62012CJ0583
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
z dne 9. aprila 2014 (
*1
)
„Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Uredba (ES) št. 1383/2003 — Ukrepi za preprečevanje dajanja ponarejenega in piratskega blaga v promet — Člen 13(1) — Pristojnost carinskih organov za ugotavljanje kršitve pravice intelektualne lastnine“
V zadevi C‑583/12,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Riigikohus (Estonija) z odločbo z dne 5. decembra 2012, ki je prispela na Sodišče 12. decembra 2012, v postopku
Sintax Trading OÜ
proti
Maksu- ja Tolliamet,
SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi R. Silva de Lapuerta, predsednica senata, J. L. da Cruz Vilaça, G. Arestis, J.‑C. Bonichot (poročevalec) in A. Arabadžiev, sodniki,
generalni pravobranilec: P. Cruz Villalón,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
—
za estonsko vlado N. Grünberg in M. Linntam, agentki,
—
za češko vlado M. Smolek, agent,
—
za Evropsko komisijo B.‑R. Killmann in E. Randvere, agenta,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 28. januarja 2014
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Uredbe Sveta (ES) št. 1383/2003 z dne 22. julija 2003 o carinskem ukrepanju zoper blago, glede katerega obstaja sum, da krši določene pravice intelektualne lastnine, in o ukrepih, ki jih je treba sprejeti zoper blago, glede katerega je ugotovljeno, da je kršilo take pravice (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 13, str. 469).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Sintax Trading OÜ (v nadaljevanju: Sintax Trading) in Maksu‑ ja Tolliamet (carinska in davčna uprava, v nadaljevanju: carinska uprava), ker zadnjenavedena ni odobrila prepustitve blaga, ki je bilo zadržano zaradi domneve, da krši pravico intelektualne lastnine, čeprav imetnik te pravice ni sprožil postopka, da bi se ugotovilo, ali je bila ta pravica kršena.
Pravni okvir
Mednarodno pravo
3
Sporazum o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine iz Aneksa 1C k sporazumu o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije (STO), ki je bil v Marakešu podpisan 15. aprila 1994, je bil potrjen s Sklepom Sveta z dne 22. decembra 1994 o sklenitvi sporazumov, doseženih v Urugvajskem krogu večstranskih pogajanj (1986–1994), v imenu Evropske skupnosti, v zvezi z zadevami, ki so v njeni pristojnosti (94/800/ES) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 80, v nadaljevanju: Sporazum TRIPS).
4
III. del Sporazuma TRIPS med drugim vsebuje člen 41, od (1) do (4), ki določa:
„1.   Članice zagotovijo, da so postopki uveljavljanja pravic, določeni v tem delu, v njihovih zakonih taki, da omogočajo učinkovito ukrepanje proti kateremu koli dejanju poseganja v pravice intelektualne lastnine, ki jih vsebuje ta sporazum, vključno s hitrimi sredstvi za preprečevanje poseganja in sredstvi, ki preprečujejo nadaljnja poseganja. Ti postopki se uporabljajo tako, da se izogiba nastajanju ovir pri legitimni trgovini in da se zagotovi varstvo pred zlorabami teh postopkov.
2.   Postopki v zvezi z uveljavljanjem pravic intelektualne lastnine morajo biti pravični. Ne smejo biti po nepotrebnem zapleteni ali dragi ali postavljati nerazumne časovne omejitve ali povzročati neupravičene zamude.
3.   Odločitve o teži primera so po možnosti pisne in obrazložene. Brez nepotrebne zamude so na razpolago vsaj strankam v postopku. Odločitve o teži primera temeljijo samo na dokazih, v zvezi s katerimi je bilo strankam omogočeno zaslišanje.
