62003TO0265_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje T‑265/03
Helm Düngemittel GmbH,
įsteigta Hamburge (Vokietija), atstovaujama advokato W. Waschmann,
ieškovė,
prieš
Europos Bendrijų Komisiją,
atstovaujamą  G. Berscheid ir Niejahr, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
atsakovę,
dėl prašymo panaikinti sprendimą, tariamai esantį 2003 m. gegužės 23 d. Komisijos laiške, dėl ieškovės pateikto siuntos užstato dalies nusavinimo dėl vėlavimo tiekiant trąšas pagal maisto pagalbos Šiaurės Korėjai programą, vykdomą taikant 1997 m. gruodžio 16 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 2519/97, nustatantį bendras produktų, tiekiamų kaip Bendrijos pagalba maistu pagal Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1292/96, surinkimo taisykles (OL L 346, p. 23),
EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (trečioji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas M. Jaeger, teisėjai J. Azizi ir E. Cremona,
kancleris H. Jung,
priima šią
Nutartį
Sprendimo motyvai
Teisės aktai
1. 1997 m. gruodžio 16 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2519/97, nustatančio bendras produktų, tiekiamų kaip Bendrijos pagalba maistu pagal Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1292/96, surinkimo taisykles (OL L 346, p. 23) 10 straipsnis numato:
„1. Tiekėjas vykdo sutartį laikydamasis pranešime apie konkursą apibrėžtų sąlygų, taip pat šiame reglamente ir savo pasiūlyme nurodytų įsipareigojimų.
Laikoma, kad tiekėjas yra susipažinęs su visomis bendrosiomis ir specialiosiomis sąlygomis ir su jomis sutinka.
2. Tam, kad būtų laikomasi įsipareigojimų, tiekėjas Komisijos vardu per 10 darbo dienų po pranešimo apie sutarties sudarymą pateikia užstatą < ... > “
2. Pagal Reglamento Nr. 2519/97 18 straipsnį, nustatantį mokėjimo taisykles ir sąlygas atsisakyti užstato:
„1. Tiekėjui sumokėta suma, pridėjus bet kokias išlaidas, nurodytas 19 straipsnyje, atėmus išlaidas, nurodytas straipsnio 3 dalyje, sumas, numatytas 22 straipsnio 8 dalyje, papildomas išlaidas, susijusias su tyrimais, nurodytais 12–16 straipsniuose, arba išlaidas, susidariusias dėl priemonių, nurodytų 13 straipsnio 4 dalyje, neturi viršyti pasiūlyme nurodytos sumos.
< ... >
5. Mokėtina suma išmokama tiekėjui pateikus prašymą dviem egzemplioriais:
Kartu su prašymu išmokėti visą pasiūlymo sumą arba jos likutį pateikiami šie dokumentai:
a) sąskaita reikalaujamai sumai;
b) priėmimo-perdavimo arba siuntos sertifikato originalas;
c) galutinio atitikties sertifikato kopija.
< ... > “
3. Reglamento Nr. 2519/97 22 straipsnis nustato:
„4. Nepažeidžiant straipsnio 8 dalies, išskyrus force majeure
atvejus, siuntos užstatas dalinai nusavinamas šiais atvejais:
< ... >
c) 0,2 % pavėluotai patiektų prekių vertės už pradelstą dieną arba tam tikrais atvejais ir tik tais atvejais, kai tai nurodyta pranešime apie konkursą, 0,1 % už dieną, jei jos patiektos per anksti.
Sumos, nurodytos a ir c punktuose, nenusavinamos, jei rasti trūkumai kilo ne dėl tiekėjo kaltės.
< ... >
8. Komisija atima straipsnio 4, 5 ir 6 dalyse nustatyta tvarka nusavintą užstato sumą iš galutinės išmokų sumos. Tuomet siuntos arba avanso užstato visiškai atsisakoma tuo pat metu.“
4. Pagal Reglamento Nr. 2519/97 23 straipsnį:
„Komisija sprendžia, ar tiekėjas nepatiekė prekių arba neįvykdė įsipareigojimų dėl forc  majeur .
