62022TJ0625_RES
Asia T‑625/22
Itävallan tasavalta
vastaan
Euroopan komissio
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 10.9.2025
Ympäristö – Delegoitu asetus (EU) 2022/1214 – Taksonomia – Fossiiliseen kaasuun ja ydinenergiaan liittyvät taloudelliset toiminnot – Kuuluminen kestäviin taloudellisiin toimintoihin – Sijoitukset – Myötävaikuttaminen hiilineutraaliin talouteen tapahtuvaan siirtymään Pariisin sopimuksen 1,5 °C:n tavoitteen mukaisesti – Nollanettopäästöjen tavoitteen saavuttaminen vuoteen 2025 mennessä – Ilmastonmuutoksen merkittävä hillitseminen ja siihen sopeutuminen – Asetuksen (EU) 2020/852 10 ja 11 artikla – Vähähiilisen toiminnan käsite – Ympäristötavoitteille aiheutuva merkittävä haitta – Reaktorin vakaviin vahinkoihin liittyvät vaarat – Korkea-aktiivisiin ydinjätteisiin liittyvät vaarat – Kuivuuteen ja ilmastovaaroihin liittyvät vaarat – Ennalta varautumisen periaate – Tekniset arviointikriteerit – Kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen – SEUT 290 artikla – Säädöksen keskeisten osien käsite – Tieteellinen näyttö – Komission harkintavalta – Ilmeinen arviointivirhe
Euroopan unionin toimielimet – Toimivallan käyttäminen – Komissiolle siirretty valta antaa delegoituja säädöksiä – Soveltamisala – Monitahoiset arvioinnit – Laaja harkintavalta – Asetus kestävää sijoittamista helpottavasta kehyksestä – Taloudellisten toimintojen ympäristökestävyyden määrittäminen – Komission antama delegoitu asetus teknisten arviointikriteerien vahvistamisesta – Tuomioistuinvalvonta – Rajat – Ilmeinen arviointivirhe – Todistustaakka
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus 2020/852; komission asetus 2022/1214)
(ks. 32–37, 179, 204, 214, 225, 230, 276, 338, 383, 440, 469, 516, 536, 538, 567, 578, 590 ja 604 kohta)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Kestävää sijoittamista helpottava kehys – Taloudellisten toimintojen ympäristökestävyyden määrittäminen – Komission antama delegoitu asetus teknisten arviointikriteerien vahvistamisesta fossiiliseen kaasuun ja ydinenergiaan liittyville taloudellisille toiminnoille ja voimassa olevan delegoidun asetuksen muuttamisesta – Vaikutustenarviointi ja julkinen kuuleminen, jotka koskevat nykyisen delegoidun asetuksen antamisen yhteydessä suoritettuja toimintoja – Komissiolla ei ole velvollisuutta toteuttaa täydentävää vaikutustenarviointia ja täydentävää / uutta julkista kuulemista
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus 2020/852; komission asetus 2021/2139 ja 2022/1214)
(ks. 72–74, 79–83 ja 92 kohta)
Euroopan unionin toimielimet – Toimivallan käyttäminen – Komissiolle siirretty valta antaa delegoituja säädöksiä – Velvollisuus olla muuttamatta perussäädöksen keskeisiä osia – Perusasetus ympäristökestävyyden kriteerien vahvistamisesta – Delegoitu asetus kaikentyyppisten mainittuja kestävyyskriteereitä vastaavien toimintojen teknisten arviointikriteerien vahvistamisesta – Hyväksyttävyys
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2020/852 3 artikla; komission asetus 2022/1214)
(ks. 100–126 kohta)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Kestävää sijoittamista helpottava kehys – Taloudellisten toimintojen ympäristökestävyyden määrittäminen – Komission antama delegoitu asetus teknisten arviointikriteerien vahvistamisesta fossiiliseen kaasuun ja ydinenergiaan liittyville taloudellisille toiminnoille – Mainittujen toimintojen luokittelu siirtymätoiminnoiksi toimitusvarmuuden takaamiseksi – Hyväksyttävyys
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2020/852 10 artiklan 2 kohta)
(ks. 160, 164–170 ja 594–596 kohta)
Euroopan unionin oikeus – Tulkinta – Menetelmät – Tulkinta unionin tekemien kansainvälisten sopimusten kannalta – Asetuksen 2020/852 tulkinta Pariisin sopimuksen kannalta
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2020/852 10 artiklan 2 kohta)
(ks. 188–195 kohta)
Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Perustelut – Velvollisuus – Soveltamisala – Perusteluvelvollisuuden arvioiminen asian olosuhteiden perusteella – Tarve esittää kaikki asiaan liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset seikat – Puuttuminen
(SEUT 296 artikla)
