62023CJ0018
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)
27 päivänä helmikuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – SEUT 63 artiklan 1 kohta – Pääomien vapaa liikkuvuus – Siirtokelpoisiin arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavat yritykset (yhteissijoitusyritykset) – Yhteisövero – Tällaisen yrityksen tulojen vapauttaminen yhteisöverosta – Verovapauden edellytykset – Kyseisen yrityksen ulkoinen hoitaminen – Direktiivi 2009/65/EY – 29 artiklan 1 kohta – Sovellettavuus
Asiassa C‑18/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (voivodikunnan hallintotuomioistuin, Gliwice, Puola) on esittänyt 28.11.2022 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 18.1.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
F S.A.
vastaan
Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: varapresidentti T. von Danwitz, joka hoitaa ensimmäisen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä tuomarit A. Arabadjiev ja I. Ziemele (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: hallintovirkamies M. Siekierzyńska,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 29.5.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
F S.A., edustajanaan Ł. Adamczyk, doradca podatkowy,
–
Puolan hallitus, asiamiehinään B. Majczyna, R. Stańczyk ja S. Żyrek,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään C. Auvret, U. Małecka, W. Roels ja H. Tserepa-Lacombe,
kuultuaan julkisasiamiehen 11.7.2024 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee siirtokelpoisiin arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyritykset) koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/65/EY (EUVL 2009, L 302, s. 32) 29 artiklan 1 kohdan sekä SEUT 18, SEUT 49 ja SEUT 63 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat F S.A., joka on Luxemburgin oikeuden mukaan perustettu osakeyhtiö (jäljempänä F-rahasto), ja Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (verotietohallinnon johtaja, Puola; jäljempänä veroviranomainen) ja jossa on kyse kyseisen yhtiön saamien pääomatulojen verotuksesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Direktiivin 2009/65 johdanto-osan 83 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Tämä direktiivi ei saisi vaikuttaa kansallisiin verotusta koskeviin sääntöihin, mukaan luettuina järjestelyt, joita jäsenvaltiot voivat edellyttää varmistaakseen näiden sääntöjen noudattamisen alueellaan.”
4
Kyseisen direktiivin 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tätä direktiiviä sovelletaan siirtokelpoisiin arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittaviin yrityksiin, jäljempänä ’yhteissijoitusyritys’, jotka ovat sijoittautuneet jäsenvaltioiden alueelle.
2.   Yhteissijoitusyrityksellä tarkoitetaan tässä direktiivissä, jollei 3 artiklasta muuta johdu, yritystä:
a)
jonka ainoana tarkoituksena on yleisöltä hankittujen varojen yhteinen sijoittaminen 50 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin siirtokelpoisiin arvopapereihin tai muuhun helposti rahaksi muutettavaan rahoitusomaisuuteen ja joka toimii riskin hajauttamisen periaatteella; ja
b)
jonka osuudet on haltijan vaatimuksesta ostettava takaisin tai lunastettava suoraan tai välillisesti tämän yrityksen varoilla. Yhteissijoitusyrityksen toimenpide, jonka tarkoituksena on varmistaa, ettei sen osuuksien pörssiarvo poikkea merkittävästi niiden nettoarvosta, rinnastetaan takaisinostoon tai lunastukseen.
Jäsenvaltiot voivat sallia, että yhteissijoitusyritys koostuu useasta alarahastosta.
3.   Edellä 2 kohdassa tarkoitettu yritys voidaan perustaa joko sopimusoikeudellisten säännösten (rahastoyhtiöiden hoidossa olevat sijoitusrahastot), trusteja koskevien säännösten (’unit trust’) tai yhtiöjärjestyksen (sijoitusyhtiöt) nojalla.
– –
7.   Jäsenvaltio voi asettaa alueelleen sijoittautuneille yhteissijoitusyrityksille vaatimuksia, jotka ovat ankarampia kuin mitä tässä direktiivissä säädetään, tai lisävaatimuksia edellyttäen, että näitä vaatimuksia ja lisävaatimuksia sovelletaan yleisesti ja ne eivät ole ristiriidassa tämän direktiiviin säännösten kanssa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän luvun soveltamista.”
5
Kyseisen direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä ei sovelleta seuraaviin yrityksiin:
a)
suljetut yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavat yritykset;
b)
yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavat yritykset, jotka hankkivat pääomaa [Euroopan] yhteisössä tai jollakin sen alueella, mutta eivät markkinoi siellä osuuksiaan yleisölle;
– –”
6
Kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Rahastoyhtiötoiminnan aloittaminen edellyttää rahastoyhtiön kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten etukäteen myöntämää toimilupaa. Rahastoyhtiölle tämän direktiivin mukaisesti myönnetty toimilupa on voimassa kaikissa jäsenvaltioissa.
2.   Rahastoyhtiö ei saa harjoittaa muuta toimintaa kuin tämän direktiivin mukaisesti luvan saaneiden yhteissijoitusyritysten hoitamista; tämän ohessa se saa kuitenkin hoitaa sellaisia muita yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä, jotka eivät kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan ja joiden osalta rahastoyhtiön toiminnan vakautta valvotaan, mutta joiden osuuksia ei voida markkinoida muissa jäsenvaltioissa tämän direktiivin nojalla.
Tätä direktiiviä sovellettaessa yhteissijoitusyritysten hoitamiseen kuuluvat myös liitteessä II tarkoitetut tehtävät.”
7
Direktiivin 2009/65 29 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Rajoittamatta kansallisessa lainsäädännössä asetettujen muiden yleisten edellytysten soveltamista sijoitusyhtiön kotijäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset eivät saa myöntää toimilupaa sijoitusyhtiölle, joka ei ole nimennyt rahastoyhtiötä, ellei sijoitusyhtiöllä ole riittävää, vähintään 300000 euron alkupääomaa.
Jos sijoitusyhtiö ei ole nimennyt tämän direktiivin nojalla toimiluvan saanutta rahastoyhtiötä, noudatetaan lisäksi seuraavaa:
a)
toimilupaa ei myönnetä, ellei toimilupahakemuksen liitteenä ole toimintasuunnitelmaa, jossa selvitetään vähintään sijoitusyhtiön organisaatiorakenne;
b)
sijoitusyhtiön johtajien on oltava riittävän hyvämaineisia ja riittävän kokeneita myös sijoitusyhtiön harjoittaman liiketoiminnan lajin osalta, ja tätä varten: johtajien sekä kaikkien heidän seuraajiensa nimet on viipymättä ilmoitettava toimivaltaisille viranomaisille; vähintään kahden edellä mainitut edellytykset täyttävän henkilön on tehtävä sijoitusyhtiön toiminnan johtamista koskevat päätökset; ja ’johtajilla’ tarkoitetaan henkilöitä, jotka lain tai perustamisasiakirjojen mukaan edustavat sijoitusyhtiötä tai jotka tosiasiallisesti määräävät sijoitusyhtiön toimintalinjasta; ja
c)
jos sijoitusyhtiön ja muiden luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden välillä on läheinen sidos, toimivaltaiset viranomaiset saavat lisäksi myöntää toimiluvan vain, jos nämä läheiset sidokset eivät estä niitä hoitamasta tehokkaasti valvontatehtäviään.
Sijoitusyhtiön kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on evättävä toimilupa myös silloin, kun rahastoyhtiöön läheisesti sidoksissa olevaan yhteen tai useampaan luonnolliseen henkilöön tai oikeushenkilöön sovellettavat kolmannen maan lait, asetukset tai hallinnolliset määräykset tai niiden täytäntöönpanoon liittyvät vaikeudet estävät niitä hoitamasta tehokkaasti valvontatehtäviään.
Sijoitusyhtiön kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on vaadittava sijoitusyhtiöitä toimittamaan tiedot, jotka viranomaiset tarvitsevat.”
