62005CC0068
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
CHRISTINE STIX-HACKL,
predstavljeni 16. maja 2006 (
1
)
Zadeva C-68/05 P
Koninklijke Coöperatie Cosun UA
proti
Komisiji Evropskih skupnosti
„Pritožba — Kmetijstvo — Skupna ureditev trgov — Sladkor — Člen 26 Uredbe (EGS) št. 1785/81 in člen 3 Uredbe (EGS) št. 2670/81 — Dajatev, dolgovana za sladkor C, ki se prodaja na notranjem trgu — Zahtevek za odpust — Klavzula pravičnosti, določena v členu 13 Uredbe (EGS) št. 1430/79 — Pojem ‚uvozne ali izvozne dajatve‘ — Načeli enakosti in pravne varnosti — Pravičnost“
I – Uvodne opombe
1.
Obravnavani pritožbeni postopek zadeva predvsem vprašanje, ali se dajatev za neizvoženi sladkor C obravnava kot uvozna ali izvozna dajatev v smislu carinske zakonodaje (
2
). Komisija je 2. maja 2002 izdala odločbo (
3
), s katero je bila razglašena nedopustnost zahtevka za odpust uvoznih dajatev. Pritožba je bila vložena zoper sodbo Sodišča prve stopnje z dne 7. decembra 2004 (
4
), s katero je bila tožba zoper navedeno odločbo zavrnjena.
II – Pravni okvir
A – Skupna ureditev trgov za sladkor
2.
Uredba Sveta (EGS) št. 1785/81 z dne 30. junija 1981 o skupni ureditvi trgov za sladkor (
5
) (v nadaljevanju: temeljna uredba) ureja proizvodnjo, uvoz in izvoz sladkorja. Med drugim določa sistem proizvodnih kvot, ki v skladu z njeno petnajsto uvodno izjavo proizvajalcem zagotavlja cene, ki veljajo v Skupnosti, in prodajo njihove proizvodnje.
3.
V okviru tega sistema kvot člen 24 temeljne uredbe določa za vsako tržno leto (to je od 1. julija v letu do 30. junija v naslednjem letu) osnovne količine „sladkorja A“ in „sladkorja B“, ki jih vsaka država članica sama razdeli med proizvajalce sladkorja, ki imajo sedež na njenem ozemlju. Podjetjem, ki proizvajajo sladkor, se torej določita kvota A in kvota B za vsako tržno leto. Vsa količina sladkorja, ki je proizveden poleg kvote A in B, se imenuje „sladkor C“ ali „sladkor, proizveden zunaj kvot“.
4.
Prodajni pogoji za sladkor so odvisni od njegove razvrstitve. Za sladkor A in sladkor B so v temeljni uredbi določeni različni podporni mehanizmi; sladkor, proizveden v okviru kvote A, ima pri tem višjo raven jamstev (zajamčene intervencijske cene in izvozne pomoči v obliki nadomestil) kot sladkor B (le izvozna nadomestila).
5.
Sladkor C ni upravičen niti do subvencioniranja cen niti do izvoznih nadomestil. Poleg tega se sladkor C ne sme prodajati na notranjem trgu in ga je zato treba tržiti zunaj Skupnosti za prodajo na svetovnem trgu.
6.
Glede tega člen 26 temeljne uredbe določa:
„1.   […] sladkorja C, ki ni bil prenesen […], ni dovoljeno prodati na notranjem trgu Skupnosti, temveč [ga] je treba izvoziti v nepredelani obliki pred 1. januarjem, ki sledi koncu zadevnega tržnega leta.
[…]
3.   Izvedbeni predpisi za uporabo tega člena bodo določeni v skladu s postopkom iz člena 41.
Ti predpisi morajo določiti zlasti dajatev za sladkor C […], navedeno v odstavku 1, za katerega v roku, kot bo določen, ni bilo dokazano, da je bil v predpisanem roku izvožen v nepredelani obliki.“
7.
Uredba Komisije (EGS) št. 2670/81 z dne 14. septembra 1981 o podrobnih izvedbenih pravilih glede proizvodnje sladkorja, ki presega kvoto (
6
), določa pogoje, pod katerimi se šteje, da je bil izvoz sladkorja C opravljen. Njen člen 1, kot je bil spremenjen z Uredbo Komisije (EGS) št. 3892/88 z dne 14. decembra 1988 o spremembi Uredbe (EGS) št. 2670/81 (
7
), določa zlasti:
„1.   Šteje se, da je izvoz iz člena 26(1) [temeljne uredbe] opravljen, če:
(a)
je sladkor C […] izvožen iz države članice, na ozemlju katere je bil proizveden;
(b)
država članica iz (a) sprejme zadevno izvozno deklaracijo pred 1. januarjem po koncu tržnega leta, v katerem je bil sladkor C […] proizveden;
(c)
sladkor C […] zapusti carinsko območje Skupnosti najpozneje 60 dni po 1. januarju iz (b);
(d)
je proizvod, izvožen iz države članice iz (a) brez nadomestila ali prelevmana […].
Če niso izpolnjeni vsi pogoji iz prvega pododstavka, se, razen v primeru višje sile, šteje, da je bila zadevna količina sladkorja C […] prodana na notranjem trgu.
V primeru višje sile pristojni organ države članice, na ozemlju katere je bil sladkor C […] proizveden, sprejme ukrepe, potrebne zaradi okoliščin, na katere se sklicuje zainteresirana stranka.“
8.
Člen 3 Uredbe št. 2670/81, kot je bil spremenjen s členom 1 Uredbe Komisije (EGS) št. 3559/91 z dne 6. decembra 1991 o spremembi Uredbe (EGS) št. 2670/81 (
8
), določa:
„1.   Zadevna država članica za količine, prodane na notranjem trgu v smislu člena 1(1), naloži dajatev, enako vsoti:
(a)
za sladkor C, na 100 kilogramov,
—
najvišjega uvoznega prelevmana na 100 kilogramov belega oziroma surovega sladkorja, ki se uporablja v tržnem letu, v katerem je bil zadevni sladkor proizveden, in šest mesecev po tem tržnem letu, in
—
1 [EUR];
[…]
4.   Pri količinah sladkorja C […], uničenih pred izvozom ali nepopravljivo poškodovanih v okoliščinah, ki jih pristojni organ zadevne države članice prizna kot primer višje sile, se dajatev za ustrezno količino iz odstavka 1 ne naloži.“
B – Klavzula pravičnosti carinske zakonodaje Skupnosti
9.
