62022CJ0132
SODBA SODIŠČA (šesti senat)
z dne 15. junija 2023 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Prosto gibanje delavcev – Člen 45 PDEU – Uredba (EU) št. 492/2011 – Člen 3(1) – Ovira – Enako obravnavanje – Postopek razvrstitve za dodelitev delovnih mest v nekaterih nacionalnih javnih ustanovah – Pogoj za dostop, povezan s predhodnimi poklicnimi izkušnjami, pridobljenimi v teh ustanovah – Nacionalna ureditev, v skladu s katero ni dopustno upoštevati poklicnih izkušenj, pridobljenih v drugih državah članicah – Utemeljitev – Cilj preprečevanja prekarnega zaposlovanja“
V zadevi C‑132/22,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (deželno upravno sodišče za Lacij, Italija) z odločbo z dne 13. decembra 2021, ki je na Sodišče prispela 25. februarja 2022, v postopku
BM,
NP
proti
Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca - MIUR,
SODIŠČE (šesti senat),
v sestavi P. G. Xuereb, predsednik senata, A. Arabadjiev (poročevalec), predsednik prvega senata in A. Kumin, sodnik,
generalni pravobranilec: M. Szpunar,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za BM in NP D. Terracciano, avvocata,
–
za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj z L. Fiandaco in A. Jacoangelijem, avvocati dello Stato,
–
za Evropsko komisijo B.-R. Killmann in D. Recchia, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 45(1) in (2) PDEU ter člena 3(1)(b) Uredbe (EU) št. 492/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji (UL 2011, L 141, str. 1).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med BM in NP, italijanskima državljanoma, ki sta poklicne izkušnje pridobila v državah članicah, ki niso Italijanska republika, ter Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca – MIUR (ministrstvo za izobraževanje, visoko šolstvo in raziskave, Italija) (v nadaljevanju: ministrstvo) glede zakonitosti ministrske uredbe, ki določa, da lahko v postopku oblikovanja seznamov za zaposlitev osebja – na podlagi pogodb o zaposlitvi za nedoločen ali določen čas – v italijanskih javnih visokošolskih izobraževalnih ustanovah s področja likovne umetnosti, glasbe in plesa sodelujejo le kandidati, ki so določene poklicne izkušnje pridobili v teh ustanovah.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba št. 492/2011
3
Člen 3(1) Uredbe št. 492/2011 določa:
„Na podlagi te uredbe se določbe zakonov ali drugih predpisov ali upravnih praks države članice ne uporabljajo:
[…]
(b)
kadar je njihov izključni ali glavni namen ali učinek odvračanje državljanov drugih držav članic od ponujene zaposlitve, tudi če se uporabljajo ne glede na državljanstvo.
[…]“
Okvirni sporazum o delu za določen čas
4
Določba 5 okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999, ki je v Prilogi k Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 368), naslovljena „Ukrepi za preprečevanje zlorab“, določa:
„1. Za preprečevanje zlorab, ki izhajajo iz veriženja pogodb o zaposlitvi ali delovnih razmerjih za določen čas, države članice po posvetovanju s socialnimi partnerji skladno z nacionalno zakonodajo, kolektivnimi pogodbami ali običaji in/ali socialni partnerji, kadar ni ustreznih pravnih ukrepov, ki bi preprečevali zlorabo, uvedejo enega ali več naslednjih ukrepov tako, da upoštevajo potrebe posameznih sektorjev in/ali kategorij delavcev:
(a)
objektivne razloge, ki upravičujejo obnovitev takšnih pogodb ali razmerij;
(b)
najdaljše skupno trajanje zaporednih pogodb ali razmerij za določen čas;
(c)
število obnovitev takšnih pogodb ali razmerij.