Komisija padengia išlaidas, atsiradusias jos pripažintais force majeur
atvejais.“
5. Reglamento Nr. 2519/97 24 straipsnis nustato:
„Europos Bendrijų Teisingumo Teismas sprendžia ginčus dėl taisyklių, skirtų tiekti prekes šio reglamento nustatyta tvarka, įvykdymo, neįvykdymo arba aiškinimo.“
6. Reglamento Nr. 2519/97 25 straipsnis numato:
„Visais kitais klausimais, kurių neapima šis reglamentas, taikomi Belgijos teisės aktai.“
Faktinės ginčo aplinkybės
7. 2001 m. kovo 30 d. Komisija paskelbė pranešimą apie konkursą
EUROPAID/112402/C/S/KP dėl cheminių trąšų (46 % N karbamidas) tiekimo Šiaurės Korėjai. Siuntos terminas buvo nustatytas vėliausiai 2001 m. gegužės 18 dieną.
8. 2001 m. balandžio 17 d. ieškovė pateikė Komisijai savo pasiūlymą, nurodydama, kad 30 398 Mt karbamido kiekį gausianti iš Kinijos.
9. 2001 m. balandžio 18 d. Komisija pasiūlė pasirašyti sutartį ieškovei, o pastaroji 2001 m. balandžio 24 d. užsakė 30 398 Mt karbamido Kinijoje.
10. 2001 m. balandžio 25 d. ieškovė pranešė Komisijai, kad iš Kinijos gavo tik 10 000 Mt karbamido ir pasiūlė likusius 20 398 Mt gauti iš Egipto.
11. 2001 m. balandžio 27 d. laišku Komisija sutiko su ieškovės pasiūlymu, primindama, kad turi būti laikomasi 30 398 Mt siuntos termino.
12. 2001 m. gegužės 14 d. ieškovė pranešė Komisijai negalinti per nustatytą terminą pateikti karbamido iš Kinijos ir paprašė pratęsti siuntos terminą. Be to, dėl karbamido iš Egipto ieškovė Komisijai pranešė, kad ji negali jo pristatyti per numatytą terminą ir kad ji praneš siuntos datą kuo anksčiau.
13. Galiausiai karbamidas iš Kinijos buvo pristatytas vėluojant 16 dienų, o karbamidas iš Egipto – 44 dienas.
14. 2001 m. rugpjūčio 2 d. kontrolės institucija Bureau Veritas
išdavė galutinį atitikties sertifikatą, reikalaujamą Reglamento Nr. 2519/97 18 straipsnio 5 dalyje. Jame buvo nurodyta karbamido iš Kinijos siuntos data (2001 m. birželio 3 d.) ir karbamido iš Egipto siuntos data (2001 m. liepos 1 d.). Jame taip pat nurodyta:
„Šis tiekimas patikrinimo metu atitinka EB taisykles, išskyrus neatitikimus dėl konstatuotų bei nurodytų pristatymo datos ir kokybės.“
15. 2001 m. rugpjūčio 6 d. ieškovė Komisijai pateikė prašymą išmokėti 4 999 863,04 EUR pasiūlymo sumą, neatsižvelgdama į pristatymo termino pažeidimą.
16. Komisija nusavino 0,2 % kiekvienos pavėluotai pristatytos siuntos vertės už pradelstą dieną. Dėl to iš ieškovės prašomos sumos buvo atimta 346 221,20 EUR (53 581 EUR dėl 16 pradelstų dienų už 10 180 Mt karbamido iš Kinijos siuntą ir 292 640,20 EUR dėl 44 pradelstų dienų už 20 218 Mt karbamido iš Egipto siuntą). 2001 m. spalio mėn. pradžioje ieškovei buvo išmokėtas skirtumas.
17. 2001 m. lapkričio 1 d. faksu ieškovė paprašė Komisijos atlyginti nusavintą sumą tvirtindama, kad terminai buvo pažeisti dėl force majeure .
18. 2001 m. gruodžio 21 d. faksu Komisija atmetė ieškovės prašymą.
19. 2002 m. kovo 22 d. laišku ieškovė paprašė Komisijos persvarstyti savo sprendimą ir išmokėti jai prašomą sumą. 2002 m. rugsėjo 16 d. laišku Komisija pakartojo savo atsisakymą.