(ks. 216–218, 241, 325 ja 365 kohta)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Kestävää sijoittamista helpottava kehys – Taloudellisten toimintojen ympäristökestävyyden määrittäminen – Komission antama delegoitu asetus teknisten arviointikriteerien vahvistamisesta ydinenergiaan liittyville taloudellisille toiminnoille – Ihmisten terveydelle ja ympäristölle aiheutuvien riskien etukäteisarviointi – Ennalta varautumisen periaatteen soveltaminen – Soveltamisala – Riskin ja vaaran käsite – Sellaisen riskitason määrittäminen, jota ei pidetä hyväksyttävänä yhteiskunnan kannalta – Asian kannalta merkityksellisessä lainsäädännössä nimetyn unionin toimielimen toimivalta – Velvollisuus varmistaa kansanterveyden, turvallisuuden ja ympäristön suojelun korkea taso – Tuomioistuinvalvonta – Rajat – Ilmeinen arviointivirhe
(SEUT 11 artikla, SEUT 168 artiklan 1 kohta, SEUT 169 artiklan 1 ja 2 kohta ja SEUT 191 artiklan 1 ja 2 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2020/852 3 artiklan b alakohta sekä 9 ja 17 artikla)
(ks. 247–257, 262, 274, 297, 298, 307–309, 315–324, 326, 334, 345, 357, 360 ja 373 kohta)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Kestävää sijoittamista helpottava kehys – Taloudellisten toimintojen ympäristökestävyyden määrittäminen – Komission antama delegoitu asetus teknisten arviointikriteerien vahvistamisesta fossiiliseen kaasuun ja ydinenergiaan liittyville taloudellisille toiminnoille – Velvollisuus ottaa huomioon tuotteiden tai palveluiden elinkaari – Soveltamisala – Edeltävien tai seuraavien taloudellisten toimintojen elinkaaren huomioon ottaminen ei kuulu kyseisen velvollisuuden piiriin
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2020/852 17 artiklan 2 kohta ja 19 artiklan 1 kohdan g alakohta)
(ks. 429–438 ja 574–576 kohta)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Kestävää sijoittamista helpottava kehys – Taloudellisten toimintojen ympäristökestävyyden määrittäminen – Komission antama delegoitu asetus teknisten arviointikriteerien vahvistamisesta fossiiliseen kaasuun liittyville taloudellisille toiminnoille – Tiettyjen oikeudellisten käsitteiden ja noudatettavien edellytysten epätarkkuus – Hyväksyttävyys – Oikeusvarmuuden periaatteen loukkaaminen – Edellytykset – Tekniset arviointikriteerit, joihin liittyy sellaista epäselvyyttä, jonka vuoksi niiden merkityksestä tai ulottuvuudesta on epäilyjä
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2020/852 19 artiklan 1 kohdan k alakohta)
(ks. 484–486 ja 676 kohta)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Kestävää sijoittamista helpottava kehys – Taloudellisten toimintojen ympäristökestävyyden määrittäminen – Komission antama delegoitu asetus teknisten arviointikriteerien vahvistamisesta fossiiliseen kaasuun liittyville taloudellisille toiminnoille – Hyväksyttävyys – Edellytys – Toimitusvarmuuden takaavien vähähiilisten vaihtoehtoisten lähteiden puuttuminen
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2020/852 10 artiklan 2 kohta)
(ks. 507–517 kohta)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Kestävää sijoittamista helpottava kehys – Taloudellisten toimintojen ympäristökestävyyden määrittäminen – Komission antama delegoitu asetus teknisten arviointikriteerien vahvistamisesta fossiiliseen kaasuun liittyville taloudellisille toiminnoille – Vaiheittainen lähestymistapa – Hyväksyttävyys
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2020/852 10 artiklan 2 kohta)
(ks. 535 ja 538–540 kohta)
Tuomioistuinmenettely – Kannekirjelmässä esitetyt vaatimukset – Tarkistaminen asian käsittelyn aikana – Toimi, jolla muutetaan riidanalaista toimea oikeudenkäynnin aikana – Alkuperäisten vaatimusten ja kanneperusteiden tarkistaminen – Hyväksyttävyys – Edellytykset
(Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 86 artikla)
(ks. 689–694 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin hylkää Itävallan tasavallan nostaman kanteen, jossa se vaatii kumoamaan kestävää sijoittamista helpottavasta kehyksestä annetun ja asetusta 2020/852 (
1
) (jäljempänä luokitusjärjestelmäasetus) täydentävän Euroopan komission delegoidun asetuksen 2022/1214 (
2
). Tässä yhteydessä unionin yleinen tuomioistuin ottaa ensimmäistä kertaa kantaa luokitusjärjestelmäasetuksen kriteerien soveltamiseen fossiiliseen kaasuun ja ydinenergiaan liittyvien taloudellisten toimintojen osalta.
