62002CC0249_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
„
Ničnostna tožba
–
Kmetijstvo
–
Skupna kmetijska politika
–
EKUJS
–
Nižji izdatki države članice od napovedanih izdatkov, sporočenih Komisiji
–
Znižanje predplačil v naslednjem proračunskem letu
–
Dopis generalnega direktorja Komisije, ki državo članico obvešča o tem znižanju
–
Dopustnost tožbe
“
1. Portugalska republika zahteva razglasitev ničnosti dopisa generalnega direktorja za kmetijstvo pri Komisiji Evropskih skupnosti z dne 18. aprila 2002,(2) v katerem ji na podlagi člena 39(3) Uredbe (ES) št. 1750/1999(3) določa znižanje dveh predplačil iz leta 2002, prejetih za financiranje programov za razvoj podeželja (v nadaljevanju: PRP), za 4.583.055,83 EUR.
I – Pravni okvir
2. Zaradi številnih vprašanj, ki jih odpira ta ničnostna tožba, je treba najprej podrobno predstaviti pravni okvir Skupnosti, v katerem jih je treba preučiti.
A – Programi za razvoj podeželja: cilj, izdelava in finančni vidiki
1. Uredba (ES) št. 1257/1999(4)
3. Ta uredba določa okvire pomoči Skupnosti za trajnostni razvoj podeželja, ki spremljajo in dopolnjujejo druge instrumente skupne kmetijske politike (člen 1). V naslovu II so opisani različni ukrepi,(5) v naslovu III pa v rubriki „programiranje“ predpisuje izdelavo PRP na najprimernejši geografski ravni (člen 41(1)).
4. Poleg vsebine programov (člen 43) ta uredba določa:
– Te programe „pripravijo pristojni organi, ki jih imenuje država članica, in ta jih po posvetovanju s pristojnimi organi in organizacijami na ustrezni teritorialni ravni predloži Komisiji“ (člen 41(1)).
– „Načrti za razvoj podeželja zajemajo obdobje sedmih let od 1. januarja 2000“ (člen 42).
– „1. Načrti za razvoj podeželja se predložijo najpozneje šest mesecev po začetku veljavnosti te uredbe. 2. Komisija oceni predlagane načrte, da ugotovi, ali so skladni s to uredbo. Na podlagi teh načrtov potrdi programske dokumente za razvoj podeželja po postopku iz člena 50(2) Uredbe (ES) št. 1260/1999 [ (6) ]
v šestih mesecih po predložitvi načrtov“ (člen 44).
5. Poleg tega člen 46 določa, da se za podporo Skupnosti iz Jamstvenega oddelka EKUJS „predvidijo finančni načrti in računovodstvo na letni ravni [...]“ (odstavek 1); da „Komisija določi začetno dodelitev sredstev po državah članicah na letni osnovi, pri čemer uporabi objektivna merila, ki upoštevajo specifične razmere in potrebe ter dejavnosti, potrebne zlasti v zvezi z okoljem, odpiranjem delovnih mest in ohranjanjem krajine“ (odstavek 2) in da se „začetno dodelitev sredstev prilagodi glede na dejanske izdatke in revidirane napovedi izdatkov, ki jih predložijo države članice, ob upoštevanju ciljev programov in glede na razpoložljiva sredstva [...]“ (odstavek 3).
Prav tako je treba opozoriti, da ima „finančni prispevek iz Jamstvenega oddelka EKUJS lahko obliko predplačil za izvajanje programa ali plačil za nastale izdatke“ (člen 47(3)).
Člen 50 vsebuje izvedbene določbe,(7) ki opredeljujejo predložitev načrtov za razvoj podeželja in revizije programskih dokumentov za razvoj podeželja, finančno načrtovanje za zagotavljanje proračunske discipline, udeležbo v financiranju, spremljanje in vrednotenje in zagotavljanje skladnosti med ukrepi za razvoj podeželja in ukrepi podpore, uvedenimi s tržnimi ureditvami.
2. Uredba št. 1750/1999(8)
6. Uredba št. 1257/1999 je bila dopolnjena z Uredbo št. 1750/1999,(9) večkrat spremenjena(10) in izrecno razveljavljena z Uredbo (ES) št. 445/2002,(11) ki jo bom obravnaval v nadaljevanju.(12)
7. Ta izvedbena uredba zadeva tudi PRP in določa, da so ti pripravljeni v skladu s členom 43 Uredbe št. 1257/1999 „v skladu z natančno določenimi pogoji iz Priloge k tej uredbi“ ter da njihova odobritev „določa skupni znesek podpore Skupnosti“ (člen 33(1) in (2)).(13)
8. S finančnega vidika je treba upoštevati člen 37(1), ki določa:
„Države članice vsako leto najpozneje do 30. septembra pošljejo Komisiji za vsak programski dokument za razvoj podeželja in vsak enoten programski dokument v okviru cilja 2 v primeru ukrepov za razvoj podeželja, ki jih financira Jamstveni oddelek EKUJS:
a) izkaz o izdatkih, ki nastanejo v tekočem finančnem letu, ter o izdatkih, ki ostanejo za izplačilo do konca zadevnega leta in so zajeti v podpori Skupnosti, kakor je opredeljena v členu 33(2) te uredbe, ter
b) revidirane napovedi takih izdatkov za naslednja finančna leta do konca zadevnega programskega obdobja v okviru dodeljenih sredstev za vsako državo članico.
Te informacije se pošljejo v obliki preglednice po računalniškem vzorcu, ki ga zagotovi Komisija.“(14)
9. Člen 39(1) določa, da se „[z]a vsako državo članico izdatki, dani za katero koli finančno leto, financirajo do višine zneskov, sporočenih Komisiji v skladu s točko (b) člena 37(1), ki jih zajemajo odobrene pravice, upoštevane v proračunu za zadevno finančno leto.“
Vendar pa se lahko pojavijo razlike med napovedanimi in dejanskimi izdatki. Te razlike urejajo drugi odstavki člena 39.(15) V tem primeru nas najbolj zanima tretji odstavek:
„Če so dejanski izdatki države članice v finančnem letu manjši od 75 % zneskov iz odstavka 1, se izdatki, ki se priznajo za naslednje finančno leto, zmanjšajo za tretjino razlike med tem pragom ali zneski, ki izhajajo iz uporabe odstavka 1a, če so ti nižji od praga, in dejansko nastalimi izdatki v zadevnem finančnem letu. To zmanjšanje se ne upošteva, ko se določajo dejanski izdatki v finančnem letu, ki sledi letu, v katerem je bilo opravljeno zmanjšanje.“(16)
Vendar isti člen 39(4) določa, da „[s]e odstavek 3 ne uporablja za prvi izkaz o izdatkih, ki nastanejo v okviru programskega dokumenta za razvoj podeželja ali enotnega programskega dokumenta v okviru cilja 2 v primeru ukrepov za razvoj podeželja, ki jih financira Jamstveni oddelek EKUJS.“(17)
10. V skladu s členom 50 se Uredba št. 1750/1999 „uporablja v zvezi s podporo Skupnosti od 1. januarja 2000.“
3. Uredba št. 445/2002(18)
11. Kot sem že navedel,(19) je ta uredba, ki je začela veljati 22. marca 2002,(20) izrecno razveljavila Uredbo št. 1750/1999, ker „[s]klicevanja na razveljavljeno uredbo veljajo kot sklicevanja na to uredbo in se berejo v skladu s tabelo ujemanja v Prilogi III“ (člen 65).
12. Treba je upoštevati, da so številne določbe Uredbe št. 445/2002 enake kot določbe Uredbe št. 1750/1999, tako da gre dejansko za predelano besedilo.(21) To velja za člene 40, 41(1) (ki ustrezata členu 33(1) in (2) Uredbe št. 1750/1999), 47 (člen 37 Uredbe št. 1750/1999) in 49 (člen 39 Uredbe št. 1750/1999).