Puolan oikeus
Yhteisöverolaki
8
Yhteisöverosta 15.2.1992 annetussa laissa (ustawa o podatku dochodowym od osób prawnych; Dz. U. 1992, järjestysnumero 86), sellaisena kuin se on muutettuna kansallisesta maataloustukikeskuksesta annetun lain voimaantulosäännöksistä 10.2.2017 annetulla lailla (ustawa – Przepisy wprowadzające ustawę o Krajowym Ośrodku Wsparcia Rolnictwa; Dz. U. 2017, järjestysnumero 614) (jäljempänä yhteisöverolaki), 6 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Verosta vapautettuja ovat:
– –
10)
avoimet sijoitusrahastot ja erikoistuneet avoimet sijoitusrahastot, jotka on perustettu sijoitusrahastoista annetun lain nojalla, lukuun ottamatta sellaisia erikoistuneita avoimia sijoitusrahastoja, joihin sovelletaan suljettuja sijoitusrahastoja koskevia sijoitussääntöjä ja ‑rajoituksia;
10a)
yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavat yritykset, joiden kotipaikka on jossakin muussa Euroopan unionin jäsenvaltiossa kuin Puolan tasavallassa tai jossakin muussa Euroopan talousalueen valtiossa, kun kyseiset yritykset täyttävät kaikki seuraavat edellytykset:
a)
niiltä kannetaan valtiossa, jossa niiden kotipaikka on, kaikista niiden tuloista yhteisövero tulojen alkuperästä riippumatta
b)
niiden toiminnan ainoana tavoitteena on rahavarojen, jotka on kerätty niiden sijoitusosuuksien merkitsemistä koskevan julkisen kaupankäynnin kautta, yhteinen sijoittaminen arvopapereihin, rahamarkkinavälineisiin ja muihin varallisuusoikeuksiin
c)
ne harjoittavat toimintaansa viranomaisten, jotka ovat toimivaltaisia valvomaan finanssimarkkinoita siinä valtiossa, jossa niiden kotipaikka on, myöntämän luvan nojalla
d)
viranomaiset, jotka ovat toimivaltaisia valvomaan finanssimarkkinoita siinä valtiossa, jossa kyseisten yritysten kotipaikka on, valvovat suoraan niiden toimintaa,
e)
ne ovat nimenneet säilytysyhteisön varojensa tallessapitoa varten
f)
niitä johtavat toimijat, joilla on niiden toiminnan harjoittamiseksi viranomaisten, jotka ovat toimivaltaisia valvomaan finanssimarkkinoita siinä valtiossa, jossa kyseisten yritysten kotipaikka on, lupa.
– –
4.   1 momentin 10a kohdassa tarkoitettua vapautusta ei sovelleta seuraaviin:
1)
yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavat yritykset
a)
jotka harjoittavat toimintaansa suljettujen yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavien yritysten muodossa tai ovat avoimia yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä, jotka toimivat suljettuja sijoitusrahastoja koskevien sijoitussääntöjen ja ‑rajoitusten mukaisesti, tai
b)
joiden sijoitusosuuksia ei niiden perustamisasiakirjojen mukaan tarjota julkisesti, niillä ei voida käydä kauppaa säännellyillä markkinoilla tai vaihtoehtoisessa kaupankäyntijärjestelmässä ja luonnolliset henkilöt voivat ostaa niitä vain, jos he hankkivat kerralla osuuksia vähintään 40000 euron arvosta.
– –”
9
Kyseisen lain 17 §:n 1 momentin 58 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Verosta on vapautettu
– –
58)
6 §:n 4 momentin 1 kohdassa tarkoitettujen yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavien yritysten, joiden kotipaikka on toisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa kuin Puolan tasavallassa tai toisessa Euroopan talousalueeseen kuuluvassa maassa, tulot, mikäli nämä yritykset täyttävät 6 §:n 1 momentin 10a kohdan a ja d–f alakohdassa mainitut edellytykset, lukuun ottamatta 57 kohdan a–g alakohdassa tarkoitettuja tuloja.”
Sijoitusrahastoista annettu laki
10
Sijoitusrahastoista ja vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitamisesta 27.5.2004 annetun lain (ustawa o funduszach inwestycyjnych i zarządzaniu alternatywnymi funduszami inwestycyjnymi; Dz. U. 2004, järjestysnumero 1546), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä sijoitusrahastolaki), 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Laissa vahvistetaan säännöt, joita sovelletaan sellaisten sijoitusrahastojen perustamiseen ja toimintaan, joiden kotipaikka on Puolan tasavallan alueella, ja säännöt, jotka koskevat ulkomaisten rahastojen ja rahastoyhtiöiden toimintaa Puolan tasavallan alueella.”
11
Kyseisen lain 1a §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Laissa vahvistetaan myös sellaisten vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajien toimintaa koskevat säännöt, joiden kotipaikka on Puolan tasavallan alueella, sekä säännöt, jotka koskevat sellaisten vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajien toimintaa Puolan tasavallan alueella, joiden kotipaikka on jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa.”
12
Kyseisen lain 3 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Sijoitusrahasto on oikeushenkilö, jonka toiminnan ainoana tavoitteena on rahavarojen, jotka on kerätty sen sijoitusosuuksien tai ‑todistusten merkitsemistä koskevan julkisen tai yksityisen kaupankäynnin kautta, sijoittaminen laissa määritettyihin arvopapereihin, rahamarkkinavälineisiin ja muihin varallisuusoikeuksiin.
– –
3.   Sijoitusrahaston on toiminnassaan otettava huomioon erityisesti osuudenhaltijoiden edut ja noudatettava laissa säädettyjä sijoitusriskien vähentämistä koskevia periaatteita.
4.   Sijoitusrahasto voi harjoittaa toimintaansa seuraavassa muodossa:
1)
avoimena sijoitusrahastona
2)
vaihtoehtoisena sijoitusrahastona, joita ovat erikoistunut avoin sijoitusrahasto tai suljettu sijoitusrahasto.”
13
Kyseisen lain 4 §:n 1 ja 1a momentissa säädetään seuraavaa:
”1.   Yhtiö perustaa sijoitusrahaston, hallinnoi sitä ja edustaa rahastoa suhteissa kolmansiin osapuoliin.
1a.   Yhtiö voi sopimuksella, jonka pätevyys edellyttää sen tekemistä kirjallisesti, siirtää avoimen sijoitusrahaston hallinnoinnin ja liiketoiminnan harjoittamisen Puolan tasavallan alueella toimivalle rahastoyhtiölle.”
14
Sijoitusrahastolain 14 §:n 1 momentista ilmenee, että sijoitusrahaston voi perustaa ainoastaan yhtiö.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
15
F-rahasto ilmoitti veroviranomaiselle, että sen verotuksellinen kotipaikka oli Luxemburgissa ja että se oli siellä yleisesti verovelvollinen.
16
Ilmoituksensa mukaan F-rahasto toimi Luxemburgin oikeuden, ja tarkemmin sanottuna erikoistuneista sijoitusrahastoista 13.2.2007 annetun lain (loi du 13 février 2007 relative aux fonds d’investissement spécialisés; Mémorial A 2007, s. 13), mukaisesti erikoistuneen sijoitusrahaston asemassa. Kyseinen rahasto väittää saaneensa toimiluvan Luxemburgin rahoitusalan valvontalautakunnalta (Commission de surveillance du secteur financier; jäljempänä CSSF) ja olevansa sen välittömässä valvonnassa, koska CSSF on rekisteröinyt sen säännellyksi sijoitusrahastoksi.
17
F-rahaston yhtiöjärjestyksen, jonka CSSF on hyväksynyt, mukaan F-rahastoa hoitaa sisäisesti sen hallitus, joka on myös merkitty CSSF:n ylläpitämään vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajien luetteloon.
18
F-rahaston ainoana tarkoituksena on varojen, jotka hankitaan rahaston osuuksia koskevan yksityisen kaupankäynnin kautta, sijoittaminen yhteisesti arvopapereihin, rahamarkkinavälineisiin ja muihin varallisuusoikeuksiin.
