62024CJ0490_RES
Asia C‑490/24
Stichting Koskea, joka toimii ED:n edunvalvojana
vastaan
Nationale Nederlanden Schadeverzekering Maatschappij NV, joka toimii kaupallisella nimellä Reaal Schadeverzekering NV
Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 12.2.2026
Ennakkoratkaisupyyntö – Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettava pakollinen vakuutus – Direktiivi 2009/103/EY – 12 artiklan 1 kohta – Velvollisuus kattaa liikennevakuutuksesta ajoneuvon käytöstä kaikille matkustajille paitsi kuljettajalle aiheutuneet henkilövahingot – Laajuus – Liikenneonnettomuus, jossa osallisena on vain yksi ajoneuvo – Ajoneuvon kuljettajalle sen johdosta aiheutuneet vahingot, että matkustaja on puuttunut kyseisen ajoneuvon kuljettamiseen
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Liikennevakuutus – Direktiivi 2009/103 – Ajoneuvojen vakuuttamista koskeva velvollisuus – Velvollisuus kattaa kaikille matkustajille paitsi kuljettajalle aiheutuneet henkilövahingot – Käsite – Velvollisuus kattaa liikenneonnettomuudessa osallisena olleen ajoneuvon kuljettajalle aiheutuneet vahingot – Ei ole – Sen johdosta aiheutuneet vahingot, että matkustaja on puuttunut kyseisen ajoneuvon kuljettamiseen – Vaikutuksettomuus
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/103 1 artiklan 1 alakohta, 3 artiklan ensimmäinen, toinen ja neljäs kohta, 12 artiklan 1–3 kohta ja 13 artiklan 1 ja 3 kohta)
(ks. 25–44 kohta ja tuomiolauselma)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin, jolle Hoge Raad der Nederlanden (ylin yleinen tuomioistuin, Alankomaat) on esittänyt ennakkoratkaisupyynnön, täsmentää kuljettajan käsitettä direktiivissä 2009/103 (
1
) säädetyn moottoriajoneuvon käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavan pakollisen vakuutuksen asiayhteydessä. Unionin tuomioistuin toteaa, että kyseisestä vakuutuksesta ei tarvitse kattaa sellaisessa liikenneonnettomuudessa ainoana osallisena olleen ajoneuvon kuljettajan kärsimiä vahinkoja, joka on aiheutunut sen johdosta, että matkustaja on puuttunut kyseisen ajoneuvon kuljettamiseen.
ED joutui loppuvuodesta 2016 liikenneonnettomuuteen kuljettaessaan jalkapalloseuran minibussia, jonka kyydissä oli kyseisen seuran entinen valmentaja. Pakettiauton liikkuessa noin 70 kilometrin tuntinopeudella takana oikealla puolella istunut entinen valmentaja kytki yllättäen ajoneuvon käsijarrun päälle. Minibussi ajautui sivuluisuun ja törmäsi useisiin pylväisiin. ED loukkaantui vakavasti ja kärsii pysyvästi erittäin vakavista onnettomuuden jälkivaikutuksista.
ED:n omaisuutta hallinnoiva ja etuja valvova säätiö haki ED:n mainitun onnettomuuden johdosta kärsimien vahinkojen korvaamiseksi niiden kattamista matkustaja- ja kuljettajavahinkovakuutuksesta, jonka kyseinen jalkapalloseura oli ottanut. Vakuutuksenantaja ei suostunut tähän ja väitti, että ED oli kuljettanut minibussia alkoholin vaikutuksen alaisena. ED:lle ilmoitettiin lisäksi, ettei hän kuulunut myöskään pakollisen liikennevakuutuksen piiriin, koska kyseisestä vakuutuksesta ei korvata kuljettajalle aiheutuneita vahinkoja.
ED:n nimissä toimiva säätiö nosti tässä yhteydessä kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Kyseinen tuomioistuin katsoi, että ED:tä ei olisi pitänyt sulkea direktiivissä 2009/103 säädetyn pakollisen liikennevakuutuksen ulkopuolelle, koska vaikka hän oli ollut kuljettajan paikalla onnettomuushetkellä, hänen ei voida katsoa olleen ajoneuvon kuljettaja, koska valmentaja oli asettunut kuljettajan asemaan kytkemällä käsijarrun. Alioikeus hyväksyi ED:n kanteen, minkä seurauksena vakuutuksenantaja valitti kyseisestä tuomiosta ylioikeuteen, joka katsoi, että ED ei ollut lakannut olemasta kuljettaja sen seurauksena, että entinen valmentaja oli kytkenyt käsijarrun päälle, ja kumosi alioikeuden tuomion.