4.   Stranke v postopku imajo možnost za sodno proučitev končnih upravnih odločitev in pod pogoji določb o sodni pristojnosti v zakonodaji članice, ki se nanašajo na pomembnost primera, vsaj pravnih vidikov prvih sodnih odločitev o teži primera. […]“
5
Člen 42 tega sporazuma določa:
„Članice omogočajo imetnikom pravic […] v zvezi z uveljavljanjem vsake pravice intelektualne lastnine po tem sporazumu civilne sodne postopke. […]“
6
Člen 49 navedenega sporazuma, naslovljen „Upravni postopki“, določa:
„V tisti meri, do katere je možno odrediti civilnopravno sredstvo kot rezultat upravnih postopkov, so taki postopki v skladu z načeli, ki so vsebinsko enaki načelom tega poglavja.“
7
Člen 51 istega sporazuma, naslovljen „Sprostitev blaga, ki jo začasno prekinejo carinski organi“, določa:
„V skladu s spodaj navedenimi določbami članice sprejmejo postopke, […] ki bodo imetniku pravice, ki utemeljeno sumi, da lahko pride do uvoza blaga s ponarejeno znamko ali piratskega avtorskega blaga, […] omogočili, da vloži pisno zahtevo pri pristojnih upravnih ali sodnih organih za začasno prekinitev sprostitve takega blaga v prosto kroženje. […]“
8
Člen 54 Sporazuma TRIPS, naslovljen „Obvestilo o začasni prekinitvi“, določa:
„Uvoznik in vlagatelj morata biti takoj obveščena o začasni prekinitvi sprostitve blaga v skladu s členom 51.“
9
Člen 55 tega sporazuma, naslovljen „Trajanje začasne prekinitve“, določa:
„Če v obdobju, ki ni daljše od deset delovnih dni, potem ko je vlagatelj prejel obvestilo o začasni prekinitvi, carinski organi niso obveščeni, da je neka stranka, ki ni toženec, sprožila postopke, ki vodijo k odločitvi glede teže primera, ali da so ustrezni pooblaščeni organi uporabili začasne ukrepe in podaljšali začasno prekinitev sprostitve blaga, se blago sprosti, če so bili vsi drugi pogoji za uvoz ali izvoz izpolnjeni; v določenih primerih se lahko ta rok podaljša za nadaljnjih deset delovnih dni. […].“
Pravo Unije
10
V uvodnih izjavah 2, 5, 8 in 10 Uredbe št. 1383/2003 je navedeno:
„(2)
Trženje ponarejenega in piratskega blaga ter v resnici vsega blaga, ki krši pravice intelektualne lastnine, povzroča znatno škodo proizvajalcem in trgovcem, ki se ravnajo po zakonu, in imetnikom pravic, ter zavaja in v nekaterih primerih ogroža zdravje in varnost potrošnikov. Kolikor mogoče si je treba prizadevati, da tako blago ne bi doseglo tržišča, ter sprejeti ukrepe, ki bodo učinkovito opravili s to nezakonito dejavnostjo, ne da bi pri tem ovirali svobodo zakonite trgovine. […]
[…]
(5)
Ukrepanje carinskih organov mora, za obdobje, ki je potrebno za določitev, ali je sumljivo blago v resnici ponarejeno blago, piratsko blago ali blago, ki krši določene pravice intelektualne lastnine, obsegati bodisi zadržanje sprostitve v prosti promet, […] bodisi, v primeru blaga, glede katerega je bil uveden odložni postopek […].
[…]
(8)
Postopek, sprožen zato, da se ugotovi, ali je bila pravica intelektualne lastnine kršena po nacionalnem pravu, se vodi z upoštevanjem meril, uporabljenih zato, da se ugotovi, ali blago, proizvedeno v tej državi članici, krši pravice intelektualne lastnine. Ta uredba ne vpliva na določbe držav članic glede pristojnosti sodišč ali sodnih postopkov.
[…]
(10)
Določiti je treba ukrepe, ki bi se uporabljali za blago, glede katerega je ugotovljeno, da je bodisi ponarejeno ali piratsko bodisi da v splošnem krši nekatere pravice intelektualne lastnine. […]“
11
Člen 1(1) in (2) te uredbe določa:
„1.   Ta uredba določa pogoje, pod katerimi lahko carinski organi ukrepajo, kadar glede blaga v naslednjih situacijah obstaja sum, da krši pravico intelektualne lastnine:
(a)
kadar je sproščeno v prosti promet […];
(b)
kadar je najdeno med pregledi blaga, ki je […] vneseno na carinsko območje [Unije] […].