13. Vendar ne glede na logične razlike pri sklicevanju na določbe v eni ali drugi uredbi(22) v Uredbi št. 445/2002 opažamo nekaj sprememb v primerjavi s predhodno uredbo. Ne glede na druge spremembe(23) je treba poudariti spremembo, ki jo uvaja člen 49(5), po katerem se „[o]dstavek 4 ne uporablja za prvi izkaz o izdatkih, ki nastanejo v finančnem letu 2000 v okviru programskega dokumenta za razvoj podeželja ali enotnega programskega dokumenta v okviru cilja 2 v primeru ukrepov za razvoj podeželja, ki jih financira Jamstveni oddelek EKUJS“. Izraza „v finančnem letu 2000“ ni bilo v členu 39(4) Uredbe št. 1750/1999.(24)
B – Financiranje skupne kmetijske politike
14. Potem ko Uredba (ES) št. 1258/1999(25) opredeli, kaj financirata Usmerjevalni in kaj Jamstveni oddelek EKUJS, v členu 6(1) določi, da države članice redno predložijo Komisiji „naslednje podatke o akreditiranih plačilnih in usklajevalnih službah, ki se nanašajo na ukrepe, ki jih financira jamstveni oddelek sklada:
a) izjave o odhodkih in načrte finančnih potreb;
b) letne računovodske izkaze vključno s podatki, potrebnimi za njihovo potrditev, in potrdilo o celovitosti, točnosti in verodostojnosti predloženih izkazov.“
15. Uredba določa tudi, da Komisija po posvetovanju z Odborom sklada(26) odloči „o mesečnih predplačilih na podlagi knjiženih odhodkov, ki jih izvedejo akreditirane plačilne službe“ (prvi pododstavek člena 7(2)) in da „pred 30. aprilom leta, ki sledi zadevnemu proračunskemu letu, potrdi računovodske izkaze plačilnih služb na podlagi podatkov, navedenih v členu 6(1)(b)“. Odločitev o potrditvi računovodskih izkazov zajema celovitost, točnost in verodostojnost predloženih računovodskih izkazov. Odločitev ne posega v sprejem naknadne odločitve na podlagi odstavka 4(27) (člen 7(3)).
16. Prav tako je treba opozoriti, da se Uredba št. 1258/1999 uporablja „za odhodke, izvedene od 1. januarja 2000“ (drugi pododstavek člena 20).
17. Poleg tega je treba ugotoviti, da se je Uredba št. 729/70,(28) ki jo je nadomestila Uredba št. 1258/1999, izvajala z Uredbo (ES) št. 1663/95,(29) ki se prav tako uporablja, ob upoštevanju, da sklicevanja na Uredbo št. 729/70 veljajo kot sklicevanja na uredbo, ki jo je nadomestila.(30)
C – Sprejetje odločitev s strani Komisije
18. Člen 211 ES daje Komisiji „lastno pristojnost odločanja“, člen 4 njenega poslovnika(31) pa določa štiri načine njenega izvrševanja:
a) na sejah;
b) po pisnem postopku v skladu s členom 12;
c) s pooblastitvijo v skladu s členom 13 ali
d) s prenosom v skladu s členom 14.
19. Pooblastitev enega ali več članov Komisije „[s]e lahko prenese na generalne direktorje in vodje služb“, razen če to ni izrecno prepovedano (člen 13). Komisija lahko sprejetje upravljalnih ali administrativnih ukrepov prenese na „generalne direktorje in vodje služb“ (člen 14). Nazadnje, „[o]dločitve, ki se sprejmejo po postopku pooblastitve ali postopku prenosa, se zapišejo v dnevno beležko, ki se navede v zapisniku naslednje seje Komisije“ (člen 15).
II – Dejansko stanje
A – Odobritev PRP Portugalske republike
20. Portugalska republika je Komisiji predložila 3 PRP za obdobje od leta 2000 do leta 2006:
– 6. januarja 2000 za celinsko Portugalsko;(32)
– 4. februarja 2000 za avtonomno regijo Azori;(33)
– 22. februarja 2000 za avtonomno regijo Madeira.(34)
21. Komisija je PRP odobrila z odločbami z dne 22. novembra 2000, 1. marca in 30. aprila 2001.(35) Člen 2 vsake odločbe v prvem odstavku natančno opredeli prispevke iz Jamstvenega oddelka EKUJS k stroškom ukrepov, predvidenih za izvajanje načrta, v drugem odstavku pa v skladu s členom 7 Uredbe (ES) št. 296/96(36) določa, da se v proračunskem letu 2000 upoštevajo plačila, ki so jih izvedle plačilne agencije od 16. oktobra 1999. V skladu s členom 3(1) so izdatki upravičeni od 6. januarja ter 4. in 22. februarja 2000.(37)
B – Uporaba člena 39(3) Uredbe št. 1750/1999 s strani Komisije
22. Na podlagi člena 37(1)(b) Uredbe št. 1750/1999(38) je Portugalska republika v obvestilu z dne 30. septembra 2000 predložila Komisiji napovedi izdatkov za naslednja finančna leta v programskem obdobju vsakega PRP. Znesek za finančno leto 2001 je bil 281.430.000 EUR.
23. Komisija je na podlagi podatkov, ki so jih portugalski organi pošiljali vsak mesec, ugotovila, da so izdatki, ki so dejansko nastali v finančnem letu 2001, znašali 197.323.332,52 EUR, to je 70,11 % predvidenih izdatkov za to finančno leto.
24. Vprašanje uporabe člena 39(3) Uredbe št. 1750/1999 je Odbor EKUJS večkrat obravnaval:
a) V zapisniku seje z dne 22. januarja 2002 (točka 6.1) je informacija o kaznih, ki jih je treba uporabiti za določene države članice, ker niso upoštevale proračunov za razvoj podeželja za finančno leto EKUJS 2001 z izrecno omembo člena 39(3) Uredbe št. 1750/1999. Ta točka je bila zaradi notranjega postopka umaknjena z dnevnega reda, ker je treba, preden se določijo kazni, izračunati zneske izdatkov držav članic v navedenem finančnem letu, ti podatki pa naj bi bili znani šele po 31. januarju 2002, to je po datumu zaključka finančnega leta 2001 za Jamstveni oddelek EKUJS.
V zapisniku je pod naslovom informacije o napovedih izdatkov za razvoj podeželja za finančno leto EKUJS 2002, ki so revidirane v skladu s členom 39(3) Uredbe št. 1750/1999, navedeno, da je predstavnik Komisije na tej seji predstavil svoj način izračuna (točka 6.2).
b) Podobna informacija je v zapisniku seje z dne 19. februarja 2002, ki prav tako izrecno omenja uporabo člena 39(3) Uredbe št. 1750/1999 (točka 6).
Prav tako je navedeno, da je predstavnik Komisije govoril o kaznih šestih držav članic, katerih izdatki za PRP so bili manjši od 75 % predvidenih izdatkov, ter povedal, da bodo z dopisom obveščene o datumu, ko bodo njihova mesečna predplačila zmanjšana za znesek kazni.
25. V tem primeru izpodbijani dopis, naslovljen na Instituto Nacional de Garantía Agrícola(39) (v nadaljevanju: INGA), navaja, da so izdatki v finančnem letu EKUJS 2001 znašali 197.323.332,52 EUR, to je manj kot 75 % predvidenih 281.430.000,00 EUR, in da je treba uporabiti člen 39(3) Uredbe št. 1750/1999, ter se sklicuje na besedilo AGRI/46059/2001-Rev. 2 v prilogi, o katerem so razpravljali na seji Odbora EKUJS 19. februarja 2002 in v katerem je naveden podroben izračun.(40) Na podlagi zgoraj navedenega člena dopis določa znižanje dveh predplačil iz leta 2002 za 4.583.055,83 EUR v breme poglavja B01-41 (potrditev obračunov in znižanja/popravki predplačil), ki ne zadeva zneskov, dodeljenih državi članici z Odločbo 2000/426/ES.(41)
26. O zmanjšanju iz člena 39(3) Uredbe št. 1750/1999 so se ponovno pogovarjali na seji Odbora EKUJS 19. aprila 2002. Na zahtevo danske delegacije je predsednik predstavil mnenje Pravne službe Komisije, ki potrjuje, da ima navedeno zmanjšanje lastnosti klasične finančne kazni ter da bo izvedeno v obliki odbitka od predplačil, ki bodo izplačana zadevnim državam članicam junija in avgusta 2002.
