62022CJ0548
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)
12 päivänä syyskuuta 2024 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemä määräaikaista työtä koskeva puitesopimus – 4 ja 5 lauseke – Syrjimättömyyden periaate – Yhdenvertainen kohtelu työssä ja ammatissa – Onorario‑tuomarit ja ‑syyttäjät ja vakituiset tuomarit ja syyttäjät – Toimenpiteet seuraamusten määräämiseksi määräaikaisten sopimusten väärinkäytöstä – Määräaikainen työ – Tehtävien vakinaistamismenettely – Suoraan lain nojalla tapahtuva luopuminen kaikista vaatimuksista, jotka koskevat tehtävien vakinaistamista edeltävää ajanjaksoa – Unionin oikeuden puutteellisesta täytäntöönpanosta johtuvien vahinkojen korvaaminen
Asiassa C‑548/22,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Giudice di pace di Fondi (Fondin rauhantuomari, Italia) on esittänyt 18.8.2022 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 18.8.2022, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
M.M.
vastaan
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero della Giustizia ja
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Arabadjiev (esittelevä tuomari) sekä tuomarit T. von Danwitz, P. G. Xuereb, A. Kumin ja I. Ziemele,
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: hallintovirkamies C. Di Bella,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 1.2.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
M.M., edustajinaan G. Falso ja E. Iorio, avvocati,
–
Italian hallitus, asiamiehenään G. Palmieri, avustajinaan L. Fiandaca ja F. Sclafani, avvocati dello Stato,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään B.-R. Killmann ja D. Recchia,
kuultuaan julkisasiamiehen 29.2.2024 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee SEUT 288 artiklan, Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 17, 31, 34 ja 47 artiklan, tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY (EUVL 2003, L 299, s. 9) 7 artiklan, Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE), julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) ja Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY) tekemästä osa-aikatyötä koskevasta puitesopimuksesta 15.12.1997 annetun neuvoston direktiivin 97/81/EY (EYVL 1998, L 14, s. 9) liitteenä olevan 6.6.1997 tehdyn osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen (jäljempänä osa-aikatyötä koskeva puitesopimus) 4 lausekkeen ja Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY (EYVL 1999, L 175, s. 43) liitteenä olevan 18.3.1999 tehdyn määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen (jäljempänä määräaikaista työtä koskeva puitesopimus) 4 lausekkeen tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä onorario-apulaissyyttäjä M.M. ja toisaalta Presidenza del Consiglio dei ministri (ministerineuvoston kanslia, Italia), Ministero della Giustizia (oikeusministeriö, Italia) ja Ministero dell’Economia e delle Finanze (talous- ja valtiovarainministeriö, Italia) ja joka koskee M.M:n vaatimusta, että hänelle maksetaan määrät, joihin hänellä on väitetysti oikeus onorario-syyttäjänä tekemänsä työn perusteella.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Osa-aikatyötä koskeva puitesopimus
3
Osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen 4 lausekkeen, jonka otsikko on ”Syrjimättömyyden periaate”, 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Osa-aikatyöntekijöihin ei pelkästään osa-aikaisuuden perusteella saa soveltaa epäedullisempia työehtoja kuin vastaaviin kokoaikaisiin työntekijöihin, ellei erilainen kohtelu ole perusteltua asiallisista syistä.”
Määräaikaista työtä koskeva puitesopimus
4
Määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 2 lausekkeen, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Tätä sopimusta sovelletaan määräaikaisiin työntekijöihin, joilla on työsopimus tai työsuhde, sellaisena kuin se on määritelty jäsenvaltion lainsäädännössä, työehtosopimuksissa tai käytännössä.”
5
Määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 4 lausekkeen, jonka otsikko on ”Syrjimättömyyden periaate”, 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Määräaikaisiin työntekijöihin ei saa soveltaa epäedullisempia työehtoja kuin vastaaviin vakituisiin työntekijöihin pelkästään siksi, että heillä on määräaikainen työsopimus tai työsuhde, ellei siihen ole asiallisia syitä.”
