62024CC0296
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
RIMVYDASA NORKUSSA
od 12. lipnja 2025. (
1
)
Spojeni predmeti C‑296/24 do C‑307/24 [Jouxy] (
i
)
SM,
PX (C‑296/24)
CY (C‑297/24)
LK,
MF (C‑298/24)
OP,
TD (C‑299/24)
MY,
IX (C‑300/24)
AH,
CJ (C‑301/24)
AE (C‑302/24)
BF,
CG (C‑303/24)
LH (C‑304/24)
TB,
MV (C‑305/24)
KN,
PE (C‑306/24)
NB (C‑307/24)
protiv
Caisse pour l’avenir des enfants
(zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Cour de cassation (Kasacijski sud, Luksemburg))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 45. UFEU‑a – Uredba (EZ) br. 883/2004 – Članak 67. – Sloboda kretanja radnika – Jednako postupanje – Socijalne povlastice – Uredba (EU) br. 492/2011 – Članak 7. stavak 2. – Obiteljski doplatak – Isključenje djeteta bračnog druga ili partnera radnika nerezidenta – Razlika u postupanju prema djetetu rezidentu i djetetu nerezidentu – Pojam ‚član obitelji’ – Pojam koji se odnosi na činjenicu ‚skrbi o uzdržavanju’ djeteta – Kriteriji za ocjenu – Pretpostavka koja se temelji na zajedničkom domicilu radnika i djeteta”
I. Uvod
1.
Žalitelji iz glavnih postupaka borave, ovisno o slučaju, u Belgiji, Njemačkoj i Francuskoj, ali rade u Luksemburgu. Stoga se na njih primjenjuje luksemburško zakonodavstvo u području socijalne sigurnosti. Sadržaj relevantnih odredbi tog zakonodavstva poznat je Sudu koji je, osobito nakon zahtjeva za prethodnu odluku koji je uputio Conseil supérieur de la sécurité sociale (Visoko vijeće za socijalnu sigurnost, Luksemburg) (
2
), imao priliku iznijeti ga u pravnom okviru presude Caisse pour l’avenir des enfants (Dijete bračnog druga pograničnog radnika) (
3
), koja se odnosila na predmet koji se odnosi na isti obiteljski doplatak kao što je onaj o kojem je riječ u ovim spojenim predmetima.
2.
Naime, ovi zahtjevi za prethodnu odluku iznova se odnose na odredbe luksemburškog zakona kojima se predviđa da pogranični radnik od 1. kolovoza 2016. može ima pravo na obiteljski doplatak samo za djecu koja su obuhvaćena pojmom „član obitelji”, kako je definiran navedenim odredbama, odnosno djecu rođenu u braku, izvanbračnu djecu i posvojenike.
3.
Te je zahtjeve uputio Cour de cassation (Kasacijski sud, Luksemburg) u okviru dvanaest sporova između više pograničnih radnika i Caissea pour l’avenir des enfants (Fond za budućnost djece, u daljnjem tekstu: CAE), u vezi s odbijanjem tog fonda da tim radnicima dodijeli obiteljski doplatak za, ovisno o slučaju, dijete bračnog druga ili registriranog partnera jer ta djeca nisu bila ni u kakvoj srodstvu s dotičnim pograničnim radnicima i stoga nisu imala svojstvo „člana obitelji”, kako je taj pojam definiran luksemburškim zakonodavstvom.
4.
U tom kontekstu sud koji je uputio zahtjev želi pojašnjenje izraza „skrbi o uzdržavanju djeteta”, pri čemu je takav pojam utvrđen u sudskoj praksi Suda koja se odnosi na tumačenje članka 45. UFEU‑a, članka 1. točke (i) i članka 67. Uredbe (EZ) br. 883/2004 (
4
) te članka 7. stavka 2. Uredbe (EU) br. 492/2011 (
5
).
II. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
5.
Osim članka 45. UFEU‑a, u okviru ovog predmeta relevantni su članak 2. Direktive 2004/38 (
6
), članak 1. točka (i), članak 2. stavak 1., članak 3. stavak 1., članak 4., članak 67. i članak 68. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 883/2004, članak 7. stavci 1. i 2., članak 36. stavak 2. Uredbe br. 492/2011 te članak 1. i članak 2. stavak 1. točka (c) i članak 2. stavak 2. Direktive 2014/54 (
7
).
B.
Luksemburško pravo
6.
Relevantne odredbe jesu članci 269. i 270. codea de la sécurité sociale (Zakonik o socijalnoj sigurnosti) (
8
).
7.
U članku 269. Zakonika, naslovljenom „Uvjeti za dodjelu”, u njegovu stavku 1., određuje se:
„Uvodi se doplatak za budućnost djece, u daljnjem tekstu: ‚obiteljski doplatak’.
Pravo na obiteljski doplatak stječe:
a)
svako dijete koje stvarno i neprekidno boravi u Luksemburgu i ondje ima zakonski domicil;
b)
članovi obitelji, kako su definirani u članku 270., svake osobe na koju se primjenjuje luksemburško zakonodavstvo i koja je obuhvaćena područjem primjene europskih propisa ili drugog bilateralnog ili multilateralnog sporazuma koji je Luksemburg sklopio u području socijalne sigurnosti i kojim se predviđa plaćanje obiteljskih doplataka u skladu sa zakonodavstvom zemlje zaposlenja.. Članovi obitelji moraju boraviti u zemlji na koju se odnose predmetni propisi ili instrumenti.”
8.
Člankom 270. navedenog zakonika predviđa se:
„Za potrebe primjene članka 269. stavka 1. točke (b), članovima obitelji određene osobe u odnosu na koje postoji pravo na obiteljski doplatak smatraju se djeca rođena u braku, izvanbračna djeca i posvojenici te osobe.”
III. Činjenice u glavnom postupku, prethodna pitanja i postupak pred Sudom
9.
Iz dvanaest odluka kojima se upućuju zahtjevi za prethodnu odluku u spojenim predmetima C‑296/24 do C‑307/24 proizlazi da je CAE na temelju članaka 269. i 270. Zakonika o socijalnoj sigurnosti žaliteljima iz glavnih postupaka (
9
), s učinkom od 1. kolovoza 2016., uskratio pravo na obiteljske doplatke koje su primali za djecu njihovog supružnika ili njihovog registriranog partnera zbog toga što ta djeca, koja nisu bila u srodstvu s žaliteljima, nisu imala svojstvo „člana obitelji” u smislu članka 270. Zakonika o socijalnoj sigurnosti.
10.
Conseil arbitral de la sécurité sociale (Arbitražno vijeće za socijalnu sigurnost, Luksemburg) prihvatio je tužbu žaliteljâ za ponovnu uspostavu isplate predmetnog obiteljskog doplatka. Međutim, Conseil supérieur de la sécurité sociale (Visoko vijeće za socijalnu sigurnost, Luksemburg) je po preinaci potvrdio odluku CAE‑a o uskraćivanju prava na obiteljski doplatak.
11.
Žalitelji su se žalili Couru de cassation (Kasacijski sud) ističući, posebno, da je ta odluka protivna pravu Unije i, osobito, da se temelji na uskom tumačenju pojma koji se odnosi na činjenicu „skrbi o uzdržavanju” nebiološkog djeteta od strane pograničnog radnika, protivno sudskoj praksi proizašloj, među ostalim, iz presude Caisse pour l’avenir des enfants.
12.
Sud koji je uputio zahtjev ističe da je Sud u toj presudi, tumačeći članak 1. točku (i) i članak 67. Uredbe br. 883/2004 u vezi s člankom 7. stavkom 2. Uredbe br. 492/2011 i člankom 2. točkom 2. Direktive 2004/38, pravo pograničnog radnika na isplatu obiteljskog doplatka o kojem je riječ za dijete svojeg bračnog druga, pri čemu taj radnik nije u srodstvu s tim djetetom, uvjetovao dokazom da ispunjava uvjet skrbi o uzdržavanju tog djeteta.
13.
Što se tiče razvoja tumačenja tog uvjeta od strane Suda, sud koji je uputio zahtjev prije svega primjećuje da je Sud pojam koji se odnosi na činjenicu „skrbi o uzdržavanju” prvotno upotrijebio kako bi u presudama Bernini (
10
), Meeusen (
11
), Komisija/Nizozemska (
12
), kao i Giersch i dr. (
13
) utvrdio da pogranični radnik može imati pravo na isplatu državnog davanja u obliku socijalne povlastice, i to financijske pomoći za visokoškolsko obrazovanje, za vlastito dijete, ako i dalje skrbi o uzdržavanju tog djeteta.
14.
Navedeni sud zatim upućuje na presudu Depesme i dr. (
14
) u kojoj je Sud, također u okviru socijalne povlastice koju predstavlja financijska pomoć za visokoškolsko obrazovanje, ali koja se odnosi na dijete koje nije u srodstvu s pograničnim radnikom, pojasnio doseg tog pojma.
15.
Naposljetku, sud koji je uputio zahtjev ističe da je Sud u presudi Caisse pour l’avenir des enfants (
15
) nedavno upotrijebio navedeni pojam kako bi utvrdio može li pogranični radnik imati pravo na socijalnu povlasticu u obliku isplate obiteljskog doplatka za dijete s kojim nije u srodstvu. U tom kontekstu Sud je, među ostalim, presudio da zahtjev da pogranični radnik skrbi o uzdržavanju djeteta proizlazi iz činjenične situacije, koju trebaju ocijeniti uprava i, ovisno o slučaju, nacionalni sudovi, na temelju dokaza koje pruži osoba o kojoj je riječ, a da pritom nije potrebno utvrditi razloge tog doprinosa niti brojčano izraziti njegov točan opseg.
