62010CC0139_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įvadas
1. Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo(2) . Šiuo prašymu klausiama, ar gali valstybės, kurioje prašoma sprendimą vykdyti, teismai, vykstant egzekvatūros apskundimo procedūrai, nagrinėti skolininko gynybos argumentą, kad skolininkas įvykdė prievoles, nustatytas kitos valstybės teismo sprendime, po jo paskelbimo.
II – Teisinis pagrindas
2. Reglamento 44/2001 III skyriuje reglamentuojamas teismo sprendimų pripažinimas ir vykdymas.
3. 38 straipsnio 1 dalis susijusi su teismo sprendimų vykdymu:
„1. Valstybėje narėje priimtas ir joje turintis būti vykdomas teismo sprendimas vykdomas kitoje valstybėje narėje, kai suinteresuotos šalies prašymu jis buvo paskelbtas vykdytinu toje kitoje valstybėje narėje.“
4. Pagal 41 straipsnį sprendimas paskelbiamas vykdytinu iš karto, kai užbaigiami 53 straipsnyje nurodyti formalumai, jo neperžiūrint 34 ir 35 straipsniuose nurodyta tvarka. Šalis, kurios atžvilgiu sprendimas yra vykdytinas, šioje proceso stadijoje neturi teisės pateikti paaiškinimų. Pagal 43 straipsnį bet kuri šalis gali apskųsti nutartį, susijusią su prašymu dėl teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu.
5. 45 straipsnis yra susijęs su apskundimo procedūra ir suformuluotas taip:
„1. Teismas, kuriam pateikiamas 43 arba 44 straipsnyje nurodytas skundas, vykdymo reikalavimą atmeta arba patenkina [gali atsisakyti pripažinti sprendimą vykdytinu arba panaikinti tokį pripažinimą] tik esant vienai iš priežasčių, nustatytų 34 ir 35 straipsniuose. Teismas nutartį priima iš karto.
2. Užsienio teismo priimtas sprendimas iš esmės negali būti peržiūrimas jokiomis aplinkybėmis.“
6. 34 straipsnyje nustatyta:
„Teismo sprendimas nėra pripažįstamas:
1) jei toks pripažinimas yra aiškiai prieštaraujantis valstybės narės, kurioje siekiama jį pripažinti, viešajai tvarkai;
2) jei jis buvo priimtas atsakovui nedalyvaujant procese, ir jei atsakovas neturėjo galimybės laiku ir tinkamu būdu gauti bylos iškėlimo arba lygiaverčio dokumento, kad galėtų susitarti dėl savo gynybos, išskyrus jei atsakovas nepradėjo proceso siekdamas apskųsti tokį sprendimą, kai tai jam buvo įmanoma padaryti;
3) jei jis yra nesuderinamas su sprendimu, priimtu dėl ginčo tarp tų pačių šalių prašomoje sprendimo pripažinimo valstybėje narėje;
4) jei jis yra nesuderinamas su anksčiau priimtu kitoje valstybėje narėje teismo sprendimu dėl ieškinio tuo pačiu pagrindu tarp tų pačių šalių, jei ankstesnis sprendimas atitinka sprendimų pripažinimo sąlygas prašomoje pripažinti valstybėje narėje.“
7. 35 straipsnyje nustatyta:
„1. Be to, sprendimas nėra pripažįstamas, jei jis prieštarauja II skyriaus 3, 4 ar 6 skirsniams, arba 72 straipsnyje numatytu atveju.
2. Nagrinėdamas pirmiau minėtoje dalyje numatytus jurisdikcijos pagrindus, prašomas teismas ar kompetentinga institucija yra įpareigotas kilmės valstybės narės teismo faktų aiškinimu.
3. Priklausomai nuo 1 dalies, kilmės valstybės narės teismo jurisdikcija gali nebūti peržiūrima. 34 straipsnio 1 punkte minimas viešosios tvarkos kriterijus negali būti taikomas taisyklėms dėl jurisdikcijos.“
III – Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
8. 2006 m. gruodžio 5 d. sprendimu Hof van Beroep te Brussel iš Prism Investments B.V.
(toliau – Prism ) priteisė sumokėti Ariolco Holland B.V.
(toliau – Arilco ) 1 048 232,30 euro sumą.
9. 2007 m. rugpjūčio mėn. buvo pradėta Arilco bankroto procedūra, o J. A. van der Meer paskirtas bankroto administratoriumi. 2007 m. rugsėjo 3 d. bankroto administratorius pagal Reglamento Nr. 44/2001 38 straipsnį paprašė Rechtbank’s Hertogenbosch priimti sprendimą, leidžiantį Nyderlanduose vykdyti sprendimą dėl mokėjimo. Prašymas buvo patenkintas.