6
Määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 5 lausekkeessa, jonka otsikko on ”Väärinkäytöksiä ehkäisevät toimenpiteet”, määrätään seuraavaa:
”1. Perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai työsuhteiden väärinkäytösten estämiseksi jäsenvaltiot kuultuaan työmarkkinaosapuolia kansallisen lainsäädännön, työehtosopimusten tai käytännön mukaan ja/tai työmarkkinaosapuolten on otettava käyttöön erityisten alojen ja/tai työntekijäryhmien tarpeiden mukaan yksi tai useita seuraavista toimenpiteistä, jos käytettävissä ei ole vastaavia oikeudellisia toimenpiteitä väärinkäytösten estämiseksi:
a)
perustellut syyt tällaisen työsopimuksen tai työsuhteen uudistamista varten;
b)
perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai työsuhteiden enimmäiskokonaiskesto;
c)
tällaisten työsopimusten tai työsuhteiden uudistamisten lukumäärä.
2.
Jäsenvaltiot kuultuaan työmarkkinaosapuolia ja/tai työmarkkinaosapuolet määrittävät tarvittaessa, millä edellytyksillä määräaikaisia työsopimuksia tai työsuhteita
a)
pidetään perättäisinä;
b)
pidetään toistaiseksi voimassa olevina työsopimuksina tai työsuhteina.”
Direktiivi 2003/88
7
Direktiivin 2003/88 7 artiklan, jonka otsikko on ”Vuosiloma”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä saa vähintään neljän viikon palkallisen vuosiloman tällaisen loman saamiselle ja myöntämiselle kansallisessa lainsäädännössä ja/tai käytännössä vahvistettujen edellytysten mukaisesti.”
Italian oikeus
8
Italian 28.4.2016 annetun lain nro 57 täytäntöönpanemiseksi magistratura onoraria ‑laitoksen uudistuksesta ja muista rauhantuomareita koskevista säännöksistä sekä palveluksessa olevia onorario-tuomareita ja ‑syyttäjiä koskevasta siirtymäjärjestelystä 13.7.2017 annetun asetuksen nro 116 (decreto legislativo n. 116 – Riforma organica della magistratura onoraria e altre disposizioni sui giudici di pace, nonché disciplina transitoria relativa ai magistrati onorari in servizio, a norma della legge 28 aprile 2016, n. 57; GURI nro 177, 31.7.2017, s. 1; jäljempänä asetus nro 116) 29 §:n 1–3 ja 5 momentissa, sellaisena kuin kyseinen pykälä on korvattuna valtion talousarviosta varainhoitovuodelle 2022 ja monivuotisesta talousarviosta kolmivuotiskaudelle 2022–2024 30.12.2021 annetun lain nro 234 1 §:n 629 momentilla (legge n. 234 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2022 e bilancio pluriennale per il triennio 2022–2024; GURI nro 310, 31.12.2021, s. 1; jäljempänä asetuksen nro 116 29 §), säädetään seuraavaa:
”1.   Tämän asetuksen voimaantulopäivänä palveluksessa olevat onorario-tuomarit ja ‑syyttäjät voidaan hakemuksesta nimittää uudelleen siihen saakka, kun he täyttävät 70 vuotta.