20. 2002 m. spalio 25 laišku ieškovė iš naujo pareikalavo Komisijos sumokėti nagrinėjamą sumą.
21. 2003 m. gegužės 23 d. laišku (toliau – ginčijamas aktas) Komisija nepakeitė savo pozicijos atmesdama ieškovės reikalavimą.
Procesas ir šalių reikalavimai
22. Ši byla buvo pradėta 2003 m. liepos 23 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu ieškovės ieškiniu.
23. Pirmosios instancijos teismas, taikydamas Procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones, 2004 m. gruodžio 20 d. laišku pasiūlė ieškovei atsakyti į raštu pateiktą klausimą. Jis paprašė ieškovės patikslinti savo poziciją dėl tam tikrų Komisijos pastabų, susijusių su šio ieškinio priimtinumu.
24. Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
– panaikinti skundžiamą aktą,
– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
25. Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:
– pripažinti ieškinį nepriimtinu,
– nepatenkinus pirmojo reikalavimo, atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
– priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
26. Atsakydama į Pirmosios instancijos teismo pateiktą klausimą ieškovė pateikė papildomą reikalavimą priteisti iš Komisijos 346 221,20 EUR sumą bei delspinigius pagal Reglamento Nr. 2519/97 18 straipsnio 7 dalį ir šiuo klausimu nurodė faktines bei teisines aplinkybes, išvardytas jos ieškinyje ir dublike.
Dėl priimtinumo
27. Remiantis Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 113 straipsniu, Pirmosios instancijos teismas, priimdamas sprendimą pagal Procedūros reglamento 114 straipsnio 3 ir 4 dalis, bet kuriuo metu savo iniciatyva gali apsvarstyti, ar viešosios tvarkos požiūriu nėra draudimų tęsti bylos nagrinėjimo, prie kurių taip pat priskirtinos EB 230 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje įtvirtintos ieškinio priimtinumo sąlygos (1999 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Area Cova ir kt. prieš Tarybą ir Komisiją, T‑12/96, Rink. p. II‑2301, 21 punktas ir 2004 m. liepos 13 d. Nutarties Comunidad Autónoma de Andalucía prieš Komisiją, T‑29/03, Rink. p. II‑0000, 22 punktas). Procedūros reglamento 114 straipsnio 3 dalis numato, kad, išskyrus atvejus, kai Pirmosios instancijos teismas nusprendžia kitaip, likusi proceso dalis vyksta žodžiu.
28. Šioje byloje Pirmosios instancijos teismas mano turintis pakankamai informacijos iš bylos medžiagos dokumentų ir todėl nusprendžia priimti sprendimą be žodinės proceso dalies.
Šalių argumentai
29. Komisija mano, kad ieškinys yra nepriimtinas, nes 2003 m. gegužės 23 d. laiškas nėra aktas, kurį galima ginčyti pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą.
30. Komisija tvirtina, kad ginčijamas aktas yra neatsiejamai susijęs su sutartiniais santykiais ir todėl jo negalima kvalifikuoti kaip administracinio sprendimo, priskiriamo EB sutarties 249 straipsnyje nurodytiems aktams, kuriuos panaikinti galima prašyti Bendrijos teismų pagal EB sutarties 230 straipsnio 4 dalį (1997 m. spalio 3 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Mutual Aid Administration Servines prieš Komisiją, T‑186/96, Rink. p. II‑1633, 49–51 punktai; 2001 m. sausio 9 d. Nutarties Innova prieš Komisiją, T‑149/00, Rink. p. II‑1, 28 punktas ir 2003 m. lapkričio 25 d. Nutarties IAMA Consulting prieš Komisiją, T‑85/01, Rink. p. II‑0000, 53 punktas).