Luokitusjärjestelmäasetuksella yhdenmukaistetaan unionin tasolla kriteerit, joilla määritetään, pidetäänkö taloudellista toimintaa ympäristön kannalta kestävänä, ottaen huomioon erilaiset ympäristötavoitteet, kuten ilmastonmuutoksen hillintä ja siihen sopeutuminen. (
3
)
Komissio antoi tässä yhteydessä delegoidun asetuksen (EU) 2021/2139 (
4
) luokitusjärjestelmäasetuksen täydentämiseksi teknisillä arviointikriteereillä, joilla määritetään, millä edellytyksillä taloudellista toimintaa pidetään edellä mainittuja ympäristötavoitteita tai ilmastonmuutokseen sopeutumista merkittävästi edistävänä, ja arvioidaan, aiheuttaako kyseinen taloudellinen toiminta merkittävää haittaa millekään muulle ympäristötavoitteelle.
Komissio antoi maaliskuussa 2022 riidanalaisen asetuksen, jolla muutetaan delegoitua asetusta 2021/2139 vahvistamalla tekniset arviointikriteerit tiettyjen ydinenergian ja fossiilisen kaasun alojen toimintojen sisällyttämiseksi sellaisten toimintojen luokkaan, joiden katsotaan edistävän merkittävästi ilmastonmuutoksen hillintää ja siihen sopeutumista.
Itävallan tasavalta nosti unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteen, jossa se vaati kumoamaan riidanalaisen asetuksen, jolla sen mukaan rikotaan useita luokitusjärjestelmäasetuksen säännöksiä.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa aluksi, että komissiolla on SEUT 290 artiklassa tarkoitettuun siirrettyyn toimivaltaan liittyvää toimivaltaansa käyttäessään laaja harkintavalta muun muassa silloin, kun sen on suoritettava monitahoisia arviointeja. Tällaista harkintavaltaa käyttäen toteutetun toimen perusteltavuutta koskeva unionin tuomioistuinvalvonta ei saa johtaa siihen, että unionin tuomioistuimet korvaavat komission arvioinnin omalla arvioinnillaan, vaan sen tarkoituksena on varmistaa, ettei päätös perustu aineellisesti virheellisiin tosiseikkoihin eikä siihen liity ilmeistä arviointivirhettä tai harkintavallan väärinkäyttöä.
Unionin tuomioistuinten tehtävänä on tältä osin paitsi tutkia esitettyjen todisteiden aineellinen paikkansapitävyys, luotettavuus ja johdonmukaisuus myös tarkistaa, sisältävätkö kyseiset todisteet kaikki ne merkitykselliset seikat, jotka on otettava huomioon monitahoisen tilanteen arvioinnissa, ja voivatko kyseiset todisteet tukea niistä tehtyjä päätelmiä. Kun toimielimellä on laaja harkintavalta, menettelyllisten takeiden, joihin kuuluu toimielimen velvollisuus tutkia huolellisesti ja puolueettomasti kaikki kyseessä olevan tilanteen kannalta merkitykselliset seikat, noudattaminen on erityisen tärkeää.
Sen sijaan oikeuskysymysten osalta unionin yleisen tuomioistuimen harjoittama valvonta on kokonaisvaltaista. Se on toimivaltainen tulkitsemaan säännöksiä objektiivisten seikkojen perusteella ja tarkistamaan, täyttyvätkö säännöksen soveltamisedellytykset.
Lisäksi sen osoittamiseksi, että toimielin on arvioinut monitahoisia tosiseikkoja ilmeisen virheellisesti, kantajan on esitettävä riittävästi näyttöä siitä, ettei toimeen sisältyvä tosiseikkoja koskeva arviointi ole uskottava.
Kyseisten seikkojen valossa unionin yleinen tuomioistuin hylkää ensinnäkin kanneperusteet, jotka koskevat muun muassa sitä, että riidanalaisen asetuksen antamisen yhteydessä olisi rikottu luokitusjärjestelmäasetuksen menettelysäännöksiä.
Se toteaa tältä osin, että riidanalainen asetus on jatkoa delegoidulle asetukselle 2021/2139. Erityisesti se huomauttaa, että kestävää rahoitusta käsittelevä tekninen asiantuntijaryhmä (jäljempänä TEG) otti asetuksen 2021/2139 antamiseen johtaneen menettelyn yhteydessä huomioon ydinenergiaan liittyvät taloudelliset toiminnot ja suositteli muita tutkimuksia, jotka myös toteutettiin.
Näin ollen komissio saattoi riidanalaisen asetuksen antamiseksi pätevästi tukeutua delegoidun asetuksen 2021/2139 osalta laadittuihin asiantuntijalausuntoihin. Molemmilla delegoiduilla asetuksilla täydennetään luokitusjärjestelmäasetusta, ja niiden antamiseen johtaneet menettelyt täydentävät toisiaan ydinenergiaan liittyvien taloudellisten toimintojen tarkastelun osalta. Komissio ei näin ollen ollut velvollinen toteuttamaan täydentävää ja erityistä vaikutustenarviointia ja julkista kuulemista.
