62023CJ0292
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. balandžio 8 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Europos prokuratūra – Reglamentas (ES) 2017/1939 – 42 straipsnio 1 dalis – Procesiniai aktai, galintys turėti padarinių tretiesiems asmenims – Nacionalinių teismų peržiūra, atliekama laikantis nacionalinėje teisėje nustatytų reikalavimų ir procedūrų – Apimtis – Šaukimas į liudytojų apklausą – Nacionalinė teisė, pagal kurią teismui neleidžiama tiesiogiai peržiūrėti tokios priemonės taikymo – ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 ir 48 straipsniai – Lygiavertiškumo ir veiksmingumo principai“
Byloje C‑292/23
dėl Juzgado Central de Instrucción no 6 de Madrid (Madrido nacionalinis ikiteisminio tyrimo teismas Nr. 6, Ispanija) 2023 m. balandžio 26 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. gegužės 3 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje prieš
I. R. O.,
F. J. L. R.
TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas K. Lenaerts, pirmininko pavaduotojas T. von Danwitz, kolegijų pirmininkai K. Jürimäe, C. Lycourgos, I. Jarukaitis, S. Rodin, A. Kumin, N. Jääskinen, D. Gratsias (pranešėjas) ir M. Gavalec, teisėjai E. Regan, I. Ziemele, J. Passer, Z. Csehi ir O. Spineanu-Matei,
generalinis advokatas A. M. Collins,
posėdžio sekretorė R. Stefanova-Kamisheva, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2024 m. rugsėjo 10 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Europos prokuratūros, atstovaujamos J. F. Castillo García, L. De Matteis ir Fiscal Europeo I. de Lucas Martín,
–
I. R. O. ir F. J. L. R., atstovaujamų procurador N. de Dorremochea Guiot ir abogado P. Soriano Mendiara,
–
Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos A. Gavela Llopis ir P. Pérez Zapico,
–
Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos R. Bénard, B. Dourthe ir B. Fodda,
–
Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocato dello Stato D. G. Pintus,
–
Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos E. M. M. Besselink, K. Bulterman ir A. Hanje,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos J. Baquero Cruz, F. Blanc ir H. Leupold,
susipažinęs su 2024 m. spalio 4 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2017 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (ES) 2017/1939, kuriuo įgyvendinamas tvirtesnis bendradarbiavimas Europos prokuratūros įsteigimo srityje (OL L 283, 2017, p. 1), 42 straipsnio 1 dalies, 2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2016/343 dėl tam tikrų nekaltumo prezumpcijos ir teisės dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme aspektų užtikrinimo (OL L 65, 2016, p. 1) 7 straipsnio ir ESS 2 straipsnio ir 19 straipsnio 1 dalies antros pastraipos, SESV 86 straipsnio 3 dalies ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 6, 47 ir 48 straipsnių išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant baudžiamąją bylą, kurią Europos prokuratūra pradėjo prieš I. R. O. ir F. J. L. R. – jų atžvilgiu ši institucija atlieka tyrimą dėl sukčiavimo subsidijomis ir dokumentų klastojimo, susijusio su Europos Sąjungos finansuojamu projektu.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Reglamento 2017/1939 12, 30, 32, 83 ir 85–89 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(12)
pagal subsidiarumo principą kova su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiais nusikaltimais dėl savo masto ir poveikio gali būti geriau užtikrinta Sąjungos lygmeniu. <…> Kadangi šio reglamento tikslų, t. y. įsteigti Europos prokuratūrą ir taip sustiprinti kovą su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiomis nusikalstamomis veikomis, Europos Sąjungos valstybės narės negali deramai pasiekti, nes esama susiskaidymo vykdant baudžiamąjį persekiojimą nacionaliniu mastu už įvykdytas nusikalstamas veikas, kenkiančias Sąjungos finansiniams interesams, ir, atsižvelgiant į tai, kad Europos prokuratūra turės kompetenciją vykdyti baudžiamąjį persekiojimą už tokias nusikalstamas veikas, to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, laikydamasi ES sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje įtvirtintą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti, ir užtikrinama, kad jo poveikis valstybių narių teisės sistemoms ir institucinėms struktūroms būtų kuo mažesnis;
<…>
(30)
Europos prokuratūros tyrimus paprastai turėtų vykdyti Europos deleguotieji prokurorai valstybėse narėse. <…>
<…>
(32)
Europos deleguotieji prokurorai turėtų būti neatsiejama Europos prokuratūros dalis, todėl, vykdydami Europos prokuratūros kompetencijai priskiriamų nusikalstamų veikų tyrimus ir baudžiamąjį persekiojimą už jas, savo atitinkamų valstybių narių teritorijoje jie turėtų veikti išskirtinai Europos prokuratūros vardu ir jos naudai. <…>
<…>
(83)
šiuo reglamentu reikalaujama, kad Europos prokuratūra visų pirma laikytųsi teisės į teisingą bylos nagrinėjimą, teisės į gynybą ir nekaltumo prezumpcijos, įtvirtintų Chartijos 47 ir 48 straipsniuose. <…> Todėl Europos prokuratūros veikla turėtų būti vykdoma visiškai laikantis tų teisių, o šis reglamentas turėtų būti atitinkamai taikomas ir aiškinamas;
<…>
(85)
Europos prokuratūros veiklai turėtų būti taikoma teisė į gynybą, numatyta Sąjungos teisėje, pavyzdžiui, [Direktyvoje 2016/343, įgyvendintoje] nacionalinėje teisėje. Bet kuris įtariamasis ar kaltinamasis, kurio atžvilgiu Europos prokuratūra pradeda tyrimą, turėtų turėti galimybę naudotis tomis teisėmis, taip pat nacionalinėje teisėje numatytomis teisėmis prašyti, kad būtų paskirti ekspertai arba apklausti liudytojai arba kad Europos prokuratūra kitaip pateiktų įrodymus gynybos vardu;
(86)
SESV 86 straipsnio 3 dalimi Sąjungos teisės aktų leidėjui leidžiama nustatyti taisykles, taikytinas procesinių priemonių, kurių, vykdydama savo funkcijas, ėmėsi Europos prokuratūra, teisminei peržiūrai. Ta Sąjungos teisės aktų leidėjui suteikta kompetencija atspindi ypatingą Europos prokuratūros užduočių ir struktūros pobūdį – jis yra kitoks nei visų kitų Sąjungos įstaigų ir agentūrų, todėl būtina taikyti specialias taisykles, susijusias su teismine peržiūra;
(87)
pagal SESV 86 straipsnio 2 dalį Europos prokuratūra valstybių narių kompetentinguose teismuose vykdo prokuroro funkcijas. Veiksmai, kurių Europos prokuratūra imasi atlikdama tyrimus, yra glaudžiai susiję su baudžiamuoju persekiojimu, kuris gali būti pradėtas dėl šių veiksmų ir gali padaryti poveikį valstybių narių teisės sistemose. Daugeliu atvejų šiuos veiksmus atliks nacionalinės teisėsaugos institucijos, veikdamos pagal Europos prokuratūros nurodymus, kai kuriais atvejais – gavusios nacionalinio teismo leidimą.
Todėl tikslinga manyti, kad Europos prokuratūros procesinių aktų, kurie gali turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims [tretiesiems asmenims], peržiūrą turėtų atlikti kompetentingi nacionaliniai teismai, laikydamiesi nacionalinėje teisėje nustatytų reikalavimų ir procedūrų. Taip turėtų būti užtikrinta, kad nacionaliniai teismai atliktų Europos prokuratūros procesinių aktų, kurie buvo priimti prieš kaltinimo pateikimą ir kurie gali turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims [tretiesiems asmenims] (ši kategorija apima įtariamąjį, nukentėjusįjį ir kitus suinteresuotus asmenis, kurių teisėms tokie aktai gali padaryti neigiamą poveikį), teisminę peržiūrą. Procesiniai aktai, susiję su valstybės narės, kurios teismai bus kompetentingi baudžiamojo persekiojimo atveju, pasirinkimu remiantis šiame reglamente nustatytais kriterijais, gali turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims [tretiesiems asmenims], todėl nacionaliniai teismai turėtų galėti atlikti jų teisminę peržiūrą vėliausiai bylos nagrinėjimo etape.
<…> Jeigu nacionalinėje teisėje yra numatyta procesinių aktų, kurie negali turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims [tretiesiems asmenims], <…> teisminė peržiūra, šis reglamentas neturėtų būti aiškinamas taip, kad juo daromas poveikis tokioms teisės nuostatoms. Be to, neturėtų būti reikalaujama, kad valstybės narės numatytų kompetentingų nacionalinių teismų galimybę atlikti procesinių aktų, kurie negali turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims [tretiesiems asmenims], pavyzdžiui, dėl ekspertų paskyrimo arba liudytojų išlaidų kompensavimo, teisminę peržiūrą.
Galiausiai šis reglamentas nedaro poveikio nacionalinių bylą nagrinėjančių teismų įgaliojimams;
(88)
turėtų būti numatyta nacionaliniuose teismuose atliekama Europos prokuratūros procesinių aktų, kurie gali turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims [tretiesiems asmenims], teisėtumo teisminė peržiūra. Tuo atveju pagal ES sutarties 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą turėtų būti užtikrintos veiksmingos teisių gynimo priemonės. Be to, kaip pabrėžta Teisingumo Teismo praktikoje, nacionalinės proceso taisyklės, reglamentuojančios ieškinius, kuriais užtikrinama Sąjungos teisėje numatytų asmens teisių apsauga, turi būti ne mažiau palankios nei tos, kurios reglamentuoja panašius vidaus teise grindžiamus ieškinius (lygiavertiškumo principas) ir dėl jų naudojimasis Sąjungos teisės suteikiamomis teisėmis neturi tapti praktiškai neįmanomas arba pernelyg sudėtingas (veiksmingumo principas).
