62023CJ0701
TEISINGUMO TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. balandžio 3 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Ne bis in idem principas – Konvencija, įgyvendinanti Šengeno susitarimą – 54 straipsnis – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – 50 straipsnis – Sprendimas laikinai nutraukti bylą, paskelbtas valstybėje narėje dėl žuvusių fizinių asmenų, kuriuos anksčiau buvo įdarbinęs juridinis asmuo – Šio juridinio asmens baudžiamasis persekiojimas kitoje valstybėje narėje – Nepriimtinumas“
Byloje C‑701/23
dėl tribunal judiciaire de Paris (Paryžiaus bendrosios kompetencijos teismas, Prancūzija) 2023 m. liepos 4 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2023 m. lapkričio 14 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje prieš
Swiftair SA,
dalyvaujant
Syndicat ALTER,
Association AH5017-Ensemble ir kt.
TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
kurią sudaro kolegijos pirmininkas A. Kumin, Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojas T. von Danwitz (pranešėjas) ir teisėjas S. Gervasoni,
generalinis advokatas D. Spielmann,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Swiftair SA, atstovaujamos avocats R. Lindon ir P. Spinosi,
–
syndicat ALTER, atstovaujamos avocat A. Lyon-Caen,
–
association AH5017-Ensemble, atstovaujamos avocat E. Piwnica,
–
Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos R. Bénard, B. Dourthe ir B. Fodda,
–
Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos A. Gavela Llopis,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos F. Blanc ir I. Zaloguin,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1990 m. birželio 19 d. Šengene (Liuksemburgas) pasirašytos ir 1995 m. kovo 26 d. įsigaliojusios Konvencijos dėl Šengeno susitarimo, 1985 m. birželio 14 d. sudaryto tarp Beniliukso ekonominės sąjungos valstybių, Vokietijos Federacinės Respublikos ir Prancūzijos Respublikos vyriausybių dėl laipsniško jų bendrų sienų kontrolės panaikinimo, įgyvendinimo (OL L 239, 2000, p. 19; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 2 t., p. 9) (toliau – KŠSĮ) 54 straipsnio, siejamo su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 50 straipsniu, išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant baudžiamąją bylą prieš bendrovę Swiftair SA, kuri yra kaltinama 2014 m. liepos 24 d. Malyje įvykdytu neatsargiu gyvybės atėmimu.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
KŠSĮ konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„remdamosi 1985 m. birželio 14 d. Šengeno susitarimu dėl laipsniško jų bendrų sienų kontrolės panaikinimo,
nusprendusios įgyvendinti tuo susitarimu išreikštą apsisprendimą panaikinti asmenų, kertančių bendras sienas, kontrolę ir palengvinti transporto ir prekių judėjimą,
kadangi Europos [b]endrijų steigimo sutartis, papildyta Suvestiniu Europos aktu, numato, jog vidaus rinką sudaro vidaus sienų neturinti erdvė,
<…>“
4
KŠSĮ 54 straipsnyje nustatyta:
„Asmuo, kurio teismo procesas vienoje Susitariančiojoje Šalyje yra galutinai baigtas, už tas pačias veikas negali būti persekiojamas kitoje Susitariančiojoje Šalyje, jei jau paskirta bausmė, ji jau įvykdyta, faktiškai vykdoma arba pagal nuosprendį priėmusios Susitariančiosios Šalies įstatymus nebegali būti vykdoma.“