19
CSSF:n antaman toimiluvan mukaan F-rahasto voi sijoittaa pörssinoteerattujen yhtiöiden osakkeisiin, mukaan lukien Giełda Papierów Wartościowych w Warszawieen (Varsovan pörssi, Puola) listatut osakkeet, pääomayhtiöiden, joiden kotipaikka voi olla Puolassa tai muualla, liikkeeseen laskemiin joukkovelkakirjoihin sekä valtion, mukaan lukien Puolan tasavallan liikkeeseen laskemiin, joukkovelkakirjoihin.
20
F-rahasto pyysi veroviranomaiselta ennakkoratkaisua sen selvittämiseksi, voidaanko sen tulevan tapahtuman perusteella ilmoitettuihin tuloihin soveltaa yhteisöverolain 17 §:n 1 momentin 58 kohdassa säädettyä vapautusta.
21
F-rahasto katsoi, että vapautusta voitiin soveltaa. Yhtäältä se täytti kyseisen lain 6 §:n 1 momentin 10a kohdan a, d ja e alakohdassa mainitut vaatimukset. Toisaalta mainitun lain 6 §:n 1 momentin 10a kohdan f alakohdassa säädetystä vaatimuksesta – jonka mukaan sijoitusrahaston on oltava sellaisen yksikön hoidossa, jolla on toimintansa harjoittamiseksi lupa sen jäsenvaltion, jossa sen kotipaikka on, toimivaltaisilta finanssimarkkinoiden valvontaviranomaisilta – F-rahasto katsoi, että sijoitusrahasto, jota hoidetaan sisäisesti vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitajan toimesta, täyttää saman lain 17 §:n 1 momentin 58 kohdan poikkeuksen soveltamiselle asetetut edellytykset.
22
Veroviranomainen katsoi 6.6.2022 antamassaan ennakkoratkaisussa, että vaikka F-rahasto täytti yhteisöverolain 6 §:n 1 momentin 10a kohdan a alakohdassa ja c–e alakohdassa säädetyt edellytykset, se ei täyttänyt kyseisen lain 6 §:n 1 momentin 10a kohdan f alakohdassa säädettyä edellytystä, koska sitä ei hoitanut ulkopuolinen yksikkö.
23
F-rahasto nosti kanteen Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicachissa (voivodikunnan hallintotuomioistuin, Gliwice, Puola), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, kyseisen ennakkoratkaisun kumoamiseksi.
24
Kyseinen tuomioistuin toteaa, että kyseessä oleva lainsäädäntö koskee yhteissijoitusyritysten tekemistä sijoituksista saatujen tulojen verokohtelua. Asiassa on kyse siitä, täyttääkö rahasto, jota hoitaa sisäisesti sen hallitus, jolle sen jäsenvaltion, jossa kyseisen rahaston kotipaikka on, toimivaltainen viranomainen on antanut luvan tähän tarkoitukseen ja joka on rekisteröity kyseisessä viranomaisessa vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajaksi sekä merkitty sen ylläpitämään vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajien luetteloon, yhteisöverolain 6 §:n 1 momentin 10a kohdan f alakohdassa säädetyn edellytyksen.
25
Sillä, että kyseiseen lakiin lisättiin 6 §:n 1 momentin 10a kohta, oli tarkoitus varmistaa puolalaisten sijoitusrahastojen ja sijoitusrahastojen, joiden kotipaikka on muissa jäsenvaltioissa, yhdenvertainen kohtelu sijoitusrahastoja koskevan yhteisöverovapautuksen osalta. Sen jälkeen kun kyseisen lain 6 §:n 1 momentin 10a kohdan a–e alakohta oli otettu käyttöön ja sittemmin muutettu, ja kun kyseiseen 6 §:n 1 momentin 10a kohtaan oli lisätty f alakohta, Euroopan komissio päätti SEUT 49 ja SEUT 63 artiklaan perustuvan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn, joka oli pantu vireille Puolan tasavaltaa vastaan ja jonka perusteena oli sellaisten sijoitusrahastojen väitetty verotuksellinen syrjintä, joiden kotipaikka on muissa jäsenvaltioissa kuin Puolan tasavallassa.
26
Sijoitusrahastolain 4 §:n 1 momentista ja 14 §:n 1 momentista ilmenee, että Puolassa käyttöön otetussa mallissa sijoitusrahastoja hoitaa niistä erillinen oikeushenkilö eli sijoitusrahastoyhtiö, eikä niitä voida hoitaa sisäisesti, esimerkiksi niiden hallituksen toimesta. Kyseisestä laista ilmenee lisäksi, että ainoastaan ulkoisesti hoidetut ulkomaiset yhteissijoitusyritykset voivat toimia Puolan alueella.
27
Kyseinen tuomioistuin toteaa vielä, että yhteisöverolain 6 §:n 1 momentin 10a kohdan f alakohdassa, luettuna yhdessä kyseisen lain 17 §:n 1 momentin 58 kohdan kanssa, olevalla säännöllä otetaan käyttöön objektiivinen kriteeri, joka johtaa yhteisöverovapautuksen myöntämiseen ainoastaan sellaisille ulkomaisille yhteissijoitusyrityksille, joita hoitavat toimivaltaisten viranomaisten hyväksymät ulkopuoliset yksiköt, ja tämän vapautuksen ulkopuolelle jätetään rahastot, joita hoidetaan sisäisesti.
28
Mainitun tuomioistuimen mukaan yhtäältä direktiivistä 2009/65 ja erityisesti sen 6 ja 29 artiklasta sekä liitteestä II ilmenee, että kyseisessä direktiivissä säädetään mahdollisuudesta eikä velvollisuudesta perustaa rahastoyhtiö ja että ulkopuolisen yksikön tarjoamien palvelujen laajuus vastaa niiden palvelujen laajuutta, jotka liittyvät sen hallituksen harjoittamaan yhteissijoitusyrityksen hallinnointiin. Toisaalta näitä mainitun direktiivin vaatimusten mukaisesti perustettuja yrityksiä on pidettävä toisiinsa rinnastettavina.
29
Näin ollen esiin nousee kysymys siitä, onko unionin oikeus esteenä sille, että kansallinen lainsäätäjä ottaa käyttöön – kotimaisten ja ulkomaisten yhteisöjen rinnastettavuuden periaatteen perusteella sekä sijoituksiin liittyvän riskin vähentämiseksi – yhteisöverolain 6 §:n 1 momentin 10a kohdasta, luettuna yhdessä kyseisen lain 17 §:n 1 momentin 58 kohdan kanssa, johtuvan kaltaisen muodollisen edellytyksen, jonka mukaan yhteisöverovapautus on varattu ulkopuolisen yksikön hoitamille sijoitusrahastoille ja yhteissijoitusyrityksille, joita hoidetaan ulkopuolisen yksikön toimesta.
30
Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach päätti näin ollen lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [direktiivin 2009/65] säännöksiä ja erityisesti sen 29 artiklan 1 kohtaa, tulkittuina yhdessä SEUT 18, SEUT 49 ja SEUT 63 artiklan kanssa, tulkittava siten, että ne estävät asettamasta kansallisissa säännöksissä pääasiassa kyseessä olevien kaltaisia muodollisia vaatimuksia, jotka koskevat muuhun Euroopan unionin jäsenvaltioon kuin Puolan tasavaltaan tai muuhun Euroopan talousalueeseen kuuluvaan maahan sijoittautuneiden yhteissijoitusyritysten tuloverovapautta, eli vaatimusta siitä, että niitä hoitavat ulkopuoliset yksiköt, jotka harjoittavat toimintaansa sen maan rahoitusmarkkinoiden toimivaltaisten valvontaviranomaisten luvan perusteella, jossa niillä on kotipaikka?”
Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
31
Unionin tuomioistuimen presidentti esitti 21.11.2023 tekemällään päätöksellä esittelevän tuomarin ja julkisasiamiehen yhteisestä ehdotuksesta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle kysymyksiä, jotka koskivat pääasiassa sovellettavaa Puolan oikeutta sekä tiettyjä F-rahaston esittämiä väitteitä, jotka toistettiin ennakkoratkaisupyynnössä.