16.
Sud koji je uputio zahtjev iz toga zaključuje da, čak i ako je isti pojam, prema sudskoj praksi Suda, obuhvaćen činjeničnom situacijom, on ipak nije izuzet od nadzora Suda. Naime, taj sud smatra da je riječ o autonomnom pojmu prava Unije koji zahtijeva ujednačenu primjenu i tumačenje, pozivajući se na presudu Depesme i dr. (
16
) u okviru propisa o pravu na socijalne povlastice.
17.
U tim je okolnostima Cour de cassation (Kasacijski sud) odlukom od 25. travnja 2024., koju je tajništvo Suda zaprimilo 26. travnja 2024., odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja, koja su jednako sastavljena u svakom od spojenih predmeta C‑296/24 do C‑307/24:
„1.
(a)
Treba li uvjet ‚skrbi o uzdržavanju’ djeteta, iz kojeg proizlazi svojstvo ‚člana obitelji’ u smislu odredbi prava Unije, kako je utvrđeno sudskom praksom Suda u okviru slobodnog kretanja radnika i prava pograničnog radnika na primanje socijalne povlastice, povezane s njegovim obavljanjem djelatnosti u svojstvu zaposlene osobe u državi članici, za dijete njegova bračnog druga ili registriranog partnera, pri čemu taj radnik nije u srodstvu s tim djetetom, tumačiti – zasebno ili u vezi s načelom širokog tumačenja odredbi kojima je cilj osiguravanje slobodnog kretanja radnika – na način da je ispunjen i da stoga na temelju njega nastaje pravo na primanje socijalne povlastice,
–
samo zbog braka ili registriranog partnerstva između pograničnog radnika i djetetova roditelja;
–
samo zbog zajedničkog domicila ili boravišta pograničnog radnika i djeteta;
–
samo zato što pogranični radnik snosi bilo koji trošak u korist djeteta, iako
–
taj trošak obuhvaća druge potrebe osim osnovnih ili prehrambenih potreba;
–
ga je prouzročila treća strana i dijete od njega ima tek neizravnu korist;
–
nije nastao u isključivom ili posebnom interesu djeteta, nego od njega ima korist cijelo kućanstvo;
–
je samo povremen;
–
je manji od troška koji snose biološki roditelji;
–
je neznatan s obzirom na djetetove potrebe;
–
samo zato što se troškovi podmiruju sa zajedničkog računa pograničnog radnika i njegova bračnog druga ili registriranog partnera, koji je djetetov roditelj, neovisno o podrijetlu sredstava na tom računu;
–
samo zato što dijete nije navršilo 21 godinu?
(b)
U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje, treba li uvjet ‚skrbi o uzdržavanju’ tumačiti na način da je utvrđen i da stoga na temelju njega nastaje pravo na primanje socijalne povlastice, ako su utvrđene dvije ili više tih okolnosti?
2.
Treba li uvjet ‚skrbi o uzdržavanju’ djeteta, iz kojeg proizlazi svojstvo ‚člana obitelji’ u smislu odredbi prava Unije, kako je utvrđeno sudskom praksom Suda u okviru slobodnog kretanja radnika i prava pograničnog radnika na primanje socijalne povlastice, povezane s njegovim obavljanjem djelatnosti u svojstvu zaposlene osobe u državi članici, za dijete njegova bračnog druga ili registriranog partnera, pri čemu taj radnik nije u srodstvu s tim djetetom, tumačiti – zasebno ili u vezi s načelom širokog tumačenja odredbi kojima je cilj osiguravanje slobodnog kretanja radnika – na način da nije ispunjen i da se stoga na temelju njega isključuje pravo na socijalnu povlasticu
–
samo zato što djetetovi roditelji imaju obvezu njegova uzdržavanja, neovisno
–
o tome je li ta tražbina uzdržavanja utvrđena sudskim putem ili sporazumno;
–
o utvrđenom iznosu te tražbine uzdržavanja;
–
o tome plaća li dužnik doista taj dug koji se odnosi na uzdržavanje;
–
o tome nadoknađuje li doprinos pograničnog radnika obvezu koju ne ispunjava djetetov roditelj;
–
samo zato što dijete, u okviru ostvarivanja prava na kontakt i smještaj ili u okviru podijeljenog boravišta ili nekog drugog sporazuma, povremeno boravi kod drugog roditelja?”
18.
Pisana očitovanja podnijeli su žalitelji iz glavnih postupaka u svakom od spojenih predmeta, CAE, češka vlada i Europska komisija. Sud je odlučio da neće održati raspravu u ovim predmetima.
IV. Analiza
19.
Svojim dvama prethodnim pitanjima, koja prema mojem mišljenju valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti poziva Sud da pojasni tumačenje pojma koji se odnosi na činjenicu „skrbi o uzdržavanju” djeteta, kako je utvrđen u sudskoj praksi Suda koja se odnosi na tumačenje članka 45. UFEU‑a, članka 1. točke (i) i članka 67. Uredbe br. 883/2004, kao i članka 7. stavka 2. Uredbe br. 492/2011, a osobito u presudi Caisse pour l’avenir des enfants.
20.
U ovom ću mišljenju najprije iznijeti nekoliko općih razmatranja o pravnim elementima na kojima se temelje dvojbe suda koji je uputio zahtjev (odjeljak A), a zatim ću razmotriti podrijetlo, razvoj (odjeljak B), a potom opseg tog pojma, kako je utvrđen u sudskoj praksi Suda (dio C). Naposljetku, kako bi se osigurala ujednačena primjena navedenog pojma, predložit ću utvrđivanje pretpostavke koja se temelji na zajedničkom domicilu pograničnog radnika i djeteta njegova bračnog druga ili registriranog partnera (odjeljak D).
A.
Opća razmatranja o pravnim elementima na kojima se temelje dvojbe suda koji je uputio zahtjev
21.
Iz tumačenja ovih zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da se sud koji je uputio zahtjev oslanja na sudsku praksu Suda u tom području, a osobito onu koja proizlazi iz presude Caisse pour l’avenir des enfants. Kao što sam to naveo u uvodu ovog mišljenja, predmeti o kojima je riječ nastavljaju se na predmet u kojem je donesena ta presuda, koji se također odnosio na reformu sustava dodjele obiteljskih davanja u Luksemburgu. Tom je reformom, koja je stupila na snagu 1. kolovoza 2016., izmijenjen Zakonik o socijalnoj sigurnosti, pri čemu su, među ostalim, djeca bračnog druga ili partnera isključena iz pojma „član obitelji”, definiranog u članku 270. tog zakonika (
17
). U tom je predmetu Sud trebao utvrditi je li se obiteljski doplatak o kojem je riječ trebao isplatiti pograničnom radniku za dijete njegova bračnog druga, djeteta s kojim nije bio u srodstvu (
18
).
22.
U tom pogledu, kako ističe i sam sud koji je uputio zahtjev, u presudi Caisse pour l’avenir des enfants, Sud je najprije pojasnio da obiteljski doplatak povezan s činjenicom da pogranični radnik obavlja djelatnost u svojstvu zaposlene osobe u državi članici predstavlja socijalnu povlasticu (
19
) u smislu članka 45. UFEU‑a i članka 7. stavka 2. Uredbe br. 492/2011 (
20
). Drugo, Sud je utvrdio da članak 1. točka (i) i članak 67. Uredbe br. 883/2004, u vezi s člankom 7. stavkom 2. Uredbe br. 492/2011 i člankom 2. stavkom 2. Direktive 2004/38, treba tumačiti na način da im se protive odredbe države članice na temelju kojih pogranični radnici imaju pravo na obiteljski doplatak povezan sa svojim obavljanjem djelatnosti u svojstvu zaposlene osobe u toj državi članici samo za vlastitu djecu, pri čemu su isključena djeca njihova bračnog druga s kojom spomenuti radnici nisu u srodstvu, ali o čijem uzdržavanju skrbe, dok sva djeca koja borave u toj državi članici imaju pravo na taj doplatak (
21
).
23.
Što se tiče ovih predmeta, čini mi se važnim pojasniti da sud koji je uputio zahtjev svojim prethodnim pitanjima ne dovodi u pitanje zaključke iz presude Caisse pour l’avenir des enfants ni sudske prakse na koju se Sud oslonio u toj presudi (
22
). Konkretnije, iz odluka kojima se upućuju zahtjevi za prethodnu odluku proizlazi da se ne čini da taj sud dvoji o tome da razlikovanje na temelju boravišta utvrđeno odredbama o kojima je riječ u glavnom postupku predstavlja neizravnu diskriminaciju na temelju državljanstva (
23
). Upravo suprotno, čini se da navedeni sud polazeći od te pretpostavke smatra da je Sud u toj presudi pravo pograničnog radnika na dodjelu obiteljskog doplatka za dijete njegova bračnog druga ili njegova partnera, pri čemu taj radnik nije u srodstvu s tim djetetom, uvjetovao dokazom da ispunjava uvjet skrbi o uzdržavanju tog djeteta (
24
).
24.
Naime, čini se da nesigurnosti suda koji je uputio zahtjev proizlaze iz činjenice da, kao što to proizlazi iz odluka kojima se upućuju prethodna pitanja i pisanih očitovanja stranaka, nakon presude Caisse pour l’avenir des enfants, CAE više ne odbija dodjelu obiteljskog doplatka o kojemu je riječ pograničnim radnicima nerezidentima za djecu njihovog bračnog druga ili registriranog partnera automatski. On je pak odbija na temelju stroge primjene pojma koji se odnosi na činjenicu „skrbi o uzdržavanju” koji proizlazi iz te presude. Stoga, s obzirom na to da sud koji je uputio zahtjev smatra da je taj pojam autonoman pojam prava Unije, dvojbe koje taj sud iznosi odnose se isključivo na tumačenje koje valja dati navedenom pojmu.