Peržiūrėdami tokių aktų teisėtumą, nacionaliniai teismai gali remtis Sąjungos teise, įskaitant šį reglamentą, taip pat remtis nacionaline teise, taikoma tiek, kiek tam tikras klausimas nėra reglamentuojamas šiuo reglamentu. <…>
<…>
(89)
šio reglamento nuostata dėl teisminės peržiūros nekeičia Teisingumo Teismo įgaliojimų peržiūrėti Europos prokuratūros administracinius sprendimus, kurie gali turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims [tretiesiems asmenims], t. y. sprendimus, kurie nėra priimami jai vykdant tyrimo, baudžiamojo persekiojimo arba perdavimo teismui funkcijas. Šis reglamentas taip pat nedaro poveikio Europos Sąjungos valstybių narių, Europos Parlamento, [Europos Sąjungos] Tarybos ar [Europos] Komisijos galimybei pateikti ieškinius dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnio antrą dalį ir SESV 265 straipsnio pirmą dalį, taip pat pažeidimų tyrimo procedūroms pagal SESV 258 ir 259 straipsnius[.]“
4
Šio reglamento 4 straipsnis „Užduotys“ suformuluotas taip:
„Europos prokuratūra atsako už Sąjungos finansiniams interesams kenkiančių nusikalstamų veikų <…> tyrimą, šių nusikalstamų veikų vykdytojų ir jų bendrininkų baudžiamąjį persekiojimą ir perdavimą teismui. Tuo atžvilgiu Europos prokuratūra vykdo tyrimus, atlieka baudžiamojo persekiojimo veiksmus ir vykdo prokuroro funkcijas kompetentinguose valstybių narių teismuose, kol byloje priimamas galutinis sprendimas.“
5
Minėto reglamento 8 straipsnyje „Europos prokuratūros struktūra“ nustatyta:
„1.   Europos prokuratūra yra nedaloma Sąjungos įstaiga, kuri veikia kaip viena decentralizuotą struktūrą turinti Prokuratūra.
2.   Europos prokuratūra organizuojama centriniu ir decentralizuotu lygmenimis.
3.   Centrinį lygmenį sudaro Europos prokuratūros būstinės vietoje esantis Centrinis biuras. Centrinį biurą sudaro Kolegija, nuolatinės kolegijos, Europos vyriausiasis prokuroras, Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotojai, Europos prokurorai ir administracijos direktorius.
4.   Decentralizuotą lygmenį sudaro Europos deleguotieji prokurorai; jie yra valstybėse narėse.
<…>“
6
To paties reglamento 13 straipsnio „Europos deleguotieji prokurorai“ 1 dalyje numatyta:
„Europos deleguotieji prokurorai <…> veikia savo atitinkamose valstybėse narėse Europos prokuratūros vardu ir tyrimų, baudžiamojo persekiojimo bei bylų perdavimo teismui srityse turi tokius pačius įgaliojimus kaip nacionaliniai prokurorai.
Europos deleguotieji prokurorai yra atsakingi už savo pradėtus, jiems priskirtus arba, naudojantis bylos išsireikalavimo teise, jų perimtus tyrimus ir baudžiamąjį persekiojimą. <…>
<…>“
7
Reglamento 2017/1939 28 straipsnio „Tyrimo atlikimas“ 1 dalis suformuluota taip:
„Bylą tiriantis Europos deleguotasis prokuroras gali pagal šį reglamentą ir nacionalinę teisę pats imtis tyrimo priemonių ir kitų priemonių <…>“
8
Šio reglamento 30 straipsnio „Tyrimo priemonės ir kitos priemonės“ 1, 4 ir 5 dalyse nustatyta:
„1.   Bent tais atvejais, kai tiriama nusikalstama veika, už kurią baudžiama didžiausia laisvės atėmimo bausme, kurios trukmė yra bent ketveri metai, valstybės narės užtikrina, kad Europos deleguotieji prokurorai turėtų teisę nurodyti ar prašyti taikyti šias tyrimo priemones:
a)
apieškoti <…>
b)
pareikalauti, kad bet kuris atitinkamas daiktas ar dokumentas būtų pateiktas <…>
c)
pareikalauti, kad saugomi <…> kompiuteriniai duomenys būtų pateikti <…>
d)
įšaldyti nusikaltimo priemones ar nusikalstamu būdu įgytas pajamas <…>
e)
perimti elektroninių ryšių duomenis <…>
f)
techninėmis priemonėmis stebėti ir sekti objektą <…>
<…>
4.   Be 1 dalyje nurodytų priemonių, Europos deleguotieji prokurorai turi teisę savo valstybėje narėje prašyti arba nurodyti imtis bet kokių kitų priemonių, kurias prokurorai gali taikyti pagal nacionalinę teisę panašiose nacionalinėse bylose.
5.   Europos deleguotieji prokurorai gali nurodyti imtis 1 ir 4 dalyse nurodytų priemonių tik tuo atveju, kai esama pagrįstų priežasčių manyti, kad taikant atitinkamą konkrečią priemonę būtų galima gauti tyrimui naudingos informacijos ar įrodymų, ir kai negalima taikyti tyrimo priemonės, kuria mažiau pažeidžiamas privatumas ir kuria galėtų būti pasiekiamas tas pats tikslas. Priemonių taikymo procedūros ir tvarka reglamentuojamos taikytinoje nacionalinėje teisėje.“
9
Minėto reglamento 41 straipsnyje „Įtariamųjų ir kaltinamųjų teisių aprėptis“ nustatyta:
„1.   Europos prokuratūros veikla vykdoma visiškai užtikrinant Chartijoje įtvirtintas įtariamųjų ir kaltinamųjų teises, įskaitant teisę į teisingą bylos nagrinėjimą ir teisę į gynybą.
2.   Bet kuris Europos prokuratūros baudžiamajame procese dalyvaujantis įtariamasis ir kaltinamasis turi turėti bent procesines teises, numatytas Sąjungos teisėje, įskaitant direktyvas dėl įtariamųjų ir kaltinamųjų teisių baudžiamajame procese, kurios įgyvendinamos nacionalinėje teisėje, pavyzdžiui:
<…>
b)
teisę į informaciją ir galimybę susipažinti su bylos medžiaga, <…>
c)
teisę turėti advokatą bei teisę susisiekti su trečiaisiais asmenimis ir reikalauti, kad jie būtų informuoti sulaikymo atveju, <…>
d)
teisę tylėti ir teisę į nekaltumo prezumpciją, <…>
<…>
3.   Nedarant poveikio šiame skyriuje nurodytoms teisėms, įtariamieji ir kaltinamieji, taip pat kiti Europos prokuratūros byloje dalyvaujantys asmenys turi turėti visas jiems pagal taikytiną nacionalinę teisę suteikiamas procesines teises, įskaitant galimybę pateikti įrodymus, prašyti, kad būtų paskirti ekspertai, kad ekspertai atliktų tyrimą ir būtų apklausti liudytojai, ir prašyti, kad Europos prokuratūra gautų tokias priemones gynybos vardu.“
10
To paties reglamento 42 straipsnyje „Teisminė peržiūra“ numatyta:
„1.   Kompetentingi nacionaliniai teismai, laikydamiesi nacionalinėje teisėje nustatytų reikalavimų ir procedūrų, atlieka Europos prokuratūros procesinių aktų, galinčių turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims [tretiesiems asmenims], peržiūrą. Tas pats taikytina atvejams, kai Europos prokuratūra nepriima procesinių aktų, kurie gali turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims [tretiesiems asmenims] ir kuriuos priimti buvo teisiškai privaloma pagal šį reglamentą.
2.   Teisingumo Teismas turi kompetenciją [jurisdikciją], kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, priimti prejudicinį sprendimą dėl:
a)
Europos prokuratūros procesinių aktų galiojimo, jei toks klausimas dėl galiojimo iškeliamas valstybės narės teisme tiesiogiai remiantis Sąjungos teise;
b)
Sąjungos teisės aktų, įskaitant šį reglamentą, nuostatų aiškinimo ar galiojimo;
c)
šio reglamento 22 ir 25 straipsnių aiškinimo, kiek tai susiję su Europos prokuratūros ir kompetentingų nacionalinių institucijų kompetencijos kolizija.
3.   Nukrypstant nuo šio straipsnio 1 dalies, Teisingumo Teismas atlieka Europos prokuratūros sprendimų nutraukti bylą, jei jie yra ginčijami tiesiogiai remiantis Sąjungos teise, peržiūrą pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą dalį.
4.   Teisingumo Teismo jurisdikcijai, kaip numatyta SESV 268 straipsnyje, priklauso spręsti ginčus, susijusius su žalos, padarytos dėl Europos prokuratūros kaltės, atlyginimu.
5.   Teisingumo Teismo jurisdikcijai, kaip numatyta SESV 272 straipsnyje, priklauso spręsti ginčus, susijusius su Europos prokuratūros sudarytose sutartyse nustatytomis arbitražinėmis išlygomis.