Sama koskee fossiiliseen kaasuun liittyvien toimintojen päästörajoja, koska kyseistä alaa koskevat asiantuntijalausunnot ja julkinen kuuleminen toteutettiin jo delegoidun asetuksen 2021/2139 antamista valmisteltaessa.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin hylkää kanneperusteen, jonka mukaan SEUT 290 artiklaa on rikottu siitä syystä, että ydinenergiaan liittyvien toimintojen luokitteleminen kestäviksi toiminnoiksi on luokitusjärjestelmäasetuksen olennainen osa, josta ei voida antaa delegoitua säädöstä, koska ydinenergian sisällyttäminen mainittuun asetukseen on luonteeltaan poliittista ja kiistanalaista.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa tältä osin, että luokitusjärjestelmäasetuksen tavoitteen ja sisällön kannalta sen keskeisiä osia ovat muun muassa ympäristötavoitteiden määritteleminen, ympäristökestävyyden kriteerit ja teknisiä arviointikriteerejä koskevat vaatimukset. Tästä seuraa, että taloudellisten toimintojen määrittäminen sellaisenaan ja kunkin taloudellisen toiminnan sellaisten teknisten arviointikriteerien vahvistaminen, joilla pannaan täytäntöön kestävyyskriteerit, eivät nimenomaisesti poissuljettuja fossiilisia polttoaineita lukuun ottamatta kuulu kyseisen asetuksen keskeisiin osiin.
Antamalla komissiolle lisäksi mahdollisuuden määrittää tekniset arviointikriteerit kaikentyyppisille kestävyyskriteerit täyttäville toiminnoille unionin lainsäätäjä myös antaa komissiolle mahdollisuuden mukauttaa teknisiä arviointikriteerejä teknologian kehitykseen. Unionin lainsäätäjää ei myöskään voida velvoittaa luettelemaan kaikkia olemassa olevia tai suunniteltuja teknologioita, koska se ei tee lainsäädännöstä aikaa kestävää vaan alttiin tekniselle vanhentumiselle, koska siinä ei voida ottaa huomioon väistämätöntä ja toivottavaa teknologista innovointia.
Seikka, jonka mukaan ydinenergiaan liittyvien taloudellisten toimintojen sisällyttäminen on poliittinen seikka, joka on kiistanalainen jäsenvaltioiden välillä, ei ole omiaan kyseenalaistamaan kyseistä päätelmää, koska unionin lainsäätäjä ei ole päättänyt sulkea pois kyseistä toimintaa, toisin kuin energiantuotannon kiinteillä fossiilisilla polttoaineilla. Kyseinen seikka ei missään tapauksessa ole merkityksellinen SEUT 290 artiklan kannalta, sillä kyseisessä määräyksessä puhutaan vain siitä, että tietyn alan keskeisistä osista voidaan säätää vain lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttävällä säädöksellä, mainitsematta alan poliittisia ja kiistanalaisia osia.
Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin hylkää kanneperusteen, jonka mukaan luokitusjärjestelmäasetuksen 10 artiklan 2 kohtaa on rikottu, yhtäältä koska kyseistä säännöstä ei voida soveltaa ydinenergiaan liittyvien toimintojen kaltaisiin vähähiilisiin taloudellisiin toimintoihin ja toisaalta koska kyseisen säännöksen soveltamisedellytykset eivät täyty.
Kyseisessä säännöksessä määritetään edellytykset sille, että talouden toimintoja, joille ei ole olemassa teknisesti ja taloudellisesti toteuttamiskelpoisia vähähiilisiä vaihtoehtoja, voidaan pitää ”väliaikaisina” eli ilmastonmuutoksen hillintää merkittävästi edistävinä sikäli, että ne edistävät siirtymistä ilmastoneutraaliin talouteen noudattaen kehityspolkua lämpötilan nousun rajoittamiseksi 1,5 °C:een esiteollisella kaudella vallinneisiin tasoihin verrattuna.
Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa, että unionin oikeussäännön tulkinta edellyttää, että huomioon otetaan paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys, johon se kuuluu, sekä sen toimen tavoitteet ja päämäärät, jonka osa se on.
Luokitusjärjestelmäasetuksen 10 artiklan 2 kohdan sanamuodon mukaisesta, teleologisesta ja systemaattisesta tulkinnasta ilmenee näin ollen, että siirtymätoimintoihin voi kuulua toimintoja, jotka eivät ole vähähiilisiä ja joille ei ole teknisesti ja taloudellisesti toteuttamiskelpoisia vähähiilisiä vaihtoehtoja, mutta lisäksi etenkin vähähiilisiä toimintoja, jotka eivät täytä luokitusjärjestelmäasetuksen kyseisen artiklan 1 kohdan (
5
) soveltamista koskevia edellytyksiä edellyttäen, että mainitun artiklan 2 kohdan erityiset edellytykset täyttyvät.