25.
Prije nego što Sudu podnesem prijedloge o pojašnjenjima koja je zatražio sud koji je uputio zahtjev o opsegu tumačenja istog pojma, čini mi se važnim, radi jasnoće, izložiti njegovo podrijetlo i razvoj u sudskoj praksi Suda.
B.
Podrijetlo i razvoj tumačenja Suda pojma koji se odnosi na činjenicu „skrbi o uzdržavanju” djeteta
26.
Kao što je poznato, Sud je u okviru sudske prakse o financijskoj pomoći za visokoškolsko obrazovanje djece radnika migranata prvi put upotrijebio izraz „skrb o uzdržavanju”. Naime, zahtjev da se nastavi „skrb o uzdržavanju” studenta omogućio je da se utvrdi nužna povezanost između radnika i djeteta.
1. Od presude Bernini do presude Depesme i dr.: zahtjev „skrbi o uzdržavanju” djeteta kao nužna veza između radnika i djeteta
27.
Iako je Sud već 1980-ih odlučivao o pomoćima dodijeljenima za uzdržavanje i obrazovanje studenata (
25
), tek je od presude Bernini, koja je donesena 1992., utvrdio zahtjev koji se odnosi na potrebu za nastavkom „skrbi o uzdržavanju” djeteta u okviru studija pohađanih izvan države članice domaćina. U toj je presudi Sud podsjetio da se radnik migrant može pozvati na članak 7. stavak 2. Uredbe (EEZ) br. 1612/68 (
26
) kako bi ostvario pravo na socijalna davanja predviđena zakonodavstvom te države članice domaćina u korist djece domaćih radnika. Međutim, Sud je pojasnio, oslanjajući se na presudu Lebon (
27
), da to pravo za tog radnika predstavlja socijalnu povlasticu u smislu te odredbe „samo u mjeri u kojoj on nastavlja osiguravati potporu svojem potomku” (
28
).
28.
Sud je stoga presudio da se, kada radnik nastavi skrbiti o uzdržavanju djeteta, dijete može pozvati na tu odredbu kako bi ishodilo financiranje obrazovanja pod istim uvjetima koji se primjenjuju na djecu domaćih radnika, a da mu se pritom ne može postaviti dodatni uvjet koji se odnosi na njegovo boravište na državnom području dotične države članice (
29
).
29.
Kasnije, u presudama Meeusen (
30
), Komisija/Nizozemska (
31
), ili Giersch i dr. (
32
) Sud podsjeća na to da uzdržavani članovi obitelji radnika migranta neizravno imaju pravo na jednako postupanje koje je priznato tom radniku i, slijedom toga, davanja o kojima je riječ u tim predmetima, odnosno stipendije za visokoškolsko obrazovanje, mogu se dodijeliti navedenom radniku samo kada nastavi skrbiti o uzdržavanju djeteta.
30.
Suprotno tomu, Sud u tim presudama ne definira pojam koji se odnosi na činjenicu „skrbi o uzdržavanju” djeteta. Međutim, na temelju navedenih presuda može se razumjeti kontekst u kojem se nalazi taj pojam. Naime, Sud je trebao utvrditi predstavlja li pravo na državna davanja o kojima je bila riječ, odnosno stipendije, za radnika migranta socijalnu povlasticu u smislu članka 7. stavka 2. Uredbe br. 1612/68. Međutim, potvrdan odgovor Suda na to pitanje bio je uvjetovan time da „radnik nastavi skrbiti o uzdržavanju djeteta” (
33
). Stoga, u mjeri u kojoj su članovi obitelji radnika migranta neizravno imali pravo na jednako postupanje koje je tom radniku priznato tom odredbom, taj je uvjet odgovarao potrebi utvrđivanja povezanosti djeteta s navedenim radnikom kako bi se, uzimajući u obzir zahtjeve jednakog postupanja prema radnicima i koordinacije sustava socijalne sigurnosti, utvrdilo je li dotična država članica bila dužna isplatiti davanje o kojemu je riječ.
31.
U tom kontekstu sudske prakse, odlučujući korak u razvoju ovog smjera sudske prakse napravljen je presudom Depesme i dr. (
34
) U predmetima u kojima je donesena ta presuda sud koji je uputio zahtjev, pozivajući se na presudu Giersch i dr., najprije je želio znati obuhvaća li izraz „dijete pograničnog radnika” djecu bračnog druga ili partnera priznatog nacionalnim pravom tog radnika. Sud je presudio, pri čemu se oslonio na pojam „član obitelji” iz članka 2. točke 2. podtočke (c) Direktive 2004/38 (
35
), da „djetetom pograničnog radnika, koje se može neizravno koristiti socijalnim povlasticama iz članka 7. stavka 2. Uredbe br. 492/2011, poput financiranja visokog obrazovanja koju država članica dodjeljuje djeci radnika koji obavljaju ili su obavljali svoju djelatnost u toj državi”, ne treba smatrati samo dijete koje je u srodstvu s tim radnikom, nego i dijete bračnog druga ili registriranog partnera navedenog radnika, ako taj radnik skrbi o uzdržavanju tog djeteta (
36
).
32.
U navedenim se predmetima sud koji je uputio zahtjev potom pitao o utjecaju važnosti visine doprinosa pograničnog radnika u uzdržavanju djeteta svojeg bračnog druga na pravo tog djeteta na primanje financijske pomoći za obrazovanje, poput one o kojoj je riječ u tim istim predmetima (
37
). Kako bi odgovorio na te dvojbe, Sud je objasnio da je svojstvo člana obitelji pograničnog radnika, kojeg on uzdržava, posljedica činjenične situacije. Sud je nastavio svoje rasuđivanje, s jedne strane, navodeći da je riječ o članu obitelji čiju potporu osigurava navedeni radnik, a da pritom nije potrebno utvrditi razloge zbog kojih je ta potpora zatražena niti se pitati može li se zainteresirana osoba sama pobrinuti za svoje potrebe obavljanjem plaćene djelatnosti. S druge strane, Sud je smatrao, na temelju presude Lebon (
38
), da takvo tumačenje zahtijeva načelo prema kojem odredbe posvećene slobodi kretanja radnika, koja je dio temelja Unije, treba široko tumačiti (
39
).
33.
Konkretno, želim istaknuti da je, kad je riječ o svojstvu člana obitelji pograničnog radnika kojeg on uzdržava, Sud presudio, što treba naglasiti, da to svojstvo, kada se odnosi na situaciju djeteta bračnog druga ili priznatog partnera tog radnika, može proizlaziti iz objektivnih elemenata, kao što je postojanje zajedničkog domicila tog radnika i studenta. (
40
) Sud je stoga presudio da zahtjev za „skrbi o uzdržavanju djeteta” proizlazi iz činjenične situacije, koju uprava i, ako je to potrebno, nacionalni sudovi trebaju ocijeniti, a da nije potrebno da oni utvrde razloge tog doprinosa ni odrede njegovu točnu visinu (
41
).
34.
Ističem da je, unatoč nepostojanju precizne definicije, Sud u točkama 58., 60. i 64. presude Depesme i dr. (
42
) iznio elemente koji omogućuju da se utvrde granice spornog pojma, na koje ću se vratiti u okviru ispitivanja njegova dosega (
43
).
2. Presuda Caisse pour l’avenir des enfants: jedinstvenost pojma „član obitelji” u pravu Unije
35.
U presudi Caisse pour l’avenir des enfants, na čiju se izreku prethodno podsjetilo (
44
), Sud je na obiteljske doplatke za djecu pograničnih radnika primijenio sudsku praksu navedenu u prethodnim točkama (
45
). Za razliku od predmeta koji su doveli do te sudske prakse, taj se predmet odnosio na dijete koje je u trenutku nastanka relevantnih činjenica bilo maloljetno (
46
). S obzirom na navedeno, u presudi Caisse pour l’avenir des enfants Sud i dalje upotrebljava širi izraz „skrbi o uzdržavanju”, pri čemu je takav pojam utvrđen u njegovoj sudskoj praksi koja se odnosi na prethodno navedene stipendije za visokoškolsko obrazovanje, koja uključuje i djecu stariju od 21 godine, unatoč činjenici da, kao što je to Sud utvrdio, zakonodavac Unije smatra da se u svakom slučaju predmnijeva da su djeca do navršene 21. godine „osobe koje se uzdržava”, kao što to proizlazi posebice iz članka 2. točke 2. podtočke (c) Direktive 2004/38 (
47
). Kasnije ću se vratiti tom elementu koji mi se čini važnim u okviru ovih predmeta (
48
).
36.
Konkretno, kad je riječ o tom pojmu, Sud ga je, pozivajući se osobito na presudu Depesme i dr., upotrijebio kao ključni kriterij za utvrđivanje je li predmetna nacionalna uprava bila dužna isplatiti obiteljski doplatak o kojemu je riječ pograničnom radniku za dijete njegova bračnog druga, pri čemu taj radnik nije bio u srodstvu s tim djetetom. Tako je Sud, pozivajući se na točku 64. te presude, naveo da zahtjev da pogranični radnik skrbi o uzdržavanju tog djeteta proizlazi iz činjenične situacije, koju trebaju ocijeniti uprava i, ovisno o slučaju, nacionalni sudovi, na temelju dokaza koje pruži osoba o kojoj je riječ, a da pritom nije potrebno utvrditi razloge tog doprinosa niti brojčano izraziti njegov točan opseg (
49
).
C.