Ispanijos teisė
5
Ley de Enjuiciamiento Criminal (Baudžiamojo proceso kodeksas) 637 straipsnis suformuluotas taip:
„Byla nutraukiama, jeigu:
1°) nėra svarių įrodymų, kad buvo padaryta veika, dėl kurios pradėtas baudžiamasis persekiojimas;
2°) veika nėra baudžiamasis nusižengimas arba nusikaltimas;
3°) vykstant procesui paaiškėja, kad kaltinamieji neatsako baudžiamąja tvarka kaip vykdytojai, bendrininkai ar nusikalstamu būdu įgytą turtą nuslėpę asmenys.“
6
Šio kodekso 641 straipsnyje nustatyta:
„Byla laikinai nutraukiama, jeigu:
1°) paaiškėja, kad nusikalstamos veikos, dėl kurios pradėtas baudžiamasis persekiojimas, padarymas nėra tinkamai įrodytas;
2°) jeigu atlikus ikiteisminį tyrimą paaiškėja, kad nusikalstama veika buvo padaryta, tačiau nėra pakankamų priežasčių apkaltinti asmenį ar kelis konkrečius asmenis kaip vykdytojus, bendrininkus ar nusikalstamu būdu įgytą turtą nuslėpusius asmenis.“
Prancūzijos teisė
7
Code pénal (Baudžiamasis kodeksas) 113-9 straipsnyje numatyta:
„113-6 ir 113-7 straipsniuose numatytais atvejais negali būti persekiojamas asmuo, kuris įrodo, kad dėl jo už tas pačias veikas užsienyje yra priimtas įsiteisėjęs teismo sprendimas, o apkaltinamojo nuosprendžio atveju – kad bausmė buvo atlikta arba suėjo senaties terminas.“
8
Code de procédure pénale (Baudžiamojo proceso kodeksas) 692 straipsnyje nustatyta:
„Ankstesniame skirsnyje numatytais atvejais negali būti persekiojamas asmuo, kuris įrodo, kad dėl jo už tas pačias veikas užsienyje yra priimtas įsiteisėjęs teismo sprendimas, o apkaltinamojo nuosprendžio atveju – kad bausmė buvo atlikta arba suėjo senaties terminas.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
9
2014 m. liepos 24 d. bendrovei Swiftair priklausantis ir Ispanijoje įregistruotas lėktuvas buvo išnuomotas skrydžiui iš Vagadugu (Burkina Fasas) į Alžyrą (Alžyras). Lėktuvas sudužo Malio šiaurinėje dalyje esančioje dykumos teritorijoje. Per nelaimingą atsitikimą žuvo visi juo skridę asmenys, įskaitant 54 Prancūzijos piliečius.
10
Po šio nelaimingo atsitikimo 2014 m. liepos 24 d. nutartimi Juzgado Central de Instrucción no 6 (Nacionalinis ikiteisminio tyrimo teismas Nr. 6, Ispanija) pradėjo ikiteisminį tyrimą. Vėliau, atmetęs teroristinio išpuolio prielaidą, 2014 m. rugsėjo 23 d. nutartimi tas teismas nusprendė, kad reikia atlikti tyrimą siekiant nustatyti, ar šis įvykis galėjo nutikti dėl lėktuvą pilotavusių fizinių asmenų patirties trūkumo arba neatsargumo.
11
Tuo pat metu Prancūzijoje buvo kreiptasi į gendarmerie des transports aériens (Oro transporto žandarmerija), kad būtų atliktas tyrimas dėl šio įvykio. 2014 m. liepos 29 d. nutarimu buvo pradėtas ikiteisminis tyrimas dėl neatsargaus gyvybės atėmimo.
12
2014–2016 m. Ispanijos ir Prancūzijos teisminės institucijos bendradarbiavo, be kita ko, teikdamos viena kitai tarptautinės savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose prašymus. Vis dėlto šių institucijų susirašinėjimas neleido iš anksto išspręsti klausimo dėl galimo sprendimų, priimtų užbaigus tuo pačiu metu minėtų institucijų atliekamus tyrimus, prieštaravimo.