10. Remdamasi Reglamento Nr. 44/2001 43 straipsniu Prism
šią nutartį apskundė ir paprašė panaikinti egzekvatūrą. Grįsdama skundą ji pažymėjo, kad iš teismo sprendimo, kurio atžvilgiu išduota egzekvatūra, kylančias prievoles ji įvykdė įskaitymo būdu.
11. 2008 m. liepos 22 d. nutartimi Rechtbank Prism
skundą atmetė remdamasis tuo, kad pagal reglamento 45 straipsnį egzekvatūra gali būti panaikinta tik remiantis viena iš šio reglamento 34 ir 35 straipsniuose nurodytų priežasčių. Prievolių įvykdymas nepatenka tarp šiame straipsnyje nurodytų priežasčių, todėl į jį gali būti atsižvelgiama ne vykstant egzekvatūros apskundimo procedūrai, o tik vėlesnėje stadijoje, paties vykdymo metu.
12. Dėl šio Rechtbank
sprendimo Prism
padavė kasacinį skundą Hoge Raad, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Šis teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar Reglamento Nr. 44/2001 45 straipsniu draudžiama teismui, kuris nagrinėja šio reglamento 43 ar 44 straipsniuose nurodytą skundą, atsisakyti pripažinti sprendimą vykdytinu arba panaikinti tokį pripažinimą dėl kito nei šio reglamento 34 ir 35 straipsnyje nurodyto pagrindo, kuriuo remiamasi vykdytinu pripažinto sprendimo vykdymo atžvilgiu ir kuris atsirado po šio sprendimo priėmimo, pavyzdžiui, pagrindo, jog sprendimas yra įvykdytas?“
13. Per procesą Teisingumo Teisme rašytines pastabas pateikė Arilco bankroto administratorius, Belgija, Vokietija, Nyderlandai, Švedija, Čekija ir Jungtinė Karalystė bei Europos Komisija. 2011 m. sausio 10 d. įvykusiame teismo posėdyje dalyvavo Nyderlandai, Čekija, Vokietija ir Komisija.
IV – Vertinimas
14. Prašyme priimti prejudicinį sprendimą keliamas klausimas, ar Reglamento Nr. 44/2001 45 straipsnis leidžia atsižvelgti į skolininko materialinius gynybos pagrindus sprendimo paskelbimo vykdytinu procese. Apibrėžimas „materialiniai gynybos pagrindai“ reiškia pagrindus, atsiradusius po sprendimo priėmimo ir galinčius sprendime nustatytus reikalavimus padaryti negaliojančius. Tai, pavyzdžiui, gali būti gynybos pagrindas dėl mokėjimo arba dėl įskaitymo. Pavyzdžiui, skolininkas pagrindinėje byloje tvirtina teismo sprendime nustatytą sumą laikui bėgant sumokėjęs įskaitymo būdu. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dabar kelia klausimą, ar vykstant egzekvatūros apskundimo procedūrai galima atsižvelgti į šį gynybos pagrindą dėl įskaitymo.
15. Tačiau prieš pradedant nagrinėti reglamento 45 straipsnį iš pradžių reikia išnagrinėti Jungtinės Karalystės argumentą, susijusį su nagrinėjamo sprendimo vykdytinumu .
A – Sprendimo vykdytinumas pagal Reglamento Nr. 44/2001 38 straipsnį
16. Jungtinė Karalystė laikosi nuomonės, kad, įvykdžius vykdytiname sprendime nustatytą reikalavimą, sprendimas netenka vykdytino sprendimo statuso pačioje kilmės valstybėje, ir dėlto teismo sprendimo negalima pripažinti vykdytinu.
17. Jungtinei Karalystei iš tikrųjų reikėtų pritarti, jog teismo sprendimo vykdytinumas kilmės valstybėje yra privaloma sąlyga, kad šis sprendimas būtų vykdomas valstybėje narėje, kurioje prašoma jį vykdyti(3) . Tai matyti ir iš reglamento 38 straipsnio, pagal kurį vienoje valstybėje narėje priimti „ir joje turintys būti vykdomi “(4) sprendimai gali būti vykdomi kitoje valstybėje narėje. Taip pat teisinga, kad negalima vykdomam sprendimui suteikti teisinį poveikį, kurio jis neturi kilmės valstybėje narėje(5) .
18. Vien sprendime patvirtinto reikalavimo įvykdymas nereiškia, kad sprendimas praranda vykdytino sprendimo statusą ar kad vykdant sprendimą užsienyje jis įgyja teisinį poveikį, kurio neturi kilmės valstybėje.
19. Reglamento Nr. 44/2001 38 straipsnyje minima sąvoka „vykdytinas“ apima tik užsienio teismų sprendimų vykdytinumą formaliu
požiūriu(6) . Pavyzdžiui, sprendimas nėra formaliai vykdytinas, jei dėl jo pateiktas arba dar gali būti pateiktas apeliacinis skundas ir sprendimas nėra laikinai vykdytinas(7) .
