62005CC0205_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įvadas
1. Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy
(Prancūzija, toliau – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas) Teisingumo Teismo prašo išaiškinti 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje(2), atsižvelgiant į EB 39 ir 42 straipsnius.
2. Šis klausimas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kilo nagrinėjant bylą tarp F. Nemec ir Caisse régionale d'assurance maladie du Nord-Est
(toliau – CRAM). CRAM nustatė, kad F. Nemec priklauso piniginės išmokos pagal Prancūzijos įstatymą dėl išmokų skyrimo buvusiems darbuotojams, patyrusiems asbesto poveikį. CRAM išmokas apskaičiavo pagal aplinkraščio reikalavimus, remdamasi F. Nemec paskutiniu darbo užmokesčiu, kurį jis gavo dirbdamas Prancūzijoje nuo 1993 m. iki 1994 metų. F. Nemec nuomone, apskaičiuojant išmoką, reikia remtis jo paskutiniu – daug didesniu – nuo 2003 m. iki 2004 m. Belgijoje gautu darbo užmokesčiu.
3. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar apskaičiuojant išmokos, į kurią jis turi teisę, dydį atsisakymas atsižvelgti į F. Nemec paskutinį Belgijoje gautą darbo užmokestį yra suderinamas su Reglamentu Nr. 1408/71 bei EB 39 ir paskesniuose straipsniuose įtvirtintu laisvo darbuotojų judėjimo principu.
II – Teisinis pagrindas
A – Bendrijos teisė
1. Pirminė teisė
4. EB 39 straipsnio 1 ir 2 dalys numato:
__Bendrijoje užtikrinama darbuotojų judėjimo laisvė
Tokia judėjimo laisvė reiškia, kad įdarbinimo, darbo užmokesčio ir kitų darbo ir užimtumo sąlygų atžvilgiu panaikinama bet kokia valstybių narių darbuotojų diskriminacija dėl pilietybės.“
5. EB 42 straipsnis nustato:
„Taryba, laikydamasi 251 straipsnyje nurodytos tvarkos, socialinės apsaugos srityje imasi priemonių, būtinų laisvam darbuotojų judėjimui užtikrinti; šiuo tikslu ji priima nuostatas, kaip migruojantiems darbuotojams ir jų išlaikytiniams užtikrinti:
a) pagal keleto valstybių įstatymų nustatomų visų prilyginamųjų laikotarpių sudėtį, kad jie įgytų ir išlaikytų teisę į socialines išmokas ir kad būtų galima apskaičiuoti tų išmokų dydį;
b) socialinių išmokų mokėjimą asmenims, gyvenantiems valstybių narių teritorijose.
Laikydamasi 251 straipsnyje nurodytos tvarkos, Taryba sprendžia vieningai.“
2. Reglamentas Nr. 1408/71
6. Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnis numato:
„ < … >
a) pagal darbo sutartį dirbantis asmuo arba savarankiškai dirbantis asmuo atitinkamai reiškia:
i) bet kurį asmenį, apdraustą privalomu arba neprivalomu nuolatiniu draudimu nuo vieno ar daugiau draudiminių įvykių, kuriuos apima pagal darbo sutartį dirbančių asmenų arba savarankiškai dirbančių asmenų socialinės apsaugos sistemos arba valstybės tarnautojų speciali sistema;
< … >
j) teisės aktai reiškia kiekvienos atskiros valstybės narės statutus, reglamentus ir kitas nuostatas bei visas kitas įgyvendinimo priemones, esamas ar būsimas‚ susijusias su socialinės apsaugos sritimis ir sistemomis, kurioms taikomos 4 straipsnio 1 ir 2 dalys, arba su tomis specialiomis, nesusijusiomis su įmokų mokėjimu, išmokomis, kurioms taikoma 4 straipsnio 2a dalis.
< … >
o) kompetentinga įstaiga reiškia:
i) įstaigą, kurioje atitinkamas asmuo yra apdraustas prašymo gauti išmoką pateikimo metu; arba
ii) įstaigą, kurioje atitinkamas asmuo turi arba turėtų teisę į išmokas, jeigu jis arba jo šeimos nariai gyventų valstybės narės teritorijoje, kurioje yra ši įstaiga, arba
< … >
t) išmokos ir pensijos reiškia visas išmokas ir pensijas, įskaitant visas jų dalis, išmokamas iš valstybinių fondų, periodiškus padidinimus ir priemokas pagal III skyriaus nuostatas, vienkartines išmokas, kurios gali būti išmokamos vietoj pensijų, ir mokėjimus, susijusius su įmokų kompensavimu;“
7. Reglamento 2 straipsnis „Asmenys, kuriems taikomas šis reglamentas“ numato:
„Šis reglamentas taikomas pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ar savarankiškai dirbantiems asmenims ar studentams, kuriems yra taikomi ar buvo taikomi vienos ar daugiau valstybių narių teisės aktai ir kurie yra vienos iš valstybių narių piliečiai arba asmenys be pilietybės ar pabėgėliai, gyvenantys kurios nors valstybės narės teritorijoje, bei jų šeimos nariams ir maitintojo netekusiems asmenims.“
8. Šio reglamento 4 straipsnio 1 dalis apibrėžia jo materialinę taikymo sritį:
„1) Šis reglamentas taikomas visiems teisės aktams, kurie apima šias socialinės apsaugos sritis:
< … >
c) senatvės išmokas,
< … >
e) išmokas dėl nelaimingų atsitikimų darbe ir profesinių ligų,
< … > “
9. Dėl taikytinų teisės aktų nustatymo reglamento 13 straipsnis numato:
„1. Laikantis 14c ir 14f straipsnių, asmenims, kuriems taikomas šis reglamentas, taikomi tik vienos valstybės narės teisės aktai. Tokie teisės aktai nustatomi remiantis šios antraštinės dalies nuostatomis.
