62023TJ0534
BENDROJO TEISMO (devintoji išplėstinė kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. lapkričio 12 d. (
*1
)
„Aplinka – Reglamentas (ES) 2022/2577, kuriuo nustatoma atsinaujinančiųjų išteklių energetikos sprendinių diegimo spartinimo sistema – Prašymas peržiūrėti vidaus tvarka – Reglamento (EB) Nr. 1367/2006 10 straipsnio 1 dalis – Prašymo atmetimas – Aktas, priimtas remiantis SESV 122 straipsnio 1 dalimi – Aktas, dėl kurio negalima pateikti prašymo peržiūrėti vidaus tvarka – Reglamento Nr. 1367/2006 2 straipsnio 1 dalies g punktas – „Administracinio akto“ sąvoka – Orhuso konvencijos 9 straipsnio 3 dalis – Orhuso konvencijos 2 straipsnio 2 dalis – „Vykdant teisėkūros funkcijas“ priimtas aktas“
Byloje T‑534/23
Föreningen Svenskt Landskapsskydd, įsteigta Koler (Švedija), ir kitos priede (
1
) išvardytos ieškovės, atstovaujamos avocat M. Le Berre,
ieškovės,
prieš
Europos Sąjungos Tarybą, atstovaujamą R. Boucquey, A. Maceroni ir L. Vétillard,
atsakovę,
palaikomą
Europos Komisijos, atstovaujamos C. Hermes, G. Gattinara, B. De Meester ir C. Valero,
įstojusios į bylą šalies,
BENDRASIS TEISMAS (devintoji išplėstinė kolegija),
kurį per pasitarimus sudarė kolegijos pirmininkas L. Truchot, teisėjai H. Kanninen, M. Sampol Pucurull (pranešėjas), T. Perišin ir H. Cassagnabère,
kancleris V. Di Bucci,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį, ypač į 2024 m. lapkričio 18 d. proceso organizavimo priemonę ir į 2024 m. gruodžio 9 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktą Komisijos atsakymą,
atsižvelgęs į tai, kad bylos šalys per tris savaites po to, kai buvo pranešta apie rašytinės proceso dalies pabaigą, nepateikė prašymo surengti teismo posėdį, ir pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 106 straipsnio 3 dalį nusprendęs nagrinėti bylą nerengdamas žodinės proceso dalies,
priima šį
Sprendimą
1
SESV 263 straipsniu grindžiamu ieškiniu ieškovės – Föreningen Svenskt Landskapsskydd ir kiti juridiniai asmenys, kurių pavadinimai nurodyti priede, prašo panaikinti 2023 m. birželio 13 d. Europos Sąjungos Tarybos sprendimą (toliau – ginčijamas sprendimas), kuriuo kaip nepriimtinas arba subsidiariai kaip nepagrįstas buvo atmestas prašymas vidaus tvarka peržiūrėti 2022 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentą (ES) 2022/2577, kuriuo nustatoma atsinaujinančiųjų išteklių energetikos sprendinių diegimo spartinimo sistema (OL L 335, 2022, p. 36), kurį jos pateikė 2023 m. vasario 22 d. remdamosi 2006 m. rugsėjo 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1367/2006 dėl Orhuso konvencijos dėl teisės gauti informaciją, visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus ir teisės kreiptis į teismus aplinkosaugos klausimais nuostatų taikymo Sąjungos institucijoms ir organams (OL L 264, 2006, p. 13), iš dalies pakeisto 2021 m. spalio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2021/1767 (OL L 356, 2021, p. 1) (toliau – Orhuso reglamentas), 10 straipsnio 1 dalimi.
Ginčo aplinkybės
2
Ieškovės yra pelno nesiekiančios asociacijos, veikiančios aplinkos apsaugos srityje.
3
Rusijos Federacijai pradėjus agresyvų karą prieš Ukrainą, 2022 m. įvyko staigus ir reikšmingas dujų srautų iš Rusijos sutrikimas, todėl tapo akivaizdu, kad būtina kuo greičiau atsikratyti priklausomybės nuo Rusijos tiekimo ir užtikrinti tiekimo saugumą Europos Sąjungoje.
4
Atsižvelgdama į tai, 2022 m. spalio 20–21 d. Europos Vadovų Taryba savo išvadose paragino Europos Sąjungos Tarybą ir Europos Komisiją skubiai pateikti konkrečius sprendimus, visų pirma pagreitinti ir supaprastinti leidimų išdavimo procedūras, siekiant paskatinti atsinaujinančiųjų išteklių energijos ir elektros tinklų diegimą, įskaitant skubias priemones pagal SESV 122 straipsnį. 2022 m. lapkričio 9 d. Komisija priėmė pasiūlymą dėl Tarybos reglamento, kuriuo nustatoma atsinaujinančiųjų išteklių energetikos sprendinių diegimo spartinimo sistema (COM(2022)591 final), numatanti laikinas, proporcingas ir išskirtines priemones, papildančias iniciatyvas, skirtas reaguoti į energetikos rinkų krizę, ir esamus Sąjungos teisės aktus šioje srityje. 2022 m. lapkričio 24 d. Taryba iš esmės pritarė teksto projektui. 2022 m. gruodžio 22 d. Taryba, remdamasi SESV 122 straipsnio 1 dalimi, priėmė Reglamentą 2022/2577.
5
Kaip matyti iš Reglamento 2022/2577 3, 4 ir 6 konstatuojamųjų dalių, siekdama trumpuoju laikotarpiu paspartinti atsinaujinančiųjų išteklių energijos diegimo tempą Sąjungoje Taryba nusprendė, kad būtina paspartinti tam tikras leidimų išdavimo procedūras, taikomas konkrečioms atsinaujinančiųjų išteklių energijos technologijoms, be kita ko, atleidžiant nuo tam tikrų Sąjungos aplinkos teisės aktuose nustatytų vertinimo įpareigojimų.
6
2023 m. vasario 22 d. ieškovės pagal Orhuso reglamento 10 straipsnio 1 dalį pateikė Tarybai prašymą vidaus tvarka peržiūrėti Reglamentą 2022/2577.
7
Ginčijamu sprendimu, apie kurį ieškovėms pranešta 2023 m. birželio 13 d., Taryba atmetė prašymą vidaus tvarka peržiūrėti Reglamentą 2022/2577 kaip nepriimtiną ir, subsidiariai, kaip nepagrįstą.
8
Taryba iš esmės nurodė, kad Reglamentu 2022/2577, priimtu remiantis SESV 122 straipsnio 1 dalimi, nustatytos tikslinės ir laikinos nuostatos, leidžiančios nukrypti nuo aktų, priimtų pagal įprastą arba specialią teisėkūros procedūrą, kaip tai suprantama pagal SESV 289 straipsnio 1 ir 2 dalis, todėl jo negali apimti sąvoka „administracinis aktas“, kaip ji suprantama pagal Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies g punktą. Šiuo klausimu Taryba pažymėjo, kad net jei Reglamentas 2022/2577 dėl savo turinio ir poveikio nelaikomas teisėkūros procedūra priimamu aktu, kaip tai suprantama pagal SESV, t. y. aktu, priimtu pagal SESV 289 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatytą įprastą ar specialią teisėkūros procedūrą, jis vis dėlto yra teisėkūros procedūra priimamas aktas pagal Konvenciją dėl teisės gauti informaciją, visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus ir teisės kreiptis į teismus aplinkosaugos klausimais (OL L 124, 2005, p. 4; toliau – Orhuso konvencija). Papildomai Taryba taip pat atmetė prašymą vidaus tvarka peržiūrėti Reglamentą Nr. 2022/2577, motyvuodama tuo, kad jis nepagrįstas.