O opsegu pojma koji se odnosi na činjenicu „skrbi o uzdržavanju”: važnost ujednačene primjene
37.
Valja utvrditi da je izraz „skrb o uzdržavanju djeteta” pojam koji se koristi kao središnji pojam u cijeloj sudskoj praksi koja se odnosi, s jedne strane, na financijske pomoći za visokoškolsko obrazovanje djece radnika migranata i pograničnih radnika i, s druge strane, na obiteljske doplatke za djecu tih pograničnih radnika (
50
). Naime, Sud je u svojoj sudskoj praksi namjeravao osigurati ujednačeno tumačenje tog pojma, precizirajući kriterije koje je koristio svaki put kada ga je upotrijebio, oslanjajući se pritom na načelo prema kojem odredbe posvećene slobodi kretanja radnika, koja je dio temelja Unije, treba široko tumačiti (
51
).
1. Posljedice koje za ove predmete proizlaze iz kriterija koji proizlaze iz sudske prakse u svrhu tumačenja pojma o kojemu je riječ
38.
Tumačenje sudske prakse omogućuje usvajanje nekoliko ključnih kriterija za tumačenje pojma koji se odnosi na činjenicu „skrbi o uzdržavanju” djeteta.
39.
Kao prvo, Sud je podsjetio na to da se u svakom slučaju predmnijeva da su djeca uzdržavana do 21. godine, kao što to proizlazi, među ostalim, iz članka 2. točke 2. podtočke (c) Direktive 2004/38 (
52
). U tom smislu, Sud je smatrao da svojstvo člana obitelji djeteta bračnog druga ili priznatog partnera pograničnog radnika kojega potonji uzdržava može objektivno proizlaziti iz postojanja zajedničkog domicila tog radnika i djeteta (
53
).
40.
Kao drugo, iako je Sud pojasnio da zahtjev da pogranični radnik skrbi o uzdržavanju djeteta proizlazi iz činjenične situacije, što je na upravi i, ovisno o slučaju, na nacionalnim sudovima da ocijene na temelju dokaza koje je podnio zainteresirani, on je također u više navrata naglasio da u okviru te ocjene nema potrebe utvrđivanja razloga tog doprinosa i određivanja njegove točne visine (
54
).
41.
U ovom mi se slučaju uopće ne čini dvojbenim, kao prvo, da stroga primjena spornog pojma od strane nacionalne uprave, poput one koju je opisao sud koji je uputio zahtjev, a koja je dovela do odbijanja dodjele obiteljskih doplataka o kojima je riječ, ne uzima u obzir kriterije tumačenja koje je Sud utvrdio u svojoj sudskoj praksi. Prema tome, ta stroga primjena tog pojma dovodi do povrede prava na jednako postupanje s pograničnim radnicima, što nije u skladu ni s člankom 45. UFEU‑a ni s člankom 7. stavkom 2. Uredbe br. 492/2011, čime se ugrožava načelo širokog tumačenja tih odredbi, kako ga je utvrdio Sud (
55
).
42.
Kao drugo, iako navedeni pojam treba tumačiti u okviru činjenične situacije, koju trebaju ocijeniti uprava i, ovisno o slučaju, nacionalni sudovi, valja istaknuti da bi nedostatak jasnoće kriterija za ocjenu, s jedne strane, mogao dovesti do nesigurnosti koje nisu u skladu s načelom pravne sigurnosti, u mjeri u kojoj bi takav nedostatak jasnoće kriterija za ocjenu povećao poteškoće potencijalnih korisnika u razumijevanju opsega njihovih prava. S druge strane, dotični radnici ostaju u stanju nesigurnosti u pogledu mogućnosti pozivanja na članak 45. UFEU‑a, kako je proveden člankom 7. stavkom 2. Uredbe br. 492/2011, iako se na njih obvezno primjenjuje zakonodavstvo države članice zaposlenja (
56
).
43.
Kao treće, valja istaknuti da, unatoč presudama koje je Sud već donio, CAE i dalje nailazi na poteškoće kad je riječ o definiranju onoga što obuhvaća isti pojam, kako ga Sud koristi u svojoj sudskoj praksi.
44.
Stoga mi se čini relevantnim ukratko ispitati podrijetlo tih poteškoća kako bi se pojasnila ta sudska praksa.
2. Poteškoće nacionalnih uprava u razumijevanju opsega pojma o kojemu je riječ
45.
Želim naglasiti da je, neovisno o pojašnjenjima koja je Sud dao radi usmjeravanja uprava i, po potrebi, nacionalnih sudova, očito da je sudska praksa u određenoj mjeri kazuistička kada je riječ o davanju konkretnog značenja pojmu koji se odnosi na činjenicu „skrbi o uzdržavanju” djeteta, općenito, s obzirom na raznolikost obiteljskih struktura i, osobito, u kontekstu složenih obitelji, kao što su one o kojima je riječ u glavnim postupcima (
57
). Kao što to svjedoče dvanaest zahtjeva za prethodnu odluku koje je podnio sud koji je uputio zahtjev, čini se da nacionale uprave, kao što je to u ovom slučaju CAE, ne mogu lako shvatiti doseg takvog pojma kada je riječ o utvrđivanju skrbi li radnik u konkretnom slučaju o uzdržavanju djeteta svojeg bračnog druga ili registriranog partnera.
46.
Konkretnije, napominjem da u ovom slučaju primjer te poteškoće proizlazi iz činjenice da, prema mišljenju CAE‑a, s obzirom na sudsku praksu Suda, valja uzeti u obzir različite elemente, kao što su vrijeme koje žive zajedno, kvaliteta odnosa, činjenica izravne skrbi o uzdržavanju djeteta, pitanje zakonskog domicila ili stvarnog i neprekinutog boravišta, uvjeti skrbi ili ulaganje bioloških roditelja ili posvojitelja.
47.
U tom pogledu moram priznati da mi je među tim kriterijima teško utvrditi pojašnjenja koja je Sud dao u pogledu dosega tog pojma (
58
). Konkretno, to je osobito slučaj kada ta nacionalna uprava tvrdi da iz točke 52. presude Caisse pour l’avenir des enfants proizlazi da okolnost da biološki roditelj plaća iznose na ime uzdržavanja može utjecati na navedeni pojam.
48.
Ne slažem se s tim pristupom.
49.
Svakako, sadržaj točke 52. navedene presude predstavlja važan element za razumijevanje dosega istog pojma, ali se ne može prihvatiti CAE‑ovo tumačenje. Naime, u toj istoj presudi, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da djetetov biološki otac njegovoj majci ne isplaćuje iznose na ime uzdržavanja djeteta. Sud je istaknuo tu činjeničnu okolnost kako bi pomogao sudu koji je uputio zahtjev u njegovoj ocjeni, podložno provjerama koje je dužan izvršiti, zaključivši da pogranični radnik, koji je bio bračni drug majke tog djeteta, skrbi o uzdržavanju tog djeteta. Prema tome, ne može se smatrati, s jedne strane, da se tim utvrđenjima Suda nastoji utvrditi postojanje obveze plaćanja iznosa na ime uzdržavanja od strane biološkog roditelja ili posvojitelja kao relevantnog kriterija u okviru ocjene činjeničnih okolnosti na temelju kojih se može utvrditi uzdržava li prekogranični radnik dijete bračnog druga ili registriranog partnera. S druge strane, navedena utvrđenja ne mogu se smatrati ni kriterijem na temelju kojeg se može isključiti mogućnost da je taj radnik skrbio o uzdržavanju tog istog djeteta. Stoga točku 52. presude Caisse pour l’avenir des enfants ne treba tumačiti kao naznaku da sporni pojam treba usko tumačiti (
59
).
50.
U tom pogledu podsjećam da je Sud već presudio na način da svojstvo uzdržavanog člana obitelji ne pretpostavlja ni pravo na uzdržavanje. Pojasnio je da bi, ako bi to bio slučaj, spajanje obitelji ovisilo o nacionalnim zakonodavstvima, koja se razlikuju od jedne države do druge, što bi dovelo do neujednačene primjene prava Unije (
60
). Osim toga, ističem i da je Sud u više navrata naglasio da, kako bi se ocijenilo „skrbi li o uzdržavanju” pogranični radnik djeteta, uprava i nacionalni sudovi ne trebaju utvrditi razloge tog doprinosa niti brojčano izraziti njegov točan opseg (
61
).
51.
S obzirom na navedeno, čini mi se da taj pojam treba dosljedno tumačiti u svim državama članicama. Stoga, s obzirom na podrijetlo i razvoj sudske prakse navedenog pojma te kako bi se osigurala njegova ujednačena primjena, valja utvrditi može li objektivna poveznica, koja proizlazi iz sudske prakse Suda, dovesti do jednostavne pretpostavke, čime se doprinosi poštovanju načela pravne sigurnosti.
52.
Stoga ću ispitati relevantnost takve pretpostavke u okviru ovih predmeta.
D.
Pretpostavka u pogledu pojma koji se odnosi na činjenicu „skrbi o uzdržavanju” djeteta
1. Uvodne napomene o podrijetlu jednostavne pretpostavke koja se temelji na objektivnoj poveznici
53.
U presudi Depesme i dr. Sud je utvrdio granice pretpostavke u pogledu opsega pojma koji se odnosi na činjenicu „skrbi o uzdržavanju” djeteta.
54.
Kao prvo, iz te sudske prakse proizlazi da je potrebno usvojiti široko tumačenje takvog pojma. Stoga Sud podsjeća na to da je, prilikom ocjene pitanja skrbi li o uzdržavanju pogranični radnik u određenom slučaju djeteta svojeg bračnog druga ili registriranog partnera, na upravama i, ovisno o slučaju, na nacionalnim sudovima da uzmu u obzir načelo prema kojem odredbe posvećene slobodi kretanja radnika, koja je dio temelja Unije, treba široko tumačiti (
62
).