20. Todėl Teisingumo Teismas Sprendime Apostolides nusprendė, kad faktinės sprendimo įvykdymo kilmės valstybėje galimybės nėra svarbios nagrinėjant „vykdytinumo“ klausimą. Tokiomis aplinkybėmis galimi ieškovų sunkumai pasiekti, kad sprendimai būtų įvykdyti šiaurinėje Kipro dalyje, nepadaro jų nevykdytinų, taigi ir netrukdo valstybės narės, kur prašoma juos pripažinti, teismams paskelbti tų sprendimų vykdytinais(8) .
21. Taip pat vykdytinumo buvimui pagal reglamento 38 straipsnį turi būti nereikšminga ir tai, ar reikalavimo įvykdymas kilmės valstybėje gali neleisti faktiškai vykdyti sprendimą toje valstybėje. Sprendimo vykdytinumas neišnyksta automatiškai įvykdžius teismo sprendime nurodytą reikalavimą.
22. Kitaip nei tvirtina Jungtinės Karalystės vyriausybė, šioje byloje kaip tik ir atsirado ginčų sukėlęs prievolių įvykdymas įskaitymo būdu. Bankroto administratoriaus pareiškimas rodo, kad jis atkakliai neigia, jog prievolė įvykdyta įskaitymo būdu. Be to, tariamo įskaitymo teisinis vertinimas atrodo labai sudėtingas. Todėl įskaitymu atlikto įvykdymo klausimas turėtų būti sprendžiamas kilmės valstybėje visų pirma teismo keliu. Todėl net kilmės valstybėje įskaitymas automatiškai nepanaikina vykdytino sprendimo teisinio poveikio.
23. Todėl formalus sprendimo vykdytinumas pagal reglamento 38 straipsnį toliau išlieka, nepaisant skolininko tariamai įvykdyto reikalavimo(9) . Už Jungtinės Karalystės reiškiamų argumentų slypi susirūpinimas, kad skolininkas gali būti priverstas sumokėti skolą antrą kartą. Todėl iš pat pradžių reikėtų aiškiai pasakyti, kad jei gynybos pagrindui, jog yra įvykdyta prievolė, egzekvatūros procedūroje
nėra pritariama, tai nereiškia, kad skolininkas paliekamas be apsaugos ir iš jo kelis kartus gali būti pareikalauta sumokėti skolą.
24. Šioje byloje klausimas keliamas ne dėl to, ar dėl gynybos pagrindo, kad yra įvykdyta prievolė, apskritai negalima vykdyti sprendimo, o dėl to, ar taip gali būti valstybėje, kur prašoma sprendimą vykdyti, pačioje apeliaciniame teisme vykstančios egzekvatūros procedūros stadijoje.
B – Apeliacinės procedūros nagrinėjimo apimtis, Reglamento Nr. 44/2001 45 straipsnis
25. Reglamento Nr. 44/2001 45 straipsnyje nurodoma, kad teismas, kuriam pateikiamas 43 arba 44 straipsnyje nurodytas skundas, gali atsisakyti pripažinti sprendimą vykdytinu arba panaikinti tokį pripažinimą tik esant vienai iš priežasčių, nustatytų 34 ir 35 straipsniuose.
26. Kaip nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nė vienas iš pagrindų, nurodomų Reglamento Nr. 44/2001 34 arba 35 straipsniuose, nėra reikšmingas pagrindinėje byloje. Skolininkas tik tvirtino, kad vykdytiname sprendime nurodytas reikalavimas buvo įvykdytas įskaitymo būdu.
27. Todėl reikia išnagrinėti, ar į šį gynybos pagrindą gali atsižvelgti apeliacinis teismas.
1. Pažodinis aiškinimas
28. 45 straipsnio 1 dalies 1 sakinio formuluotė aiškiai neleidžia kitų gynybos pagrindų laikyti reglamento 34 ir 35 straipsnių taikymo kliūtimis, nes jis yra suformuluotas taip, kad teismas gali atsisakyti pripažinti sprendimą vykdytinu arba panaikinti tokį pripažinimą „tik“ esant vienam iš pagrindų, nustatytų 34 ir 35 straipsniuose(10) . Gynybos pagrindas, kad įvykdyta prievolė, nėra nurodytas.
29. 45 straipsnio išsamus pobūdis pabrėžiamas šios išvados 18 konstatuojamoje dalyje. Pagal reglamentą skolininkas gali paduoti apeliacinį skundą, jeigu mano, kad „yra bent vienas
sprendimo nepripažinimo vykdytinu pagrindas“(11) . Kadangi reglamente nebuvo pasirinkta formuluotė „vienas sprendimo nepripažinimo vykdytinu pagrindas“, matyti, kad yra laikoma, jog atsisakymo pagrindai reglamente yra išsamiai nustatyti ir kad turi būti būtent vienas iš
numatytų pagrindų.