2. Laikantis 14–17 straipsnių nuostatų:
a) vienos valstybės narės teritorijoje dirbančiam darbuotojui taikomi tos valstybės teisės aktai, net jeigu jis gyvena kitos valstybės narės teritorijoje arba įmonės, kurioje jis dirba, buveinė juridiškai įregistruota ar veiklos vieta arba jį nusamdęs asmuo yra kitos valstybės narės teritorijoje;
< … >
f) darbuotojui, kuriam nustoja būti taikomi valstybės narės teisės aktai, kol kitos valstybės narės teisės aktai bus pradėti jam taikyti pagal taisykles, numatytas ankstesnėse pastraipose arba pagal vieną iš išimčių ar specialių taisyklių, numatytų 14–17 straipsniuose, taikomi tos valstybės narės teisės aktai, kurios teritorijoje jis gyvena, atsižvelgiant į šių teisės aktų nuostatas.“
10. Reglamento 46 straipsnio „Išmokų skyrimas“ 2 dalis nustato:
„Jeigu valstybės narės teisės aktais nustatytos sąlygos teisei gauti išmokas įvykdomos tik taikant 45 straipsnį ir (arba) 40 straipsnio 3 dalį, tai galioja šios taisyklės:
a) kompetentinga įstaiga apskaičiuoja teorinį išmokos dydį, į kurį atitinkamas asmuo galėtų pretenduoti, jei visi draudimo ir (arba) gyvenimo laikotarpiai, iki draudiminio įvykio įgyti pagal valstybių narių teisės aktus, kurie buvo taikomi pagal darbo sutartį dirbančiam asmeniui arba savarankiškai dirbančiam asmeniui, atitinkamoje valstybėje išmokos skyrimo metu būtų laikomi įgytais pagal jos administruojamus teisės aktus. Jeigu pagal šiuos teisės aktus išmokos dydis nepriklauso nuo įgytų laikotarpių trukmės, toks dydis laikomas šiame punkte nurodytu teoriniu dydžiu.“
11. Reglamento 47 straipsnio „Papildomos išmokų skaičiavimo nuostatos“ 1 dalis, be kita ko, numato:
„Apskaičiuojant 46 straipsnio 2 dalyje nurodytus teorinį ir proporcinį dydžius taikomos šios taisyklės:
< … >
g) jeigu pagal valstybės narės teisės aktus išmokos apskaičiuojamos remiantis įmokų vidurkiu, kompetentinga įstaiga šį vidurkį nustato tik pagal minėtosios valstybės teisės aktus įgytiems laikotarpiams.“
12. Reglamento 57 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Jeigu susirgęs profesine liga asmuo pagal dviejų ar daugiau valstybių narių teisės aktus dirbo darbą, galėjusį sukelti tą ligą, išmokos, į kurias jis arba jo išlaikytiniai gali pretenduoti, skiriamos tiktai pagal tų paskutinių valstybių teisės aktus, kurių sąlygos yra įvykdytos, kur reikia, atsižvelgiant į 2–5 dalių nuostatas.“
13. Reglamento 58 straipsnio „Piniginių išmokų apskaičiavimas“ 1 dalis nustato:
„Valstybės narės, pagal kurios teisės aktus išmokos pinigais apskaičiuojamos remiantis uždarbio vidurkiu, kompetentinga įstaiga tokį uždarbio vidurkį nustato tik pagal patvirtintas pajamas, kurios buvo mokamos laikotarpiais pagal minėtus teisės aktus.“
14. Taip pat ir reglamento 68 straipsnio „Išmokų apskaičiavimas“ 1 dalis nurodo:
„Valstybės narės, kurios teisės aktai nustato, kad išmokos apskaičiuojamos remiantis ankstesnės algos ar darbo užmokesčio dydžiu, kompetentinga įstaiga atsižvelgia tiktai į algą ar darbo užmokestį, kurį atitinkamas asmuo gavo dirbdamas paskutinį darbą tos valstybės teritorijoje. Tačiau, jeigu atitinkamas asmuo paskutinėje darbo vietoje dirbo trumpiau nei keturias savaites, išmokos apskaičiuojamos remiantis įprastine alga ar darbo užmokesčiu, bedarbio buvimo ar gyvenamojoje vietoje atitinkančiu algą ar darbo užmokestį lygiaverčiame ar panašiame darbe jo paskutinėje darbo vietoje kitos valstybės narės teritorijoje.“
3. Reglamentas Nr. 574/72
15. 1972 m. kovo 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 574/72, nustatančio Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, įgyvendinimo tvarką(3), 15 straipsnis numato bendrąsias (draudimo ir gyvenimo) laikotarpių, nurodytų Reglamento Nr. 1408/71 18 straipsnio 1 dalyje, 38 straipsnyje, 45 straipsnio 1–3 dalyse, 64 straipsnyje bei 67 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatytais atvejais, sumavimo taisykles.
4. Reglamentas Nr. 883/2004
16. 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo(4) 87 straipsnio 1 dalis numato:
„Pagal šį reglamentą neįgyjama jokių teisių iki jo įsigaliojimo.“
17. Pagal reglamento 90 straipsnio 1 dalį:
„Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 nuo šio reglamento taikymo dienos panaikinamas.“
18. Galiausiai reglamento 91 straipsnis nurodo:
„Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje .
Jis taikomas nuo įgyvendinimo reglamento įsigaliojimo dienos.
< ... > “
B – Nacionalinė teisė
19. 1998 m. gruodžio 23 d. Įstatymas Nr. 98‑1194 dėl socialinės apsaugos finansavimo 1999 metais(5) nustatė specialią tvarką dėl asbesto poveikį darbo metu patyrusių darbuotojų darbinės veiklos nutraukimo anksčiau laiko. Šiai bylai taikomos įstatymo redakcijos(6) 41 straipsnis numato pinigines išmokas (buvusiems) darbuotojams, jeigu jie:
– laikotarpiu, per kurį buvo apdorojamas asbestas, dirbo įmonėje, užsiimančioje asbesto apdorojimu ir įrašytoje į ministerijos patvirtintą sąrašą,
– yra sulaukę nustatyto 50 metų amžiaus ir
– nebevykdo jokios profesinės veiklos.
20. Teisė gauti išmoką atsiranda sulaukus 50 metų amžiaus, kai nustatoma ir pripažįstama dėl asbesto poveikio atsiradusi profesinė liga, įrašyta į ministerijos patvirtintą sąrašą.
21. Piniginės išmokos dydis apskaičiuojamas atsižvelgiant į pagal darbo sutartį dirbančio asmens paskutiniųjų 12 mėnesių bruto darbo užmokesčio bendrą sumą. 1999 m. kovo 29 d. Įgyvendinimo dekretas Nr. 99‑247 dėl anksčiau laiko nutrauktos darbinės veiklos piniginės išmokos asbesto poveikį patyrusiems darbuotojams skyrimo(7) patikslina apskaičiavimo metodą(8) .
22. Piniginės išmokos mokamos iki gavėjas įvykdo visas sąlygas, reikalingas gauti senatvės pensiją. Šių išmokų finansavimui buvo įsteigtas fondas, kurio lėšas sudaro procentais nustatyta pajamų iš vartojimo mokesčių dalis bei nelaimingų atsitikimų darbe ir profesinių ligų socialinio draudimo dalis. Fondo lėšų dalys kiekvienais metais nustatomos įstatymu dėl socialinės apsaugos finansavimo.
23. 1999 m. birželio 9 d. Aplinkraštis Nr. DSS/4B/99/332(9) dėl Įstatymo ir Įgyvendinimo dekreto nuostatų įgyvendinimo nustato piniginių išmokų skyrimo, apskaičiavimo ir mokėjimo iš regioninių sveikatos draudimo fondų taisykles. Dėl išmokos dydžio apskaičiavimo už darbo laikotarpius užsienyje aplinkraštis numato, kad skaičiuojant pinigines išmokas į užsienyje gautą darbo užmokestį atsižvelgiama tik tuo atveju, jeigu nuo jo buvo mokamos įmokos pagal Prancūzijos socialinio draudimo sistemą. Kitais atvejais skaičiuojant išmokas reikia atsižvelgti į paskutinį Prancūzijoje gautą darbo užmokestį.
24. Galiausiai šios išmokos negali būti mokamos kartu su kitomis išmokomis, o ypač su ligos, senatvės, invalidumo, paankstinto išėjimo į pensiją išmokomis arba su darbinės veiklos nutraukimu susijusiomis išmokomis.