Šalių reikalavimai
9
Ieškovės Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamą sprendimą,
–
priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
10
Taryba Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
–
priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.
11
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį,
–
priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
12
Grįsdamos ieškinį ieškovės nurodo penkis pagrindus. Pirmajame pagrinde jos teigia, kad Taryba padarė teisės klaidą, kai kaip nepriimtiną atmetė prašymą vidaus tvarka peržiūrėti Reglamentą 2022/2577. Antrajame pagrinde jos teigia, kad Taryba ginčijamame sprendime padarė teisės klaidą, kiek tai susiję su Orhuso reglamento 10 straipsnio 2 dalimi, kai atmetė jų prašymą peržiūrėti vidaus tvarka, motyvuodama tuo, kad Reglamentas 2022/2577 nėra administracinis aktas, kaip tai suprantama pagal minėtą reglamentą. Trečiajame pagrinde jos pateikia Reglamento 2022/2577 neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą. Ketvirtajame pagrinde ieškovės iš esmės teigia, kad ginčijamame sprendime padaryta akivaizdi vertinimo klaida. Penktajame pagrinde jos nurodo pareigos motyvuoti pažeidimą.
13
Susipažinus su ieškovių rašytiniais dokumentais, reikia identifikuoti keturias pirmojo pagrindo dalis, grindžiamas, pirma, iš esmės motyvavimo trūkumu, antra, iš esmės Orhuso konvencijos 2 straipsnio 2 dalies ir Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies g punkto pažeidimu, trečia, Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies c ir g punktų ir 10 straipsnio 1 dalies pažeidimu ir, ketvirta, SESV 289 straipsnio 1–3 dalių ir teisinio saugumo principo pažeidimu.
14
Bendrasis Teismas mano, kad pirmiausia reikia išnagrinėti pirmojo pagrindo pirmą dalį, paskui kartu – šio pagrindo antrą ir trečią dalis ir, galiausiai, to paties pagrindo ketvirtą dalį.
Dėl pirmojo pagrindo pirmos dalies, iš esmės grindžiamos motyvavimo nebuvimu
15
Grįsdamos pirmojo pagrindo pirmą dalį, susijusią su suprantamumo stoka, ieškovės faktiškai teigia, kad ginčijamas sprendimas nepakankamai motyvuotas.
16
Šiuo klausimu ieškovės nurodo, kad ginčijamame sprendime esantis Tarybos argumentavimas, jog Reglamentas 2022/2577 nėra nei „teisėkūros procedūra priimtas aktas“, kaip tai suprantama pagal SESV, nei „administracinis aktas“, kaip tai suprantama pagal Orhuso reglamentą, yra prieštaringas. Jų nuomone, šios dvi aktų kategorijos nėra tarpusavyje suderinamos. Be to, jos pažymi, kad Taryba minėtame sprendime konkrečiai neapibrėžia akto, kurį galėtų atitikti Reglamentas 2022/2577 SESV, Orhuso konvencijos ir Orhuso reglamento prasme, rūšies, taip pažeisdama teisinio saugumo principą.
17
Taryba, palaikoma Komisijos, nesutinka su ieškovių argumentais.
18
Primintina, kad, kaip matyti iš suformuotos jurisprudencijos, SESV 296 straipsnio antroje pastraipoje reikalaujamas motyvavimas turi būti pritaikytas prie ginčijamo akto pobūdžio, turi aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti aktą priėmusios institucijos samprotavimus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti jo priėmimo pagrindimą, o kompetentingas teismas galėtų vykdyti priežiūrą. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkrečios bylos aplinkybes, ypač į akto turinį, nurodytų motyvų pobūdį ir šio akto adresatų ar kitų asmenų, su kuriais jis tiesiogiai ir konkrečiai susijęs, suinteresuotumą gauti paaiškinimus. Nereikalaujama, kad motyvavimas atspindėtų visas reikšmingas faktines ir teisines aplinkybes, nes jo atitiktis minėtų nuostatų reikalavimams turi būti vertinama atsižvelgiant ne tik į jos tekstą, bet ir į kontekstą bei į atitinkamą klausimą reguliuojančių teisės normų visumą (šiuo klausimu žr. 2007 m. vasario 1 d. Sprendimo Sison / Taryba, C‑266/05 P, EU:C:2007:75, 80 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2018 m. gegužės 3 d. Sprendimo Malta / Komisija, T‑653/16, EU:T:2018:241, 53 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
19
Vis dėlto motyvų nebuvimas gali būti konstatuotas, net jei ginčijamame sprendime tam tikrų motyvų yra. Taigi prieštaringas ar nesuprantamas motyvavimas prilygsta motyvų nebuvimui. Tas pats pasakytina ir tuo atveju, kai ginčijamame sprendime esantys motyvai yra tokie neišsamūs, kad jo adresatui, atsižvelgiant į sprendimo priėmimo aplinkybes, neįmanoma suprasti sprendimą priėmusio subjekto argumentų (šiuo klausimu žr. 2020 m. birželio 11 d. Sprendimo Komisija / Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 55 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
20
Be to, Orhuso reglamento 10 straipsnio 2 dalyje taip pat nustatyta, kad Sąjungos institucijos ar įstaigos, kuriai pateiktas prašymas vidaus tvarka peržiūrėti vieną iš jos aktų, rašytinė pozicija turi būti motyvuota. Šie motyvai turi leisti prašytojui suprasti kompetentingos institucijos ar įstaigos sprendimo priėmimo priežastis (2021 m. sausio 27 d. Sprendimo ClientEarth / EIB, T‑9/19, EU:T:2021:42, 87 punktas).
21
Nagrinėjamu atveju, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo, Taryba kaip nepriimtiną atmetė prašymą dėl peržiūros vidaus tvarka, motyvuodama tuo, kad Reglamentas 2022/2577 nėra aktas, kuris gali būti peržiūrėtas vidaus tvarka, t. y. nėra „administracinis aktas“, kaip tai suprantama pagal Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies g punktą. Šiuo klausimu Taryba pažymi, kad nors Reglamentas 2022/2577 nėra teisėkūros procedūra priimtas aktas, kaip tai suprantama pagal Sutartis, jis vis dėlto nėra „administracinis aktas“, kaip tai suprantama pagal Orhuso reglamentą. Taryba pabrėžia, kad dėl savo turinio ir poveikio Reglamentas 2022/2577 yra neatsiejamai susijęs su teisėkūros procedūra priimamais aktais, kurie nepatenka į Orhuso reglamento taikymo sritį. Be to, Taryba pažymi, kad Reglamente 2022/2577 numatytos priemonės, kurios gali nukrypti nuo kitų aktų, taip pat ir nuo kitų teisėkūros procedūra priimtų aktų.