2. Države članice po posvetovanju s socialnimi partnerji in/ali socialni partnerji po potrebi določijo, pod kakšnimi pogoji se pogodbe o zaposlitvi ali delovna razmerja:
(a)
štejejo za ‚zaporedna‘,
(b)
štejejo za pogodbe ali razmerja za nedoločen čas.“
Italijansko pravo
5
Člen 1(653) in (655) legge n. 205 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2018 e bilancio pluriennale per il triennio 2018-2020 (zakon št. 205 o državnem proračunu za proračunsko leto 2018 in večletnem proračunu za triletno obdobje od 2018 do 2020) z dne 27. decembra 2017 (GURI št. 302 z dne 29. decembra 2017) (v nadaljevanju: zakon št. 205/2017) določa:
„653.   Za odpravo prekarnega položaja v visokošolskih izobraževalnih ustanovah s področja likovne umetnosti, glasbe in plesa je bilo za leto 2018 dodeljenih 1 milijon EUR, za leto 2019 6,6 milijona EUR, za leto 2020 11,6 milijona EUR, za leto 2021 15,9 milijona EUR, za leto 2022 16,4 milijona EUR, za vsako leto od leta 2023 do leta 2025 16,8 milijona EUR, za leto 2026 16,9 milijona EUR, za leto 2027 17,5 milijona EUR, za leto 2028 18,1 milijona EUR in od leta 2029 dalje 8,5 milijona EUR na leto. […]
[…]
655.   Pedagoški delavci, ki dela v ustanovah iz odstavka 653 še ne opravljajo na podlagi pogodbe za nedoločen čas in so uspešno opravili natečajni postopek za uvrstitev na razvrstitvene sezname šol ter so pedagoško delo v zadnjih osmih študijskih letih do vključno študijskega leta 2020/2021, četudi z vmesnimi prekinitvami, v okviru študijskih programov, določenih v ustrezni zakonodaji, v eni od ustanov, navedenih v členu 3 uredbe, ki se nanaša na uredbo predsednika republike št. 212 z dne 8. julija 2005, in v okviru izobraževalnih programov iz člena 3(3) uredbe o izvajanju odloka ministrstva za izobraževanje, visoko šolstvo in raziskave št. 249 z dne 10. septembra 2010, opravljali vsaj tri leta, se uvrstijo na posebne nacionalne razvrstitvene sezname za dodelitev stalnih in začasnih učiteljskih delovnih mest glede na obstoječe nacionalne razvrstitvene sezname, ki temeljijo na kvalifikacijah, ter glede na razvrstitvene sezname iz odstavka 653, v mejah razpoložljivih prostih delovnih mest. Način uvrstitve kandidatov na ta razvrstitveni seznam ureja uredba ministra za izobraževanje, visoko šolstvo in raziskave.“
6
Člen 2(1) decreto ministeriale n. 597, Costituzione graduatorie riservate per il personale docente delle Istituzioni AFAM (ministrska uredba št. 597 o postopku oblikovanja razvrstitvenih seznamov za pedagoške delavce visokošolskih izobraževalnih ustanov s področja likovne umetnosti, glasbe in plesa) z dne 14. avgusta 2018 (v nadaljevanju: ministrska uredba št. 597/2018) določa, da lahko v tem postopku sodelujejo le kandidati, ki so pedagoško delo opravljali vsaj tri študijska leta v okviru programov iz člena 3 uredbe predsednika republike št. 212 z dne 8. julija 2005 ali v okviru izobraževalnih programov iz člena 3(3) uredbe ministra za izobraževanje visoko šolstvo in raziskave št. 249 z dne 10. septembra 2010.
7
Člen 8(1), točka A, ministrske uredbe št. 597/2018 določa možnost, da se pri oceni kvalifikacij kandidatov, ki lahko sodelujejo v navedenem postopku, upoštevajo poklicne izkušnje, pridobljene v ustanovah, ki so enakovredne italijanskim visokošolskim izobraževalnim ustanovam s področja likovne umetnosti, glasbe in plesa, ki so v tujini.
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
8
Tožeči stranki iz postopka v glavni stvari sta z ločenima tožbama, vloženima leta 2018 pri Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (deželno upravno sodišče za Lacij, Italija), ki je predložitveno sodišče, predlagali razveljavitev ministrske uredbe št. 597/2018, pri čemer sta med drugim trdili, da je navedena ministrska uredba v nasprotju s členom 45 PDEU in členom 3 Uredbe št. 492/2011, ker za sodelovanje v postopku dodelitve učiteljskih delovnih mest za nedoločen ali določen čas v italijanskih javnih visokošolskih izobraževalnih ustanovah s področja likovne umetnosti, glasbe in plesa iz člena 1(655) zakona št. 205/2017 ne priznava poklicnih izkušenj v trajanju treh študijskih let ali več, pridobljenih v enakovrednih ustanovah, ki so v državah članicah, ki niso Italijanska republika.