2. Ankstesnis reglamentavimas Briuselio konvencijoje
30. Valstybės narės, šioje byloje esančios už galėjimą atsižvelgti į gynybos pagrindą, kad prievolė yra įvykdyta, nurodo abu Briuselio Konvencijos aiškinamuosius pranešimus, t. y. ankstesnį reglamentavimą iki Reglamento Nr. 44/2001 įsigaliojimo. Tačiau šiuose abiejuose aiškinamuosiuose pranešimuose, nenurodant konkrečių motyvų, buvo atkreipiamas dėmesys į tai, kad Briuselio konvencijos 36 straipsnyje numatytoje apeliacinėje egzekvatūros procedūroje galima remtis tuo, jog reikalavimas jau yra įvykdytas(12) .
31. Tačiau rėmimasis šiuo teisiniu požiūriu dėl iki reglamento priėmimo galiojusio reglamentavimo galiausiai neįtikina, nes aiškinamaisiais Briuselio konvencijos pranešimais galima remtis aiškinant Reglamentą Nr. 44/2001 tik tada, kai reglamento ir šios konvencijos tekstas ir norminis turinys sutampa.
32. Taip nėra 45 straipsnio 1 dalies 1 sakinio atveju. Briuselio konvencijoje egzekvatūros apskundimo procedūra buvo reglamentuota 36 straipsnyje. Šiame konvencijos straipsnyje, reglamentuojančiame vertinimo apimtį apskundimo procedūroje ir atitinkančiame reglamento 45 straipsnį, nėra vartojamas žodis „tik“. Kitaip nei numatyta reglamente, pagal Briuselio konvenciją jau pirmojoje egzekvatūros stadijoje buvo teisiškai nagrinėjami pagrindai dėl egzekvatūros atmetimo. Tai buvo vienintelis nagrinėjimo apimties apribojimas, kurį būtų galima palyginti su galiojančiame 45 straipsnyje numatytu apribojimu(13) . Apie nagrinėjimo dalyką ir apimtį apskundimo procedūroje Briuselio konvencijoje neužsimenama.
33. Net ir nepaisant atitinkamų nuostatų formuluotės, reglamento nuostatos dėl egzekvatūros procedūros labai skiriasi nuo atitinkamų Briuselio konvencijos nuostatų. Svarbiausias Reglamentu Nr. 44/2001 nustatytų naujų normų tikslas buvo egzekvatūros procedūros paspartinimas ir formalizavimas(14) .
34. Egzekvatūros procedūra ir nepripažinimo pagrindai buvo iš esmės pakeisti(15) . Iš esmės pakeista tai, kad pirmojoje egzekvatūros procedūros stadijoje teismas nesiima nagrinėti atsisakymo pripažinti sprendimą pagrindų. Pagal reglamentą nagrinėti atsisakymo pagrindus galima tik per apeliacinę procedūrą. Šiais reglamente nustatytais pakeitimais egzekvatūros procedūra buvo labai racionalizuota ir pagreitinta.
35. Taip pat vertėtų pažymėti, kad abiejų Briuselio konvencijos aiškinamųjų pranešimų autorius, komentuodamas Reglamentą Nr. 44/2001, nukrypo nuo Briuselio konvencijoje išdėstytos pozicijos ir pritarė nuomonei, kad materialiniai gynybos pagrindai vykstant procesui pagal 43 ir paskesnius straipsnius yra neleidžiami, o teisinė skolininko apsauga gali būti užtikrinama vykstant sprendimo vykdymo procesui(16) .
36. Jau vien dėl prieš tai išdėstytų skirtumų tarp Konvencijos ir reglamento negalima iš Teisingumo Teismo sprendimo byloje Coursier (17), kuriuo ypač rėmėsi Jungtinės Karalystės vyriausybė, daryti išvadų, kurias būtų galima pritaikyti šiai bylai.
37. Toje byloje iš esmės buvo nagrinėjama galimybė atsižvelgti į paskelbtą bankroto sprendimą egzekvatūros procedūroje dėl mokėjimo kitoje valstybėje narėje. Konkrečiai buvo kalbama apie Prancūzijoje priimto sprendimo dėl mokėjimo vykdymą Liuksemburge. Po to, kai buvo paskelbtas sprendimas Prancūzijoje, kitas Prancūzijos teismas paskelbė sprendimą, kuriuo, skolininkui neturint turto, užbaigta jo bankroto byla. Pagal Prancūzijos teisę tai reiškė, kad sprendimas dėl mokėjimo Prancūzijoje nebegali būti vykdomas.