22
Ginčijamame sprendime pateiktų motyvų pakanka, kad ieškovės galėtų sužinoti priežastis, dėl kurių Taryba prašymą vidaus tvarka peržiūrėti Reglamentą 2022/2577 atmetė kaip nepriimtiną, ir ginčyti šių motyvų pagrįstumą. Be to, šių motyvų pakanka, kad Bendrasis Teismas galėtų vykdyti teisminę kontrolę. Taigi ginčijamo sprendimo motyvavimas nėra nei prieštaringas, nei nesuprantamas, ir aiškiai bei nedviprasmiškai atskleidžia sprendimą priėmusio subjekto svarstymus.
23
Todėl pirmojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl pirmojo pagrindo antros ir trečios dalių, iš esmės grindžiamų Orhuso konvencijos 2 straipsnio 2 dalies, Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies c ir g punktų ir 10 straipsnio 1 dalies pažeidimu
24
Pirmiausia, kiek tai susiję su antra dalimi, ieškovės faktiškai nurodo teisės klaidas, t. y. Orhuso konvencijos 2 straipsnio 2 dalies ir Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies g punkto pažeidimą. Be to, kiek tai susiję su trečia dalimi, ieškovės nurodo Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies c ir g punktų ir 10 straipsnio 1 dalies pažeidimą.
25
Ieškovės iš esmės teigia, kad Taryba ginčijamame sprendime padarė teisės klaidą, kiek tai susiję su Orhuso konvencijos 2 straipsnio 2 dalimi ir Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies c ir g punktais bei 10 straipsnio 1 dalimi, kai atmetė jų prašymą peržiūrėti vidaus tvarka, motyvuodama tuo, kad Reglamentas 2022/2577 nėra „administracinis aktas“, kaip tai suprantama pagal Orhuso reglamentą.
26
Šiuo klausimu ieškovės pabrėžia, kad Orhuso reglamentas taikomas Sąjungos institucijoms ir organams, kurie jo 2 straipsnio 1 dalies c punkte apibrėžti kaip „institucija, organas, tarnyba ar agentūra, išskyrus kai ji vykdo teismines ar teisėkūros funkcijas“. Be to, Orhuso konvencijos 2 straipsnio 2 dalyje terminas „valstybės institucija“ apibrėžtas plačiai ir nurodyta, kad jis neapima „<...> įstatymų leidybos institucijų [ar organų]“.
27
Be to, ieškovės pažymi, kad „administracinis aktas“, dėl kurio galima pateikti prašymą peržiūrėti vidaus tvarka pagal Orhuso reglamento 10 straipsnio 1 dalį, to paties reglamento 2 straipsnio 1 dalies g punkte apibrėžtas kaip „Sąjungos institucijos ar organo ne teisėkūros procedūra priimtas aktas <...>“.
28
Vadinasi, kadangi Taryba priėmė Reglamentą 2022/2577 ne pagal vieną iš SESV 289 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatytų teisėkūros procedūrų, taigi nevykdydama teisėkūros funkcijų, jis yra „administracinis aktas“, kuriam taikoma Orhuso konvencijos 10 straipsnio 1 dalyje numatyta peržiūros vidaus tvarka procedūra ir Orhuso konvencijos 9 straipsnio 3 dalis, kurioje numatyta, kad visuomenės atstovai gali administracine arba teismo tvarka kreiptis dėl valstybės institucijų, pažeidžiančių nacionalinių įstatymų nuostatas, susijusias su aplinkosauga, veiksmų.
29
Be to, ieškovės teigia, kad ginčijamame sprendime pateiktas Tarybos teiginys, jog Reglamentu 2021/1767 iš dalies pakeitus sąvokos „administracinis aktas“ apibrėžtį buvo siekiama išplėsti aktų, kuriems taikoma peržiūros procedūra, materialinę taikymo sritį, įtraukiant bendro pobūdžio aktus, tačiau ne tuos, kurie pagal Orhuso konvenciją turėjo būti priskirti prie teisėkūros procedūra priimamų aktų, prieštarauja šio reglamento nuostatoms. Viena vertus, sąvoka „administracinis aktas“ šiuo metu Reglamente 2021/1767 apibrėžta kaip „Sąjungos institucijos ar organo ne teisėkūros procedūra priimtas aktas“. Kita vertus, minėto reglamento 8 konstatuojamojoje dalyje užsimenama apie būtinybę išplėsti reglamente nustatytos peržiūros vidaus tvarka procedūros taikymo sritį, kad į ją būtų įtraukti „bendro pobūdžio ne teisėkūros procedūra priimti aktai“.
30
Taryba, palaikoma Komisijos, nesutinka su ieškovių argumentais.
31
Bendrasis Teismas turi išnagrinėti, ar Taryba klaidingai atmetė prašymą vidaus tvarka peržiūrėti Reglamentą 2022/2577 kaip nepriimtiną, motyvuodama tuo, kad šis prašymas nesusijęs su aktu, dėl kurio gali būti atlikta tokia peržiūra pagal Orhuso reglamento 10 straipsnio 1 dalį, t. y. „administraciniu aktu“, kaip jis apibrėžtas to paties reglamento 2 straipsnio 1 dalies g punkte.
32
Taigi, siekiant įvertinti pirmojo pagrindo pagrįstumą, reikia išaiškinti sąvoką „administracinis aktas“, kaip ji suprantama pagal Orhuso reglamentą jo taikymo tikslu.
33
Pagal suformuotą jurisprudenciją, aiškinant Sąjungos teisės nuostatą būtina atsižvelgti ne tik į jos tekstą, bet ir į kontekstą bei aktu, kuriame ji įtvirtinta, siekiamus tikslus. Sąjungos teisės nuostatos genezė taip pat gali suteikti svarbios informacijos ją aiškinant (žr. 2024 m. liepos 29 d. Sprendimo Asociaţia Crescătorilor de Vaci Bălţată Românească Tip Simmental, C‑286/23, EU:C:2024:655, 38 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
34
Pirma, dėl pažodinio aiškinimo pažymėtina, kad iš Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies g punkto teksto matyti, jog jame administracinis aktas apibrėžiamas kaip „Sąjungos institucijos ar organo ne teisėkūros procedūra priimtas aktas, kuris turi teisinį ir išorinį poveikį ir kurio nuostatos gali pažeisti aplinkos apsaugos teisę <...>“.
35
Reikia konstatuoti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies g punkte sąvoką „administracinis aktas“ apibrėžė tik kaip „ne teisėkūros procedūra priimtą aktą“, be to, apibrėžė šią sąvoką priešingai sąvokai „teisėkūros procedūra priimtas aktas“, tačiau nenurodė aktų, priimtų įprasta ar specialia teisėkūros procedūra, kaip tai suprantama pagal SESV 289 straipsnio 1 ir 2 dalis, kategorijos.
36
Antra, dėl kontekstinio aiškinimo pažymėtina, kad iš Orhuso reglamento 7 ir 11 konstatuojamųjų dalių matyti, jog Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė, kad Sąjungos institucijos ar organai, vykdantys teisėkūros funkcijas, nepatektų į Orhuso konvencijos taikymo sritį.