Carinska zakonodaja Skupnosti predvideva možnost celotnega ali delnega povračila plačanih uvoznih ali izvoznih dajatev oziroma odpusta carinskega dolga. Pogoji za odpust dajatev so določeni v členu 13 Uredbe Sveta (EGS) št. 1430/79 z dne 2. julija 1979 o nadomestilu ali povračilu uvoznih ali izvoznih dajatev (
9
).
10.
Člen 13(1) določa:
„Povračilo ali odpust uvoznih dajatev sta mogoča v posebnih situacijah […], ko zainteresirani stranki ni mogoče očitati niti goljufivega ravnanja niti velike malomarnosti.
[…]“
11.
Člen 14 Uredbe št. 1430/79 določa, da člen 13 ustrezno velja tudi za povračilo ali odpust izvoznih dajatev.
12.
Člen 1(2)(a) Uredbe št. 1430/79 določa, da pomenijo „uvozne dajatve“„tako carine in druge dajatve, ki imajo enakovreden učinek kot carine, kot tudi kmetijske prelevmane in druge uvozne dajatve, določene v okviru skupne kmetijske politike ali posebnih dogovorov, ki na podlagi člena 235 Pogodbe [zdaj člen 308 ES] veljajo za določeno blago, pridobljeno s predelavo kmetijskih proizvodov“.
13.
Člen 1(2)(b) Uredbe št. 1430/79 določa, da „izvozne dajatve“ zajemajo „kmetijske prelevmane in druge izvozne dajatve, določene v okviru skupne kmetijske politike ali posebnih ureditev, ki na podlagi člena 235 Pogodbe veljajo za določeno blago, pridobljeno s predelavo kmetijskih proizvodov.“
III – Dejanski okvir, postopek pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijana sodba
A – Dejanski okvir
14.
Koninklijke Coöperatie Cosun UA (v nadaljevanju: Cosun), zadruga s sedežem na Nizozemskem, je v tržnih letih 1991/1992 in 1992/1993 proizvedla sladkor C. Od 10. februarja 1993 do 23. septembra 1993 je prek hčerinske družbe Limako Suiker BV družbi Django’s Handelsonderneming prodala določeno število lotov sladkorja C, namenjenega izvozu na Hrvaško in v Slovenijo. Družba Consun je od 22. julija do 16. avgusta 1993 in od 26. avgusta do 24. septembra 1993 prodala sladkor C družbama NV Voeders SA Aliments Serry in Sieger BV, namembni kraj pa je bil Maroko.
15.
Nederlandse Fiscale Inlichtingen- en Opsporingsdienst (nizozemski organ za davčne informacije in poizvedbe, v nadaljevanju: FIOD) je 24. junija 1993 zaprosil Hoofdproduktschap Akkerbouw (v nadaljevanju: HPA), ki je pristojni organ za izvajanje določb glede skupnih ureditev trgov, med drugim za sladkor, za informacije v okviru preiskave družbe Django’s Handelsonderneming. FIOD je od HPA prejel informacije o nepravilnostih v zvezi s carinsko dokumentacijo za izvoz sladkorja C. FIOD je zaprosil HPA, naj bo do družbe Cosun zaradi preiskave, ki poteka, zadržan. Nepravilnosti, ugotovljene v izvozni dokumentaciji, ki jo je prejel HPA, so pripeljale do uvedbe sodne preiskave zoper družbo Django’s Handelsonderneming zaradi goljufije.
16.
HPA se je junija in avgusta 1993 obrnil na družbo Cosun in njeno hčerinsko družbo Limako Suiker ter jima sporočil, da je bila carinska dokumentacija blaga, namenjenega izvozu na Hrvaško in v Slovenijo, napačno žigosana. HPA je oktobra 1993 prejel napačno žigosane obrazce za sladkor C, namenjen v Maroko.
17.
Nizozemski organi so 14. oktobra 1993 družbi Cosun posredovali seznam številk izvoznih obrazcev, za katere ni bilo dokazov o izvozu iz Skupnosti.
18.
HPA je 25. aprila 1994 od družbe Cosun zahteval plačilo dajatve v znesku 6.284.721,03 NLG, ker ni dokazala, da so določeni loti sladkorja C, namenjeni v Slovenijo, na Hrvaško in v Maroko, zapustili ozemlje Skupnosti. Znesek te dajatve je bil 13. junija 1994 znižan na 6.250.856,78 NLG (2.836.515,14 EUR), ker je pri prvotnem izračunu prišlo do napake.
19.
Družba Cosun je 18. maja 1994 pri HPA vložila ugovor zoper dajatev. HPA je 19. junija 1995 ta ugovor zavrnil. Družba Cosun je 14. julija 1995 pri College van Beroep voor het bedrijfsleven (v nadaljevanju: CBB) vložila tožbo zoper to odločbo o zavrnitvi.
20.
CBB je v sporu med družbo Cosun in HPA glede dajatve, naložene družbi Cosun, ker ni izvozila zadevnih količin sladkorja C, Sodišču predložil v skladu s členom 234 ES vprašanji za predhodno odločanje (
10
). S prvim vprašanjem želi CBB izvedeti, ali – kadar možnost odpusta na podlagi člena 13 Uredbe št. 1430/79 ne velja za dajatve za sladkor C – temeljna uredba in Uredba št. 2670/81 ne veljata glede na dejstvo, da ni možnosti, da bi zadevne dajatve povrnili ali odpustili na podlagi pravičnosti. Z drugim vprašanjem želi CBB pojasnilo, kakšne posledice bi imela neveljavnost teh uredb na obveznost plačila dajatve za sladkor C v okoliščinah, kot so v obravnavanem primeru.
21.