38. Todėl buvo keliamas klausimas, ar Liuksemburge per egzekvatūros procedūrą turi būti atsižvelgiama į aplinkybę, kad dėl vieno Prancūzijos teismo paskelbto bankroto sprendimo kito teismo sprendimas negali būti vykdomas Prancūzijoje. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas konstatavo, kad byloje nagrinėjamas galėjimas atsižvelgti į teismo sprendimo poveikį kitos valstybės teismo priimtam bankroto sprendimui, t. y. poveikį, nepatenkantį į Briuselio konvencijos taikymo sritį. Todėl valstybės narės, kur prašoma sprendimą vykdyti, teismai per apeliacinės procedūros procedūrą pagal Briuselio konvencijos 36 straipsnį, remdamiesi savo teise, įskaitant ir privatinę tarptautinę teisę, turi nustatyti, kokį teisinį poveikį sprendimas turi valstybėje, kur prašoma jį vykdyti(18) .
39. Šio teiginio negalima aklai perkelti į šios bylos kontekstą. Tiesa, Teisingumo Teismas, Sprendimo Coursier
pirminėse pastabose kalbėdamas apie negalėjimo vykdyti užsienio valstybės teismo sprendimą pagrindus, taip pat paminėjo skolos sumokėjimą(19) . Tačiau ši konkreti byla, kaip minėta ir kaip teisingai pabrėžia Švedijos vyriausybė, patenka į specialią bankroto teisės sritį. Todėl negalima daryti išvados, kad Teisingumo Teismas, šiaip sau paminėdamas skolos sumokėjimą, priėmė galutinį sprendimą dėl pagrindo, suijusio su prievolės įvykdymu. Todėl šios Teisingumo Teismo praktikos negalima taikyti nagrinėjamai bylai ne tik dėl nurodytų skirtumų tarp Briuselio konvencijos ir Reglamento Nr. 44/2001.
3. Teleologinis aiškinimas
40. Aiškinant 45 straipsnį, be jo formuluotės, yra svarbi egzekvatūros procedūros pagal Reglamentą Nr. 44/2001 prasmė ir tikslas.
41. Reglamento nuostatomis siekiama įgyvendinti laisvą valstybių narių civilinėse ir komercinėse bylose priimtų sprendimų judėjimą, padarant paprastesnius formalumus, susijusius su greitu ir nesudėtingu sprendimų pripažinimu ir vykdymu(20) . Tai labiausiai atsispindi reglamento antroje, šeštoje, šešioliktoje ir septynioliktoje konstatuojamosiose dalyse. Tarpusavio pasitikėjimas vykdant teisingumą Sąjungoje pateisina tai, kad valstybėje narėje priimti teismo sprendimai yra pripažįstami automatiškai, nepradedant jokio proceso(21) .
42. Dėl šio tarpusavio pasitikėjimo, kaip teigiama reglamento 17 konstatuojamoje dalyje, pateisinama yra tai, kad procedūra, kuria sprendimas paskelbiamas vykdytinu, yra greita ir efektyvi: todėl teismo sprendimas turėtų būti paskelbtas automatiškai vykdytinu pirmajame procedūros etape, formaliai patikrinus pateiktus dokumentus, nepaliekant teismui jokios galimybės savo iniciatyva nagrinėti bet kokį sprendimo nevykdymo pagrindą pagal šį reglamentą. Nevykdymo pagrindai gali būti nagrinėjami tik apeliacinėje procedūroje.
43. Skubumo reikalavimas taip pat matyti 45 straipsnio 1 dalies 2 sakinyje. Pagal šią nuostatą apeliacinis teismas nedelsdamas paskelbia savo sprendimą.
44. Viena vertus, remiantis aptartais aspektais, atsisakymas pripažinti sprendimą vykdytinu arba panaikinti tokį pripažinimą yra išimtis pagal 45 straipsnį, kuri pagal Teisingumo Teismo praktiką turi būti aiškinama siaurai(22) .
45. Kita vertus, „greito ir nesudėtingo teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo“(23) tikslas reikalauja atsižvelgti į du principus: pirma, į greitą ir nesudėtingą egzekvatūros procedūros eigą ir, antra, į vienodą egzekvatūros procedūrą visoje Sąjungoje.
46. Su šiais principais egzekvatūros procedūroje nesiderina atsižvelgimas gynybos pagrindą, jog prievolė yra įvykdyta.
47. Atsižvelgus į materialinius gynybos pagrindus, egzekvatūros procedūra išsiplėstų, taptų sudėtinga ir būtų vilkinama. Kaip akivaizdų pavyzdį galima pateikti nagrinėjamą bylą. Gynybos pagrindai, kuriuos skolininkas reiškia egzekvatūros atžvilgiu, yra susiję su tariamu sprendime nustatytų reikalavimų įvykdymu įskaitymo būdu. Kaip matyti iš bankroto administratoriaus rašytinių pastabų, įskaitymas yra iš esmės ginčijamas. Taigi klausimas dėl įskaitymo sąlygų įvykdymo nebus sprendžiamas nei paprastai, nei greitai. Gali prireikti išsamiai ištirti faktines aplinkybes dėl reikalavimo, kurio atžvilgiu atliktas įskaitymas. Be to, Nyderlandų teismui galbūt netgi prireiks gauti nuomonę dėl įskaitymo sąlygų ir pasekmių pagal Belgijos teisę.