37
Orhuso reglamento 1 straipsnyje numatyta, kad šis reglamentas taikomas „Sąjungos institucijoms ir organams“. To paties reglamento 2 straipsnio 1 dalies c punkte pateikta sąvokos „Sąjungos institucijos ir organai“ apibrėžtis, kuri neapima Sąjungos institucijų ar organų, vykdančių teismines ar teisėkūros funkcijas. Taigi iš Orhuso reglamento 1 straipsnio ir 2 straipsnio 1 dalies c punkto matyti, kad jis netaikomas Sąjungos institucijoms ir organams, kai jie vykdo teismines ar teisėkūros funkcijas.
38
Be to, Orhuso reglamento 10 straipsnyje numatytos taisyklės dėl prašymo vidaus tvarka peržiūrėti administracinius aktus.
39
Pažymėtina, kad sąvoka „ne teisėkūros procedūra priimtas aktas“, kaip ji suprantama pagal Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies g punktą, ir minėto reglamento 2 straipsnio 1 dalies c punkte vartojama sąvoka „Sąjungos institucijų ar organų aktai, priimti vykdant teismines ar teisėkūros funkcijas“ yra tarpusavyje susijusios. Šio reglamento 10 straipsnio taikymo sritis negali viršyti paties reglamento taikymo srities, kuri apibrėžta visų pirma jo 1 straipsnyje ir 2 straipsnio 1 dalies c ir g punktuose.
40
Kadangi pagal Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies c punktą šis reglamentas netaikomas Sąjungos institucijoms ar organams, kai jie vykdo teismines ar teisėkūros funkcijas, šioje srityje priimti aktai negali būti laikomi administraciniais aktais, kaip tai suprantama pagal Orhuso reglamentą (šiuo klausimu žr. 2020 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Mellifera / Komisija, C‑784/18 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2020:630, 81 punktą).
41
Taip pat reikia pažymėti, kad nors priimdamas Reglamentą 2021/1767 Sąjungos teisės aktų leidėjas norėjo išplėsti peržiūros vidaus tvarka procedūros taikymo sritį, kad Sąjungos teisė būtų suderinta su Orhuso konvencijos nuostatomis, jis neketino pakeisti to, kad teisėkūros procedūra priimami aktai neįtraukiami į šios konkrečios peržiūros procedūros taikymo sritį – tai matyti visų pirma iš šio reglamento 8 konstatuojamosios dalies, kurioje nurodyta, kad į Orhuso reglamento 10 straipsnio taikymo sritį būtina įtraukti tik „bendro pobūdžio ne teisėkūros procedūra priimtus aktus“.
42
Reglamento 2021/1767 8 konstatuojamojoje dalyje nurodyta būtinybė išplėsti Orhuso reglamente numatytos peržiūros vidaus tvarka procedūros taikymo sritį, kad į ją būtų įtraukti bendro pobūdžio ne teisėkūros procedūra priimti aktai. Vis dėlto siekiant apibrėžti teisėkūros procedūra priimtus aktus, kurie nepatenka į Orhuso reglamento taikymo sritį, šioje konstatuojamojoje dalyje nedaroma nuorodos į SESV 289 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatytas teisėkūros procedūras.
43
Galiausiai taip pat reikia pažymėti, kad, kiek tai susiję su Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies f punktu, kuriame apibrėžta sąvoka „aplinkos apsaugos teisė“, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog tai, kad šio straipsnio kalbinėse versijose daroma nuoroda į „teisės aktus“ arba „bet kurią įstatymo nuostatą“, nereiškia, kad sąvoka „aplinkos apsaugos teisė“ šio reglamento taikymo tikslais apima tik teisėkūros procedūra priimtus aktus, kaip tai suprantama pagal SESV 289 straipsnio 3 dalį (šiuo klausimu žr. 2023 m. liepos 6 d. Sprendimo EIB ir Komisija / ClientEarth, C‑212/21 P ir C‑223/21 P, EU:C:2023:546, 85 punktą).
44
Taigi iš šio sprendimo 43 punkte nurodytos jurisprudencijos matyti, kad Teisingumo Teismas Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies f punkte vartojamą sąvoką „teisės aktai“ aiškino ne ta tikslia ir formalistine prasme, kuri išplaukia iš SESV 289 straipsnio.
45
Šiomis aplinkybėmis, nors teisėkūros procedūra priimtas aktas, kaip jis suprantamas pagal SESV 289 straipsnį, nėra administracinis aktas Orhuso reglamento prasme ir tikslais, iš šio sprendimo 36–44 punktuose pateikto kontekstinio aiškinimo nematyti, kad to paties reglamento 2 straipsnio 1 dalies c punkte minima sąvoka „teisėkūros funkcijos“ visiškai sutampa su teisėkūros procedūra priimtų aktų, kaip tai apibrėžta SESV 289 straipsnyje, kategorija.
46
Trečia, dėl teleologinio aiškinimo reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją Sąjungos teisės aktus reikia aiškinti kuo labiau atsižvelgiant į tarptautinę teisę, ypač kai jais siekiama įgyvendinti Sąjungos sudarytą tarptautinį susitarimą, nes ši teisė yra Sąjungos teisinės sistemos dalis ir privaloma jos institucijoms (šiuo klausimu žr. 2015 m. sausio 15 d. Sprendimo Evans, C‑179/13, EU:C:2015:12, 35 punktą ir jame nurodyta jurisprudenciją ir 2023 m. liepos 6 d. Sprendimo EIB ir Komisija / ClientEarth, C‑212/21 P ir C‑223/21 P, EU:C:2023:546, 66 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
47
Kaip matyti iš ESS 3 straipsnio 5 dalies, Sąjunga prisideda prie „griežto tarptautinės teisės <...> laikymosi ir jos plėtojimo“.
48
Taigi Orhuso reglamentu siekiama įgyvendinti Orhuso konvencijos 9 straipsnio 3 dalies nuostatas, kiek tai susiję su Sąjungos institucijomis (žr. 2023 m. liepos 6 d. Sprendimo EIB ir Komisija / ClientEarth, C‑212/21 P ir C‑223/21 P, EU:C:2023:546, 67 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
49
Nors Orhuso konvencijos 9 straipsnio 3 dalimi negalima remtis vertinant Orhuso reglamento 10 straipsnio 1 dalies teisėtumą, tokia išvada neužkerta kelio to reglamento nuostatas, remiantis šio sprendimo 46 punkte nurodyta jurisprudencija, aiškinti kuo labiau atsižvelgiant į Orhuso konvenciją (žr. 2023 m. liepos 6 d. Sprendimo EIB ir Komisija / ClientEarth, C‑212/21 P ir C‑223/21 P, EU:C:2023:546, 68 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
50
Toks aiškinimas yra esminė priemonė siekiant pagal Orhuso reglamento 3 konstatuojamojoje dalyje išreikštą Sąjungos teisės aktų leidėjo valią užtikrinti, kad Sąjungos teisės nuostatos ir toliau atitiktų šios konvencijos nuostatas (2023 m. liepos 6 d. Sprendimo EIB ir Komisija / ClientEarth, C‑212/21 P ir C‑223/21 P, EU:C:2023:546, 69 punktas).
