62021CJ0284_RES
Byla C‑284/21 P
Europos Komisija
prieš
Anthony Braesch ir kt.
2023 m. sausio 31 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas
„Apeliacinis skundas – Valstybės pagalba – SESV 107 ir 108 straipsniai – Restruktūrizavimo pagalba – Bankų sektorius – Pirminio patikrinimo etapas – Sprendimas, kuriuo pagalba pripažįstama suderinama su vidaus rinka – Restruktūrizavimo planas – Atitinkamos valstybės narės prisiimti įsipareigojimai – Naštos pasidalijimo priemonės – Subordinuotųjų reikalavimų konvertavimas į nuosavą kapitalą – Obligacijų turėtojai – Ieškinys dėl panaikinimo – Priimtinumas – SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa – Teisė pareikšti ieškinį – Tiesiogiai ir konkrečiai susijęs fizinis ar juridinis asmuo – Suinteresuotų asmenų procesinių teisių pažeidimas – Formalaus tyrimo proceso nepradėjimas – SESV 108 straipsnio 2 dalis – Sąvoka „suinteresuota šalis“ – Reglamentas (ES) 2015/1589–1 straipsnio h punktas – Sąvoka „suinteresuotoji šalis“ – Nacionalinės priemonės, į kurias atsižvelgė Europos Komisija – Ieškinio nepriimtinumas“
Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Tiesiogiai ir konkrečiai su jais susiję aktai – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas valstybės pagalbos suderinamumas su vidaus rinka nepradėjus formalaus tyrimo proceso – Suinteresuotų šalių pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį ieškinys – Priimtinumas – Sąlygos
(SESV 108 straipsnio 2 dalis ir 263 straipsnio ketvirta pastraipa; Tarybos reglamento 2015/1589 1 straipsnio h punktas)
(žr. 50–54 punktus)
Valstybių teikiama pagalba – Komisijos tyrimas – Administracinė procedūra – Suinteresuota šalis pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį – Sąvoka – Su pagalbos gavėju tiesiogiai nekonkuruojanti įmonė – Būtinybė šiai įmonei įrodyti konkretų pagalbos poveikį jos padėčiai
(SESV 108 straipsnio 2 dalis; Tarybos reglamento 2015/1589 1 straipsnio h punktas)
(žr. 58–60 punktus)
Valstybių teikiama pagalba – Komisijos tyrimas – Administracinė procedūra – Suinteresuotoji šalis pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį – Sąvoka – Ieškovas, nurodantis didelį ekonominį nuostolį dėl įsipareigojimų, kuriuos pasiūlė apie pagalbos priemones pranešusi nacionalinė institucija – Įsipareigojimai, kurių Komisija nenustatė ir kurie nėra neatskiriama pagalbos priemonių dalis – Ekonominis nuostolis, patirtas ne dėl Komisijos sprendimo, kuriuo pagalbos priemonės pripažintos suderinamomis su vidaus rinka – Ieškovas, kuriam netaikoma suinteresuotosios šalies sąvoka – Jo galimybė pareikšti ieškinį nacionaliniame teisme, kad užginčytų nagrinėjamų įsipareigojimų suderinamumą su Sąjungos teise
(SESV 108 straipsnio 2 ir 3 dalys; Tarybos reglamento 2015/1589 1 straipsnio h punktas)
(žr. 68–81, 103–110 punktus)
Valstybių teikiama pagalba – Komisijos patvirtinta valstybės pagalba – Pagalbos gavėjo vykdomas netinkamas jos naudojimas – Sąvoka