31. Šiuo atžvilgiu Komisija pabrėžia, kad pagal arbitražinę išlygą, numatytą Reglamento Nr. 2519/97 24 straipsnyje, ieškovė, norėdama, kad būtų priimtas pagal EB 244 ir EB 256 straipsnius vykdytinas sprendimas, turėjo pareikšti ieškinį dėl Komisijos nuskaičiuotos 346 221,20 EUR sumos
32. Be to, Komisija tvirtina, kad bet kuriuo atveju ginčijamas aktas nėra ginčytinas EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos prasme, nes jis tik patvirtina ankstesnį aktą, dėl kurio per tinkamą terminą nebuvo pareikštas ieškinys.
33. Be to, Komisija tvirtina, kad ieškovės atsakyme į Pirmosios instancijos teismo raštu pateiktą klausimą nurodytas naujas papildomas reikalavimas yra nepriimtinas. Ji mano, kad šis naujas reikalavimas yra pavėluotas ir todėl nepriimtinas.
34. Ieškovė tvirtina, kad jos ieškinys priimtinas, nes 2003 m. gegužės 23 d. laiškas yra aktas, kurį galima ginčyti pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą.
35. Šiuo klausimu ji tvirtina, kad ieškovės ir Komisijos sutartiniai santykiai nėra kliūtis pareikšti ieškinį dėl panaikinimo (1990 m. gruodžio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimas Vandemoortele prieš Komisiją, C‑172/89, Rink. p. I‑4677 ir 1991 m. kovo 21 d. Sprendimas Haniel Spedition prieš Komisiją, C‑226/89, Rink. p. I‑1599).
36. Be to, ieškovė mano, kad nebuvo būtina pareikšti ieškinį dėl mokėjimo, nes galimo Pirmosios instancijos teismo sprendimo, patenkinančio jos reikalavimus dėl panaikinimo, vykdymas apimtų ir Komisijos pareigą išmokėti jai nusavintą sumą.
37. Ieškovė nurodo, kad, priešingai nei aplinkybės, nagrinėtos bylose, kuriose buvo priimtos 30 punkte minėtos nutartys Mutual Aid Administration Servines prieš Komisiją
ir Innova prieš Komisiją, Reglamento Nr. 2519/97 24 straipsnis aiškiai numato Bendrijos teismų kompetenciją šioje byloje.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
38. Reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką EB 230 straipsnis suteikia Bendrijos teismams išskirtinę kompetenciją prižiūrėti EB 249 straipsnyje nurodytų aktų, kuriuos institucijos priima Sutartyje nurodytomis sąlygomis, teisėtumą (žr. 2004 m. gegužės 10 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Musée Grévin prieš Komisiją, T‑314/03 ir T‑378/03, Rink. p. II‑0000, 63 punktą ir cituotą teismų praktiką).
39. Tačiau institucijų aktai, neatskiriamai susiję tik su sutartiniais santykiais, dėl savo prigimties nėra priskiriami EB 249 straipsnyje išvardytiems aktams (2002 m. liepos 10 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Comitato organizzatore del convegno internacionale prieš Komisiją, T‑387/00, Rink. p. II‑3031, 39 punktas; 30 punkte minėtos nutarties IAMA Consulting prieš Komisiją
53 punktas ir 38 punkte minėtos nutarties Musée Grévin prieš Komisiją
64 punktas).
40. Pagal teismų praktiką, remiantis EB 225 ir 238 straipsnių nuostatomis, Pirmosios instancijos teismas turi kompetenciją nagrinėti ir spręsti tik tuos sutartinius ginčus, kuriuos jam pateikė fiziniai ir juridiniai asmenys, remdamiesi arbitražine išlyga. Kitaip jis išplėstų savo ginčų sprendimo kompetenciją, viršydamas EB 240 straipsnyje išsamiai nustatytas ribas, nes ši nuostata suteikia nacionaliniams teismams bendrą jurisdikciją nagrinėti ir spręsti ginčus, kurių viena iš šalių yra Bendrija (žr. 38 punkte minėtos nutarties Musée Grévin prieš Komisiją
65 punktą ir cituotą teismų praktiką).
41. Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia nustatyti, ar šioje byloje ginčijamas aktas yra susijęs su sutartiniais santykiais.