III – Faktinės bylos aplinkybės, prejudicinis klausimas ir procesas Teisingumo Teisme
25. 1954 m. gimęs F. Nemec yra Prancūzijos pilietis ir gyvena Prancūzijoje. Versdamasis savo profesine veikla, jis keletą metų dirbo Prancūzijos įmonėje, kurioje patyrė asbesto poveikį. 1995 m. jam buvo nustatyta ir pripažinta asbesto sukelta profesinė liga.
26. Po to, kai 1994 m. asbesto apdorojimu užsiimanti įmonė buvo uždaryta, F. Nemec įsidarbino Belgijos įmonėje, įsteigtoje už dešimt kilometrų nuo jo gyvenamosios vietos Prancūzijoje. Čia jis dirba ir šiuo metu. Per visą savo darbo Belgijoje laikotarpį F. Nemec gyveno Prancūzijoje bei mokėjo joje mokesčius.
27. 2004 m. kovo mėn. F. Nemec pateikė CRAM prašymą paskirti išmoką darbuotojams, dirbantiems su asbestu, Įstatymo Nr. 98‑1194 41 straipsnio pagrindu. 2004 m. gegužės 13 d. raštu CRAM nustatė F. Nemec skiriamos išmokos dydį pagal taikytinus teisės aktus. Vadovaujantis Aplinkraščio Nr. DSS/4B/99/332 reikalavimais, nustatant išmokos dydį buvo atsižvelgta tik į darbo užmokestį, kurį F. Nemec gavo dirbdamas Prancūzijoje iki 1994 metų.
28. F. Nemec taikinimo komitete apskundė atsisakymą atsižvelgti į jo Belgijoje gautą darbo užmokestį, tačiau šis skundas buvo atmestas. Motyvuodamas tokį 2004 m. rugsėjo 7 d. priimtą sprendimą komitetas taip pat rėmėsi aplinkraščio nuostatomis.
29. Atsižvelgęs į tai, F. Nemec pareiškė ieškinį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme. Jo tvirtinimu, CRAM neatsižvelgė į vienodo požiūrio principą, įtvirtintą Reglamente Nr. 1408/71 ir dabar nustatytą Reglamente Nr. 883/2004, ir dėl to pažeidė jo, kaip darbuotojo, teisę laisvai judėti.
30. Nagrinėdamas šią bylą, 2005 m. balandžio 14 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2005 m. gegužės 11 d., Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy
nusprendė pateikti Europos Bendrijų Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar CRAM F. Nemec atžvilgiu priimtas ginčijamas sprendimas, kuriuo, apskaičiuojant darbuotojų, dirbančių su asbestu, išmoką, kuri jam buvo paskirta pagal 1998 m. gruodžio 23 d. Įstatymo Nr. 98‑1194 41 straipsnį, atsisakoma atsižvelgti į suinteresuotojo asmens Belgijoje gautą darbo užmokestį, nes atsižvelgiant į 1999 m. kovo 29 d. Dekreto dėl Įstatymo Nr. 99‑247 taikymo 2 straipsnį ir 1999 m. birželio 9 d. Aplinkraštį Nr. DSS/4B/99 nuo šio darbo užmokesčio nebuvo mokamos socialinės apsaugos įmokos pagal Prancūzijos socialinės apsaugos kodekso L 242‑1 straipsnį, sudaro kliūtį EB 39 straipsnyje nustatytam laisvam judėjimui, pažeidžia Reglamentą (EB) Nr. 883/2004 arba Reglamento (EEB) Nr. 574/72 15 straipsnį?“
31. Proceso Teisingumo Teisme metu savo pastabas raštu ir žodžiu pateikė F. Nemec, CRAM, Prancūzijos vyriausybė ir Komisija. Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės vyriausybė savo pastabas žodžiu pateikė posėdyje.
IV – Teisinis vertinimas
A – Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo
32. Prancūzijos vyriausybė tvirtina, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra nepriimtinas.
33. Jos teigimu, per trumpai išdėstytos faktinės aplinkybės. Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimo neaišku, ar F. Nemec asbesto poveikį patyrė vykdydamas profesinę veiklą Prancūzijoje, ar kitose valstybėse. Todėl prejudicinis klausimas yra faktiškai nepagrįstas. Be to, prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodytos taikytinos nacionalinės teisės nuostatos yra neaiškios ir dviprasmiškos.
34. Taip pat Prancūzijos vyriausybė tvirtina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodė priežasčių, dėl kurių jis turėjo kreiptis dėl tam tikrų Bendrijos teisės nuostatų išaiškinimo. Galiausiai teismas nenustatė ryšio tarp Bendrijos ir nacionalinės teisės nuostatų.
35. Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, siekiant, kad nacionaliniam teismui būtų pateiktas naudingas Bendrijos teisės išaiškinimas, reikalaujama, kad jis apibrėžtų pateikiamo klausimo faktines aplinkybes ir pagrindines teisines nuostatas(10) . Toks apibrėžimas
valstybių narių vyriausybėms bei kitiems proceso dalyviams, kuriems tik pateikiamas prašymas priimti prejudicinį sprendimą(11), taip pat turi suteikti galimybę pateikti pastabas pagal Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnį(12) . Be to, siekiant pateikti nacionaliniam teismui naudingą Bendrijos teisės išaiškinimą, būtina taip pat nurodyti priežastis, kodėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl Bendrijos teisės nuostatų, su kuriomis susiję nacionalinio teismo klausimai(13) .
36. Prancūzijos vyriausybė yra teisi tvirtindama, kad nacionalinio teismo prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra ypač trumpas ir beveik balansuoja ties nepriimtinumo riba. Vis dėlto prašyme pakanka būtinos informacijos.
37. Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad F. Nemec dirbo Prancūzijoje ir Belgijoje, kad jis dėl darbo su asbestu turėjo teisę gauti piniginę išmoką ir kad ši išmoka buvo apskaičiuota neatsižvelgus į Belgijoje gautą darbo užmokestį. Klausimas, ar F. Nemec patyrė asbesto poveikį vykdydamas profesinę veiklą Prancūzijoje, ar kitose valstybėse, nėra svarbus, nes kaip matyti iš
prašymo priimti prejudicinį sprendimą, buvo įvykdytos sąlygos, reikalingos gauti pinigines išmokas buvusiems darbuotojams, patyrusiems asbesto poveikį, ir buvo keliamas klausimas tik dėl išmokų dydžio apskaičiavimo.
38. Motyvuodamas prašymą priimti prejudicinį sprendimą ir prejudicinį klausimą, šį prašymą pateikęs teismas remiasi 1999 m. birželio 9 d. Aplinkraščiu Nr. DSS/4B/99/332(14), kuris nustato metodą, reikalingą F. Nemec teisėms į išmokas apskaičiuoti. Taip pat teismas atsižvelgia į įstatymus, nustatančius teisę į išmokas(15), ir Įgyvendinimo dekretą(16) .