13
2016 m. liepos 18 d. Ispanijos ikiteisminio tyrimo teisėjas, remdamasis Ispanijos baudžiamojo proceso kodekso 641 straipsniu, nusprendė laikinai nutraukti bylą, nes, „kiek tai susiję su įgulos žmogiškuoju ir profesiniu aspektais“ ir orlaivio būkle, jis nerado „jokių įrodymų, kad bendrovė [Swiftair] būtų padariusi pažeidimų, kurie galėjo būti susiję su <…> lėktuvo katastrofa“. Konkrečiai kalbant, kaip nurodyta tame sprendime, nebuvo nustatyta „jokio objektyvaus atidumo ar rūpestingumo pareigos, reikalaujamos iš orlaivių pilotų, pažeidimo“.
14
Prancūzijoje techniniai tyrimai buvo patikėti trijų ekspertų kolegijai; jų galutinėje ataskaitoje, pateiktoje 2016 m. gruodžio 23 d., padaryta išvada, kad prie šio nelaimingo atsitikimo prisidėjo veiksniai, kaip antai sezoninė pilotų veikla, kuri prisidėjo prie jų darbo efektyvumo lygio sumažėjimo esant neįprastoms situacijoms, ir nepakankama jų antžeminių treniruočių ir treniruočių su skrydžio simuliatoriais apimtis bei neišsamus turinys; tai prisidėjo, be kita ko, prie tinkamos reakcijos į atitinkamą situaciją nebuvimo.
15
2017 m. birželio 29 d. Prancūzijos ikiteisminio tyrimo teisėjas pareiškė bendrovei Swiftair kaltinimus dėl neatsargaus gyvybės atėmimo, motyvuodamas tuo, kad ji neužtikrino įgulos „pakankamo apmokymo“ ir dėl to netyčia sukėlė visų lėktuve buvusių asmenų, tarp kurių buvo ir prancūzų, žūtį. 2017 m. lapkričio 24 d. prašymu Swiftair paprašė panaikinti jai pareikštus kaltinimus, motyvuodama tuo, kad jai turi būti taikomas Ispanijoje priimtas sprendimas nutraukti bylą, nes jis yra galutinis ir privalomas Prancūzijoje pagal KŠSĮ 54 straipsnį ir šiame straipsnyje įtvirtintą ne bis in idem principą. 2018 m. lapkričio 16 d. ikiteisminio tyrimo kolegija pripažino šį prašymą nepriimtinu.
16
2021 m. gegužės 18 d. nutartimi Prancūzijos ikiteisminio tyrimo teisėjas nurodė perduoti Swiftair bylą nagrinėti tribunal judiciaire de Paris (Paryžiaus bendrosios kompetencijos teismas), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, tuo pačiu atmetė šios bendrovės pateiktus argumentus, susijusius su ne bis in idem principo pažeidimu, motyvuodamas tuo, kad sprendimas nutraukti bylą neturi res judicata galios ir nėra galutinis. Konkrečiai kalbant, minėtas sprendimas, kuris pagal Prancūzijos teisę neturi atitikmens, galutinai neužbaigia baudžiamojo persekiojimo ir neužkerta kelio kitam baudžiamajam persekiojimui už tas pačias veikas.
17
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita ko, pažymi, kad pagal taikytinus Ispanijos teisės aktus baudžiamoji atsakomybė juridiniam asmeniui, kaip antai Swiftair, negali kilti ir kad dėl šios priežasties pastarosios atžvilgiu Ispanijoje oficialiai nebuvo taikomas joks baudžiamojo persekiojimo ar prievartos veiksmas. Taigi tam teismui kyla klausimas, ar Ispanijoje priimtas sprendimas nutraukti bylą, jeigu jis gali būti galutinis, KŠSĮ 54 straipsnio taikymo tikslais apima ne tik jame tiesiogiai nurodytus fizinius asmenis, bet ir netiesiogiai kaltinamą juridinį asmenį, todėl turi būti laikoma, kad šio juridinio asmens teismo procesas yra „galutinai baigtas“, kaip tai suprantama pagal šį straipsnį.
