytis.
5.        Baigus eksploatuoti aptariamą atvirąją kasyklą, „Lausitz“ tvindo tuščią kasyklos ertmę, atsiradusią iškasus rusvąją anglį. Planuojama, kad ežeras, atsirasiantis užbaigus užtvindymą, turės vandens nubėgimo ertmių. Per vandens nubėgimo ertmes nutekėsiantis vanduo pateks į Šprė upę ir sulfatų koncentracija jame bus gerokai didesnė, nei jau yra Šprė upės vandenyje. Frankfurto prie Oderio miesto savivaldybė ir FWA nuogąstauja, kad dėl minėto nutekėjimo į Šprė upės vandenį sulfatų koncentracija upės vandenyje, kuri geriamojo vandens gavybos požiūriu ir šiaip yra kritinė, bus viršyta, todėl jos nebegalės iš ten išgauti vandens arba turės iš esmės pakeisti technologiją.
6.        Tarnyba sprendimu dėl plano patvirtinimo leido sukurti ežerą su vandens nubėgimo ertmėmis, gavusi išvadą, kad Šprė upės vanduo nesuprastės, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/60 4 straipsnį. Poveikis sulfatų koncentracijai pagal direktyvos 7 straipsnį vandenvietėje ir, kai taikytina, vandens tiekimo įmonei įvertintas nebuvo. Būtent dėl minėto sprendimo dėl plano patvirtinimo Frankfurto prie Oderio miesto savivaldybė ir FWA pareiškė ieškinį pagrindinėje byloje.
7.        Kad galėtų priimti sprendimą dėl šio ieškinio, Verwaltungsgericht Cottbus (Kotbuso administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
a.      Ar Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad bet kuris projektu tiesiogiai suinteresuotos visuomenės narys dėl pareigos
a)      užkirsti kelią vandens telkinių, skirtų geriamojo vandens gavybai, kokybės prastėjimui,
b)      siekti, kad išgaunant geriamąjį vandenį reikėtų jį mažiau gryninti,
pažeidimo turi teisę kreiptis į teismą remdamasis trečiųjų asmenų apsauga, susijusia su reikalavimu užkirsti kelią požeminių vandenų būklės prastėjimui (žr. [2020 m. gegužės 28 d.
Sprendimo Land Nordrhein-Westfalen (C‑535/181, EU:C:2020:391, 132 ir paskesnius punktus; toliau – Sprendimas Land Nordrhein-Westfalen)] ir [2019 m. spalio 3 d. Sprendimo Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland ir kt. (C‑197/18, EU:C:2019:824) 40 ir 42 punktus)])?
b.      Jeigu į pirmojo klausimo a dalį būtų atsakyta neigiamai:
ar teisę kreiptis į teismą dėl Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje nustatytų reikalavimų ir draudimų pažeidimų turi bent jau tie pareiškėjai, kuriems yra pavesta išgauti ir išgryninti geriamąjį vandenį?
2.      Ar ir dėl vandens telkinių, kurie nėra apsaugos zonose, kaip jos suprantamos pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies antrą sakinį, [šios direktyvos] 7 straipsnio 3 dalyje, be nurodymo parengti ilgalaikius valdymo planus ir priemonių programas, panašiai kaip [jos] 4 straipsnyje, yra nustatyta pareiga neišduoti konkrečių projektų leidimo, jeigu jie pažeidžia būklės prastėjimo draudimą (žr. [Sprendimo Land Nordrhein-Westfalen 75 punktą])?
3.      Atsižvelgiant į tai, kad Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje, kitaip nei [jos] 4 straipsnyje minimame V priede, nėra nustatyta atskirų kriterijų, kuriais remiantis vertinama, ar laikomasi būklės prastėjimo draudimo:
a.       Kokiomis sąlygomis reikia preziumuoti, kad vandens telkinio būklė prastėja ir atitinkamai išgaunamą geriamąjį vandenį reikia daugiau gryninti?
b.       Ar, atsižvelgiant į Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 2 dalies paskutinį sakinį, gali būti, kad vertinant, ar išgaunant geriamąjį vandenį reikia jį daugiau gryninti, taigi vertinant, ar laikomasi [minėtos direktyvos] 7 straipsnio 3 dalyje nustatyto būklės prastėjimo draudimo, reikėtų vadovautis [Direktyvos 98/83/EB(4) (toliau – Geriamojo vandens direktyva; Direktyva 98/83] I priede nustatytomis ribinėmis vertėmis?
c.       Jeigu į 3 klausimo b dalį būtų atsakyta teigiamai:
ar Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje nustatytas būklės prastėjimo draudimas galėtų būti pažeistas tuo atveju, jeigu vienintelis reikšmingas rodiklis yra ne [Direktyvos 2006/60] I priedo A arba B dalies ribinė vertė, o vadinamasis indikatorinis parametras pagal I priedo C dalį?
4.      Kada reikėtų preziumuoti geriamąjį vandenį reglamentuojančiuose teisės aktuose įtvirtinto būklės prastėjimo draudimo, nustatyto Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje, pažeidimą (žr. [Sprendimo Land Nordrhein-Westfalen 119 punktą bei ankstesnį 2015 m. liepos 1 d. Sprendimą Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, 52 punktas; toliau – Sprendimas Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland)]):
a.      ar, norint preziumuoti pažeidimą, pakanka bet kokio būklės prastėjimo,
ar
b.      turi būti tikėtina, kad nesilaikoma 250 mg/l sulfato indikatorinio parametro,
ar
c.      turi grėsti atkuriamieji veiksmai, kaip jie suprantami pagal Direktyvos 98/83 8 straipsnio 6 dalį, dėl kurių išgaunant geriamąjį vandenį reikia jį daugiau gryninti?
5.      Ar Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje, be materialinės teisės vertinimo kriterijų, taip pat nustatyti reikalavimai, susiję su administracine leidimų išdavimo procedūra, taigi ar Teisingumo Teismo jurisprudencija, susijusia su [minėtos direktyvos] 4 straipsniu, galima remtis nustatant vertinimo pagal [jos] 7 straipsnio 3 dalį apimtį (žr. [Sprendimo Land Nordrhein-Westfalen] antrąjį prejudicinį klausimą)?
6.      Ar galimo Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies pažeidimo vertinimą projekto rengėjas privalo atlikti jau tuomet, kai tik paaiškėja, kad projektas gali pažeisti šios direktyvos 7 straipsnio 3 dalies reikalavimus?
7.      Ar ir šiuo klausimu preziumuotina, kad sprendimo priėmimo momentu vandens teisės aktuose nustatytas vertinimas turi būti atliktas, taigi, vėliau, vykstant teismo procesui, atliktas vertinimas negali ištaisyti pagal vandens teisės aktus išduodamo leidimo neteisėtumo (žr. [Sprendimo Land Nordrhein-Westfalen 76 ir 80 bei paskesnius punktus])?
8.      Ar nustatant interesų pusiausvyrą leidimų išdavimo procese Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje nustatytų reikalavimų ir draudimų gali būti nepaisoma atsižvelgiant į projektu siekiamą tikslą, pavyzdžiui, tuomet, kai valymo poreikis yra nedidelis arba kai projekto tikslas yra ypač svarbus?
9.      Ar Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 7 dalis taikoma 7 straipsnio 3 daliai?
10.      Kokios pareigos yra numatytos Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 2 dalyje, kurių nėra numatyta [jos] 4 straipsnyje ir į kurias atitinkamai reikia atsižvelgti per projekto leidimo išdavimo procedūrą?“
II.    Procesas Teisingumo Teisme
8.        Rašytines pastabas pateikė Frankfurto prie Oderio miesto savivaldybė,
FWA, Tarnyba, „Lausitz“ ir Europos Komisija.
III. Vertinimas
A.      Priimtinumas
9.        Mano nuomone, jei vandens telkinys, kurį FWA naudoja neapdorotam vandeniui išgauti, nebūtų vandens telkinys pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 1 dalį, šios direktyvos 7 straipsnio 3 dalis nebūtų taikoma pagrindinėje byloje nagrinėjamam atvejui.
10.      Iš tiesų Tarnyba Teisingumo Teisme tvirtina, kad Šprė upės paviršinio vandens telkinys, kurio identifikacinis numeris DERW_DEBB582_1743, nėra vandens telkinys, kuriam taikoma Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 1 dalis. Pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies antrą sakinį buvo nustatyta požeminio vandens telkinio „Žemutinė Šprė 1“ (identifikacinis numeris DEGB_DEBB_HAV_US_3-1), nurodyto pagal direktyvos 7 straipsnio 1 dalį, apsaugos zona.
11.      Mano nuomone, Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 1 ir 3 dalių taikymas šioje byloje grindžiamas bent dviem argumentais.
12.      Pirma, yra požeminio vandens telkinys „Žemutinė Šprė 1“, į kurį patenka Šprė upės vanduo. Kaip matyti iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo išdėstytų aplinkybių, šis vandens telkinys yra (arba būtų) paveiktas dėl nagrinėjamo projekto, todėl taikoma Direktyva 2000/60.
13.      Šiame prašyme priimti prejudicinį sprendimą jį pateikęs teismas remiasi tuo, kad atitinkama Šprė upės atkarpa yra vandens telkinys, kaip jis suprantamas pagal
Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 1 dalį. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas 2021 m. birželio 1 d. nutartyje dėl laikinųjų apsaugos priemonių (toliau – 2021 m. birželio 1 d. nutartis) aiškiai nurodė, kad „nagrinėjama Šprė upės atkarpa patenka į [šios nuostatos] taikymo sritį“. Iš tiesų, pagal nacionalinius vandens teisės aktus FWA buvo leista imti paviršinį vandenį iš Šprė upės (infiltracijos būdu) geriamojo vandens tiekimo tikslais.
14.      Antra, Tarnyba teigia, kad Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalis taikoma tik tiems vandens telkiniams, kurie buvo „nurodyti“ pagal šios direktyvos 7 straipsnio 1 ir 2 dalis. Šprė upės paviršinio vandens telkinys (DERW_DEBB582_1743) nėra nurodytas šiuo pagrindu, todėl jis nėra vandens telkinys, kuriam taikoma Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 1 dalis. Šis vandens telkinys taip pat nebuvo įtrauktas į sąrašą pagal minėtos direktyvos 6 straipsnio 2 dalį.
15.      Išties šis vandens telkinys, atrodo, nėra kompetentingų institucijų nustatytas ar nurodytas pagal Direktyvos 2000/60 6 ir 7 straipsnius, nors jis naudojamas geriamajam vandeniui išgauti, ir tai gali būti požymis, kad Vokietija neįvykdė šios direktyvos 6 straipsnio 1 ir 3 dalyse ir 7 straipsnyje nustatytų pareigų atnaujinti registro informaciją.
16.      Juk aiškinant Direktyvos 2000/60 7 straipsnį, šios direktyvos 37 konstatuojamojoje dalyje aiškiai nurodyta, kad „[v]alstybės narės turėtų nustatyti [identifikuoti] vandens telkinius, iš kurių imamas geriamasis vanduo, ir užtikrinti, kad būtų laikomasi [Direktyvos 98/83]“.
17.      Vis dėlto nemanau, kad galima tiesiogiai taikyti Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį neidentifikuotiems vandens telkiniams, kaip antai nagrinėjamas vandens telkinys, nes tokiu atveju netektų prasmės atitinkamų vandens telkinių identifikavimo ir registro tvarkymo tvarka pagal minėtus straipsnius. Taip pat atsiranda dviprasmiškumas dėl tikslių saugomų teritorijų ribų, kurios turi būti nustatytos pagal šios direktyvos 6 straipsnio 2 dalį ir 7 straipsnio 1 dalį.
18.      Atsižvelgiant į tai, kad 7 straipsnio 1 dalis nėra tiesiogiai taikoma – jai būtinos įgyvendinimo priemonės, – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nuspręsti, kaip elgtis pagal Vokietijos teisę, kad būtų užtikrinta šių vandens telkinių apsauga (pavyzdžiui, nurodyti kompetentingai institucijai priimti atitinkamas įgyvendinimo priemones ir identifikuoti atitinkamus vandens telkinius pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 1 dalį).