27. Na sejah 22. maja in 19. junija 2002 je odbor EKUJS razpravljal o predplačilih, ki jih je bilo treba izplačati državam članicam junija in julija 2002 glede na izdatke, prijavljene za april in maj 2002. Na sejah je bilo ugotovljeno, da so v znesku predplačil upoštevani pozitivni in negativni popravki na podlagi izdatkov, ki so jih prijavile države članice.
28. Komisija je z odločbama z dne 27. maja in 24. junija 2002, ki ju je podpisal komisar za kmetijstvo, določila znesek predplačil, ki jih je treba izplačati državam članicam za april in maj 2002. Odločbi se omejujeta na skupne zneske po državah in ne navajata podrobnosti.
29. Treba je še navesti, da je Komisija z Odločbo 2002/461/ES(42) z dne 12. junija 2002 in v skladu s členom 7(3) Uredbe št. 1258/1999 potrdila računovodske izkaze držav članic za finančno leto 2001 za izdatke, ki jih financira Jamstveni oddelek EKUJS.
III – Postopek pred Sodiščem
30. Portugalska republika je vložila tožbo v sodnem tajništvu Sodišča 1. julija 2002.
31. Komisija je v odgovoru na tožbo predlagala, naj se tožba razglasi za nedopustno ali naj se v vsakem primeru zavrne, tožeči stranki pa se naloži plačilo stroškov.
32. Pisni del postopka je bil po repliki in dupliki zaključen.
33. Obravnave z dne 1. julija 2004, ki jo je zahtevala tožeča stranka, se je udeležila tudi tožena stranka; povedano je bilo, da bodo sklepni predlogi predstavljeni 7. septembra 2004.
IV – Pravo
34. Prva navedena točka je bila dopustnost tožbe, kajti Komisija meni, da je vsebina izpodbijanega dopisa povsem informativna. Sicer pa se preučitev tožbe nanaša na razloge za razveljavitev, ki jih navaja Portugalska republika.
35. Vendar gre za povezani temi, kajti pravna narava zadevnega dopisa lahko precej vpliva na napako zaradi nepristojnosti, kar je glavni očitek tožeče stranke.
A – Dopustnost ničnostne tožbe
1. Utemeljitev
36. Komisija se sklicuje na nedopustnost, ker, na kratko, meni, da se ničnostna tožba lahko vloži samo zoper akte z obveznimi pravnimi učinki, kar pa ne velja za izpodbijani dopis, ki niti ne spreminja pravnih položajev, ampak ki je, ob uporabi tega, kar je bilo najavljeno na seji Odbora EKUJS z dne 19. februarja 2002, popolnoma informativne narave in samo sporočilo služb Komisije službam Portugalske republike o ukrepu, ki ga poznajo že s sej Odbora, ter je del sodelovanja med Skupnostjo in državami članicami.
Komisija prav tako trdi, da sta pravno zavezujoči odločbi, ki zadevata interese tožeče stranke, in sicer odločbi z dne 27. maja in 24. junija 2002 o predplačilih za april in maj 2002, s katerima je komisar za kmetijstvo sprejel ukrep zmanjšanja predplačil.
37. Portugalska vlada meni – glede na to, da na seji Odbora EKUJS 22. januarja 2002 niso razpravljali o naložitvi kakršne koli kazni, kajti izdatki, ki so nastali v državah članicah, še niso bili določeni, ter je Komisija na seji 19. februarja 2002 samo obvestila, da namerava naložiti kazni –, da dopis spreminja njen pravni položaj, ker je akt, s katerim ji je bilo naloženo znižanje in v katerem je določen znesek tega znižanja, torej ima individualno in konkretno vsebino.
Portugalska vlada trdi, da do prejema dopisa ni vedela, da se je Komisija odločila, da bo uvedla znižanje, prav tako naj ne bi vedela, kakšen bo znesek tega znižanja, niti tega, ali bo znižanje porazdeljeno po mesečnih predplačilih v finančnem letu 2002 ali izvedeno v celoti pri enem mesečnem predplačilu.
Po njenem mnenju sta odločbi z dne 27. maja in 24. junija 2002 samo izvedbena ukrepa, zoper katera ni mogoče vložiti tožbe, ker ne navajata, da so dejanski izdatki nižji od 75 % izdatkov, ki jih je predvidela Portugalska republika, ter ker ne opredeljujeta naložene kazni niti njenega zneska.
38. Menim, da je za odločitev o dopustnosti treba izhajati iz člena 230 ES,(43) kot ga je razložilo Sodišče.
39. Ničnostna tožba ima dvojen namen: da se nadzoruje upoštevanje prava Skupnosti s strani institucij in da se zaščitijo pravice tožečih strank (drugih institucij Skupnosti, držav članic ali posameznikov) glede aktov takih institucij,(44) ker je sodna praksa pokazala, da je restriktivna razlaga pogojev dopustnosti v nasprotju s ciljem tožbe.(45)
40. V tem smislu je bilo poudarjeno, da je Evropska skupnost pravna skupnost, kolikor se njene države članice in njene institucije ne morejo izmakniti nadzoru skladnosti njihovih aktov z ustavno listino, ki je Pogodba, ki je poleg tega vzpostavila popoln sistem pravnih sredstev in postopkov, s katerim se zaupa nadzor nad zakonitostjo aktov institucij sodišču Skupnosti.(46) Ta sistem omogoča neposredno tožbo zoper „vse ukrepe, ki so jih sprejele institucije [...] in imajo pravni učinek“.(47)
41. Težava nastane pri natančni opredelitvi, kdaj ima akt Skupnosti pravni učinek.
2. Pojem akta s pravnimi učinki
42. Ta pojem sem preučil ob drugi priložnosti.(48) Mislim, da je takratna analiza ohranila vso svojo vrednost v primeru, kot je ta, v zvezi z obsegom učinkov za državno članico.
43. Po mnenju Sodišča ime ali oblika akta načeloma nista pomembna, pomembna sta njegov obseg in vsebina,(49) kajti tudi tožbe zoper dopis(50) ali ustno odločbo(51) so bile razglašene za dopustne. V tem smislu sta bili preučeni ničnostna tožba zoper odločitev Sveta, s katero je pozval države članice, naj sklenejo mednaroden sporazum za Skupnost,(52) ter tožba zoper s poročilo Komisije, ki je pod pretvezo, da razlaga določbe direktive, državam članicam nalagalo nove obveznosti.(53)
44. Nasprotno so štele za nedopustne tožbe zoper akte, ki sami po sebi ne ustvarjajo pravic in obveznosti do tretjih oseb, kajti Sodišče je zavrnilo tožbe zoper notranje ukrepe ali navodila, ki niso imeli učinka zunaj institucije, v kateri je akt nastal,(54) ali zoper določeno prakso Skupnosti.(55) Tožbe zoper akte, ki so nastali pred ali po dokončni odločitvi v postopku, ki je zapleten, so bile prav tako zavrnjene. Napake pripravljalnih aktov za poznejši akt, ki izraža odločitev institucije, je treba prijaviti v tožbi zoper poznejši akt,(56) kar ne pomeni, da se zoper pripravljalne akte ne da vložiti samostojne tožbe, če imajo pravne učinke in dokončno urejajo en vidik glavnega postopka. Zaradi istega razloga ni možna tožba zoper akte, katerih edini namen je ponoviti ali potrditi predhodne akte,(57) ali zoper zgolj izvedbene akte.(58)
3. Uporaba zgoraj navedenega pojma v tem primeru
45. Na podlagi zgornjih razmišljanj je treba izpodbijani dopis razumeti kot akt s pravnimi učinki.
46. Člen 39(3) Uredbe št. 1750/1999(59) določa, da se zmanjšajo izdatki, ki se priznajo za naslednje finančno leto, v skladu z nekaterimi natančnimi merili,(60) od koder izhaja obveznost, da pristojna institucija sprejme odločbo o uvedbi zmanjšanja in navede ustrezne informacije. Treba je določiti „dejanske izdatke“, „zneske iz odstavka 1“, razliko med obema zneskoma, izraženo v odstotkih, in nazadnje tretjino „razlike“, ki je znesek zmanjšanja.