6.   Teisingumo Teismo jurisdikcijai, kaip numatyta SESV 270 straipsnyje, priklauso spręsti ginčus, susijusius su darbuotojais.
7.   Teisingumo Teismas turi jurisdikciją Europos vyriausiojo prokuroro ar Europos prokurorų atleidimo <…> atveju.
8.   Šis straipsnis nedaro poveikio Teisingumo Teismo atliekamai Europos prokuratūros sprendimų, kurie daro poveikį VIII skyriuje numatytoms duomenų subjektų teisėms, ir Europos prokuratūros sprendimų, kurie nėra procesiniai aktai, pavyzdžiui, Europos prokuratūros sprendimų dėl teisės visuomenei susipažinti su dokumentais, ar pagal šio reglamento 17 straipsnio 3 dalį priimtų sprendimų atleisti Europos deleguotuosius prokurorus ar bet kokių kitų administracinių sprendimų, teisminei peržiūrai pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą dalį.“
Ispanijos teisė
LO 9/2021
11
2021 m. liepos 1 d.Ley Orgánica 9/2021, de aplicación del Reglamento (UE) 2017/1939 del Consejo, de 12 de octubre de 2017, por el que se establece una cooperación reforzada para la creación de la Fiscalía Europea (Pagrindinis įstatymas Nr. 9/2021, kuriuo įgyvendinamas 2017 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentas (ES) 2017/1939, kuriuo įgyvendinamas tvirtesnis bendradarbiavimas Europos prokuratūros įsteigimo srityje) (BOE, Nr. 157, 2021 m. liepos 2 d., p. 78523; toliau – LO 9/2021) kiekviename kompetentingame teisme įsteigta Juez de garantías (procesines garantijas užtikrinantis teisėjas) pareigybė; pagal šio pagrindinio įstatymo preambulę jis nėra susijęs su proceso valdymu, tačiau jam pavesta vykdyti minėtame pagrindiniame įstatyme aiškiai numatytas teisminės peržiūros užduotis.
12
LO 9/2021 42 straipsnyje numatyta:
„1.   Europos deleguotieji prokurorai, vadovaudamiesi šio įstatymo, Reglamento [2017/1939] ir savo darbo tvarkos taisyklėmis, atlieka tyrimą, nurodydami atlikti visus tyrimo veiksmus ir imtis laikinųjų apsaugos priemonių, nustatytų Ley de Enjuiciamiento Criminal [(Baudžiamasis proceso kodeksas)], išskyrus tuos, kuriuos pagal Konstituciją ir kitas teisės nuostatas turi atlikti teismai ir kuriuos turi leisti taikyti procesines garantijas užtikrinantis teisėjas;
<…>
3.   Tyrimas atliekamas pagal Baudžiamojo proceso kodekso nuostatas, išskyrus konkrečius atvejus, aiškiai numatytus šiame pagrindiniams įstatyme.“
13
LO 9/2021 43 straipsnyje nustatyta:
„1.   Europos deleguotasis prokuroras gali iškviesti bet kurį asmenį, žinantį faktų ir aplinkybių, turinčių reikšmės nustatant nusikalstamą veiką ir atsakingą asmenį, arba galintį šiuo tikslu suteikti naudingos informacijos, ir gauti iš jo liudytojo parodymus.
Išskyrus asmenis, kurie atleidžiami nuo pareigos atvykti ir liudyti žodinėje teismo proceso dalyje, bet kuris Europos deleguotojo prokuroro iškviestas asmuo privalo atvykti ir kaip liudytojas duoti parodymus apie viską, kas jam yra žinoma pateiktais klausimais.
2.   Liudytojo parodymai užfiksuojami Baudžiamojo proceso kodekse nustatyta forma.
Proceso šalys per savo advokatus gali dalyvauti liudytojui duodant parodymus; tokiu atveju parodymų pabaigoje joms suteikiama galimybė paprašyti liudytojo pateikti bet kokius, jų manymu, reikalingus paaiškinimus.“
14
LO 9/2021 90 straipsnyje numatyta:
„Per tyrimo procedūrą Europos deleguotojo prokuroro priimti sprendimai procesines garantijas užtikrinančiam teisėjui gali būti skundžiami tik šiame pagrindiniame įstatyme aiškiai numatytais atvejais.“
15
LO 9/2021 91 straipsnyje reglamentuojama apskundimo tvarka.
16
Pagal LO 9/2021 vykstant tyrimui atsakovas gali apskųsti šiuos Europos deleguotojo prokuroro sprendimus:
–
sprendimą pradėti bylą,
–
sprendimą, kuriuo atsisakoma leisti įtariamajam pateikti naujus parodymus,
–
sprendimą atsisakyti vykdyti tyrimo priemones, kurių prašoma Europos deleguotojo prokuroro,
–
sprendimą, kuriuo atsisakoma į bylos medžiagą įtraukti pateiktus dokumentus ir ataskaitas,
–
sprendimą, kuriuo atsisakoma leisti gynybos paskirtam ekspertui dalyvauti atliekant sutartą ekspertizę,
–
sprendimą, kuriuo atsisakoma pareikšti ekspertui nušalinimą,
–
sprendimą dėl turtui taikomų laikinųjų apsaugos priemonių,
–
sprendimą, kuriuo Europos deleguotasis prokuroras nurodo taikyti suėmimą,
–
sprendimą atnaujinti tyrimą.
Baudžiamojo proceso kodeksas
17
Baudžiamojo proceso kodekso 311 straipsnis suformuluotas taip:
„Ikiteisminio tyrimo teisėjas taiko visas prokuratūros arba bet kurios proceso šalies pasiūlytas tyrimo priemones, išskyrus atvejus, kai jis mano, kad jos nereikalingos arba kenkia.
Sprendimas atsisakyti vykdyti prašomas tyrimo priemones gali būti apskųstas apeliacine tvarka; sprendimas dėl tokio skundo priimamas ir nedelsiant grąžinamas minėtą sprendimą priėmusiam kompetentingam teismui.
<…>“
18
Baudžiamojo proceso kodekso 766 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Dėl ikiteisminio tyrimo teisėjo ir baudžiamųjų bylų teisėjo sprendimų, kurie gali būti skundžiami, gali būti paduodamas skundas dėl sprendimo peržiūros tame pačiame teisme arba aukštesnės instancijos teisme. Jeigu įstatyme nenumatyta kitaip, tokie skundai nesustabdo tyrimo procedūros.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
19
I. R. O. ir F. J. L. R. buvo Ispanijos bendrovės, gavusios subsidiją Sąjungos lėšomis finansuojamam projektui įgyvendinti, direktoriai. Europos kovos su sukčiavimu tarnyba (OLAF) informavo Fiscalía de área de Getafe-Leganés (Chetafės-Leganeso prokuratūra, Ispanija), kad tiesioginės personalo išlaidos, kurias ši bendrovė prašė atlyginti dėl dviejų mokslininkų, kuriuos ji pasamdė projektui vykdyti, t. y. Y. C. ir I. M. B., buvo nepakankamai pagrįstos.
20
Fiscalía de área de Getafe-Leganés (Chetafės-Leganeso prokuratūra) pateikė skundą Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Getafe (Chetafės pirmosios instancijos ir ikiteisminio tyrimo teismas Nr. 1, Ispanija) dėl įtariamo sukčiavimo subsidijomis nusikaltimo padarymo. 2021 m. balandžio 20 d. šis teismas pradėjo baudžiamąjį tyrimą dėl I. R. O. veiksmų. Vykdant šį tyrimą 2021 m. gegužės 21 d. jis dalyvavo apklausoje ir pasinaudojo teise tylėti. 2021 m. liepos 2 d. minėtas teismas apklausė Y. C. kaip liudytoją.
21
2022 m. liepos 26 d. sprendimu bylą Ispanijoje tiriantys Europos deleguotieji prokurorai pasinaudojo savo bylos išsireikalavimo teise ir pradėjo tyrimą, dėl kurio pateiktas šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą.
22
2022 m. rugpjūčio 22 d. ir spalio 25 d. sprendimais šie Europos deleguotieji prokurorai pagal LO 9/2021 27 straipsnį I. R. O. ir F. J. L. R. iškvietė atvykti į pirmąsias apklausas, kad informuotų kiekvieną iš jų, jog vykdomas tyrimas įtariant juos sukčiavimu subsidijų srityje ir dokumentų klastojimu, remiantis atitinkamai Código Penal (Baudžiamasis kodeksas) 308 straipsniu arba, jei taikomas, 306 straipsniu ir šio kodekso 390 ir 392 straipsniais.