19.      Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas privalo išsaugoti Direktyvos 2000/60 veiksmingumą.
20.      Iš tiesų reikėtų prisiminti, kad pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 1 dalį valstybės narės privalo nustatyti konkrečius vandens telkinių, saugotinų pagal šios direktyvos 7 straipsnio 2 ir 3 dalis, tipus. Valstybėms narėms negalima suteikti galimybės panaikinti geriamojo vandens gavybai skirtų vandens telkinių apsaugos vien dėl to, kad jos nusprendžia tokių telkinių neidentifikuoti (arba tai padaro netinkamai) (Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 1 dalis), nors tuo pat metu tos pačios valstybės narės pagal nacionalinius vandens teisės aktus leidžia tuos pačius vandens telkinius naudoti geriamojo vandens gavybai maišant jų vandenį su tinkamai identifikuotais vandens telkiniais (kaip yra šiuo atveju). Dėl to Direktyva 2000/60, ypač 7 straipsnis, akivaizdžiai neteiktų savo veiksmingumo.
21.      Išties, atrodo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju požeminio vandens apsauga buvo užtikrinta. Vis dėlto tai nereiškia, kad valstybės narės neturi saugoti ir paviršinio vandens, naudojamo geriamojo vandens gavybai. Atsižvelgiant į Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies formuluotę nėra jokių požymių, kad reikėtų daryti skirtumą pagal tai, ar vanduo išgaunamas tiesiogiai, ar netiesiogiai (t. y. infiltracijos būdu), ir tai neišplaukia iš jos esmės ir tikslo.
22.      Iš to, kas išdėstyta pirmiau, matyti, kad prejudiciniai klausimai yra priimtini.
B.      Dėl esmės
1.      1 klausimas
23.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyvos 2000/60/EB 7 straipsnio 3 dalį reikia aiškinti taip, kad visi visuomenės nariai, kuriems projektas daro tiesioginį poveikį (1 galimybė), arba bet kuriuo atveju asmenys, kuriems pavesta geriamojo vandens gavybos ir gryninimo užduotis (2 galimybė), turi teisę pareikšti ieškinį dėl minėtoje nuostatoje nustatytų reikalavimų pažeidimo, įskaitant reikalavimo vengti geriamojo vandens gavybai skirtų vandens telkinių kokybės prastėjimo ir reikalavimo mažinti geriamojo vandens gryninimo poreikį pažeidimą.
24.      Vis dėlto pakanka pažymėti, kad šioje byloje Teisingumo Teismui nereikia priimti sprendimo dėl pirmosios galimybės, nes pareiškėjai pagrindinėje byloje yra ne visuomenės nariai, o juridiniai asmenys, kuriems įstatymu pavesta išgauti ir išgryninti geriamąjį vandenį.
25.      Teisingumo Teismas nusprendė, kad „pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją su SESV 288 straipsnyje įtvirtintu direktyvos privalomuoju poveikiu būtų nesuderinama tai, kad iš atitinkamų asmenų iš esmės būtų atimta galimybė remtis direktyvoje nustatytomis pareigomis <...>, [ir kad] „bent fiziniai ar juridiniai asmenys, kuriems aplinkos apsaugos direktyvos nuostatų pažeidimas daro tiesioginį poveikį, turi galėti reikalauti iš kompetentingų valdžios institucijų, prireikus kreipdamiesi į teismus, laikytis atitinkamų pareigų“(5).
26.      Siekiant nustatyti, ar pareiškėjai pagrindinėje byloje yra tiesiogiai paveikti Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje nustatytų pareigų pažeidimo, reikia atsižvelgti į direktyvos tikslą ir minėtos nuostatos turinį(6).
27.      Direktyvos 2000/60 tikslas, kaip nurodyta jos 1 straipsnyje, yra apsaugoti vandens telkinius, įskaitant tuos, kurie naudojami geriamajam vandeniui išgauti.
28.      Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje valstybėms narėms nustatytos tam tikros pareigos, susijusios su geriamajam vandeniui išgauti naudojamų vandens telkinių apsauga.
29.      Juridinis asmuo, turintis teisę surinkti ir naudoti požeminį (arba paviršinį) vandenį geriamajam vandeniui išgauti, teisėtai naudoja tokį požeminį (arba paviršinį) vandenį. Taigi šis asmuo yra tiesiogiai paveiktas pareigų gerinti požeminio (arba paviršinio) vandens būklę ir neleisti jai prastėti pažeidimo, nes taip gali būti ribojama jo turima galimybė, t. y. jam trukdoma teisėtai naudoti šį vandenį(7).
30.      Pagal nacionalinę teisę Frankfurto prie Oderio miesto savivaldybė turi aprūpinti gyventojus geriamuoju vandeniu. Taigi ji akivaizdžiai suinteresuota netrukdoma vykdyti šią užduotį (Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies pažeidimas yra toks trukdymas) ir visų pirma užkirsti kelią geriamajam vandeniui išgauti naudojamų vandens telkinių kokybės prastėjimui. Priešingu atveju ji negalėtų vykdyti savo pareigos aprūpinti gyventojus tinkamos kokybės geriamuoju vandeniu.
31.      Šios direktyvos 7 straipsnio 3 dalyje taip pat nustatyti tam tikri tikslai, susiję su išgaunant vandenį būtinu atlikti gryninimu.
32.      Tokie juridiniai asmenys kaip Frankfurto prie Oderio miesto savivaldybė ir FWA yra suinteresuoti, kad išgaunant geriamąjį vandenį reikėtų jį mažiau gryninti. Jie abu yra teisiškai atsakingi už Direktyvos 98/83 reikalavimus atitinkančio vandens tiekimą.
33.      Iš tiesų gryninimas yra būtinas siekiant apsaugoti žmonių sveikatą, o gryninimo reikalavimai nustatyti Direktyvoje 98/83, į kurią aiškiai daroma nuoroda Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 2 dalyje. Direktyvoje 98/83 numatytas sudėtingas mechanizmas, kuriuo konkrečiai nurodyta, ką reikia pasiekti atliekant tokį gryninimą.
34.      Kaip bus matyti toliau šioje išvadoje, Direktyvos 2000/60 7 straipsnio laikymasis yra glaudžiai susijęs su Direktyvos 98/83 laikymusi. Jei valstybė narė pažeidžia Direktyvos 2000/60 7 straipsnį, kiek tai susiję su
baseinu, vandens tiekėjas neigiamai paveikiamas, kiek tai susiję su
Direktyvos 98/83 laikymusi(8).
35.      Taigi Frankfurto prie Oderio miesto savivaldybė ir FWA turi turėti galimybę reikalauti, kad kompetentinga institucija, atsakinga už projekto, galinčio turėti neigiamą poveikį geriamojo vandens išgryninimo pagal Direktyvos 98/83 reikalavimus lygiui, patvirtinimą, laikytųsi Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje nustatytų įpareigojimų, ir prireikus pareikšti ieškinį kompetentingame teisme.
36.      Iš to, kas išdėstyta pirmiau, matyti, kad Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalis, atsižvelgiant į ES sutarties 19 straipsnio 1 dalį (pagal kurias „[v]alstybės narės numato teisių gynimo priemones, būtinas užtikrinant veiksmingą teisminę apsaugą Sąjungos teisei priklausančiose srityse“), turi būti aiškinama taip, kad juridiniai asmenys, kuriems pagal nacionalinę teisę pavesta užduotis išgauti ir gryninti geriamąjį vandenį, arba asmenys, kuriems patikėtas toks išgavimas ir išgryninimas, turi teisę reikalauti, kad kompetentinga institucija, atsakinga už projekto, galinčio turėti neigiamą poveikį geriamojo vandens išgryninimo pagal Direktyvos 98/83 reikalavimus lygiui, patvirtinimą, laikytųsi Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje nustatytų pareigų. Prireikus tokie juridiniai asmenys gali tai padaryti pateikdami ieškinį kompetentingam teismui.
2.      2 klausimas
37.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar ir dėl vandens telkinių, kurie nėra apsaugos zonose, kaip jos suprantamos pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies antrą sakinį, Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje yra nustatyta pareiga neišduoti atskirų projektų leidimo, jeigu jie pažeidžia būklės prastėjimo draudimą. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo klausime konkrečiai remiasi Sprendimo Land Nordrhein-Westfalen 75 punktu.
38.      1 dalyje išanalizuosiu Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies pirmą sakinį, kad bendrai išdėstyčiau, kaip suprantu geriamojo vandens išgavimui naudojamų vandens telkinių apsaugą. 2 dalyje įvertinsiu, ar šios nuostatos antras sakinys, pagal kurį valstybėms narėms leidžiama nustatyti apsaugos zonas, turi kokios nors reikšmės šioje byloje.
a)      1 dalis. Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies pirmas sakinys
39.      Remiantis Sprendimo Land Nordrhein-Westfalen 75 punktu, „jeigu įgyvendinant projektą gali būti daromas neigiamas poveikis vandeniui, jam gali būti išduotas leidimas, tik jei įvykdytos šios direktyvos 4 straipsnio 7 dalies a–d punktuose numatytos sąlygos. Nacionalinėms valdžios institucijoms, kompetentingoms išduoti leidimą projektui, tenka pareiga prieš jį išduodant patikrinti, ar įvykdytos šios sąlyg[os], tačiau galima ir teisminė kontrolė.“
40.      Nors ši jurisprudencija susijusi su Direktyvos 2000/60 4 straipsniu, mano nuomone, ja reikėtų remtis ir aiškinant Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį. Taip yra ne tik todėl, kad 7 straipsnio 3 dalyje, kaip ir 4 straipsnyje, valstybėms narėms numatytos tam tikros pareigos; šios nuostatos skiriasi tuo, kad pastarojoje nustatytos vandens apsaugos pareigos apskritai, o pirmojoje – konkrečios pareigos, susijusios su vandens telkiniais, kurie naudojami geriamajam vandeniui išgauti.
41.      Pagal suformuotą jurisprudenciją, aiškinant Sąjungos teisės nuostatą, reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kurio dalis ji yra, tikslus(9).
1)      Direktyvos 2000/60/EB 7 straipsnio 3 dalies formuluotė
42.      Iš šios nuostatos formuluotės matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas joje suformulavo valstybių narių pareigą pasiekti konkretų rezultatą(10).
i)      Žodžio„užtikrina“ (angl. „shall ensure“) prasmė
43.      Sprendime Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (31–33 punktai) Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad Direktyvos 2000/60/EB 4 straipsnyje nustatyti įpareigojimai yra privalomojo pobūdžio, nes šioje nuostatoje yra formuluotė, nurodanti jos privalomąjį pobūdį ir jos svarbą išduodant atskirų projektų leidimus pagal vandens apsaugos teisinę tvarką.
44.      Iš tiesų minėtuose sprendimo punktuose Teisingumo Teismas paaiškino, kad žodis „įgyvendina“ ir įžanginė frazė „vykdydamos priemonių programas“ patvirtina šios nuostatos privalomąjį pobūdį, ir kompetentingos institucijos turi jos laikytis tvirtindamos atskirus projektus.
45.      Panašiai kaip ir Direktyvos 2000/60 4 straipsnyje, tai, kad šios direktyvos 7 straipsnio 3 dalyje nurodyta, jog valstybės narės „užtikrina būtiną nurodytų vandens telkinių apsaugą“, reiškia, kad ši pareiga yra privaloma ir svarbi tvirtinant atskirus projektus. Formuluotė „užtikrina būtiną <...> apsaugą“ reiškia, kad valstybės narės privalo imtis veiksmų šiuo tikslu, o tai reiškia, kad jos turi vertinti individualaus projekto leidimo išdavimo procesą kaip įgyvendinimo priemonę, kad būtų užtikrinta būtina apsauga (minėto sprendimo 32 punktas).