47. Šele ko država članica ve, da je zanjo treba uvesti zmanjšanje v skladu z vsemi temi podatki, lahko učinkovito izpodbija ustrezno odločbo, tako da izpodbija upoštevane pojme ali elemente, kar pa država težko naredi, saj se podatki pošiljajo postopoma brez konkretne odločbe, ki bi vse podatke združila in omogočila državi, da izrazi nestrinjanje ter – če meni, da je to primerno – uporabi pravno pot.
48. V tem primeru dopis jasno navaja, da je treba za Portugalsko republiko uporabiti člen 39(3) Uredbe št. 1750/1999, ter opredeljuje znesek zmanjšanja, datum njegove izvedbe in uporabljene podatke:
– dejanski izdatki znašajo 197.323.332,52 EUR;
– v napovedi za leto 2001, poslani službam Komisije 30. septembra 2000, je znesek 281.430.000,00 EUR;
– dejanski izdatki ne dosegajo praga 75 % predvidenih izdatkov in
– znesek znižanja je 4.583.055,83 EUR in ga je treba izvesti pri dveh predplačilih v letu 2002.
49. Zato se zdi, da je ničnostna tožba zoper dopis dopustna kljub nasprotnim trditvam Komisije.
50. Vendar so o uporabi člena 39(3) Uredbe št. 1750/1999 razpravljali na dveh predhodnih sejah Odbora EKUJS,(61) obakrat je bila razprava informativna.(62) Po mojem mnenju vsebina razprav na seji 22. januarja 2002 nima posebnega pravnega interesa, ker so vse v zvezi z uporabo zgoraj navedene določbe umaknili z dnevnega reda, predvsem zato, ker eden od potrebnih podatkov ni bil na voljo. Pri presoji vsebine razprav na naslednji seji 19. februarja se pojavlja več dvomov.
51. Glede na zapisnik te seje je predstavnik Komisije predstavil kazni, ki jih je treba uporabiti za določene države članice, ki so očitno(63) naštete v priloženem dokumentu, ta pa je bil pozneje priložen k izpodbijanemu dopisu. To bi lahko razumeli, kot da se je Komisija na seji 19. februarja že odločila o uporabi znižanja, osnovah za izračun in znesku znižanja, dopis z dne 18. aprila 2002 pa je samo sporočilo o odločitvi, tako da bi Portugalska republika, če se s tem ne bi strinjala, morala izpodbijati odločbo in ne dopisa.
52. Kaj bi torej morala izpodbijati? Prilogo, v kateri je izračun? Obvestilo o naložitvi kazni? Informacijo predstavnika Komisije? Skratka, kje je akt, s katerim je sprejeta odločitev o uvedbi znižanja?(64)
53. Glede na ta vprašanja se zdi, da bi bilo v skladu z načelom pravne varnosti, ki zahteva, da „sta znana avtor in vsebina vsakega upravnega akta s pravnimi učinki“,(65) ter v skladu z zahtevo po učinkovitem sodnem nadzoru nad skladnostjo institucionalnih aktov s pravom Skupnosti(66) primerno, če bi priznali dopustnost ničnostne tožbe zoper dopis, ki je materialni zapis odločitve o znižanju, s katerim je bila Portugalska republika obveščena o vseh zadevnih podatkih.
54. Tožba bi se namreč morala vložiti zoper odločitev o znižanju, vendar je, ker ni drugega formalnega instrumenta za njeno sprejetje, dopis postal njen materialni pokazatelj, ki ga tožeča stranka lahko izpodbija, da bi Sodišče preučilo njegovo skladnost s pravom Skupnosti. Čeprav je tožba uradno vložena zoper dopis, je pravi predmet tožbe odločba. Poleg tega je treba v tem duhu preučiti razloge za nezakonitost, ki jih navaja Portugalska republika, ter se osredotočiti na ukrep, s katerim se uvaja zmanjšanje, in na način njegove izvedbe, ne pa na dopis, ki je samo instrument za njegovo objavo.
55. Poleg tega se ne strinjam s trditvami Komisije, da naj bi bila akta, zoper katera se lahko vloži tožba, odločbi, izdani maja in junija 2002, s katerima je bil določen znesek predplačil, ki jih je treba izplačati državam članicam za april in maj 2002, kajti odločbi sta samo izvedbena ukrepa za že sprejeto odločitev. Kot je poudarila tožeča stranka, sta podobni predhodnim odločbam, od njih se razlikujeta le po znesku in mesečnem predplačilu, na katerega se nanašata, sicer pa ne prinašata ničesar novega.
B – Tožbeni razlogi za razglasitev ničnosti
56. Če Sodišče meni, da je tožba dopustna, je treba preučiti navedene tožbene razloge za razglasitev ničnosti.
1. Prvi tožbeni razlog za razglasitev ničnosti: nepristojnost
57. Tožbeni razlog, povezan z nepristojnostjo, se deli na dva dela, in sicer na kršitev Poslovnika Komisije in kršitev člena 7(3) Uredbe št. 1258/1999.
a) Kršitev Poslovnika Komisije(67)
58. Portugalska republika zahteva razglasitev ničnosti dopisa, ker je to dopis generalnega direktorja, ki naj ne bi imel potrebnih pristojnosti in naj ne bi ravnal v skladu s pooblastitvijo ali prenosom, ki sta načina zastopanja, o katerih sicer ni mogoče domnevati.
59. Strinjam se z mnenjem tožeče stranke, da generalni direktor ne more odločati o znižanju iz člena 39(3) Uredbe št. 1750/1999. Prav tako se strinjam, da v tem primeru ni bilo pooblastitve ali prenosa.(68) Poleg tega Komisija ne izpodbija teh dveh točk.(69)
60. Vendar pa se ne strinjam s sklepanjem, ki iz tega sledi, kajti dopis se ne sme razumeti ločeno,(70) brez konteksta, v katerem je nastal. To bi bila poenostavljena rešitev in bi pomenila, da se dopisu pripisujejo lastnosti, ki jih nima. Treba je opozoriti, da menim, da je treba tožbo šteti za dopustno, ker odločitev Komisije, da se zmanjšajo predplačila Portugalski republiki, nima specifične materialne podlage; dopis bi lahko imel to funkcijo, tako da izpodbijanje omogoča Sodišču, da preuči nestrinjanje tožeče stranke z odločitvijo.(71) Vendar pa se iz tega ne da sklepati, da je generalni direktor s tem dopisom sprejel odločitev o zmanjšanju, kot trdi tožeča država članica.
b) Kršitev člena 7(3) Uredbe št. 1258/1999(72)
61. Tožeča stranka opozarja, da je dopis datiran 18. aprila 2002, medtem ko so bili računi plačilnih agencij za finančno leto 2001 zaključeni šele 12. junija 2002. Zato ocenjuje, da pred tem datumom znesek zmanjšanja za leto 2002 ni mogel biti izračunan, tako da je generalni direktor, ko je znesek izračunal na podlagi vsote, ki še ni bila potrjena, prekoračil svoja pooblastila in kršil člen 7(3) Uredbe št. 1258/1999.
62. S tem sklepanjem se ne strinjam. Zgoraj navedena določba navaja, da Komisija potrdi računovodske izkaze plačilnih služb, česar generalni direktor ni naredil. Dejstvo, da ni počakal na potrditev letnih računovodskih izkazov, preden je sprejel odločitev o zmanjšanju, je drug problem. To pomeni, kot trdi Komisija v dupliki, da Portugalska republika dejansko izpodbija način izračuna, kar lahko v skrajnem primeru vodi do vsebinske napake, ne pa do napake zaradi nepristojnosti ali do formalne napake. Mislim, da se tega zaveda tudi tožeča stranka, glede na to, kako je oblikovala četrti tožbeni razlog za tožbo, ki ga bom obravnaval v nadaljevanju. Zato očitana nepristojnost ni bila potrjena.
2. Drugi tožbeni razlog za razglasitev ničnosti
63. Portugalska republika navaja, da odločitev nima pravne podlage, ker je bila sprejeta, ko je bila Uredba št. 1750/1999, na katero se sklicuje, izrecno razveljavljena z Uredbo št. 445/2002.(73)
64. Komisija trdi, da v skladu s členom 65(1) Uredbe št. 445/2002 sklicevanja na razveljavljeno uredbo veljajo kot sklicevanja na ustrezne določbe nove uredbe.