48. Be to, gynybos pagrindams, jog prievolė yra įvykdyta, vertinti reikalingas faktinių aplinkybių tyrimas neatitinka apeliacinės procedūros konteksto pagal reglamento 45 straipsnį. Tai matyti ir iš to, kad pagal reglamentą kompetentingi teismai paprastai yra aukštesnieji teismai(24), Vokietijoje, pavyzdžiui, aukštesnieji žemės teismai. Jeigu būtų leidžiami materialiniai gynybos pagrindai egzekvatūros procedūroje, sprendimą dėl jų priimtų aukštesnieji teismai pirmąja instancija. Tai ne tik prieštarautų sistemos logikai, bet ir šalims būtų užkirstas kelias į faktines aplinkybes nagrinėjančios instancijos teismą.
49. Šių egzekvatūros procedūros efektyvumu besiremiančių argumentų negali paneigti ir nuoroda į proceso ekonomijos principą, kurį akcentavo Vokietijos vyriausybė.
50. Šie gynybos pagrindai dėl proceso ekonomijos susiję su tuo, kad šalims nereikėtų dalyvauti dviejose teisminėse procedūrose, jeigu joms būtų suteikiama galimybė pareikšti materialinius gynybos pagrindus per egzekvatūros procedūrą, o ne tik tolesniame paties vykdymo etape.
51. Iš pirmo žvilgsnio šis argumentas atrodo įtikinamas. Tačiau nuodugniau nagrinėjant pasirodo, kad tai iš pat pradžių taikytina tik tokiam atvejui, kai skolininkas per apeliacinę procedūrą apskundžia ir vieną iš atsisakymo pagrindų, nurodytų reglamento 34 ir 35 straipsniuose, ir reiškia materialinius gynybos pagrindus. Tačiau paneigus galėjimą atsižvelgti į materialinius gynybos pagrindus egzekvatūros procedūroje, pirmiausia reikės atlikti apeliacinę procedūrą egzekvatūros atžvilgiu ir toliau dar vieną procedūrą vykdymo etape. Labai retai bus taip, kad skolininkas vienu metu nurodytų vieną iš reglamento 34 ir 35 straipsniuose nurodytų pagrindų ir dar papildomai pareikštų gynybos pagrindus dėl sprendimo įvykdymo.
52. Jeigu skolininkas reiškia gynybos pagrindus tik dėl sprendimo įvykdymo, pavyzdžiui, nagrinėjamoje byloje, kurioje skolininkas papildomai nesiremia vienu iš reglamento 34 ir 35 straipsniuose nurodytų pagrindų ir tas pagrindas laikomas nepriimtinu per egzekvatūros procedūrą, vyksta tik vienas teismo procesas. Jeigu į šiuos gynybos pagrindus neatsižvelgiama per egzekvatūros procedūrą, skolininkas neturi paduoti skundo, tačiau savo gynybos pagrindus turi pareikšti tik sprendimo vykdymo stadijoje. Tada nevyksta du teismo procesai.
53. Jei iš pažodinės formuluotės išplaukiantys egzekvatūros atmetimo pagrindai laikomi išsamiais, tai užtikrina vienodą procedūros formą visoje Sąjungoje. Tada negali būti taip, kad vienoje valstybėje narėje atsižvelgiama, o kitoje valstybėje narėje neatsižvelgiama į materialinius gynybos pagrindus. Toks neatitikimas prieštarauja vienodai egzekvatūros procedūros formai visoje Sąjungoje. Procedūros vienodumas yra reikšmingas kitoje valstybėje vykdomų sprendimų paprastumo ir numatomumo aspektas.
54. Kaip įtikinamai teigė Komisija, reglamento nuostatomis supaprastinus ir racionalizavus egzekvatūros procedūrą, buvo siekiama užsienio valstybės teismų priimtus vykdytinus sprendimus kuo greičiau prilyginti nacionalinių teismų sprendimams(25) . Atlikus greitą ir formalią egzekvatūros procedūrą, užsienio ir nacionalinių teismų sprendimai turi būti vienodai vertinami. Taip pat Belgijos vyriausybė teisingai pabrėžė, kad pagal reglamentą užsienio ir nacionalinių teismų sprendimai turi kiek įmanoma būti sulyginti. Dėl to neturėtų būti diskriminuojamos visiškai nacionalinės bylos. Kai bylos aplinkybių pobūdis yra tik nacionalinis, skolininkas, pateikiantis pagrindą dėl įvykdymo, turi taip pat būti nukreipiamas į vykdymo procedūrą.