Komissio ei myöskään laajentanut luokitusjärjestelmäasetuksen 10 artiklan 2 kohdan soveltamisalaa, kun se katsoi riidanalaisessa asetuksessa, että vähähiilisiä ydinenergiavaihtoehtoja ei ole saatavilla ”riittävässä mittakaavassa”, ”jotta energian kysyntä voitaisiin kattaa jatkuvasti ja luotettavasti”.
Unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa ensinnäkin, että riidanalaisen asetuksen kaltaisissa komission sisämarkkinoiden toteuttamisen tai toiminnan yhteydessä toteutettavissa toimenpiteissä on noudatettava SEUT 194 artiklan 1 kohdassa vahvistettua energiayhteisvastuun periaatetta ja huolehdittava muun muassa energiatoimitusten varmistamisesta unionissa.
Toiseksi luokitusjärjestelmäasetuksen tarkoituksena on edistää siirtymistä turvalliseen, ilmastoneutraaliin, ilmastokestävään, resurssitehokkaampaan talouteen ja kiertotalouteen. Kyseinen tavoite kuitenkin vaarantuisi, jos sellaisten energialähteiden käyttö, joiden katsotaan edistävän merkittävästi ilmastonmuutoksen hillintää, ei mahdollistaisi riittävää energiantoimitusta kysynnän kattamiseksi.
Kolmanneksi luokitusjärjestelmäasetuksen 10 artiklan 2 kohdassa viitataan siihen, ettei ole olemassa ”teknisesti ja taloudellisesti toteuttamiskelpoista” vähähiilistä vaihtoehtoa. Unionin lainsäätäjä korosti näin ollen kyseisten vaihtoehtojen toimivuutta ja saatavuutta, mikä on toimitusvarmuutta ja unionin energiatarpeiden tyydyttämistä koskevan vaatimuksen taustalla. Kyseistä säännöstä on siis tulkittava siten, että se koskee siirtymätoimintoja, joille ei ole olemassa muita realistisia ja toimivia vaihtoehtoja, joiden avulla unioni voisi edelleen kattaa energiantarpeensa.
Väitteistä, joiden mukaan ydinenergiaan liittyvät taloudelliset toiminnot eivät täytä luokitusjärjestelmäasetuksen 10 artiklan 2 kohdassa säädettyjä edellytyksiä, unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa, että valtiosopimusta tulkittaessa tulee ottaa huomioon jokainen myöhempi osapuolten välillä tehty sopimus, joka koskee valtiosopimuksen tulkintaa tai sen määräysten soveltamista, ja jokainen myöhempi valtiosopimusta sovellettaessa noudatettu käytäntö, joka osoittaa osapuolten välisen yhteisymmärryksen kyseisen sopimuksen tulkinnasta. (
6
)
Nyt käsiteltävässä asiassa Pariisin sopimuksesta ilmenee, että kasvihuonekaasupäästöjen (jäljempänä GHG-päästöt) vähentämiseksi kyseisen sopimuksen osapuolet sitoutuivat edistämään maailmanlaajuisia pyrkimyksiä etenkin nopeuttamalla ydinvoiman kaltaisten päästöttömien ja vähäpäästöisten teknologioiden käyttöönottoa.
Luokitusjärjestelmäasetuksen 10 artiklan 2 kohdassa oleva mainitun sopimuksen mukainen tulkinta tukee sitä, että ydinenergiaan liittyvät taloudelliset toiminnot voivat olla kyseisessä säännöksessä tarkoitettuja siirtymätoimintoja.
Lisäksi kyseisestä säännöksestä, jonka laillisuutta ei ole kiistetty, ilmenee, että kyseiset ilmastotavoitteet saavutetaan, kun kyseessä oleva taloudellinen toiminta tukee siirtymistä ilmastoneutraaliin talouteen muun muassa lopettamalla kasvihuonekaasupäästöt. Nyt käsiteltävässä asiassa komissio totesi riidanalaisen asetuksen antamismenettelyn aikana saatujen lausuntojen perusteella, että ydinenergiaan liittyvät taloudelliset toiminnot ovat vähähiilisiä, että ydinenergian tuotannon kasvihuonekaasupäästöt ovat lähes nolla ja että on selvästi ja laajasti osoitettu, että ydinenergia saattaa edistää merkittävästi ilmastonmuutoksen hillintätavoitteita.