9
Ministrstvo trdi, da ministrske uredbe št. 597/2018 ni mogoče šteti za nezakonito, ker je bila sprejeta na podlagi zakona št. 205/2017, katerega cilj naj bi bil, kot je razvidno iz člena 1(653) tega zakona, odprava zgodovinsko prekarne narave zaposlovanja v sektorju visokošolskega izobraževanja s področja likovne umetnosti, glasbe in plesa, in naj bi ministrstvo postavila v položaj vezane pristojnosti. Poleg tega naj ne bi šlo za kršitev člena 45 PDEU niti Uredbe št. 492/2011, ker naj ne bi šlo za različno obravnavanje, ki bi temeljilo na državljanstvu kandidatov, saj je bil postopek iz člena 1(655) zakona št. 205/2017 odprt tako za italijanske državljane kot tudi za tujce. Poleg tega naj bi dejstvo, da se osebam, ki so izkušnje pridobile v drugih državah članicah, dopusti sodelovati v tem postopku, izkrivilo logiko zadevne nacionalne zakonodaje, katere namen je spodbujati odpravo prekarnega zaposlovanja v italijanskih javnih visokošolskih izobraževalnih ustanovah s področja likovne umetnosti, glasbe in plesa z oblikovanjem seznamov učiteljev, ki so poklicne izkušnje pridobili v teh ustanovah, in ne v tujini.
10
Predložitveno sodišče opozarja, da se je moralo ministrstvo pri sprejetju ministrske uredbe sklicevati na določbe zakona št. 205/2017, da bi opredelilo pogoje sodelovanja v postopku iz člena 1(655) tega zakona.
11
Predložitveno sodišče meni, da zakon št. 205/2017 pomeni oviro prostemu gibanju delavcev, ker omejuje sodelovanje v postopku dodelitve učiteljskih delovnih mest za nedoločen ali določen čas v italijanskih javnih visokošolskih izobraževalnih ustanovah s področja likovne umetnosti, glasbe in plesa, ker je to pridržano le za učitelje, ki imajo najmanj triletne predhodne izkušnje v teh ustanovah.
12
Iz sodb z dne 10. oktobra 2019, Krah (C‑703/17, EU:C:2019:850), in z dne 23. aprila 2020, Land Niedersachsen (Upoštevna pretekla delovna doba) (C‑710/18, EU:C:2020:299), pa naj bi izhajalo, da so lahko ukrepi, ki omejujejo prosto gibanje delavcev, dopustni, če sledijo enemu od legitimnih ciljev iz Pogodbe DEU ali so upravičeni z nujnimi razlogi v splošnem interesu.
13
V zvezi z vprašanjem, ali cilj „preprečevanja pojava prekarnega zaposlovanja“ v italijanskih javnih visokošolskih izobraževalnih ustanovah s področja likovne umetnosti, glasbe in plesa, naveden v zakonu št. 205/2017, pomeni cilj v splošnem interesu, ki bi lahko upravičil to omejitev, in ali je ta sorazmerna glede na ta cilj, predložitveno sodišče, na prvem mestu, opozarja, da naj bi iz sodbe z dne 26. novembra 2014, Mascolo in drugi (C‑22/13, od C‑61/13 do C‑63/13 in C‑418/13, EU:C:2014:2401), izhajalo, da namen ukrepov, namenjenih preprečevanju pojava prekarnega zaposlovanja v javni upravi, ki izhaja iz ponavljajočega sklepanja pogodb za določen čas, ki jih sprejemajo države članice, ni upoštevanje zgolj nacionalnih interesov, pač pa tudi interesov Evropske unije.