2.   Tämän asetuksen voimaantulopäivänä palveluksessa olevilla onorario-tuomareilla ja ‑syyttäjillä, joita ei nimitetä uudelleen joko sen vuoksi, etteivät he ole jättäneet tätä koskevaa hakemusta, tai sen vuoksi, etteivät he ole läpäisseet 3 momentissa tarkoitettua arviointimenettelyä, on oikeus korvaukseen, jonka määrä ennen veronpidätyksiä on 2500 euroa kultakin palvelusvuodelta, jonka kuluessa he ovat osallistuneet istuntoihin vähintään 80 päivänä, ja 1500 euroa ennen veronpidätyksiä kultakin palvelusvuodelta, jonka kuluessa he ovat osallistuneet istuntoihin vähemmän kuin 80 päivänä, ja joka tapauksessa yhteensä enintään 50000 euroa henkilöä kohden ennen veronpidätyksiä, edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta heidän oikeuttaan kieltäytyä tästä korvauksesta. Yli kuuden kuukauden ajan jatkunut työskentely rinnastetaan edellisessä virkkeessä tarkoitettua korvausta laskettaessa yhteen vuoteen. Korvauksen saaminen merkitsee luopumista kaikista muista minkä tahansa luonteisista päättyneestä luottamustehtävää koskevasta suhteesta johtuvista vaatimuksista.
3.   Edellä 1 momentissa tarkoitettua uudelleennimittämistä varten ylin tuomari- ja syyttäjäneuvosto järjestää päätöksellään kolme erillistä arviointimenettelyä, jotka pidetään vuosittain kolmivuotiskaudella 2022–2024. Ne koskevat palveluksessa olevia onorario-tuomareita ja ‑syyttäjiä, jotka ovat tämän asetuksen voimaantulopäivänä olleet palveluksessa
a)
yli 16 palvelusvuotta
b)
12–16 palvelusvuotta
c)
alle 12 palvelusvuotta
– –
5.   Edellä 3 momentissa tarkoitettuja arviointimenettelyjä koskeva osallistumishakemus merkitsee luopumista kaikista muista minkä tahansa luonteisista aiemmasta luottamustehtävää koskevasta suhteesta johtuvista vaatimuksista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta oikeutta edellä 2 momentissa tarkoitettuun korvaukseen, mikäli kyseistä tuomaria tai syyttäjää ei nimitetä uudelleen.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
9
M.M. on onorario-syyttäjä, joka on 4.4.2001 alkaen hoitanut onorario-apulaissyyttäjän tehtäviä. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että M.M:n toimi vastaa syyttäjän tehtäviä hoitavan vakituisen tuomarin tai syyttäjän tointa ja että M.M:llä on sama oikeudellinen asema ja hän saa samaa korvausta kuin rauhantuomarina toimiva onorario-tuomari tai ‑syyttäjä. Kyseinen syyttäjä on palvelukseen astuttuaan valittu monta kertaa uudelleen tehtäväänsä, viimeksi ylimmän tuomari- ja syyttäjäneuvoston 29.4.2020 antamalla päätöksellä.
10
M.M. on 4.4.2001 jälkeen osallistunut muun muassa pääasian kohteena oleviin kymmeneen rikosasian istuntoon syyttäjälaitoksen edustajana, ja hän on saanut kustakin istunnosta korvauksena 98 euroa, josta on vähennetty verot. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, ettei M.M:n puolesta ole maksettu lainkaan sosiaaliturva- tai vakuutusmaksuja, joten hänelle ei ole annettu minkäänlaista sosiaaliturvaa. Toistaiseksi voimassa olevassa työsuhteessa tehtäviään hoitavan vakituisen tuomarin tai syyttäjän bruttopalkka on sen sijaan 248 euroa päivässä, ja valtio maksaa jokaisen vakituisen tuomarin tai syyttäjän puolesta maksuja toimivaltaisille laitoksille taatakseen heidän sosiaaliturvansa.
11
M.M., joka katsoi joutuneensa lainvastaisen erilaisen kohtelun uhriksi tehtävistään maksetun palkkion osalta, nosti kanteen Tribunale di Romassa (Rooman alioikeus, Italia) vaatien korvausta vahingosta, jonka hän oli kärsinyt siksi, ettei direktiivejä 1999/70 ja 2003/88 sekä toimenpiteistä raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen kannustamiseksi työssä 19.10.1992 annettua neuvoston direktiiviä 92/85/ETY (kymmenes direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) (EYVL 1992, L 348, s. 1) ollut saatettu osaksi Italian oikeusjärjestystä. Kyseinen tuomioistuin velvoitti 13.1.2021 antamallaan määräyksellä Presidenza del Consiglio dei ministrin korvaamaan M.M:n edellä mainittujen direktiivien puutteellisen täytäntöönpanon johdosta kärsimän varallisuusvahingon ja aineettoman vahingon, mutta, M.M:lle ei ennakkoratkaisua pyydettäessä ollut vielä lainkaan maksettu korvausta mainitun määräyksen perusteella.