32
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toimitti 18.12.2023 unionin tuomioistuimelle vastauksensa, josta ilmenee ensinnäkin, että sijoitusrahastolaissa suljetaan pois sellaisen sijoitusrahaston perustaminen, jota hoidetaan sisäisesti tai joka on rakenteeltaan samankaltainen kuin pääasiassa kyseessä oleva F-rahasto, joka on oikeudelliselta muodoltaan vaihtuvapääomainen sijoitusyhtiö (société d’investissement à capital variable), ja tällainen rahasto, jota ei hoideta ulkoisesti, ei voisi siirtää kotipaikkaansa Puolaan.
33
Toiseksi edellytyksellä, joka koskee velvollisuutta antaa sijoitusrahaston hoitaminen toiselle yksikölle eikä luonnollisille henkilöille, eli kyseisen rahaston ulkoiseen hoitamiseen liittyvällä edellytyksellä, pyritään takaamaan mainitun rahaston toiminnan oikeusvarmuus yhteissijoitusyrityksenä, joka on erillään saman rahaston yksittäisten osallistujien erityisistä eduista. Tämän edellytyksen tarkoituksena on myös erottaa näiden osallistujien varat sijoitusrahaston hoitamisesta itsenäisesti vastaavan rahastoyhtiön varoista siten, että rahastoyhtiön taloudellinen vastuu ei vaikuta itse rahaston varoihin.
34
Kolmanneksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on myös vahvistanut, että pääasiassa kyseessä oleva oikeusriita koskee ainoastaan sitä, onko F-rahaston täytettävä yhteisöverolain 6 §:n 1 momentin 10a kohdan f alakohdassa säädetty edellytys, jonka mukaan ulkopuolisen yksikön on hoidettava rahastoa.
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
35
Aluksi on muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklassa määrätyssä menettelyssä unionin tuomioistuimen ja ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen tehtävät on selvästi eroteltu ja yksinomaan tämän jälkimmäisen tehtävänä on tulkita kansallista lainsäädäntöä (tuomio 17.3.2022, Daimler, C‑232/20, EU:C:2022:196, 91 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36
Unionin tuomioistuimen tehtävänä ennakkoratkaisumenettelyssä ei ole siis lausua kansallisten säännösten tulkinnasta. Unionin tuomioistuimen tehtävänä on unionin tuomioistuinten ja kansallisten tuomioistuinten välisen toimivallanjaon mukaisesti ottaa huomioon ennakkoratkaisukysymyksiin liittyvät tosiasiat ja oikeudelliset seikat sellaisina kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on ne esittänyt omalla vastuullaan (ks. vastaavasti tuomio 17.3.2022, Daimler, C‑232/20, EU:C:2022:196, 92 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 9.11.2023, Keolis Agen, C‑271/22–C‑275/22, EU:C:2023:834, 38 kohta).
37
Lisäksi kysymys siitä, ovatko lähtökohdat, joihin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin perustaa kysymyksensä, virheellisiä vai eivät, on tosiseikkoja koskeva kysymys, jonka paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä (määräys 6.9.2018, Gmalieva ym., C‑79/17, EU:C:2018:687 16 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lähtee siitä, että F-rahaston kaltaiseen yhteissijoitusyritykseen voidaan soveltaa yhteisöverolain 17 §:n 1 momentin 58 kohdassa säädettyä vapautusta sillä edellytyksellä, että se täyttää kyseisen lain 6 §:n 1 momentin 10a kohdan f alakohdassa säädetyn edellytyksen.
39
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on lisäksi täsmentänyt, että yhteissijoitusyrityksen ulkoista hoitamistapaa koskevaa edellytystä perustellaan sillä, että ainoastaan tällainen hoitamistapa on sallittu yhteissijoitusyrityksille Puolassa.
40
On siis katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ennakkoratkaisukysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2009/65 29 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä SEUT 18, SEUT 49 ja SEUT 63 artiklan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa säädetään, että ainoastaan sellaiselle yhteissijoitusyritykselle, jota hoitaa ulkopuolinen yksikkö, joka harjoittaa toimintaansa sen valtion, jossa kyseisellä yksiköllä on kotipaikka, rahoitusmarkkinoiden valvonnasta vastaavien toimivaltaisten viranomaisten myöntämän toimiluvan perusteella, voidaan myöntää vapautus yhteisöverosta kyseisen yrityksen tekemistä sijoituksista saatujen tulojen osalta, ja jossa ei siten myönnetä tällaista vapautusta toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti perustetuille yhteissijoitusyrityksille, joita hoidetaan sisäisesti, tilanteessa, jossa ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä sallitaan ainoastaan ulkoisesti hoidettujen yhteissijoitusyritysten perustaminen.
Unionin oikeuden merkitykselliset säännökset
41
Koska Puolan hallitus ja komissio ovat ilmaisseet epäilyksensä direktiivin 2009/65 merkityksellisyydestä pääasian ratkaisun kannalta, on ensiksi selvitettävä, voidaanko kyseistä direktiiviä soveltaa kyseiseen oikeusriitaan.
42
Tältä osin, kuten ensinnäkin direktiivin 2009/65 1 artiklan 1 kohdasta ilmenee, sitä sovelletaan yhteissijoitusyrityksiin, jotka ovat sijoittautuneet jäsenvaltioiden alueelle.
43
Seuraavaksi kyseisen direktiivin 1 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan yhteissijoitusyrityksellä tarkoitetaan kyseisessä direktiivissä yritystä, jonka ainoana tarkoituksena on yleisöltä hankittujen varojen yhteinen sijoittaminen saman direktiivin 50 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin siirtokelpoisiin arvopapereihin tai muuhun helposti rahaksi muutettavaan rahoitusomaisuuteen ja joka toimii riskin hajauttamisen periaatteella.
44
Lopuksi, kuten direktiivin 2009/65 3 artiklan b alakohdasta ilmenee, kyseistä direktiiviä ei sovelleta yhteissijoitusyrityksiin, jotka hankkivat pääomaa Euroopan unionissa tai jollakin sen alueella mutta eivät markkinoi siellä osuuksiaan yleisölle.
45
Kyseisen direktiivin 1 artiklan 2 kohdan a alakohdasta ja 3 artiklan b alakohdasta seuraa näin ollen, että yritykset, jotka harjoittavat yhteistä sijoitustoimintaa ja hankkivat pääomaa markkinoimatta osuuksiaan yleisölle, eivät kuulu kyseisen direktiivin soveltamisalaan.
46
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että F-rahaston ainoana tarkoituksena on kuitenkin varojen, jotka hankitaan rahaston osuuksia koskevan yksityisen kaupankäynnin kautta, sijoittaminen yhteisesti arvopapereihin, rahamarkkinavälineisiin ja muihin varallisuusoikeuksiin.
47
Se seikka, että F-rahasto – itsensä esittämien ja ennakkoratkaisupyynnössä toistettujen toteamusten mukaan – kerää varat markkinoimatta osuuksiaan yleisölle, johtaa siihen, ettei direktiiviä 2009/65 voida soveltaa pääasiassa kyseessä olevaan tilanteeseen.
48
Toiseksi on niin, että koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa ennakkoratkaisukysymyksessään SEUT 18, SEUT 49 ja SEUT 63 artiklaan, on määritettävä, sovelletaanko näitä määräyksiä tähän tilanteeseen.