23
2023 m. vasario 2 d. sprendimu (toliau – 2023 m. vasario 2 d. sprendimas), priimtu pagal LO 9/2021 43 straipsnį, minėti Europos deleguotieji prokurorai iškvietė Y. C. ir I. M. B. atvykti duoti liudytojų parodymų. 2023 m. vasario 7 d. I. R. O. ir F. J. L. R. atstovaujantys advokatai, remdamiesi LO 9/2021 90 straipsniu, pateikė skundą Europos prokuratūrai dėl šio sprendimo tiek, kiek juo Y. C. buvo šaukiamas į liudytojo apklausą. Jie teigė, kad tyrimo priemonė nebuvo nei tinkama, nei būtina, nei naudinga, nes Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Getafe (Chetafės pirmosios instancijos ir ikiteisminio tyrimo teismas Nr. 1, Ispanija) jau buvo apklausęs Y. C. kaip liudytoją. 2023 m. vasario 8 d. apie šį skundą buvo pranešta Juzgado Central de Instrucción no 6 de Madrid (Madrido nacionalinis ikiteisminio tyrimo teismas Nr. 6, Ispanija), kuris dalyvauja procese kaip procesines garantijas užtikrinantis teisėjas ir yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
24
Šis teismas prašo Teisingumo Teismo pateikti jam gaires dėl Sąjungos teisės aiškinimo, kad jis galėtų įvertinti Reglamento 2017/1939 poveikį, kiek jis susijęs su procesines garantijas užtikrinančio teisėjo įgaliojimais peržiūrėti tam tikrus Europos prokuratūros procesinius aktus, kurie gali turėti teisinių padarinių tretiesiems asmenims. Jis pažymi, kad pagal LO 9/2021 42 ir 43 straipsnius, siejamus su jo 90 straipsniu, šios institucijos procesinių aktų teisminė peržiūra galima tik jei tai aiškiai leidžiama pagal šį pagrindinį įstatymą. Kadangi šaukimas atvykti į liudytojo apklausą nėra vienas iš aktų, dėl kurių pagal šį pagrindinį įstatymą leidžiama atlikti tokią peržiūrą, procesines garantijas užtikrinantis teisėjas neturi kompetencijos nagrinėti skundo dėl 2023 m. vasario 2 d. sprendimo.
25
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad pagal Reglamento 2017/1939 42 straipsnį leidžiama atlikti Europos prokuratūros procesinių aktų, galinčių turėti teisinių padarinių tretiesiems asmenims, teisminę peržiūrą, ir mano, kad taip yra 2023 m. vasario 2 d. sprendimo atveju.
26
Pirma, jis mano, kad šis sprendimas turi tiesioginių padarinių šaukiamiems atvykti į apklausą asmenims, nes juo pirmiausia kėsinamasi į jų pagrindinę teisę atvykti į Sąjungos teritoriją, išvykti iš jos ir laisvai judėti joje, saugomą pagal Chartijos 6 straipsnį, ir, antra, jų teisę į gynybą, įtvirtintą Chartijos 48 straipsnyje, dėl to, kad yra pagrįsta galimybė, kad jų parodymai gali atskleisti dalyvavimo atitinkamose veikose formą ir iš jų būtų galima spręsti apie neteisėtų veiksmų požymius, nors Baudžiamojo proceso kodekse nenumatyta, kad liudytojui duodant parodymus gali dalyvauti advokatas.
27
Antra, minėto teismo teigimu, šaukimai Y. C. ir I. M. B. atvykti į apklausas turi padarinių asmenims, dėl kurių vykdomas tyrimas. Pirma, jis mano, kad Y. C. šaukimas į liudytojo apklausą, nors jis jau davė parodymus Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Getafe (Chetafės pirmosios instancijos ir ikiteisminio tyrimo teismas Nr. 1, Ispanija), galėtų turėti padarinių šių asmenų teisei į procesą be nepagrįsto delsimo, nes dėl to reikėtų pakartoti jau atliktus procesinius veiksmus. Antra, jis pažymi, kad Y. C. ir I. M. B. parodymai galėtų leisti gauti kaltę patvirtinančių įrodymų, galinčių padaryti žalos kaltinamiesiems.
28
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad negalėjimas apskųsti 2023 m. vasario 2 d. sprendimo gali lemti nepagrįstą iš Sąjungos teisės kylančios subjektinės teisės apribojimą, atsižvelgiant į lygiavertiškumo ir veiksmingumo principus.
29
Dėl lygiavertiškumo principo šis teismas teigia, kad jeigu nagrinėjamas veikas nagrinėtų Ispanijos ikiteisminio tyrimo teisėjas, kuris yra Europos deleguotojo prokuroro atitikmuo nacionaliniu lygmeniu, reikėtų laikytis baudžiamojo tyrimo proceso, nes už atitinkamas nusikalstamas veikas skirtina bausmė yra mažesnė nei penkeri metai. Pagal Baudžiamojo proceso kodekso 766 straipsnį sprendimus, kuriais ikiteisminio tyrimo teisėjai nurodo atlikti tyrimo veiksmus per šią procedūrą, galima apskųsti ginčijamą sprendimą priėmusiam teisėjui ir aukštesnės instancijos teismui.
30
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal paplitusią nacionalinę jurisprudenciją, vykstant ikiteisminio tyrimo procedūrai „Procedimiento Sumario Ordinario“ (nusikalstamų veikų, už kurias baudžiama didesne nei penkerių metų laisvės atėmimo bausme, nagrinėjimo procedūra), Baudžiamojo proceso kodekso 311 straipsnyje numatyta, kad nutartis, kuria patenkinamas šalių prašymas atlikti tyrimo veiksmus, neskundžiama. Vis dėlto Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas) nepatvirtino šios jurisprudencijos, pagal kurią ikiteisminio tyrimo procedūrai „Procedimiento Sumario Ordinario“ būdingos nuostatos taikymas išplečiamas šiai baudžiamojo tyrimo procedūrai, taip pat ši jurisprudencija nėra vieninga ir dėl jos nebuvo atlikta teisėkūros reforma.
31
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad lygiavertiškumo principas pažeidžiamas, nes pagal LO 9/2021 neleidžiama apskųsti aktų, kuriais asmenys šaukiami į liudytojų apklausas, nors Baudžiamojo proceso kodekse nenustatyta jokio apribojimo, susijusio su galimybe ginčyti ikiteisminio tyrimo teisėjo sprendimus dėl tyrimo veiksmų vykdymo ar atsisakymo juos vykdyti.
32
Dėl veiksmingumo principo tas teismas konstatuoja, kad pagal LO 9/2021 Europos deleguotųjų prokurorų aktų teisminė peržiūra ribojama išsamiai išvardytais atvejais. Jis mano, kad dėl to, jog iš šio įstatymo, visų pirma iš jo 90 straipsnio, kylančias garantijas teismas gali peržiūrėti ribotai atvejais, kliudoma pasinaudoti teise į veiksmingą teisminę gynybą ir teise į gynybą, kuri pagal Reglamentą 2017/1939 pripažįstama teisės subjektams ir kyla iš Chartijos, taip pat iš teisinės valstybės, kuria grindžiama Sąjunga, vertybių. Be to, šio reglamento 42 straipsnio 1 dalyje numatyta teisių gynimo priemonė yra procedūros, kurios pagrindinis tikslas – kova su sukčiavimu ir mokesčių vengimu Sąjungoje, dalis. Taigi, remiantis lojalaus bendradarbiavimo principu, egzistuoja teisėtas interesas ir privalomasis bendrojo intereso pagrindas, kad dėl nacionaliniu lygmeniu numatytos teisių gynimo priemonės procesinės taisyklės neprarastų prasmės arba neapribotų galimybės pasinaudoti tokia teisių gynimo priemone pagal Sąjungos teisę.
33
Šiomis aplinkybėmis Juzgado Central de Instrucción no 6 de Madrid (Madrido nacionalinis ikiteisminio tyrimo teismas Nr. 6, Ispanija) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Reglamento 2017/1939] 42 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiama tokia nacionalinės teisės norma, kaip [LO 9/2021] 90 straipsnis, pagal kurią teisminė peržiūra netaikoma Europos prokuratūros procesiniam aktui, sukeliančiam teisinių padarinių tretiesiems asmenims (kaip tai suprantama nurodyta prasme), kaip antai 2023 m. vasario 2 d. Europos prokuratūros deleguotojo prokuroro sprendimui dėl šaukimo į liudytojo apklausą?
2.
Ar [Chartijos] 6 ir 48 straipsniai ir [Direktyvos 2016/343] 7 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama tokia nacionalinės teisės norma, kaip [LO 9/2021] 90 straipsnis, siejamas su jo 42 straipsnio 1 bei 3 dalimis ir 43 straipsniu, pagal kurią teisminė peržiūra netaikoma Europos prokuratūros procesiniam aktui, pavyzdžiui, Europos prokuratūros sprendimui dėl trečiojo asmens, pagrįstai įtariamo dalyvavus tiriamose nusikalstamose veikose, šaukimo į liudytojo apklausą?
3.
Ar ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa ir SESV 86 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiama tokia Europos prokuratūros aktų, priimtų pagal [LO 9/2021] 42 straipsnio 1 dalį ir 43 straipsnį, teisminės peržiūros sistema, kaip numatyta [LO 9/2021] 90 ir 91 straipsniuose, pagal kurią teisminė peržiūra netaikoma priemonėms, Europos prokuratūros patvirtintoms vykdant savo tyrimo įgaliojimus, ir kurios nesieja joks lygiavertis santykis su nacionalinėmis proceso teisės normomis, reglamentuojančiomis ikiteisminio tyrimo teisėjų sprendimų, priimtų vykdant tyrimo įgaliojimus, apskundimą?
4.