39. Galiausiai iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą išplaukia, kad CRAM atliktų apskaičiavimų atžvilgiu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių ne tik dėl aplinkraščio nuostatų suderinamumo su Bendrijos pirminės ir antrinės teisės nuostatomis. Teismas taip pat nurodo, kad atsižvelgiant į vienodo požiūrio į darbuotojus Europos Sąjungoje principą, jam kyla abejonių dėl Bendrijos teisės nuostatų, kuriomis jis remiasi, taikymo ir išaiškinimo.
40. Taigi faktiniu ir teisiniu požiūriu Teisingumo Teismas turi pakankamai informacijos, leidžiančios jam naudingai atsakyti į prejudicinį klausimą. Todėl prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra priimtinas.
B – Dėl prejudicinio klausimo
41. Pirmiausia reikia pažymėti, kad, atsakant į prejudicinį klausimą,
2004 m. balandžio 29 d. Reglamentas Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo neturi įtakos. Tai išplaukia iš jo 87 straipsnio 1 dalies ir 91 straipsnio(17), pagal kuriuos reglamentas taikomas tik nuo įgyvendinimo reglamento – kuris vis dar nebuvo priimtas – įsigaliojimo ir iki jo įsigaliojimo neįgyjama jokių teisių.
42. Pagal Reglamento Nr. 883/2004 90 straipsnio 1 dalį įsigaliojęs reglamentas pakeičia Reglamentą Nr. 1408/71(18) . Todėl prejudicinį klausimą reikia suprasti taip: iš esmės klausiama, ar Reglamentas Nr. 1408/71 draudžia tokį sprendimą, kokį priėmė CRAM.
43. Pagrindinės bylos situacija patenka į Reglamento Nr. 1408/71 taikymo asmenų atžvilgiu sritį. F. Nemec buvo darbuotojas Prancūzijoje reglamento 2 straipsnio 1 dalies ir 1 straipsnio a punkto i papunkčio(19) prasme ir pagal turimą informaciją šiuo metu dirba Belgijoje.
44. Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką materialinės Reglamento Nr. 1408/71 nuostatos taikomos tuo atveju, kai išmoka gavėjams suteikiama, neatsižvelgiant į individualų ir diskrecinį asmeninių poreikių vertinimą, remiantis teisės aktais apibrėžta situacija, ir kai ji yra susijusi su viena iš Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalyje(20) aiškiai išvardytų sričių(21) .
45. Piniginės išmokos suteikiamos buvusiems darbuotojams, patyrusiems asbesto poveikį, atsižvelgiant į sąlygas, kurios nustatytos teisės aktuose(22) ir kurios nereikalauja individualaus asmeninių poreikių vertinimo(23) .
46. Prie Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalyje nurodytų išmokų rūšių priskiriamos senatvės išmokos (c punktas) bei išmokos dėl nelaimingų atsitikimų darbe ir profesinių ligų (e punktas)(24) .
47. Visų pirma ginčijamą išmoką būtų galima nagrinėti kaip senatvės išmoką, nes profesinės veiklos nutraukimas yra piniginių išmokų gavimo sąlyga, ir jos turi būti mokamos taip užpildant spragą iki atsiranda teisė gauti senatvės išmoką iš pensijų kasų. Remiantis Prancūzijos vyriausybės pateikta informacija, ginčijama išmoka leistų atsižvelgti į sutrumpėjusią buvusių darbuotojų, dirbusių su asbestu, gyvenimo trukmę.
48. Vis dėlto iš tikrųjų šioje byloje kalbama ne apie su ankstyvu išėjimu į pensiją dėl amžiaus susijusią išmoką, bet apie profesinių ligų išmokas. Iš tikrųjų sutrumpėjusi gyvenimo trukmė atsiranda dėl padidėjusios rizikos susirgti profesine liga dėl darbo su asbestu. Kaip nurodė, be kita ko(25), Prancūzijos vyriausybė, tikrasis ginčijamos išmokos tikslas – ne suteikti galimybę suinteresuotiesiems asmenims išeiti į pensiją anksčiau laiko, bet užkirsti kelią asbesto sukeliamų profesinių ligų atsiradimui arba paūmėjimui, taip pat sustabdyti šios ligos vystymąsi. Siekiant šio tikslo prisideda profesinės veiklos nutraukimas anksčiau laiko, nes dėl to išnyksta sunkumai, susiję su profesine veikla.
49. Be to, nagrinėjama išmoka skiriama, jeigu buvo patirtas asbesto poveikis vykdant profesinę veiklą, ir ji daugiausia finansuojama iš socialinės apsaugos fondo „Nelaimingi atsitikimai darbe ir profesinės ligos“. Todėl pagal reglamento 4 straipsnio 1 dalies e punktą „Išmokos dėl profesinių ligų“ ginčijama išmoka patenka į materialinę Reglamento Nr. 1408/71 taikymo sritį.
50. Nustatant taikytinus nacionalinės teisės aktus pagal Reglamento Nr. 1408/71 13 ir paskesnius straipsnius, reikia pripažinti tai, kas pateikta toliau.
51. Aišku, kad F. Nemec pateikė prašymą dėl išmokų, priklausančių jam pagal įstatymą dėl piniginių išmokų skyrimo buvusiems darbuotojams, dirbusiems su asbestu, apskaičiavimo. Tačiau atsižvelgiant į jo paties pateiktą informaciją, iki šiol jis šių išmokų nereikalavo dėl pajamų skirtumo, kuris, atsižvelgiant į CRAM atliktus išmokų apskaičiavimus, susidarytų nutraukus profesinę veiklą, ir toliau dirbo Belgijoje.
52. Todėl remiantis Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 1 dalimi ir 2 dalies a punktu(26), šiuo metu F. Nemec taikytini Belgijos teisės aktai. Taigi už piniginių išmokų dėl profesinių ligų skyrimą faktiškai būtų atsakinga Belgija. Vadinasi, pagal Reglamento Nr. 1408/71 58 straipsnio 1 dalį(27) apskaičiuojant pinigines išmokas reikėtų atsižvelgti vien tik į F. Nemec paskutinį Belgijoje gautą darbo užmokestį.
53. Tačiau profesinės veiklos nutraukimas yra viena iš sąlygų gauti ginčijamas Prancūzijos pinigines išmokas darbuotojams, patyrusiems asbesto poveikį. Todėl, siekiant įvertinti F. Nemec teisę gauti išmoką, reikia remtis hipotetine prielaida, kad F. Nemec jau nutraukė savo veiklą Belgijoje ir tik Prancūzijoje gauna piniginę išmoką. Kadangi F. Nemec gyvenamoji vieta yra Prancūzijoje, pagal Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 1 dalį ir 2 dalies f punktą(28) jam taikytini Prancūzijos teisės aktai.