42. Šiuo klausimu pirmiausia reikia priminti, kad pagal Bendrijos teisės aktus pagalbos maistu politikos ir pagalbos maistu valdymo srityje ši pagalba yra teikiama sutartiniu pagrindu (1993 m. vasario 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo Cebag prieš Komisiją, C‑142/91, Rink. p. I‑553, 11 punktas). Iš tikrųjų pagal 1996 m. birželio 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1292/96 dėl pagalbos maistu politikos ir pagalbos maistu valdymo bei paramos maisto saugumui specialių operacijų (OL L 166, p. 1) 24 straipsnio 1 dalies b punktą Komisija nurodo „paramos ir pagalbos įgyvendinimo kontrolės sąlygas, ypač:
– bendrąsias sąlygas, taikomas pagalbą gaunančioms šalims,
– mobilizavimo, produktų tiekimo ir kitų priemonių įgyvendinimo kontrolės procedūrų inicijavimą ir sutarčių sudarymą“.
43. Šioje byloje Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad Reglamentas Nr. 2519/97 nustato bendras produktų, tiekiamų kaip Bendrijos pagalba maistu, surinkimo taisykles ir įvairius prekių tiekimo būdus, sutarčių sudarymo tvarką, pranešime apie konkursą skelbtinus reikalavimus bei tiekėjo teises ir pareigas. Konkrečios produktų surinkimo taisyklės, susijusios su produktais, kurie turi būti surinkti, jų kokybe ir kiekybe, kaina bei pristatymo terminu, yra nustatomos pranešime apie konkursą.
44. Kaip matyti iš bylos medžiagos, Komisija paskelbė konkursą, įgyvendindama pagalbos maistu Šiaurės Korėjai programą dėl nustatyto kiekio trąšų patiekimo. Ieškovei, pateikusiai pasiūlymą, buvo pasiūlyta sudaryti minėtą tiekimo sutartį, kurią ji įsipareigojo įvykdyti sąlygomis, numatytomis pranešime apie konkursą ir Reglamente Nr. 2519/97.
45. Taip dėl Komisijos paskelbto konkurso ir ieškovės sutikimo pasirašyti nagrinėjamą tiekimo sutartį Reglamento Nr. 2519/97 nuostatos ir pranešimo apie konkursą reikalavimai tapo tiekimo sutarties tarp šio ginčo šalių sąlygomis.
46. Be to, sutartiniai santykiai tarp šalių grindžiami Reglamento Nr. 2519/97 24 straipsniu, suteikiančiu Pirmosios instancijos teismui išskirtinę kompetenciją spręsti ginčus dėl taisyklių, skirtų tiekti prekes šio reglamento nustatyta tvarka, įvykdymo, neįvykdymo arba aiškinimo. Ši nuostata turi būti laikoma arbitražine išlyga EB 238 straipsnio prasme (2001 m. rugsėjo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Lecureur prieš Komisiją, T‑26/00, Rink. p. II‑2623, 39 punktas).
47. Taip pat šis ginčas kilo iš sutartinių santykių, nes nagrinėjamas nusavinimas, kaip tai pripažino ir ieškovė, buvo atliktas taikant Reglamento Nr. 2519/97 22 straipsnio 4 dalį, kuri yra sutarties tarp šalių sąlyga.
48. Iš tikrųjų ginčijamas aktas dėl 346 221,20 EUR sumos nusavinimo yra sankcija ieškovei už jos sutartinių įsipareigojimų neįvykdymą, būtent už vėlavimą pristatyti prekes.
49. Šiuo klausimu jau buvo nuspręsta, kad aktas, kuriuo Komisija atsisako išmokėti visą ieškovės reikalaujamą pervežimo kainą, yra sutartinis aktas dėl savo neatskiriamumo nuo Komisijos pareigos, t. y. pareigos sumokėti vežėjui atlyginimą už įvykdytas pervežimo operacijas (minėtos nutarties Mutual Aid Administration Servines prieš Komisiją
49 punktas).
50. Šioje byloje taip pat reikėtų nuspręsti, kad ginčijamas aktas yra neatskiriamas nuo sutartinių santykių tarp šio ginčo šalių, todėl negali būti laikomas aktu, nurodytu EB 249 straipsnyje, dėl kurio pagal EB 230 straipsnį gali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo.