2.   Ta uredba določa tudi ukrepe, ki jih morajo pristojni organi sprejeti, kadar je ugotovljeno, da blago iz odstavka 1 krši pravice intelektualne lastnine.“
12
Člen 2 navedene uredbe določa:
„1.   V tej uredbi ‚blago, ki krši pravico intelektualne lastnine‘ pomeni:
[…]
(b)
‚piratsko blago‘, torej blago, ki je kopija ali ga utelešajo kopije, izdelane brez soglasja bodisi imetnika avtorske ali sorodne pravice ali nosilca pravice iz modela, ne glede na to, ali je registrirana po nacionalnem pravu […];
[…]
2.   V tej uredbi ‚imetnik pravice‘ pomeni:
(a)
imetnik blagovne znamke, avtorske ali sorodne pravice, pravice iz modela, patenta, dodatnega varstvenega certifikata, žlahtniteljske pravice, zaščitene označbe porekla, zaščitene geografske označbe in bolj splošno vsake pravice iz odstavka 1; ali
(b)
vsaka druga oseba, pooblaščena za uporabo pravic intelektualne lastnine, navedenih v točki (a), ali predstavnik imetnika pravice ali pooblaščenega uporabnika.“
13
V poglavju II te uredbe, naslovljenem „Zahteve za ukrepanje carinskih organov“, v oddelku 1, ki se nanaša na ukrepe pred zahtevo za ukrepanje carinskih organov, člen 4(1) določa:
„Kadar imajo carinski organi pred tem, ko je bila zahteva vložena s strani imetnika pravice ali odobrena, pri ukrepanju v eni od situacij iz člena 1(1) dovolj razlogov za sum, da blago krši pravico intelektualne lastnine, lahko prekinejo sprostitev blaga ali ga zadržijo za obdobje treh delovnih dni od trenutka prejema obvestila s strani imetnika pravice in deklaranta ali imetnika blaga, če sta slednja znana, zato da lahko imetnik pravice vloži zahtevo za ukrepanje v skladu s členom 5.“
14
Člen 5(1) in (2) Uredbe št. 1383/2003, ki je v oddelku 2 poglavja II, naslovljenega „Vložitev in obravnava zahtev za carinsko ukrepanje“, določa:
„1.   Imetnik pravice lahko v vsaki državi članici v pisni obliki zaprosi pristojni carinski oddelek za ukrepanje carinskih organov, če je blago najdeno v eni od situacij iz člena 1(1) (zahteva za ukrepanje).
2.   Vsaka država članica določi carinski oddelek, pristojen za prejemanje in obdelavo zahtev za ukrepanje.“
15
Člen 8(2), prva pododstavek, te uredbe določa:
„Odločba, s katero se ugodi zahtevi imetnika pravice, se nemudoma pošlje carinskim uradom države članice ali držav članic, ki bi jih lahko zadevalo blago, za katero se v zahtevi domneva, da krši pravico intelektualne lastnine.“
16
Člen 9 navedene uredbe, ki spada v poglavje III te uredbe, naslovljeno „Pogoji za ukrepanje carinskih organov in organa, pristojnega za odločanje o primeru“, določa:
„1.   Če carinski urad, ki mu je bila v skladu s členom 8 poslana odločba, s katero se ugodi zahtevi vlagatelja, po potrebi po posvetovanju z vlagateljem, ugotovi, da glede blaga v eni od situacij iz člena 1(1) obstaja sum, da krši pravico intelektualne lastnine, ki jo ureja ta uredba, prekine sproščanje blaga ali ga zadrži.