46.      Tai, kad Direktyvos 2000/60 4 straipsnio ir 7 straipsnio 3 dalies formuluotės šiuo atžvilgiu šiek tiek skiriasi („valstybės narės įgyvendina būtinas priemones, kad neprastėtų visų paviršinio vandens telkinių būklė“ ir „[v]alstybės narės užtikrina būtiną nurodytų vandens telkinių apsaugą ir stengiasi išvengti jų kokybės suprastėjimo, kad tiekiant [išgaunant] geriamąjį vandenį reikėtų jį mažiau valyti [gryninti]“), atliekant šį vertinimą nėra svarbu. Akivaizdu, kad žodis „užtikrina“ reiškia, jog valstybės narės turi imtis būtinų priemonių, kad būtų pasiekti konkretūs Direktyvos 2000/60 tikslai. Tai patvirtina ir keleto kitų kalbinių šios formuluotės versijų (pavyzdžiui, vokiečių, prancūzų, italų, ispanų ir latvių) analizė.
ii)    Frazės „būtina apsauga“ prasmė
47.      Pirma minėtų formuluočių vartojimas Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje rodo, kad ES teisės aktų leidėjas pasirinko prevencija pagrįstą požiūrį, o ne ankstesnį valymu (teršalų išleidimo vietoje) pagrįstą požiūrį. Kitaip tariant, pabrėžiamas ne užteršto neapdoroto vandens valymas, kad jis būtų saugus gerti, o naudojamų vandens šaltinių apsauga.
48.      Kaip nurodyta Direktyvos 2000/60 11 konstatuojamojoje dalyje, „[Europos Sąjungos] aplinkos politika turi padėti siekti, kad būtų išsaugota, apsaugota ir pagerinta aplinkos kokybė protingai ir racionaliai naudojant gamtos išteklius, ji turi remtis išankstinėmis atsargumo priemonėmis ir tuo principu, kad [reikia imtis] prevencinių veiksmų <...>“ (kursyvu išskirta generalinės advokatės).
49.      7 straipsnio 3 dalyje vartojama sąvoka „būtina apsauga“, atsižvelgiant į prevencijos principą, rodo, kad prieš patvirtindama atskirą projektą kompetentinga institucija pirmiausia turi įvertinti, ar projektas neturės neigiamo poveikio geriamajam vandeniui išgauti naudojamų vandens telkinių kokybei.
iii) Frazės „nurodyti vandens telkiniai“ prasmė
50.      Iš 7 straipsnio 3 dalies formuluotės matyti, kad straipsnyje numatytos apsaugos priemonės taikomos tik tiems vandens telkiniams, kurie buvo nustatyta tvarka identifikuoti. Vis dėlto 7 straipsnio 3 dalyje nėra jokių apribojimų, susijusių su tuo, kaip vanduo į šiuos telkinius patenka, t. y. ar jis patenka natūraliai, ar dėl antropogeninės infiltracijos (kaip yra pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju). Taigi turi būti užtikrinta nurodytų vandens telkinių vandens apsauga.
iv)    Frazės „išvengti jų kokybės suprastėjimo, kad <...> reikėtų jį mažiau valyti [gryninti]“ reikšmė
51.      Ši frazė rodo, kad veiksmų, kurių valstybės narės turi imtis, tikslas – pasiekti, kad išgaunamą geriamąjį vandenį reikėtų mažiau gryninti, o priemonė šiam tikslui pasiekti yra įpareigojimas valstybėms narėms bent jau išvengti vandens telkinių kokybės suprastėjimo.
52.      Mano pateiktas Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies išaiškinimas atitinka Komisijos aiškinamąsias gaires Nr. 16(11). Gairėse, kuriose pateikta bendra Komisijos, visų valstybių narių ir kitų suinteresuotųjų šalių suderinta pozicija dėl geriausios praktikos, Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalis aiškinama taip: „Praktiškai, tai, kad išvengta požeminio vandens telkinio kokybės nesuprastėjimo, savaime nereiškia, kad tiekiant [išgaunant] geriamąjį vandenį jį reikės mažiau valyti [gryninti]. Kad sumažėtų valymo apimtys, reikėtų pagerinti kokybę. Tačiau akivaizdu, kad siekiama bent išvengti bent požeminio vandens kokybės prastėjimo. Idealiu atveju apsauga turėtų būti pakankama, kad laikui bėgant būtų galima vandenį mažiau valyti [gryninti].“
53.      Formuluotėje „kad tiekiant [išgaunant] geriamąjį vandenį reikėtų jį mažiau valyti [gryninti]“ esanti esminė sąsaja tarp šaltinio (geriamajam vandeniui išgauti naudojamų požeminio ir paviršinio vandens telkinių) ir produkto (gyventojams tiekiamo geriamojo vandens) rodo, kad valstybių narių geriamojo vandens valdymas turi atitikti Direktyvą 98/83 ir joje nustatytus vandens kokybės kriterijus.
54.      Vadinasi, Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies formuluotėje kokybės „suprastėjimo vengimo“ elementas kartu su reikalavimu sumažinti valymo poreikį reiškia, kad šioje nuostatoje įtvirtintu vandens kokybės prastėjimo draudimu siekiama užkirsti kelią situacijai, kai nesilaikoma Direktyvoje 98/83 nustatytų vandens kokybės kriterijų.
v)      Formuluotės „tiekiant [išgaunant] geriamąjį vandenį“ prasmė
55.      Ši frazė aiškiai rodo, kad kalbama tik apie tuos vandens telkinius, kurie naudojami geriamajam vandeniui išgauti, ji taip pat nustato būtiną sąsają tarp Direktyvos 2000/60 ir Direktyvos 98/83.
56.      Taigi 7 straipsnio 3 dalies formuluotė reiškia valstybių narių pareigą neleisti įgyvendinti projektų, kurie gali padidinti geriamajam vandeniui išgauti naudojamų nurodytų vandens telkinių valymo apimtis, jei jų nepadidinus projektas gali turėti neigiamą poveikį Direktyvoje 98/83/EB nustatytiems vandens kokybės reikalavimams.
2)      Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies kontekstas
i)      Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies ryšys su jos 1 ir 4 straipsniais
57.      Mano pateiktas 7 straipsnio 3 dalies išaiškinimas pasitvirtina analizuojant šio straipsnio kontekstą. Pirma, 7 straipsnio prasmę galima suprasti iš šio straipsnio ryšio su kitomis Direktyvos 2000/60 nuostatomis, visų pirma su 1 ir 4 straipsniais.
58.      Pirmiausia teisinėje literatūroje (pavyzdžiui, žr. K. Faßbender išsamią Direktyvos 2000/60 analizę(12)) atkreiptas dėmesys į glaudų ryšį ir į tai, kad 7 straipsniu atliktas su naudojimu susijęs esminis
Direktyvos 2000/60 4 straipsnyje nustatytų tikslų sugriežtinimas. Geriamojo vandens gavyba yra specifinis vandens naudojimo būdas, reglamentuojamas Direktyvos 2000/60 4 straipsniu kaip bendra nuostata, ir todėl būtina atsižvelgti į tam tikrus geriamojo
vandens reikalavimus.
59.      Šiuo klausimu Teisingumo Teismo didžiosios kolegijos sprendime Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland  išdėstytais argumentais dėl Direktyvos 2000/60 4 straipsnio sistemos reikia vadovautis ir aiškinant šios direktyvos 7 straipsnio 3 dalį, kurią būtina išaiškinti šioje byloje.
60.      Tam pagrindo suteikia faktas, jog sisteminė Direktyvos 2000/60, kaip pagrindų direktyvos, koncepcija remiamasi koordinuojant visų vandens telkinių, įskaitant naudojamus geriamajam vandeniui išgauti, apsaugą(13).
61.      Be to, minėta Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies pirmame sakinyje numatyta apsauga yra neatsiejama nuo Direktyvos 2000/60 1 straipsnyje numatytos bendros vandens telkinių apsaugos, kurios siekiama ir direktyvos 4 straipsniu(14). Taigi bendra vandens apsaugos sistema pagal Direktyvos 2000/60 1 ir 4 straipsnius, kaip ją aiškina Teisingumo Teismas, padeda suprasti šios direktyvos 7 straipsnio 3 dalies apsauginį ir imperatyvų pobūdį.
ii)    Frazės „nurodyti [identifikuoti] vandens telkiniai“ prasmė
62.      Norint suprasti šios sąvokos prasmę, būtina atsižvelgti į šiuos du Direktyvos 2000/60 elementus: i) 7 straipsnio 1 dalyje nustatytus konkrečius kriterijus; ii) pareigą sudaryti identifikuotų vandens telkinių registrą pagal 6 straipsnį, siejamą su 7 straipsniu. Pagal Direktyvą 2000/60 valstybėms narėms paliekama užduotis priimti konkrečias įgyvendinimo priemones, kad būtų užtikrintas tinkamas saugomų teritorijų ribų nustatymas. Galiausiai 7 straipsnio 3 dalies formuluotė, siejama su 7 straipsnio 1 dalimi, aiškiai rodo, kad valstybės narės privalo laikytis 7 straipsnio 1 dalies ir tinkamai identifikuoti visus atitinkamus vandens telkinius, kad būtų užtikrinta visų vandens telkinių, kuriems reikalinga apsauga (ypač naudojamų geriamojo vandens gavybai), apsauga.
iii) Direktyvos 98/83 svarba apibrėžiant vandens kokybę pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį
63.      Toliau išanalizuosiu Direktyvos 98/83 poveikį „geros geriamojo vandens kokybės“, kurią siekiama užtikrinti 7 straipsnio 3 dalimi, sampratai. Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 2 dalyje nustatyta, jog „valstybės narės užtikrina, kad kiekviename pagal šio straipsnio 1 dalį nurodytame [identifikuotame] vandens telkinyje be tikslų, nustatytų pagal šios direktyvos 4 straipsnio reikalavimus <...>, atsižvelgiant į taikomą vandens valymo režimą ir vadovaujantis [Sąjungos] teisės aktais, išvalytas vanduo atitiktų [Direktyvos 98/83] reikalavimus“ (kursyvu išskirta generalinės advokatės).
64.      Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 2 dalis aiškiai susieja šios direktyvos 7 straipsnio 3 dalį ir joje nustatytus neapdoroto vandens apsaugos tikslus su galiojančiais standartais ir procedūromis (geros kokybės geriamajam vandeniui užtikrinti), nustatytais Direktyvoje 98/83. Taigi Direktyvos 98/83 standartai turi tiesioginę įtaką baseinų valdymui, nes juose apibrėžiamas minimalus vandens kokybės lygis, kuris turi būti užtikrintas vandens valymo, ypač vandens gryninimo, metu. Tai rodo, kad baseinų valdymo, kuriuo siekiama įgyvendinti Direktyvos 2000/60 7 straipsnio tikslus, patikimumas bus neatsiejamas nuo Direktyvoje 98/83 nustatytų geriamojo vandens standartų(15).