ED:tä edustava säätiö teki kassaatiovalituksen ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen, joka on tässä yhteydessä epävarma direktiivin 2009/103 säännöksen, jossa suljetaan kuljettaja pakollisen liikennevakuutuksen ulkopuolelle, tulkinnasta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa yhtäältä unionin tuomioistuimen aina korostaneen liikenneonnettomuudessa vahinkoa kärsineiden matkustajien suojelun tärkeyttä ja tavoitetta taata, että kaikkien matkustajien on voitava saada korvaus pakollisesta liikennevakuutuksesta kärsimistään vahingoista. Direktiivissä 2009/103 tehdään toisaalta ero kuljettajan ja muiden matkustajien välillä määrittelemättä kuitenkaan kuljettajan käsitettä.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin muistuttaa aluksi, että direktiivin 2009/103 12 artiklan 1 kohdan mukaan pakollisesta liikennevakuutuksesta korvataan kaikille matkustajille paitsi kuljettajalle aiheutuneet henkilövahingot. Unionin tuomioistuin täsmentää ensinnäkin, että koska kyseisessä direktiivissä ei määritellä kuljettajan eikä matkustajan käsitteitä, näiden käsitteiden ulottuvuus on määritettävä sen tavanomaisen merkityksen mukaan, joka niillä on yleiskielessä. Unionin tuomioistuin toteaa toiseksi, että kuljettajalla tarkoitetaan tavallisesti henkilöä, joka istuu ajoneuvon hallintalaitteiden tai ohjauspyörän ääressä ja ohjaa ajoneuvoa, kun taas matkustajalla tarkoitetaan henkilöä, joka istuu jollain muulla kyseessä olevan ajoneuvon paikalla eikä ohjaa sitä. Unionin tuomioistuin toteaa tässä yhteydessä, että ajoneuvossa voi olla useita muita sellaisia matkustajia, jotka eivät ole kuljettajia, mutta lähtökohtaisesti ainoastaan yksi kuljettaja kerrallaan. Unionin tuomioistuin huomauttaa kolmanneksi, että direktiivin 2009/103 12 artiklan 1 kohdan mukaan ajoneuvon kuljettajan kärsimät vahingot eivät kuulu pakollisen liikennevakuutuksen piiriin.
Unionin tuomioistuin huomauttaa seuraavaksi direktiivin 2009/103 12 artiklan 1 kohdan asiayhteydestä, että kun otetaan huomioon kyseisessä direktiivissä tarkoitetun ajoneuvon käsitteen määritelmä, kaikilla liikenteessä olevilla ajoneuvoilla on lähtökohtaisesti oltava kuljettaja ja kuljettajan paikka, ja kuljettaja on se henkilö, joka ajoneuvon sisällä ohjauspyörän ääressä eli kuljettajan paikalla istuessaan käyttää tai pystyy käyttämään ajoneuvon mekaanista voimaa ajoneuvon liikuttamiseksi. Kyseisen säännöksen tavoin useissa muissa direktiivin 2009/103 säännöksissä (
2
) erotetaan toisistaan ajoneuvon kuljettaja yhtäältä mahdollisesti kyseisessä ajoneuvossa istuvista muista henkilöistä ja toisaalta muista tienkäyttäjistä, jotka eivät ole ajoneuvon sisällä mutta joihin liikenneonnettomuus, jossa ajoneuvo on osallisena, on saattanut vaikuttaa. Liikenneonnettomuudessa vahinkoa kärsineiden ryhmät määritetään siten pääosin suhteessa onnettomuudessa osallisena olleen ajoneuvon kuljettajaan.