51
Šiuo klausimu iš Orhuso konvencijos 9 straipsnio, susijusio su teise kreiptis į teismus, 3 dalies matyti, jog kiekviena šalis užtikrina, kad visuomenės nariai, atitinkantys nacionalinėje teisėje nustatytus kriterijus, jeigu tokie yra, galėtų pasinaudoti administracinėmis arba teisminėmis procedūromis privačių asmenų ir valstybės institucijų, pažeidžiančių su aplinka susijusias nacionalinės teisės nuostatas, aktams arba neveikimui užginčyti.
52
Tačiau Orhuso konvencijos 9 straipsnio 3 dalyje sąvoka „aktas, kuris gali būti peržiūrimas“ neapibrėžta.
53
Vis dėlto Orhuso konvencijos 9 straipsnio 3 dalies iš pirmo žvilgsnio labai plati taikymo sritis turi būti susiaurinama. Šios nuostatos materialinę taikymo sritį apibrėžia minėtos konvencijos 2 straipsnio 2 dalis, iš kurios matyti, kad ji netaikoma teisėkūros procedūra priimtiems aktams. Pagal šią nuostatą sąvoka „valdžios institucija“, kurios aktai, pažeidžiantys aplinkos teisę, gali būti ginčijami, neapima institucijų ir organų, jiems vykdant teismines ar teisėkūros funkcijas (šiuo klausimu žr. 2023 m. liepos 6 d. Sprendimo EIB ir Komisija / ClientEarth, C‑212/21 P ir C‑223/21 P, EU:C:2023:546, 70 punktą).
54
Tačiau Orhuso konvencijoje nenurodytos aplinkybės, kuriomis įstaigos ar institucijos veikia vykdydamos teisėkūros ar teismines funkcijas.
55
Darytina išvada, kad Orhuso konvencijos rengėjai, atsižvelgdami į jos 2 straipsnio 2 dalies paskutinį sakinį, į šios konvencijos 9 straipsnio 3 dalies taikymo sritį sąmoningai neįtraukė įstaigų ar institucijų, vykdančių teismines ar įstatymų leidžiamąsias funkcijas, aktų, išsamiau neapibrėždami, ką reiškia sąvoka „teisėkūros funkcijos“, ir visų pirma nepalikdami šios konvencijos šalims teisės apibrėžti šią sąvoką pateikiant nuorodą į jų vidaus teisę.
56
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad pažodinis Orhuso konvencijos 2 straipsnio 2 dalies aiškinimas neleidžia manyti, kad susitariančiosios šalys turi diskreciją apibrėžti sąvoką „teisėkūros funkcijos“. Sąvokos „teisės aktai“ aiškinimas pagal viešosios tarptautinės teisės dokumentą turi išlaikyti savarankišką pobūdį susitariančiųjų šalių vidaus teisės atžvilgiu. Taigi minėtos konvencijos 2 straipsnio 2 dalies aiškinimas negali būti grindžiamas tik vienos iš šios konvencijos šalių teisine sistema (šiuo klausimu žr. generalinio advokato N. Jääskinen išvados sujungtose bylose Taryba ir Komisija / Stichting Natuur en Milieu ir Pesticide Action Network Europe, C‑404/12 P ir C‑405/12 P, EU:C:2014:309, 30 punktą).
57
Tokį aiškinimą patvirtina Atitikties Orhuso konvencijai komiteto (toliau – Orhuso komitetas), įsteigto siekiant patikrinti, ar šios konvencijos šalys laikosi iš jos kylančių įsipareigojimų, pranešimai. Nors ir neturi norminės vertės, jie yra vienas iš elementų, kuriais galima vadovautis aiškinant šią konvenciją (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2024 m. kovo 7 d. Sprendimo Roheline Kogukond ir kt., C‑234/22, EU:C:2024:211, 39 punktą).
58
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Orhuso komitetas nepritaria Orhuso konvencijos 2 straipsnio 2 dalies aiškinimui, grindžiamam vien tik nuorodomis į vienos iš šios konvencijos šalių teisinę sistemą. Taigi Komunikate ACCC/C/2008/32 minėtas komitetas padarė išvadą, kad siekiant nustatyti, ar sprendimas arba aktas buvo priimtas (arba, neveikimo atveju, – nebuvo) vykdant teisėkūros funkcijas pagal šios konvencijos 2 straipsnio 2 dalį, jo pavadinimas pagal šios konvencijos susitariančiosios šalies vidaus teisę negali būti lemiamas.
59
Be to, savo komunikatuose ACCC/C/2011/61 ir ACCC/C/2014/120 Orhuso komitetas pažymėjo, kad nors Orhuso konvencijoje nenurodytos aplinkybės, kuriomis institucija ar organas veikė įgyvendindamas teisėkūros funkcijas, akivaizdu, kad konvencija netaikoma institucijai ar įstaigai tik tada, kai ji veikė vykdydama šiuos konkrečius įgaliojimus. Taigi susitariančiosios šalies nacionalinis parlamentas, nors ir yra demokratiškai išrinkta institucija, gali būti laikomas valdžios institucija Orhuso konvencijos prasme, pavyzdžiui, jeigu duodamas leidimą veiklai ar projektui, veikia ne kaip įstatymų leidėjas.
60
Teisingumo Teismas taip pat turėjo galimybę pareikšti nuomonę dėl sąvokos „įstaigos ar institucijos, vykdančios teismines ar įstatymų leidžiamąsias funkcijas“, aiškindamas 2003 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2003/4/EB dėl visuomenės galimybės susipažinti su informacija apie aplinką ir panaikinančią Tarybos direktyvą 90/313/EEB (OL L 41, 2003, p. 26; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 7 t., p. 375) atsižvelgiant į Orhuso konvenciją. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas nusprendė, jog reikia laikytis funkcinio sąvokos „įstaigos arba institucijos, vykdančios teisėkūros funkcijas“ aiškinimo, pagal kurį galima manyti, kad ši apibrėžtis apima ministerijas, kurioms, remiantis nacionaline teise, patikėta rengti įstatymų projektus, pateikti juos Parlamentui ir dalyvauti teisėkūros procese, visų pirma teikiant pastabas (šiuo klausimu žr. 2012 m. vasario 14 d. Sprendimo Flachglas Torgau, C‑204/09, EU:C:2012:71, 49 punktą).
61
Taigi šie argumentai verčia laikytis funkcinio požiūrio į sąvoką „teisėkūros funkcijos“. Šiuo klausimu reikėtų pažymėti, kad taikant funkcinį požiūrį atsižvelgiama ne tik į atitinkamos institucijos pobūdį, t. y. ar ta institucija ar organas tradiciškai vykdo teisėkūros įgaliojimus, bet ir funkcijas, kurias atitinkama institucija ar organas faktiškai vykdo. Todėl, nors organinis kriterijus yra požymis, pagal kurį apibūdinamas teisėkūros procedūra priimtas aktas, kaip tai suprantama pagal Orhuso reglamentą, jis pats savaime nėra lemiamas. Taip pat reikia atsižvelgti į kriterijų, susijusį su pačia minėtos institucijos ar organo priimto akto esme. Toks požiūris juo labiau pateisinamas atsižvelgiant į tai, kad teisėkūros procedūra, nelygu Orhuso konvencijos šalys, gali labai skirtis.