Družba Cosun je 24. aprila 1995 pri HPA na podlagi člena 239 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (
11
) in člena 905 Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 (
12
) zahtevala odpust naloženih dajatev. Kraljevina Nizozemska je 6. avgusta 2001 pri Komisiji zahtevala odpust uvoznih dajatev za družbo Cosun.
22.
Komisija je 2. maja 2002 izdala odločbo REM 19/01, s katero je bila razglašena nedopustnost zahtevka za odpust uvoznih dajatev, ki ga je za družbo Cosun vložila Kraljevina Nizozemska. Na podlagi te odločbe je HPA družbo Cosun 6. junija 2002 obvestil, da je njen zahtevek za odpust nedopusten.
B – Postopek pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijana sodba
23.
Družba Cosun je nato pri Sodišču prve stopnje vložila tožbo za razglasitev ničnosti odločbe REM 19/01 Komisije z dne 2. maja 2002. Družba Cosun je zahtevala, naj se izpodbijana odločba razglasi za nično in Komisiji naložijo stroški postopka. Komisija je zahtevala, naj se tožba zavrne kot neutemeljena in stroške postopka naloži družbi Cosun.
24.
Sodišče prve stopnje je s sodbo z dne 7. decembra 2004 v zadevi Koninklijke Coöperatie Cosun UA proti Komisiji (T-240/02) tožbo za razglasitev ničnosti zavrnilo.
IV – Predlogi in pritožbeni razlogi
25.
Družba Cosun je na Sodišču vložila pritožbo zoper sodbo Sodišča prve stopnje in zahtevala, naj:
—
razveljavi izpodbijano sodbo;
—
dokončno odloči o sporu tako, da izpodbijano odločbo razglasi za nično;
—
podredno, vrne zadevo Sodišču prve stopnje;
—
Komisiji naloži plačilo stroškov, ki so nastali v postopku na prvi stopnji in v pritožbenem postopku.
26.
Družba Cosun opira svojo pritožbo na štiri pritožbene razloge. V prvem družba Cosun očita kršitev prava Skupnosti, v kolikor je Sodišče prve stopnje ugotovilo, da dajatev za neizvoženi sladkor C ni niti uvozna niti izvozna dajatev v smislu člena 13 Uredbe št. 1430/79.
27.
V drugem družba Cosun podredno uveljavlja, da je Sodišče prve stopnje napačno presodilo, da se dajatev za neizvoženi sladkor C za namene uporabe Uredbe št. 1430/97 dejansko obravnava kot uvozna dajatev. V zvezi z navedenim pritožbenim razlogom, ki je razčlenjen na tri dele, naj bi Sodišče prve stopnje napačno presodilo, da:
—
je treba dajatev za neizvoženi sladkor C obravnavati kot carino, saj naj bi imela enak namen;
—
iz načina odmere dajatve za neizvoženi sladkor C je razvidno, da je treba dajatev obravnavati kot carino;
—
iz načina odmere zneska, ki ga je treba plačati za neizvoženi sladkor C, je razvidno, da je treba dajatev obravnavati kot carino.
28.
V tretjem družba Cosun podredno uveljavlja, da naj bi Sodišče prve stopnje pri presoji drugega in tretjega tožbenega razloga, ki ju je pritožnica podredno uveljavljala s tožbo, kršilo pravo Skupnosti. Navedeni pritožbeni razlog je razčlenjen na dva dela:
—
Sodišče prve stopnje naj bi pri presoji drugega tožbenega razloga, ki ga je pritožnica uveljavljala s tožbo pred Sodiščem prve stopnje, prestopilo okvir spora.
—
Sodišče prve stopnje naj bi nepravilno zavrnilo obravnavanje tretjega tožbenega razloga, ki ga je pritožnica uveljavljala podredno.
29.
V četrtem družba Cosun očita kršitev načel enakega obravnavanja, pravne varnosti in pravičnosti.
30.
Komisija nasprotno zahteva, naj se pritožba zavrže kot delno nedopustna in zavrne kot delno neutemeljena.
V – Prvi pritožbeni razlog
A – Trditve strank
31.
Družba Cosun meni, da naj bi Sodišče prve stopnje s tem, da je v točkah od 36 do 38 ter 47 izpodbijane sodbe odločilo, da dajatev za sladkor C ni kmetijska uvozna ali izvozna dajatev v smislu člena 1(2)(a) in (b) Uredbe št. 1430/79, napačno uporabilo pravo.
32.
Poleg tega naj bi Sodišče prve stopnje s tem, da je pojem kmetijske dajatve razlagalo strogo, ni pa obrazložilo, zakaj manj stroga razlaga ni bila ustrezna, kršilo obveznost obrazložitve.
33.
Komisija nasprotno meni, da naj Sodišče prve stopnje pojma kmetijske dajatve sploh ne bi razlagalo strogo, temveč naj bi pravilno odločilo, da dajatve za sladkor C formalno ni mogoče obravnavati kot kmetijsko uvozno ali izvozno dajatev v smislu člena 1(2)(a) in (b) Uredbe št. 1430/79.
B – Presoja
34.
Glede argumenta pritožnice, v skladu s katerim naj bi Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo, ker ni natančno navedlo razlogov, zakaj se je odločilo za strogo razlago člena 1(2)(a) in (b) Uredbe št. 1430/79, je treba izhajati iz utemeljitve Sodišča prve stopnje v točkah od 35 do 38.
35.
Sodišče prve stopnje za razlago, ki jo je izbralo, v bistvu navaja tri razloge.
36.
Prvič, Sodišče prve stopnje se pravilno sklicuje na dejstvo, da naložena dajatev za sladkor C ne spada v nobeno od treh kategorij, taksativno naštetih v navedenem predpisu, in sicer, prvič, carine, drugič, dajatve, ki imajo enakovreden učinek kot carine, ter, tretjič, prelevmane in druge izvozne ali uvozne dajatve, določene v okviru skupne kmetijske politike ali posebnih dogovorov, ki na podlagi člena 308 ES veljajo za določeno blago, pridobljeno s predelavo kmetijskih proizvodov.
37.