Ar ESS 2 straipsnis, įtvirtinantis teisinės valstybės vertybes, kuriomis pagrįsta Sąjunga, siejamas su [Chartijos] 47 straipsnyje įtvirtinta teise į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą, taip pat su ESS 19 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje numatytu veiksmingumo principu, turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiama Europos prokuratūros aktų teisminės peržiūros sistema, pagal kurią tuos aktus galima apskųsti tik tokiais ribotais atvejais, kaip Ispanijos teisėje numatyti [LO 9/2021] 90 ir 91 straipsniuose?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl priimtinumo
34
Europos prokuratūra, Ispanijos, Prancūzijos, Nyderlandų vyriausybės ir Europos Komisija teigia, kad antrasis klausimas nepriimtinas, nes yra visiškai hipotetinis. Taip yra todėl, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami asmenų, dėl kurių Europos prokuratūra atlieka tyrimą, skundai dėl Europos prokuratūros sprendimo iškviesti trečiuosius asmenis į liudytojų apklausą, o šis klausimas susijęs su galimybe patiems liudytojams ginčyti šį sprendimą.
35
Be to, Europos prokuratūra teigia, kad trečiasis ir ketvirtasis klausimai taip pat yra hipotetiniai, nes mano, kad Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 1 dalyje automatiškai nesuteikiama teisės į šios institucijos procesinių aktų teisminę peržiūrą, jeigu nacionalinėje teisėje nėra teisinio pagrindo.
36
Pagal suformuotą jurisprudenciją nacionalinio teismo klausimams dėl Sąjungos teisės išaiškinimo, pateiktiems atsižvelgus į jo paties nurodytas teisines ir faktines aplinkybes, kurių tikslumo Teisingumo Teismas neprivalo tikrinti, taikoma svarbos prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prašymo, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas neturi jokio ryšio su tikrove arba pagrindinės bylos dalyku, jeigu problema hipotetinė arba Teisingumo Teismas neturi faktinės ir teisinės informacijos, būtinos naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus (2018 m. spalio 24 d. Sprendimo XC ir kt., C‑234/17, EU:C:2018:853, 16 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
37
Nagrinėjamu atveju, viena vertus, savo antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar pagal Chartijos 6 ir 48 straipsnius ir Direktyvos 2016/343 7 straipsnį draudžiama nacionalinės teisės norma, kurioje nenumatyta galimybės tretiesiems asmenims apskųsti Europos prokuratūros sprendimą, kuriuo jie šaukiami į liudytojų apklausą, atsižvelgiant į dėl šio sprendimo galinčius kilti jų pagrindinių teisių pažeidimus.
38
Reikia pažymėti, kad nors ginčas pagrindinėje byloje iš tikrųjų susijęs su skundu dėl 2023 m. vasario 2 d. sprendimo, kuriuo pagrindinę bylą nagrinėjantys Europos deleguotieji prokurorai iškvietė Y. C. ir I. M. B. į liudytojų apklausas, šį skundą pateikė ne šie asmenys, o I. R. O. ir F. J. L. R., dėl kurių šie Europos deleguotieji prokurorai atliko tyrimą, per kurį buvo priimtas šis sprendimas. Taigi, kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodo priežasčių, dėl kurių, nepaisant šių aplinkybių, vis dėlto būtina, kad Teisingumo Teismas atsakytų į antrąjį klausimą, šis klausimas yra nepriimtinas.
39
Kita vertus, trečiuoju ir ketvirtuoju klausimais iš esmės siekiama nustatyti, ar pagal lygiavertiškumo ir veiksmingumo principus draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos galimybė apskųsti Europos prokuratūros procesinius aktus ribojama išsamiai išvardijant tam tikrus atvejus, ir dėl to nesuteikiama apsauga, lygiavertė tai, kuri suteikiama pagal nacionalines procesines taisykles, taikomas skundams dėl ikiteisminio tyrimo teisėjų, kurie nacionaliniu lygmeniu yra lygiaverčiai Europos deleguotiesiems prokurorams, sprendimų, priimtų jiems naudojantis tyrimo įgaliojimais.
40
Šiuo klausimu, kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, nacionalinis teismas mano, kad pagal nacionalinę teisę Europos prokuratūros sprendimas šaukti Y. C. ir I. M. B. į liudytojų apklausą, kuris yra pagrindinės bylos dalykas, negali būti skundžiamas. Be to, jis mano, kad, priešingai, nei teigia Europos prokuratūra, nacionalinė teisė turi būti aiškinama taip, kad sprendimai, kuriais ikiteisminio tyrimo teisėjas nurodo atlikti baudžiamojo tyrimo veiksmus, gali būti skundžiami.
41
Atsižvelgiant į šiuos argumentus, kurių teisingumo Teismas neturi kvestionuoti, trečiasis ir ketvirtasis klausimai atrodo svarbūs prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamos bylos baigčiai, nes skundo pagrindinėje byloje priimtinumas gali priklausyti nuo Teisingumo Teismo atsakymo į šiuos klausimus. Be to, Europos prokuratūros pateiktas nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas susijęs su Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 1 dalies aiškinimu, taigi – su pateiktų klausimų esme, o ne su jų priimtinumu.
42
Vadinasi, trečiasis ir ketvirtasis klausimai yra priimtini.
Dėl pirmojo, trečiojo ir ketvirtojo klausimų
43
Pirmuoju, trečiuoju ir ketvirtuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 1 dalis, siejama su ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, Chartijos 47 ir 48 straipsniais ir lygiavertiškumo ir veiksmingumo principais, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias asmenims, dėl kurių Europos prokuratūra atlieka tyrimą, neleidžiama kompetentingame nacionaliniame teisme tiesiogiai ginčyti sprendimo, kuriuo atitinkamą bylą tiriantis Europos deleguotasis prokuroras, atlikdamas šį tyrimą, šaukia į liudytojų apklausą.
44
Pagal Reglamento 2017/1939 4 straipsnį „Europos prokuratūra atsako už Sąjungos finansiniams interesams kenkiančių nusikalstamų veikų <…> tyrimą, šių nusikalstamų veikų vykdytojų ir jų bendrininkų baudžiamąjį persekiojimą ir perdavimą teismui“. Tuo atžvilgiu Europos prokuratūra vykdo tyrimus, atlieka baudžiamojo persekiojimo veiksmus ir vykdo prokuroro funkcijas kompetentinguose valstybių narių teismuose, kol byloje priimamas galutinis sprendimas.
45
Šio reglamento 8 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad Europos prokuratūra yra nedaloma Sąjungos įstaiga, kuri veikia kaip viena decentralizuotą struktūrą turinti prokuratūra. Šio 8 straipsnio 2–4 dalyse nurodyta, kad Europos prokuratūra organizuojama dviem lygmenimis, t. y. centriniu lygmeniu, kurį sudaro Europos prokuratūros būstinės vietoje esantis Centrinis biuras, ir decentralizuotu lygmeniu, kurį sudaro valstybėse narėse paskirti Europos deleguotieji prokurorai.
46
Pagal minėto reglamento 13 straipsnio 1 dalį, siejamą su jo 30 ir 32 konstatuojamosiomis dalimis, Europos prokuratūros tyrimus iš principo turi atlikti Europos deleguotieji prokurorai, kurie savo atitinkamose valstybėse narėse veikia Europos prokuratūros vardu (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo G. K. ir kt. (Europos prokuratūra), C‑281/22, EU:C:2023:1018, 42 punktas).
47
Pagal Reglamento 2017/1939 28 straipsnio 1 dalį bylą tiriantis Europos deleguotasis prokuroras gali pagal šį reglamentą ir nacionalinę teisę savo iniciatyva imtis tyrimo ir kitų priemonių. Konkrečiau kalbant, Europos deleguotieji prokurorai turi įgaliojimus imtis ne tik to reglamento 30 straipsnio 1 dalyje nurodytų tyrimo priemonių, bent jau tais atvejais, kai už nusikalstamą veiką, dėl kurios atliekamas tyrimas, baudžiama maksimalia ne trumpesne kaip ketverių metų laisvės atėmimo bausme, bet ir pagal šio 30 straipsnio 4 dalį prašyti arba nurodyti imtis bet kokių kitų priemonių, kurias prokurorai galėtų taikyti savo valstybėje narėje pagal nacionalinę teisę panašiose nacionalinėse bylose. Be to, kaip nurodyta minėto 30 straipsnio 5 dalyje, priemonių taikymo procedūros ir tvarka reglamentuojamos taikytinoje nacionalinėje teisėje.
48
Šiomis aplinkybėmis, kaip nurodyta Reglamento 2017/1939 86 konstatuojamojoje dalyje, siekiant atsižvelgti į ypatingą Europos prokuratūros užduočių ir struktūros pobūdį, kuris skiriasi nuo visų kitų Sąjungos įstaigų ir agentūrų, pagal SESV 86 straipsnio 3 dalį Sąjungos teisės aktų leidėjui leidžiama nustatyti specialias taisykles, taikytinas procesinių aktų, kuriuos Europos prokuratūra priima vykdydama savo funkcijas, teisminei peržiūrai.
49
Sąjungos teisės aktų leidėjas pasinaudojo šia kompetencija priimdamas šio reglamento 42 straipsnį, kurio 1 dalyje numatyta, kad Europos prokuratūros procesinius aktus, galinčius turėti teisinių padarinių tretiesiems asmenims, turėtų peržiūrėti kompetentingi nacionaliniai teismai, laikydamiesi nacionalinėje teisėje nustatytų reikalavimų ir procedūrų.