12
Tämän jälkeen M.M. on nostanut ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa Giudice di pace di Fondissa (Fondin rauhantuomari, Italia) kanteen, jossa hän vaatii kyseisten istuntojen osalta vielä 150 euroa istuntoa kohden eli yhteensä 1500 euroa vahingonkorvauksena siitä, ettei edellä mainittuja direktiivejä ole edelleenkään saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. Kanteensa tueksi hän väittää, että hänen ja vakituisten tuomarien ja syyttäjien erilainen kohtelu työstä maksettavan korvauksen osalta on direktiiveissä 1999/70, 97/81 ja 2003/88 kiellettyä syrjintää.
13
Tältä osin ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee M.M:n katsovan, että vaikka hän oli hoitanut onorario-syyttäjän tehtäviä yhtäjaksoisesti 4.4.2021 alkaen, hänen oli pakko tehdä asetuksen nro 116 29 §:ssä tarkoitettu hakemus arviointimenettelyyn osallistumisesta välttyäkseen siltä, että hänen tehtävänsä lakkaavat välittömästi 28.6.2022.
14
Kyseisen pykälän mukaan palveluksessa oleva onorario-tuomari tai ‑syyttäjä voi tehdä hakemuksen osallistumisesta arviointi- ja vakinaistamismenettelyyn, jonka ansiosta arviointimenettelyssä onnistunut henkilö voi olla palveluksessa 70-vuotiaaksi. Hän voi myös jättää tekemättä hakemuksen osallistumisesta kyseiseen menettelyyn ja sen seurauksena luopua tehtävästään. Tässä tapauksessa hän voi vaatia korvausta, jonka määrä on 1500 euroa brutto kultakin palvelusvuodelta, jonka kuluessa hän on osallistunut istuntoihin vähemmän kuin 80 päivänä, tai korvausta, jonka määrä on 2500 euroa brutto kultakin palvelusvuodelta, jonka kuluessa hän on osallistunut istuntoihin vähintään 80 päivänä, korvauksen ollessa yhteensä enintään 50000 euroa brutto. Tämä korvaus maksetaan myös onorario-tuomareille ja ‑syyttäjille, jotka ovat pyytäneet saada osallistua edellä mainittuun menettelyyn mutta jotka eivät ole läpäisseet sitä.
15
M.M:n mukaan hakemus vakinaistamismenettelyyn osallistumisesta tai mainitun korvauksen saaminen johtaisi suoraan lain nojalla siihen, että M.M:n kaltainen onorario-tuomari tai ‑syyttäjä luopuisi kaikista muista minkä tahansa luonteisista vaatimuksista, jotka johtuvat siitä, että hän on aiemmin toiminut onorario-tuomarina tai ‑syyttäjänä. Ainoa vaihtoehto tällaisista vaatimuksista luopumiselle on se, että henkilö jättää tehtävänsä saamatta mitään korvausta.
16
M.M. väittää näin ollen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, ettei hän voi Italian lainsäädännön mukaan vaatia määriä, joihin hänellä olisi oikeus direktiivien 1999/70, 2003/88 ja 92/85 puutteellisen täytäntöönpanon perusteella, minkä takia kyseinen lainsäädäntö on yhtäältä unionin oikeuden vastaista ja toisaalta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pitäisi olla soveltamatta kyseistä lainsäädäntöä.