(SESV 108 straipsnis; Tarybos reglamento 2015/1589 1 straipsnio g punktas ir 20 straipsnis)
(žr. 84 ir 85 punktus)
Valstybių teikiama pagalba – Komisijos tyrimas – Komisijos naudojantis savo diskrecija priimtos gairės – Teisinis pobūdis – Orientacinės elgesio taisyklės, kuriomis Komisija apriboja savo diskreciją – Bankų komunikatas – Privalomas poveikis valstybėms narėms – Nebuvimas
(SESV 107 straipsnio 3 dalies b punktas ir 108 straipsnio 3 dalis; Komisijos komunikatas 2013/C 216/01)
(žr. 90–95 punktus)
Valstybių teikiama pagalba – Komisijos tyrimas – Pagalbos suderinamumas su vidaus rinka – Diskrecija – Valstybės pagalbą reglamentuojančių nuostatų suderinamumo su kitomis Sąjungos teisės nuostatomis laikymasis – Bankų sektorius – Pagalba, turinti atitikti sąlygas pagal Direktyvą 2014/59 – Pareiga, apribota pagalbos sąlygomis, neatsiejamai susijusiomis su jos tikslu – Kredito įstaigos rekapitalizavimo sąlygų nagrinėjimas
(SESV 106, 107 ir 108 straipsniai; Tarybos reglamento 2014/59 32 straipsnis)
(žr. 96–103 punktus)
Santrauka
2008 m. Italijos bankas Banca Monte dei Paschi di Siena (toliau – BMPS) įvykdė 950 mln. EUR kapitalo padidinimą; visas šias akcijas įsigijo J. P. Morgan Securities Ltd (toliau – JPM) pagal šių bendrovių sudarytas sutartis (toliau – FRESH sutartys). Šiam sandoriui finansuoti reikalingų lėšų JPM gavo iš Mitsubishi UFJ Investor Services & Banking (Liuksemburgas) SA (toliau – MUFJ), o ši šiuo tikslu išleido FRESH obligacijų už 1 mlrd. EUR sumą. Šių obligacijų turėtojai gauna mokėjimus kuponų forma; juos jiems perduoda MUFJ.
2016 m. pabaigoje BMPS pateikė prašymą suteikti nepaprastąją viešąją finansinę paramą kaip prevencinį rekapitalizavimą pagal Italijos teisės aktus. Atsižvelgdamos į šį prašymą Italijos valdžios institucijos pranešė Europos Komisijai apie 5,4 mlrd. EUR BMPS rekapitalizavimo pagalbą. Ši pagalba turėjo būti pridėta prie 15 mlrd. EUR individualios finansinės pagalbos BMPS, kurią Komisija laikinai patvirtino 2016 m. gruodžio 29 d. sprendimu.
2017 m. liepos 4 d. (
1
) sprendimu, priimtu užbaigus pirminio patikrinimo etapą, Komisija patvirtino ir 15 mlrd. EUR finansinę pagalbą BMPS, ir 5,4 mlrd. EUR prevencinio rekapitalizavimo pagalbą (toliau – ginčijamas sprendimas). Šios pagalbos priemonės kartu su BMPS restruktūrizavimo planu ir Italijos valdžios institucijų įsipareigojimais buvo laikomos su vidaus rinka suderinama valstybės pagalba dėl finansinio stabilumo priežasčių (
2
).
BMPS restruktūrizavimo plane, be kita ko, buvo numatyta galimybė panaikinti jos ir JPM sudarytas FRESH sutartis. Panaikinus šias sutartis, keli FRESH obligacijų turėtojai Bendrajame Teisme pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo. Grįsdami ieškinį ieškovai, be kita ko, teigė, kad patyrė didelį ekonominį nuostolį dėl to, kad buvo panaikintos FRESH sutartys, ir kad jos buvo panaikintos dėl restruktūrizavimo plano, pridėto prie pagalbos priemonių, apie kurias pranešė Italijos Respublika.