62
Vadinasi, siekiant nustatyti, ar aktas buvo priimtas vykdant teisėkūros funkcijas, negalima vadovautis visiškai formaliu požiūriu, būdingu vienos iš Orhuso konvencijos šalių teisinei sistemai ir grindžiamu vien procedūriniu kriterijumi. Taigi Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies c punkte numatytos sąvokos „teisėkūros funkcijos“ negalima aiškinti kaip apimančios tik aktus, priimtus įprasta arba specialia teisėkūros procedūra pagal SESV 289 straipsnio 1 ir 2 dalis.
63
Iš šio sprendimo 34–62 punktų matyti, kad Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies g punkte vartojama sąvoka „administracinis aktas“ reiškia bet kurį aktą, kurį Sąjungos institucija priėmė nevykdydama teisėkūros funkcijų, o ne, kaip teigia ieškovės, vien teisėkūros aktus, priimtus įprasta arba specialia teisėkūros procedūra pagal SESV 289 straipsnio 1 ir 2 dalis.
64
Būtent atsižvelgiant į šiuos argumentus ir, be kita ko, į šio sprendimo 61 punkte nurodytus kriterijus reikia nustatyti, ar Reglamentas 2022/2577 yra „administracinis aktas“, kaip tai suprantama pagal Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies g punktą, aiškinamą atsižvelgiant į Orhuso konvenciją.
65
Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad Reglamentą 2022/2577 priėmė Taryba, kuri pagal ESS 16 straipsnio 1 dalį yra institucija, kuriai kartu su Parlamentu Sutartimis pavestos teisėkūros funkcijos.
66
Taigi Taryba yra teisėkūros funkcijas vykdantis organas. Vis dėlto, kaip matyti iš šio sprendimo 61 punkto, nors organinis kriterijus yra teisėkūros funkcijų vykdymo požymis, jis pats savaime nėra lemiamas. Taip pat reikia atsižvelgti į pačią Reglamento 2022/2577 esmę.
Dėl Komisijos funkcijų, kurias ji vykdė priimdama Reglamentą Nr. 2022/2577, pobūdžio
– Dėl Reglamento Nr. 2022/2577 teisinio pagrindo
67
Reikia pažymėti, kad Reglamentas 2022/2577 buvo priimtas remiantis SESV 122 straipsnio 1 dalimi, kuri yra SESV trečiosios dalies VIII antraštinės dalies 1 skyriuje „Ekonominė politika“.
68
SESV 122 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad, „[n]epažeisdama kitų Sutartyse nustatytų procedūrų, Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, gali, vadovaudamasi valstybių narių solidarumu, priimti sprendimą dėl ekonominę padėtį atitinkančių priemonių, ypač jei didelių sunkumų kyla dėl tam tikrų produktų tiekimo, visų pirma energetikos srityje“.
69
Darytina išvada, kad SESV 122 straipsnio 1 dalimi Tarybai suteikiami įgaliojimai konkrečiomis aplinkybėmis patvirtinti priemones, „[n]epažei[džiant] kitų Sutartyse nustatytų procedūrų“.
70
Be to, SESV 122 straipsnio 1 dalis aiškiai įgalioja Tarybą imtis atitinkamų ekonominės politikos priemonių, kad būtų įveikti dideli energetikos produktų tiekimo sunkumai.
71
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad iš EEB sutarties 103 straipsnio, vėliau tapusio SESV 122 straipsniu, matyti, jog žodžių junginys „atitinkamos priemonės“ reiškia, kad, kiek tai susiję ir su priemonių forma, Taryba, atsižvelgdama į konkretų atvejį, gali pasirinkti tą, kuri jai atrodo tinkamiausia, ir kad, išskyrus atvejus, kai priimant sprendimą reikalaujama vienbalsiškumo, EEB sutarties 103 straipsnio 2 dalyje daroma nuoroda į Tarybos įgaliojimų, įskaitant jos teisę pavesti Komisijai vykdyti jos nustatytas taisykles, įgyvendinimą. Taigi Teisingumo Teismas nusprendė, kad įgaliodamas Tarybą priimti sprendimą dėl situacijai tinkamų priemonių EEB sutarties 103 straipsnis suteikia šiai institucijai didelę diskreciją, kuria ji turi naudotis atsižvelgdama į bendrąjį interesą (šiuo klausimu žr. 1973 m. spalio 24 d. Sprendimo Balkan-Import-Export, C‑5/73, EU:C:1973:109, 18 punktą).
72
Be to, darytina išvada, kad įgyvendindama įgaliojimus, kurie buvo numatyti EEB sutarties 103 straipsnio 2 dalyje ir šiuo metu apibrėžti SESV 122 straipsnio 1 dalyje, kai nuolat kintančioje ir beveik nenuspėjamoje situacijoje Taryba privalėjo patvirtinti nedelsiant įsigaliojančias priemones, ši institucija galėjo atlikti bendrą taikytinos sistemos privalumų ir trūkumų vertinimą. Be to, Taryba turėjo užtikrinti nuolatinį suderinimą, kurio gali prireikti dėl galimų prieštaravimų tarp skirtingų atskirai nagrinėjamų ekonominės politikos tikslų, ir prireikus vienam ar kitam tikslui suteikti laikiną pirmenybę, kurią lemia ekonominiai faktai ar aplinkybės (šiuo klausimu žr. 1973 m. spalio 24 d. Sprendimo Balkan-Import-Export, 5/73, EU:C:1973:109, 21 ir 24 punktus).
73
Taigi iš SESV 122 straipsnio 1 dalies, kurios nuostatos iš esmės atitinka anksčiau galiojusios EEB sutarties 103 straipsnio 2 dalies nuostatas, matyti, kad jas įgyvendindama Taryba turi teisėkūros funkcijos vykdymui būdingą didelę diskreciją tvirtinant priemones, skirtas dideliems ekonominiams sunkumams įveikti, dėl kurių reikia priimti politinius sprendimus, priklausančius konkrečioms Sąjungos teisės aktų leidėjo atsakomybėms, nes jos susijusios su skirtingų esamų interesų derinimu atsižvelgiant į įvairius vertinimus. Tokia didelė diskrecija pateisinama aplinkybe, kad ši institucija, vykdydama tą funkciją, turi atlikti sudėtingus vertinimus.
74
Šiuo klausimu reikia priminti, kad tam tikros srities pagrindinių taisyklių priėmimas patenka į Sąjungos teisės aktų leidėjo kompetenciją. Darytina išvada, kad nuostatos, kuriomis įtvirtinamos svarbiausios pagrindinio teisės akto nuostatos ir kurioms priimti būtinas politinis sprendimas, priskirtinas prie paties teisės aktų leidėjo įgaliojimų, negali būti nustatytos įgyvendinimo aktuose (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2023 m. vasario 28 d. Sprendimo Fenix International, C‑695/20, EU:C:2023:127, 41 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
75
Be to, kaip matyti iš šio sprendimo 71 punkto, EEB sutarties 103 straipsnio 2 dalimi, kuri dabar pakeista SESV 122 straipsnio 1 dalimi, Tarybai suteikiama galimybė perleisti Komisijai įgyvendinimo įgaliojimus.