54. Todėl Reglamento Nr. 1408/71 58 straipsnio 1 dalis(29), atrodo, iš tikrųjų reiškia, kad piniginės išmokos buvusiems darbuotojams, patyrusiems asbesto poveikį, turi būti apskaičiuojamos atsižvelgiant tik į paskutinį darbo užmokestį, kurį F. Nemec gavo Prancūzijoje. Dėl anksčiau galiojusios analogiškos nuostatos Teisingumo Teismas sprendime Pennartz
jau konstatavo, kad Reglamento Nr. 1408/71 58 straipsnis neapsiriboja vien taikytinų teisės aktų nustatymu – konkrečiai tai yra nustatyta jau Reglamento Nr. 1408/71 13 ir paskesniuose straipsniuose(30), – bet šia nuostata siekiama nustatyti darbo užmokestį, kuriuo remiantis apskaičiuojamos piniginės išmokos(31) . Taigi apskaičiavimo pagrindu laikomas tik darbo užmokestis, kuris ataskaitiniu laikotarpiu buvo gautas kompetentingos valstybės narės teritorijoje(32) .
55. Todėl iš pirmo žvilgsnio CRAM apskaičiavimai atitinka Reglamento Nr. 1408/71 reikalavimus, kaip tvirtina ir CRAM, Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės vyriausybės.
56. Pirmiau minėtą išvadą, atrodo, taip pat patvirtina nauja Teisingumo Teismo praktika panašiose bylose Lafuente Nieto, Naranjo Arjona ir Grajera Rodríguez (33) . Šiose trijose bylose Teisingumo Teismas nusprendė, kad, apskaičiuojant darbuotojų migrantų senatvės ir invalidumo pensijas kilmės valstybėje pagal paskutinį toje valstybėje gautą darbo užmokestį – o ne pagal paskutinį valstybėje narėje, kurioje šie asmenys dirbo vėliausiai, gautą darbo užmokestį, – darbuotojams migrantams nesudaromos nepalankesnės sąlygos, palyginti su darbuotojais, vykdančiais veiklą kilmės valstybėje, jeigu numatyta sąlyga atnaujinti ankstesnį darbo užmokestį pagal gaunamų pajamų lygį(34) .
57. Vis dėlto minėtose bylose, kitaip nei šioje byloje, suinteresuotieji asmenys, be teisės gauti pensiją iš kilmės valstybės, dar turėjo teisę gauti pensiją iš paskutinės darbovietės valstybės narės(35) . Taigi į paskutinį darbuotojų migrantų darbą buvo atsižvelgta nustatant realią teisę gauti pensijų išmokas.
58. Be to, reikia atkreipti dėmesį į tai, kad, kadangi egzistuoja daug galimybių, galinčių atsirasti per ilgą laikotarpį, faktiškai neįmanoma hipotetiškai numatyti paskutinio Prancūzijos darbo užmokesčio nesavivaliaujant. Tuo atveju, jeigu F. Nemec būtų pasilikęs Prancūzijoje, tikėtinų įvykių seka prasidėtų būtent laikinu nedarbingumu ir baigtųsi paskutiniu, daug didesniu darbo užmokesčiu kitame sektoriuje.
59. Šiuo požiūriu Komisija teisingai pažymi, kad Reglamento Nr. 1408/71 58 straipsnio 1 dalies taikymas, atsižvelgiant į pirmiau minėtą Teisingumo Teismo praktiką, nesuderinamas su EB 39 ir paskesniuose straipsniuose nurodytais tikslais.
60. Be to, kaip Teisingumo Teismas ne kartą buvo nusprendęs, EB 39 ir paskesnių straipsnių tikslas nebūtų pasiektas, jeigu darbuotojai, pasinaudoję savo teisėmis laisvai judėti, prarastų socialinės apsaugos lengvatas, užtikrintas jiems valstybės narės teisės aktais(36) . Todėl EB 39 ir paskesni straipsniai draudžia nevienodą požiūrį į valstybės narės piliečius, pasinaudojusius
savo teise į laisvą darbuotojų judėjimą, ir į šia teise nepasinaudojusius tos pačios valstybės narės piliečius(37) .
61. Jeigu, uždarius ankstesnę darbovietę, asbestą apdorojančią Prancūzijos įmonę, F. Nemec naujos darbo vietos būtų ieškojęs tik nacionalinėje darbo rinkoje ir iš naujo būtų pradėjęs savo profesinę veiklą, kuria šiuo metu ir užsiima Belgijoje, apskaičiuojant teises į išmokas reikėtų atsižvelgti į jo dabartinį darbo užmokestį. Taigi dėl to, kad F. Nemec pasinaudojo teise laisvai judėti, jis prarado socialines apsaugos lengvatas, kurias jam užtikrina Prancūzijos teisės aktai. Todėl naudojimasis teise laisvai judėti tapo mažiau patrauklus.
62. Todėl, Komisijos manymu, būtina tiesiogiai taikyti EB 39 ir paskesnius straipsnius arba bent jau Reglamento Nr. 1408/71 58 straipsnį aiškinti atsižvelgiant į EB 39 ir paskesnių straipsnių prasmę ir tikslą.
63. Iki šiol Teisingumo Teismas EB 39 ir paskesniais straipsniais tiesiogiai rėmėsi dviem atvejais. Pirmasis, kai – skirtingai nei šioje byloje(38) – Reglamentas Nr. 1408/71 nebuvo taikomas(39), ir antrasis, kai šis reglamentas, nors ir buvo taikomas, jo nuostatos nereglamentavo konkrečių bylos aplinkybių(40) .
64. Be to, EB 39 ir paskesni straipsniai taip pat būtų taikomi tiesiogiai, jeigu, pažeidus šiuos straipsnius, Reglamento Nr. 1408/71 58 straipsnio 1 dalis taptų negaliojanti(41) . Tačiau toks požiūris būtų galimas tik tuo atveju, jeigu nebūtų įmanomas EB 39 ir paskesnius straipsnius atitinkantis Reglamento Nr. 1408/71 aiškinimas. Kai yra galimi keli Bendrijos teisės nuostatos aiškinimo variantai, pirmenybė turi būti teikiama tam variantui, kuris užtikrintų jos veiksmingumą(42) .
65. Nusistovėjusioje Teisingumo Teismo praktikoje pabrėžiama, kad Reglamentas Nr. 1408/71 turi būti aiškinamas atsižvelgiant į EB 39 ir paskesnių straipsnių tikslus(43) . Panašiose bylose Teisingumo Teismas analogiškas nuostatas aiškino būtent atsižvelgdamas į EB 39 ir paskesnių straipsnių tikslus.
66. Sprendime Fellinger
dėl bedarbio išmokų pagal Reglamento Nr. 1408/71 68 straipsnį Teisingumo Teismas konstatavo, kad dėl šioje nuostatoje įtvirtinto taisyklės ir išimties santykio pasienio darbuotojai patenka į nepalankią situaciją, kurioje išimtis yra taisyklė(44) . Todėl Teisingumo Teismas nusprendė, kad, atsižvelgiant į dabartinį EB 42 straipsnį, nuostata turi būti aiškinama taip, jog apskaičiuojant išmokas būtų atsižvelgiama į paskutinį darbo užmokestį(45) .