18
Šiomis aplinkybėmis tribunal judiciaire de Paris (Paryžiaus bendrosios kompetencijos teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar KŠSĮ 54 straipsnis, siejamas su Chartijos 50 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad Susitariančiosios Valstybės teismo priimta nutartis nutraukti bylą, kurią galima apskųsti, priimta po išsamaus bylos tyrimo ir neleidžianti tęsti proceso, jeigu nebus pareikšti nauji kaltinimai, turi būti laikoma galutiniu sprendimu, kaip tai suprantama pagal šį straipsnį, net jeigu Susitariančioji Valstybė, kurioje buvo priimta tokia nutartis nutraukti bylą, nepripažįsta visų res judicata galią įgijusio sprendimo sukeliamų pasekmių?
2.
Ar KŠSĮ 54 straipsnis, siejamas su Chartijos 50 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad jeigu nutartis nutraukti bylą priimama kaip galutinis sprendimas, galintis suteikti šioje nuostatoje numatytą ne bis in idem apsaugą, „asmuo, kurio teismo procesas <…> yra galutinai baigtas“ turi būti suprantamas kaip bet kuris asmuo, kuriam per tyrimą buvo pareikšti kaltinimai ir kurio veiksmai ar neveikimas buvo tiriami, net jei atliekant tyrimą dėl šio asmens nebuvo formaliai surašytas joks baudžiamojo persekiojimo ar procesinės prievartos aktas?
3.
Ar KŠSĮ 54 straipsnis, siejamas su Chartijos 50 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad fiziniai asmenys, kurie atliko veiksmus vykdydami savo pareigas bendrovei jų atstovaujamo juridinio asmens naudai ir interesais, ir pats juridinis asmuo yra vienas ir tas pats asmuo, ir todėl bet koks juridinio asmens baudžiamasis persekiojimas kitoje Susitariančiojoje Valstybėje yra draudžiamas, jeigu dėl jo teisinių atstovų „teismo procesas <…> yra galutinai baigtas“, kaip tai suprantama pagal Sąjungos teisę, nors pats juridinis asmuo niekada nebuvo asmeniškai patrauktas baudžiamojon atsakomybėn toje Susitariančiojoje Valstybėje?
4.
Jeigu į pirmesnį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar KŠSĮ 54 straipsnis, atsižvelgiant į Chartijos 50 straipsnį, turi būti aiškinamas taip, kad juridiniam asmeniui turi būti taikoma ne bis in idem [principo] apsauga, įskaitant atvejį, kai Susitariančiojoje Valstybėje, kurioje buvo priimtas galutinis sprendimas, juridinis asmuo bet kuriuo atveju negalėjo būti persekiojamas baudžiamąja tvarka dėl to, kad šioje valstybėje tiesiogiai nenumatyta juridinio asmens baudžiamoji atsakomybė, arba dėl to, kad juridinio asmens baudžiamoji atsakomybė gali kilti tik už tokias nusikalstamas veikas, kurių negalima kvalifikuoti pagal aplinkybes, dėl kurių vykdytas baudžiamasis persekiojimas?“
Dėl priimtinumo
19
Remiantis suformuota jurisprudencija, per procedūrą pagal SESV 267 straipsnį tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes, turi įvertinti, ar jo sprendimui priimti būtinas prejudicinis sprendimas, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl iš principo Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą tuo atveju, kai pateikiami klausimai susiję su Sąjungos teisės aiškinimu (2024 m. spalio 22 d. Sprendimo Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, 36 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
20
Vis dėlto Teisingumo Teismas turi išnagrinėti sąlygas, kuriomis į jį kreipėsi nacionalinis teismas, kad patikrintų savo paties jurisdikciją arba jam pateikto prašymo priimtinumą (2024 m. spalio 22 d. Sprendimo Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
21