76
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad SESV 122 straipsnio 1 dalyje numatyta galimybė pavesti Komisijai įgyvendinti Tarybos nustatytas taisykles suteikiama tik Sąjungos teisės aktų leidėjui.
77
Iš jurisprudencijos matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas turi diskreciją, kai nusprendžia suteikti Komisijai įgyvendinimo įgaliojimus pagal SESV 291 straipsnio 2 dalį (šiuo klausimu žr. 2015 m. liepos 16 d. Sprendimo Komisija / Parlamentas ir Taryba, C‑88/14, EU:C:2015:499, 28 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
78
Be to, dėl įgyvendinimo įgaliojimų suteikimo SESV 291 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta, kad teisiškai privalomi Sąjungos aktai tinkamai pagrįstais konkrečiais atvejais suteikia tokius įgaliojimus Tarybai, kai šie aktai turi būti įgyvendinti vienodomis sąlygomis. Naudodamasi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais atitinkama institucija turi nustatyti teisėkūros procedūra priimto akto turinį, siekdama užtikrinti vienodas jo įgyvendinimo sąlygas visose valstybėse narėse (šiuo klausimu žr. 2015 m. liepos 16 d. Sprendimo Komisija / Parlamentas ir Taryba, C‑88/14, EU:C:2015:499, 30 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
79
Galiausiai reikėtų pažymėti, kad pagal SESV 122 straipsnio 1 dalį priimtų aktų taikymo sritis skiriasi nuo pagal SESV 290 ir 291 straipsnius priimtų įgyvendinimo aktų ir deleguotųjų aktų taikymo srities.
80
Pagal SESV 122 straipsnio 1 dalį Tarybai suteikti įgaliojimai, kitaip nei deleguotieji ir įgyvendinimo įgaliojimai, nepriklauso nuo išankstinio įgaliojimo suteikimo pagrindiniu teisėkūros procedūra priimtu aktu. Be to, pagal SESV 122 straipsnio 1 dalį priimti aktai nėra neatsiejamai susiję su aktais, priimtais pagal SESV 289 straipsnio 1 ir 2 dalis, kitaip nei deleguotieji ir įgyvendinimo aktai, kurių teisėtumas priklauso nuo to, ką numatė teisės aktų leidėjas. Be to, nors deleguotaisiais aktais taip pat gali būti iš dalies keičiamos teisėkūros procedūra priimto akto, kaip tai suprantama pagal SESV 289 straipsnio 3 dalį, nuostatos, reikia pažymėti, kad jais iš dalies gali būti keičiamos tik „neesminės“ pagal SESV 289 straipsnį priimto akto nuostatos.
81
Be to, reikia priminti, kad SESV 291 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta, kad „[k]ai teisiškai privalomi Sąjungos aktai turi būti įgyvendinti vienodomis sąlygomis, tie aktai suteikia įgyvendinimo įgaliojimus Komisijai arba tinkamai pagrįstais konkrečiais atvejais ir Europos Sąjungos sutarties 24 bei 26 straipsniuose numatytais atvejais – Tarybai“. Reikia pažymėti, kad šio straipsnio tekste nėra nuorodos į teisėkūros procedūra priimamus aktus, kaip tai suprantama pagal SESV 289 straipsnio 3 dalį, bet, atvirkščiai, jis suteikia teisės aktų leidėjui, priimančiam teisiškai privalomus aktus, teisę suteikti įgyvendinimo įgaliojimus Komisijai arba, išimtiniais atvejais, Tarybai.
– Dėl Reglamento 2022/2577 turinio
82
Reikia priminti, kad Reglamentas 2022/2577 buvo priimtas atsižvelgiant į Rusijos Federacijos agresyvų karą prieš Ukrainą ir precedento neturintį gamtinių dujų tiekimo iš Rusijos Federacijos į valstybes nares, keliančio grėsmę Sąjungos ir jos valstybių narių saugumui ir tiekimui, sumažėjimą, dėl kurio Sąjungoje staiga pakilo energijos kainos.
83
Kaip matyti iš Reglamento 2022/2577 3 konstatuojamosios dalies, atsižvelgdama į šias aplinkybes ir siekdama spręsti didelių ir nepastovių kainų, dėl kurių kyla ekonominių ir socialinių sunkumų, poveikį Europos vartotojams ir įmonėms, Taryba nusprendė, kad reikia imtis neatidėliotinų laikinų veiksmų, skirtų su atsinaujinančiaisiais energijos ištekliais susijusių sprendinių diegimui paspartinti.
84
Atsižvelgiant į tai, Reglamente 2022/2577 numatytos supaprastinimo priemonės, kuriomis siekiama skatinti atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybą, nustatant išimtis dėl tam tikrų Sąjungos aplinkos teisės aktuose nustatytų vertinimo pareigų, be kita ko, supaprastinant procedūras, taikomas konkretiems leidimų išdavimo procesams.
85
Kaip matyti iš Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 1 dalies, juo nustatoma bendra nukrypti nuo leidimų išdavimo procedūrų, numatytų Sąjungos antrinės teisės nuostatose, leidžianti nuostata ir sukuriama prezumpcija, kad atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos veikla yra viršesnis viešasis interesas.
86
Konkrečiau kalbant, Reglamento 2022/2577 4 straipsnyje, kuriame nustatytos priemonės, kuriomis siekiama paspartinti leidimų įrengti saulės energijos įrangą išdavimo procedūrą, numatyta konkreti išimtis dėl pareigos atlikti poveikio aplinkai vertinimus pagal 2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2011/92/ES dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (OL L 26, 2012, p. 1).
87
Be to, pagal Reglamento 2022/2577 6 straipsnį atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos projektams netaikomas Direktyvos 2011/92 2 straipsnio 1 dalyje numatytas poveikio aplinkai vertinimo reikalavimas ir rūšių apsaugos vertinimas pagal 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (OL L 206, 1992, p. 7; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 102) 12 straipsnio 1 dalį ir 2009 m. lapkričio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/147/EB dėl laukinių paukščių apsaugos (OL L 20, 2010, p. 7) 5 straipsnį.
88
Taigi, siekiant įgyvendinti Reglamento 2022/2577 tikslus, tam tikros jame numatytos priemonės laikinai konkrečiais klausimais nukrypsta nuo šio sprendimo 86 ir 87 punktuose nurodytose direktyvose įtvirtintų antrinės teisės nuostatų, pagal kurias prieš išduodant leidimą projektams, galintiems daryti neigiamą poveikį aplinkai, reikalaujama „suderinti teisinius interesus“, nes, kaip pažymėta šio sprendimo 85 punkte, Reglamente 2022/2577 reikalaujama, kad atliekant šį derinimą būtų pripažintas atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos prioritetas.