67. Byloje Reichling
buvo pateiktas klausimas, ar invalidumo pensija, kuri darbuotojo migranto kilmės valstybėje turi būti apskaičiuojama pagal paskutinį nacionalinį darbo užmokestį, negaunant nacionalinio darbo užmokesčio, galėjo būti nustatyta remiantis nacionaliniu minimaliu darbo užmokesčiu(46) . Šiuo atveju Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad darbuotojų teisė laisvai judėti būtų pažeista, jeigu paskutinis užsienio valstybėje gautas darbo užmokestis nebūtų laikomas tinkamu pagrindu apskaičiuojant pensiją(47) . Todėl Reglamento Nr. 1408/71 46 straipsnio 2 dalies a punktą Teisingumo Teismas aiškino taip, kad darbuotojo migranto atveju paskutinis kitoje valstybėje narėje gautas darbo užmokestis turėtų būti laikomas apskaičiavimų pagrindu(48) .
68. Tokiomis aplinkybėmis aišku, jog tokiu atveju kaip šis Reglamentą Nr. 1408/71 reikia taikyti atsižvelgiant į EB 39 ir paskesnius straipsnius taip, kad ir šioje byloje būtų atsižvelgiama į darbuotojo migranto F. Nemec paskutinį Belgijoje gautą darbo užmokestį.
69. Vis dėlto pagal Reglamento Nr. 1408/71 58 straipsnio 1 dalies formuluotę apskaičiavimo pagrindu laikomas darbo užmokestis, gautas nagrinėjamu momentu kompetentingos valstybės narės teritorijoje. Tą Teisingumo Teismas patvirtino savo sprendime Pennartz (49) . Kaip teisingai pastebi CRAM, Prancūzijos vyriausybė ir Jungtinė Karalystė, aiški nuostatos formuluotė nustato teleologinio aiškinimo ribas.
70. Todėl Reglamentą Nr. 14008/71 mutatis mutandis
reikia taikyti atsižvelgiant į EB 39 ir paskesnius straipsnius tik taip, kad Reglamento Nr. 1408/71 58 straipsnio 1 dalies nuostatos nedaro įtakos tokioms aplinkybėms, kokios nagrinėjamos šioje byloje(50) . Šios bylos aplinkybės daugeliu atžvilgiu pasirodo esančios netipinės. Pagal Reglamento Nr. 1408/71 58 straipsnio 1 dalį paprastai yra svarbus paskutinis darbo užmokestis.
– Jeigu dėl profesinės ligos F. Nemec būtų šiuo metu iš dalies arba visiškai nedarbingas, pagal Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 1 dalį ir 2 dalies a punktą teisės aktų taikymas būtų priskirtinas Belgijos kompetencijai(51), o pagal 58 straipsnio 1 dalį apskaičiuojant išmokas reikėtų atsižvelgti tik į paskutinį Belgijoje gautą darbo užmokestį.
– Jeigu F. Nemec būtų rizikavęs patirti panašų asbesto poveikį keliose valstybėse narėse ir jeigu dėl nuo asbesto poveikio kilusios profesinės ligos šiuo metu reikėtų skirti išmokas pagal Reglamento Nr. 1408/71 52 ir paskesnius straipsnius, pagal Reglamento Nr. 1408/71 57 straipsnį, nagrinėjamą kartu su šio reglamento 13 straipsnio 1 dalimi ir 2 dalies a punktu bei 58 straipsnio 1 dalimi(52), apskaičiuojant išmokas vėlgi reikėtų remtis vien paskutiniu Belgijoje gautu darbo užmokesčiu.
– Jeigu dėl profesinės ligos F. Nemec būtų tapęs nedarbingas jau 1994 m. arba 1995 m., vėlgi reikėtų atsižvelgti į jo paskutinį darbo užmokestį, o būtent tą, kurį jis gavo paskutinėje darbovietėje, asbesto apdorojimu užsiimančioje Prancūzijos įmonėje.
– Jeigu F. Nemec savo profesinę veiklą būtų tęsęs Prancūzijoje, dirbdamas kitokį darbą arba net tapęs bedarbiu, ir šiuo atveju reikėtų atsižvelgti į jo paskutinį darbo užmokestį, o būtent tą, kurį jis gavo paskutinėje darbovietėje, Prancūzijos įmonėje.
71. Taigi taikant Reglamento Nr. 1408/71 58 straipsnio 1 dalį paprastai EB 39 ir paskesnių straipsnių prasme pasiekiama naudingų ir tikslus atitinkančių rezultatų, t. y. išmoka susiejama su paskutiniu darbo užmokesčiu. Tokią išvadą Teisingumo Teismas taip pat padarė sprendime Pennartz (53) .
72. Tik dėl specifinių Prancūzijos įstatymo nuostatų šioje byloje kyla netipinės aplinkybės, kurių Reglamentas Nr. 1408/71 negali reglamentuoti taip, kad jos atitiktų EB 39 ir paskesnių straipsnių bei paties reglamento tikslus. Šios neįprastos situacijos priežastis – Prancūzijos įstatymo savita teisių įgijimo sąlygų struktūra:
– Minimalus 50 metų amžius(54) reiškia, kad F. Nemec galėjo pareikšti savo reikalavimus, tik praėjus beveik dešimčiai metų nuo profesinės ligos nustatymo. Įprastu atveju, atvirkščiai, teisės atsiranda jau nustačius profesinę ligą arba kai ligos padariniai tampa akivaizdūs.
– Teisių įgijimo sąlyga yra bet kokios profesinės veiklos nutraukimas(55) . Įprastu atveju, atvirkščiai, darbuotojas, būdamas tik iš dalies darbingas, gali ir toliau tęsti savo darbinę veiklą atsižvelgdamas į savo galimybes ir, be kita ko, gauti atitinkamai pakoreguotas pajamas.
– Gavėjas neturi teisės gauti jokių kitų išmokų(56) . Įprastu atveju kartu su išmokomis dėl profesinių ligų gali būti gaunamos dar ir kitos išmokos. Šiuo atžvilgiu šios bylos aplinkybės skiriasi nuo bylų Lafuente Nieto, Naranjo Arjona ir Grajera Rodríguez,
kuriose buvo gaunamos dar ir kitos išmokos(57) .
73. Taigi, nors ir neturi kilti abejonių dėl Reglamento Nr. 1408/71 58 straipsnio 1 dalies galiojimo, teleologinio aiškinimo atveju ši nuostata neapima nagrinėjamų netipinių bylos aplinkybių, todėl EB 39 ir paskesni straipsniai turėtų būti taikomi tiesiogiai.
74. Kaip jau nustatyta pirmiau, Prancūzijos vyriausybės aplinkraštis dėl išmokų apskaičiavimo asbesto poveikį patyrusiems darbuotojams lemia nevienodą požiūrį į darbuotojus, neįgyvendinusius savo teisių į laisvą darbuotojų judėjimą, ir darbuotojus, įgyvendinusius tokias teises(58) .
75. Nei CRAM, nei Prancūzijos vyriausybė nepateikė jokių šį nevienodą požiūrį į darbuotojus, viršijantį Reglamento Nr. 1408/71 58 straipsnio 1 dalyje nustatytus reikalavimus, pateisinančių argumentų. Be to, byloje taip pat nėra jokių dokumentų, galinčių objektyviai pateisinti nevienodą požiūrį į darbuotojus.