55. Tokiomis aplinkybėmis reikia paminėti Vokietijos vyriausybės atsakymą į klausimą Teismo posėdyje. Pagal Vokietijos teisę sprendimas nėra automatiškai vykdytinas, tačiau tam turi būti išduodama išankstinė vadinamoji „išlyga“, kuria konstatuojama, jog sprendimas yra vykdytinas. Jei ši išlyga būtų laikoma egzekvatūros atitikmeniu vykdant sprendimą kitose valstybėse, kiltų klausimas, ar abi šios situacijos gali būti vertinamos vienodai. Vokietijos vyriausybė išaiškino, kad tada nacionalinė ir kitų valstybių situacijos pagal Vokietijos teisę būtų vertinamos skirtingai. Vokietijoje į pagrindus dėl įvykdymo nėra atsižvelgiama per išlygos išdavimo procedūrą, tačiau jie gali būti pateikiami tik priverstinai vykdant teismo sprendimą. Vis dėlto vykdant kitos valstybės teismo sprendimą Vokietijos teisės aktai leidžia atsižvelgti į pagrindus dėl įvykdymo per egzekvatūros procedūrą.
56. Argumentas dėl proceso ekonomijos, kaip jau buvo išdėstyta, negali pateisinti šio skirtingo vertinimo. Todėl vienodo požiūrio principas reikalauja, kad per egzekvatūros procedūrą būtų atsižvelgiama tik į reglamente aiškiai numatytus atsisakymo pagrindus, o kiti gynybos pagrindai, kaip yra ir vykdant nacionalinių teismų sprendimus, būtų nagrinėjami priverstinio teismo sprendimo vykdymo metu.
4. Specialus atvejis dėl neginčijamų skolininko gynybos pagrindų – teismai, turintys jurisdikciją nagrinėti materialinius gynybos pagrindus
57. Pagrindinėje byloje šalių ginčo objektas yra vykdytino reikalavimo įvykdymas įskaitymo būdu. Galima padaryti iš esmės draudimo atsižvelgti per egzekvatūros procedūrą į materialinius gynybos pagrindus išimtį tais atvejais, kai šalys sutaria dėl to, kad reikalavimas yra įvykdytas, arba dėl to, kad tai konstatuota įsigaliojusiame sprendime, nes gynybos pagrindai dėl įvykdymo, dėl kurių sutariama, nevilkina proceso eigos(26) . Kadangi nagrinėjamoje byloje šis aspektas nebuvo nagrinėjamas, neturi būti priimamas galutinis sprendimas šiuo klausimu.
58. Lygiai taip pat nagrinėjamoje byloje nėra keliamas klausimas, kurioje valstybėje narėje skolininkas turi pareikšti gynybos pagrindus dėl įvykdymo. Šioje byloje tik buvo keliamas klausimas, ar skolininkas gali juos pareikšti per egzekvatūros procedūrą. Visos nagrinėjamos bylos šalys darė prielaidą, kad gynybos pagrindai dėl įvykdymo turi būti reiškiami per pačią sprendimo vykdymo procedūrą valstybėje, kurioje prašoma sprendimą vykdyti . Tačiau literatūroje taip pat galima rasti nuomonių, kad tokie gynybos pagrindai gali būti reiškiami tik kilmės valstybės
teismuose(27) . Atsakymas į šį klausimą galėtų išplaukti iš Reglamento Nr. 44/2001 22 straipsnio 5 dalies, kur nustatoma valstybės, kurioje prašoma sprendimą vykdyti, teismų išimtinė jurisdikcija „teismo procesuose, susijusiuose su teismo sprendimų vykdymu“.
59. Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šiuo aspektu nepateikė jokių klausimų, todėl šioje byloje šis aspektas nebuvo nagrinėjimas, nereikia priimti galutinio sprendimo šiuo klausimu. Mano manymu, jeigu Teisingumo Teismas vis dėlto norėtų šiuo klausimu priimti sprendimą, žodinę bylos nagrinėjimo procedūrą reikėtų pradėti iš naujo, kad šalims būtų suteikta galimybė pareikšti savo nuomonę.
60. Apibendrinant reikėtų pakartoti, kad per apeliacinę procedūrą pagal Reglamento Nr. 44/2001 43 ir paskesnius straipsnius atsižvelgiant į materialinius gynybos pagrindus, atsiradusius po vykdytino sprendimo paskelbimo ir susijusius su pačiu sprendime nurodytu reikalavimu, teismo procesas taptų labai ilgas ir išplėstas, o tai nėra suderinama su reglamente numatyta egzekvatūros procedūros koncepcija. Reglamento Nr. 44/2001 45 straipsnio 1 dalies 1 sakiniu neleidžiama atsižvelgti į tokius materialinius gynybos pagrindus.