65.      Taigi nekyla abejonių dėl glaudaus pagrindinės „motininės“ direktyvos (Direktyvos 2000/60, kuri yra bendros vandens valdymo sistemos pagrindų direktyva) ir „dukterinės“ direktyvos (Direktyvos 98/83, kuri yra geriamajam vandeniui skirta direktyva ir yra neatsiejama minėtos sistemos dalis) ryšio. Iš tiesų, Direktyvos 2000/60 7 straipsnyje ne tik nustatomos Direktyvos 98/83 taisyklės dėl geriamojo vandens apsaugos naudojant minėtą glaudų ryšį, bet ir įtraukiama papildoma sąlyga dėl gryninimo apimčių mažinimo. Iš 7 straipsnio 3 dalies formuluotės aišku, kad apsauga pagal šią nuostatą turi būti vykdoma taip, kad būtų pasiekta geriamojo vandens kokybė pagal Direktyvos 98/83 reikalavimus, taip pat kad laikui bėgant išgaunant geriamąjį vandenį gryninimo lygis būtų vis mažesnis.
iv)    Indikatorinių parametrų vaidmuo nustatant vandens kokybės suprastėjimą
66.      Be to, būtina paaiškinti, kokiomis priemonėmis galima nustatyti vandens kokybės suprastėjimą. Norint suprasti Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje nustatyto reikalavimo, kuriuo siekiama išvengti vandens kokybės suprastėjimo, reikšmę šioje byloje, reikia išnagrinėti Direktyvos 98/83 I priedo C dalį. Sutinku su Komisija, kad C dalyje nustatytas sulfato indikatorinis parametras (250 mg/l ) yra svarbus siekiant sumažinti tokių teršalų kaip sulfatai kiekį ir nustatyti galimą kokybės suprastėjimą, kaip tai suprantama pagal
Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį. Į šį indikatorinį parametrą turi būti atsižvelgiama išgaunant geriamąjį vandenį.
67.      Vadinasi, ryšys tarp Direktyvos 2000/60 ir Direktyvos 98/83 taip pat yra vienas iš kriterijų nustatant vandens kokybės suprastėjimą, ir šis ryšys padeda nustatyti, kaip šis indikatorinis parametras gali paveikti atskirų projektų leidimo išdavimo procesą, kurį aptarsiu toliau šioje išvadoje.
v)      Atsargumo principas ir atkuriamieji veiksmai
68.      Be Direktyvos 98/83 I priedo, šios direktyvos 8 straipsnis yra svarbus indėlis siekiant suprasti pareigos užtikrinti geriamojo vandens apsaugą turinį. Tame straipsnyje, pavadintame „Atkuriamieji veiksmai ir vartojimo apribojimai“, išvardytos pasekmės, atsirandančios, kai valstybės narės nesilaiko parametrų verčių, nustatytų pagal tos direktyvos 5 straipsnį. Svarbu tai, kad Direktyvos 98/83 8 straipsnio 6 dalyje nurodyta, jog „[t]ais atvejais, kai nesilaikoma I priedo C dalyje nurodytų parametrų verčių arba specifikacijų, valstybės narės apsvarsto, ar šis neatitikimas nekelia kokios nors rizikos žmonių sveikatai. Jos imasi vandens kokybės atkuriamųjų veiksmų, jei to reikia žmonių sveikatai apsaugoti.“
69.      Kaip jau minėjau, Direktyvos 2000/60 11 konstatuojamojoje dalyje daroma nuoroda į EB sutarties 174 straipsnį (dabar – SESV 191 straipsnis), pagal kurį Europos Sąjungos aplinkos politika, įskaitant geriamojo vandens valdymą, turi būti pagrįsta atsargumo principu ir principu, kad reikia imtis prevencinių veiksmų. Kaip bus paaiškinta toliau šioje išvadoje, galimas sulfatais užteršto geriamojo vandens poveikis žmonių sveikatai dar nėra iki galo ištirtas. Poreikis užtikrinti būtiną apsaugą, kaip reikalaujama Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje, atsižvelgiant į atsargumo ir prevencijos principus, reiškia, kad valstybės narės turi atlikti įvertinimą ir imtis veiksmų prieš patvirtinant projektą, galintį
turėti neigiamą poveikį aplinkai. Taigi yra pareiga ex ante įvertinti tokius individualius projektus, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kad būtų išvengta situacijos, kai būtini atkuriamieji veiksmai.
3)      Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies tikslas
70.      Tokį 7 straipsnio 3 dalies aiškinimą patvirtina Europos Sąjungos pirminėje teisėje aplinkos apsaugai teikiama reikšmė. Pagal SESV 191 straipsnio 2 dalį Europos Sąjunga įpareigojama užtikrinti aukštą apsaugos lygį, o tam, be kita ko, reikalinga aplinkos apsaugos politika, kuri „yra grindžiama atsargumo principu bei principais, kad reikia imtis prevencinių veiksmų“. Be to, pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 37 straipsnį aukštas aplinkosaugos lygis ir aplinkos kokybės gerinimas turi būti integruotas į Europos Sąjungos politiką(16).
71.      Be to, vienas iš geros vandens būklės užtikrinimo tikslų pagal Direktyvą 2000/60 yra užtikrinti geriamojo vandens tiekimą gyventojams (Direktyvos 2000/60 24 konstatuojamoji dalis).
72.      Konkrečiau kalbant, kaip paaiškinau šios išvados 53 punkte, tarp šaltinio (požeminio ir paviršinio vandens telkinių, iš kurių išgaunamas geriamasis vanduo) ir produkto (gyventojams tiekiamo geriamojo vandens) yra esminis ryšys, kuris matyti iš 7 straipsnio 3 dalies esmės ir tikslo. Taigi, norint tvariai išgauti geros kokybės geriamąjį vandenį, būtina užtikrinti aukštą šaltinio apsaugos lygį.
73.      Sprendime Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (34–43 punktai) Teisingumo Teismas savo aiškinimą taip pat grindė Direktyvos 2000/60 tikslu: „[Direktyvoje 2000/60] nustatomi bendrieji vandens apsaugos principai ir bendras veiksmų pagrindas <...>. Direktyva nustatytus bendruosius principus ir bendrą veiksmų pagrindą vėliau turi plėtoti valstybės narės, per šioje direktyvoje nustatytus terminus priimdamos konkrečias priemones.“
74.      Direktyvos 2000/60 1 straipsnyje teigiama, kad direktyvos tikslas – padėti „tiekti pakankamą geros kokybės paviršinio ir požeminio vandens kiekį, kurio reikia tausojančioms, subalansuotoms ir pagrįstoms vandens vartojimo reikmėms“.
75.      Minėtos Teisingumo Teismo išvados, padarytos Sprendime Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland, yra tiesiogiai susijusios su teleologiniu šios direktyvos 7 straipsnio 3 dalies aiškinimu. Iš tiesų ši nuostata taip pat turi būti aiškinama atsižvelgiant į bendrąjį Direktyvos 2000/60 tikslą, be kita ko, „skatint[i] subalansuotą vandens vartojimą, remiantis ilgalaike turimų vandens išteklių apsauga“ (1 straipsnio pirmos pastraipos b punktas), kuris yra vienas iš tikslų, kurį valstybės narės turi įgyvendinti praktiškai, kai išduoda atskirų
projektų leidimus.
76.      Be to, svarbios ir išvados, susijusios su Direktyvos 2000/60 4 straipsnyje nustatytais aplinkos apsaugos tikslais, nes pagal šios direktyvos 7 straipsnio 2 dalį 4 straipsnyje nustatyti paviršinio vandens telkinių tikslai taikomi ir vandens telkiniams, kurie patenka į 7 straipsnio taikymo sritį.
77.      Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, kad, siekiant užtikrinti subalansuotą vandens naudojimą geriamajam vandeniui
išgauti
ir išlaikyti gerą vandens kokybę, būtina vengti šio vandens taršos ir imtis prevencinių veiksmų. Kitaip tariant, būtina ex ante įvertinti atskirus projektus, kurie gali turėti neigiamą poveikį geriamajam vandeniui išgauti naudojamo vandens kokybei ir dėl to lemti poreikį daugiau, o ne mažiau jį gryninti, kaip reikalaujama Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje.
4)      Su Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalimi susiję parengiamieji dokumentai
78.      Pirmiau pateiktą aiškinimą ir 7 straipsnio 3 dalies svarbą Direktyvos 2000/60 sistemoje taip pat patvirtina ir šios nuostatos teisėkūros istorija.
79.      Iš jos matyti, kad teisėkūros proceso pradžioje Direktyvos 2000/60 7 straipsnis buvo sudarytas tik iš dabartinių straipsnio 1 ir 2 dalių.
80.      Dabartinė 7 straipsnio 3 dalis buvo įtraukta vėliau, per Europos Sąjungos Tarybos ir Europos Parlamento konsultacijas(17). Taip Europos Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė sugriežtinti 7 straipsnio nuostatas ir aiškiai parodyti, kad pagal naują požiūrį į vandens valdymą pirmenybė teikiama „ex ante“ neapdoroto vandens apsaugai, o ne „ex post“ gryninimo apimties didinimui.
b)      2 dalis. Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies antras sakinys
81.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas 2 klausime taip pat nurodo 7 straipsnio 3 dalies antrą sakinį, pagal kurį „[v]alstybės narės gali nustatyti aplink [Direktyvos 2000/60 7 straipsnio
3 dalies pirmame sakinyje nurodytus] vandens telkinius apsaugos zonas“. Vis dėlto, kaip ir Komisija, manau, kad ši galimybė neturi įtakos 7 straipsnio 3 dalies pirmame sakinyje nustatytiems įpareigojimams, jei šie įpareigojimai taikomi ir už tokių apsaugos zonų ribų.
82.      Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies formuluotė yra aiški. Nustatyti apsaugos zonas galima, tačiau tai neturi jokios įtakos tokiam atvejui, koks nagrinėjama pagrindinėje byloje. Tokių zonų nustatymas, siekiant apsaugoti konkretų požeminį vandenį, yra tik viena iš galimų priemonių. Tai aiškiai matyti iš frazės „[v]alstybės narės užtikrina būtiną <...> apsaugą“, po kurios kitame sakinyje rašoma, kad „[v]alstybės narės gali nustatyti aplink tuos vandens telkinius apsaugos zonas“.
83.      Kaip paaiškinta Gairėse Nr. 16, „pagal [7 straipsnio 3 dalies] antrąjį sakinį valstybėms narėms leidžiama savo nuožiūra nustatyti apsaugos zonas, kuriose gali būti taikoma būtina apsauga. Daugelyje valstybių narių šios zonos paprastai žinomos kaip „geriamojo vandens apsaugos zonos“ <...>. Siekiama užkirsti kelią vandens kokybės prastėjimui dėl bet kokio teršalo antropogeninio poveikio, dėl kurio prireiktų papildomo valymo siekiant atitikties geriamojo vandens standartams“ (p. 13, kursyvu išskirta generalinės advokatės).
84.      Taigi pirmiau išaiškinta bendroji apsaugos pareiga taikoma visiems vandens telkiniams, nurodytiems pagal 7 straipsnio 1 dalį, o apsaugos zonos nustatymas yra tik papildoma ir neprivaloma priemonė, kuri papildo bendrąją apsaugą, jei valstybė narė mano, kad tai būtina(18).
c)      Išvada dėl 2 klausimo
85.      Iš visų pirmiau pateiktų argumentų matyti, kad Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalis yra neatsiejama vandens apsaugos sistemos, nustatytos pagal Direktyvos 2000/60 4 straipsnį, dalis. Joje draudžiamas vandens kokybės prastėjimas, jei, išdavus konkretaus projekto, dėl kurio gali pablogėti vandens kokybė, leidimą, valstybė negali įvykdyti pareigos pasiekti, kad išgaunant geriamąjį vandenį reikėtų jį mažiau gryninti. Būtinos apsaugos priemonės apima valstybėms narėms privalomą pareigą ex ante įvertinti atskirus projektus, kurie gali turėti neigiamą poveikį nurodytų vandens telkinių, naudojamų geriamajam vandeniui tiekti, kokybei, neatsižvelgiant į tai, kokios rūšies vanduo yra šiuose telkiniuose. Siekiama: i) veikti prevenciškai ir išvengti vandens kokybės suprastėjimo; ii) laikui bėgant sumažinti gryninimo lygį, kurio reikia išgaunant geriamąjį vandenį, siekiant bendro tikslo užtikrinti subalansuotą vandens išteklių naudojimą; iii) išvengti atvejų, kai būtina imtis atkuriamųjų veiksmų, reikalaujamų pagal Direktyvos 98/83, taikymo. Ši pareiga taikoma neatsižvelgiant į tai, ar tas vandens telkinys yra apsaugos zonose, kaip tai suprantama pagal
Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies antrą sakinį, ar už jų ribų.