65. Z zadnjim mnenjem se ne strinjam. Določba tega člena se nanaša na določbe in akte, ki so bili sprejeti, ko se je uporabljala Uredba št. 1750/1999, ne pa na poznejše akte in določbe, ki se morajo nanašati na novo in ne na razveljavljeno uredbo. Vendar pa se kljub temu ne strinjam s trditvijo tožeče stranke. Kot sem že navedel,(74) je člen 39(3) Uredbe št. 1750/1999 enak členu 49(4) Uredbe št. 445/2002; odločitev o zmanjšanju predplačila ima torej isto pravno podlago, tako da napaka pri navajanju člena in celo uredbe ne more imeti za posledico razglasitve ničnosti, ki jo zahteva tožeča stranka, kajti odločitev ima normativno podlago in učinki niso odvisni od tega, katero pravilo se uporabi. To še toliko bolj velja, če se – kot sem že navedel – upošteva, da je dopis samo materialni pokazatelj odločitve, ki je bila sprejeta pred tem.(75)
3. Tretji tožbeni razlog za razglasitev ničnosti
66. Ta razlog se sklicuje na očitno napako pri uporabi člena 39(4) Uredbe št. 1750/1999, ki določa, da se odstavek 3 ne uporablja za prvi izkaz o izdatkih, ki nastanejo v okviru programskega dokumenta za razvoj podeželja, s tem pa se postavlja vprašanje, ali se prvi izkaz o izdatkih nanaša na finančno leto 2000, kot trdi Komisija, ali na finančno leto 2001, kot trdi tožeča stranka.
67. Za rešitev tega vprašanja je treba opozoriti, da PRP, ki jih je predložila Portugalska republika, po eni strani določajo, da so plačila, ki so jih izvedle plačilne agencije od 16. oktobra 1999 naprej, vključena v proračunsko leto 2000 (člen 2(2)), po drugi strani pa določajo, da so izdatki upravičeni od 6. januarja ter 4. in 22. februarja 2000 naprej (člen 3(1)).(76)
68. Čeprav so bili PRP potrjeni po izteku šestmesečnega roka po predložitvi,(77) je bilo odločeno, da bodo imeli retroaktivni učinek za finančno leto 2000. Torej datum predložitve ali potrditve teh načrtov in celo datum, ko so nastali izdatki, ni tako pomemben kot obdobje, za katero so bile prevzete obveznosti za izdatke.
69. Čeprav se strinjam z utemeljitvijo Komisije, da je moratorij iz člena 39(4) Uredbe št. 1750/1999 na naložitev kazni iz predhodnega odstavka namenjen temu, da bi imele države članice čas za prilagajanje in da bi pridobile poglobljeno znanje, ki temelji na izkušnjah iz finančnega leta, vseeno mislim, da se ta moratorij ujema tudi z idejo, da bo na prvi izkaz o izdatkih vplivala zamuda pri potrditvi PRP, ker je predvidena začasna neuporaba določb, da bi omilili škodljive učinke, ki izhajajo iz tega položaja.
70. V tem kontekstu je treba trditev Komisije, da je treba člen 49(5) Uredbe št. 445/2002, ki natančno določa, da se kazen ne uporablja za prvi izkaz o izdatkih, ki nastanejo „v finančnem letu 2000“, razumeti ko t zgolj razjasnitev prejšnjega člena 39(4) Uredbe št. 1750/1999.(78)
71. Moratorij na kazen je torej veljal za finančno leto 2000 in ne za finančno leto 2001.
72. Tej ugotovitvi ne nasprotuje dejstvo, ravno nasprotno, ki ga je poudarila Portugalska republika, da je Komisija v dopisih z dne 2. oktobra in 20. novembra 2000 ter 12. januarja 2001 navedla, da se nekateri zneski ne bodo mogli povrniti v okviru predplačil za finančno leto 2000, ker PRP še niso bili odobreni, kajti ta sporočila so nastala pred navedenimi odločitvami, s katerimi je Komisija, ki se je gotovo zavedala težav, priznala retroaktivnost, o kateri sem govoril.
4. Četrti in šesti tožbeni razlog za razglasitev ničnosti
73. Portugalska republika prav tako navaja očitno napako pri uporabi člena 39(3) Uredbe št. 1750/1999 (četrti tožbeni razlog) in člena 49(4) Uredbe št. 445/2002 (šesti tožbeni razlog) in v obeh primerih uporablja enako utemeljitev.(79) Ta napaka naj bi izhajala iz dejstva, da je Komisija določila znesek dejanskih izdatkov na podlagi podatkov, ki jih je posredovala INGA (197.323.332,52 EUR) in o katerih se ni razpravljalo, pri tem pa ni upoštevala, kot bi morala, podatkov iz odločbe o potrditvi računovodskih izkazov za finančno leto 2001 (197.757.664,51 EUR).
74. Komisija meni, da ni treba počakati na potrditev letnih računovodskih izkazov, in navaja, da se člen 49(4) Uredbe (ES) št. 445/2002 – člen 39(3) Uredbe št. 1750/1999 – ne nanaša na potrjene računovodske izkaze, ampak na izdatke, ki so nastali v zadevnem finančnem letu. Poleg tega navaja, da Komisija v skladu s členom 4(1) Uredbe št. 296/96(80) sprejme sklep o mesečnih predplačilih na podlagi podatkov, ki jih države članice mesečno in tedensko posredujejo v skladu s členom 3.
75. Ta problem je treba preučiti na podlagi naslednjih razmišljanj. Prvič, glavni namen kazni iz člena 39(3) Uredbe št. 1750/1999 je omogočiti največjo možno skladnost med predvidenimi in dejanskimi izdatki, tako da se za državo članico, katere predlog se ne ujema z resničnostjo, uvede zmanjšanje predplačil za naslednje finančno leto.(81) Drugič, izjave o izdatkih in predvidene finančne potrebe je treba razlikovati od potrditve računovodskih izkazov, ker imajo različne namene in ne vsebujejo enakih informacij.(82) V tem smislu se mesečna predplačila izplačajo glede na izdatke, ki so nastali v istem obdobju, medtem ko se računovodski izkazi potrjujejo letno, ker morajo biti potrjeni do 30. aprila leta, ki sledi zadevnemu finančnemu letu, ne glede na to, da obstaja poseben postopek, s katerim se izdatki, ki niso bili izvedeni skladno s predpisi Skupnosti, izločijo iz financiranja.(83)
76. Če bi počakali na potrditev računovodskih izkazov in šele potem, če je to potrebno, uvedli kazen, bi sicer dosegli večjo pravno varnost, vendar pa dejstvo, da se upoštevajo zneski iz sporočil, ki jih posredujejo plačilne agencije držav članic, ne pomeni kršitve navedenega načela, niti kršitve člena 39(3) Uredbe št. 1750/1999. Poleg tega, da Komisija uporablja podatke, ki jih predložijo same države članice, ter da se mesečni podatki in podatki v letnih računovodskih izkazih ne bi smeli znatno razlikovati,(84) bi naložitev kazni po dokončni potrditvi računovodskih izkazov pripeljala do skoraj nesprejemljivih razmer. Lahko se zgodi, da se država članica ne strinja z izključitvijo nekaterih izdatkov, tako da se odločitev o zaključku računov sprejme po predvidenem kontradiktornem postopku.(85) Zato lahko Komisija, takoj ko ima natančne podatke iz dokumentov, ki jih predložijo nacionalne plačilne službe, te podatke uporabi za navedene namene.(86) Ta trditev je podkrepljena z ugotovitvijo, da se financiranje skupne kmetijske politike izvaja po sistemu, ki temelji na zaupanju in v katerem je upravljanje Sklada odvisno predvsem od pristojnih nacionalnih organov.(87)
77. Druga stvar pa je, da Komisija prilagodi naloženo kazen glede na letne računovodske izkaze. Čeprav ni nujno in tudi ne obstaja pravna obveznost, ki bi določala, da je treba počakati na potrditev letnih računovodskih izkazov, preden se določi znesek kazni, mora biti znana morebitna razlika med vsoto podatkov, posredovanih med letom, in končnim zneskom. Zdi se, da je pomembno preveriti, ali mora biti kazen uvedena, in tudi dosledno določiti znesek, tako da se, kot v tem primeru, ko je razlika v prid državi članici, zmanjša kazen glede na odobrene izdatke, kar se popravi pri mesečnih predplačilih, ki jih je še treba izplačati do konca finančnega leta.