[…]
2.   Pristojni carinski oddelek ali carinski urad iz odstavka 1 obvesti imetnika pravice in deklaranta ali imetnika blaga […] o svojem ukrepanju; pooblaščen je, da jih uradno obvesti o dejanski ali ocenjeni količini in dejanski ali domnevni naravi blaga, katerega sproščanje je bilo prekinjeno ali ki je bilo zadržano, ne da bi ga pošiljanje teh informacij zavezovalo k temu, da od pristojnega organa zahteva sprejetje vsebinske odločitve.
3.   Z namenom ugotoviti, ali je bila pravica intelektualne lastnine kršena po nacionalnem pravu, […] carinski urad ali oddelek, ki je obdelal zahtevo, obvesti imetnika pravice na njegovo zahtevo in če je znan, o imenih in naslovih prejemnika, pošiljatelja, deklaranta ali imetnika blaga ter o poreklu in provenienci blaga, glede katerega obstaja sum, da krši pravico intelektualne lastnine.
[…]“
17
Člen 10 iste uredbe določa:
„Trenutno veljavna zakonodaja v državi članici, na katere ozemlju se nahaja blago v enem izmed položajev iz člena 1(1), se uporablja pri odločanju o tem, ali je bila kršena pravica intelektualne lastnine po nacionalnem pravu.
Navedena zakonodaja se uporablja tudi za takojšnje uradno obvestilo carinskemu oddelku ali uradu iz člena 9(1) o tem, da je bil sprožen postopek, določen v členu 13, razen če ni postopka sprožil ta oddelek ali urad.“
18
Člen 13(1) Uredbe št. 1383/2003 določa:
„Če v desetih delovnih dneh po prejemu uradnega obvestila o prekinitvi sproščanja ali zadržanju carinski urad iz člena 9(1) ni bil uradno obveščen o tem, da je bil v skladu s členom 10 sprožen postopek, v katerem naj bi bilo ugotovljeno, ali je pravica intelektualne lastnine po nacionalnem pravu kršena, oziroma če ni prejel soglasja imetnika pravice, predvidenega v členu 11(1), se po izpolnitvi vseh carinskih formalnosti blago sprosti oziroma se njegovo zadržanje konča.
To obdobje se, kadar je to primerno, lahko podaljša za največ 10 delovnih dni.“
19
Člen 14(1) te uredbe določa možnost sprostitve blaga, glede katerega obstaja sum, da krši pravice iz modela, patente, dodatne varstvene certifikate ali žlahtniteljske pravice, s pologom varščine. Odstavek 2 tega člena določa:
„Varščina, predvidena v odstavku 1, mora biti dovolj visoka za zaščito interesov imetnika pravice.
[…]
Če je bil postopek, v katerem naj bi se ugotovilo, ali je bila po nacionalnem pravu kršena pravica intelektualne lastnine, sprožen drugače kakor na pobudo imetnika pravice iz modela, patenta, dodatnega varstvenega certifikata ali žlahtniteljske pravice, se varščina sprosti, če oseba, ki je sprožila navedeni postopek, ne izvrši svoje pravice, da v 20 delovnih dneh po prejemu uradnega obvestila o prekinitvi sprostitve ali zadržanju sproži sodni postopek.
[…]“
20
Člen 17(1)(a) iste uredbe, ki je v poglavju IV, naslovljenem „Določbe, ki se uporabljajo za blago, glede katerega je ugotovljeno, da krši pravico intelektualne lastnine“, določa:
„Brez poseganja v druga pravna sredstva, ki so na voljo imetniku pravice, države članice sprejmejo potrebne ukrepe, ki pristojnim organom omogočajo:
(a)
da v skladu z ustreznimi predpisi nacionalnega prava uničijo blago, glede katerega je ugotovljeno, da krši pravico intelektualne lastnine, ali ga odstranijo mimo komercialnih kanalov tako, da preprečijo škodo imetniku pravice, in sicer brez kakršnega koli nadomestila in, razen če nacionalna zakonodaja ne določa drugače, brez stroškov za državno blagajno“.