V – Išvada
61. Atsižvelgdama į išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui į prašymą priimti prejudicinį sprendimą atsakyti taip:
2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo 45 straipsniu draudžiama teismui, kuris nagrinėja šio reglamento 43 ar 44 straipsniuose nurodytą skundą, nagrinėti šalių ginčijamą skolininko gynybos pagrindą, kad jis įvykdė vykdytiname sprendime nustatytą reikalavimą.
(1) .
(2)  –	OL L 12, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 42.
(3)  –	2009 m. balandžio 28 d. Sprendimas Apostolides (C‑420/07, Rink. p. I‑3571, 66 punktas).
(4)  –	Kursyvu išskirta mano.
(5)  –	3 išnašoje minėto Sprendimo Apostolides
66 punktas.
(6)  –	Šiuo klausimu dėl Briuselio konvencijos 31 straipsnio žr. 1999 m. balandžio 29 d. Sprendimą Coursier (C‑267/97, Rink. p. I‑2543, 29 punktas).
(7)  –	Žr. mano išvadą byloje Apostolides (C‑420/07, Rink. p. I‑3571, 97 punktas).
(8)  –	3 išnašoje minėto Sprendimo Apostolides
70 punktas.
(9)  –	Šiuo klausimu dėl Briuselio konvencijos žr. 6 išnašoje minėto Sprendimo Coursier
24 punktą.
(10)  –	Žr., be kita ko, taip pat versiją anglų kalba: „only on one of the grounds“; prancūzų kalba: „que pour l’un des motifs“; italų kalba: „solo per uno dei motivi“; olandų kalba: „slechts op een van de < … > genoemde gronden“.
(11)  –	Kursyvu išskirta mano.
(12)  –	Jenard pranešimas dėl Briuselio konvencijos (OL C 59, 1979, p. 1) ir Schlosser pranešimas dėl Konvencijos dėl Danijos Karalystės, Airijos ir Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės prisijungimo prie Briuselio konvencijos (OL C 59, 1979, p. 71, 134 punktas).
(13)  –	Briuselio konvencijos 34 straipsnio 2 dalis.
(14)  –	Žr. reglamento antrą, šeštą, šešioliktą ir septynioliktą konstatuojamąsias dalis ir su šiuo aspektu susijusią analizę atsižvelgiant į teleologinį aiškinimą.
(15)  	Šiuo klausimu žr. Ch. Kohler, Systemwechsel im Europäischen Anerkennungsrecht, Baur, Mansel (leid.), Systemwechsel im europäischen Kollisionsrecht, Miunchenas 2002, p. 147, 150.
(16)  –	P. F. Schlosser, EU-Zivilprozessrecht, 3-iasis leidimas, Miunchenas 2009, 43 straipsnis, 14 punktas.
(17)  –	Šiuo klausimu taip pat žr. 1988 m. vasario 4 d. Sprendimą Hoffmann
(145/86, Rink. p. 1988, 645).
(18)  –	6 išnašoje minėto Sprendimo Coursier
33 punktas.
(19)  –	6 išnašoje minėto Sprendimo Coursier
24 punktas.
(20)  –	Žr. 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimą ASML
(C‑ 283/05, Rink. p. I-12041, 23 punktas).
(21)  –	Žr. reglamento 16 konstatuojamąją dalį.
(22)  –	Dėl atsisakymo pripažinti, kai yra pažeidžiama viešoji tvarka, žr. 2000 m. kovo 28 d. Sprendimą Krombach
(C‑7/98, Rink. p. I-1935), 2009 m. balandžio 2 d. Sprendimą Gambazzi
(C‑394/07, Rink. p. I-2563) ir 3 išnašoje minėtą Sprendimą Apostolides .
(23)  	Žr. šios išvados 41 konstatuojamąją dalį.
(24)  	Žr. Reglamento Nr. 44/2001 III priedą.
(25)  –	Dėl reformos, kuria siekiama panaikinant egzekvatūros procedūrą, žr. Komisijos ataskaitą Europos Parlamentui, Europos Tarybai ir Europos Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui dėl Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (COM(2009) 174 galutinis) taikymo p. 4: „Atsižvelgiant į politinius įgaliojimus, išdėstytus Europos Tarybos Tamperės programoje (1999) ir Briuselio programoje (2004), peržiūrint reglamentą pagrindinis tikslas turi būti egzekvatūros procedūros panaikinimas visose reglamento reglamentuojamose srityse“.
(26)  –	Šiuo klausimu žr. 2007 m. kovo 14 d. Bundesgerichtshof
(Vokietija) sprendimą Europäische Zeitschrift für Wirtschaftsrecht, 2007, p 445.
(27)  	Šiuo klausimu žr. B. Hess, Die Zulässigkeit materiellrechtlicher Einwendungen im Vollstreckbarerklärungsverfahren nach Art. 43 ff. EuGVO : Praxis des Internationalen Privat- und Verfahtrensrechts, 2008, p. 25, 28.