76. Visų pirma aplinkybė, kad paskutinis Belgijoje gautas darbo užmokestis galėjo būti mažesnis už ankstesnį Prancūzijoje gautą paskutinį darbo užmokestį, negali būti laikoma pateisinančia. Kaip Teisingumo Teismas jau yra konstatavęs, aplinkybė, kad kiti darbuotojai migrantai, kurių situacija yra kitokia, gali atsidurti privilegijuotoje padėtyje dėl diskriminacinių nacionalinės teisės nuostatų, negali nei panaikinti, nei kompensuoti neigiamo nevienodo požiūrio į darbuotojus(59) .
77. Be to, paprastai didžiausias darbo užmokestis būna paskutinis. Įprastai galima remtis tuo, kad paskutinis, faktinis darbo užmokestis yra pagrindas apskaičiuoti išmokas dėl ligų. Tačiau jeigu darbuotojas sutinka vykdyti mažiau apmokamą darbą užsienyje, jis turi priežastį nerimauti dėl galimų nuostolių, susijusių taip pat su jo sveikatos draudimu.
78. Taigi reikia pažymėti, kad EB 39 ir paskesni straipsniai tokiomis aplinkybėmis, kaip antai pagrindinės bylos, draudžia taikyti valstybės narės nuostatas, pagal kurias apskaičiuojant buvusių darbuotojų, dirbusių su asbestu, pinigines išmokas reikia atsižvelgti į darbuotojo migranto paskutinį kilmės valstybėje narėje gautą darbo užmokestį, o ne į jo paskutinį darbo užmokestį.
79. Tam negalima prieštarauti, argumentuojant tuo, jog, kaip nurodo Jungtinė Karalystė, iš EB 39 ir paskesnių straipsnių ne tik tiesiogiai neišplaukia apskaičiavimo metodas, ir todėl Taryba privalo priimti techninio koordinavimo taisyklę. Viena vertus, klausimas kyla tik dėl būtent Prancūzijos teisės aktuose nustatyto apskaičiavimo metodo bei jo suderinamumo su EB 39 ir paskesnių straipsnių nuostatomis. Kita vertus, jau Reglamento Nr. 1408/71 nuostatos, pavyzdžiui, 47 straipsnio 1 dalies g punktas, 58 straipsnio 1 dalis ir 68 straipsnio 1 dalis, nustato Tarybos sprendimus dėl tokių apskaičiavimo metodų. Šiuose sprendimuose kalbama apie konkrečius EB 39 ir paskesniuose straipsniuose nustatytus tikslus, kurie turi būti taikomi ir netipiniais atvejais. Be to, šioje byloje nagrinėjamą apskaičiavimo metodą Prancūzija turi teisę pakeisti visiškai kitu.
80. Žinoma, darbo užmokesčio dydis ir pragyvenimo išlaidos valstybėse narėse gali labai skirtis. Tačiau, apsiribojus netipine išimtine situacija, nereikia tikėtis, jog atsiras pernelyg didelė našta socialinėms apsaugos sistemoms. Vis dėlto, jeigu išimties tvarka EB 39 ir paskesni straipsniai tiesiogiai taikomi netipinėms aplinkybėms, atrodo tinkama atsižvelgti į Reglamento Nr. 1408/71 58 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą taisyklę, pagal kurią reikia atsižvelgti į kompetentingoje valstybėje narėje gautą darbo užmokestį. Todėl, esant tokioms netipinėms aplinkybėms, prireikus turėtų būti įmanoma pakoreguoti darbo užmokestį pagal gyvenamosios vietos darbo užmokesčio lygį.
81. Vadinasi, apskaičiavimo pagrindu reikia laikyti paskutinį Belgijoje gautą darbo užmokestį, kuris, labai skiriantis pajamų lygiui ir pragyvenimo išlaidoms, gali būti koreguojamas pagal gyvenamosios vietos (Prancūzijos) darbo užmokesčio lygį.
82. Galiausiai reikia pridurti, jog nėra aišku, kiek galėtų būti taikomas Reglamento (EEB) Nr. 574/72 15 straipsnis. Tačiau atsižvelgiant į išdėstytas aplinkybes, nereikia atsakyti į šią prejudicinio klausimo dalį.
V – Išvada
83. Remdamasi išdėstytais motyvais, siūlau Teisingumo Teismui į Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy
pateiktą prejudicinį klausimą atsakyti taip:
„Tokiomis aplinkybėmis, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, EB 39 ir paskesni straipsniai draudžia taikyti valstybės narės teisės nuostatą, pagal kurią apskaičiuojant buvusių darbuotojų, dirbusių su asbestu, pinigines išmokas reikia atsižvelgti į darbuotojo migranto paskutinį kilmės valstybėje narėje gautą darbo užmokestį, o ne į jo paskutinį darbo užmokestį, nors dideliu pajamų lygio ir pragyvenimo išlaidų skirtumu tarp išmokas skiriančios valstybės ir valstybės narės, kurioje darbuotojas migrantas vykdė savo paskutinę profesinę veiklą, būtų galima pateisinti paskutinio gauto darbo užmokesčio koregavimą, atliktą pagal gyvenamosios vietos darbo užmokesčio lygį.“
(1) .
(2)  –	OL L 149, p. 2; 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 118/97 (OL L 28, 1997, p. 1) redakcija, iš dalies pakeista 2005 m. balandžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 647/2005 (OL L 117, p. 1, toliau – Reglamentas Nr. 1408/71).
(3)  –	OL L 74, p. 1; 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 118/97 (OL L 28, 1997, p. 1) redakcija, iš dalies pakeista 2005 m. balandžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 647/2005 (OL L 117, p. 1).
(4)  –	OL L 166, p. 1.
(5)  –	Paskelbtas 1998 m. gruodžio 27 d. JORF.
(6)  –	1998 m. Įstatymas buvo pakeistas 2001 m. gruodžio 21 d. Įstatymu Nr. 2001/1246, 2002 m. gruodžio 20 d. Įstatymu Nr. 2002/1487 bei 2004 m. gruodžio 20 d. Įstatymu Nr. 2004/1370.
(7)  –	Paskelbtas 1999 m. kovo 31 d. JORF, p. 471.
(8)  –	Žr. Įgyvendinimo dekreto 2 straipsnį, pakeistą 2000 m. liepos 7 d. Dekretu Nr. 2000‑638, paskelbtu 2000 m. liepos 9 d. JORF.
(9)  –	Nepaskelbtas JORF.
(10)  –	Žr. 1993 m. sausio 26 d. Sprendimą Telemarsicabruzzo ir kt. (sujungtos bylos C‑320/90, C‑321/90 ir C‑322/90, Rink. p. I‑393, 6 punktas) ir 2005 m. vasario 17 d. Sprendimą Viacom Outdoo (C‑134/03, Rink. p. I‑1167, 22 punktas).
(11)  –	Žr. 1982 m. balandžio 1 d. Sprendimą Holdijk ir kt.
(sujungtos bylos 141/81‑143/81, Rink. p. 1299, 6 punktas) ir 2000 m. birželio 28 d. Nutartį Laguillaumie (C‑116/00, Rink. p. I‑4979, 14 punktas).