Šiame kontekste reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo, jeigu yra akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos aplinkybėmis arba dalyku, jeigu problema hipotetinė arba jeigu Teisingumo Teismas neturi būtinos faktinės ir teisinės informacijos, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (2024 m. balandžio 30 d. Sprendimo M. N. (EncroChat), C‑670/22, EU:C:2024:372, 65 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
22
Prašymo priimti prejudicinį sprendimą turiniui keliami reikalavimai aiškiai išdėstyti Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnyje, kuris prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui turi būti žinomas bendradarbiaujant pagal SESV 267 straipsnį ir kurio jis privalo tiksliai laikytis. Pagal šiuos reikalavimus, primintus Europos Sąjungos Teisingumo Teismo rekomendacijų nacionaliniams teismams dėl prašymų priimti prejudicinį sprendimą pateikimo (OL C 380, 2019, p. 1) 15 punkte, kiekviename prašyme priimti prejudicinį sprendimą turi būti „trumpai išdėstomas ginčo dalykas ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiančio teismo nustatytos reikšmingos faktinės aplinkybės ar bent jau išdėstomi faktai, kuriais grindžiami klausimai“, „pateikiamas nacionalinių nuostatų, kurios nagrinėjamu atveju galėtų būti taikomos, turinys ir prireikus reikšminga nacionalinė teismų praktika“, taip pat „išdėstomos priežastys, paskatinusios prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantį teismą kelti klausimą dėl tam tikrų Sąjungos teisės nuostatų išaiškinimo ar galiojimo, ir jo nustatytas ryšys tarp šių nuostatų bei pagrindinėje byloje taikomų nacionalinės teisės aktų“.
23
Kiek tai susiję su dabar nagrinėjama byla, primintina, kad pagal KŠSĮ 54 straipsnį asmuo, kurio teismo procesas vienoje susitariančiojoje šalyje yra galutinai baigtas, už tas pačias veikas negali būti persekiojamas kitoje susitariančiojoje šalyje, jei jau paskirta bausmė, ji jau įvykdyta, faktiškai vykdoma arba pagal nuosprendį priėmusios susitariančiosios šalies įstatymus nebegali būti vykdoma.
24
Pagal suformuotą jurisprudenciją KŠSĮ 54 straipsnio tikslas yra užtikrinti, kad asmuo, kuris vienoje valstybėje narėje buvo nuteistas ir atliko paskirtą bausmę arba tam tikrais atvejais buvo galutinai išteisintas, galėtų laisvai judėti Šengeno erdvėje, nebijodamas persekiojimo dėl tų pačių veikų kitoje valstybėje narėje (2023 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Volkswagen Group Italia ir Volkswagen Aktiengesellschaft, C‑27/22, EU:C:2023:663, 81 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
25
Šį straipsnį reikia aiškinti atsižvelgiant, viena vertus, į ESS 3 straipsnio 2 dalį, pagal kurią Sąjunga savo piliečiams siūlo vidaus sienų neturinčią laisvės, saugumo ir teisingumo erdvę, kurioje užtikrinamas laisvas asmenų judėjimas (šiuo klausimu žr. 2016 m. birželio 29 d. Sprendimo Kossowski, C‑486/14, EU:C:2016:483, 46 punktą), ir, kita vertus, į KŠSĮ konstatuojamąsias dalis, iš kurių matyti, kad šios konvencijos tikslas – panaikinti asmenų, kertančių bendras sienas, kontrolę ir palengvinti transporto ir prekių judėjimą erdvėje be vidaus sienų.
26
Taigi KŠSĮ 54 straipsnis yra nesvarbus, kai nekeliamas klausimas dėl galimybės laisvai judėti šioje erdvėje ir ypač kai kalbama tik apie juridinius asmenis (šiuo klausimu žr. 2023 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Volkswagen Group Italia ir Volkswagen Aktiengesellschaft, C‑27/22, EU:C:2023:663, 82 punktą).