89
Galiausiai Reglamento 2022/2577 9 straipsnyje numatyta minėto reglamento peržiūros sąlyga, skirta jo poveikiui įvertinti; pagal ją Komisija gali siūlyti pratęsti šio reglamento galiojimo laikotarpį, nes tokia sąlyga panaši į įprastas peržiūros sąlygas, numatytas aktuose, priimtuose viena iš SESV 289 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatytų teisėkūros procedūrų.
90
Taigi, Reglamentas 2022/2577 yra ypatingo pobūdžio aktas, nes juo pirmą kartą pripažįstamas atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos prioritetas nustatant prezumpciją, kad atsinaujinančiosios energijos gamybos veikla yra viršesnis viešasis interesas, taip nukrypstant nuo antrinės teisės aktuose numatytų bendrųjų leidimų išdavimo procedūrų, kurios apima įpareigojimus atlikti poveikio aplinkai vertinimą.
Išvada
91
Iš to, kas išdėstyta, matyti, pirma, kad priimdama Reglamente 2022/2577 numatytas priemones Taryba pasinaudojo jai pagal SESV 122 straipsnio 1 dalį suteikta didele diskrecija, apibūdinančia teisėkūros funkcijų vykdymą, kaip tai suprantama pagal Orhuso reglamentą. Esant nuolatiniams ir nenuspėjamiems pokyčiams, Taryba buvo priversta patvirtinti nedelsiant įsigaliojančias priemones; ji atliko bendrą taikytinos sistemos privalumų ir trūkumų vertinimą ir suderino galimus prieštaravimus tarp skirtingų atskirai nagrinėjamų ekonominės politikos tikslų, suteikdama vienam ar kitam iš jų laikiną pirmenybę, kurios reikalavo ekonominės aplinkybės.
92
Antra, pagal SESV 122 straipsnio 1 dalį Tarybai suteikti išimtiniai įgaliojimai nepriklauso nuo išankstinio įgaliojimo pagrindiniu teisėkūros procedūra priimtu aktu.
93
Trečia, pagal SESV 122 straipsnio 1 dalį Tarybai suteikiami įgaliojimai priimti aktus, kuriuose yra įgyvendinimo priemonių, nes galimybė priimti tokias priemones suteikiama tik Sąjungos teisės aktų leidėjui.
94
Ketvirta, tam tikromis Reglamento 2022/2577 nuostatomis taip pat iš dalies keičiamos esminės kelių teisėkūros procedūra priimtų Sąjungos teisės aktų, kaip tai suprantama pagal SESV, nuostatos. Taigi Reglamentas 2022/2577 teisės normų hierarchijoje neužima žemesnės pozicijos, palyginti su tam tikrais teisėkūros procedūra priimtais aktais, kaip tai suprantama pagal SESV, t. y. Direktyva 2011/92, Direktyva 92/43 ir Direktyva 2009/147, nuo kurių juo nukrypstama.
95
Penkta, tai, kad Reglamentą 2022/2577 pagal SESV 122 straipsnio 1 dalį priėmė Taryba, o ne Komisija, yra papildoma aplinkybė, galinti įrodyti, kad šis reglamentas yra ne įgyvendinimo aktas, o Tarybos, kaip teisės aktų leidėjos, priimtas aktas.
96
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad yra tam tikrų aplinkybių, leidžiančių įrodyti, kad įgaliojimai, kuriais Taryba pasinaudojo pagal SESV 122 straipsnio 1 dalį priimdama Reglamentą 2022/2577, Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies c punkto taikymo tikslais priskirtini prie teisėkūros veiklos.
97
Taigi Reglamentas 2022/2577 nėra administracinis aktas, kaip tai suprantama pagal Orhuso reglamento 2 straipsnio 1 dalies g punktą.
98
Todėl Taryba teisingai kaip nepriimtiną atmetė ieškovių prašymą vidaus tvarka peržiūrėti Reglamentą 2022/2577.
99
Taigi pirmojo pagrindo antrą ir trečią dalis reikia atmesti kaip nepagrįstas.
Dėl pirmojo pagrindo ketvirtos dalies, grindžiamos SESV 289 straipsnio 1–3 dalių ir teisinio saugumo principo pažeidimu
100
Ieškovės teigia, kad nors Reglamentas 2022/2577 nėra administracinis aktas, kaip tai suprantama pagal Orhuso reglamentą, tokia prielaida prieštarauja SESV 289 straipsniui. Šiuo klausimu jos iš esmės teigia, kad sąvoka „teisėkūros procedūra priimtas aktas“, kaip ji suprantama pagal minėtą reglamentą, yra formali sąvoka, apibrėžta atitinkamo akto priėmimo procedūroje. Taigi yra aišku, kad Reglamentas 2022/2577 nėra teisėkūros procedūra priimtas aktas, kaip tai suprantama pagal Orhuso reglamentą, nes šis aktas nebuvo priimtas pagal vieną iš SESV 289 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytų teisėkūros procedūrų.
101
Taryba, palaikoma Komisijos, nesutinka su ieškovių argumentais.
102
Šią dalį reikia atmesti kaip nereikšmingą. Yra aišku, kad Reglamentas 2022/2577 nebuvo priimtas pagal vieną iš SESV 289 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatytų teisėkūros procedūrų. Vis dėlto, kaip matyti išnagrinėjus pirmojo pagrindo antrą ir trečią dalis, Orhuso reglamente vartojama sąvoka „administracinis aktas“ negali būti apibrėžta atitinkamo akto priėmimo procedūroje.
103
Todėl reikia atmesti pirmojo pagrindo ketvirtą dalį, taigi ir visą pirmąjį pagrindą.
104
Kadangi pirmasis pagrindas nepagrįstas, o Taryba prašymą vidaus tvarka peržiūrėti Reglamentą 2022/2577 teisingai atmetė kaip nepriimtiną, antrasis, trečiasis, ketvirtasis ir penktasis pagrindai, kuriais siekiama iš esmės ginčyti minėto prašymo atlikti peržiūrą atmetimą, yra nereikšmingi, todėl turi būti atmesti.
105
Šiuo klausimu reikėtų priminti, kad Sąjungos teismas dėl, be kita ko, veiksmingo teisingumo vykdymo priežasčių gali nenagrinėti pagrindų, kurie turi būti atmesti kaip nepriimtini arba nereikšmingi, pagrįstumo (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2022 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo HIM / Komisija, C‑500/21 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2022:741, 73 punktą).
106
Taigi visas ieškinys yra atmestinas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
107
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovės pralaimėjo bylą, jos turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jų priteisiamos bylinėjimosi išlaidos pagal Tarybos pateiktus reikalavimus.
108
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį įstojusios į bylą institucijos turi pačios padengti savo bylinėjimosi išlaidas. Todėl Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (devintoji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Föreningen Svenskt Landskapsskydd ir kitos priede išvardytos ieškovės padengia savo ir Europos Sąjungos Tarybos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
3.
Europos Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Truchot
Kanninen
Sampol Pucurull
Perišin
Cassagnabère
Paskelbta 2025 m. lapkričio 12 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.
(
1
)	Kitų ieškovių sąrašas pridedamas tik prie šalims pateikiamos versijos.