49
Tältä osin on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 18 artiklaa, jossa vahvistetaan kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän yleinen kielto, voidaan soveltaa itsenäisesti ainoastaan sellaisiin unionin oikeuden soveltamisalaan kuuluviin tapauksiin, joita varten EUT-sopimuksessa ei ole erityisiä syrjinnän kieltäviä määräyksiä (tuomio 18.6.2019, Itävalta v. Saksa, C‑591/17, EU:C:2019:504, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
50
Syrjintäkiellon periaate on kuitenkin toteutettu sijoittautumisoikeuden alalla SEUT 49 artiklassa (tuomio 3.3.2020, Tesco-Global Áruházak, C‑323/18, EU:C:2020:140, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Lisäksi EUT-sopimuksen 63 artiklassa määrätään erityisestä syrjinnän kieltävästä säännöstä pääomien vapaan liikkuvuuden alalla (tuomio 18.3.2021, Autoridade Tributária e Aduaneira (Kiinteistön luovutusvoittovero), C‑388/19, EU:C:2021:212, 21 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
51
Lisäksi vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että sen määrittämisessä, kuuluuko kansallinen lainsäädäntö jommankumman EUT-sopimuksessa taatun perusvapauden soveltamisalaan, on otettava huomioon kyseessä olevan lainsäädännön tarkoitus (tuomio 4.10.2024, Staatssecretaris van Financiën (Konsernin sisäisen lainan korot), C‑585/22, EU:C:2024:822, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
52
Niinpä sijoittautumisvapautta koskevan SEUT 49 artiklan soveltamisalaan kuuluu kansallinen lainsäädäntö, jota sovelletaan vain omistusosuuksiin, jotka antavat selvän vaikutusvallan yhtiön päätöksiin ja mahdollisuuden määrätä sen toiminnasta (tuomio 4.10.2024, Staatssecretaris van Financiën (Konsernin sisäisen lainan korot), C‑585/22, EU:C:2024:822, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
53
Sen sijaan kansallisia säännöksiä, joita sovelletaan omistusosuuksiin, joiden hankkimisen ainoana tarkoituksena on taloudellisen sijoituksen tekeminen ilman aikomusta vaikuttaa yhtiön liikkeenjohtoon tai käyttää siinä määräysvaltaa, on tutkittava pelkästään pääomien vapaan liikkuvuuden kannalta (tuomio 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Sopimusperusteisten sijoitusrahastojen verovapaus), C‑342/20, EU:C:2022:276, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
54
Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, pääasiassa kyseessä oleva oikeusriita koskee sitä, voiko F-rahasto hyötyä yhteisöverolain 17 §:n 1 momentin 58 kohdassa säädetystä vapautuksesta niiden tulojen osalta, jotka se saisi niistä sijoituksista, jotka se on tehnyt Varsovan pörssissä noteerattujen yhtiöiden osakkeisiin, pääomayhtiöiden, joiden kotipaikka on Puolassa, liikkeeseen laskemiin joukkovelkakirjoihin sekä Puolan valtion liikkeeseen laskemiin joukkovelkakirjoihin.
55
Kyseisessä lainsäädännössä ei tosin suljeta sen soveltamisalan ulkopuolelle tilanteita, joissa on mahdollista käyttää selvää vaikutusvaltaa yrityksen päätöksiin ja määrätä sen toiminnasta, mikä johtaisi siihen, että nämä tilanteet kuuluisivat sijoittautumisvapauden piiriin, mutta tämän lainsäädännön kohteena on sellaisten tulojen verokohtelu, jotka saadaan pääoman yhteisestä sijoittamisesta ilman, että tarkoituksena on vaikuttaa yrityksen johtamiseen tai käyttää siinä määräysvaltaa, tämän tuomion 53 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla. Se on näin ollen omiaan vaikuttamaan pääasiallisesti pääomien vapaaseen liikkuvuuteen. Kyseisestä säännöstöstä sijoittautumisvapaudelle aiheutuvat mahdolliset rajoitukset olisivat väistämätön seuraus pääomien vapaan liikkuvuuden rajoittamisesta, eivätkä ne näin ollen ole peruste sille, että kyseistä säännöstöä tutkittaisiin itsenäisesti SEUT 49 artiklan kannalta (ks. vastaavasti tuomio 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Sopimusperusteisten sijoitusrahastojen verovapaus), C‑342/20, EU:C:2022:276, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
56
Kyseessä olevaa kansallista lainsäädäntöä on edellä esitetyn perusteella tarkasteltava yksinomaan pääomien vapaata liikkuvuutta koskevien EUT-sopimuksen määräysten kannalta.
Pääomien vapaaseen liikkuvuuteen kohdistuvan rajoituksen olemassaolo
57
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 63 artiklan 1 kohdassa pääomanliikkeiden rajoituksina kielletään muun muassa toimenpiteet, joilla aiheutetaan se, että jossakin toisessa valtiossa asuvat henkilöt ovat vähemmän halukkaita tekemään sijoituksia tietyssä jäsenvaltiossa, tai se, että kyseisessä jäsenvaltiossa asuvat henkilöt ovat vähemmän halukkaita tekemään niitä muissa valtioissa (tuomio 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Sopimusperusteisten sijoitusrahastojen verovapaus), C‑342/20, EU:C:2022:276, 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
58
Erityisesti sillä, että jäsenvaltio kohtelee ulkomaisten yhteissijoitusyritysten tuloja epäedullisemmin kuin kotimaisten yhteissijoitusyritysten tuloja, voidaan saada muuhun jäsenvaltioon kuin tähän jäsenvaltioon sijoittautuneet yhtiöt luopumaan tekemästä investointeja tähän jäsenvaltioon, ja se on näin ollen lähtökohtaisesti SEUT 63 artiklassa kielletty pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitus (ks. tuomio 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Sopimusperusteisten sijoitusrahastojen verovapaus), C‑342/20, EU:C:2022:276, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
59
Tällaisesta epäedullisemmasta kohtelusta on kyse, kun ulkomaisen yhteissijoitusyrityksen saamat tulot jätetään verovapauden ulkopuolelle, toisin kuin kotimaisen yhteissijoitusyrityksen tulot (ks. vastaavasti tuomio 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Sopimusperusteisten sijoitusrahastojen verovapaus), C‑342/20, EU:C:2022:276, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
60
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen selityksistä ilmenee ensinnäkin, että sijoitusrahastojen, joiden kotipaikka on Puolassa, tulot on vapautettu yhteisöverosta.
61
Toiseksi näistä selityksistä ilmenee, että yhteisöverolain 6 §:n 1 momentin 10a kohta, jota sovelletaan yhteissijoitusyrityksiin, joiden kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa tai Euroopan talousalueesta 2.5.1992 tehdyn sopimuksen (EYVL 1994, L 1, s. 3; jäljempänä ETA-sopimus) sopimuspuolena olevassa valtiossa, ja joka sisältää yhteisöverosta vapauttamisen edellytykset, joihin kyseisen lain 17 §:n 1 momentin 58 kohdassa viitataan, on annettu sen varmistamiseksi, että viimeksi mainittuja yrityksiä sekä niitä rahastoja, joiden kotipaikka on Puolassa, kohdellaan yhdenvertaisesti.
62
Kolmanneksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että sijoitusrahastolaissa suljetaan ehdottomasti pois sisäisesti hoidetun sijoitusrahaston perustaminen Puolaan.
63
Yhteisöverolain 6 §:n 1 momentin 10a kohdan f alakohdan mukaan ainoastaan yhteissijoitusyritykset, joita hoitavat yksiköt, joilla on niiden toiminnan harjoittamiseksi lupa viranomaisilta, jotka ovat toimivaltaisia valvomaan finanssimarkkinoita siinä valtiossa, jossa kyseisten yritysten kotipaikka on, voivat kuitenkin saada vapautuksen kyseisestä verosta sijoitustoiminnastaan saatujen tulojen osalta. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kyseisestä säännöksestä esittämän tulkinnan mukaan siinä edellytetään, että yhteissijoitusyritystä hoitaa ulkopuolinen yksikkö, jotta sille voidaan myöntää vapautus kyseisestä verosta tällaisten tulojen osalta.
64
Tällainen edellytys johtaa siis erilaiseen kohteluun, joka ei perustu yhteissijoitusyrityksen asuinvaltioon vaan sen hoitamistapaan.