Komisija pateikė nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą Bendrajame Teisme, motyvuodama tuo, kad ieškovai neturi nei suinteresuotumo pareikšti ieškinį, nei teisės jį pareikšti, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį. Šį nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą Bendrasis Teismas atmetė (
3
); Komisija pateikė Teisingumo Teismui apeliacinį skundą tik dėl teisės pareikšti ieškinį. Patenkindamas šį apeliacinį skundą Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) patikslina sąvokos „suinteresuota šalis“, kaip ji suprantama pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį, ribas ir pripažįsta teisę pareikšti ieškinį tiesiogiai ir konkrečiai susijusiam asmeniui, kaip jis suprantamas pagal SESV 263 straipsnį.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pateikdama vienintelį apeliacinio skundo pagrindą Komisija iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad kaip „suinteresuotos šalys“ pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį ir „suinteresuotosios šalys“ pagal Reglamento Nr. 2015/1589 (
4
) 1 straipsnio h punktą ieškovai turi teisę pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą (
5
), kad užtikrintų savo procesines teises pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas primena, kad iš jo jurisprudencijos matyti, jog „suinteresuota šalis“, kaip ji suprantama pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį, gali pareikšti ieškinį dėl Komisijos sprendimo nepateikti prieštaravimų dėl valstybės pagalbos, apie kurią pranešta, priimto užbaigus pirminio patikrinimo etapą, jei siekia apginti savo procesines teises pagal minėtą nuostatą. Kadangi ginčijamas sprendimas buvo priimtas užbaigus pirminio patikrinimo etapą, nepradėjus SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatyto formalaus tyrimo proceso, ir ieškovai siekia apginti savo procesines teises pagal minėtą nuostatą, Bendrasis Teismas teisingai nagrinėjo, ar jie turi „suinteresuotų šalių“ statusą, kad nustatytų, ar jų ieškinys priimtinas pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą.
Vis dėlto Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad ieškovai turi „suinteresuotos šalies“ statusą, kai Komisija vykdo pagalbos, apie kurią pranešta, kontrolės procedūrą pagal SESV 108 straipsnį.
Reglamente 2015/1589 sąvoka „suinteresuotoji šalis“, analogiška SESV 108 straipsnio 2 dalyje vartojamai sąvokai „suinteresuota šalis“, apibrėžiama kaip apimanti bet kurį asmenį, įmonę arba įmonių asociaciją, kurios interesams gali turėti įtakos pagalbos skyrimas. Ši sąvoka jurisprudencijoje aiškinama plačiai, tad ji gali apimti kiekvieną asmenį, galintį įrodyti, kad valstybės pagalbos suteikimas gali daryti konkretų poveikį jo padėčiai.
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Italijos valdžios institucijų įsipareigojimai dėl BMPS restruktūrizavimo plano, pateikti kartu su pagalbos priemonėmis, apie kurias pranešta ir dėl kurių, ieškovų teigimu, FRESH obligacijų turėtojai patyrė didelį ekonominį nuostolį, yra neatsiejama tų pagalbos priemonių dalis; ginčijamu sprendimu Komisija nustatė, kad tos priemonės yra privalomos, todėl šis sprendimas yra susijęs ir su pagalbos priemonėmis, apie kurias pranešta, ir su Italijos valdžios institucijų įsipareigojimais. Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad pagalbos, apie kurią pranešta, suteikimas, taigi, ir ginčijamo sprendimo priėmimas, gali daryti konkretų poveikį ieškovų padėčiai, todėl jie turi būti laikomi „suinteresuotosiomis šalimis“, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2015/1589 1 straipsnio h punktą.
Taip nusprendęs Bendrasis Teismas pažeidė Sąjungos teisės normas, reglamentuojančias ginčijamo sprendimo taikymo sritį.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas patikslina, kad, kai pagalbos priemonė, apie kurią pranešta, atitinkamos valstybės narės siūlymu apima jos prisiimtus įsipareigojimus, vis dėlto tai nereiškia, kad tokius įsipareigojimus reikia laikyti Komisijos nustatytais ir kad dėl to bet koks neigiamas jų poveikis tretiesiems asmenims priskirtinas šios institucijos priimtam sprendimui.
Iš tiesų sprendimu, priimtu pasibaigus pirminio patikrinimo etapui, Komisija negali atitinkamos valstybės narės kaip nors įpareigoti ar jai ką nors uždrausti, ji tik turi teisę nusprendusi nepateikti prieštaravimų patvirtinti pagalbos projektą, apie kurį pranešė ši valstybė narė, pripažindama šią pagalbą suderinama su vidaus rinka.