Drugič, Sodišče prve stopnje navaja, da je razlog za nastanek te dajatve ta, da dokazi do datuma, določenega za predložitev dokazov o izvozu neke količine sladkorja C, niso bili predloženi v predpisanem roku in da se ta dajatev zahteva od proizvajalca sladkorja C, ker je bil sladkor, ki presega kvoto, proizveden v Skupnosti, prodan na notranjem trgu.
38.
Tretjič, Sodišče prve stopnje tudi podrobno preuči, ali dajatev, naložena za sladkor C, spada v eno od navedenih treh kategorij.
39.
Glede možnosti, da bi dajatev opredelili kot carino, Sodišče prve stopnje poudarja, da dajatev, naložena za sladkor C, ne pomeni carine, tj. ni nobena od dajatev, ki se opirajo na skupno carinsko tarifo Evropskih skupnosti v smislu členov 23 ES in 26 ES.
40.
Sodišče prve stopnje na podlagi ustaljene sodne prakse (
13
) dalje utemeljuje, da prav tako ne gre za dajatev, ki ima enakovreden učinek kot carine, saj ta – če ni carina v strogem pomenu – pomeni finančno obremenitev, ki se za blago enostransko naloži zaradi prehoda meje, neodvisno od njene označbe in načina izterjave.
41.
Na koncu Sodišče prve stopnje utemeljuje, zakaj zadevna dajatev ni uvozni ali izvozni prelevman v strogem pomenu. Tako poudarja, da ne gre za dajatev, ki bremeni kmetijske proizvode, ker ti prestopajo zunanje meje Skupnosti.
42.
Prvi argument pritožnice torej ni utemeljen.
43.
Drugič, pritožnica Sodišču prve stopnje očita, da naj ne bi utemeljilo, zakaj manj stroge razlage člena 1(2)(a) in (b) Uredbe št. 1430/79 ni mogoče upoštevati.
44.
Glede tega je treba opozoriti, da se Sodišče prve stopnje ne omejuje na razlago besedila sporne določbe. Namesto tega v točkah od 39 do 46 sodbe nadaljuje utemeljevanje, dokler ne pride do končnega rezultata v točki 47.
45.
Tako Sodišče prve stopnje po eni strani preučuje cilj, ali ima dajatev, naložena za neizvoženi sladkor C, enak cilj kot carine. V tem okviru Sodišče prve stopnje poudarja, da je dajatev, zaračunana za sladkor, ki je bil proizveden poleg kvot in ni bil izvožen, sestavni del mehanizmov skupne ureditve trgov za sladkor. Glede teh mehanizmov Sodišče prve stopnje poudarja, da so ti namenjeni uresničevanju skupnih ciljev, predvsem ohranjanju potrebnih jamstev v zvezi z zaposlovanjem in življenjskim standardom proizvajalcev, varnosti oskrbe vseh potrošnikov s sladkorjem, določeni ravni cen in stabilnosti trga sladkorja.
46.
Na podlagi tega Sodišče prve stopnje poudarja, da je vsak od navedenih mehanizmov namenjen specifičnim ciljem ali ustreza posebnim potrebam. Zato Sodišče prve stopnje sklepa, da proizvodna dajatev, ki se uporablja za sladkor C, ni namenjena popolnoma enakim ciljem kot carina oziroma kot uvozni prelevmani ali izvozna nadomestila, določeni v okviru skupne ureditve trgov za sladkor.
47.
Sodišče prve stopnje dalje analizira cilje skupne trgovinske ureditve na zunanjih mejah Skupnosti na splošno in skupne ureditve trgov posebej. V tem okviru Sodišče prve stopnje jasno poudarja pomembnost prepovedi prodaje sladkorja C na notranjem trgu in izčrpno razlaga, kakšen pomen ima kaznovanje kršitev te prepovedi. Dejstvo, da se znesek, ki se opredeli kot kazen, določi tudi na podlagi uvoznih prelevmanov, po mnenju Sodišča prve stopnje še ne pomeni, da gre pri tem znesku za uvozno dajatev.
48.
Glede na utemeljitev, ki jo je navedlo Sodišče prve stopnje, je treba tudi drugi argument pritožnice obravnavati kot neutemeljen.
49.
Temu primerno je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
VI – Drugi pritožbeni razlog
A – Dopustnost
1. Trditve strank
50.
Komisija meni, da naj bi bil drugi pritožbeni razlog v prvi vrsti nedopusten, saj ponavlja zagovore in trditve, ki so že bili predstavljeni pred Sodiščem prve stopnje, in dejansko pomeni le zahtevo po ponovni obravnavi tožbe, za kar naj Sodišče ne bi bilo pristojno.
51.
Družba Cosun v odgovoru razlaga, da naj z drugim pritožbenim razlogom nikakor ne bi imela namena doseči ponovne obravnave prvotne tožbe, temveč naj bi Sodišču prve stopnje očitala, da je napačno razlagalo in uporabilo pravo Skupnosti tako, da naj bi bila pritožba dopustna.
2. Presoja
52.
Glede dopustnosti drugega pritožbenega razloga je treba izhajati iz ustaljene sodne prakse Sodišča, v skladu s katero je pritožba nedopustna, če zgolj ponavlja tožbene razloge in trditve, ki so že bili uveljavljeni pred Sodiščem prve stopnje, in sploh ne vsebuje navedb, katerih namen bi bil predvsem opredelitev napačne uporabe prave, zaradi katere naj bi se izpodbijano sodbo razveljavilo. V resnici je namreč namen take pritožbe le doseči ponovno obravnavo tožbe, vložene na Sodišču prve stopnje, za kar Sodišče ni pristojno (
14
).
53.
V skladu z navedeno sodno prakso bi bil drugi pritožbeni razlog nedopusten, če bi se pritožnica omejila na to, da bi le ponovila trditve glede domnevne pomanjkljive utemeljitve sporne odločbe, ki jih je že uveljavljala na prvi stopnji, ne da bi navedla, kako naj bi v izpodbijani sodbi Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo (
15
).
54.
Vendar pa teh navedb Sodišča ni mogoče obravnavati absolutno in ločeno.