55.
Kao drugo, taj pojam mora uzeti u obzir definiciju „člana obitelji” predviđenu u članku 2. točki 2. Direktive 2004/38. Dakle, iz spomenute sudske prakse proizlazi da pojam „član obitelji” pograničnog radnika koji na temelju članka 7. stavka 2. Uredbe br. 492/2011 može neizravno imati pravo na jednako postupanje odgovara pojmu „član obitelji” u smislu članka 2. stavka 2. točke (c) Direktive 2004/38, koji obuhvaća bračnog druga ili partnera s kojim građanin Unije ima registriranu zajednicu, izravne potomke koji nisu navršili 21. godinu ili ih se uzdržava kao i izravne potomke bračnog druga ili partnera (
63
). U tom pogledu Sud podsjeća na to da zakonodavac Unije smatra da se za djecu u svakom slučaju pretpostavlja da ih se uzdržava do 21. godine, kao što to proizlazi, među ostalim, iz potonje odredbe (
64
).
56.
Kao treće i posljednje, iz iste sudske prakse proizlazi da, s jedne strane, svojstvo člana obitelji djeteta bračnog druga ili priznatog partnera pograničnog radnika kojeg taj potonji „uzdržava” može objektivno proizlaziti iz postojanja zajedničkog domicila tog radnika i djeteta (
65
) i, s druge strane, kako bi se ocijenilo skrbi li pogranični radnik o uzdržavanju tog djeteta, uopće nije potrebno utvrditi razloge doprinosa pograničnog radnika uzdržavanju djeteta niti brojčano izraziti njegov točan opseg (
66
).
2. Jednostavna pretpostavka koja se temelji na zajedničkom domicilu radnika i djeteta o kojem je riječ
57.
S obzirom na ta tri elementa, čini mi se sasvim relevantnim smatrati, primjenjujući mutatis mutandis presudu Depesme i dr. u ovim predmetima, postojanje jednostavne pretpostavke koja se temelji na postojanju zajedničkog domicila pograničnog radnika i djeteta bračnog druga ili registriranog partnera. Kao što to naglašava Komisija, na obiteljsku zajednicu upućuju elementi stabilnosti na temelju kojih se može utvrditi da pogranični radnik skrbi o uzdržavanju djeteta svojeg bračnog druga ili registriranog partnera koje živi pod njegovim krovom. Drugim riječima, opravdano se pretpostavlja da to dijete neizravno koristi obiteljske doplatke o kojima je riječ ako boravi u zajedničkom domicilu i stoga živi u obiteljskoj zajednici s tim radnikom. Taj zajednički domicil dovoljan je za stjecanje prava na te obiteljske doplatke pod istim uvjetima koji se primjenjuju na djecu koja su u srodstvu s radnikom ili na onu u situaciji usporedivoj s djecom koja borave u državi članici zaposlenja (
67
).
58.
S obzirom na to, i s obzirom na svakodnevnu stvarnost složenih obitelji, čini mi se važnim dodati tri dodatna elementa.
59.
Kao prvo, ta pretpostavka treba obuhvaćati kako potpuni (
68
) tako i djelomični (
69
) zajednički domicil pograničnog radnika i djeteta bračnog druga ili registriranog partnera.
60.
Kao drugo, navedena pretpostavka mora se primjenjivati ne samo u odnosu na maloljetnu djecu nego i na mlađe punoljetne osobe, odnosno one mlađe od 21 godine, bez vlastitog dohotka, koje žive u kućanstvu pograničnog radnika i u preostalom dijelu ispunjavaju kriterije predviđene zakonodavstvom države članice zaposlenja, u ovom slučaju luksemburškim zakonodavstvom, kojim se uređuje dodjela obiteljskog doplatka o kojemu je riječ (
70
). U nedostatku takvog tumačenja postojala bi znatna pravna nesigurnost u takvoj situaciji.
61.
Kao treće i posljednje, u slučaju da, unatoč činjenici da pogranični radnik i dijete njegova bračnog druga ili registriranog partnera žive u zajedničkom domicilu, taj radnik zapravo ni na koji način ne doprinosi troškovima uzdržavanja tog djeteta, uprava države članice u kojoj obavlja djelatnost u svojstvu zaposlene osobe mora imati mogućnost odbiti dodjelu obiteljskog doplatka o kojem je riječ (
71
).
3. Usklađenost pretpostavke koja se temelji na zajedničkom domicilu sa pravilima prednosti u slučaju preklapanja iz Uredbe br. 883/2004
62.
Valja istaknuti da je pretpostavka koja se temelji na zajedničkom domicilu u skladu s pravilima prednosti u slučaju preklapanja predviđenima Uredbom br. 883/2004. Naime, u skladu s člankom 2. stavkom 1. te uredbe, pogranični radnici koji su zaposleni u Luksemburgu, kao što su žalitelji iz glavnih postupaka, kao i njihove obitelji, obuhvaćeni su područjem primjene ratione personae navedene uredbe (
72
). Stoga se na njih, kao što je poznato, primjenjuje luksemburški sustav socijalne sigurnosti.
63.
Stoga, uzimajući u obzir specifičnu prirodu obiteljskih davanja i moguće kumuliranje prava na ta davanja koja proizlaze iz dviju država članica, članak 68. iste uredbe predviđa pravila prednosti u slučaju kumulacije čiji je cilj spriječiti preklapanje davanja za isto dijete za ista razdoblja (
73
). Na temelju članka 2. stavka 1. Uredbe br. 883/2004, na žalitelje iz glavnih postupaka stoga se primjenjuje luksemburško zakonodavstvo u području obiteljskih doplataka samo za razliku između iznosa obiteljskih doplataka koji se isplaćuju u Luksemburgu i onog koji se isplaćuje u državi članici njihova boravišta. Riječ je o „visini razlike” koja, u smislu članka 68. stavka 1. točke (b) podtočke i. te uredbe (
74
), odgovara isplati „najvećeg iznosa davanja koje zakonodavstva u sukobu predviđaju”.
64.
Stoga, ako su davanja predviđena zakonodavstvom dviju država članica po istoj osnovi, postojanje zajedničkog domicila djeteta bračnog druga ili registriranog partnera i pograničnog radnika uspostavlja dovoljnu poveznicu između tog djeteta i tog radnika kako bi se smatralo da je država članica u kojoj potonji obavlja djelatnost u svojstvu zaposlene osobe – u ovom slučaju Luksemburg – ta koja mora isplatiti obiteljski doplatak.
65.
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da pojam koji se odnosi na činjenicu „skrbi o uzdržavanju” djeteta bračnog druga ili registriranog partnera pograničnog radnika, kako ga je Sud upotrijebio u svojoj sudskoj praksi koja se odnosi na tumačenje članka 45. UFEU‑a, članka 1. točke (i) i članka 67. Uredbe br. 883/2004, kao i članka 7. stavka 2. Uredbe br. 492/2011, treba tumačiti na način da se za to dijete opravdano pretpostavlja da neizravno koristi obiteljske doplatke o kojima je riječ ako boravi u domicilu radnika i živi u obiteljskoj zajednici s potonjim. Postojanje takvog zajedničkog domicila daje pravo na obiteljski doplatak predviđen u državi članici u kojoj navedeni radnik obavlja svoju djelatnost u svojstvu zaposlene osobe pod istim uvjetima koji se primjenjuju na djecu koja su s njim u srodstvu.
V. Zaključak
66.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Cour de cassation (Kasacijski sud, Francuska) odgovori na sljedeći način:
Pojam koji se odnosi na činjenicu „skrbi o uzdržavanju” djeteta bračnog druga ili registriranog partnera pograničnog radnika, kako ga je Sud upotrijebio u svojoj sudskoj praksi koja se odnosi na tumačenje članka 45. UFEU‑a, članka 1. točke (i) i članka 67. Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti, kao i članak 7. stavak 2. Uredbe (EU) br. 492/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. travnja 2011. o slobodi kretanja radnika u Uniji, treba tumačiti na način da se za dijete bračnog druga ili registriranog partnera pograničnog radnika opravdano pretpostavlja da neizravno koristi obiteljske doplatke o kojima je riječ ako boravi u zajedničkom domicilu i stoga živi u obiteljskoj zajednici s tim radnikom. Postojanje takvog zajedničkog domicila daje pravo na obiteljski doplatak predviđen u državi članici u kojoj navedeni radnik obavlja djelatnost u svojstvu zaposlene osobe pod istim uvjetima koji se primjenjuju na djecu koja su s njim u srodstvu.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.
(
2
)	Odlukom od 17. prosinca 2018.
(
3
)	Presuda od 2. travnja 2020. (C‑802/18, u daljnjem tekstu: presuda Caisse pour l’avenir des enfants, EU:C:2020:269). U drukčijem činjeničnom kontekstu vidjeti presudu od 16. svibnja 2024., Hocinx (C‑27/23, u daljnjem tekstu: presuda Hocinx, EU:C:2024:404).
(
4
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL 2004., L 166, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 160. i ispravci SL 2020., L 415, str. 88. i SL 2023./90199, L)
(
5
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 5. travnja 2011. o slobodi kretanja radnika u Uniji (SL 2011., L 141, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 264.)
(
6
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljanju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL 2004., L 158, str. 77.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 42. i ispravak SL 2016., L 87, str. 36.)
(
7
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014. o mjerama za lakše ostvarivanje prava zajamčenih radnicima u kontekstu slobode kretanja radnika (SL 2014., L 128, str. 8.)