Neljänneksi komissio ei toiminut vastoin ennalta varautumisen periaatetta, luokitusjärjestelmäasetuksen 19 artiklan 1 kohdan f ja g alakohtaa eikä ”ei merkittävää haittaa” ‑periaatteen mukaista kriteeriä eli kriteeriä, jonka mukaan kyseessä oleva taloudellinen toiminta ei saa aiheuttaa merkittävää haittaa millekään kyseisen asetuksen ympäristötavoitteelle ja josta säädetään sen 17 artiklassa, kun se sisällytti ydinenergiaan liittyvät taloudelliset toiminnot siirtymätoimintoihin ja vahvisti kyseisiä toimintoja koskevat tekniset arviointikriteerit.
Unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa aluksi, että ennalta varautumisen periaatteen soveltaminen edellyttää tieteellistä riskinarviointia, hyväksyttävänä pidettävän riskitason määrittämistä ja tarvittaessa asianmukaisten suojatoimenpiteiden toteuttamista.
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin yleinen tuomioistuin hylkää aluksi Itävallan tasavallan väitteen, jonka mukaan ennalta varautumisen periaatteen noudattamisen valvonnan yhteydessä merkittävää haittaa koskevan tieteellisen näytön puuttumista koskeva kriteeri ei ole merkityksellinen kriteeri, koska merkitystä on ainoastaan mahdollisuudella sulkea kokonaan pois perusteltu epäily tällaisesta haitasta. Ennalta varautumisen periaate ei nimittäin edellytä, että kaikki perustellut tieteelliset epäilyt ympäristölle aiheutuneen haitan olemassaolosta suljetaan pois, sillä se merkitsisi sitä, että komissiolle asetetaan oikeuskäytännön vastaisesti nollariskitaso. Näin ollen merkittävää haittaa koskevan tieteellisen näytön puuttumista koskeva kriteeri on sopusoinnussa luokitusjärjestelmäasetuksen 19 artiklan 1 kohdan f alakohdan kanssa, jossa edellytetään ainoastaan, että komissio tukeutuu vakuuttavaan tieteelliseen näyttöön.
Väitteestä, jonka mukaan komissio ei ole ottanut huomioon seurauksia, joita reaktorin vakavilla vahingoilla voi olla luokitusjärjestelmäasetuksessa vahvistetuille ympäristötavoitteille, unionin yleinen tuomioistuin täsmentää tämän jälkeen, että ”ei merkittävää haittaa” ‑periaatteen mukaisen kriteerin noudattamista ei voida valvoa abstraktisti vaan pikemminkin riidanalaisessa asetuksessa vahvistettujen teknisten arviointikriteerien perusteella.
Ydinenergiaan liittyviä taloudellisia toimintoja säännellään kuitenkin tiukasti unionin oikeudessa, ja sääntelyn tarkoituksena on vähentää reaktorin vakavien vahinkojen todennäköisyyttä ja tällaisten vahinkojen vakavuutta ihmisten terveydelle ja ympäristölle. Tältä osin teknisissä arviointikriteereissä viitataan nimenomaisesti kaikkiin unionin ydinturvallisuutta koskeviin sääntöihin sekä Kansainvälisen atomienergiajärjestön ja Länsi-Euroopan ydinalan sääntelyviranomaisten järjestön viimeisimpiin kansainvälisiin ohjeisiin.
Itävallan tasavalta ei myöskään ole näyttänyt toteen, että komissio olisi tehnyt ilmeisen arviointivirheen katsoessaan, että riidanalaisessa asetuksessa mainittujen unionin ydinturvallisuutta koskevien sääntöjen yhteydessä noudatettiin ”ei merkittävää haittaa” ‑periaatteen mukaista kriteeriä ja erityisesti ettei ollut osoitettu, että ydinenergiaan liittyvät taloudelliset toiminnot heikentävät vesimuodostumien tai merivesien hyvää ekologista tilaa tai lisäävät merkittävästi ilmaan, veteen tai maaperään kohdistuvia epäpuhtauspäästöjä.
Sama koskee korkea-aktiivisista ydinjätteistä aiheutuvia riskejä, koska Itävallan tasavalta ei ole osoittanut, että komission arviointiin siitä, ettei ydinenergiaan liittyvästä jätehuollosta aiheudu ympäristölle merkittävää haittaa, liittyy ilmeinen virhe.
Unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa tältä osin yhtäältä, että direktiivillä 2011/70/Euratom (
7
) luodaan puitteet käytetyn ydinpolttoaineen ja ydinjätteiden vastuullisen ja turvallisen huollon varmistamiselle unionin oikeuden tasolla. Lisäksi sillä varmistetaan, että jäsenvaltiot huolehtivat asianmukaisista kansallisista järjestelyistä, joilla turvataan käytetyn ydinpolttoaineen ja ydinjätteiden huollon korkea turvallisuustaso. Riidanalaisessa asetuksessa kuitenkin viitataan kyseiseen direktiiviin.