51. Tačiau konstatuotina, kad, nepaisydama šio ginčo ir ginčijamo akto sutartinio pobūdžio, ieškovė nesikreipė į Pirmosios instancijos teismą su prašymu pagal EB 238 straipsnį, tačiau pareiškė ieškinį dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnį.
52. Iš tikrųjų ji laiko savo ieškinį ieškiniu dėl panaikinimo EB 230 straipsnio prasme ir prašo Pirmosios instancijos teismo pripažinti ginčijamą aktą, kuriuo Komisija pranešė ieškovei nusavinanti ginčijamą sumą dėl pavėluoto prekių pristatymo, neteisėtu ir jį panaikinti.
53. Vis dėlto, kaip jau buvo nurodyta šioje nutartyje, byloje nagrinėjamo tipo aktai, kurie yra neatskiriamai susiję būtent su sutartiniais santykiais, dėl jų pobūdžio nėra nurodyti EB 249 straipsnyje ir jų panaikinimo negalima reikalauti Bendrijos teismuose pagal EB 230 straipsnį.
54. Tiesa, kad gavęs ieškinį dėl panaikinimo, nors iš tikrųjų ginčas buvo sutartinio pobūdžio, Pirmosios instancijos teismas savo praktikoje jau buvo sutikęs jį perkvalifikuoti (46 punkte minėto sprendimo Lecureur prieš Komisiją
38 punktas). Tačiau šiuo atveju Pirmosios instancijos teismas tokio perkvalifikavimo imtis negali. Pirma, kaip tai matyti iš dubliko 9 punkto, pati ieškovė aiškiai atsisakė pateikti ieškinį pagal EB 238 straipsnį. Iš tikrųjų ji patvirtino, kad toks ieškinys nėra būtinas šiuo atveju, nes Komisija bet kuriuo atveju privalėtų sumokėti reikalaujamą sumą, vykdydama galimą sprendimą, patenkinantį ieškovės reikalavimus dėl panaikinimo.
55. Tačiau Pirmosios instancijos teismas mano, kad ieškovės pasirinkimas, padarytas remiantis savais motyvais, negali pakeisti ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo sąlygų, numatytų Sutartyje.
56. Antra, primintina, kad ieškovė, grįsdama šio ieškinio dėl panaikinimo priimtinumą, dubliko 10 punkte nurodė Reglamento 2519/97 24 straipsnį ir jame esančią arbitražinę išlygą.
57. Vis dėlto, atsakydama į Pirmosios instancijos teismo raštu pateiktą klausimą, ieškovė 5 punkte aiškiai patvirtino, kad ieškinys dėl panaikinimo buvo vienintelis tinkamas teisinis būdas šioje byloje, pakartodama, jog ieškinio dėl mokėjimo pareiškimas pagal EB 238 straipsnį nebuvo būtinas. Atsakymo į Pirmosios instancijos teismo raštu pateiktą klausimą 2 punkte ieškovė nurodė, kad Reglamento Nr. 2519/97 24 straipsnis neriboja Sutartyje numatytų ieškinių rūšių ir neužkerta kelio pareikšti ieškinį dėl panaikinimo.
58. Šiuo klausimu atsakymo į Pirmosios instancijos teismo raštu pateiktą klausimą 4‑8 punktuose ieškovė priduria kad, priešingai byloms, kuriose priimtos 30 punkte minėtos nutartys Mutual Aid Administration Servines prieš Komisiją
ir Innova prieš Komisiją, kuriose, be to, kad nebuvo arbitražinės išlygos, ginčijami sprendimai priimti remiantis tik sutartimi tarp šalių, ginčijamas aktas buvo priimtas remiantis antrine Bendrijos teise. Todėl ji mano, kad EB 230 straipsnyje numatyta ieškinio rūšis yra skirta kontroliuoti Bendrijos institucijų aktų, kokie nagrinėjami šioje byloje, teisėtumą. Tačiau toks argumentas yra nepriimtinas šiuo atveju. Iš tikrųjų šio ginčo sutartinis pobūdis negali būti paneigtas tik dėl to, kad ginčijamas aktas yra priimtas remiantis reglamentu o ne sutartimi. Primintina, kad Reglamento Nr. 2519/97 turinys šiuo atveju yra sutarties tarp ginčo šalių dalis.