Estonsko pravo
21
Člen 39(4) in (6) carinskega zakona (tolliseadus) določa:
„(4)   V zvezi s carinskim ukrepanjem zoper blago, glede katerega obstaja sum, da krši nekatere pravice intelektualne lastnine, in z ukrepi, ki jih je treba sprejeti zoper blago, ki krši take pravice, v smislu Uredbe [(ES) št. 1383/2003], imetnik pravice na podlagi pregleda vzorcev blaga v roku desetih dni od seznanitve z zadržanjem blaga poda pisno mnenje. Imetnik pravice za predložitev presoje ne prejme nobenega plačila.
[…]
(6)   Carinski organi kopijo mnenja, ki jo predloži imetnik pravice, takoj posredujejo zadevni osebi, ki lahko v roku desetih dni od prejema kopije zoper to mnenje vloži pisne ugovore z ustreznimi dokazi.“
22
Člen 45(1) tega zakona, naslovljen „Blago, ki se zaseže“, določa:
„Carinski organi blago, navedeno v členih 53, 57 in 75 [Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 307), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1791/2006 z dne 20. novembra 2006 (UL L 363, str. 1)], zasežejo in ga prodajo, pod carinskim nadzorom uničijo ali pa ga neodplačno predajo tako, kot je določeno v členih 97 in 98.“
23
Člen 6 zakona o upravnem postopku (haldusmenetluse seadus):
„Upravni organ mora pojasniti okoliščine, ki so v zadevi, o kateri poteka postopek, bistvene, in pri tem po potrebi po uradni dolžnosti zbrati dokaze.“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
24
Družba Sintax Trading je v Estonijo uvozila steklenice ustne vode, ki jih je dobavila ukrajinska družba. Ob njihovem uvozu je družba Acerra OÜ (v nadaljevanju: Acerra) carinski upravi sporočila, da te steklenice kršijo model, registriran na njeno ime.
25
Carinska uprava je zato zadržala sprostitev zadevnega blaga v prosti promet, da bi opravila dodatni pregled, na podlagi katerega je ugotovila veliko podobnost med obliko uvoženih steklenic in modelom družbe Acerra. Ker je zato sumila, da gre za kršitev pravice intelektualne lastnine, je blago zadržala in od družbe Acerra zahtevala mnenje. Zadnjenavedena je sum potrdila.
26
Carinska uprava je na podlagi tega ugotovila, da je blago kršilo pravico intelektualne lastnine v smislu Uredbe št. 1383/2003, in je zato 11. februarja 2011 zavrnila predlog družbe Sintax Trading za sprostitev blaga v promet.
27
Družba Sintax Trading je pri Tallinna Halduskohus (upravno sodišče v Talinu) vložila tožbo zoper odločbo carinske uprave, ki je bila potrjena z drugo odločbo z dne 17. februarja 2011. Ker je to sodišče ugotovilo kršitev postopka, je odredilo sprostitev blaga v promet. Na podlagi drugega razloga je Tallinna Ringkonnakohus (višje sodišče v Talinu) to sodbo potrdilo, pri čemer je presodilo, da člen 10 Uredbe št. 1383/2003 carinski upravi ne omogoča, da sama odloča o obstoju kršitve pravice intelektualne lastnine. Po mnenju slednjega sodišča, ker postopek za ugotovitev, ali so bile kršene pravice intelektualne lastnine družbe Acerra, ni bil sprožen, carinska uprava ne more zadržati blaga po izteku roka, ki ga člen 13(1) Uredbe št. 1383/2003 določa za ta primer.
28
Riigikohus (vrhovno sodišče), pri katerem je carinska uprava vložila kasacijsko pritožbo, meni, da ta razlaga ni utemeljena, ker estonsko pravo carinski upravi omogoča, da sama in po uradni dolžnosti izvede kontradiktorni postopek, zato da meritorno odloči o obstoju kršitve pravice intelektualne lastnine. Predložitveno sodišče se zato sprašuje o združljivosti nacionalnega prava z Uredbo št. 1383/2003.