(
8
)	U verziji koja se primjenjuje od 1. kolovoza 2016., dana stupanja na snagu loija du 23 juillet 2016, portant modification du code de la sécurité sociale, de la loi modifiée du 4 décembre 1967 concernant l’impôt sur le revenu, et abrogeant la loi modifiée du 21 décembre 2007 concernant le boni pour enfant (Zakon od 23. srpnja 2016. o izmjeni Zakonika o socijalnoj sigurnosti, izmijenjenog Zakona od 4. prosinca 1967. o porezu na dohodak i o stavljanju izvan snage izmijenjenog Zakona od 21. prosinca 2007. o dodatku za dijete) (Mémorial A 2016., str. 2348.) (u daljnjem tekstu: Zakonik o socijalnoj sigurnosti)
(
9
)	U predmetima C‑296/24 (Jouxy), C‑300/24 (Meyervibert), C‑304/24 (Barloup) i C‑305/24 (Choinquand), CAE je osobama SM, MY, LH i TB, koje borave u Francuskoj i rade u Luksemburgu, s učinkom od 1. kolovoza 2016., uskratio pravo na obiteljski doplatak za dijete njihovih supružnika PX, IX i MV, rođeno u prethodnom braku. U predmetu C‑297/24 (Broslon), CAE je osobi CY, koja boravi u Francuskoj i radi u Luksemburgu, uskratio pravo na obiteljski doplatak za dijete njezina supružnika, rođeno u prethodnom braku. U predmetu C‑301/24 (Pailvier), CAE je osobi AH, koja boravi u Francuskoj i radi u Luksemburgu, uskratio pravo na obiteljski doplatak za dvoje djece njezina registriranog partnera, koja su rođena u prethodnom braku. U predmetima C‑303/24 (Vochal) i C‑306/24 (Gonre), CAE je osobama BF i KN, koje borave u Francuskoj i rade u Luksemburgu, s učinkom od 1. kolovoza 2016., uskratio pravo na obiteljski doplatak za djecu njihovih supružnika CG i PE, rođenu u prethodnom braku. U predmetu C‑299/24 (Hicindt), CAE je osobi OP, koja boravi u Belgiji i radi u Luksemburgu, uskratio pravo na obiteljski doplatak za dijete njezina supružnika TD, rođeno u prethodnom braku. U predmetima C‑298/24 (Caraneux) i C‑307/24 (Momeut), CAE je osobama LK i NB, koje borave u Belgiji i rade u Luksemburgu, s učinkom od 1. kolovoza 2016., uskratio pravo na obiteljski doplatak za dvoje djece, njezina partnera (MF) i supružnika, koja su rođena u prethodnom braku. U predmetu C‑302/24 (Prudnez), CAE je osobi AE, koja boravi u Njemačkoj i radi u Luksemburgu, s učinkom od 1. kolovoza 2016., uskratio pravo na obiteljski doplatak za dijete njezina supružnika, rođeno u prethodnom braku.
(
10
)	Vidjeti presudu od 26. veljače 1992., (C‑3/90, u daljnjem tekstu: presuda BerniniEU:C:1992:89, t. 25. i 29.).
(
11
)	Vidjeti presudu od 8. lipnja 1999., (C‑337/97, EU:C:1999:284, t. 19.).
(
12
)	Vidjeti presudu od 14. lipnja 2012., (C 542/09, EU:C:2012:346, t. 35).
(
13
)	Vidjeti presudu od 20. lipnja 2013., (C‑20/12, u daljnjem tekstu: presuda Giersch i dr.EU:C:2013:411, t. 39.).
(
14
)	Vidjeti presudu od 15. prosinca 2016., (C‑401/15 do C‑403/15, u daljnjem tekstu: presuda Depesme i dr.EU:C:2016:955, t. 58. do 60.).
(
15
)	Točke 50. i 51. te presude
(
16
)	Točka 58. te presude
(
17
)	Valja podsjetiti na to da obiteljski doplatak, poput onog iz članka 269. stavka 1. Zakonika o socijalnoj sigurnosti, ulazi u područje primjene ratione materiae prava Unije kao obiteljsko davanje u smislu članka 3. stavka 1. točke (j) Uredbe br. 883/2004 i kao socijalna povlastica u smislu članka 7. stavka 2. Uredbe br. 492/2011. Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da davanje može istodobno biti obuhvaćeno Uredbom br. 883/2004 i Uredbom br. 492/2011. Vidjeti u tom smislu presudu Caisse pour l’avenir des enfants (t. 42. do 46. i navedena sudska praksa). O primjenjivosti članka 3. stavka 1. točke (j) i članka 67. Uredbe br. 883/2004 kao i članka 7. stavka 2. Uredbe br. 492/2011 na činjenice poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku vidjeti presudu Caisse pour l’avenir des enfants (t. 33. do 47. i 65. do 69. i navedenu sudsku praksu). U pogledu odnosa tih uredbi vidjeti i mišljenje nezavisnog odvjetnika Richarda de la Toura u predmetu Komisija/Austrija (Indeksacija obiteljskih davanja) (C‑328/20, EU:C:2022:45, t. 127.). Vidjeti, među ostalim, Fuchs, M., i Cornelissen, R. (ur.), EU Social Security Law – A Commentary on EU Regulations 883/2004 and 987/2009, C. H. Beck‑Hart‑Nomos, 2015., str. 28. odlomak 21., kao i Morsa, M., Sécurité sociale, libre circulation et citoyenneté européennes, 2012., Anthemis, str. 344. i sljedeće.
(
18
)	Podsjećam na to da se člankom 1. točkom (f) Uredbe br. 883/2004 određuje da „pogranični radnik” znači bilo koja osoba koja obavlja djelatnost u svojstvu zaposlene osobe ili samozaposlene osobe u državi članici i koja boravi u drugoj državi članici u koju se u pravilu vraća dnevno ili najmanje jednom tjedno”. Članak 1. točka (z) te uredbe predviđa da izraz „obiteljsko davanje” znači sva davanja u naravi ili novčana davanja namijenjena podmirivanju obiteljskih troškova, isključujući predujmove davanja za uzdržavanje i posebne doplatke za rođenje i usvajanje djeteta spomenute u Prilogu I.” Na temelju članka 2. stavka 1. navedene uredbe, ona se „primjenjuje na državljane države članice […] koj[i] borave u državi članici na koje se primjenjuje ili se primjenjivalo zakonodavstvo jedne ili više država članica, kao i na članove njihovih obitelji i nadživjele osobe.” Stoga su, u skladu s tom odredbom, radnici poput žalitelja iz glavnih postupaka obuhvaćeni područjem primjene ratione personae Uredbe br.883/2004
(
19
)	O pojmu „socijalna povlastica” vidjeti osobito presude od 31. svibnja 1979., Even i ONPTS (207/78, EU:C:1979:144, t. 22.); od 12. svibnja 1998., Martínez Sala (C‑85/96, EU:C:1998:217, t. 25.) i od 18. prosinca 2019., Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava i dr. (C‑447/18, EU:C:2019:1098, t. 47. i navedena sudska praksa).
(
20
)	Presuda Caisse pour l’avenir des enfants (t. 32. i t. 1. izreke). Podsjećam da se, u skladu s člankom 7. stavkom 1. Uredbe br. 492/2011, „[p]rema radniku koji je državljanin države članice ne smije se, zbog njegovog državljanstva, na državnom području druge države članice postupati drukčije nego što se postupa prema domaćim radnicima kad je riječ o uvjetima zapošljavanja i rada”. Stavkom 2. tog članka predviđa se da „[t]akav radnik uživa jednake socijalne i porezne povlastice kao domaći radnici”. O toj odredbi vidjeti presude Caisse pour l’avenir des enfants (t. 26.) i Hocinx (t. 26.).
(
21
)	Presuda Caisse pour l’avenir des enfants (t. 71. i t. 2. izreke). Opće je poznato da je sloboda kretanja radnika unutar Unije, zajamčena člankom 45. UFEU‑a, jedan od temelja Unije. Konkretno, stavkom 2. tog članka određuje se da sloboda kretanja radnika„ podrazumijeva ukidanje svake diskriminacije na temelju državljanstva među radnicima iz država članica u vezi sa zapošljavanjem, primicima od rada i ostalim uvjetima rada i zapošljavanja.” U tom pogledu Sud je u točki 70. presude Caisse pour l’avenir des enfants, istaknuo da je članak 7. stavak 2. Uredbe br. 492/2011 poseban izraz, u specifičnom području dodjele socijalnih povlastica, pravila o jednakom postupanju iz članka 45. stavka 2. UFEU‑a i treba ga tumačiti na isti način kao i potonju odredbu. Vidjeti u tom smislu presude Depesme i dr. (t. 35), i od 18. prosinca 2019., Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava i dr. (C‑447/18, EU:C:2019:1098, t. 39.).
(
22
)	Vidjeti osobito presudu Depesme i dr. i sudsku praksu navedenu u toj presudi.
(
23
)	Vidjeti u tom pogledu presudu Caisse pour l’avenir des enfants (t. 54. do 64. i navedena sudska praksa). Konkretno, kad je riječ o članku 7. stavku 2. Uredbe br. 492/2011, Sud je u točki 56. te presude podsjetio na to da takvo razlikovanje na temelju boravka, koje može više naštetiti državljanima drugih država članica, s obzirom na to da nerezidenti najčešće nisu državljani države o kojoj je riječ, predstavlja neizravnu diskriminaciju na temelju državljanstva, koja se može dopustiti samo pod uvjetom da je objektivno opravdana. Vidjeti u tom smislu presude Giersch i dr. (t. 44.); od 14. prosinca 2016., Bragança Linares Verruga i dr. (C‑238/15, EU:C:2016:949, t. 43.), kao i od 10. srpnja 2019., Aubriet (C‑410/18, EU:C:2019:582, t. 28.).