50
Siekiant nustatyti, ar pagal šio 42 straipsnio 1 dalį draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos asmenims, dėl kurių Europos prokuratūra atlieka tyrimą, neleidžiama kompetentingame nacionaliniame teisme tiesiogiai ginčyti sprendimo, kuriuo atitinkamą bylą tiriantis Europos deleguotasis prokuroras šaukia į liudytojų apklausą, reikia patikrinti, ar toks sprendimas patenka į sąvoką „Europos prokuratūros procesiniai aktai, galintys turėti teisinių padarinių tretiesiems asmenims“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
51
Pagal suformuotą jurisprudenciją iš vienodo Sąjungos teisės taikymo ir lygybės principo reikalavimų matyti, kad, kai Sąjungos teisės nuostatoje aiškiai nedaroma nuorodos į valstybių narių teisę, norint nustatyti šios nuostatos prasmę ir apimtį, jos reikšmė visoje Sąjungoje paprastai turi būti aiškinama savarankiškai ir vienodai, atsižvelgiant ne tik į nuostatos formuluotę, bet ir jos kontekstą ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (2024 m. balandžio 30 d. Sprendimo M. N. (EncroChat), C‑670/22, EU:C:2024:372, 109 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
52
Pirma, tiesa, kad pagal Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 1 dalį kompetentingi nacionaliniai teismai atlieka Europos prokuratūros procesinių aktų, galinčių turėti teisinių padarinių tretiesiems asmenims, teisminę peržiūrą, „laikydamiesi nacionalinėje teisėje nustatytų reikalavimų ir procedūrų“.
53
Vis dėlto iš pačios šio 42 straipsnio 1 dalies formuluotės matyti, kad ši nuoroda į „nacionalinėje teisėje nustatyt[us] reikalavim[us] ir procedūr[as]“ susijusi tik su tvarka, pagal kurią kompetentingi nacionaliniai teismai atlieka atitinkamų aktų teisminę peržiūrą, o ne su sąvoka „Europos prokuratūros procesiniai aktai, galintys turėti teisinių padarinių tretiesiems asmenims“, dėl kurios šioje nuostatoje nedaroma nuorodos į valstybių narių teisę, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 51 punkte nurodytą jurisprudenciją.
54
Be to, kaip generalinis advokatas pažymėjo savo išvados 39–43 punktuose, iš Reglamento 2017/1939 42 straipsnio, siejamo su jo 86, 87 ir 89 konstatuojamosiomis dalimis, teksto ir struktūros, taip pat iš šios nuostatos konteksto matyti, kad ja siekiama, be kita ko, numatyti jurisdikcijos vykdyti Europos prokuratūros veiklos teisminę peržiūrą pasidalijimą tarp nacionalinių teismų ir Sąjungos teismų.
55
Taigi, nors, kaip priminta šio sprendimo 49 ir 52 punktuose, pagal šio 42 straipsnio 1 dalį nacionaliniams teismams suteikiama jurisdikcija atlikti Europos prokuratūros procesinių aktų, galinčių turėti teisinių padarinių tretiesiems asmenims, peržiūrą, šio straipsnio 2–8 dalyse išvardyti atvejai, kai Europos prokuratūros veiklos teisminė peržiūra priklauso Sąjungos teismų jurisdikcijai.
56
Konkrečiai kalbant, pagal Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 3 dalį Sąjungos teismams suteikiama jurisdikcija pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą peržiūrėti Europos prokuratūros sprendimus nutraukti bylą, jeigu jie tiesiogiai ginčijami remiantis Sąjungos teise. Be to, pagal minėto 42 straipsnio 8 dalį Sąjungos teismai pagal šio 263 straipsnio ketvirtą pastraipą taip pat atlieka Europos prokuratūros sprendimų, kuriais daromas poveikis duomenų subjektų teisėms į duomenų apsaugą pagal šio reglamento VIII skyrių, Europos prokuratūros sprendimų, kurie nėra procesiniai aktai, kaip antai sprendimų dėl teisės visuomenei susipažinti su dokumentais, galimo sprendimo atleisti Europos deleguotąjį prokurorą pagal minėto reglamento 17 straipsnio 3 dalį arba bet kokio kito administracinio sprendimo peržiūrą.
57
Taigi „procesiniai aktai“, kaip jie suprantami pagal Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 1 dalį, yra tie aktai, kurių teisėtumą iš esmės tikrina nacionaliniai teismai, išskyrus nurodytus šio 42 straipsnio 3 dalyje, ir kurie, skirtingai nei sprendimai dėl asmens duomenų apsaugos ir Europos prokuratūros „administraciniai sprendimai“, kaip tai suprantama pagal minėto 42 straipsnio 8 dalį, patenka į SESV 263 straipsnio taikymo sritį.
58
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad sąvoka „Europos prokuratūros procesiniai aktai, galintys turėti teisinių padarinių tretiesiems asmenims“, kaip ji suprantama pagal Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 1 dalį, yra savarankiška Sąjungos teisės sąvoka, kuri turi būti aiškinama remiantis vienodais kriterijais. Iš tiesų tik toks aiškinimas gali visoje Sąjungoje užtikrinti nuoseklų nacionalinių teismų ir Sąjungos teismų jurisdikcijos pasidalijimą, kad būtų vykdoma Europos prokuratūros veiklos teisminė peržiūra.
59
Antra, reikia išnagrinėti, ar Europos prokuratūros sprendimas šaukti į liudytojų apklausą patenka į šią sąvoką, kuri Reglamente 2017/1939 neapibrėžta.
60
Šiuo klausimu, pirma, iš šio reglamento 87 konstatuojamosios dalies matyti, kad sąvoka „procesiniai aktai“ apima, be kita ko, aktus, kuriuos Europos prokuratūra priima atlikdama tyrimus. Neginčijama, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas sprendimas yra „procesinis aktas“ pagal įprastą šio žodžių junginio reikšmę ir kad šis aktas buvo priimtas Europos prokuratūrai atliekant tyrimą.
61
Antra, dėl klausimo, ar toks sprendimas turi būti laikomas procesiniu aktu, „galinčiu turėti teisinių padarinių tretiesiems asmenims“, iš pradžių reikia pažymėti, kad ši formuluotė atitinka SESV 263 straipsnio pirmoje pastraipoje naudojamą kriterijų, kuriuo apibrėžiama aktų, galimų būti ginčijamų Sąjungos teismuose pagal šiame straipsnyje numatytą ieškinių dėl panaikinimo nagrinėjimo tvarką, apimtis.
62
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją ieškinys dėl panaikinimo remiantis SESV 263 straipsnio pirma pastraipa gali būti pareikštas dėl bet kurios Sąjungos institucijų, įstaigų ar organų priimtos nuostatos ar priemonės, neatsižvelgiant į jų formą, kuriomis siekiama sukelti privalomų teisinių padarinių, galinčių turėti įtakos fizinio ar juridinio asmens interesams ir reikšmingai pakeisti jo teisinę padėtį (2022 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo IMG / Komisija, C‑619/20 P ir C‑620/20 P, EU:C:2022:722, 98 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
63
Taigi iš Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 1 dalies formuluotės, siejamos su šio reglamento bendra struktūra ir šio 42 straipsnio tikslu, galima daryti išvadą, kad darydamas nuorodą į kriterijų, analogišką nurodytam SESV 263 straipsnio pirmoje pastraipoje, Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė ne apriboti Europos prokuratūros procesinių aktų privalomąją teisminę peržiūrą, kad ji apimtų tik tam tikras konkrečias procesinių aktų kategorijas, bet išplėsti šią peržiūrą bet kuriam procesinio pobūdžio aktui, kuriuo sukeliama privalomų teisinių padarinių, galinčių paveikti trečiųjų asmenų interesus ir reikšmingai pakeisti jų teisinę padėtį, be kita ko, aktų, priimtų per baudžiamojo tyrimo procedūrą.
64
Šiomis aplinkybėmis, pirma, reikia pažymėti, kad pagal Reglamento 2017/1939 87 konstatuojamąją dalį šio reglamento 42 straipsnyje vartojama sąvoka „tretieji asmenys“ reiškia asmenų kategoriją, kuriai priklauso ne tik „įtariam[asis[“ ir „nukentėjusy[sis]“, bet ir „kit[i] suinteresuo[tieji] asmen[ys], kurių teisėms tokie aktai gali padaryti neigiamą poveikį“.
65
Be to, šios 87 konstatuojamosios dalies trečioje pastraipoje siekdamas iliustruoti sąvoką „procesiniai aktai, kurie negali turėti teisinių padarinių tretiesiems asmenims“, Sąjungos teisės aktų leidėjas aiškiai nurodė tik ekspertų paskyrimo arba liudytojų išlaidų kompensavimo atvejus. Atsižvelgiant į tai, kad šis sąrašas yra pavyzdinis, negalima iš karto atmesti galimybės, kad sprendimas dėl šaukimo į liudytojų apklausą, kurio nėra tarp minėtoje 87 konstatuojamojoje dalyje nurodytų procesinių aktų, gali būti laikomas sukeliančiu privalomų teisinių padarinių, kurios daro poveikį atitinkamo asmens interesams ir reikšmingai pakeičia jo teisinę padėtį.