(12)  –	Žr. 2004 m. kovo 25 d. Sprendimą Azienda Agrikola Ettore Ribaldi ir kt. (sujungtos bylos C‑480/00, C‑481/00, C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00, C‑490/00, C‑491/00, C‑497/00, C‑498/00 ir C‑499/00, Rink. p. I‑2943, 73 punktas) ir sprendimą Telemarsicabruzzo
(minėtas 10 išnašoje, 6 punktas).
(13)  –	Žr. nutartį Laguillaumie
(minėta 11 išnašoje, 16 punktas) ir 2004 m. rugsėjo 9 d. Sprendimą Carbonati Apuani
(C‑72/03, Rink. p. I‑8027, 11 punktas).
(14)  –	Žr. šios išvados 23 punktą.
(15)  –	Žr. šios išvados 19 ir paskesnius punktus.
(16)  –	Žr. šios išvados 22 punktą.
(17)  –	Žr. šios išvados 16 ir 18 punktus.
(18)  –	Žr. šios išvados 17 punktą.
(19)  –	Žr. šios išvados 6 ir 7 punktus.
(20)  –	Žr. šios išvados 8 punktą.
(21)  –	Žr. 2006 m. vasario 21 d. Sprendimą Hosse
(C‑286/03, Rink. p. I‑1771, 37 punktas) ir 1985 m. kovo 27 d. Sprendimą Hoeckx (249/83, Rink. p. 973, 12–14 punktai).
(22)  –	Žr. Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnio j punktą, minėtą šios išvados 6 punkte, ir 1977 m. kovo 31 d. Sprendimą Bozzone (87/76, Rink. p. 687, 9–11 punktai).
(23)  –	Žr. šios išvados 19–23 punktus.
(24)  –	Žr. šios išvados 8 punktą.
(25)  –	Šia klausimu pastabas pateikė atsakovė ir Jungtinė Karalystė. Komisija taip pat pritaria, kad toks vertinimas yra galimas. F. Nemec šiuo klausimu nepateikė savo pozicijos.
(26)  –	Žr. šios išvados 9 punktą.
(27)  –	Žr. šios išvados 13 punktą.
(28)  –	Žr. šios išvados 9 punktą.
(29)  –	Žr. šios išvados 13 punktą.
(30)  –	Žr. šios išvados 50–53 punktus.
(31)  –	Žr. 1979 m. liepos 11 d. Sprendimą Pennartz (268/78, Rink. p. 2411, 8 punktas).
(32)  –	Žr. sprendimą Pennartz
(minėtas 31 išnašoje, 10 punktas).
(33)  –	Žr. 1996 m. rugsėjo 12 d. Sprendimą Lafuente Nieto (C‑251/94, Rink. p. I‑4187, 33 punktas); 1998 m. gruodžio 17 d. Sprendimą Grajera Rodríguez
(C‑153/97, Rink. p. I‑8645, 17 punktas) ir 1997 m. spalio 9 d. Sprendimą Naranjo Arjona (sujungtos bylos C‑31/96, C‑32/96 ir C‑33/96, Rink. p. I‑5501, 20 punktas).
(34)  –	Sprendimai Lafuente Nieto
(5, 30, 31, 40–41 ir 43 punktai); Grajera Rodríguez
(6, 14 ir 19–21 punktai) ir Naranjo Arjona
(4–7, 14, 22, 23 ir 30 punktai), visi minėti 33 išnašoje.
(35)  –	Žr. sprendimą Grajera Rodríguez
(minėtas 33 išnašoje, 23 punktas).
(36)  –	Žr. visiškai neseniai priimtą sprendimą Hosse
(minėtas 21 išnašoje, 24 punktas).
(37)  –	1997 m. sausio 30 d. Sprendimas Stöber ir Pereira
(sujungtos bylos C‑4/95 ir C‑5/95, Rink. p. I‑511, 37–39 punktai) ir 1997 m. rugsėjo 17 d. Sprendimas Iurlaro (C‑322/95, Rink. p. I‑4881, 29 ir 30 punktai).
(38)  –	Žr. šios išvados 43–49 punktus.
(39)  –	1995 m. lapkričio 22 d. Sprendimas Vougioukas
(C‑443/93, Rink. p. I‑4033, 31 ir paskesni punktai); 1997 m. birželio 12 d. Sprendimas Merino García
(C‑266/95, Rink. p. I‑3279, 23–26 punktai) ir sprendimas Stöber ir Pereira
(minėtas 37 išnašoje, 31–36 punktai).
(40)  –	1991 m. spalio 4 d. Sprendimas Paraschi (349/87, Rink. p. I‑4501, 21 ir paskesni punktai) ir 1998 m. balandžio 28 d. Sprendimas Kohll
(C‑158/96, Rink. p. I‑1931, 25–27 punktai).
(41)  –	Žr. 1988 m. birželio 7 d. Sprendimą Roviello (20/85, Rink. p. 2805, 17 ir 18 punktai); 1975 m. spalio 21 d. Sprendimą Petroni
(24/75, Rink. p. 1149, 21 ir 22 punktai) ir 1986 m. sausio 15 d. Sprendimą Pinna
(41/84, Rink. p. 1, 23–25 punktai).
(42)  –	Žr. 2006 m. kovo 9 d. Teisingumo Teismo sprendimą Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie ir Stichting Natuur en Milieu
(C‑174/05, Rink. p. I‑0000, 20 punktas).
(43)  –	Žr. 1994 m. rugpjūčio 9 d. Sprendimą Reichling (C‑406/93, Rink. p. I‑4061, 21 punktas); 1980 m. vasario 28 d. Sprendimą Fellinger (67/79, Rink. p. 535, 9 punktas); sprendimus Lafuente Nieto
(minėtas 33 išnašoje, 33 punktas); Grajera Rodríguez
(minėtas 33 išnašoje, 17 punktas) ir Naranjo Arjona
(minėtas 33 išnašoje, 20 punktas).
(44)  –	Žr. sprendimą Fellinger
(minėtas 43 išnašoje, 6 punktas).
(45)  –	Žr. sprendimą Fellinger
(minėtas 43 išnašoje, 7–9 punktai).
(46)  –	Žr. sprendimą Reichling
(minėtas 43 išnašoje, 12–15 punktai).
(47)  –	Žr. sprendimą Reichling
(minėtas 43 išnašoje, 22–25 punktai).
(48)  –	Žr. sprendimą Reichling
(minėtas 43 išnašoje, 26–32 punktai).
(49)  –	Žr. sprendimą Pennartz
(minėtas 31 išnašoje, 10 punktas).
(50)  –	Žr. šios išvados 63 punktą.
(51)  –	Žr. šios išvados 52 punktą.
(52)  –	Žr. šios išvados 9, 12 ir 13 punktus.
(53)  –	Žr. sprendimą Pennartz
(minėtas 31 išnašoje, 11 punktas).
(54)  –	Žr. šios išvados 19 punktą.
(55)  –	Žr. šios išvados 19 punktą.
(56)  –	Žr. šios išvados 24 punktą.
(57)  –	Žr. šios išvados 56 punktą.
(58)  –	Žr. šios išvados 59 ir paskesnius punktus.
(59)  –	Žr. sprendimą Roviello
(minėtas 41 išnašoje, 16 punktas).