(
24
)	Vidjeti točku 12. ovog mišljenja.
(
25
)	Što se tiče pomoći za pohađanje sveučilišnog studija u profesionalne svrhe za osobe koje su obavljale profesionalnu djelatnost, vidjeti presudu od 21. lipnja 1988., Lair (39/86, EU:C:1988:322, t. 21. do 24.). Što se tiče pomoći za studij za srednjoškolski ili visokoškolski studij završen u višoj tehničkoj školi, vidjeti presudu od 15. ožujka 1989., Echternach i Moritz (389/87 i 390/87, EU:C:1989:130, t. 31. do 36.).
(
26
)	Uredbe Vijeća od 15. listopada 1968. o slobodi kretanja radnika unutar Zajednice (SL 1968., L 257, str. 2.). Podsjećam na to da je tekst članka 7. stavka 2. te uredbe preuzet u članku 7. stavku 2. Uredbe br. 492/2011. Usto, člankom 41. drugim podstavkom te potonje uredbe određuje se da se upućivanja na Uredbu br. 1612/68 tumače kao upućivanja na Uredbu br. 492/2011.
(
27
)	Presuda od 18. lipnja 1987. (316/85, u daljnjem tekstu: presuda Lebon, EU:C:1987:302, t. 13.). Čini mi se da je to važno za dobro razumijevanje podrijetla spornog pojma. Naime, Sud je presudio da „kada je radnik državljanin jedne države članice bio zaposlen na državnom području druge države članice i ostvario pravo da tamo i ostane, njegovi potomci koji su navršili 21 godinu i on ih više ne uzdržava ne mogu se pozivati na pravo na jednako postupanje zajamčeno pravom [Unije] kako bi ostvarili pravo na socijalno davanje predviđeno zakonodavstvom države članice domaćina […]. Naime, to pravo u ovom slučaju za radnika ne predstavlja socijalnu povlasticu u smislu članka 7. stavka 2. Uredbe br. 1612/68, s obzirom na to da on više ne osigurava potporu svojem potomku” (moje isticanje). Napominjem da je dijete u predmetu u kojem je donesena presuda Lebon imalo više od 21 godine u vrijeme nastanka činjenica. Podsjećam da je članak 10. stavak 1. točka (a) te uredbe propisivao da potomci radnika moraju biti mlađi od 21 godine ili ih se mora uzdržavati.
(
28
)	Presuda Bernini (t. 25.). Moje isticanje
(
29
)	Vidjeti presudu Bernini (t. 23., 25., 27. i 29.).
(
30
)	Presuda od 8. lipnja 1999. (C‑337/97, EU:C:1999:284, t. 19.). U predmetu u kojem je donesena ta presuda bila je riječ o djetetu pograničnog radnika. U tom pogledu valja istaknuti da je Sud u točki 21. te presude naglasio da [su] se „četvrta uvodna izjava [Uredbe br. 1612/68, kojom se predviđalo] izričito da se pravo na slobodu kretanja [treba] priznati‚bez razlike stalnim, sezonskim, pograničnim radnicima ili radnicima koji obavljaju svoju djelatnost u vezi s pružanjem usluga, [kao] i njezin članak 7. odnose[ile], bezuvjetno, na ‚radnika koji je državljanin države članice’”. Sud je iz toga zaključio i odlučio u presudi [od 27. studenoga 1997., Meints (C‑57/96, EU:C:1997:564, t. 51.], da država članica dodjelu socijalne povlastice u smislu članka 7. stavka 2. [te uredbe] ne može uvjetovati time da korisnici te povlastice imaju boravište na državnom području te države”. Moje isticanje. Vidjeti u tom pogledu O’Leary, S., „Neobičan slučaj prekograničnih radnika i financiranja studija: Giersch”, Common Market Law Review, br. 51, 2014., str. 601. do 622., posebno str. 609., i Turmo, A., „Štetni utjecaj prava državljanstva na prava radnika u EU – Slučaj studentskih financiranja”, Socijalna pravda, Brexit i drugi izazovi, Cambien, N., Kochenov, D. i Muir, E. (ur.), Brill/Nijhoff, 2020., str. 305. do 334.
(
31
)	Presuda od 14. lipnja 2012. (C‑542/09, EU:C:2012:346, t. 34. i 35.)
(
32
)	Točke 38. i 39. te presude
(
33
)	Vidjeti, među ostalim, presudu Giersch i dr. (t. 38. i 39., kao i navedenu sudsku praksu). Konkretno, Sud je u presudi Bernini (t. 25.) upotrijebio jednakovrijednu formulaciju, odnosno „radnik i dalje osigurava potporu svojem potomku”.
(
34
)	Podsjećam na to da su se zahtjevi za prethodnu odluku upućeni u okviru predmeta u kojima je donesena presuda Depesme i dr. pojavili u kontekstu izmjena luksemburškog zakonodavstva koje su uslijedile nakon presude Giersch i dr. (točke 12. do 16.).
(
35
)	Podsjećam na to da zakonodavac Unije smatra da se „članovima obitelji” u smislu članka 2. točke 2. podtočke (c) Direktive 2004/38, trebaju smatrati „izravni potomci [građanina Unije] koji nisu navršili 21. godinu ili ih on uzdržava, kao i oni bračnog druga ili [registriranog] partnera”. Vidjeti presudu Depesme i dr. (točke 51. i 57.).
(
36
)	Vidjeti presudu Depesme i dr. (t. 57. i 64. kao i navedenu sudsku praksu). Kad je riječ o jedinstvenom karakteru pojma „članovi obitelji” u pravu Unije navedenom u prethodnoj bilješci ovog mišljenja, Sud je uzeo u obzir, s jedne strane, razvoj zakonodavstva Unije i činjenicu da je članak 7. stavak 2. Uredbe br. 492/2011 samo preuzimanje bez izmjena članka 7. stavka 2. Uredbe br. 1612/68 i, s druge strane, uvodnu izjavu 1., članak 1. i članak 2. stavak 2. Direktive 2014/54. Potonjim se odredbama potvrđuje volja zakonodavca Unije da u članku 2. Direktive 2004/38 preuzme pojam „član obitelji”, kako je definiran sudskom praksom Suda koja se odnosi na Uredbu br. 1612/68, stavljenu izvan snage i zamijenjenu Uredbom br. 492/2011. Vidjeti u tom smislu presudu Depesme i dr. (t. 46. i 47.), kao i mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Watheleta u spojenim predmetima (C‑401/15 do C‑403/15, EU:C:2016:430, t. 39. do 43.).
(
37
)	Vidjeti presudu Depesme i dr. (t. 33.).
(
38
)	Točke 21. do 23. te presude
(
39
)	Vidjeti presudu Depesme i dr. (t. 58.). Takvo široko tumačenje proizlazi iz činjenice da su pojmovi „radnik” i „djelatnost u svojstvu zaposlene osobe” središnji za definiciju područja primjene jedne od temeljnih sloboda zajamčenih Ugovorom. Vidjeti presude od 3. lipnja 1986., Kempf (139/85, EU:C:1986:223, t.13), i od 3. srpnja 1986., Lawrie‑Blum (66/85, EU:C:1986:284, t. 16.).
(
40
)	Vidjeti presudu Depesme i dr., (t. 59. i 60.) Vidjeti u tom pogledu mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Watheleta u tim spojenim predmetima (C‑401/15 do C‑403/15, EU:C:2016:430, t. 67.).
(
41
)	Presuda Depesme i dr. (t. 64. i izreka)
(
42
)	Vidjeti točke 32. i 33. ovog mišljenja.
(
43
)	Vidjeti u tom pogledu točke 37. do 40. kao i 53. do 56. ovog mišljenja. O tom pojmu vidjeti Jacqueson, C., „Any news from Luxembourg? On student aid, frontier workers and stepchildren: Bragança Linares Verruga and Depesme”, Common Market Law Review, br. 55, 2018., str. 901. do 922., osobito str. 917.
(
44
)	Vidjeti točku 22. ovog mišljenja. U toj je presudi Sud istaknuo da se obiteljski doplatak, poput onog predviđenog u članku 269. stavkom 1. Zakonika o socijalnoj sigurnosti, isplaćuje za svu djecu koja borave u Luksemburgu i svu djecu radnika nerezidenata koja su s njima u srodstvu. Taj se doplatak stoga dodjeljuje na temelju postojanja zakonom definirane situacije, neovisno o ikakvoj pojedinačnoj i diskrecijskoj ocjeni osobnih potreba. Vidjeti u tom pogledu članak 1. točku (z) Uredbe br. 883/2004. Naime, kao što je to Sud istaknuo, navedeno davanje predstavlja javni doprinos obiteljskom proračunu namijenjen smanjenju troškova uzdržavanja djece. Vidjeti presudu Caisse pour l’avenir des enfants (t. 37.‑39.). Vidjeti također presude od 14. lipnja 2016., Komisija/Ujedinjena Kraljevina (C‑308/14, EU:C:2016:436, t. 60.) i od 21. lipnja 2017., Martinez Silva (C‑449/16, EU:C:2017:485, t. 22. i 23., kao i navedena sudska praksa).
(
45
)	Vidjeti točke 27. do 34. ovog mišljenja. Takva transpozicija nije iznenađujuća: kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik La Pergola u svojem mišljenju u predmetu Meeusen (C‑337/97, EU:C:1999:38, t. 19.), stipendije i obiteljski doplaci zapravo su financijske pomoći za rast, uzdržavanje i obrazovanje djece.