27
Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad Prancūzijoje pradėta baudžiamoji byla, kuri yra pagrindinės bylos dalykas, iškelta tik juridiniam asmeniui, t. y. Swiftair. Fiziniai asmenys, kurių baudžiamoji atsakomybė išnagrinėta Ispanijoje, yra žuvę per pagrindinėje byloje aptariamą nelaimingą atsitikimą. Todėl, kadangi akivaizdu, kad pagrindinėje byloje nenagrinėjama fizinių asmenų galimybė laisvai judėti, KŠSĮ 54 straipsnis šioje byloje netaikytinas.
28
Pagal jurisprudenciją jeigu Sąjungos teisės nuostatos, su kuriomis susiję prejudiciniai klausimai, pagrindinėje byloje netaikytinos, taigi ir neturi reikšmės sprendžiant šią bylą, reikia manyti, kad prašomas prejudicinis sprendimas nėra būtinas tam, kad prašymą jį priimti pateikęs teismas galėtų priimti savo sprendimą, ir kad šie klausimai dėl to yra nepriimtini (šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 22 d. Sprendimo Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, 38 ir 68 punktus). Darytina išvada, kad dėl šios priežasties prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai nagrinėjamu atveju yra nepriimtini tiek, kiek jie susiję su KŠSĮ 54 straipsniu.
29
Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat remiasi Chartijos 50 straipsniu, reikia priminti, kad pagal jos 51 straipsnio 1 dalį jos nuostatos skirtos valstybėms narėms tik tais atvejais, kai šios įgyvendina Sąjungos teisę. Sąvoka „Sąjungos teisės įgyvendinimas“, kaip ji suprantama pagal pastarąją nuostatą, suponuoja sąsają tarp Sąjungos teisės akto ir aptariamos nacionalinės priemonės, kuri turi būti didesnė nei sričių panašumas arba vienos srities netiesioginis poveikis kitai (šiuo klausimu žr. 2024 m. lapkričio 28 d. Sprendimo PT (Prokuroro ir nusikalstamą veiką padariusio asmens susitarimas), C‑432/22, EU:C:2024:987, 35 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
30
Kadangi nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo prašyme nenurodė ryšio, kurį nustatė tarp pagrindinėje byloje taikytinų nacionalinės teisės aktų ir reikšmingų Sąjungos teisės nuostatų, šis prašymas esamoje situacijoje neleidžia nustatyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama situacija susijusi su šios teisės įgyvendinimu. Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją tokiu atveju Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos priimti sprendimo, ir vien Chartijos nuostatos, kuriomis galbūt remiamasi, negali pagrįsti šios jurisdikcijos (2024 m. gegužės 17 d. Nutarties VGG ir kt., C‑190/23, EU:C:2024:420, 57 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
31
Taigi, kiek tai susiję su prašomu Chartijos 50 straipsnio išaiškinimu, reikia konstatuoti, kad esamoje situacijoje Teisingumo Teismas neturi būtinos faktinės ir teisinės informacijos, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 21 punkte nurodytą suformuotą jurisprudenciją. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą neatitinka šio sprendimo 22 punkte primintų reikalavimų, visų pirma nustatytųjų Procedūros reglamento 94 straipsnio c punkte, nes jame nenurodytas ryšys, kurį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nustatė tarp pagrindinėje byloje taikytinų nacionalinės teisės aktų ir reikšmingų Sąjungos teisės nuostatų.
32
Darytina išvada, kad visas prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra nepriimtinas.
33
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas išsaugo galimybę pateikti naują prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kuriame būtų pateikta visa informacija, leidžianti Teisingumo Teismui priimti sprendimą (šiuo klausimu žr. 2021 m. gegužės 20 d. Nutarties ENR Grenelle Habitat ir kt., C‑88/20, EU:C:2021:407, 38 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Dėl bylinėjimosi išlaidų
34
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:
2023 m. liepos 4 d.tribunal judiciaire de Paris (Paryžiaus bendrosios kompetencijos teismas, Prancūzija) sprendimu pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra nepriimtinas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.