17
Kyseinen tuomioistuin toteaa, että unionin tuomioistuin on 16.7.2020 antamassaan tuomiossa Governo della Repubblica italiana (Italialaisten rauhantuomarien asema) (C‑658/18, EU:C:2020:572) ja 7.4.2022 antamassaan tuomiossa Ministero della Giustizia ym. (Italialaisten rauhantuomarien asema) (C‑236/20, EU:C:2022:263) todennut, että jäsenvaltioiden on varmistettava tämän tuomion 16 kohdassa tarkoitettujen direktiivien täytäntöönpano siltä osin kuin on kyse rauhantuomareista, joiden toimi on Italian lainsäädännössä samaistettu onorario-apulaissyyttäjien toimeen.
18
Jos asetuksen nro 116 29 §:ää sovellettaisiin tässä asiassa M.M:ään, hänen olisi luovuttava kaikista minkä tahansa luonteisista saatavistaan, jotka johtuvat onorario-tuomarin tai ‑syyttäjän tehtävien hoitamisesta, jolloin hänelle edellä mainituissa direktiiveissä suotuja oikeuksia ei suojattaisi.
19
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa lisäksi lähinnä, että onorario-tuomareiden ja ‑syyttäjien epävarman aseman parantamiseksi Italian lainsäädännössä on kyseisen kansallisen säännöksen kautta säädetty, että nämä voivat saada tehtävänsä vakinaistettua, olkoonkin, ettei tästä ole varmuutta, osallistumalla arviointi- ja vakinaistamismenettelyyn tai että he voivat saada vähäpätöisen korvauksen kärsimästään vahingosta tehtäviensä päättyessä.
20
Tässä tilanteessa Giudice di pace di Fondi on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko SEUT 288 artiklaa, [perusoikeuskirjan] 17, 31, 34 ja 47 artiklaa ja [direktiivin 2003/88] 7 artiklaa, [osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen] 4 lauseketta sekä [määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen] 4 lauseketta tulkittava siten, että ne ovat esteenä [asetuksen nro 116 29 §:n] kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään automaattisesta, ex lege tapahtuvasta luopumisesta kaikista [direktiivien 1999/70, 97/81 ja 2003/88] täytäntöönpanoa koskevista vaatimuksista, mikä merkitsee myös kaiken muun unionin oikeudessa taatun palkkaa, työtä ja sosiaaliturvaa koskevan suojan menettämistä,
a)
siinä tapauksessa, että onorario-tuomari tai ‑syyttäjä määräaikaisena ja osa-aikaisena eurooppalaisena työntekijänä, joka on verrattavissa eurooppalaisena vakituisena ja kokoaikaisena työntekijänä toimivaan ammattituomariin tai ‑syyttäjään, yksinkertaisesti jättää osallistumishakemuksen vakinaistamismenettelyihin, joilla pannaan ainoastaan muodollisesti täytäntöön [määräaikaisesta työstä tehdyn puitesopimuksen] 5 lausekkeen 1 kohta
b)
tai siinä tapauksessa, että hän – mikäli hän ei läpäise näitä menettelyjä tai ei jätä hakemusta – ottaa vastaan korvauksen, joka on määrältään ilmeisen riittämätön ja joka ei ole oikeassa suhteessa edellä mainittujen direktiivien täytäntöönpanon laiminlyönnistä aiheutuneisiin vahinkoihin?”
Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
21
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on pyytänyt, että ennakkoratkaisupyyntö käsitellään unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 105 artiklassa tarkoitetussa nopeutetussa menettelyssä. Pyyntönsä tueksi kyseinen tuomioistuin toteaa, että pääasian kantajan on asetuksen nro 116 29 §:n nojalla valittava, luopuuko hän yhtäältä kaikista vaatimuksista, jotka hän voisi esittää Italian valtiota kohtaan, vai jättääkö hän toisaalta lainkäyttöön liittyvät tehtävänsä välittömästi ilman, että hän saa korvausta niistä vahingoista, jotka hän on kärsinyt sen takia, ettei Italian tasavalta ole pannut direktiivejä 97/81, 1999/70 ja 2003/88 täytäntöön. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että tämä valinta loukkaisi vakavasti tuomareiden ja syyttäjien riippumattomuutta ja että käsillä olevan asian käsitteleminen ensi tilassa on siksi perusteltua.