55.
Če namreč pritožnica izpodbija razlago ali uporabo prava Skupnosti s strani Sodišča prve stopnje, je mogoče pravna vprašanja, preizkušena na prvi stopnji, ponovno obravnavati. Če pritožnica pritožbe namreč ne bi mogla tako opreti na tožbene razloge in trditve, ki so že bili uveljavljeni pred Sodiščem prve stopnje, bi pritožbenemu postopku odvzeli del njegovega pomena (
16
).
56.
V obravnavanem primeru pa se z drugim pritožbenim razlogom izpodbija presoja Sodišča prve stopnje glede pravnega vprašanja, ki mu je bilo predloženo. Pritožnica je natančno opredelila napačno pravno presojo, očitano Sodišču prve stopnje, in tako nasprotuje razlagi prava Skupnosti, na katero se je oprlo Sodišče prve stopnje (
17
).
57.
Drugi pritožbeni razlog je torej dopusten.
B – Utemeljenost
1. Trditve strank
58.
Družba Cosun meni, da naj bi Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo, tudi če dajatev za sladkor C formalno ne bi ustrezala pojmu uvozne ali izvozne dajatve v smislu člena 1(2)(a) in (b) Uredbe št. 1430/97, saj je to sodišče v točkah od 40 do 46 izpodbijane sodbe zavrnilo trditev družbe Cosun, na podlagi katere naj bi dajatev, naloženo za sladkor C, obravnavali kot uvozno dajatev v smislu člena 13 Uredbe št. 1430/79, ki ima iste cilje kot carina, ki se določi na podlagi uvoznih prelevmanov, ki se uporabljajo za sladkor, in naj bi bila namenjena temu, da se za sladkor, proizveden poleg kvot in neizvožen, uveljavijo pogoji, primerljivi s tistimi, ki veljajo za sladkor uvožen iz tretjih držav.
59.
Komisija, ki meni, da je ta pritožbeni razlog nedopusten, od Sodišča podredno zahteva, naj ta pritožbeni razlog zavrne kot neutemeljen.
2. Presoja
60.
Pritožnica se, prvič, pritožuje, da je Sodišče prve stopnje spregledalo, da ima dajatev, naložena za sladkor C, enak cilj kot carinske dajatve. Glede tega pritožnica očita Sodišču prve stopnje, da ni navedlo, kakšen je posebni cilj dajatve, naložene na sladkor C, in v čem se ta cilj razlikuje od cilja carin.
61.
Kot je razvidno iz sodbe Sodišča prve stopnje, zlasti iz točk 43, 44 in 45, zadevno sodišče ni obravnavalo le cilja uvoznih prelevmanov in izvoznih nadomestil, temveč je pojasnilo tudi cilj sistema skupne ureditve trgov za sladkor in v zvezi s tem pomen določb glede sladkorja C, vključno z dajatvijo.
62.
Tako je treba prvi del drugega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
63.
V okviru drugega pritožbenega razloga pritožnica dalje očita, da je Sodišče prve stopnje spregledalo, da naj bi bilo iz načina določanja (višine) dajatve, naložene za neizvoženi sladkor, razvidno, da se ta dajatev obravnava kot carinska dajatev.
64.
Glede tega zadošča napotitev na točke 44, 45 in 46 sodbe Sodišča prve stopnje, iz katerih je jasno razvidno, da dejstvo, da je treba za izračun višine dajatve izhajati iz prelevmana, ne pomeni, da dajatev s tem postane carinska dajatev.
65.
V delu, v katerem se pritožnica v utemeljitev te navedbe sklicuje na uvodno izjavo Uredbe (EGS) št. 2645/70 (
18
), je treba k temu pripomniti, da gre pri tem za izvedbeno uredbo, ki je poleg vsega medtem prenehala veljati.
66.
Glede pravnega učinka Uredbe št. 2645/70 ali Uredbe št. 2670/81, ki je predmet tega postopka, je treba tudi poudariti, da gre za uredbi Komisije. Uredbe Komisije sicer uresničujejo uredbe Sveta, vendar ne morejo spremeniti temeljnih pravnih opredelitev, sprejetih v nadrejeni zakonodaji, niti sprejeti pravne opredelitve, ki v taki zakonodaji ni predvidena, kot je na primer pravna opredelitev uvoznega prelevmana.
67.
Drugi pritožbeni razlog je treba torej zavrniti kot neutemeljen.
VII – Tretji pritožbeni razlog
A – Trditve strank
68.
V prvem delu tretjega pritožbenega razloga družba Cosun meni, da je Sodišče prve stopnje v okviru presoje drugega tožbenega razloga prekoračilo okvir spora, omejenega s tožbo.
69.
Čeprav v tem tožbenem razlogu veljavnost Uredbe št. 2670/81 ni bila vprašljiva, naj bi se Sodišče prve stopnje v točkah od 58 do 62 izpodbijane sodbe izrecno lotilo obravnave veljavnosti glede na splošna pravna načela. S tem naj bi prekoračilo okvir spora, ki ga je v tožbi opredelila družba Cosun, in zato kršilo tisto postopkovno načelo, v skladu s katerim tožba določa meje spora.
70.
Komisija glede prvega dela tretjega pritožbenega razloga pojasnjuje, da iz točk od 58 do 62 izpodbijane sodbe nikakor ni očitno, da je Sodišče prve stopnje preizkusilo veljavnost Uredbe št. 2670/81.
71.
V drugem delu tretjega pritožbenega razloga družba Cosun utemeljuje, da naj bi Sodišče prve stopnje nepravilno zavrnilo presojo tretjega tožbenega razloga, v katerem je pritožnica navedla, da je Komisija na podlagi načel pravne gotovosti, enakosti in pravičnosti zavezana, da preizkusi zahtevek za odpust zunaj okvira zadevne uredbe, kadar ni mogoče uporabiti člena 13 Uredbe št. 1430/79.
72.