Unionin tuomioistuin korostaa lisäksi yhtäältä velvollisuuden kattaa kolmansille aiheutuneet vahingot pakollisesta liikennevakuutuksesta direktiivin 2009/103 nojalla ja toisaalta vahingonkorvausvastuun perusteella kolmansille onnettomuudesta aiheutuneiden vahinkojen korvaamisen laajuuden, jota säännellään pääosin kansallisella oikeudella, välistä erottelua. On siten niin, että sen roolin, joka yhdellä tai useammalla ajoneuvon sisällä olleella henkilöllä – kuten nyt käsiteltävässä asiassa käsijarrun päälle kytkeneellä matkustajalla – on saattanut olla onnettomuuden aiheutumiseen ja siten vahinkojen syntymiseen, perusteella voidaan määrittää siinä jäsenvaltiossa, jonka alueella onnettomuus on aiheutunut, voimassa olevan vahingonkorvausjärjestelmän mukaisesti, kuka on siviilioikeudellisesti vastuussa onnettomuudesta, ja mainitulla roolilla voi olla vaikutusta vahingonkorvauksen laajuuteen.
Edellä esitetyn perusteella unionin tuomioistuin toteaa, että se, että matkustaja puuttuu ajoneuvon kuljettamiseen tavalla, joka aiheuttaa onnettomuuden, ei voi johtaa siihen, että kyseisen ajoneuvon kuljettajan paikalla istunut henkilö, joka ohjaa ajoneuvoa, lakkaa olemasta kuljettaja. Toisenlainen päätelmä vaarantaisi sekä direktiivillä 2009/103 käyttöönotetulle pakolliselle liikennevakuutusjärjestelmälle ominaisen kuljettajan ja vahinkoa kärsineen kolmannen osapuolen välisen olennaisen erottelun että liikennevakuutuksen ottamista koskevan velvoitteen ja vahingonkorvausvastuun perusteella onnettomuudesta aiheutuneiden vahinkojen korvaamisen laajuuden, jota säännellään kansallisella oikeudella, välisen erottelun.
Unionin tuomioistuin toteaa lopuksi, että tätä tulkintaa tukevat direktiivin 2009/103 tavoitteet, etenkin tavoite antaa moottoriajoneuvojen aiheuttamien onnettomuuksien uhreille suojaa, jota on jatkuvasti vahvistettu pakollisen liikennevakuutuksen alan eurooppalaista säännöstöä koskevan lainsäädäntökehityksen aikana. Mainittu tavoite kuitenkin vaarantuisi, jos ajoneuvon ohjauspyörän ääressä eli kuljettajan paikalla istunut henkilö voisi sattumanvaraisten tosiasiallisten olosuhteiden pohjalta lakata olemasta kuljettaja sen vuoksi, että matkustaja puuttuu kyseisen ajoneuvon kuljettamiseen. Tällaisesta mahdollisuudesta aiheutuva oikeudellinen epävarmuus olisi itsessään yhteensopimaton mainitun tavoitteen kanssa.
Unionin tuomioistuin täsmentää lisäksi, että kyseiselle lainsäädäntökehitykselle on ollut leimallista se, että kuljettajalle aiheutuneet vahingot on vakiintuneesti ja nimenomaisesti jätetty unionin oikeudessa säädetyn pakollisen liikennevakuutuksen ulkopuolelle. Mainitussa lainsäädännön kehityksessä mikään ei lisäksi viittaa siihen, että unionin lainsäätäjällä olisi ollut minkäänlaista aikomusta säätää liikennevakuutuksen alalla vakuuttamisvelvollisuuden yhdenmukaistamisesta, joka ulottuu kolmansille osapuolille aiheutuneiden vahinkojen vakuutusturvaa pidemmälle. Unionin oikeuden nykytilassa kysymys siitä, onko vakuutuksella katettava myös mahdollisesti liikenneonnettomuudessa ainoana osallisena olleen ajoneuvon kuljettajalle aiheutuneet vahingot, on siten kysymys, jota säännellään jäsenvaltioiden kansallisissa säännöstöissä.
Tästä seuraa, että direktiivissä 2009/103 säädetyn pakollisen liikennevakuutuksen ei tarvitse kattaa liikenneonnettomuudessa ainoana osallisena olleen ajoneuvon kuljettajan kärsimiä vahinkoja siinäkään tapauksessa, että matkustaja on puuttunut ajoneuvon kuljettamiseen tavalla, joka on aiheuttanut kyseisen onnettomuuden.
(
1
)	Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavasta vakuutuksesta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamisesta 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/103/EY (EUVL 2009, L 263, s. 11) 3 artiklan ensimmäinen, toinen ja neljäs kohta.
(
2
)	Direktiivin 2009/103 12 artiklan 2 ja 3 kohta ja 13 artiklan 3 kohta.