3.      3 ir 4 klausimai
a)      Kas yra vandens kokybės prastėjimo draudimo pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį pažeidimas?
86.      Manau, kad šiuos klausimus reikėtų nagrinėti kartu, nes jie abu yra susiję su kriterijumi, pagal kurį vertinama, ar pažeistas vandens kokybės prastėjimo draudimas pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, kas pagal šią nuostatą laikytina vandens kokybės prastėjimo draudimo pažeidimu. Jis visų pirma klausia, ar pažeidimui konstatuoti pakanka bet kokio suprastėjimo, ar turi būti viršytas Direktyvos 98/83 I priedo C dalyje nurodytas sulfato indikatoriaus parametras (250 mg/l), ar turi būti grėsmė, kad reikės imtis atkuriamųjų veiksmų pagal šios direktyvos 8 straipsnio 6 dalį (veiksmai, dėl kurių išgaunant geriamąjį vandenį reikia jį daugiau gryninti).
87.      Kaip jau minėjau, pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį valstybės narės įpareigojamos užkirsti kelią geriamajam vandeniui išgauti naudojamų vandens telkinių kokybės suprastėjimui, kad išgaunant geriamąjį vandenį reikėtų jį mažiau gryninti.
88.      Kalbant apie sąvoką „prastėjimas“, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs dėl Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 1 dalies, kurioje kalbama apie „paviršinio vandens telkinio „būklės prastėjimo“ sąvoką“, kad tai yra „bendros aprėpties sąvoka“, kuri turi būti įvertinta atsižvelgiant į jos formuluotę, kontekstą ir tikslus, kurių siekiama ginčijamomis nuostatomis(19). Tas pats metodas taikytinas analizuojant geriamajam vandeniui išgauti naudojamo vandens kokybės prastėjimą.
89.      Pirma, kalbant apie Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies formuluotę, „suprastėjimo“ sąvokai apibrėžti svarbūs du elementai. Pirmasis elementas yra tai, kad šiame straipsnyje kalbama apie vandens kokybę, nesiejant jos su vandens būkle ar kitomis sąlygomis. Antrasis elementas yra tai, kad ji susijusi būtent su geriamojo vandens kokybe, todėl yra taikytina tik geriamajam vandeniui išgauti naudojamiems vandens telkiniams. Taigi, iš šio straipsnio formuluotės matyti, kad „suprastėjimas“ apima bet kokią veiklą, darančią neigiamą poveikį vandens telkiniams, specialiai naudojamiems geriamajam vandeniui išgauti.
90.      Antra, dėl
Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies konteksto pateiksiu pastabas, kurios išdėstytos toliau.
91.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar nustatant vandens kokybės suprastėjimo draudimą pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies pirmą sakinį galima vadovautis Direktyvos 98/83 I priede išdėstytais mikrobiologiniais, cheminiais ir indikatoriniais parametrais.
92.      Mano nuomone, į šį klausimą turi būti atsakyta teigiamai.
93.      Bet kuriuo atveju tai galioja dėl sulfatų. Kaip matysime toliau, jei kyla pavojus žmonių sveikatai, indikatoriniu parametru reikia vadovautis pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį.
94.      Trečia, kalbant apie Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies tikslus, ši nuostata taip pat turi būti aiškinama remiantis bendraisiais šios direktyvos tikslais, tarp kurių yra tikslas „skatint[i] subalansuotą vandens vartojimą, remiantis ilgalaike turimų vandens išteklių apsauga“ (Direktyvos 2000/60 1 straipsnio 1 dalies b punktas). Subalansuotas tokių išteklių naudojimas geriamajam vandeniui išgauti būtinai turi apimti bent jau bet kokios šių išteklių taršos vengimą, kad būtų pasiektas tikslas mažiau juos gryninti.
95.      Kaip pažymėjau šios išvados 76 punkte, svarbūs ir argumentai, susiję su Direktyvos 2000/60 4 straipsnyje nustatytais aplinkos apsaugos tikslais, nes pagal šios direktyvos 7 straipsnio 2 dalį 4 straipsnyje nustatyti paviršinio vandens telkinių tikslai taikomi ir vandens telkiniams, kurie patenka į 7 straipsnio taikymo sritį. Kaip jau paaiškinau, Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje nustatytas vandens kokybės prastėjimo draudimas yra glaudžiai susijęs su gryninimu. Savo ruožtu gryninimas yra susijęs su atitinkamu teršalu, todėl vandens kokybės prastėjimo draudimo vertinimas neišvengiamai priklauso nuo teršalo pobūdžio. Šiuo atveju kalbama apie sulfatą, kuris yra stebėsenos parametro vertė, todėl atitinkamų teisinių pasekmių kyla iš Direktyvos 98/83 8 straipsnio 6 dalies.
96.      Viena vertus, kadangi pagal Direktyvos 98/83 sulfato poveikis geriamojo vandens gavybai yra santykinai mažiau pavojingas (I priedo C dalies 1 pastaboje šiuo atžvilgiu nurodyta tik tai, kad „[v]anduo neturi būti agresyvus“), sulfato poveikis turėtų būti vertinamas ne taip griežtai kaip, pavyzdžiui, to priedo A ir B dalyse nurodytų teršalų.
97.      Kita vertus, reikėtų nepamiršti, kad naujausioje mokslinėje literatūroje teigiama, jog sulfatai iš tiesų gali turėti įtakos vandens telkinio būklei ir gali būti pavojingesni žmonių sveikatai, nei buvo manyta iki šiol(20).
98.      Remdamasi teisine analize, sutinku su Komisija, kad 250 mg/l sulfato indikatorinis parametras, nurodytas Direktyvos 98/83 I priedo C dalyje, yra svarbus siekiant nustatyti, ar kokybė suprastėjo, kaip tai suprantama pagal
Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį. Į šį indikatorinį parametrą turi būti atsižvelgiama pagrindinėje byloje nagrinėjamo geriamojo vandens gavybos kontekste.
99.      Vis dėlto, nors paprastas indikatorinio parametro viršijimas savaime nelemia tokio suprastėjimo, indikatorinis parametras vis tiek yra svarbus kaip atskaitos taškas. Pagal Direktyvos 98/83 7 straipsnio 1 dalį valstybės narės įpareigojamos stebėti geriamojo vandens kokybę visų pirma pagal Direktyvos 98/83 5 straipsnyje nurodytus indikatorinius parametrus. Šiomis aplinkybėmis, kaip numatyta minėtos direktyvos 5 straipsnio 2 dalies antrame sakinyje, I priedo C dalyje nurodytų parametrų vertės turi būti nustatytos „tik tam, kad būtų vykdomas monitoringas ir kad būtų įvykdyti 8 straipsnyje nustatyti įsipareigojimai“ (kursyvu išskirta generalinės advokatės).
100. Iš šios direktyvos 11 konstatuojamosios dalies matyti, kad nustatyta orientacinė sulfatų vertė nėra parametras, „tiesiogiai reikšmingas sveikatai“. Taigi, priešingai, nei nustatyta dėl I priedo A ir B dalyse išvardytų indikatorinių parametrų (žr. Direktyvos 98/83 8 straipsnio 2 dalį), ją viršijus valstybės narės nebūtinai privalo imtis vandens kokybės atkuriamųjų veiksmų. Pagal Direktyvos 98/83 8 straipsnio 6 dalį jos pirmiausia turi apsvarstyti, „ar šis neatitikimas nekelia kokios nors rizikos žmonių sveikatai“, ir imtis atkuriamųjų veiksmų, „jei to reikia žmonių sveikatai apsaugoti“.
101. Vis dėlto, jei viršijant nustatytus sulfato indikatorinius parametrus kyla pavojus žmonių sveikatai ir jei atitinkama valstybė narė nesiima reikiamų vandens kokybės atkuriamųjų veiksmų, pritardama Komisijai manau, kad tai reiškia ne tik Direktyvos 98/83 8 straipsnio 6 dalies pažeidimą, bet ir pareigos užkirsti kelią atitinkamų vandens telkinių kokybės prastėjimui bei sumažinti gryninimo poreikį išgaunant geriamąjį vandenį pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį pažeidimą.
102. Vadinasi, pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį vandens kokybė suprastėja tada, kai įgyvendinant projektą gali būti viršyti Direktyvoje 98/83 nustatyti parametrai. Vis dėlto tuo atveju, kai viršijamas Direktyvos 98/83 I priedo C dalyje nurodyto teršalo parametras, vandens kokybės suprastėjimo negalima konstatuoti vien dėl to, kad viršytas nustatytas teršalo, kaip antai sulfato, lygis. Tokiu atveju, kad būtų galima konstatuoti vandens kokybės suprastėjimą pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį, turi kilti pavojus žmonių sveikatai, todėl, siekiant išvengti tokio pavojaus, turi atsirasti poreikis pakoreguoti gryninimo procesą.
103. Toliau įvertinsiu, ar, nepaisant pareigos tik stebėti sulfatų kiekį (Direktyvos 98/83 I priedo C dalis), kuris galėtų parodyti, kad atskiro projekto poveikio sulfato kiekiui vertinimą galima įvykdyti ir ex post, atliekant stebėseną, 7 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama kaip nustatanti ex ante pareigą vertinti atskirus projektus, kaip antai nagrinėjamą pagrindinėje byloje.
b)      Sprendimo dėl plano patvirtinimo nagrinėjimas
104. Peržvelgus mokslinę literatūrą ir net ginčijamą sprendimą dėl plano patvirtinimo, akivaizdžiai kyla rimtų abejonių dėl sulfatu užteršto geriamojo vandens poveikio žmonių sveikatai. Taigi Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje, siejamoje su atsargumo ir prevencijos principais, reikalaujama, kad prieš priimant sprendimą dėl patvirtinimo būtų atliktas tinkamas įvertinimas pagal šią nuostatą.
105. Sprendime dėl plano patvirtinimo (p. 174) Tarnyba nurodo, kad dėl nagrinėjamo projekto tikėtinas nedidelis sulfato koncentracijos padidėjimas (taip pat žr. to sprendimo 1.3.3.13 punktą (p. 46), iš kurio matyti, kad Tarnyba pripažįsta riziką: „siekiant išvengti žemupyje esančių paviršinių vandens telkinių, kurie pirmiausia atlieka ekologinio pralaidumo funkciją, ekologinės būklės ar potencialo suprastėjimo, ežero išmetamo sulfato kiekis turi būti valdomas taip, kad būtų laikomasi ilgalaikės viršutinės 620 mg/l išleidimo vertės, nustatytos vandeniui, išleidžiamam iš pirmojo kontrolės taško (išlajos struktūros)“). Nepaisant to, kas išdėstyta pirmiau, per patvirtinimo procedūrą tiesiog nebuvo tikrinama, ar nagrinėjamas projektas (įskaitant Cottbuser Ostsee išlają) atitinka Direktyvos 2000/60 7 straipsnio nuostatas. Faktiškai atliktos patikros susijusios tik su Direktyvos 2000/60 4 straipsniu. Tai, kad faktinė tarša sulfatu dar nebuvo ištirta, pripažįsta ir pati Tarnyba, nes sprendime dėl plano patvirtinimo (p. 175) nurodo, kad „faktinis atskiedimo ar sumažinimo laipsnis iki Bryzeno vandenvietės turi būti konkrečiai nustatytas“. Kadangi Tarnyba vertina, jog „projektas netrukdo užtikrinti geriamojo vandens tiekimo“ (sprendimas dėl plano patvirtinimo, p. 175), sutinku su prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiu teismu, kad šiuo atžvilgiu trūksta techninio tyrimo(21).