66
Kita vertus, šio sprendimo 63 punkte nurodytas aiškinimas yra vienintelis, galintis užtikrinti, kad būtų laikomasi principo, jog Sąjunga yra teisinė sąjunga, kurioje jos institucijoms, įstaigoms ir organams taikoma jų aktų atitikties – būtent Sutartims, bendriesiems teisės principams ir pagrindinėmis teisėms – kontrolė (šiuo klausimu žr. 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 91 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
67
Atsižvelgiant į tai, taip pat reikia priminti, kad siekiant konkrečiu atveju nustatyti, ar ginčijamu aktu siekiama sukelti privalomų teisinių padarinių, reikia remtis jo esme ir įvertinti jo padarinius pagal objektyvius kriterijus, kaip antai nagrinėjamo akto turinį, prireikus atsižvelgiant į jo priėmimo aplinkybes ir jį priėmusios Sąjungos institucijos, įstaigos ar organo įgaliojimus. Šie įgaliojimai turi būti vertinami ne abstrakčiai, o kaip veiksniai, galintys paaiškinti konkrečią šio akto turinio analizę, kuri yra esminė ir būtina (pagal analogiją žr. 2022 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo IMG / Komisija, C‑619/20 P ir C‑620/20 P, EU:C:2022:722, 99 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
68
Atsižvelgiant į šio sprendimo 62–67 punktuose nurodytus kriterijus, klausimas, ar Europos deleguotojo prokuroro sprendimu šaukti į liudytojų apklausą siekiama sukelti privalomų teisinių padarinių, galinčių paveikti asmenų, dėl kurių atliekamas tyrimas, kaip antai pareiškėjų pagrindinėje byloje, teises ir reikšmingai pakeisti jų teisinę padėtį, negali būti nagrinėjamas abstrakčiai ir bendrai.
69
Iš tiesų pagal šiuos kriterijus reikalaujama in concreto įvertinti nagrinėjamą aktą, visų pirma atsižvelgiant į šį aktą ginčijančios „trečiosios šalies“ statusą, jo turinį, priėmimo aplinkybes ir jį priėmusios institucijos įgaliojimus.
70
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš Reglamento 2017/1939 83 ir 85–87 konstatuojamųjų dalių, šio reglamento 42 straipsnio 1 dalis, siejama su jo 41 straipsniu, turi būti aiškinama taip, kad procesinių aktų, galinčių turėti teisinių padarinių tretiesiems asmenims, teisminė peržiūra leidžia užtikrinti, kad Europos prokuratūra paisytų asmenų, kuriems šie procesiniai aktai sukelia tokių padarinių, pagrindinių teisių, ir, be kita ko, patikrinti, ar ši institucija paisė teisingo proceso reikalavimų ir įtariamųjų bei kaltinamųjų teisės į gynybą pagal Chartijos 47 ir 48 straipsnius.
71
Konkrečiai kalbant, tokia peržiūra, be kita ko, reiškia, kad reikia patikrinti, ar paisoma ne tik Sąjungos teisėje numatytų įtariamųjų ir kaltinamųjų procesinių teisių, numatytų šio reglamento 41 straipsnio 1 dalyje, bet ir, remiantis jo 41 straipsnio 3 dalimi, visų procesinių teisių, suteiktų pagal nacionalinę teisę, taikomą šiems asmenims ir kitiems asmenims, susijusiems su Europos prokuratūros taikomomis procedūromis.
72
Kadangi įvairioms asmenų kategorijoms suteiktų procesinių garantijų apimtis gali skirtis atsižvelgiant į atitinkamos valstybės narės nacionalines proceso taisykles, procesinių aktų, kuriuos šie asmenys gali ginčyti nacionaliniuose teismuose, apimtis taip pat gali skirtis, nelygu taikytina nacionalinė teisė.
73
Taigi sprendimo šaukti į liudytojų apklausą padarinių asmenų, dėl kurių atliekamas tyrimas, teisėms vertinimas tam tikru mastu priklauso nuo nacionalinių procesinių taisyklių ir konkretaus baudžiamojo tyrimo, per kurį Europos prokuratūra priėmė šį sprendimą, aplinkybių, todėl nacionaliniai teismai, turintys jurisdikciją vykdyti Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 1 dalyje numatytą teisminę peržiūrą, gali geriausiai tai padaryti.
74
Tokį aiškinimą patvirtina šio reglamento 12 ir 87 konstatuojamosios dalys. Pirma, iš šios 12 konstatuojamosios dalies matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas, vadovaudamasis ESS 5 straipsnio 3 ir 4 dalyse įtvirtintais subsidiarumo ir proporcingumo principais, siekė apriboti Europos prokuratūros procesinių aktų teisminės peržiūros suderinimo laipsnį tiek, kiek tai griežtai būtina siekiant užtikrinti vienodą veiksmingos teisinės gynybos lygį, atitinkantį Sąjungos pirminę teisę. Antra, toks aiškinimas taip pat atitinka šios Sąjungos institucijos didelės integracijos į valstybių narių baudžiamojo proceso sistemas, kuriose ji įgyvendina savo įgaliojimus, lygį, kuris, kaip matyti iš minėto reglamento 87 konstatuojamosios dalies pirmos pastraipos, pateisina nacionalinių teismų jurisdikciją to paties reglamento 42 straipsnio 1 dalyje nurodytų procesinių aktų atžvilgiu.
75
Tuo remiantis darytina išvada, kad būtent kompetentingi nacionaliniai teismai, atsižvelgdami, be kita ko, į nacionalines procesines taisykles ir konkrečias nusikalstamų veikų tyrimo, per kurį į juos kreiptasi, aplinkybes, turi įvertinti, ar Europos deleguotojo prokuroro sprendimas dėl šaukimo į liudytojų apklausą gali sukelti privalomų teisinių padarinių, galinčių paveikti šį sprendimą ginčijančių asmenų, kaip antai šiuo atveju asmenų, dėl kurių atliekamas tas tyrimas, interesus ir reikšmingai pakeisti jų teisinę padėtį, be kita ko, paveikti jų procesines teises. Jei taip, pagal Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 1 dalį šiam sprendimui taikytina šių teismų peržiūra.
76
Trečia, dėl klausimo, ar ši teisminė peržiūra prireikus turi būti atliekama nagrinėjant tiesioginį skundą dėl minėto sprendimo, reikia pažymėti, kad šioje nuostatoje nenurodyta, ar valstybės narės turi numatyti konkrečią teisių gynimo priemonę, leidžiančią tiesiogiai ginčyti Europos prokuratūros procesinį aktą, ir ar šia peržiūra būtinai turi būti siekiama panaikinti ginčijamą aktą.
77
Vis dėlto minėtoje nuostatoje numatyta, kad tokia teisminė peržiūra atliekama „laik[antis] nacionalinėje teisėje nustatytų reikalavimų ir procedūrų“. Darytina išvada, kad jeigu Chartijos 47 ir 48 straipsniuose įtvirtintos teisės yra visiškai užtikrintos, pagal tą pačią nuostatą neatmetama galimybė, kad valstybėse narėse, kuriose baudžiamojo proceso teisės normose tokios specialios teisių gynimo priemonės, skirtos užginčyti per šį procesą atliktiems veiksmams, nenumatyta, tokia teisminė peržiūra gali būti vykdoma netiesiogiai.
78
Šį aiškinimą patvirtina Reglamento 2017/1939 88 konstatuojamoji dalis, kurioje nurodyta, kad, kiek tai susiję su nacionalinių teismų atliekama procesinių aktų, kurie gali turėti teisinių padarinių tretiesiems asmenims, teisėtumo peržiūra, pagal ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą turi būti užtikrintos veiksmingos teisių gynimo priemonės.
79
Šia ES sutarties nuostata valstybės narės įpareigojamos numatyti teisių gynimo priemones, būtinas užtikrinant veiksmingą teisinę gynybą Sąjungos teisei priklausančiose srityse. Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją ši pareiga atitinka Chartijos 47 straipsnio pirmoje pastraipoje įtvirtintą kiekvieno asmens, kurio Sąjungos teisės garantuojamos teisės ir laisvės yra pažeistos, teisę į veiksmingą teisinę gynybą. Ši pareiga reiškia tik tai, kad kiekvienam asmeniui suteikiama teisė ginčyti teisme jo nenaudai priimtą aktą, galintį pažeisti šias teises ir laisves, bet nebūtinai reiškia, kad šios teisės turėtojas turi teisę pateikti tiesioginį skundą, kuriuo pirmiausia siekiama užginčyti konkrečią priemonę, jeigu, be kita ko, įvairiuose kompetentinguose nacionaliniuose teismuose yra vienas ar keli teisių gynimo būdai, leidžiantys jam netiesiogiai pasinaudoti šios priemonės, užtikrinančios teisių ir laisvių, kurios jam garantuojamos pagal Sąjungos teisę, laikymąsi, teismine kontrole, ir dėl to jam nekils pavojus, kad bus paskirta sankcija, jeigu jis nevykdys aptariamos priemonės (šiuo klausimu žr. 2020 m. spalio 6 d. Sprendimo Liuksemburgo valstybė (Teisė apskųsti prašymą pateikti informaciją mokesčių srityje)C‑245/19 ir C‑246/19, EU:C:2020:795, 47, 58 ir 79 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
80
Nors Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama atsižvelgiant į ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą ir Chartijos 47 ir 48 straipsnius, vis dėlto ja nenustatomos nacionalinių teismų atliekamos teisminės peržiūros procesinės taisyklės. Taigi ši peržiūra taip pat gali būti vykdoma netiesiogiai, kai ją atlieka, be kita ko, baudžiamąją bylą nagrinėjantis ir nuosprendį priimantis teismas, su sąlyga, kad šiomis procesinėmis taisyklėmis užtikrinama teisė į veiksmingą teisinę gynybą, o tai reiškia, kad bylą nagrinėjantis teismas turi jurisdikciją nagrinėti visus šiai bylai išspręsti svarbius teisės ir fakto klausimus. Visų pirma šis teismas turi turėti jurisdikciją patikrinti, ar įrodymai, kuriais grindžiamas šis aktas, nebuvo gauti arba panaudoti pažeidžiant pagal Sąjungos teisę suinteresuotajam asmeniui užtikrinamas teises ir laisves (šiuo klausimu žr. 2020 m. spalio 6 d. Sprendimo Liuksemburgo valstybė (Teisė apskųsti prašymą pateikti informaciją mokesčių srityje)C‑245/19 ir C‑246/19, EU:C:2020:795, 82 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
81
Galiausiai, ketvirta, kaip matyti iš Reglamento 2017/1939 88 konstatuojamosios dalies teksto, jo 42 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama atsižvelgiant į valstybių narių procesinės autonomijos principą.