Toisaalta komissiolta ei voida edellyttää, että se tukeutuu tieteelliseen näyttöön, josta ei ole epäilystä ja joka osoittaa, että korkea-aktiivisten ydinjätteiden loppusijoitus ei olennaisesti vahingoita luokitusjärjestelmäasetuksen 17 artiklan 1 kohdan c–f alakohdassa tarkoitettuja ympäristötavoitteita, koska sille asetettaisiin tällöin oikeuskäytännön vastaisesti nollariskitaso.
Väitteestä, jonka mukaan komissio ei ole ottanut huomioon ydinenergian koko elinkaarta eli uraanimalmin louhintaa ja käsittelyä, uraanin jalostusta, muuntamista ja uraanin rikastamista, polttoaineiden kokoamista ja kuljetusta ja mahdollisia aseellisia konflikteja, unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että kyseiset toiminnot ovat riidanalaisessa asetuksessa tarkoitettuja ydinenergiaan liittyviä toimintoja edeltäviä tai niitä seuraavia toimintoja. Luokitusjärjestelmäasetuksen 17 artiklan 2 kohdan ja 19 artiklan 1 kohdan g alakohdan sanamuodosta ilmenee kuitenkin, että vaatimus toiminnan elinkaaren huomioon ottamisesta ei välttämättä ulotu toimintoihin, jotka suoritetaan ennen kyseistä taloudellista toimintaa tai sen jälkeen.
Viidenneksi ja viimeiseksi Itävallan tasavalta väittää fossiiliseen kaasuun liittyvien toimintojen osalta, että luokitusjärjestelmäasetuksen 10 artiklan 2 kohdassa säädetty edellytys, jonka mukaan vähähiilistä ratkaisua ei saa olla olemassa, ei täyty, koska uusiutuvat energialähteet, älykkäät verkot sekä energianvarastointi- ja kulutuksenvähentämistekniikat ovat kaikki vähähiilisiä ratkaisuja, joilla fossiiliseen kaasuun liittyvät taloudelliset toiminnot voidaan korvata.
Unionin yleinen tuomioistuin korostaa tältä osin, että kyseinen edellytys edellyttää toimitusvarmuuteen liittyvien näkökohtien huomioon ottamista. Riidanalaisesta asetuksesta ilmenee kuitenkin, että tietyillä aloilla ei ole vielä riittävästi vähähiilisiä vaihtoehtoja, joilla voitaisiin taata tarvittavat energiantoimitukset.
Näin ollen komissio katsoi, että on aiheellista säätää muusta kuin GHG-päästöjen suoraa rajoittamista koskevasta lähestymistavasta, jonka pitäisi tuottaa samanlaisia tuloksia 20 vuoden aikana. Kyseisessä muussa lähestymistavassa laitokset voivat yhtäältä rajoittaa käyttötuntien määrää tai aikaistaa täysimääräistä siirtymistä uusiutuviin tai vähähiilisiin kaasuihin. Toisaalta fossiilisen kaasun käyttöä koskevilla teknisillä arviointikriteereillä olisi varmistettava, että saatavilla on vankkaa näyttöä, jonka mukaan samaa energiakapasiteettia ei voida tuottaa uusiutuvista lähteistä, ja että kutakin laitosta varten laaditaan alan parasta suorituskykyä vastaavia tehokkaita suunnitelmia siirtymisestä kokonaan uusiutuviin energialähteisiin tai vähähiilisiin kaasuihin tiettyyn ajankohtaan mennessä.
Tästä seuraa, että luokitusjärjestelmäasetuksen 10 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että ympäristön kannalta kestäväksi luokittelemisen poissulkemiseksi ei riitä, että on olemassa vaihtoehtoisia lähteitä, vaan niillä on myös oltava sama kapasiteetti kuin olemassa olevilla lähteillä.
Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin hylkää väitteen, jonka mukaan riidanalaisessa asetuksessa fossiiliseen kaasuun liittyville toiminnoille säädetyt päästörajat eivät yhtäältä ole sopusoinnussa muun muassa luokitusjärjestelmäasetuksen 10 artiklan 2 kohdassa vahvistetun 1,5 °C:n tavoitteen kanssa ja jonka mukaan muut tekniset arviointikriteerit eivät toisaalta edistä ilmastonmuutoksen hillintää.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa tältä osin, että komissio on soveltanut kynnysarvoa, joka on yli 100 grammaa hiilidioksidiekvivalenttia (CO2e) kilowattituntia (kWh) (
8
) kohti, koska 100 g:n kynnysarvoa ei tällä hetkellä voida toteuttaa kaasuvoimaloissa, joissa ei ole hiilidioksidin talteenottojärjestelmää. Soveltaessaan korkeampaa kynnystä tämäntyyppisiin laitoksiin komissio on näin ollen varmistanut, että ne kuuluvat riidanalaisen asetuksen soveltamisalaan ja että niihin sovelletaan muita teknisiä arviointikriteerejä. Tällainen lähestymistapa vastaa kuitenkin luokitusjärjestelmäasetuksen tavoitetta välttää toimien toteuttamatta jättäminen tai viivästyminen.