78. Naj v podkrepitev te ideje navedem sodbo Nemčija proti Komisiji,(88) ki je Komisiji priznala, da lahko zmanjša zneske mesečnih predplačil glede na računovodsko stanje vsake države članice pri EKUJS, če ugotovi, da je nacionalni organ kršil pravo Skupnosti, ker ni obračunal določenih dajatev ali ker je izvršil določena plačila v breme EKUJS, vendar mora počakati „do dokončne odločitve o potrditvi letnih računovodskih izkazov“ (točka 16), tako da „je taka odločitev Komisije lahko predmet revizije do potrditve letnih računovodskih izkazov in zato ne more dokončno škodovati finančnim interesom zadevne države članice“ (točka 19).
5. Ugovor nezakonitosti
79. Če se dopusti uporaba Uredbe št. 445/2002, je po mnenju Portugalske republike člen 49(5) – če določa, da se odstavek 4 ne uporablja za „prvi izkaz o izdatkih, ki nastanejo v finančnem letu 2000“ – ničen zaradi kršitve načela prepovedi retroaktivnosti.
80. Jasno je, da je ta razlog tesno povezan s tretjim razlogom, tako da zgornja razmišljanja potrjujejo, da pojasnilo „ki nastanejo v finančnem letu 2000“ ne dodaja nič novega k temu, kar je bilo zgoraj splošneje povedano o členu 39(4) Uredbe št. 1750/1999.(89)
81. Poleg tega je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso upoštevati, da je treba predpise Skupnosti s področja materialnega prava, zato da se zagotovi upoštevanje načel pravne varnosti in varstva zaupanja v pravo, razlagati tako, da se ne uporabljajo za situacije, ki so nastale pred njihovim začetkom veljavnosti, razen če iz njihovih rokov, ciljev ali strukture jasno izhaja, da jim je treba pripisati tak učinek;(90) zgoraj navedeno določbo je skoraj nemogoče uporabiti za nazaj, ker se nanaša na prihodnost, ne glede na enakovreden člen v predhodni uredbi. Tožeča stranka ne izpodbija retroaktivnosti, ampak pojasnilo, ki je z novo določbo dodano v prejšnje pravilo, na kar je treba odgovoriti z navedenimi ugotovitvami.
6. Sedmi razlog za razglasitev ničnosti
82. Nazadnje, Portugalska republika očita kršitev obveznosti obrazložitve iz člena 253 ES, ker ne ve, od kod znesek 197.323.332,52 EUR, ki je v izpodbijanem dopisu naveden kot znesek nastalih stroškov, niti po kakšni metodi je bil izračunan.
83. Obrazložitev akta je njegov „bistven element“,(91) namen obveznosti obrazložitve pa je zaščititi stranke v postopku in Sodišču omogočiti, da lahko v celoti izvaja ustrezen sodni nadzor.(92) Sodna praksa je tudi pokazala, da mora biti v obrazložitvi, ki je določena s Pogodbo, jasno in nedvoumno navedena obrazložitev institucije, ki je izdala izpodbijani akt, tako da se zainteresirane stranke lahko seznanijo z utemeljitvami sprejetega ukrepa in lahko Sodišče opravi nadzor, vendar se ne zahteva, da morajo biti v obrazložitvi navedene vse ustrezne pravne in dejanske okoliščine, če je treba upoštevati ne samo besedilo odločbe, ampak tudi kontekst in vsa pravna pravila, ki urejajo zadevno področje.(93)
84. Glede na navedene ugotovitve se zdi, da ta razlog ni utemeljen, kajti tožeča stranka sama priznava, da ve, od kod je Komisija pridobila podatke, to pa še podkrepi dejstvo, da takrat letni računovodski izkazi še niso bili potrjeni.(94) Poleg tega iz zapisnikov sej Odbora EKUJS izhaja, da se vprašanje naložitve kazni ni pojavilo iz nič, kajti zapisnik seje z dne 22. januarja 2002 na primer navaja, da je predstavnik Komisije razložil način izračuna kazni.(95)
85. Zato ocenjujem, da je Portugalska republika poznala tako vse pravne in dejanske okoliščine, upoštevane pri odločitvi o zmanjšanju, kot tudi znesek zmanjšanja, ter da je to dokazala z izpodbijanjem točk, s katerimi se ni strinjala. Zato ne moremo govoriti o pomanjkanju obrazložitve v izpodbijanem ukrepu.
V – Stroški
86. V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov.
VI – Predlog
87. Glede na zgornje ugotovitve predlagam Sodišču, naj:
1) zavrne ugovor nedopustnosti, ki ga je podala Komisija;
2) zavrne ničnostno tožbo, ki jo je vložila Portugalska republika zoper dopis generalnega direktorja za kmetijstvo pri Komisiji Evropskih skupnosti in
3)	navedeni državi naloži plačilo stroškov postopka.
(1) .
(2)
–	Referenca AGRI/G/4-D11703 z naslovom „Portugalska – EKUJS – Jamstvo – Finančno leto 2002 – Uporaba člena 39(3) Uredbe (ES) št. 1750/1999 – Popravek v okviru predplačil“.
(3)
–	Uredba Komisije (ES) z dne 23. julija 1999 o podrobnih pravilih za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 1257/1999 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) (UL L 214, str. 31).
(4)
–	Uredba Sveta (ES) z dne 17. maja 1999 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) ter o spremembi in razveljavitvi določenih uredb (UL L 160, str. 80).
(5)
–	Naložbe v kmetijska gospodarstva; mladi kmetje; usposabljanje; predčasna upokojitev; območja z omejenimi možnostmi in območja z okoljskimi omejitvami; kmetijsko okolje; izboljšanje predelave in trženja kmetijskih proizvodov; gozdarstvo in spodbujanje prilagajanja in razvoja podeželskih območij.
(6)
– Uredba Sveta (ES) z dne 21. junija 1999 o splošnih določbah o Strukturnih skladih (UL L 161, str. 1).
(7)
– Ta pravila „se sprejmejo po postopku iz člena 50(2) Uredbe (ES) št. 1260/1999“.
(8)
–	Navedena v opombi 3.
(9)
–	V členu 1 je izrecno navedeno, da vključuje podrobna pravila za izvajanje Uredbe št. 1257/1999.
(10)
–	Z Uredbo Komisije (ES) št. 2075/2000 z dne 29. septembra 2000 (UL L 246, str. 46) so spremenjeni členi 2, 5, 31(3), 33, 35, 37(1), 38, 39(4), 46(2), 47(4), 48(1) in 49(2) ter različne točke v Prilogi ter dodana člena 32a in 39a. Z Uredbo Komisije (ES) št. 672/2001 z dne 2. aprila 2001 (UL L 93, str. 28) je spremenjena ena točka Priloge. Nazadnje, z Uredbo Komisije (ES) št. 1763/2001 z dne 6. septembra 2001 (UL L 239, str. 10) so spremenjeni členi 5, 39 – v katerem je dodan odstavek 1a –, 46 in 48 ter ena točka Priloge, s katero je dodan člen 11a.
(11)
–	Uredba Komisije (ES) z dne 26. februarja 2002 o podrobnih pravilih za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 1257/1999 (UL L 74, str. 1).
(12)
–	Točke od 11 do 13 teh sklepnih predlogov.
(13)
–	S členom 1(5) Uredbe (ES) št. 2075/2000 so členu 33(2) dodani pododstavki, ki opredeljujejo izdatke, vključene v skupni znesek podpore Skupnosti.
(14)
– Različica iz člena 1(12) Uredbe (ES) št. 2075/2000.
(15)
– S členom 1(3)(a) Uredbe št. 1763/2001 je dodan odstavek 1a.
(16)
– Različica iz člena 1(3)(c) Uredbe (ES) št. 1763/2001.
(17)
– Različica člena 4 iz člena 1(14) Uredbe št. 2075/2000.
(18)
–	Navedena v opombi 11 teh sklepnih predlogov.
(19)
–	Točka 6 teh sklepnih predlogov.