82
Pagal šį principą kiekvienos valstybės narės vidaus teisės sistemoje turi būti nustatytos teisių gynimo priemonių, būtinų užtikrinti teisės subjektams, kad Sąjungos teisei priklausančiose srityse bus paisoma jų teisės į veiksmingą teisminę gynybą, procesinės taisyklės, tačiau su sąlyga, kad Sąjungos teisės reglamentuojamose situacijose šios taisyklės nebūtų mažiau palankios nei panašiose situacijose, kurioms taikoma vidaus teisė (lygiavertiškumo principas), ir kad dėl jų netaptų praktiškai neįmanoma ar pernelyg sudėtinga pasinaudoti Sąjungos teisės suteiktomis teisėmis (veiksmingumo principas) (šiuo klausimu žr. 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Randstad Italia, C‑497/20, EU:C:2021:1037, 56 ir 58 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
83
Dėl lygiavertiškumo principo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas išreiškė abejonių dėl to, ar taikytinos nacionalinės proceso teisės normos jį atitinka.
84
Siekiant patikrinti, ar laikomasi lygiavertiškumo principo, pirma, reikia nustatyti panašias procedūras arba ieškinius ir, antra, išsiaiškinti, ar nacionaline teise grindžiami ieškiniai yra vertinami palankiau nei ieškiniai, skirti iš Sąjungos teisės kylančių asmenų teisių apsaugai užtikrinti (2018 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Staatssecretaris van Veiligheid en justitie (Apeliacinio skundo stabdomasis poveikis), C‑180/17, EU:C:2018:775, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
85
Dėl ieškinių panašumo reikia pažymėti, kad nacionalinis teismas, tiesiogiai žinantis taikomas nacionalines procesines taisykles, turi patikrinti, ar atitinkamų ieškinių dalykas, pagrindai ir pagrindiniai elementai yra panašūs (2018 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Staatssecretaris van Veiligheid en justitie (Apeliacinio skundo stabdomasis poveikis), C‑180/17, EU:C:2018:775, 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
86
Nagrinėjamu atveju, kaip nurodyta šio sprendimo 29 ir 40 punktuose, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad teisių gynimo priemonės dėl Ispanijoje dirbančių Europos deleguotųjų prokurorų procesinių aktų turi būti lyginamos su vidaus teisėje numatytomis teisių gynimo priemonėmis dėl analogiškų ikiteisminio tyrimo teisėjo, kuris nacionaliniu lygmeniu yra lygiavertis Europos deleguotajam prokurorui, atliktų veiksmų.
87
Kiek tai susiję su ieškinių panašiu vertinimu, reikia priminti, kad kiekvieną situaciją, kai kyla klausimas, ar nacionalinės procesinės teisės nuostatos, taikomos Sąjungos teise grindžiamiems ieškiniams, yra mažiau palankios nei nuostatos, taikomos panašiems vidaus teise grindžiamiems ieškiniams, nacionalinis teismas turi nagrinėti atsižvelgdamas į teisės normų svarbą visam procesui, į minėto proceso eigą ir šių teisės normų taikymo ypatumus įvairiuose nacionaliniuose teismuose (2018 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Staatssecretaris van Veiligheid en justitie (Apeliacinio skundo stabdomasis poveikis), C‑180/17, EU:C:2018:775, 40 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
88
Kaip generalinis advokatas šiuo klausimu pažymėjo savo išvados 61 punkte, iš esmės iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos matyti, kad asmenų, kurių atžvilgiu Europos deleguotasis prokuroras Ispanijoje atlieka tyrimą, padėtis yra mažiau palanki nei asmenų, dėl kurių tyrimą atlieka ikiteisminio tyrimo teisėjas, nes pagal nacionalinės teisės aktus, taikomus Europos prokuratūros procesinių veiksmų teisminei peržiūrai, nenumatyta galimybės tiesiogiai apskųsti sprendimą dėl šaukimo į liudytojų apklausą, o ikiteisminio tyrimo teisėjo analogiško veiksmo teisminei peržiūrai taikytinoje nuostatoje numatyta galimybė pateikti skundą šiam teisėjui arba aukštesnės instancijos teismui.
89
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar taip yra šiuo atveju, atsižvelgdamas į šio sprendimo 87 punkte nurodytus kriterijus, ir, be kita ko, ar reikia atmesti Ispanijos vyriausybės ir Europos prokuratūros rašytinėse pastabose pateiktą nacionalinės teisės aiškinimą, pagal kurį, esant išimtinai vidaus situacijai, galima taikyti procesines nuostatas, kuriose nenumatyta tokio tiesioginio skundo.
90
Dėl veiksmingumo principo reikia konstatuoti, kad nagrinėjamu atveju šis principas nesusijęs su reikalavimais, viršijančiais tuos, kurie kyla iš teisės į veiksmingą teisminę gynybą, garantuojamos Chartijos 47 straipsnio pirmoje pastraipoje ir ESS 19 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje (šiuo klausimu žr. 2018 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Staatssecretaris van Veiligheid en justitie (Apeliacinio skundo sustabdomasis poveikis), C‑180/17, EU:C:2018:775, 43 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Iš šio sprendimo 79 punkto matyti, kad pagal šias Sąjungos pirminės teisės nuostatas nedraudžiama, kad nebūtų galimybės tiesiogiai apskųsti Europos prokuratūros procesinio akto, kuriuo šaukiama į liudytojo apklausą, jeigu visų pirma laikomasi šio sprendimo 79 ir 80 punktuose primintų reikalavimų.
91
Atsižvelgiant į išdėstytus motyvus, į pirmąjį, trečiąjį ir ketvirtąjį klausimus reikia atsakyti, kad Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 1 dalis, atsižvelgiant į ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, Chartijos 47 ir 48 straipsnius bei lygiavertiškumo ir veiksmingumo principus, turi būti aiškinama taip, kad Europos deleguotojo prokuroro, atsakingo už atitinkamą bylą, sprendimui, kuriuo jis atlikdamas tyrimą šaukia į liudytojo apklausą, taikoma kompetentingo nacionalinio teismo peržiūra pagal 42 straipsnio 1 dalį, kai šiuo sprendimu siekiama sukurti privalomus teisinius padarinius, galinčius paveikti asmenų, kurie ginčija šį sprendimą, kaip antai asmenų, dėl kurių atliekamas šis tyrimas, interesus ir iš esmės pakeisti jų teisinę padėtį. Tokiu atveju pagal nacionalinę teisę šiems asmenims turi būti užtikrinta veiksminga šio sprendimo teisminė peržiūra bent jau netiesiogiai, prireikus – baudžiamąją bylą nagrinėjančiame ir nuosprendį priimančiame teisme. Vis dėlto pagal lygiavertiškumo principą, kai nacionalinėse procesinėse nuostatose, susijusiose su panašiais nacionaline teise grindžiamais skundais, numatyta galimybė tiesiogiai ginčyti analogišką sprendimą, tokia galimybė taip pat turi būti suteikta minėtiems asmenims.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
92
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
2017 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (ES) 2017/1939, kuriuo įgyvendinamas tvirtesnis bendradarbiavimas Europos prokuratūros įsteigimo srityje, 42 straipsnio 1 dalis, siejama su ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 ir 48 straipsniais ir lygiavertiškumo bei veiksmingumo principais,
turi būti aiškinama taip:
Europos deleguotojo prokuroro, atsakingo už atitinkamą bylą, sprendimui, kuriuo jis atlikdamas tyrimą šaukia į liudytojo apklausą, taikoma kompetentingo nacionalinio teismo peržiūra pagal 42 straipsnio 1 dalį, kai šiuo sprendimu siekiama sukurti privalomus teisinius padarinius, galinčius paveikti asmenų, kurie ginčija šį sprendimą, kaip antai asmenų, dėl kurių atliekamas šis tyrimas, interesus ir iš esmės pakeisti jų teisinę padėtį.
Tokiu atveju pagal nacionalinę teisę šiems asmenims turi būti užtikrinta veiksminga šio sprendimo teisminė peržiūra bent jau netiesiogiai, prireikus – baudžiamąją bylą nagrinėjančiame ir nuosprendį priimančiame teisme.
Vis dėlto pagal lygiavertiškumo principą, kai nacionalinėse procesinėse nuostatose, susijusiose su panašiais nacionaline teise grindžiamais skundais, numatyta galimybė tiesiogiai ginčyti analogišką sprendimą, tokia galimybė taip pat turi būti suteikta minėtiems asmenims.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.