65
Tältä osin on tärkeää palauttaa mieleen, että kansallinen lainsäädäntö, jota sovelletaan erotuksetta kotimaisiin ja ulkomaisiin toimijoihin, voi kuitenkin saada aikaan pääomien vapaan liikkuvuuden rajoituksen. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä näet käy ilmi, että myös erilainen kohtelu, joka perustuu objektiivisiin perusteisiin, voi tosiasiallisesti asettaa rajat ylittävät tilanteet epäedullisempaan asemaan (tuomio 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Sopimusperusteisten sijoitusrahastojen verovapaus), C‑342/20, EU:C:2022:276, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
66
Näin on erityisesti silloin, kun kansallisessa lainsäädännössä, jota sovelletaan erotuksetta kotimaisiin ja ulkomaisiin toimijoihin, varataan oikeus veroetuun koskemaan ainoastaan sellaisia tilanteita, joissa toimija täyttää edellytykset tai velvoitteet, jotka ovat luonteensa vuoksi tai tosiasiallisesti kotimaisille markkinoille ominaisia, siten, että ainoastaan kotimaisilla markkinoilla olevat toimijat voivat täyttää nämä edellytykset tai velvoitteet eivätkä ulkomaiset toimijat, joilla on vastaavanlaisia ominaispiirteitä, yleensä täytä niitä (tuomio 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Sopimusperusteisten sijoitusrahastojen verovapaus), C‑342/20, EU:C:2022:276, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
67
Unionin tuomioistuin on siten katsonut, että vaikka jäsenvaltiot voivat vapaasti päättää, missä oikeudellisessa muodossa rahastoja voidaan perustaa niiden alueella, koska unionin oikeutta ei ole tältä osin yhdenmukaistettu, pääomien vapaa liikkuvuus menettäisi merkityksensä, jos ulkomaiselta yhteissijoitusyritykseltä, joka on perustettu sen sijoittautumisjäsenvaltion lainsäädännössä sallitussa tai edellytetyssä oikeudellisessa muodossa ja joka toimii kyseisen lainsäädännön mukaisesti, evättäisiin veroetu toisessa jäsenvaltiossa, jonne se sijoittaa, pelkästään sillä perusteella, että sen oikeudellinen muoto ei vastaa oikeudellista muotoa, jota yhteissijoitusyrityksiltä edellytetään viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa (ks. vastaavasti tuomio 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Sopimusperusteisten sijoitusrahastojen verovapaus), C‑342/20, EU:C:2022:276, 57 ja 61 kohta).
68
Unionin tuomioistuin on lisäksi todennut jäsenvaltion lainsäädännöstä, jossa veroetu myönnettiin ainoastaan suljetuille rahastoille, että koska ainoastaan muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön alaiset kiinteistörahastot voidaan perustaa avointen sijoitusrahastojen muodossa ja niiltä voidaan näin ollen evätä myönnetty veroetu, sijoitusrahastojen avoimeen tai suljettuun luonteeseen perustuvan erottelukriteerin soveltaminen johtaa siihen, että muiden jäsenvaltioiden oikeuden soveltamisalaan kuuluvat kiinteistörahastot asetetaan epäedulliseen asemaan, mikä johtaa erilaiseen kohteluun niiden vahingoksi (ks. vastaavasti tuomio 16.12.2021, UBS Real Estate, C‑478/19 et C‑479/19, EU:C:2021:1015, 42 kohta).
69
Nyt käsiteltävässä tapauksessa, kuten tämän tuomion 62 kohdassa on olennaisilta osin todettu, Puolassa on mahdollista perustaa sijoitusrahasto vain silloin, kun sille valitaan ulkoinen hoitamistapa. Näin ollen yhteisöverolain 6 §:n 1 momentin 10a kohdan f alakohdassa säädetyn kaltaisen edellytyksen väistämätön ja varma seuraus on se, että ainoastaan toisessa jäsenvaltiossa perustetut yhteissijoitusyritykset eivät välttämättä täytä ulkoista hoitamistapaa koskevaa edellytystä eikä niille tästä syystä voida myöntää verovapautusta niiden tulojen osalta (ks. analogisesti tuomio 4.10.2024, Staatssecretaris van Financiën (Konsernin sisäisen lainan korot), C‑585/22, EU:C:2024:822, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
70
Kuten tämän tuomion 67 kohdassa on muistutettu, unionin oikeutta ei ole tältä osin yhdenmukaistettu, joten jäsenvaltiot voivat vapaasti määrittää alueellaan perustettuihin sijoitusrahastoihin sovellettavasta hoitamistavasta (ks. vastaavasti tuomio 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Sopimusperusteisten sijoitusrahastojen verovapaus), C‑342/20, EU:C:2022:276, 57 kohta).
71
Jäsenvaltioilla on, voidakseen edistää yhteissijoitusyritysten käyttöä, myös vapaus säätää erityisestä verotusjärjestelmästä, jota sovelletaan näihin yrityksiin ja niiden saamiin osinkoihin ja muihin tuloihin, sekä määrittää aineelliset ja muodolliset edellytykset, joiden on täytyttävä, jotta tällaista järjestelmää voidaan soveltaa (ks. tuomio 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Sopimusperusteisten sijoitusrahastojen verovapaus), C‑342/20, EU:C:2022:276, 58 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
72
Kun jäsenvaltio säätää tietyille yhteissijoitusyrityksille myönnettävästä veroedusta, edellytyksillä, joiden mukaisesti tämä etu myönnetään, ei kuitenkaan saada rajoittaa pääomien vapaata liikkuvuutta (tuomio 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Sopimusperusteisten sijoitusrahastojen verovapaus), C‑342/20, EU:C:2022:276, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
73
Kun otetaan huomioon edellä tämän tuomion 67 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, pääomien vapaa liikkuvuus menettäisi merkityksensä, jos ulkomaiselta yhteissijoitusyritykseltä, joka on ottanut käyttöön sijoittautumisjäsenvaltionsa lainsäädännössä sallitun hoitamistavan ja joka toimii kyseisen lainsäädännön mukaisesti, evättäisiin veroetu, jota sovelletaan sen toiseen jäsenvaltioon tekemistä sijoituksista saamiin tuloihin, pelkästään sillä perusteella, että sen hoitamistapa ei vastaa sitä hoitamistapaa, jota yhteissijoitusyrityksiltä edellytetään viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa.
74
Lainsäädännöllä, jolla otetaan käyttöön tällainen edellytys, voidaan saada ulkomaiset yhteissijoitusyritykset luopumaan sijoitusten tekemisestä Varsovan pörssissä noteerattujen yhtiöiden osakkeisiin, pääomayhtiöiden, joiden kotipaikka on Puolassa, liikkeeseen laskemiin joukkovelkakirjoihin sekä Puolan valtion liikkeeseen laskemiin joukkovelkakirjoihin, ja näin ollen se on SEUT 63 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu kielletty pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitus.
75
SEUT 65 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan SEUT 63 artiklalla ei rajoiteta jäsenvaltioiden oikeutta soveltaa niitä verolainsäädäntönsä merkityksellisiä säännöksiä, joilla kohdellaan eri tavoin verovelvollisia, jotka eivät ole samassa tilanteessa asuinpaikkansa tai pääomansa sijoituspaikan perusteella.