(20)
–	Sedmi dan po uradni objavi (člen 66), to je bilo 15. marca 2002.
(21)
–	Kot je zapisano v prvi uvodni izjavi.
(22)
–	Na primer: člen 47(1)(a) Uredbe št. 445/2002 napotuje na člen 41(1) iste uredbe, medtem ko člen 37(1) Uredbe št. 1750/1999 v različici iz Uredbe št. 2075/2000 napotuje na člen 33(2).
(23)
–	Tako člen 47(1)(b) Uredbe št. 445/2002 dodaja „v okviru dodeljenih sredstev za vsako državo članico“ v različici ustrezne določbe Uredbe št. 1750/1999 (iz Uredbe št. 2075/2000).
(24)
–	V različici iz Uredbe št. 2075/2000.
(25)
–	Uredba Sveta z dne 17. maja 1999 o financiranju skupne kmetijske politike (UL L 160, str. 103). S to uredbo (člen 16) je izrecno razveljavljena Uredba Sveta (EGS) št. 729/1970 z dne 21. aprila 1970 o financiranju skupne kmetijske politike (UL L 94, str.
13) večkrat spremenjena, kar bom navedel v točki 17 teh sklepnih predlogov.
(26)
–	Odbor, ki ga v skladu s členom 12 te uredbe sestavljajo predstavniki držav članic in Komisije.
(27)
–	Člen 7(4) določa postopek, v katerem Komisija odloči, kateri odhodki se izločijo iz financiranja Skupnosti, in v katerem si je treba prizadevati, da bi dosegli sporazum z zadevno državo članico z dosego soglasja med obema stališčema.
(28)
–	Navedena v opombi 25.
(29)
–	Uredba Komisije z dne 7. julija 1995 o določitvi podrobnih pravil za uporabo Uredbe Sveta (EGS) št. 729/70 v zvezi s postopkom za potrditev obračuna Jamstvenega oddelka EKUJS (UL L 158, str. 6).
(30)
–	S pomočjo tabele usklajevanja v Prilogi k Uredbi št. 1258/1999.
(31)
–	UL 2000, L 308, str. 26.
(32)
– Končna različica je bila predložena 22. oktobra 2000.
(33)
– Končna različica je bila predložena 24. januarja 2001.
(34)
– Končna različica je bila predložena 13. marca 2001.
(35)
–	Vsebina vseh treh odločitev je v bistvenih stvareh enaka, čeprav so datumi, številke in tabele v prilogi različne.
(36)
–	Uredba Komisije z dne 16. februarja 1996 o podatkih, ki jih morajo posredovati države članice, in o mesečnem knjiženju izdatkov, ki se financirajo iz Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS), ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 2776/88 (UL L 39, str. 5).
(37)
–	Kot sem navedel v prejšnji točki, so to datumi predložitve načrtov.
(38)
–	Glej točko 8 teh sklepnih predlogov.
(39)
–	INGA je portugalski organ, zadolžen za koordinacijo izdatkov, ki jih financira Jamstveni oddelek EKUJS.
(40)
–	Vendar moram poudariti, da čeprav je dopisu priložen podroben izračun kazni, ne vem, ali je bil vključen tudi na seji Odbora EKUJS dne 19. februarja 2002. Tožbi je v Prilogi A.11 priložen zapisnik te seje, vendar brez prilog. Komisija ga prav tako ni predložila pri odgovoru na tožbo in dupliki.
(41)
–	Odločba Komisije z dne 26. junija 2000 o spremembi Odločbe 1999/659/ES o okvirni dodelitvi sredstev državam članicam iz Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada za ukrepe za razvoj podeželja za obdobje od leta 2000 do 2006 (UL L 165, str. 33).
(42)
–	Odločba o potrditvi obračunov držav članic v okviru izdatkov, financiranih iz Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS), za finančno leto 2001 (UL L 160, str. 28).
(43)
–	Ta v prvih dveh odstavkih določa: „Sodišče nadzira zakonitost aktov, ki jih skupaj sprejemata Evropski parlament in Svet, ter aktov Sveta, Komisije in ECB, razen priporočil in mnenj, pa tudi zakonitost aktov Evropskega parlamenta s pravnim učinkom do tretjih oseb. V ta namen je Sodišče pristojno za odločanje o tožbah, ki jih vloži država članica, Evropski parlament, Svet ali Komisija zaradi nepristojnosti, bistvene kršitve postopka, kršitve te pogodbe ali katerega koli pravnega pravila, ki se nanaša na njeno uporabo, ali zaradi zlorabe pooblastil“. Četrti odstavek določa, da „[f]izične ali pravne osebe lahko pod enakimi pogoji sprožijo postopke zoper nanje naslovljene odločbe ali zoper odločbe, ki jih neposredno in posamično zadevajo, čeprav so v obliki uredbe ali odločbe naslovljene na drugo osebo“.
(44)
–	Glej moje sklepne predloge v zadevi Ismeri Europa proti Računskemu sodišču (sodba z dne 10. julija 2001, C-315/99 P, Recueil, str. I-5281).
(45)
–	Sodba z dne 11. novembra 1981, IBM proti Komisiji (60/81, Recueil, str. 2639, točka 8).
(46)
–	Sodba z dne 23. aprila 1986 v zadevi Les Verts proti Parlamentu (294/83, Recueil, str. 1339); v podobnem smislu glej sodbo z dne 25. julija 2002 v zadevi Unión de Pequenos Agricultores proti Svetu (C-50/00 P, Recueil, str. I-6677).
(47)
–	Stavek v narekovajih je iz sodbe z dne 31. marca 1971 v zadevi Komisija proti Svetu (22/70, Recueil, str. 263).
(48)
–	Točka 45 in naslednje mojih sklepnih predlogov v zadevi Ismeri Europa (navedeni v opombi 44).
(49)
–	V sodbi Komisija proti Svetu (navedena v opombi 47) je Sodišče trdilo, da mora biti ničnostna tožba odprta za vse ukrepe institucij, ne glede na njihovo naravo ali obliko, ki imajo pravni učinek (točka 42), in v sodbi z dne 22. junija 2000 v zadevi Nizozemska proti Komisiji (C‑147/96, Recueil, str. I-4723) ponovilo, da „se je za ugotovitev, ali ima izpodbijani akt tak učinek, treba opreti na njegovo vsebino“ (točka 27). V tem smislu glej sklep z dne 13. junija 1991 v zadevi Sunzest proti Komisiji (C-50/90, Recueil, str. I-2917).
(50)
–	Sodba z dne 10. decembra 1957 v zadevi Usines a tubes de la Sarre proti Visoki oblasti (1/57 in 14/57, Recueil, str. 201).
(51)
–	Sodba z dne 9. februarja 1984 v zadevi Kohler proti Računskemu sodišču (316/82 in 40/83, Recueil, str. 641).
(52)
–	Sodba Komisija proti Svetu, navedena v opombi 47.
(53)
–	Sodba z dne 16. junija 1993 v zadevi Francija proti Komisiji (C-325/91, Recueil, str. I-3283).
(54)
–	Sodbi z dne 17. julija 1959 v zadevi Phoenix-Rheinrohr proti Visoki oblasti (20/58, Recueil, str. 163) in z dne 6. aprila 2000 v zadevi Španija proti Komisiji (C-443/97, Recueil, str. I-2415).
(55)
–	Sodba z dne 19. novembra 1998 v zadevi Portugalska proti Komisiji (C-159/96, Recueil, str. I‑7379).
(56)
–	Sodba Phoenix-Rheinrohr, navedena v opombi 54; v istem smislu sodba IBM, navedena v opombi 45.
(57)
–	Sodbe z dne 22. marca 1961 v zadevi SNUPAT proti Visoki oblasti (42/59 in 49/59, Recueil, str. 101); z dne 25. oktobra 1977 v zadevi Metro proti Komisiji (26/76, Recueil, str. 1875); z dne 15. decembra 1988 v zadevi Irish Cement proti Komisiji (166/86 in 220/86, Recueil, str. 6473) in z dne 25. maja 1993 v zadevi Foyer culturel du Sart-Tilman proti Komisiji (C-199/91, Recueil, str. I-2667) ter sklep z dne 21. novembra 1990 v zadevi Infortec proti Komisiji (C‑12/90, Recueil, str. I-4265).