14
Na drugem mestu, sodelovanje v postopku iz člena 1(655) zakona št. 205/2017 naj ne bi bilo edini način za pridobitev učiteljskega delovnega mesta za nedoločen ali določen čas v italijanskih javnih visokošolskih izobraževalnih ustanovah s področja likovne umetnosti, glasbe in plesa. Do polovice stalnega osebja teh ustanov naj bi se namreč zaposlila na podlagi posebnih nacionalnih seznamov o razvrstitvi, medtem ko naj bi bil preostali del tega osebja zaposlen po javnih izbirnih postopkih na podlagi kvalifikacij in preizkusov. Poleg tega naj bi se pogodbe o zaposlitvi za določen čas sklepale prednostno z učitelji, vpisanimi na te sezname. Če tako ne bi bilo mogoče zapolniti vseh prostih delovnih mest, bi lahko zadevne ustanove objavile razpise za oblikovanje posebnih seznamov za vsako ustanovo.
15
Na tretjem mestu, iz sodne prakse Corte costituzionale (ustavno sodišče, Italija) naj bi bilo razvidno, da so pravila, ki kot ta iz spora, o katerem odloča predložitveno sodišče, določajo izredne natečaje, načeloma v skladu z italijansko ustavo, ker so oblikovana za zagotovitev dobrega delovanja uprave in varstva v pravnih razmerjih ter za odpravo prekarnega zaposlovanja ter se z njimi neupravičeno ne omejujeta pravica dostopa do zaposlitev v javnem sektorju in načelo javnega natečaja.
16
V teh okoliščinah je Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (deželno upravno sodišče za Lacij) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 45(1) in (2) PDEU ter člen 3(1)(b) [Uredbe št. 492/2011] razlagati tako, da nasprotujeta določbi, kakršna je člen 1(655) zakona št. 205/2017, v skladu s katero se zaradi izpolnjevanja pogoja za sodelovanje v postopku uvrstitve na razvrstitvene sezname primernih kandidatov, s katerimi se nato sklenejo pogodbe o opravljanju pedagoškega dela v italijanskih [visokošolskih izobraževalnih ustanovah s področja likovne umetnosti, glasbe in plesa] za nedoločen ali določen čas, upoštevajo zgolj poklicne izkušnje, ki so jih kandidati pridobili v teh državnih ustanovah, ne pa tudi v enakovrednih izobraževalnih ustanovah v drugih evropskih državah, glede na to, da je zadevni postopek namenjen uresničevanju posebnega cilja, in sicer preprečevanju pojava prekarnih oblik zaposlovanja na nacionalni ravni, ali pa je mogoče, če bi Sodišče ugotovilo, da italijanska zakonodaja v abstraktnem smislu ni v nasprotju s pravnim okvirom Unije, šteti, da so ukrepi, določeni v tej nacionalni zakonodaji, v konkretnem primeru sorazmerni z navedenim ciljem v javnem interesu, ki se z njimi uresničuje?“
Vprašanje za predhodno odločanje
17
Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 45 PDEU in člen 3(1)(b) Uredbe št. 492/2011 razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa, da lahko le kandidati, ki so določene poklicne izkušnje pridobili v nacionalnih javnih visokošolskih izobraževalnih ustanovah s področja likovne umetnosti, glasbe in plesa, sodelujejo v postopku vpisa na sezname, oblikovane za zaposlitev – na podlagi pogodb o zaposlitvi za nedoločen ali določen čas – osebja v teh ustanovah, in ki tako preprečuje, da bi se za sodelovanje v tem postopku upoštevale poklicne izkušnje, pridobljene v drugih državah članicah.
18
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je namen vseh določb Pogodbe DEU o prostem gibanju oseb to, da se državljanom držav članic olajša opravljanje različnih poklicnih dejavnosti na ozemlju Unije, in da te določbe nasprotujejo ukrepom, ki bi te državljane lahko postavili v slabši položaj, kadar ti želijo opravljati gospodarsko dejavnost na ozemlju druge države članice (sodbi z dne 23. aprila 2020, Land Niedersachsen (Upoštevna pretekla delovna doba), C‑710/18, EU:C:2020:299, točka 24, in z dne 28. aprila 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, točka 21).