22
Tältä osin on muistutettava, että työjärjestyksen 105 artiklan 1 kohdan mukaan unionin tuomioistuimen presidentti voi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pyynnöstä tai poikkeuksellisesti omasta aloitteestaan päättää esittelevää tuomaria ja julkisasiamiestä kuultuaan, että ennakkoratkaisupyyntö käsitellään nopeutetussa menettelyssä työjärjestyksen määräyksistä poiketen, jos asian laatu edellyttää, että asia käsitellään ensi tilassa.
23
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen presidentti on 30.9.2022 esittelevää tuomaria ja julkisasiamiestä kuultuaan päättänyt hylätä tämän tuomion 21 kohdassa tarkoitetun pyynnön.
24
Unionin tuomioistuin ei nimittäin voi ennakkoratkaisupyynnön perusteella ymmärtää, mitä seurauksia M.M:lle koituisi tai miten tuomareiden ja syyttäjien riippumattomuutta voitaisiin konkreettisesti loukata sillä, ettei ennakkoratkaisupyyntöä käsitellä nopeutetussa menettelyssä.
25
On joka tapauksessa muistutettava, että kun ei ole todisteita siitä, että tällaisilta seurauksilta voitaisiin välttyä käsittelemällä asia nopeutetussa menettelyssä, pääasian kantajaan vaikuttava oikeudellinen epävarmuus ei sellaisenaan voi oikeuttaa nopeutetun menettelyn käyttämistä (ks. vastaavasti unionin tuomioistuimen presidentin määräys 27.6.2016, S., C‑283/16, EU:C:2016:482, 11 kohta).
Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen
26
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklalla luotu menettely on unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisen yhteistyön väline, jonka avulla unionin tuomioistuin esittää kansallisille tuomioistuimille ne unionin oikeuden tulkintaan liittyvät näkökohdat, joita nämä tarvitsevat ratkaistakseen käsiteltävikseen saatetut asiat (tuomio 22.2.2024, Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27
Koska ennakkoratkaisupyyntö toimii tämän menettelyn perustana, kansallisen tuomioistuimen on ennakkoratkaisupyynnössään selitettävä pääasian tosiseikat ja oikeudelliset seikat ja esitettävä tarvittava selostus niistä syistä, joiden perusteella se on valinnut ne unionin oikeuden säännökset ja määräykset, joiden tulkintaa se pyytää, sekä siitä yhteydestä, jonka se toteaa näiden säännösten ja määräysten ja sen kansallisen lainsäädännön välillä, jota sovelletaan sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa (tuomio 22.2.2024, Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, 21 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28
Tässä yhteydessä on myös korostettava, että ennakkoratkaisupyyntöihin sisältyvien tietojen on mahdollistettava yhtäältä se, että unionin tuomioistuin voi niiden perusteella antaa hyödyllisiä vastauksia kansallisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin, ja toisaalta se, että jäsenvaltioiden hallitukset ja muut osapuolet, joita asia koskee, voivat käyttää Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklassa niille annettua oikeutta esittää huomautuksia. Unionin tuomioistuimen on huolehdittava siitä, että tämä oikeus turvataan, kun otetaan huomioon, että edellä mainitun artiklan mukaan ainoastaan ennakkoratkaisupyynnöt annetaan tiedoksi näille osapuolille (tuomio 22.2.2024, Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Nämä ennakkoratkaisupyynnön sisältöä koskevat kumulatiiviset vaatimukset mainitaan nimenomaisesti työjärjestyksen 94 artiklassa, josta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen oletetaan SEUT 267 artiklaan perustuvassa yhteistyössä olevan tietoinen ja jota sen on tunnollisesti noudatettava. Niistä muistutetaan myös Euroopan unionin tuomioistuimen kansallisia tuomioistuimia varten laatimien ennakkoratkaisupyyntöjen tekemistä koskevien suositusten (EUVL 2019, C 380, s. 1) 13, 15 ja 16 kohdassa (tuomio 22.2.2024, Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