(58)
–	Sodba z dne 25. februarja 1988 v zadevi Les Verts proti Parlamentu (190/84, Recueil, str. 1017).
(59)
–	Glej točko 9 teh sklepnih predlogov.
(60)
–	Opozarjam, da je zmanjšanje obvezno, ker se določba glasi „se izdatki [...] zmanjšajo“ in ne „se lahko zmanjšajo“ ali podobno.
(61)
–	Glej točko 24 teh sklepnih predlogov.
(62)
–	Poudarjam, da je bila razprava informativna, če obvestilo o skorajšnji naložitvi globe ni isto, kot če se to dejansko stori. Akt, zoper katerega bi se lahko vložila tožba, ne bi bil akt, v katerem je napovedana naložitev globe.
(63)
–	Glej točko 40 teh sklepnih predlogov.
(64)
–	Naj opozorim, da sta v skladu s sodbo z dne 15. junija 1994 v zadevi Komisija proti BASF in drugim (C-137/92 P, Recueil, str.
I-2555) „intelektualna in formalna plat nerazdružljiva celota, zato je zapis akta tudi nujni izraz volje organa, ki ga je sprejel“ (točka 70).
(65)
–	Sodba z dne 6. aprila 2000 v zadevi Komisija proti Solvay (C-287/95 P in C-288/95 P, Recueil, str. I-2391, točka 49).
(66)
–	Zahteva po sodnem nadzoru, ki, kot je izjavilo Sodišče v sodbah z dne 3. decembra 1992 v zadevi Oleificio Borelli proti Komisiji (C-97/91, Recueil, str. I-6313); z dne 11. januarja 2001 v zadevi Kofisa Italia (C-1/99, Recueil, str. I-207) in z dne 6. decembra 2001 v zadevi Carl Kühne in drugi (C-269/99, Recueil, str. I-9517), izhaja iz ustavnih tradicij, skupnih državam članicam, ter je bila potrjena v členih 6 in 13 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin.
(67)
–	Glej pravni okvir, razložen v točkah 18 in 19 teh sklepnih predlogov.
(68)
–	Tudi če bi obstajala pooblastitev ali prenos, bi to moralo biti navedeno, ne samo, kot ugotavlja tožeča stranka, ker se tega ne da domnevati, ampak tudi, ker to določa člen 15 Poslovnika Komisije. Glej v tem smislu točko 19 teh sklepnih predlogov.
(69)
–	Tukaj tudi ni govora o pristojnosti Komisije za zmanjšanje predplačil državam članicam. O tej točki se je Sodišče pritrdilno opredelilo v sodbi z dne 17. oktobra 1991 v zadevi Nemčija proti Komisiji (C-342/89, Recueil, str. I-5031).
(70)
–	Tukaj se pojavi povezava, ki sem jo navedel v točki 35 teh sklepnih predlogov, med nasprotovanjem Komisije dopustnosti tožbe in ničnostjo, ki jo navaja Portugalska republika.
(71)
–	Točka 52 in naslednje teh sklepnih predlogov.
(72)
–	Glej pravni okvir, razložen v točkah od 14 do 17 teh sklepnih predlogov.
(73)
–	Glej točko 11 teh sklepnih predlogov.
(74)
–	Glej točko 12 teh sklepnih predlogov.
(75)
–	Ko je predstavnik Komisije na seji Odbora EKUJS z dne 19. februarja 2002 predstavil kazni za šest držav članic, katerih izdatki za PRP so bili manjši od 75 % predvidenih izdatkov, je bila Uredba št. 1750/1999 še v veljavi.
(76)
–	Datumi predložitve teh treh načrtov. Glej točki 20 in 21 teh sklepnih predlogov.
(77)
–	Člen 44 Uredbe št. 1257/1999; glej točko 4 teh sklepnih predlogov.
(78)
–	Glej točke 13 in od 79 do 81 teh sklepnih predlogov.
(79)
–	Določbi sta enaki, zato je pravno nepomembno, ali se navaja eno ali drugo določbo, in ju zato obravnavam skupaj. Glej točko 65 teh sklepnih predlogov.
(80)
–	Navedena v opombi 36 teh sklepnih predlogov.
(81)
–	Tretja uvodna izjava Uredbe št. 296/96 priznava, da „je v tem pogledu treba pri pošiljanju podatkov o količinah dopustiti nekaj nenatančnosti, ki se med drugim lahko utemelji z upravnimi težavami pri njihovem ugotavljanju; ker se to nanaša tudi na ocene izdatkov, ki morajo biti sicer zanesljive, a so že po svoji naravi približne“.
(82)
–	V zvezi z namenom je Sodišče v sodbi z dne 22. aprila 1999 v zadevi Nizozemska proti Komisiji (C-28/94, Recueil, str. I-1973) izjavilo, da „je namen postopka potrditve računovodskih izkazov zagotoviti, da so bila sredstva, ki so jih dobile države članice, porabljena v skladu z veljavnimi predpisi Skupnosti v okviru skupne tržne ureditve“ (točka 38); v istem smislu sodba z dne 27. januarja 1988 v zadevi Danska proti Komisiji (349/85, Recueil, str. 169, točka 19). V zvezi z zgodovino podrobnih pravnih pravil za financiranje iz EKUJS in obravnavanjem predplačil glej točko 3 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca Darmona v zadevi Nemčija proti Komisiji, navedeni v opombi 69. V zvezi z jasnimi informacijami glej člen 6(1) Uredbe št. 1258/1999, naveden v točki 14 teh sklepnih predlogov.
(83)
–	Člen 7(2), (3) in (4) Uredbe št. 1258/1999. Glej točke od 15 do 18 teh sklepnih predlogov.
(84)
–	Ravno to velja v tem primeru, ker Komisija ugotavlja, da je znesek dejanskih izdatkov 197.323.332,52 EUR, medtem ko je znesek v potrjenih računovodskih izkazih 197.757.664,51 EUR. Po mnenju Portugalske republike (točki 94 in 118 tožbe) je razlika nastala zaradi obresti za izterjane ali prepozno plačane zneske.
(85)
–	Člen 7(4) Uredbe št. 1258/99. Glej opombo 27 teh sklepnih predlogov.
(86)
–	V tem smislu poudarjam, da zapisnik seje Odbora EKUJS z dne 22. januarja 2000 navaja, da je točka o obveščanju o kaznih za nekatere države članice, ki niso upoštevale napovedi izdatkov, umaknjena z dnevnega reda ravno zato, ker je za določitev kazni treba poznati znesek izdatkov za zadevno leto, ti podatki pa naj bi pred 31. januarjem 2002 ne bili znani. V zvezi s tem glej točko 24(a) teh sklepnih predlogov.
(87)
–	Sodba Danska proti Komisiji, navedena v opombi 82, točka 19.
(88)
–	Navedena v opombi 69.
(89)
–	Glej točke od 66 do 72 teh sklepnih predlogov.
(90)
–	Sodbi z dne 10. februarja 1982 v zadevi Bout (21/81, Recueil, str. 381) in z dne 15. julija 1993 v zadevi GruSa Fleisch (C-34/92, Recueil, str. I-4147).
(91)
–	Sodba z dne 23. februarja 1988 v zadevi Združeno kraljestvo proti Svetu (131/86, Recueil, str.  905, točka 37).
(92)
–	Sodba z dne 20. marca 1959 v zadevi Nold proti Visoki oblasti (18/57, Recueil, str. 89) in poznejše sodbe.
(93)
–	Sodbi z dne 14. februarja 1990 v zadevi Delacre in drugi proti Komisiji (C-350/88, Recueil, str. I-395) in z dne 15. aprila 1997 v zadevi Irish Farmers Association in drugi (C-22/94, Recueil, str. I-1809).
(94)
–	V točkah 98 in 121 tožbe je navedeno, da če upoštevamo zneske v „tabeli 104“ izjave EKUJS (jamstvo) 2001 za mesec oktober 2001, Priloga A.12, v kateri so vsi zneski za leto 2001, „dobimo znesek, ki je naveden v odločbi“.
(95)
–	V zvezi s to točko glej točko 24 teh sklepnih predlogov.