19
Iz sodne prakse izhaja, da na področje uporabe člena 45 PDEU spadajo pogoji za zaposlovanje, med drugim za zaposlovanje v državni upravi, ki ni zaposlovanje iz odstavka 4 te določbe (glej v tem smislu sodbi z dne 26. maja 1982, Komisija/Belgija, 149/79, EU:C:1982:195, točka 11, in z dne 11. februarja 2021, Katoen Natie Bulk Terminals in General Services Antwerp, C‑407/19 in C‑471/19, EU:C:2021:107, točka 82).
20
Nacionalne določbe, ki delavcu, državljanu ene države članice, onemogočajo, da zapusti državo izvora zaradi izvrševanja svoje pravice do prostega gibanja, ali ga od tega odvračajo, omejujejo to svoboščino v smislu člena 45(1) PDEU, tudi če se uporabljajo ne glede na državljanstvo zadevnih delavcev (sodba z dne 28. aprila 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, točka 23 in navedena sodna praksa).
21
Poleg tega je namen člena 45 PDEU zlasti preprečiti, da bi bil delavec, ki je uveljavil pravico do prostega gibanja in je bil zaposlen v več kot eni državi članici, brez objektivne utemeljitve obravnavan manj ugodno kot delavec, ki je bil cel čas zaposlen v eni sami državi članici (sodba z dne 28. aprila 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, točka 24 in navedena sodna praksa).
22
Prosto gibanje oseb namreč ne bi bilo popolnoma uresničeno, če bi države članice lahko zavrnile uporabo te določbe za tiste svoje državljane, ki so uveljavljali ugodnosti, ki jih določa pravo Unije, in ki so zaradi tega pridobili poklicne kvalifikacije v državi članici, ki ni država članica, katere državljani so (sodba z dne 28. aprila 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, točka 25 in navedena sodna praksa).
23
Sodišče je tako razsodilo, da nacionalna ureditev, ki ne upošteva vseh preteklih dob enakovrednega dela, dopolnjenih v državi članici, ki ni država članica izvora delavca migranta, lahko povzroči, da je prosto gibanje delavcev v nasprotju s členom 45(1) PDEU manj privlačno (glej v tem smislu sodbe z dne 30. septembra 2003, Köbler, C‑224/01, EU:C:2003:513, točka 74; z dne 10. oktobra 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, točka 54; z dne 23. aprila 2020, Land Niedersachsen (Upoštevna pretekla delovna doba), C‑710/18, EU:C:2020:299, točka 26 in navedena sodna praksa, ter z dne 28. aprila 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, točka 26).
24
Poleg tega iz sodne prakse izhaja, da kadar javni organ države članice pri zaposlitvi osebja za delovna mesta, ki ne spadajo na področje uporabe člena 45(4) PDEU, določi, da se upoštevajo pretekle poklicne dejavnosti, ki jih je kandidat opravljal v okviru javne uprave, ta organ ne more razlikovati glede na to, ali so se te dejavnosti opravljale v javni službi iste države članice ali v javni službi druge države članice (glej v tem smislu sodbi z dne 23. februarja 1994, Scholz, C‑419/92, EU:C:1994:62, točka 12, in z dne 12. maja 2005, Komisija/Italija, C‑278/03, EU:C:2005:281, točka 14).
25
Navesti je treba, da lahko nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari delavca odvrne od uresničevanja njegove pravice do prostega gibanja iz člena 45 PDEU, ker postavlja pogoj minimalnih poklicnih izkušenj za vpis kandidatov na sezname, oblikovane v skladu z ministrsko uredbo št. 597/2018 za zaposlovanje – na podlagi pogodb o zaposlitvi za nedoločen ali določen čas – osebja v italijanskih javnih visokošolskih izobraževalnih ustanovah s področja likovne umetnosti, glasbe in plesa, preprečuje pa, da bi se pri tem upoštevale izkušnje, pridobljene v državah članicah, ki niso Italijanska republika.
26
Tak delavec je lahko namreč odvrnjen od tega, da bi zapustil državo članico izvora, da bi delal ali prebival v drugi državi članici, če se mu zaradi te okoliščine odvzame možnost, da bi se ob njegovi vrnitvi v prvo državo članico delovne izkušnje, ki jih je pridobil v drugi državi članici, upoštevale pri vpisu na te sezname.