30
On todettava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko SEUT 288 artiklaa, perusoikeuskirjan 17, 31, 34 ja 47 artiklaa, direktiivin 2003/88 7 artiklaa, osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen 4 lauseketta sekä määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 4 lauseketta tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan onorario-tuomarien ja ‑syyttäjien on voidakseen jatkaa tehtäviensä hoitamista osallistuttava arviointimenettelyyn, jossa saatu myönteinen tulos yhtäältä mahdollistaa heidän määräaikaisen työsuhteensa muuttamisen toistaiseksi voimassa olevaksi työsuhteeksi, joka jatkuu kunnes henkilö täyttää 70 vuotta, ja jossa saatu kielteinen tulos toisaalta mahdollistaa sen, että nämä tuomarit tai syyttäjät saavat korvauksen, kun sekä onnistuminen että epäonnistuminen kyseisessä arvioinnissa ja korvauksen hyväksyminen johtavat siihen, että kyseiset henkilöt luopuvat suoraan lain nojalla kaikista aiemmin hoitamiaan onorario-tuomarin tai ‑syyttäjän tehtäviä koskevista vaatimuksista, joita he voisivat esittää kyseisten säädösten ja määräysten nojalla.
31
Tältä osin on aluksi ensinnäkin todettava, ettei ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyydä SEUT 288 artiklan tai perusoikeuskirjan 17, 31, 34 ja 47 artiklan itsenäistä tulkintaa, sillä näihin määräyksiin viitataan yksinomaan direktiivin 2003/88, osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen ja määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen tulkintaa koskevan pyynnön tueksi (ks. analogisesti tuomio 7.4.2022, Ministero della Giustizia ym. (Italialaisten rauhantuomarien asema), C‑236/20, EU:C:2022:263, 26 kohta).
32
Toiseksi on todettava direktiivin 2003/88 7 artiklan osalta, ettei kyseinen artikla ole merkityksellinen pääasiassa kyseessä olevan riidan ratkaisemisen kannalta, sillä kyseisessä riidassa M.M. ei vaadi, että hänen kyseisessä säännöksessä vahvistettua oikeuttaan palkalliseen vuosilomaan noudatetaan, vaan lähinnä, että hänelle maksetaan palkkio, joka vastaa vakituisen tuomarin tai syyttäjän saamaa palkkiota.
33
Kolmanneksi on todettava osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen 4 lausekkeen osalta, ettei mikään ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenevä seikka osoita, että M.M. työskentelisi osa-aikaisesti kyseisessä puitesopimuksessa tarkoitetussa merkityksessä.
34
Neljänneksi on todettava määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 4 lausekkeen osalta, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii kysymyksessään lähinnä, onko asetuksen nro 116 29 §:ssä säädetty mekanismi lainmukainen kyseisen lausekkeen kannalta siltä osin kuin mainittu kansallinen säännös, joka samalla sallii onorario-tuomarin tai ‑syyttäjän määräaikaisen työsuhteen muuttamisen toistaiseksi voimassa olevaksi työsuhteeksi, estää kyseistä tuomaria tai syyttäjää saamasta saman palkkion kuin vastaavanlaisia tehtäviä hoitavat vakituiset tuomarit tai syyttäjät, koska kyseinen työsuhteen muutos merkitsee suoraan lain nojalla tapahtuvaa luopumista kaikista vaatimuksista, jotka johtuvat aiemmin hoidettujen onorario-tuomarin tai ‑syyttäjän tehtävien päättymisestä.