76
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä kuitenkin ilmenee, että SEUT 65 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on pääomien vapaan liikkuvuuden perusperiaatetta koskevana poikkeuksena tulkittava suppeasti. Näin ollen kyseistä määräystä ei voida tulkita niin, että kaikki verolainsäädäntö, jossa verovelvollisia kohdellaan eri tavoin sen mukaan, missä he asuvat tai mihin valtioon he sijoittavat pääomansa, olisi automaattisesti sopusoinnussa EUT-sopimuksen kanssa (tuomio 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Sopimusperusteisten sijoitusrahastojen verovapaus), C‑342/20, EU:C:2022:276, 67 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
77
SEUT 65 artiklan 1 kohdan a alakohdassa sallittu erilainen kohtelu ei nimittäin saa 65 artiklan 3 kohdan mukaan olla keino mielivaltaiseen syrjintään eikä liikkuvuuden peiteltyä rajoittamista. Unionin tuomioistuin on näin ollen todennut, että tällainen erilainen kohtelu voidaan hyväksyä vain, jos se koskee tilanteita, jotka eivät ole objektiivisesti toisiinsa rinnastettavissa, tai muussa tapauksessa erilaisen kohtelun on oltava oikeutettua yleistä etua koskevasta pakottavasta syystä (tuomio 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Sopimusperusteisten sijoitusrahastojen verovapaus), C‑342/20, EU:C:2022:276, 68 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Objektiivisesti toisiinsa rinnastettavissa olevien tilanteiden olemassaolo
78
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan rajat ylittävän tilanteen rinnastettavuutta jäsenvaltion sisäiseen tilanteeseen on tutkittava siten, että huomioon otetaan kyseessä olevilla kansallisilla säännöksillä tavoiteltu päämäärä sekä niiden tarkoitus ja sisältö (tuomio 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Sopimusperusteisten sijoitusrahastojen verovapaus), C‑342/20, EU:C:2022:276, 69 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
79
Lisäksi vain kyseisessä säännöstössä säädetyt merkitykselliset erotteluperusteet on otettava huomioon, kun arvioidaan, ilmentääkö tällaisesta säännöstöstä seuraava erilainen kohtelu tilanteiden objektiivista erilaisuutta (tuomio 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Sopimusperusteisten sijoitusrahastojen verovapaus), C‑342/20, EU:C:2022:276, 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
80
Tältä osin on todettava ensinnäkin, että – kuten yhteisöverolain 17 §:n 1 momentin 58 kohdasta, jossa viitataan kyseisen lain 6 §:n 1 momentin 10a kohdan a ja d–f alakohdassa tarkoitettuihin edellytyksiin, ilmenee – näiden säännösten tarkoituksena on vapauttaa verosta sellaisten yhteissijoitusyritysten tulot, joiden kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa tai ETA-sopimuksen sopimuspuolena olevassa valtiossa.
81
Tästä seuraa, että kyseessä oleva vapautus koskee sellaisten yritysten tuloja, jotka harjoittavat tiettyä toimintaa ja – kuten muun muassa yhteisöverolain 6 §:n 1 momentin 10a kohdan d alakohdasta ilmenee – joiden toimintaa valvovat viranomaiset, jotka ovat toimivaltaisia valvomaan finanssimarkkinoita siinä valtiossa, jossa kyseisten yritysten kotipaikka on. Tämän lainsäädännön tarkoituksena ei ole vapauttaa verosta sellaisten yritysten tuloja, jotka harjoittavat sellaista kaupallista toimintaa, joka ei kuulu tämänkaltaisen valvonnan piiriin.
82
Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että pääasiassa kyseessä olevassa lainsäädännössä säädetyllä yhteissijoitusyrityksen ulkoista hoitamista koskevalla edellytyksellä pyritään vähentämään sijoitukseen liittyvää riskiä. Puolan hallituksen mukaan ulkoisesti hoidetut yhteissijoitusyritykset eivät siten ole samassa tilanteessa kuin sisäisesti hoidetut yritykset, kun otetaan huomioon yhteissijoitusyritysten toimintaan liittyvä sijoitusriski. Kyseinen hallitus väittää, että ulkoista hoitamistapaa koskevan edellytyksen tarkoituksena on pienentää tätä riskiä.
83
Sen arvioimiseksi, ilmentääkö näiden yritysten toimintaan liittyvän riskin taso, joka liittyy niiden hoitamistapaan, objektiivista eroa, joka oikeuttaa sen, että ainoastaan niiden yritysten, joita hoidetaan ulkoisen yksikön toimesta, tulot on vapautettu verosta, on kuitenkin määritettävä mainitun vapautuksen tavoite.
84
Vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää tältä osin, kuten tämän tuomion 60 kohdassa on todettu, että lainsäädännöllä, jossa säädetään siitä yhteissijoitusyrityksen saamien tulojen verovapautuksesta, josta F-rahasto haluaa hyötyä, pyritään varmistamaan toiseen jäsenvaltioon tai ETA-sopimuksen sopimusvaltioon sijoittautuneiden yhteissijoitusyritysten sekä sellaisten rahastojen yhdenvertainen kohtelu, joiden kotipaikka on Puolassa, kyseinen tuomioistuin ei kuvaile kotimaisille sijoitusrahastoille myönnetyn yhteisöverovapautuksen tavoitetta.
85
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, joka yksin on toimivaltainen tulkitsemaan kansallista oikeutta, on otettava huomioon kaikki pääasiassa kyseessä olevaan verolainsäädäntöön liittyvät seikat ja kyseessä oleva kansallinen verojärjestelmä kokonaisuudessaan ja selvitettävä, mikä on tällaisen vapautuksen tavoite (ks. vastaavasti tuomio 30.1.2020, Köln-Aktienfonds Deka, C‑156/17, EU:C:2020:51, 79 kohta ja tuomio 16.12.2021, UBS Real Estate, C‑478/19 ja C‑479/19, EU:C:2021:1015, 55 kohta).
86
Tältä osin on kuitenkin todettava, että jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätyy katsomaan, että tällä vapautuksella pyritään välttämään sijoituksista saatujen tulojen kaksinkertainen verotus sijoitusvälineen tasolla ja sen osuuksien haltijoiden tasolla sekä kohtelemaan verotuksellisesti yhteissijoitusyrityksen välityksellä tehtyjä sijoituksia samalla tavalla kuin suoraan tehtyjä sijoituksia, se, että tällaista yritystä hoitaa sisäinen yksikkö, ei välttämättä aseta sitä eri asemaan kuin jos samaa yritystä hoitaisi ulkoinen yksikkö. Tällainen tavoite voidaan nimittäin saavuttaa riippumatta sijoitusvälineen hoitamistavasta, koska kyseinen tavoite riippuu tällaisen yrityksen saamiin ja jakamiin tuloihin sovellettavasta verojärjestelmästä eikä hoitamistavalla itsessään ole vaikutusta näiden tulojen verotukseen.
87
Vaikka siis näkökohdista, jotka liittyvät yhteissijoitusyritysten toimintaan liittyviin ja niiden hoitamistavasta johtuviin eritasoisiin riskeihin, käy ilmi syitä, jotka ovat saattaneet johtaa siihen, että kansallinen lainsäätäjä on edellyttänyt, että kotimaiset sijoitusrahastot on perustettava ulkoisen hoitamistavan mukaisesti, tällaisten näkökohtien perusteella ei ole mahdollista yksilöidä merkityksellisiä eroavaisuuksia ulkoisen hallintorakenteen omaavien yhteissijoitusyritysten ja sisäisen hallintorakenteen omaavien yhteissijoitusyritysten välille yhteisöverolaissa säädetyn yhteisöverovapautuksen kannalta (ks. analogisesti tuomio 7.4.2022, Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Sopimusperusteisten sijoitusrahastojen verovapaus), C‑342/20, EU:C:2022:276, 76 kohta).
88
Näin ollen on katsottava, että sellaisen kansallisen lainsäädännön osalta, jonka tarkoituksena on yhteissijoitusyritysten tulojen vapauttaminen verosta ja jolla pyritään kohtelemaan tällaisten yritysten kautta tehtyjä sijoituksia verotuksessa samalla tavalla kuin suoraan tehtyjä sijoituksia, yhteissijoitusyritys, jota hoidetaan sisäisesti, ei ole objektiivisesti erilaisessa tilanteessa kuin yhteissijoitusyritys, jota hoidetaan ulkoisesti.
89
Tässä tilanteessa on tutkittava, voidaanko pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella lainsäädännöllä käyttöön otettu rajoitus oikeuttaa yleistä etua koskevilla pakottavilla syillä.