27
Poleg tega je treba opozoriti, da člen 45(2) PDEU določa, da prosto gibanje delavcev vključuje odpravo vsakršne diskriminacije na podlagi državljanstva med delavci držav članic v zvezi z zaposlitvijo, plačilom ter drugimi delovnimi in zaposlitvenimi pogoji (glej v tem smislu sodbo z dne 28. aprila 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, točka 29 in navedena sodna praksa).
28
V zvezi s tem je treba opozoriti, da načelo enakega obravnavanja iz člena 45 PDEU ne prepoveduje samo neposredne diskriminacije na podlagi državljanstva, ampak tudi vse posredne oblike diskriminacije, ki z uporabo drugih razlikovalnih meril dejansko povzročijo enak rezultat (glej v tem smislu sodbo z dne 28. aprila 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, točka 30 in navedena sodna praksa).
29
Sodišče je v tem okviru pojasnilo, da je treba določbo nacionalnega prava, tudi če se uporablja za vse delavce brez razlikovanja glede na njihovo državljanstvo, šteti za posredno diskriminatorno, če lahko že sama po sebi bolj prizadene delavce, ki so državljani drugih držav članic, kot domače delavce in če so zato lahko zlasti prvonavedeni delavci v slabšem položaju, razen če ta določba ni objektivno upravičena in sorazmerna z zastavljenim ciljem (sodba z dne 28. aprila 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, točka 31 in navedena sodna praksa).
30
Da bi bilo mogoče ukrep opredeliti kot posredno diskriminatoren, ni nujno, da je njegova posledica dajanje prednosti vsem domačim državljanom ali postavljanje v slabši položaj le državljanov drugih držav članic, ne pa tudi domačih državljanov (sodba z dne 28. aprila 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, točka 32 in navedena sodna praksa).
31
V obravnavanem primeru lahko nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari s tem, da se v tej ureditvi ne upoštevajo enakovredne poklicne izkušnje, ki jih je delavec migrant pridobil v ustanovah države članice, ki ni Italijanska republika, bolj vpliva na delavce migrante kot na domače delavce, in sicer tako, da zlasti prve postavlja v slabši položaj, saj so ti, preden so se zaposlili v italijanskih visokošolskih izobraževalnih ustanovah s področja likovne umetnosti, glasbe in plesa, zelo verjetno pridobili poklicne izkušnje v državi članici, ki ni Italijanska republika (glej po analogiji sodbo z dne 28. aprila 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, točka 33). Ta ureditev lahko torej vzpostavi različno obravnavanje, ki posredno temelji na državljanstvu.
32
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da ureditev iz postopka v glavni stvari pomeni omejitev prostega gibanja delavcev, ki je s členom 45 PDEU načeloma prepovedana.
33
Glede upravičenosti take omejitve iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je mogoče sprejeti nacionalne ukrepe, ki lahko ovirajo izvajanje temeljnih svoboščin, ki jih zagotavlja Pogodba, ali zmanjšujejo privlačnost tega izvajanja, pod pogojem, da ti ukrepi sledijo ciljem v javnem interesu, da so primerni za zagotovitev uresničitve teh ciljev in da ne presegajo tega, kar je nujno potrebno za uresničitev ciljev, ki jim sledijo (sodba z dne 28. aprila 2022, Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, točka 35 in navedena sodna praksa).
34
Iz informacij predložitvenega sodišča je razvidno, da je cilj nacionalne ureditve iz postopka v glavni stvari odprava zgodovinsko prekarne oblike zaposlovanja v sektorju visokošolskega izobraževanja s področja likovne umetnosti, glasbe in plesa v Italiji s spodbujanjem omejevanja prekarnega zaposlovanja v tem sektorju.
35
V zvezi s tem je treba navesti, da tudi če bi bilo treba ta cilj šteti za legitimen cilj v splošnem interesu, ki lahko upraviči omejitev prostega gibanja delavcev, se omejitev iz postopka v glavni stvari ne zdi ustrezna za zagotovitev uresničitve navedenega cilja.