59. Pagaliau atsakydama į Pirmosios instancijos teismo raštu pateiktą klausimą ieškovė taip pat pateikė papildomą reikalavimą priteisti iš komisijos 346 221,20 EUR sumą. Tačiau tame pačiame atsakyme, kaip jau buvo konstatuota šioje nutartyje (žr. 57 ir 58 punktus), ieškovė aiškiai pareikalavo laikyti jos ieškinį ieškiniu dėl panaikinimo EB 230 straipsnio prasme. Tokiomis aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismas, remdamasis šios nutarties 54 punkte minėta teismų praktika, negali perkvalifikuoti ieškovės reikalavimo dėl panaikinimo, kuriuo ji savo ieškinyje nustatė šio ginčo objektą Komisijai ir Pirmosios instancijos teismui.
60. Iš tikrųjų papildomas ieškovės reikalavimas, nurodytas atsakyme į Pirmosios instancijos teismo raštu pateiktą klausimą, dėl priteisimo iš Komisijos 346 221,20 EUR yra naujas reikalavimas, išplečiantis ieškinyje nustatytą ginčo objektą, ir prieštarauja Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies ir 48 straipsnio 2 dalies nuostatoms, todėl yra atmestinas (žr. 2001 m. liepos 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Banatrading prieš Tarybą, T‑3/99, Rink p. II‑2123, 29 punktą; 2002 m. sausio 11 d. Sprendimo Biret & Cie prieš Tarybą, T‑210/00, Rink. p. II‑47, 49 punktą ir cituotą teismų praktiką).
61. Be to, net manant, quod non, kad ginčijamas aktas turi būti laikomas aktu, dėl kurio gali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą, bet kuriuo atveju jis yra nepriimtinas. Iš tikrųjų ginčijamas aktas tik patvirtina 2001 m. gruodžio 21 d. Komisijos atsisakymą patenkinti ieškovės prašymą, o šį atsisakymą ieškovė skundė 2002 m. kovo 22 d. ir 2002 m. spalio 25 d., tačiau skundai Komisijos buvo atmesti 2002 m. rugsėjo 16 d. ir 2003 m. gegužės 23 d. (žr. šios nutarties 16‑21 punktus).
62. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką sprendimas, kuris tik patvirtina ankstesnį sprendimą, negali būti ginčijamas teismine tvarka, o dėl tokio sprendimo pareikštas ieškinys yra nepriimtinas (žr. 1977 m. spalio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo Metro prieš Komisiją, 26/76, Rink. p. 1875, 4 punktą; 1998 m. gegužės 5 d. Sprendimo Jungtinė Karalystė prieš Komisiją, C‑180/96, Rink. p. I‑2265, 27 ir 28 punktus; 1998 m. birželio 10 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Cementir prieš Komisiją, T‑116/95, Rink. p. II‑2261, 19 punktą ir cituotą teismų praktiką).
63. Šioje byloje ginčijamas aktas tiek kiek jame atsisakoma ieškovei mokėti 346 221,20 EUR sumą, atimtą iš ieškovės reikalaujamos visos sumos, nekeičia Komisijos pozicijos, suformuluotos 2001 m. gruodžio 21 d. fakse. Iš tikrųjų ginčijamas aktas tik patvirtina minėtą 2001 m. gruodžio 21 d. faksą. Todėl šis ieškinys bet kuriuo atveju yra nepriimtinas.
64. Atsižvelgiant į tai kas pasakyta, šis ieškinys atmestinas kaip nepriimtinas.
65. Be to, ieškovė Pirmosios instancijos teismui gali pareikšti ieškinį pagal EB 238 straipsnį, nekeliant klausimo, ar toks ieškinys būtų pagrįstas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
66. Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti Komisijos išlaidas pagal šios pateiktus reikalavimus.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (trečioji kolegija)
nutaria:
1. Atmesti ieškinį kaip nepriimtiną.
2. Priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Priimta 2005 m. birželio 9 d. Liuksemburge.