29
V teh okoliščinah je Riigikohus prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali lahko ‚postopek, v katerem naj bi bilo ugotovljeno, ali je pravica intelektualne lastnine […] kršena‘, naveden v členu 13(1) Uredbe št. 1383/2003, vodi tudi carinski urad ali pa mora biti ‚organ, pristojen za odločanje o primeru‘, obravnavan v poglavju III te uredbe, ločen od carinskih organov?
2.
V uvodni izjavi 2 Uredbe št. 1383/2003 je kot cilj te uredbe poudarjeno varstvo potrošnikov, v skladu z uvodno izjavo 3 pa naj bi se vzpostavil postopek, po katerem bodo carinski organi lahko čim bolj učinkovito uveljavili prepoved vnosa blaga, s katerim je kršena pravica intelektualne lastnine, na carinsko območje [Unije], ne da bi pri tem ovirali svobodo zakonite trgovine, navedeno v uvodni izjavi 2 [navedene] uredbe in v uvodni izjavi 1 [Uredbe Komisije (ES) št. 1891/2004 z dne 21. oktobra 2004 o sprejemu določb za uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 1383/2003 (UL L 328, str. 16)].
Ali je to, da je ukrepe iz člena 17 Uredbe št. 1383/2003 mogoče uporabiti samo, če imetnik pravice začne postopek za ugotovitev kršitve pravice intelektualne lastnine, naveden v členu 13(1) te uredbe, v skladu s temi cilji ali pa morajo za čim boljše uresničevanje teh ciljev tudi carinski organi imeti možnost za začetek tega postopka?“
Vprašanja za predhodno odločanje
30
Predložitveno sodišče z vprašanjema, ki ju je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 13(1) Uredbe št. 1383/2003 razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da carinski organi sami, brez pobude imetnika pravice intelektualne lastnine, začnejo in izvedejo postopek iz te določbe.
31
Kot je razvidno iz določb člena 1(1) in (2) Uredbe št. 1383/2003, slednja ne določa le pogojev za carinsko ukrepanje, če glede blaga obstaja sum, da krši pravice intelektualne lastnine, ampak tudi ukrepe, ki jih morajo pristojni organi sprejeti zoper blago, če je ugotovljeno, da je to blago kršilo te pravice.
32
Uredba št. 1383/2003 v členih od 5 do 7 glede pogojev za carinsko ukrepanje določa, da če glede blaga obstaja sum, da krši pravice intelektualne lastnine, se to ukrepanje izvede na zahtevo imetnika zadevne pravice intelektualne lastnine ali po uradni dolžnosti, tako kot izhaja iz člena 4 te uredbe, vendar ob upoštevanju pogojev, ki imetniku te pravice omogočajo, da vloži zahtevo za ukrepanje v skladu s členom 5 navedene uredbe.
33
Kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 25 sklepnih predlogov, so ukrepi prekinitve sprostitve blaga ali zadržanja blaga, glede katerega obstaja sum, da gre za blago, ki krši pravice intelektualne lastnine, ki jih lahko sprejme carinska uprava, začasni.
34
Na eni strani se ukrepi, če so sprejeti po uradni dolžnosti, nanašajo le na to, da imetniku te pravice omogočajo vložitev zahteve za ukrepanje carinskih organov v obliki in pod pogoji, ki jih določajo člen 5 in naslednji Uredbe št. 1383/2003. Na drugi strani pa se, če so sprejeti na podlagi take zahteve, nanašajo le na to, da imetniku omogočajo, da utemelji sprožitev postopka, da bi se ugotovilo, ali je bila kršena pravica intelektualne lastnine po nacionalnem pravu.
35
V zvezi s tem je treba poudariti, da se v skladu s členom 10 Uredbe št. 1383/2003 trenutno veljavna zakonodaja v državi članici, na ozemlju katere se nahaja blago v enem od položajev iz njenega člena 1(1), uporablja pri odločanju o tem, ali je bila kršena pravica intelektualne lastnine po nacionalnem pravu.