(
46
)	Vidjeti presudu Caisse pour l’avenir des enfants (t. 18.). U tom pogledu, čini mi se prikladnim istaknuti da se obiteljski doplatak o kojem je riječ u tom predmetu i u ovim predmetima duguje do mjeseca u kojem dijete navrši 18. rođendan. Međutim, nastavak isplate doplatka moguć je do navršene 25. godine života djeteta ako ono pohađa studij u skladu s kriterijima utvrđenima relevantnim luksemburškim zakonodavstvom. Vidjeti u tom pogledu https://cae.public.lu/fr/allocations/majorite‑de‑l-enfant/que‑devez‑vous‑savoir-/prolongement‑jusqu‑a-l‑age‑de-25-ans.html.
(
47
)	Vidjeti presudu Depesme i dr. (t. 62.).
(
48
)	Vidjeti bilješku 67. i točku 60. ovog mišljenja.
(
49
)	Vidjeti presudu Caisse pour l’avenir des enfants (t. 50. i 71.).
(
50
)	Vidjeti bilješku 45. ovog mišljenja.
(
51
)	Vidjeti u tom pogledu točke 32. i 37. ovog mišljenja.
(
52
)	Vidjeti presudu Depesme i dr. (t. 62.).
(
53
)	Vidjeti presudu Depesme i dr. (točke 59. i 60.).
(
54
)	Vidjeti presudu Depesme i dr. (t. 64. i izreka), kao i Caisse pour l’avenir des enfants (t. 50. i 71.).
(
55
)	U tom pogledu podsjećam da je Sud presudio, s obzirom na cilj Uredbe br. 883/2004, koji je osigurati koordinaciju između različitih nacionalnih sustava bez organiziranja zajedničkog sustava socijalne sigurnosti, da su, iako je točno da se osobe koje imaju pravo na obiteljska davanja određuju u skladu s nacionalnim pravom, države članice dužne poštovati pravo Unije, u ovom slučaju odredbe o slobodi kretanja radnika; vidjeti presudu Caisse pour l’avenir des enfants (t. 68. i 69.).
(
56
)	Vidjeti u tom pogledu bilješku 18. ovog mišljenja. Podrazumijeva se da bi, osim te neusklađenosti, usko tumačenje spornog pojma stvorilo situacije u kojima bi, unutar istog kućanstva, prekogranični radnik, tj. očuh ili maćeha djeteta svojeg bračnog druga ili registriranog partnera, imao pravo na obiteljske doplatke za polubraću ili polusestre tog djeteta, ali ne i za navedeno dijete. Taj je aspekt nezavisni odvjetnik M. Wathelet već istaknuo u svojem mišljenju u spojenim predmetima Depesme i dr. (C‑401/15 do C‑403/15, EU:C:2016:430, t. 59. do 61.).
(
57
)	Vidjeti u tom pogledu presudu Hocinx.
(
58
)	Vidjeti točke 27. do 35. ovog mišljenja.
(
59
)	Vidjeti točku 37. ovog mišljenja.
(
60
)	Vidjeti presudu Lebon (t. 21.).
(
61
)	Vidjeti presude Depesme i dr. (t. 64. i izreku) i Caisse pour l’avenir des enfants (t. 50. i 71.).
(
62
)	Vidjeti presude Lebon (t. 21. do 23.) i Depesme i dr. (t. 58.).
(
63
)	Vidjeti, u tom smislu, presude Depesme i dr. (t. 51.) kao i Caisse pour l’avenir des enfants (t. 51. i navedenu sudsku praksu). Vidjeti i bilješku 36. ovog mišljenja.
(
64
)	Vidjeti presudu Depesme i dr. (t. 62.).
(
65
)	Vidjeti u tom smislu presudu Depesme i dr. (t. 59. i 60.).
(
66
)	Vidjeti presude Depesme i dr. (t. 64. i izreku) i Caisse pour l’avenir des enfants (t. 50. i 71.).
(
67
)	Ne predlažem Sudu da utvrdi pretpostavku koja se temelji na definiciji „člana obitelji” iz članka 2. točke 2. Direktive 2004/38, prema kojoj su djeca bračnog druga ili registriranog partnera mlađa od 21 godine uzdržavana od strane pograničnog radnika, i to zbog sljedećih razloga. S jedne strane, čini mi se, kao što sam to već naveo u točki 35. ovog mišljenja, iako se, prema toj odredbi, smatra da se dijete uzdržava do 21. godine života, Sud je u svojoj sudskoj praksi radije koristio širi izraz „skrbi o uzdržavanju” (vidjeti sudsku praksu navedenu u točkama 13., 28. do 31. ovog mišljenja). S druge strane, zbog razloga navedenih u točkama 62. do 64. ovog mišljenja, smatram da je, suprotno toj pretpostavci, ona koja se temelji na zajedničkom domicilu u skladu s pravilima prednosti u slučaju preklapanja predviđenima Uredbom br. 883/2004.
(
68
)	To jest situacija u kojoj dijete cijelo vrijeme boravi s pograničnim radnikom s kojim nema roditeljsku vezu.
(
69
)	Djelomični zajednički domicil odnosi se, među ostalim, na situacije skrbništva koje dijele djetetovi biološki roditelji ili posvojitelji. U tim slučajevima dijete uglavnom boravi u kućanstvu pograničnog radnika i jednog od njegovih bioloških roditelja ili posvojitelja, pri čemu povremeno boravi kod drugog biološkog roditelja ili posvojitelja, u kraćem trajanju ili tijekom kraćih boravaka u okviru prava na kontakt i smještaj (kao što su naizmjenični vikendi ili određeni školski praznici), podijeljenog domicila ili prema bilo kojem drugom sporazumu. Osim toga, određena djeca možda su izgubila jednog od svojih roditelja ili ih nikada nisu upoznala.
(
70
)	U tom pogledu, čini mi se važnim istaknuti da, u konkretnom slučaju mlađih punoljetnika, mlađih od 21 godine, ta pretpostavka ne može izmijeniti uvjete utvrđene zakonodavstvom države članice zaposlenja za dodjelu obiteljskih doplataka. Konkretno, obiteljski doplatak o kojem je riječ u načelu se duguje sve do navršene 18. godine djeteta s mogućnošću produljenja do njegovih 25 godina ako ono nastavi studij koji ispunjava kriterije utvrđene relevantnim luksemburškim zakonodavstvom. Vidjeti u tom pogledu bilješku 46. ovog mišljenja. Stoga, u slučaju da dotično punoljetno dijete mlađe od 21 godine više nema domicil s pograničnim radnikom zbog pohađanja „srednjoškolskog ili sličnog obrazovanja” u drugom gradu, taj radnik mora moći dokazati na temelju drugih objektivnih elemenata da, unatoč nepostojanju zajedničkog domicila, i dalje skrbi o uzdržavanju djeteta.
(
71
)	Može biti riječ o iznimnom slučaju u kojem iz spisa jasno proizlazi da, unatoč postojanju zajedničkog domicila, dijete ne živi u obiteljskoj zajednici s tim radnikom. Na primjer, u posebnim situacijama u kojima 1. navedeni radnik ne sudjeluje u plaćanju najamnine ili nije vlasnik kuće ili stana koji dijeli sa svojim bračnim drugom ili registriranim partnerom i djetetom i 2. ne snosi nikakve zajedničke troškove kućanstva, bilo zato što svoju plaću u cijelosti koristi u privatne svrhe, bilo zato što iz sporazuma koje su sklopili djetetovi biološki roditelji ili posvojitelji proizlazi da su sve djetetove potrebe u potpunosti pokrivene.
(
72
)	Vidjeti presudu Caisse pour l’avenir des enfants (t. 41.). Vidjeti i bilješku 18. ovog mišljenja.
(
73
)	Podsjećam da se člankom 68. stavkom 1. točkom (b) podtočkom i. Uredbe br. 883/2004, koji se odnosi na pravila prednosti u slučaju preklapanja, određuje da „[a]ko su tijekom istog razdoblja i za iste članove obitelji predviđena davanja na temelju zakonodavstva više od jedne države članice, primjenjuju se […] pravila prednosti ”. Stoga „u slučaju davanja koje može priznati više država članica po istoj osnovi, redoslijed prednosti utvrđuje se pomoću sljedećeg kriterija supsidijarnosti: i. u slučaju prava koja postoje po osnovi djelatnosti u svojstvu zaposlene ili samozaposlene osobe: mjesto boravišta djece, pod uvjetom da postoji takva djelatnost, i nadalje, po potrebi, najviši iznos davanja koje zakonodavstva u sukobu predviđaju.” Moje isticanje. Iz toga osobito proizlazi, kao što to objašnjava Komisija, da, ako pogranični radnik koji radi u Luksemburgu boravi sa svojim supružnikom i njegovim djetetom u Belgiji, nadležno belgijsko tijelo njegovoj majci isplaćuje obiteljski doplatak za dijete. U toj situaciji Luksemburg intervenira samo ako je obiteljski doplatak koji isplaćuje viši od onog koji dodjeljuje Belgija i samo za razliku.
(
74
)	Podsjećam da se člankom 68. stavkom 2. Uredbe br. 883/2004 predviđa da se „[u] slučaju preklapanja prava, obiteljska davanja pružaju prema zakonodavstvu koje je određeno prema pravilima prednosti u skladu sa stavkom 1. Prava na obiteljska davanja na temelju drugog zakonodavstva ili zakonodavstava u sukobu obustavljaju se do visine iznosa utvrđenog prvim zakonodavstvom, a omogućava se stjecanje dodatka u visini razlike koja po potrebi prelazi ovaj iznos.” Vidjeti osobito Morsa, M., op. cit., str. 352. i sljedeće.