Komisija glede drugega dela tretjega pritožbenega razloga navaja, da je Sodišče prve stopnje tožbena razloga, ki ju družba Cosun imenuje „drugi“ in „tretji“, presodilo pod poimenovanjem „prvi del drugega tožbenega razloga“ in „drugi del drugega tožbenega razloga“. Torej je Sodišče prve stopnje tako imenovani „tretji“ tožbeni razlog vsekakor presodilo v točkah od 57 do 62 izpodbijane sodbe.
B – Presoja
73.
Prvi del tretjega pritožbenega razloga v bistvu zadeva vprašanje, ali je Sodišče prve stopnje prekoračilo meje spora. Ko pritožnica Sodišču prve stopnje očita, da je preizkusilo veljavnost pravnega akta, namreč Uredbe št. 2670/81, katere nezakonitosti kot tožnica pred Sodiščem prve stopnje ni očitala, je gotovo hudo narobe razumela besedilo sodbe.
74.
V točkah od 56 do 62 se Sodišče prve stopnje sicer sklicuje na navedeno uredbo, vendar ne preizkuša njene veljavnosti. Pravzaprav Sodišče prve stopnje ta pravni akt navaja le zaradi celovitega opisa zadevnega pravnega položaja. Uredba št. 2670/81 nedvomno spada med pravne vire, ki so odločilni za dajatev za sladkor C.
75.
Pritožnica je pred Sodiščem prve stopnje Komisiji očitala, da je kršila tri pravna načela. V okviru preizkusa mogočega odstopanja na podlagi razlogov pravičnosti je Sodišče prve stopnje v točki 58 napotilo na izrecno predvideno odstopanje od naložitve dajatve za sladkor C in iz tega sklepalo, da v drugih primerih odstopanje od naložitve ni dopustno. Ker je ureditev glede odstopanja določena v Uredbi št. 2670/81, je bilo navajanje tega pravnega akta samo po sebi umevno.
76.
Podobno se je Sodišče prve stopnje sklicevalo na Uredbo št. 2670/81 v točki 62, in sicer v okviru načela pravne gotovosti. Tudi pri tem je moralo Sodišče prve stopnje kot pravni vir za dolgovani znesek dajatve navesti določbo zadevne uredbe.
77.
Ni potrebno skrbno pravno branje navedb Sodišča prve stopnje, da se izkaže, da so trditve pritožnice iz prvega dela tretjega pritožbenega razloga celo očitno neutemeljene.
78.
Ko pritožnica v drugem delu tretjega pritožbenega razloga očita, da Sodišče prve stopnje ni preizkusilo njenega tretjega tožbenega razloga, je treba glede tega izhajati iz strukture sodbe in postopka pred Sodiščem prve stopnje.
79.
Medtem ko drugi tožbeni razlog pred Sodiščem prve stopnje zadeva le načeli enakosti in pravičnosti, se tretji tožbeni razlog nanaša na načela pravne gotovosti, enakosti in pravičnosti.
80.
Sodišče prve stopnje je preizkusilo vsa ta načela. Načelo enakosti je obravnavalo v točkah od 59 do 61. Morebitno odstopanje iz razlogov pravičnosti je Sodišče prve stopnje preizkusilo v točkah 57 in 58. Nazadnje, načelo pravne gotovosti je bilo obravnavano v točki 62.
81.
Sodišče prve stopnje je torej preizkusilo vsa tri splošna pravna načela. Dejstvo, da ima pritožnica težave, da bi ponovno našla svoje tožbene razloge v sodbi, je morebiti tudi posledica tega, da se tožbeni razlogi deloma prekrivajo. Zaradi boljše razumljivosti je sicer že sodnik poročevalec v postopku pred Sodiščem prve stopnje v poročilu za obravnavo jasneje strukturiral tožbene razloge.
82.
Tretji pritožbeni razlog je treba tako v celoti zavrniti kot neutemeljen.
VIII – Četrti pritožbeni razlog
A – Dopustnost
1. Trditve strank
83.
Komisija meni, da je četrti pritožbeni razlog nedopusten. Prvi in drugi del četrtega pritožbenega razloga naj bi vključevala ponovitev tožbenih razlogov, predstavljenih pred Sodiščem prve stopnje, in naj posledično ne bi ustrezala predpostavkam utemeljitve v skladu s členom 58(1) Statuta Sodišča in členom 112(1)(1)(c) Poslovnika Sodišča. Kar zadeva tretji del četrtega pritožbenega razloga, to je različno obravnavanje družbe Cosun in drugih proizvajalcev sladkorja C, naj bi šlo za nov očitek, o katerem se Sodišče prve stopnje ni moglo izreči. Tako naj bi bil četrti pritožbeni razlog nedopusten.
84.
Glede očitka, da četrti pritožbeni razlog vsebuje tudi novo trditev, družba Cosun navaja, da je le dalje razvila trditve, ki so bile predložene Sodišču prve stopnje. Tako naj bi bil četrti pritožbeni razlog dopusten.
2. Presoja
a) Prvi in drugi del četrtega pritožbenega razloga
85.
Glede ugovora Komisije, ki se nanaša na nedopustnost prvega dela četrtega pritožbenega razloga, je treba poudariti, da je pritožnica že v tožbi v postopku pred Sodiščem prve stopnje očitala, da ima sporni sladkor C status uvoženega proizvoda in da spada dajatev za sladkor C med lastne vire Skupnosti.
86.
Posledično ne gre le za to, da očitki niso ravno utemeljeni z utemeljenimi trditvami, temveč predvsem za to, da so že bili predloženi pred Sodiščem prve stopnje in so zato nedopustni.
87.
Glede drugega dela četrtega pritožbenega razloga, to je utemeljitve, ki temelji na sodbi v zadevi De Haan (
19
), je iz primerjave s tožbo razvidno, da se pritožnica v bistvu omejuje na ponovitev svoje utemeljitve. Preprosta trditev, da je namen utemeljitev izpodbijanje sodbe Sodišča prve stopnje, ne zadošča. Nasprotno pa bi, kolikor bi ugotovili, da prekorači navedeno v tožbi, morali trditev opredeliti kot novo trditev in s tem kot nedopusten nov pritožbeni razlog.
88.