36
Opozoriti je treba tudi, da je iz člena 13(1) te uredbe razvidno, da če v desetih delovnih dneh po prejemu uradnega obvestila o prekinitvi sproščanja ali zadržanju carinski urad ni bil uradno obveščen o tem, da je bil v skladu s členom 10 navedene uredbe sprožen postopek, v katerem naj bi bilo ugotovljeno, ali je pravica intelektualne lastnine po nacionalnem pravu kršena, se po izpolnitvi vseh carinskih formalnosti blago sprosti oziroma se njegovo zadržanje konča.
37
Te določbe se nanašajo na to, da carinski organi upoštevajo nedelovanje imetnika lastninske pravice, ki ga zadeva blago, glede katerega obstaja sum, da krši tako pravico. Nasprotno, same po sebi ne izključujejo, da bi bilo mogoče postopek, v katerem naj bi bilo ugotovljeno, ali je pravica intelektualne lastnine po nacionalnem pravu kršena, če pobude ne bi dal zadevni imetnik pravice, izvesti na pobudo carinske uprave.
38
Poleg tega to razlago potrjuje več določb Uredbe št. 1383/2003.
39
Tako to velja za člen 10, drugi pododstavek, te uredbe, ki določa pogoje za uradno obvestilo tem, da je bil sprožen postopek, določen v njenem členu 13(1), in se nanaša na primer, ko bi ta postopek sprožil carinski oddelek ali urad.
40
Člen 14(2) Uredbe št. 1383/2003 se prav tako nanaša izključno na primer, da bi bil ta postopek sprožen drugače kakor na pobudo imetnika zadevne pravice.
41
Poleg tega, čeprav je res, da ima imetnik pravice intelektualne lastnine seveda bistveno vlogo pri tem, da se v njegovem interesu sprejmejo ukrepi, potrebni za preprečitev dajanja ponarejenega in piratskega blaga v promet (glej v tem smislu sodbo Adidas, C‑223/98, EU:C:1999:500, točka 26), pa ta ugotovitev carinskim organom ne bi smela preprečiti, da brez pobude tega imetnika ravna v smislu Uredbe št. 1383/2003.
42
Dalje, glede na cilje te uredbe – ki so, kot je razvidno iz njene uvodne izjave 2, preprečevanje dajanja blaga, ki poleg tega, da krši pravice intelektualne lastnine, zavaja potrošnike in v nekaterih primerih ogroža njihovo zdravje in varnost – se lahko poleg imetnikov teh pravic druge osebe sklicujejo na interes, da se ugotovi kršitev teh pravic.
43
Uredba št. 1383/2003 se torej ne nanaša le na varstvo zasebnih pravic in zasebnih interesov, ampak tudi na varstvo javnih interesov.
44
V teh okoliščinah člen 13(1) Uredbe št. 1383/2003 ne nasprotuje temu, da države članice določijo, da lahko carinski organi sami sprožijo postopek za ugotovitev, ali je bila pravica intelektualne lastnine po nacionalnem pravu kršena.
45
Glede vprašanja, ali lahko ta postopek izvedejo carinski organi in meritorno odločijo, ali je bila pravica intelektualne lastnine po nacionalnem pravu kršena, je treba opozoriti, da se v skladu s členom 10 Uredbe št. 1383/2003 pri odločanju o tem uporablja veljavna zakonodaja v državi članici, na ozemlju katere se nahaja blago.
46
V zvezi s tem niti iz člena 13(1) niti nobene druge določbe Uredbe št. 1383/2003 ni razvidno, da bi zakonodajalec Unije želel državam članicam naložiti, da to pristojnost za meritorno odločanje pridržijo za nekatere urade.