36
Kot je pravilno poudarila Evropska komisija, se izključitev kandidatov, ki so poklicne izkušnje pridobili v državi članici, ki ni Italijanska republika, iz postopka iz člena 1(655) zakona št. 205/2017 sama po sebi namreč ne zdi nujna za spodbujanje omejevanja prekarnega zaposlovanja, to je za povečevanje deleža delavcev za nedoločen čas v sektorju visokošolskega izobraževanja s področja likovne umetnosti, glasbe in plesa v Italiji, ker ta postopek omogoča, da ustanove tega sektorja zaposlujejo tako take delavce kot tudi delavce s pogodbo za določen čas.
37
Poleg tega, tudi če se na podlagi navedenega postopka zaposluje več delavcev za nedoločen čas kot delavcev za določen čas, bi bil lahko cilj povečanja deleža te prve kategorije v zadevnem sektorju dosežen na enako učinkovit način tako, da bi bil enak postopek na voljo kandidatom, ki so poklicne izkušnje pridobili v državi članici, ki ni Italijanska republika, ne da bi bila delovna mesta za nedoločen čas pridržana za delavce, ki so v navedenem sektorju „za daljše obdobje“ zaposleni za določen čas.
38
Poleg tega naj tak ukrep Italijanski republiki ne bi preprečeval, da posebej odpravi prekarni položaj zadnjenavedenih delavcev, ki izhaja, kot je pojasnilo predložitveno sodišče, iz ponavljajočega se sklepanja pogodb za določen čas, med drugim z izvajanjem ukrepov iz določbe 5 okvirnega sporazuma o delu za določen čas ali z zaposlitvijo teh delavcev za nedoločen čas.
39
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da omejitev prostega gibanja delavcev, ki jo vzpostavlja nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari, ni upravičena.
40
Glede člena 3 Uredbe št. 492/2011, katerega odstavek 1 v nespremenjenem besedilu povzema besedilo odstavka 1 člena 3 Uredbe Sveta (EGS) št. 1612/68 z dne 15. oktobra 1968 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 15) (sodba z dne 5. februarja 2015, Komisija/Belgija, C‑317/14, EU:C:2015:63, točka 2), je treba opozoriti, da zgolj podrobneje opredeljuje pravice, ki že izhajajo iz člena 45 PDEU, zlasti kar zadeva dostop do zaposlitve, in ga je treba zato razlagati enako kot zadnjenavedeni člen (glej po analogiji sodbi z dne 23. februarja 1994, Scholz, C‑419/92, EU:C:1994:62, točka 6, in z dne 12. maja 2005, Komisija/Italija, C‑278/03, EU:C:2005:281, točki 3 in 15).
41
Glede na zgoraj navedene ugotovitve je treba na vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člen 45 PDEU in člen 3(1)(b) Uredbe št. 492/2011 razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa, da lahko le kandidati, ki so pridobili določene poklicne izkušnje v nacionalnih javnih visokošolskih izobraževalnih ustanovah s področja likovne umetnosti, glasbe in plesa, sodelujejo v postopku vpisa na sezname, oblikovane za zaposlitev – na podlagi pogodb o zaposlitvi za nedoločen ali določen čas – osebja v teh ustanovah, in ki tako preprečuje, da bi se za sodelovanje v tem postopku upoštevale poklicne izkušnje, pridobljene v drugih državah članicah.
Stroški
42
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) razsodilo:
Člen 45 PDEU in člen 3(1)(b) Uredbe (EU) št. 492/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa, da lahko le kandidati, ki so pridobili določene poklicne izkušnje v nacionalnih javnih visokošolskih izobraževalnih ustanovah s področja likovne umetnosti, glasbe in plesa, sodelujejo v postopku vpisa na sezname, oblikovane za zaposlitev – na podlagi pogodb o zaposlitvi za nedoločen ali določen čas – osebja v teh ustanovah, in ki tako preprečuje, da bi se za sodelovanje v tem postopku upoštevale poklicne izkušnje, pridobljene v drugih državah članicah.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: italijanščina.