Yleistä etua koskevan pakottavan syyn olemassaolo
90
On muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitus voidaan hyväksyä ainoastaan, jos se voidaan oikeuttaa yleistä etua koskevilla pakottavilla syillä, jos sillä voidaan taata johdonmukaisesti ja järjestelmällisesti kyseessä olevan tavoitteen toteutuminen ja jos sillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi (tuomio 12.10.2023, BA (Perintö – Sosiaalinen asuntopolitiikka unionissa), C‑670/21, EU:C:2023:763, 67 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
91
Kuten tämän tuomion 82 kohdassa on todettu, nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ja Puolan hallituksen antamista tiedoista ilmenee, että ulkoista hoitamistapaa koskevalla edellytyksellä pyritään suojaamaan sijoittajien etuja. Tällä edellytyksellä pyritään siten erottamaan sijoitusrahastoon kerätty sijoittajien pääoma rahastoyhtiön varoista ja tällä tavoin erottamaan sijoitusriskit sijoitusrahaston perustamiseen ja hoitamiseen liittyvistä riskeistä.
92
Tältä osin unionin tuomioistuin on jo todennut, että sijoittajien suojeleminen on unionin yleisen edun mukainen tavoite (ks. vastaavasti tuomio 1.8.2022, HOLD Alapkezelő, C‑352/20, EU:C:2022:606, 80 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
93
Sijoittajansuojaan liittyvä tavoite voi siis lähtökohtaisesti olla sellainen yleistä etua koskeva pakottava syy, jolla voidaan oikeuttaa pääomien vapaan liikkuvuuden rajoittaminen.
94
Kuitenkin on lisäksi selvitettävä edellä 90 kohdassa mieleen palautetun oikeuskäytännön mukaisesti, voidaanko sellaisella pääomien vapaan liikkuvuuden rajoituksella, jota pääasiassa kyseessä oleva lainsäädäntö merkitsee, taata johdonmukaisesti ja järjestelmällisesti kyseessä olevan tavoitteen toteutuminen ja ylitetäänkö sillä se, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.
95
Tässä yhteydessä on muistutettava, että jotta yhteissijoitusyritys, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa tai ETA-sopimuksen sopimuspuolena olevassa valtiossa, voisi hyötyä pääasiassa kyseessä olevasta vapautuksesta, sen on täytettävä yhteisöverolain 6 §:n 1 momentin 10a kohdan a ja d–f alakohdassa säädetyt edellytykset.
96
Kuten tämän tuomion 81 kohdassa on todettu, kyseisen lain 6 §:n 1 momentin 10a kohdan d alakohdassa edellytetään, että rahastojen toimintaa valvovat suoraan viranomaiset, jotka ovat toimivaltaisia valvomaan finanssimarkkinoita siinä valtiossa, jossa kyseisten yritysten kotipaikka on.
97
Tällaisella edellytyksellä voidaan jo varmistaa se, että vapautus myönnetään ainoastaan sellaisten yritysten tuloille, joihin sovelletaan siinä valtiossa, jossa niiden kotipaikka sijaitsee, säännöksiä, joilla taataan sijoittajien suoja näiden viranomaisten myöntämän toimiluvan muodossa ja näiden yritysten valvonnan muodossa.
98
Ei tosin voida sulkea pois sitä, että jäsenvaltio säätää riittävänä pitämänsä sijoittajansuojan tason varmistamiseksi, että sen alueelle voidaan perustaa ainoastaan sellaisia sijoitusrahastoja, joita hoidetaan ulkoisesti.
99
Pelkästään se seikka, että jäsenvaltio on ottanut käyttöön erilaisen suojajärjestelmän kuin jokin toinen jäsenvaltio, ei nimittäin sulje pois sitä, että kyseiset toimenpiteet ovat oikeasuhteisia, ja niitä on arvioitava ottaen huomioon ainoastaan kyseisen jäsenvaltion kansallisten viranomaisten tavoittelemat päämäärät ja se suojan taso, jonka nämä viranomaiset haluavat turvata (ks. vastaavasti tuomio 18.10.2012, X, C‑498/10, EU:C:2012:635, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
100
Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suoritettavana olevista tarkistuksista muuta johdu, on kuitenkin ensinnäkin niin, että verovapautuksen myöntämisellä sellaisen yhteissijoitusyrityksen tuloille, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, ei ole seurauksia niiden rahastojen oikeudellisten muotojen kannalta, jotka viimeksi mainittu valtio voi hyväksyä omalla alueellaan, eikä se velvoita kyseistä jäsenvaltiota sallimaan sisäisesti hoidettujen sijoitusrahastojen perustamista.
101
Tältä osin Puolan hallitus ei suullisessa käsittelyssä kysyttäessä selittänyt, miten sellaiselle yhteissijoitusyritykselle, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa ja jota hoidetaan sisäisesti, myönnetty yhteisöverovapautus vaarantaisi kansallisten viranomaisten tavoitteleman sijoittajansuojaa koskevan tavoitteen.
102
Toiseksi on niin, että vaikka voidaan katsoa, että yhteissijoitusyrityksen, jota hoidetaan ulkoisesti, tulojen suotuisampi verokohtelu olisi omiaan kannustamaan sijoittajia käyttämään tällaisia yrityksiä, tästä ei voida päätellä vastakohtaispäätelmänä, että vähemmän edullinen verokohtelu, jossa kieltäydytään vapauttamasta yhteisöverosta sisäisesti hoidetun rahaston saamia tuloja, mahdollistaisi sijoittajien suojaamisen tällaisiin rahastoihin tehtäviltä sijoituksilta.
103
Näin ollen verotustoimenpidettä, jonka tarkoituksena on vähentää sellaisen yhteissijoitusyrityksen tekemien sijoitusten houkuttelevuutta, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa ja joka on tässä valtiossa finanssimarkkinoiden valvonnasta vastaavien toimivaltaisten viranomaisten valvonnassa mutta jota hoidetaan sisäisesti, ei voida pitää sijoittajansuojaa koskevan tavoitteen saavuttamiseksi sopivana.
104
Lisäksi Puolan hallitus väitti istunnossa, että pääasiassa kyseessä olevalla lainsäädännöllä pyritään myös estämään väärinkäytökset.
105
Koska kyseinen hallitus vain viittaa ilman muita täsmennyksiä tällaiseen oikeuttamisperusteeseen osoittamatta yhteyttä yhteissijoitusyrityksen hoitamistavan ja mahdollisen väärinkäytön riskin välillä, sen väite ei kuitenkaan voi menestyä.
106
Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että SEUT 63 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa säädetään, että ainoastaan sellaiselle yhteissijoitusyritykselle, jota hoitaa ulkopuolinen yksikkö, joka harjoittaa toimintaansa sen valtion, jossa kyseisellä yksiköllä on kotipaikka, rahoitusmarkkinoiden valvonnasta vastaavien toimivaltaisten viranomaisten myöntämän toimiluvan perusteella, voidaan myöntää vapautus yhteisöverosta kyseisen yrityksen tekemistä sijoituksista saatujen tulojen osalta, ja jossa ei siten myönnetä tällaista vapautusta toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti perustetuille yhteissijoitusyrityksille, joita hoidetaan sisäisesti, tilanteessa, jossa ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä sallitaan ainoastaan ulkoisesti hoidettujen yhteissijoitusyritysten perustaminen.
Oikeudenkäyntikulut
107
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
SEUT 63 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa säädetään, että ainoastaan sellaiselle yhteissijoitusyritykselle, jota hoitaa ulkopuolinen yksikkö, joka harjoittaa toimintaansa sen valtion, jossa kyseisellä yksiköllä on kotipaikka, rahoitusmarkkinoiden valvonnasta vastaavien toimivaltaisten viranomaisten myöntämän toimiluvan perusteella, voidaan myöntää vapautus yhteisöverosta kyseisen yrityksen tekemistä sijoituksista saatujen tulojen osalta, ja jossa ei siten myönnetä tällaista vapautusta toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti perustetuille yhteissijoitusyrityksille, joita hoidetaan sisäisesti, tilanteessa, jossa ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä sallitaan ainoastaan ulkoisesti hoidettujen yhteissijoitusyritysten perustaminen.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: puola.