Prvi in drugi del četrtega pritožbenega razloga sta tako nedopustna.
b) Tretji del četrtega pritožbenega razloga
89.
V tretjem delu četrtega pritožbenega razloga pritožnica trdi, da naj bi Sodišče prve stopnje opustilo preučitev različne obravnave med proizvajalci sladkorja C, kot je družba Cosun, in drugimi proizvajalci sladkorja C.
90.
Gre za utemeljitev, ki pred Sodiščem prve stopnje ni bila predstavljena v tej obliki. V obravnavanem pritožbenem postopku gre v bistvu za vprašanje, ali je treba novo utemeljitev ali nove trditve obravnavati kot nove pritožbene razloge.
91.
V tem okviru je treba najprej izhajati iz samega Poslovnika Sodišča. Iz tega je razvidno, da pojma „trditve“ ne poznajo prav vse jezikovne različice določb Poslovnika, ki so upoštevne za pritožbo. Tako se nemška različica člena 112 za razliko od francoske in nizozemske omejuje na „pritožbene razloge“, ne da bi se posebej sklicevala na „trditve“, ki spadajo zraven.
92.
Poleg tega je v francoski različici člena 117 pa tudi v členu 112 glede novih trditev uporabljen izraz „moyen“, medtem ko sta v nemški in nizozemski različici uporabljena popolnoma drugačna izraza, in sicer „Gesichtspunkt“ oziroma „grond“.
93.
Iz besedila Poslovnika Sodišča je razvidno vsaj to, da pri procesnem pravu ne gre samo za „Rechtsmittelgrund“ v formalnem smislu iz člena 112.
94.
V tem okviru je treba najprej spomniti na ustaljeno sodno prakso Sodišča, po kateri v skladu s členom 116 Poslovnika Sodišča med postopkom ni več mogoče predložiti novih pritožbenih in obrambnih sredstev, razen če se opirajo na pravne in dejanske razloge, ki so se pojavili šele med postopkom. Stranka bi sicer lahko Sodišču v obravnavo predložila spor, ki prekorači spor, o katerem je prvotno moralo odločiti Sodišče prve stopnje (
20
).
95.
V okviru pritožbe so tako pristojnosti Sodišča omejene na presojo pravne odločbe o trditvah, obravnavanih na prvi stopnji (
21
).
96.
Podobno kot v zadevi Dansk Rørindustri in drugi, v kateri pritožnica v razlogu za razglasitev ničnosti ni uveljavljala kršitve zoper načelo varstva zaupanja v pravo prek uporabe smernic, v obravnavanem primeru družba Cosun pred Sodiščem prve stopnje ni predložila očitka, ki ustreza tretjemu delu četrtega pritožbenega razloga.
97.
O nedopustnost utemeljitve pritožnice bi lahko sklepali tudi iz sodbe Sodišča v zadevi Atlanta (
22
), v skladu s katero utemeljitev, ki spreminja podlago za odgovornost, pomeni novo pritožbeno ali obrambno sredstvo. To toliko bolj velja za obravnavani primer, v katerem se družba Cosun v pritožbenem postopku sklicuje na drug vidik enake obravnave kot v postopku pred Sodiščem prve stopnje.
98.
Prav tako je Sodišče kot novo opredelilo trditev, v kateri je bila glede področja uporabe merila za preizkus predmeta v pritožbenem postopku navedena drugačna razlaga (
23
).
99.
Strogo stališče Sodišča je očitno tudi v sodbi v združenih zadevah IPK-München, kjer je Sodišče zavrnilo trditev kot novo in s tem nedopustno, ker je Komisija določeno trditev uveljavila šele v pritožbenem postopku (
24
).
100.
V skladu z navedenim strogim stališčem Sodišča je odločilno, ali trditev vsebuje nove elemente (
25
) ali pa gre zgolj za nadaljnji razvoj že predložene trditve (
26
). Razlikovanje med „pritožbenim sredstvom“ in „trditvijo“ samo po sebi vsekakor ne seže dovolj daleč (
27
).
101.
Podobno strogo težnjo je mogoče razbrati iz sodne prakse Sodišča, ko gre za trditev, predstavljeno šele med ustnim postopkom in ne že v pisni pritožbi (
28
).
102.
Nazadnje tudi ni mogoče izhajati iz dejstva, da pomeni trditev družbe Cosun le nadaljnji razvoj trditve, ki je že bila v smislu sodne prakse Sodišča predložena pred Sodiščem prve stopnje.
103.
Torej gre za novo trditev, ki je v skladu s sodno prakso Sodišča v pritožbenem postopku ni mogoče upoštevati. Zato jo je najbolje primerjati s samostojnim očitkom, ki je bil prvič uveljavljen v pritožbenem postopku (
29
).
104.
Ker je tretji del četrtega pritožbenega razloga torej pritožbeni razlog, ki je na stopnji pritožbe nedopusten, ga je treba šteti za nedopustnega.
IX – Stroški
105.
Sodišče v skladu s členom 122 Poslovnika odloča o stroških, kadar je pritožba utemeljena in Sodišče samo dokončno odloči o sporu. V skladu s členom 69(2) Poslovnika, ki se na podlagi člena 118 tega poslovnika uporablja v pritožbenem postopku, se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Komisija predlagala, naj se pritožnici naloži stroške, in ta s trditvami ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
X – Predlog
106.
Glede na zgoraj navedeno Sodišču predlagam, naj odloči tako:
1.
Pritožba se zavrne.
2.
Pritožnici se naloži plačilo stroškov postopka.
(
1
)	Jezik izvirnika: nemščina.
(
2
)	Glej vzporedni predlog za sprejetje predhodne odločbe v zadevi Koninklijke Coöperatie Cosun UA proti Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (C-248/04, sodba z dne 26. oktobra 2006, ZOdl., str. I-10211).
(
3
)	Odločba REM 19/01, C(2002) 1580.
(
4
)	Sodba z dne 7. decembra 2004 v zadevi Koninklijke Coöperatie Cosun proti Komisiji (T-240/02, Recueil, str. II-4237).
(
5
)	UL L 177, str. 4.
(
6
)	UL L 262, str. 14.