Näin on etenkin, koska kyseessä olevilla toiminnoilla on myös korvattava olemassa oleva suuripäästöinen sähköntuotanto, jossa käytetään kiinteitä tai nestemäisiä fossiilisia polttoaineita, ja vähennettävä kasvihuonekaasupäästöjä vähintään 55 prosenttia uuden tuotantokapasiteetin toiminta-aikana ja koska jäsenvaltion on sitouduttava luopumaan asteittain hiileen perustuvasta energiantuotannosta.
Komissio ei myöskään ole tehnyt virhettä ottaessaan huomioon toiminnasta aiheutuvat suorat GHG-päästöt koko elinkaaren aikaisten GHG-päästöjen sijasta. Luokitusjärjestelmäasetuksesta (
9
) nimittäin ilmenee, että vaatimus toiminnan elinkaaren huomioon ottamisesta ei välttämättä ulotu niihin toimintoihin, jotka suoritetaan ennen kyseistä taloudellista toimintaa tai sen jälkeen. Näin ollen velvollisuus ottaa huomioon kyseisten fossiiliseen kaasuun liittyvillä taloudellisilla toiminnoilla toimitettavien tuotteiden ja palvelujen tuotanto, käyttö ja loppusijoitus ei merkitse sitä, että otetaan huomioon fossiilisen kaasun tuotanto ja jakelu ennen polttamista, koska kyseiset toiminnot eivät sellaisinaan kuulu sähköntuotantoon.
Lisäksi luokitusjärjestelmäasetuksen tarkoituksena on luoda ympäristön kannalta kestävinä pidettyjen taloudellisten toimintojen yhtenäinen luokitusjärjestelmä. Kyseinen luokitus eli taksonomia koskee siis tiettyjä taloudellisia toimintoja. Näin ollen sillä, että komissio vahvistaa tekniset arviointikriteerit sen määrittämiseksi, voidaanko toiminnan katsoa edistävän merkittävästi ilmastonmuutoksen hillintää ja aiheuttaako se merkittävää haittaa ympäristötavoitteille, tarkoitetaan tapauskohtaisesti konkreettista taloudellista toimintaa.
Koska myös muut esitetyt kanneperusteet ovat perusteettomia, unionin yleinen tuomioistuin hylkää kanteen kokonaisuudessaan.
(
1
)	Kestävää sijoittamista helpottavasta kehyksestä ja asetuksen (EU) 2019/2088 muuttamisesta 18.6.2020 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2020/852 (EUVL 2020, L 198, s. 13).
(
2
)	Delegoidun asetuksen (EU) 2021/2139 muuttamisesta tiettyjen energia-alojen taloudellisten toimintojen osalta ja delegoidun asetuksen (EU) 2021/2178 muuttamisesta kyseisiä taloudellisia toimintoja koskevien tiettyjen tietojen antamisen osalta 9.3.2022 annettu komission delegoitu asetus (EU) 2022/1214 (EUVL 2022, L 188, s. 1; jäljempänä riidanalainen asetus).
(
3
)	Luokitusjärjestelmäasetuksen 3 ja 9 artikla.
(
4
)	Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2020/852 täydentämisestä vahvistamalla tekniset arviointikriteerit, joilla määritetään, millä edellytyksillä taloudellista toimintaa pidetään ilmastonmuutoksen hillintää tai ilmastonmuutokseen sopeutumista merkittävästi edistävänä ja aiheuttaako kyseinen taloudellinen toiminta merkittävää haittaa millekään muulle ympäristötavoitteelle, 4.6.2021 annettu komission delegoitu asetus (EU) 2021/2139 (EUVL 2021, L 442, s. 1).
(
5
)	Kyseisessä säännöksessä määritellään taloudelliset toiminnot, joita pidetään ilmastonmuutoksen hillintää merkittävästi edistävinä.
(
6
)	Valtiosopimusoikeutta koskevan Wienin yleissopimuksen, joka on tehty 23.5.1969 (Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma, nide 1155, s. 331) 31 artiklan 3 kappaleen a kohta.
(
7
)	Yhteisön kehyksen perustamisesta käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen vastuullista ja turvallista huoltoa varten 19.7.2011 annettu neuvoston direktiivi 2011/70/Euratom (EUVL 2011, L 199, s. 48).
(
8
)	TEG katsoo, että 100 g CO2e/kWh:n kynnysarvo tukee tieteellisesti ilmastoneutraaliin talouteen siirtymisen edistämistä koskevan edellytyksen noudattamista ja että kynnysarvoa olisi alennettava joka viides vuosi.
(
9
)	Luokitusjärjestelmäasetuksen 17 artiklan 2 kohta ja 19 artiklan 1 kohdan g alakohta.