Vadinasi, ginčijamu sprendimu Komisija tik leido Italijos Respublikai įgyvendinti nagrinėjamą valstybės pagalbą, atsižvelgdama į faktines aplinkybes, kurias ši valstybė narė iš anksto apibrėžė BMPS restruktūrizavimo plane, ir į įsipareigojimus, apie kuriuos ji pranešė, siekdama išsklaidyti bet kokias abejones dėl šios pagalbos suderinamumo su vidaus rinka, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies b punktą. Todėl negalima manyti, kad Italijos Respublikos įsipareigojimai, pasiūlyti per pirminio patikrinimo procedūrą, buvo nustatyti pačiu ginčijamu sprendimu, nes jie numatyti tik valstybės narės priimtuose aktuose.
Todėl FRESH sutarčių panaikinimas įgyvendinant restruktūrizavimo planą kartu su pagalba, apie kurią pranešta, negali būti laikomas neišvengiamomis ginčijamo sprendimo pasekmėmis, nes nėra pačios nagrinėjamos pagalbos įgyvendinimo rezultatas. Jį lemia, žinoma, faktiškai susijusios, bet teisiškai atskiros priemonės, kurias patvirtino Komisijai apie pagalbą pranešusi valstybė narė. Aplinkybė, kad šių priemonių ši valstybė narė, be kita ko, ėmėsi siekdama, kad Komisija priimtų sprendimą, kuriuo ši pagalba patvirtinama, ir kad dėl jų nustatyti įsipareigojimai, į kuriuos ši institucija atsižvelgė priimdama tokį sprendimą, šiuo atžvilgiu nėra svarbi.
Taigi, priešingai, nei nusprendė Bendrasis Teismas, ginčijamame sprendime nurodyti įsipareigojimai nebuvo tame sprendime Komisijos nustatyti ar pripažinti privalomais; tai yra tik nacionalinės priemonės, apie kurias Italijos Respublika pranešė pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį savo atsakomybe ir į kurias Komisija atsižvelgė kaip į faktinį elementą, kad įvertintų, ar nagrinėjama valstybės pagalba, nesant jokių abejonių, gali būti pripažinta suderinama su vidaus rinka pasibaigus pirminio patikrinimo etapui.
Atsakydamas į ieškovų argumentus, susijusius su Komisijai tenkančia pareiga patikrinti pagalbos priemonių, apie kurias pranešė Italijos Respublika, suderinamumą su visa Sąjungos teise, Teisingumo Teismas, be kita ko, primena, kad pagal suformuotą jurisprudenciją SESV 108 straipsnyje numatytos procedūros rezultatas niekada neturi prieštarauti konkrečioms Sutarties nuostatoms. Taigi pagalba, kuri pati ar tam tikros jos sąlygos pažeidžia Sąjungos teisės nuostatas ar bendruosius principus, negali būti pripažinta suderinama su vidaus rinka. Taigi, remdamasi šia jurisprudencija Komisija ginčijamame sprendime patikrino pagalbos, apie kurią pranešta, suderinamumą su Direktyva 2014/59 (
6
). Šiomis aplinkybėmis Komisija visų pirma patikrino, ar Italijos Respublikos pasiūlytame restruktūrizavimo plane numatytos naštos pasidalijimo priemonės, dėl kurių buvo panaikintos FRESH sutartys, tinkamos, kad suteiktos pagalbos suma būtų apribota iki griežto minimumo, būtino BMPS rekapitalizavimo tikslui pasiekti.
Vis dėlto Komisija neturėjo tikrinti, ar šios naštos pasidalijimo priemonės pačios savaime nepažeidžia teisių, kurias ieškovai tvirtina turintys pagal Sąjungos ar nacionalinę teisę. Toks pažeidimas, jei įrodomas, atsiranda ne dėl pačios pagalbos, jos tikslo ar neatsiejamų sąlygų, bet dėl priemonių, kurių ėmėsi Italijos Respublika, siekdama, kad užbaigusi pirminį patikrinimą Komisija priimtų sprendimą patvirtinti minėtą pagalbą.