106. Išnagrinėjus sprendimą dėl plano patvirtinimo matyti, kad jame nėra išsamiai išanalizuotas aptariamo projekto poveikis sulfato kiekiui. Visų pirma nebuvo išnagrinėta padidėjusios koncentracijos požeminiame vandenyje potvynių metu ir tikėtinos sulfato difuzijos į Šprė upę tarpusavio priklausomybė (žr. sprendimą dėl patvirtinimo, p. 173). Numatomas sulfato koncentracijos požeminio vandens telkinyje padidėjimas (p. 171 ir 174), tačiau ilgalaikėje perspektyvoje papildomo poveikio nenumatoma (p. 172). Sprendime dėl plano patvirtinimo aiškiai pripažįstama, kad „faktinis sulfato koncentracijos Šprė upėje praskiedimas arba sumažėjimas atkarpoje iki Brieseno vandens jėgainės turi būti konkrečiai nustatytas“ (p. 175). Vėliau sprendime dėl patvirtinimo teigiama, kad „dėl projekto padidėjęs sulfato kiekis požeminio vandens telkinyje praktiškai negali būti kiekybiškai įvertintas“.
c)      Mokslinė literatūra apie taršos sulfatais pavojus
107. Atlikus išsamų tyrimą dėl taršos sulfatais gėlo vandens ekosistemose(22), padaryta išvada, kad „iš apžvelgtos literatūros aiškiai matyti, jog tarša [sulfatais] gali turėti toksinį poveikį vandens augalams ir gyvūnams, įskaitant, be kita ko, žuvis, bestuburius ir varliagyvius, taip pat gali turėti neigiamą poveikį žmonių sveikatai“. Autorių teigimu, „būtina imtis veiksmų, kad būtų sumažinta sulfatų koncentracija vandens telkiniuose <...> Savo tyrimu norime atkreipti dėmesį į šią problemą, parodyti dabartinę padėtį mažinant taršą sulfatais ir kartu atkreipti dėmesį į vis dar dideles žinių spragas“(23).
108. Tame pačiame tyrime aptariama būtent pagrindinėje byloje nagrinėjama taršos sulfatais problema (tarša sulfatais ir Šprė upė): „mažai žinoma apie tiesioginį padidėjusio [sulfatų] kiekio, ypač geriamajame vandenyje, poveikį sveikatai“, ir „šiandien nuolatinis ir didėjantis [sulfatų] kiekis gėlo vandens ekosistemose yra įvairios žmogaus veiklos, kuri kelia grėsmę tiek ekosistemų funkcijoms, tiek geriamojo vandens ištekliams, rezultatas“. Konkrečiai nurodoma, kad „paminėtini vandens ekosistemų, kuriose atlikta daug [rūgštinio vandens nuotėkio iš kasyklų] tyrimų, pavyzdžiai yra <...> Šprė upė[(24)], <...> mažai tikėtina, kad [sulfatų] koncentracija žemupyje grįš į „natūralų“ lygį per kelerius metus ar net dešimtmečius po kasybos veiklos nutraukimo. Pavyzdžiui, [sulfatų] koncentracija Šprė upėje <...> per pastaruosius dešimtmečius padidėjo dėl to, kad buvo atsisakyta atvirųjų rusvųjų anglių kasyklų ir dėl to atkurtas požeminio vandens lygis <...> Taigi žemupio ežeruose, esančiuose Šprė sistemoje, nustatyta padidėjusi [sulfatų] koncentracija, dažnai viršijanti Vokietijoje geriamajam vandeniui galiojančią [sulfatų] ribinę vertę (250 mgL-1) <...>, ir tai kelia didelių problemų, nes šie vandens telkiniai naudojami kaip geriamojo vandens šaltiniai – paprastai požeminį vandenį išgaunant filtravimo pakrantėje būdu. Daugelyje šalių nustojus eksploatuoti rusvųjų anglių kasyklas energijos gamybai, galima daryti pagrįstą prielaidą, kad [sulfatų] eksportas iš tokių regionų ir toliau bus aplinkosaugos problema“(25).
d)      Išvada dėl parametrinės vertės naudojimo
109. Atsižvelgiant į didėjančią atsargumo ir prevencijos principų svarbą aplinkos teisėje, kai dėl teršalų neigiamo poveikio žmonių sveikatai kyla abejonių, Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama kaip draudžianti laukti, kol tarša atsiras. Taigi, nors tokia parametrinė vertė, kokia nustatyta dėl sulfato, yra visų pirma skirta stebėsenos tikslams, manau, kad ji taip pat gali būti tinkamas prevencinio vertinimo rodiklis nustatant vandens kokybės prastėjimo riziką pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį.
4.      5, 6 ir 7 klausimai
110. Šiuos klausimus reikėtų nagrinėti kartu, nes jais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį kompetentinga institucija privalo atlikti arba užsakyti ekspertinį tyrimą dėl galimo atitinkamo vandens telkinio kokybės suprastėjimo dėl projekto, prieš išduodama tokio
projekto leidimą, o jei neprivalo, teismas nori sužinoti, ar toks tyrimas gali būti atliktas ex post, vykstant teismo procesui (siekiant ištaisyti situaciją, susidariusią dėl neteisėtai išduoto leidimo, pagal nacionalinės vandens teisės aktus).
111. Kaip aptarta pirmiau, pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį, atsižvelgiant į atsargumo ir prevencijos principus, reikalaujama vengti situacijos, kai reikia imtis atkuriamųjų veiksmų. Kaip matyti iš pirmiau pateiktos mokslinės literatūros, tai, kad sulfatų keliamas pavojus ir neigiamas poveikis vandeniui, naudojamam geriamajam vandeniui išgauti, dar nėra pakankamai įvertintas ir nustatytas, atsižvelgiant į atsargumo ir prevencijos principus, patvirtina mano aiškinimą, kad pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį būtina atlikti tokių atskirų projektų, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, ex ante vertinimą.
112. Mano ankstesnė analizė dėl Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies prasmės rodo, kad pirmiau minėtas ex ante vertinimas turi būti sudarytas iš dviejų pagrindinių dalių. Pirmiausia reikėtų įvertinti poveikį žmonių sveikatai, jei valymas išliktų nepakitęs, įskaitant tai, kokių atkuriamųjų veiksmų reikėtų imtis pagal Direktyvą 98/83, remiantis nustatytu ryšiu. Antra, reikėtų įvertinti poveikį gryninimo apimtims: ar taikomais metodais galima išgauti tokios pat kokybės vandenį, jei projektas bus patvirtintas ir įgyvendintas.
113. Šiame kontekste gali būti naudinga nurodyti, kokių ex ante priemonių gali imtis kompetentingos institucijos, kad įvykdytų savo įsipareigojimus pagal 7 straipsnio 3 dalį.
114. Galimos šios priemonės: i) vandens telkinių identifikavimas pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 1 dalį; ii) geriamajam vandeniui išgauti naudojamų vandens telkinių stebėsena; iii) atskirų projektų vertinimas siekiant nustatyti, ar dėl jų gali suprastėti vandens telkinių kokybė iki tokio lygio, kad valstybė narė negalėtų įvykdyti savo pareigos sumažinti vandens gryninimo poreikį išgaunant geriamąjį vandenį.
115. Kalbėdama apie tai, kokių priemonių turi būti imtasi pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį, norėčiau atkreipti dėmesį į tai, kad pagal naujos redakcijos Geriamojo vandens direktyvos (Direktyva (ES) 2020/2184(26)), kuri į nacionalinę teisę turėjo būti perkelta iki 2023 m. sausio 12 d., 8 straipsnį valstybės narės įpareigojamos „užtikrin[ti], kad būtų atliekamas žmonėms vartoti skirto vandens gavybos vietoms skirtų vandens baseinų rizikos vertinimas ir rizikos valdymas“.
116. Taigi manau, kad pagal šią naująją nuostatą (kurios dviejose vietose aiškiai daroma nuoroda į Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį), kaip ir pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį, valstybės narės turi imtis priemonių, susijusių ne tik su vandeniu, atsiduriančiu vartotojų stiklinėse, bet ir su vandens telkiniais, iš kurių vanduo imamas ir gryninamas geriamajam vandeniui išgauti.
117. Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad „per leidimo išdavimo projektui procedūrą, taigi prieš priimant sprendimą, kompetentingos valdžios institucijos pagal Direktyvos 2000/60 4 straipsnį privalo patikrinti, ar įgyvendinant šį projektą gali būti daromas neigiamas poveikis vandeniui, kuris prieštarautų pareigoms užkirsti kelią paviršinio ir požeminio vandens telkinių būklės prastėjimui ir ją gerinti. Todėl pagal šią nuostatą draudžiama, kad toks patikrinimas būtų atliekamas tik po šio momento“(27).
118. Atsižvelgiant į minėtą jurisprudenciją ir kadangi pagal Direktyvos 2000/60 4 straipsnį šios direktyvos 7 straipsnio 3 dalyje numatyta apsauga yra sudedamoji vandens apsaugos sistemos dalis, poveikį geriamajam vandeniui išgauti naudojamiems vandens telkiniams, t. y. tiesiogiai su žmonių sveikata susijusį klausimą, būtina įvertinti prieš išduodant leidimą.
119. Pirmiau pateiktos pastabos patvirtina mano ankstesnę analizę, pagal kurią Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalis, atsižvelgiant į atsargumo ir prevencijos principus, turi būti aiškinama taip, kad būtinos apsaugos priemonės apima valstybėms narėms privalomą pareigą ex ante įvertinti atskirus projektus, kurie gali turėti neigiamą poveikį nurodytų vandens telkinių, naudojamų išgaunant geriamąjį vandenį, kokybei.
120. Taigi pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį atitinkama kompetentinga institucija įpareigojama netvirtinti projekto, jei dėl jo gali suprastėti atitinkamo vandens telkinio kokybė ir prireikti daugiau gryninti geriamajam vandeniui išgauti naudojamą vandenį, kol neatliktas vertinimas pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnį, siejamą su Direktyva 98/83. Kitaip tariant, toks vertinimas yra privalomas procedūrinis žingsnis prieš svarstant tokio projekto galimą patvirtinimą.
121. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų ir per posėdį pateiktų šalių pastabų matyti, kad toks vertinimas pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju apskritai nebuvo atliktas. Iš tiesų buvo atliktas tik su Direktyvos 2000/60 4 straipsniu susijęs vertinimas.
122. Kaip nurodė Frankfurto prie Oderio miesto savivaldybė ir FWA, projekto vertinimas pagrindinėje byloje buvo atliktas remiantis bendruoju vandens kokybės suprastėjimo draudimu pagal Direktyvos 2000/60 4 straipsnį. Vis dėlto šis vertinimas akivaizdžiai neatitinka šios direktyvos 7 straipsnio 3 dalies reikalavimų, nes ja siekiama „išvengti [vandens] kokybės suprastėjimo, kad tiekiant [išgaunant] geriamąjį vandenį reikėtų jį mažiau valyti [gryninti]“. Šių reikalavimų nepaisymas gali turėti įtakos žmonių sveikatos apsaugos užtikrinimui leidimų išdavimo procese ir šio proceso rezultatams, dėl kurių prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi priimti sprendimą.
123. Vadinasi, pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį kompetentinga institucija per plano patvirtinimo procedūrą, t. y. prieš priimdama sprendimą dėl patvirtinimo, turi patikrinti, ar nagrinėjamas projektas gali turėti neigiamą poveikį šiame straipsnyje nustatytų įsipareigojimų vykdymui. Pagal šią nuostatą draudžiama tokį patikrinimą atlikti tik po to, kai planas jau patvirtintas.
5.      8 ir 9 klausimai
124. Šiuos klausimus reikėtų nagrinėti kartu. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje nustatyto geriamojo vandens kokybės suprastėjimo draudimo galima išvengti nustačius interesų ir projekto tikslų pusiausvyrą (pavyzdžiui, kai gryninimo poreikis nėra didelis arba kai projektas yra ypatingos svarbos), ar šios direktyvos 4 straipsnio 7 dalis taikytina 7 straipsnio 3 daliai.