35
Jotta tähän kysymykseen voidaan vastata, on ensin ratkaistava, edellyttääkö kyseinen määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen lauseke saman korvauksen maksamista onorario-tuomareille ja ‑syyttäjille ja vakituisille tuomareille ja syyttäjille näiden hoitamien tehtävien perusteella. Tältä osin on erityisesti arvioitava ensiksi, voidaanko M.M:n tilanteessa olevaa onorario-tuomaria tai ‑syyttäjää pitää määräaikaisena työntekijänä määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 2 lausekkeessa tarkoitetussa merkityksessä, toiseksi, koskeeko väitetty erilainen kohtelu työehtoa kyseisen puitesopimuksen 4 lausekkeessa tarkoitetussa merkityksessä, kolmanneksi, ovatko kyseinen tuomari tai syyttäjä ja vakituinen tuomari tai syyttäjä toisiinsa rinnastettavissa tilanteissa, ja neljänneksi, onko kyseinen erilainen kohtelu oikeutettavissa viimeksi mainitussa määräyksessä tarkoitetulla asiallisella syyllä, ja jos on, niin missä määrin (ks. vastaavasti tuomio 27.6.2024, Peigli, C‑41/23, EU:C:2024:554, 39–50 kohta).
36
Vaikka edellisessä kohdassa mainituista edellytyksistä kolme ensimmäistä täyttyisivät, on kuitenkin todettava, ettei unionin tuomioistuimella ole tiedossaan seikkoja, joiden avulla se voisi arvioida, onko mainitun puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdassa tarkoitettua asiallista syytä mahdollisesti olemassa. Tässä tilanteessa unionin tuomioistuimella ei ole tietoja, joilla olisi selvitettävissä, voisivatko mahdolliset erot esimerkiksi näiden eri kategorioihin kuuluvien tuomarien ja syyttäjien käsittelemien asioiden laadussa tai taloudellisessa intressissä taikka kyseisten tuomarien ja syyttäjien rekrytointiin liittyvissä menettelyissä olla perusteena sille, että käsillä olevan kaltaista erilaista kohtelua pidettäisiin lainmukaisena. Lisäksi unionin tuomioistuimen käytössä olevien tietojen perusteella ei voida arvioida onorario-tuomareiden ja ‑syyttäjien sekä vakituisten tuomarien ja syyttäjien palkkauksen välisiä eroja.
37
On myös huomattava ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenevän, että vaikka M.M. vaatii samaa päivittäistä palkkiota kuin se, minkä vakituinen tuomari tai syyttäjä saa, hän vetoaa erilaiseen kohteluun viitaten palkkioon, jota hän ei saa tehdystä työpäivästä vaan osallistumisesta istuntoihin, joiden kesto ei ylitä viittä tuntia. Tässä tilanteessa unionin tuomioistuimella ei ole tietoja, joista ilmenisi, koskevatko pääasian kantajan vaatimukset samankaltaisia työsuorituksia kuin ne, joita vakituiset tuomarit ja syyttäjät tekevät.
38
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen 34 ja 36 kohdasta ilmenee lisäksi olennaisilta osin, ettei ennakkoratkaisupyynnön perusteella ole selvää, onko pääasian kantajan saamaa korvausta, joka on vähäisempi kuin vakituisten tuomarien ja syyttäjien saama korvaus, pidettävä perusteettomana epäedullisempana kohteluna määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä tai missä määrin sitä on pidettävä tällaisena kohteluna.
39
Edellä sanottu huomioon ottaen on katsottava, ettei ennakkoratkaisupyyntö täytä työjärjestyksen 94 artiklassa määrättyjä vaatimuksia ja että se on siksi jätettävä tutkimatta.
40
On kuitenkin muistutettava, että ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella on mahdollisuus esittää uusi ennakkoratkaisupyyntö, jossa se esittää unionin tuomioistuimelle kaikki seikat, joiden perusteella tämä voi antaa ratkaisun (tuomio 22.2.2024, Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, 35 kohta).
Oikeudenkäyntikulut
41
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Giudice di pace di Fondi (Fondin rauhantuomari, Italia) on esittänyt 18.8.2022 antamallaan päätöksellä, jätetään tutkimatta.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: italia.