Taigi aplinkybė kad naštos pasidalijimo priemonės yra dalis restruktūrizavimo plano, dėl kurio reikia suteikti valstybės pagalbą, apie kurią ši valstybė narė pranešė Komisijai, siekdama, kad po pirminio patikrinimo ji būtų patvirtinta, nesuteikia ieškovams, teigiantiems, kad minėtos priemonės jiems daro poveikį, „suinteresuotosios šalies“ statuso, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2015/1589 1 straipsnio h punktą, kai ši institucija vykdo procedūrą pagal SESV 108 straipsnį. Jei ieškovai mano, kad priimdama BMPS restruktūrizavimo plane numatytas naštos pasidalijimo priemones Italijos Respublika pažeidė Sąjungos teisę, turi ginčyti šių priemonių teisėtumą nacionaliniame teisme, kuris šiuo atžvilgiu turi išimtinę jurisdikciją, ir šis teismas gali (arba net privalo, jei priima sprendimą kaip paskutinės instancijos teismas) prireikus pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą pagal SESV 267 straipsnį, kad šis išaiškintų atitinkamas Sąjungos teisės nuostatas arba nuspręstų dėl jų galiojimo. Būtent taip yra šiuo atveju, nes ieškovai neteigia, kad nagrinėjama pagalba jiems daro poveikį, tačiau tvirtina, kad jiems daro poveikį į ginčijamą sprendimą įtrauktame restruktūrizavimo plane nurodytos naštos pasidalijimo priemonės.
Atsižvelgdamas į šiuos patikslinimus Teisingumo Teismas pritaria vieninteliam Komisijos apeliaciniame skunde nurodytam pagrindui ir panaikina Bendrojo Teismo sprendimą. Kadangi šioje bylos stadijoje galima priimti sprendimą, Teisingumo Teismas, be kita ko, patenkina Komisijos pirmojoje instancijoje pateiktą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, todėl atmeta ieškovų ieškinį kaip nepriimtiną.
(
1
)	2017 m. liepos 4 d. Komisijos sprendimas C(2017) 4690 final dėl valstybės pagalbos SA.47677 (2017/N) – Italija, nauja pagalba ir iš dalies pakeistas Banca Monte dei Paschi di Siena restruktūrizavimo planas.
(
2
)	Pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies b punktą, susijusį su pagalba, skirta dideliems valstybės narės ekonomikos sutrikimams atitaisyti.
(
3
)	2021 m. vasario 24 d. Sprendimas Braesch ir kt. / Komisija (T‑161/18, EU:T:2021:102).
(
4
)	2015 m. liepos 13 d. Tarybos reglamentas (ES) 2015/1589, nustatantis išsamias Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio taikymo taisykles (OL L 248, 2015, p. 9; klaidų ištaisymas OL L 186, 2017, p. 17).
(
5
)	SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatyti du atvejai, kai pripažįstama fizinio ar juridinio asmens teisė pareikšti ieškinį dėl Sąjungos teisės akto, kuris nėra jam skirtas, panaikinimo. Pirma, tokį ieškinį galima pareikšti, jei šis aktas su tuo asmeniu yra tiesiogiai ir konkrečiai susijęs. Antra, toks asmuo gali pareikšti ieškinį dėl reglamentuojamojo pobūdžio akto, dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių, jeigu jis su šiuo asmeniu tiesiogiai susijęs.
(
6
)	2014 m. gegužės 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/59/ES, kuria nustatoma kredito įstaigų ir investicinių įmonių gaivinimo ir pertvarkymo sistema ir iš dalies keičiamos Tarybos direktyva 82/891/EEB, direktyvos 2001/24/EB, 2002/47/EB, 2004/25/EB, 2005/56/EB, 2007/36/EB, 2011/35/ES, 2012/30/ES bei 2013/36/ES ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (ES) Nr. 1093/2010 bei (ES) Nr. 648/2012 (OL L 173, 2014, p. 190).