(
7
)	UL L 346, str. 29.
(
8
)	UL L 336, str. 26.
(
9
)	UL L 175, str. 1, kot je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 3069/86 z dne 7. oktobra 1986 o spremembi Uredbe (EGS) št. 1430/79 (UL L 286, str. 1).
(
10
)	Zadeva C-248/04, navedena v opombi 2.
(
11
)	UL L 302, str. 1.
(
12
)	UL L 253, str. 1.
(
13
)	Sodbi z dne 17. julija 1997 v zadevi Haahr Petroleum (C-90/94, Recueil, str. I-4085, točka 20) in z dne 2. aprila 1998 v zadevi Outokumpu (C-213/96, Recueil, str. I-1777, točka 20).
(
14
)	Glej le sodbe z dne 4. julija 2000 v zadevi Bergaderm in Goupil proti Komisiji (C-352/98 P, Recueil, I-5291, točka 35), z dne 23. marca 2004 v zadevi Médiateur proti Lamberts (C-234/02 P, Recueil, str. I-2803, točka 77) in z dne 30. septembra 2003 v zadevi Eurocoton in drugi proti Svetu (C-76/01 P, Recueil, str. I-10091, točka 47).
(
15
)	Sodba z dne 30. junija 2005 v zadevi Eurocermex SA proti HABM (C-286/04 P, ZOdl., str. I-5797, točki 50 in 51).
(
16
)	Sklep z dne 11. novembra 2003 v zadevi Martinez proti Parlamentu (C-488/01 P, Recueil, str. I-13355, točka 39 in navedena sodna praksa) ter sodbe z dne 29. aprila 2004 v združenih zadevah IPK-München GmbH proti Komisiji (C-199/01 P in C-200/01 P, Recueil, str. I-4627, točka 50), z dne 13. januarja 2005 v zadevi Eduardo Vieira proti Komisiji (C-254/03 P, ZOdl., str. I-237, točka 32) in z dne 7. julija 2005 v zadevi Jean-Marie Le Pen proti Parlamentu (C-208/03 P, ZOdl., str. I-6051, točka 40).
(
17
)	Sodbe v povezanih zadevah C-199/01 P in C-200/01 P, navedena v opombi 16, točka 51, v zadevi C-254/03 P, navedena v opombi 16, točka 34, in v zadevi C-208/03 P, navedena v opombi 16, točka 41.
(
18
)	Uredba Komisije (EGS) št. 2645/70 z dne 28. decembra 1970 o določbah, veljavnih za proizvedeni sladkor, ki presega največjo dovoljeno kvoto (UL L 283, str. 48).
(
19
)	Sodba z dne 7. septembra 1999 v zadevi De Haan (C-61/98, Recueil, str. I-5003).
(
20
)	Sodbe z dne 21. junija 2001 v združenih zadevah Moccia Irme in drugi proti Komisiji (od C-280/99 P do C-282/99 P, Recueil, str. I-4717, točka 67), z dne 3. oktobra 2000 v zadevi Industrie des poudres sphériques proti Svetu in Komisiji (C-458/98 P, Recueil, str. I-8147, točka 74), z dne 9. septembra 1999 v zadevi Petrides proti Komisiji (C-64/98 P, Recueil, str. I-5187, točka 18) in z dne 29. maja 1997 v zadevi De Rijk proti Komisiji (C-153/96 P, Recueil, str. I-2901, točka 18).
(
21
)	Sodbe z dne 28. junija 2005 v povezanih zadevah Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji (C-189/02 P, C-202/02 P, od C-205/02 P do C-208/02 P in C-213/02 P, Recueil, str. I-5425, točka 165), z dne 11. novembra 2004 v povezanih zadevah Daewoo in drugi proti Komisiji (C-183/02 P in C-187/02 P, ZOdl., str. I-10609, točka 59), v združenih zadevah Ramondín in drugi proti Komisiji (C-186/02 P in C-188/02 P, ZOdl., str. I-10653, točka 60) in v zadevi C-458/98 P, navedena v opombi 20, točka 74.
Glej sodbe z dne 1. junija 1994 v zadevi Komisija proti Brazzelliju Lualdiju in drugim (C-136/92 P, Recueil, str. I-1981, točka 59), z dne 28. maja 1998 v zadevi Deere proti Komisiji (C-7/95 P, Recueil, str. I-3111, točka 62) in z dne 10. aprila 2003 v zadevi Hendrickx proti Cedefop (C-217/01 P, Recueil, str. I-3701, točka 37).
(
22
)	Sodba z dne 14. oktobra 1999 v zadevi Atlanta proti Komisiji in Svetu (C-104/97 P, Recueil, str. I-6983, točka 27).
(
23
)	Sodbi v združenih zadevah C-183/02 P in C-187/02 P, navedene v opombi 21, točke od 59 do 64, in v združenih zadevah C-186/02 P in C-188/02 P, navedene v opombi 21, točke od 60 do 65.
(
24
)	Sodba v združenih zadevah C-199/01 P in C-200/01 P, navedene v opombi 16, točka 55 in naslednja.
(
25
)	Sodba z dne 17. maja 2001 v zadevi IECC proti Komisiji (C-450/98 P, Recueil, str. I-3947, točka 36).
(
26
)	Sodba z dne 20. oktobra 1994 v zadevi Scaramuzza proti Komisiji (C-76/93 P, Recueil, str. I-5173, točka 18).
(
27
)	Glej sodbo v združenih zadevah od C-280/99 P do C-282/99 P, navedene v opombi 20, točka 64 in naslednja.
Po drugi strani glej sklepne predloge generalnega pravobranilca Légerja z dne 12. marca 2002 v zadevi Interporc proti Komisiji (C-41/00 P, sodba z dne 6. marca 2003, Recueil, str. I-2125, točka 55 in naslednje).
(
28
)	Sodba z dne 15. septembra 2005 v zadevi BioID AG proti HABM (C-37/03 P, ZOdl., str. I-7975, točka 56 in naslednje).
(
29
)	Glede njegove dopustnosti glej sodbo v zadevi C-64/98 P, navedena v opombi 20, točka 18.