47
Zakonodajalec Unije s tem, da je tako zgolj napotil na uporabo veljavne zakonodaje v zadevni državi članici za odločanje o tem, ali je bila pravica intelektualne lastnine kršena, torej načeloma ni izključil, da bi lahko bil, poleg sodnega organa, za meritorno odločanje pristojen drug organ. Sodišče je poleg tega že odločilo, da bi lahko to pristojnost imel organ, ki ni sodni organ (glej v tem smislu sodbo v združenih zadevah Philips, C‑446/09 in C‑495/09, EU:C:2011:796, točka 69).
48
V zvezi s tem je treba poudariti, da je iz določb Sporazuma TRIPS, ki so v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča sestavni del pravnega reda Unije (glej v tem smislu sodbo Bericap Záródástechnikai, C‑180/11, EU:C:2012:717, točka 67), natančneje iz določb njegovega člena 49, razvidno, da je mogoče spoštovanje pravic intelektualne lastnine zagotavljati v okviru upravnega postopka v zvezi z utemeljenostjo zadeve le, če so te v skladu z jamstvi, zahtevanimi, med drugim, na podlagi člena 41 tega sporazuma.
49
Ob upoštevanju navedenega Uredbe št. 1383/2003 ni mogoče razlagati tako, da načeloma nasprotuje nacionalni določbi, ki bi določala, da je upravni organ pristojen za odločanje o tem, ali je bila pravica intelektualne lastnine kršena. Prav tako ni iz nobene določbe te uredbe razvidno, da države članice v ta namen ne bi smele določiti carinskih organov.
50
Čeprav se torej na podlagi nacionalnega pravnega reda vsake države članice določijo pravila za izvajanje te pristojnosti na podlagi načela procesne avtonomije, je še vedno treba spoštovati pogoj, da ne smejo biti manj ugodna od tistih, ki urejajo podobne nacionalne položaje, ki temeljijo na nacionalnem pravu, in da dejansko ne onemogočajo ali znatno otežujejo uveljavljanja pravic, ki jih imetnikom pravic intelektualne lastnine in deklarantom, imetnikom ali lastnikom zadevnega blaga priznava pravni red Unije, zlasti Uredba št. 1383/2003 (glej v tem smislu sodbo Pohl, C‑429/12, EU:C:2014:12, točka 23 in navedena sodna praksa).
51
Natančneje, v skladu s členom 41(4) Sporazuma TRIPS mora nacionalni pravni red vsake države članice strankam v postopku omogočiti, da lahko zahtevajo, da sodni organ prouči končne upravne odločitve.
52
Če, kot je to razvidno iz predložitvene odločbe, nacionalno pravo iz postopka v glavni stvari daje carinskemu organu pristojnost, da odloči, ali je bila pravica intelektualne lastnine kršena, lahko predložitveno sodišče prouči, ali je zoper odločbe, ki jih je sprejela ta uprava, mogoče vložiti tožbe za zagotovitev varstva pravic, ki jih imajo upravičenci na podlagi prava Unije, zlasti Uredbe št. 1383/2003.
53
Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti tako, da je treba člen 13(1) Uredbe št. 1383/2003 razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da carinski organi sami, brez pobude imetnika pravice intelektualne lastnine, začnejo in izvedejo postopek iz te določbe, pod pogojem, da je mogoče zoper odločbe, ki so jih sprejeli ti organi, vložiti tožbe za zagotovitev varstva pravic, ki jih imajo upravičenci na podlagi prava Unije, zlasti te uredbe.
Stroški
54
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
Člen 13(1) Uredbe Sveta (ES) št. 1383/2003 z dne 22. julija 2003 o carinskem ukrepanju zoper blago, glede katerega obstaja sum, da krši določene pravice intelektualne lastnine, in o ukrepih, ki jih je treba sprejeti zoper blago, glede katerega je ugotovljeno, da je kršilo take pravice je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da carinski organi sami, brez pobude imetnika pravice intelektualne lastnine, začnejo in izvedejo postopek iz te določbe, pod pogojem, da je mogoče zoper odločbe, ki so jih sprejeli ti organi, vložiti tožbe za zagotovitev varstva pravic, ki jih imajo upravičenci na podlagi prava Unije, zlasti te uredbe.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: estonščina.