125. Visų pirma, kaip galima spręsti iš šios išvados 51 punkto, veiksmų, kurių valstybės narės turi imti pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį, tikslas yra pasiekti, kad išgaunamą geriamąjį vandenį reikėtų mažiau gryninti, o priemonė šiam tikslui pasiekti yra įpareigojimas valstybėms narėms bent jau išvengti vandens telkinių kokybės suprastėjimo.
126. Antra, vandens kokybės suprastėjimo draudimu, kuris taikomas pagal šią nuostatą išduodant atskirų
projektų leidimus, siekiama užtikrinti minėtą tikslą.
127. Trečia, kaip paaiškinsiu toliau, tam tikrų atskirų projektų leidimas vis dėlto gali būti išduotas, jei jie atitinka tam tikras sąlygas pagal Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 7 dalį arba taikant proporcingumo principą.
128. Sprendime Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (44–47 punktai), aiškindamas Direktyvos 2000/60 4 straipsnį, Teisingumo Teismas remiasi direktyvos 4 straipsnio 7 dalyje numatytomis nukrypti leidžiančiomis nuostatomis.
129. Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 7 dalies formuluotė yra svarbi, parodant, jog ji taikoma ne tik 4 straipsnio atžvilgiu, nes jos įžanginėje dalyje aiškiai pateikta bendra nuostata, kad valstybės narės „nepažeidžia šios direktyvos“, jei minėtos nuostatos reikalavimai yra įvykdyti. Joje nenurodyta, kad valstybės narės nepažeidžia šio straipsnio.
130. Be to, tai, kad Direktyvos 2000/60 7 straipsnyje yra nuoroda į 4 straipsnį, liudija, kad šios nuostatos yra tarpusavyje susijusios ir kad tarp Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 1 dalyje ir 7 straipsnio 3 dalyje nustatytų įsipareigojimų yra glaudus ryšys.
131. Vis dėlto, nors Komisija teigia, kad 4 straipsnio 7 dalis besąlygiškai taikytina 7 straipsnio 3 daliai, iš 4 straipsnio 7 dalies pradžioje esančių dviejų pastraipų aišku, kad ji taikytina tik veiklai, kuri gali turėti įtakos vandens telkinių būklei.
132. Taigi Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 7 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji taikytina atskirų projektų, kurie turi įtakos šios direktyvos 7 straipsnio 3 dalyje numatytiems įpareigojimams, leidimų išdavimo procesui, tačiau tik tais atvejais, kai šie projektai gali turėti įtakos vandens telkinių būklei. Tokiais atvejais 4 straipsnio 7 dalyje, kaip ją aiškina Teisingumo Teismas, valstybių narių kompetentingoms institucijoms pateikta gairių dėl būtinų veiksmų, kurių jos turi imtis per leidimo išdavimo procesą.
133. Vis dėlto tam tikrais atvejais Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje uždraustas kokybės suprastėjimas gali neturėti poveikio vandens telkinių būklei. Dėl tokių projektų, kurie gali turėti neigiamą poveikį 7 straipsnio 3 dalyje numatytiems įsipareigojimams (bet ne vandens telkinių būklei), manau, kad išduodant jiems leidimus turėtų būti taikomas proporcingumo principas, o ne 4 straipsnio 7 dalis.
134. Bendra Direktyvos 2000/60 struktūra, išsamiai išdėstyta jos 4 straipsnyje, rodo, kad Europos Sąjungos teisės aktų leidėjai nusprendė, jog tam tikromis sąlygomis gali būti leidžiamos taikyti nukrypti nuo šioje direktyvoje valstybėms narėms nustatytų pareigų leidžiančios nuostatos. Vis dėlto pačiame 7 straipsnyje apie galimą nukrypti leidžiančią nuostatą neužsimenama. Mano nuomone, aiškinant 7 straipsnio 3 dalį kaip nustatančią absoliučią pareigą uždrausti vandens kokybės suprastėjimą, valstybėms narėms galėtų kilti neįveikiamų sunkumų siekiant užtikrinti sklandų vandens išteklių valdymą trumpuoju laikotarpiu. Tokiais atvejais Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje nustatytas vandens kokybės suprastėjimo draudimas per projekto leidimo išdavimo procesą turi būti aiškinamas atsižvelgiant į proporcingumo principą ir interesų pusiausvyrą, visų pirma į tuo projektu siekiamą tikslą. Šią išvadą patvirtina ir tai, kad Direktyvos 2000/60 32 konstatuojamojoje dalyje aiškiai nurodyta, jog nukrypti leidžiančios nuostatos gali būti taikomos „siekiant svarbių visuomenės interesų“.
135. Taigi kompetentinga institucija, išduodama atskiro
projekto, kuris gali turėti neigiamą poveikį 7 straipsnio 3 dalyje numatytoms pareigoms, leidimą, privalo įvertinti būtinumą uždrausti tokį projektą, jei ši institucija nustato, kad dėl atitinkamo projekto gali suprastėti vandens kokybė ir dėl to valstybė narė negalės įvykdyti pareigos sumažinti vandens gryninimo poreikį išgaunant geriamąjį vandenį. „Būtinumo“ elemento svarba šiuo atžvilgiu matyti iš 7 straipsnio 3 dalies. Šiame straipsnyje aiškiai nurodyta, kad valstybės narės turi užtikrinti „būtiną nurodytų vandens telkinių apsaugą siekdamos išvengti jų kokybės suprastėjimo, kad išgaunant geriamąjį vandenį reikėtų jį mažiau gryninti“.
136. Šis būtinumo reikalavimas(28), aiškinamas atsižvelgiant į proporcingumo principą, reiškia, kad valstybės narės turi taikyti priemones, kurios, siekiant užtikrinti Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies įgyvendinimą, „nevirš[ytų] to, kas tinkama ir būtina pagrindinėje byloje nagrinėjamų teisės normų teisėtiems tikslams pasiekti <....>[;] esant galimybei rinktis iš kelių tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai suvaržančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi siekiamiems tikslams“(29).
137. Vadinasi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, taikydamas proporcingumo principą, turėtų patikrinti, ar išduodant leidimą vykdyti atskirą projektą buvo suderinti interesai. Atliekant tokį suderinimą, turėtų būti nustatyta, ar projekto tikslas nusveria vandens kokybės suprastėjimo draudimą pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį. Vis dėlto toks nusvėrimas būtų įmanomas tik trumpuoju laikotarpiu (jei ilgainiui būtų atkurta atitiktis 7 straipsnio 3 daliai) ir tik esant šioms sąlygoms: i) gryninimo poreikis yra nedidelis ir laikui bėgant mažės; ii) projektas yra ypač svarbus ir atitinka svarbų visuomenės interesą; iii) imtasi visų būtinų priemonių, kad laikui bėgant būtų sušvelnintas neigiamas poveikis įsipareigojimams pagal 7 straipsnio 3 dalį; iv) projektas nesukelia valstybei narei didelių sunkumų užtikrinant, kad geriamasis vanduo atitiktų Direktyvos 98/83 reikalavimus.
6.      10 klausimas
138. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, kokios pareigos yra numatytos Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 2 dalyje, kurių nėra numatyta tos direktyvos 4 straipsnyje ir į kurias atitinkamai reikia atsižvelgti per projekto leidimo išdavimo procedūrą.
139. Direktyvos 2000/60 4 straipsnyje valstybėms narėms nustatyta pareiga „neišduoti konkretaus projekto leidimo, kai dėl to projekto gali suprastėti paviršinio vandens telkinio būklė arba jeigu kyla grėsmė, kad dėl jo šioje direktyvoje nustatytu laiko momentu nebus pasiekta gera paviršinio vandens būklė arba geras tokio vandens ekologinis potencialas ir gera cheminė būklė“(30) (jei netaikoma nukrypti leidžianti nuostata). Tas pats pasakytina ir apie požeminio vandens telkinius.
140. Vadinasi, 4 straipsnis taikomas pačiai vandens telkinių apsaugai.
141. Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 2 dalyje numatyta daugiau nei ši pareiga.
142. Pagal 7 straipsnio 2 dalį „[v]alstybės narės užtikrina, kad kiekviename pagal šio straipsnio 1 dalį nurodytame vandens telkinyje be tikslų, nustatytų pagal šios direktyvos 4 straipsnio reikalavimus, skirtus paviršinio vandens telkiniams, ir pagal 16 straipsnį Bendrijos lygiu nustatytų kokybės standartų, atsižvelgiant į taikomą vandens gavybos režimą ir vadovaujantis Bendrijos teisės aktais, išgrynintas vanduo atitiktų [Direktyvos 98/83] reikalavimus“.
143. Taigi šioje nuostatoje aiškiai nurodyta, kad išgaunamas ir išgrynintas žmonėms vartoti skirtas vanduo galiausiai turi atitikti Direktyvos 98/83 reikalavimus, t. y. jis turi būti tinkamas žmonėms vartoti.
144. Kaip ir Komisija, manau, kad šis reikalavimas, įtvirtintas Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalimi, viršija šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalies a punkto i papunktyje arba 4 straipsnio 1 dalies b punkto i papunktyje nustatytus įpareigojimus. Kitaip tariant, Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 2 dalimi direktyvos 4 straipsniui suteikiamas papildomas aspektas (ir išplečiama apsauga, palyginti su 4 straipsniu), kuris visų pirma susijęs su žmonių sveikata ir yra pagrįstas Direktyva 98/83. Taigi pagal 4 straipsnį ne tik privaloma apsaugoti vandens telkinį, kaip išsamiai reglamentuojama tame straipsnyje, bet ir valyti tą vandens telkinį pagal 7 straipsnio 2 dalį, kad būtų įvykdyti Direktyvos 98/83 reikalavimai.
145. Taigi, priešingai, nei teigia „Lausitz“, Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 2 dalis nėra tik deklaratyvi, ir todėl į Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 2 dalį taip pat reikia atsižvelgti vykdant plano patvirtinimo procedūrą, siekiant patikrinti, ar atitinkamo projekto įgyvendinimo pasekmės gali turėti įtakos vandens telkiniui taikomam gavybos režimui, kad būtų pasiekti Direktyvos 98/83 tikslai.
146. Pažymėtina, kad Gairėse Nr. 16 dėl Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 2 dalies aiškinama, kad „4 straipsnio tikslai (t. y. būklė, prevencija ar apribojimas, tendencijų mažinimas ir kitų saugomų teritorijų tikslų įgyvendinimas) turi būti pasiekti nepriklausomai nuo [7 straipsnio 2 dalies] tikslo pasiekimo; turi būti įvykdyti ir [Direktyvos 98/83] reikalavimai. Tai apima bendrąjį reikalavimą užtikrinti, kad vanduo nebūtų užterštas ir nekeltų pavojaus žmonių sveikatai, ir reikalavimą laikytis formalių Direktyvos 98/83 reikalavimų vandens tiekimo vartotojams vietoje (t. y. kai jis tiekiamas iš čiaupo).
147. Mano nuomone, Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 2 dalis papildo interesų pusiausvyros nustatymą pagal Vandens pagrindų direktyvą papildomu kriterijumi, t. y.
projekto leidimas gali būti suteiktas tik tuo atveju, jei jo įgyvendinimas neturi neigiamo poveikio vandeniui, tiekiamam (iš čiaupo) atitinkamos teritorijos gyventojams. Manau, kad tai reiškia, jog projektas gali būti patvirtintas tik tuo atveju, jei į jį, esant poreikiui, įtraukiamas būtinų priemonių rinkinys, siekiant užtikrinti, kad nebūtų neigiamai paveiktas Direktyvos 98/83 reikalavimų vykdymas.
148. Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad šioje nuostatoje, kaip ir šios direktyvos 7 straipsnio 3 dalyje, yra nustatyti įpareigojimai, viršijantys tos direktyvos 4 straipsnio 1 dalies a punkto i papunktyje arba 4 straipsnio 1 dalies b punkto i papunktyje nurodytus įpareigojimus, į kuriuos reikia atsižvelgti per projekto leidimo išdavimo procedūrą. Visų pirma, projektas gali būti patvirtintas tik tuo atveju, jei į jį įtrauktas būtinų priemonių rinkinys, kuriuo siekiama užtikrinti, kad nebūtų neigiamai paveiktas Direktyvos 98/83 reikalavimų vykdymas.
IV.    Išvada
149. Siūlau Teisingumo Teismui į Verwaltungsgericht Cottbus (Kotbuso administracinis teismas, Vokietija) pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip:
1 klausimas
2000 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/60/EB, nustatančios Bendrijos veiksmų vandens politikos srityje pagrindus, 7 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad juridiniai asmenys, kuriems pagal nacionalinę teisę pavesta užduotis išgauti ir gryninti geriamąjį vandenį, arba asmenys, kuriems patikėta tokia gavyba ir gryninimas, turi teisę reikalauti, kad kompetentinga institucija, atsakinga už projekto, galinčio turėti neigiamą poveikį geriamojo vandens išvalymo pagal 1998 m. lapkričio 3 d. Tarybos direktyvą 98/83/EB dėl žmonėms vartoti skirto vandens kokybės lygiui, patvirtinimą, laikytųsi Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje nustatytų pareigų. Prireikus tokie juridiniai asmenys gali tai padaryti pateikdami ieškinį kompetentingam teismui.
2 klausimas
Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje draudžiamas vandens kokybės prastėjimas, jei išdavus konkretaus projekto, dėl kurio gali pablogėti vandens kokybė, leidimą valstybė negali įvykdyti pareigos pasiekti, kad išgaunamą geriamąjį vandenį reikėtų mažiau gryninti. Būtinos apsaugos priemonės apima valstybėms narėms privalomą pareigą ex ante įvertinti atskirus projektus, kurie gali turėti neigiamą poveikį nurodytų vandens telkinių, naudojamų geriamajam vandeniui išgauti, kokybei, neatsižvelgiant į tai, kokios rūšies vanduo yra šiuose telkiniuose. Ši pareiga taikoma neatsižvelgiant į tai, ar vandens telkinys yra apsaugos zonose, kaip tai suprantama pagal
Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalies antrą sakinį, ar už jų ribų.
3 ir 4 klausimai
Pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį vandens kokybė suprastėja tada, kai projektas gali viršyti Direktyvoje 98/83 nustatytus parametrus. Vis dėlto tuo atveju, kai viršijamas Direktyvos 98/83 I priedo C dalyje nurodyto teršalo parametras, vandens kokybės suprastėjimo negalima konstatuoti vien dėl to, kad viršytas nustatytas teršalo, kaip antai sulfato, lygis. Tokiu atveju, kad būtų galima konstatuoti vandens kokybės suprastėjimą pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį, turi kilti pavojus žmonių sveikatai, todėl, siekiant išvengti tokio pavojaus, turi atsirasti poreikis pakoreguoti gryninimo procesą.
Jei kyla abejonių dėl teršalo neigiamo poveikio žmonių sveikatai, nustatyta parametro vertė, pavyzdžiui, nustatyta sulfato vertė, gali būti prevencinio vertinimo rodiklis nustatant vandens kokybės prastėjimo riziką pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį.
5, 6 ir 7 klausimai
Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad kompetentinga institucija per plano patvirtinimo procedūrą, t. y. prieš priimdama sprendimą dėl patvirtinimo, turi patikrinti, ar nagrinėjamas projektas gali turėti neigiamą poveikį šiame straipsnyje nustatytų įsipareigojimų vykdymui. Pagal 7 straipsnio 3 dalį draudžiama tokį patikrinimą atlikti tik po to, kai planas jau patvirtintas.
8 ir 9 klausimai
Gavusi įvertinimą pagal Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalį, kompetentinga institucija privalo nustatyti interesų pusiausvyrą atlikdama direktyvos 4 straipsnio 7 dalyje numatytą įvertinimą, kad nuspręstų, ar patvirtinti projektą, su sąlyga, kad ji susidūrė su situacija, kai projektas turi poveikį vandens telkinių būklei.
Jei projektas turi poveikį Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 3 dalyje nustatytiems įpareigojimams, bet ne vandens telkinių būklei, ši institucija, atsižvelgdama į proporcingumo principą, privalo nustatyti interesų pusiausvyrą, kad įvertintų, ar projekto tikslas nusveria 7 straipsnio 3 dalyje įtvirtintą vandens kokybės prastėjimo draudimą. Tai įmanoma tik trumpuoju laikotarpiu, jei ilgainiui būtų atkurta atitiktis 7 straipsnio 3 daliai ir tik esant šioms sąlygoms: i) gryninimo poreikis yra nedidelis ir laikui bėgant mažės; ii) projektas yra ypač svarbus ir atitinka svarbų visuomenės interesą; iii) imtasi visų būtinų priemonių, kad laikui bėgant būtų sušvelnintas neigiamas poveikis įsipareigojimams pagal 7 straipsnio 3 dalį; iv) projektas nesukelia valstybei narei didelių sunkumų užtikrinant, kad geriamasis vanduo atitiktų Direktyvos 98/83 reikalavimus.
10 klausimas
Direktyvos 2000/60 7 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad šioje nuostatoje, kaip ir šios direktyvos 7 straipsnio 3 dalyje, yra nustatyti įpareigojimai, viršijantys tos direktyvos 4 straipsnio 1 dalies a punkto i papunktyje arba b punkto i papunktyje nurodytus įpareigojimus, į kuriuos reikia atsižvelgti per projekto
leidimo išdavimo procedūrą. Visų pirma, projektas gali būti patvirtintas tik tuo atveju, jei į jį įtrauktas būtinų priemonių rinkinys, kuriuo siekiama užtikrinti, kad nebūtų neigiamai paveiktas Direktyvos 98/83 reikalavimų vykdymas.
1      Originalo kalba: anglų.
2      2000 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva, nustatanti Bendrijos veiksmų vandens politikos srityje pagrindus (OL L 327, 2000, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 5 t., p. 275).
3      Žr. https://lbgr.brandenburg.de/sixcms/media.php/9/PFB_Endfassung%20schwarz%20gez.pdf.
4      1998 m. lapkričio 3 d. Tarybos direktyva dėl žmonėms vartoti skirto vandens kokybės (OL L 330, 1998, p. 32; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 4 t., p. 90).
5      Sprendimo Land Nordrhein-Westfalen  121 ir 123 punktai juose nurodyta jurisprudencija.
6      Šiuo klausimu žr. Sprendimo Land Nordrhein-Westfalen 125 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
7      Pagal analogiją žr. 2019 m. spalio 3 d. Sprendimą Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland
ir kt. (C‑197/18, EU:C:2019:824, 40–42 punktai).
8      Šis aiškus ryšys nustatytas literatūroje. Pavyzdžiui, žr. Dolan, T., Water Framework Directive Article 7, The Drinking Water Directive And European Pesticide Regulation: Impacts On Diffuse Pesticide Pollution, Potable Water Decision Making And Catchment Management Strategy, Cranfield University, 2013.
9      Žr. 2019 m. spalio 3 d. Sprendimą Wasserleitungsverband Nördliches Burgenlandir kt.
(C‑197/18, EU:C:2019:824, 48 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
10      Plg. 2006 m. lapkričio 30 d. Sprendimą Komisija / Liuksemburgas (C‑32/05, EU:C:2006:749, 75 punktas).
11      Vandens pagrindų direktyvos bendrosios įgyvendinimo strategijos gairės dėl požeminio vandens geriamo vandens apsaugos zonose (https://circabc.europa.eu/sd/a/aef48d98-7715-4828-a7ee-df82a6df4afb/Guidance%20No%2016%20-%20Groundwater%20in%20DWPAs.pdf).
12      Faßbender, K., Gemeinschaftsrechtliche Anforderungen an die normative Umsetzung der neuen EG-Wasserrahmenrichtlinie (Bendrijos teisės reikalavimai dėl naujosios EB Vandens pagrindų direktyvos norminio įgyvendinimo), Neue Zeitschrift für Verwaltungsrecht, 3/2001, p. 245 ir paskesni.
13      Šiuo klausimu žr. Sprendimo Land Nordrhein-Westfalen 70 punktą, kuriame Teisingumo Teismas rėmėsi tuo, kad Direktyvoje 2000/60/EB išdėstyti paviršiniam ir požeminiam vandeniui taikytini tikslai yra panašūs.
14      Taip pat žr. 2021 m. birželio 1 d. nutarties 11 punktą.
15      Žr. Dolan, T., op. cit., p. 108.
16      Taip pat žr. generalinės advokatės J. Kokott išvadą byloje EIB / ClientEarth ir Komisija / EIB (C‑212/21 P ir C‑223/21 P, EU:C:2022:1003, 110 punktas).
17      Rumm, P., von Keitz, S., and Schmalholz, m., (red.), Handbuch der EU-Wasserrahmenrichtlinie
(Direktyvos 2000/60/EB vadovas), Erich Schmidt Verlag, Berlin, 2006, p. 432.
18      Taip pat žr. Commission’s Guidance Document No. 18 ‘Guidance on groundwater status and trend assessment’, section ‘4.4.6 Test: Meet the requirements of WFD Article 7(3) – Drinking Water Protected Areas’
(https://circabc.europa.eu/sd/a/ff303ad4-8783-43d3-989a-55b65ca03afc/Guidance_document_N%C2%B018.pdf).
19      Sprendimo Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland 54 ir 61 punktai.
20      Zak, D., Hupfer, m., Cabezas, A., Jurasinski, G., Audet, J., Kleeberg, A., McInnes, R., Munch Kristiansen, S., Jes Petersen, R., Liu, H. and Goldhammer, T., Sulphate in freshwater ecosystems: A review of sources, biogeochemical cycles, ecotoxicological effects and bioremediation, Earth-Science Reviews t. 212, 103446, 2021. Žr. šios išvados 107 ir paskesnius punktus.
21      Žr. 2021 m. birželio 1 d. nutarties 13 punktą.
22      Zak, D. ir kt., op. cit., p. 1.
23      https://www.leibniz-gemeinschaft.de/en/about-us/whats-new/news/forschungsnachrichten-single/newsdetails/sulphate-in-water-bodies
24      Žr. Grünewald, U., Water resources management in river catchments influenced by lignite mining, Ecological Engineering., 2001, Vol. 17, p. 143–152, ir Graupner, B.J., Koch, C., Prommer, H., Prediction of diffuse sulfate emissions from a former mining district and associated groundwater discharges to surface waters, Journal of Hydrology, 2014, Vol. 513, p. 169–178 (https://doi.org/10.1016/j.jhydrol.2014.03.045).
25      Zak, D. ir kt., op. cit., p. 7 (kursyvu išskirta generalinės advokatės).
26      2020 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2020/2184 dėl žmonėms vartoti skirto vandens kokybės (nauja redakcija) (OL L 435, 2020, p. 1).
27      Sprendimo Land Nordrhein-Westfalen 76 punktas (kursyvu išskirta generalinės advokatės). Taip pat žr. generalinio advokato G. Hogano išvadą byloje Land Nordrhein-Westfalen (C‑535/18, EU:C:2019:957, 45 punktas), kurioje minimas atsargumo principas. Norėčiau pridurti, kad šiame kontekste taip pat svarbu paminėti prevencijos principą. Iš tiesų abu principai minimi Direktyvos 2000/60/EB 11 konstatuojamojoje dalyje.
28      Pagal analogiją žr. 2022 m. liepos 7 d. Sprendimą PH (Regioninis draudimas auginti GMO) (C‑24/21, EU:C:2022:526, 49 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
29      2020 m. gegužės 28 d. Sprendimas ECO-WIND Construction (C‑727/17, EU:C:2020:393, 81 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
30      Sprendimo Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland rezoliucinės dalies 1 punktas.