Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)
16 päivänä huhtikuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Immateriaalioikeudet – Tekijänoikeus ja lähioikeudet – Direktiivi 2001/29/EY – 2 artikla – Kappaleen valmistamista koskeva oikeus – 3 artiklan 1 kohta – Oikeus välittää yleisölle teoksia – 5 artiklan 2 kohdan b alakohta – Yksityistä kopiointia koskeva poikkeus – Sopiva hyvitys – Maksullinen suoratoistopalvelu – Ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitettu kopio – 5 artiklan 5 kohta
Asiassa C‑496/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Hoge Raad der Nederlanden (ylin yleinen tuomioistuin, Alankomaat) on esittänyt 12.7.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 17.7.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asioissa
Stichting Onderhandelingen Thuiskopievergoeding ja
Stichting de Thuiskopie
vastaan
HP Nederland BV,
Dell BV ja
Stichting Overlegorgaan Blanco Informatiedragers,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja K. Jürimäe, presidentti K. Lenaerts, joka hoitaa toisen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä tuomarit F. Schalin (esittelevä tuomari), M. Gavalec ja Z. Csehi,
julkisasiamies: M. Szpunar,
kirjaaja: hallintovirkamies A. Lamote,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 19.6.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        Stichting Onderhandelingen Thuiskopievergoeding, edustajinaan S. M. Kingma ja M. E. A. Möhring, advocaten,
–        Stichting de Thuiskopie, edustajinaan T. Cohen Jehoram ja J. J. Valk, advocaten,
–        HP Nederland BV, Dell BV ja Stichting Overlegorgaan Blanco Informatiedragers, edustajinaan A. P. Groen, A. M. van Aerde ja J. A. Visser, advocaten,
–        Ranskan hallitus, asiamiehinään B. Dourthe ja B. Herbaut,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään P.-J. Loewenthal, J. Samnadda ja P. Vanden Heede,
kuultuaan julkisasiamiehen 2.10.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Kyseessä oleva ennakkoratkaisupyyntö koskee tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY (EYVL 2001, L 167, s. 10) 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 5 artiklan 5 kohdan kanssa, tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty kahdessa asiassa, joissa yhtäältä Stichting Onderhandelingen Thuiskopievergoedingin (jäljempänä SONT) ja toisaalta Stichting de Thuiskopien (jäljempänä SdT) vastapuolina ovat HP Nederland BV (jäljempänä HP), Dell BV ja Stichting Overlegorgaan Blanco Informatiedragers. Kyseiset asiat koskevat HP:ltä ja Delliltä vaadittua saatavaa, jolla on tarkoitus rahoittaa tekijänoikeuksien haltijoille yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen perusteella maksettu sopiva hyvitys ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitettujen kopioiden (offline streaming copies) välityspalvelua, jota tarjotaan internetin välityksellä musiikkiteosten ja audiovisuaalisten teosten suoratoistotilauspalvelussa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3        Direktiivin 2001/29 johdanto-osan 5, 10, 23–25, 31, 32, 35, 38 ja 39 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(5)      Tekninen kehitys on moninkertaistanut ja monipuolistanut luomisen, tuotannon ja hyödyntämisen välineitä. Vaikka henkisen omaisuuden suojaamiseksi ei tarvita uusia käsitteitä, nykyistä tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskevaa oikeutta olisi mukautettava ja täydennettävä, jotta se vastaisi riittävästi taloudellisia tosiseikkoja kuten uusia hyödyntämismuotoja.
– –
(10)      Voidakseen jatkaa luovaa ja taiteellista työtään tekijöiden tai esittäjien on saatava asianmukainen korvaus työnsä käyttämisestä, kuten myös tuottajien voidakseen rahoittaa tällaista työtä. Tuotteiden kuten äänitteiden, elokuvien tai multimediatuotteiden sekä esimerkiksi tilauspalvelujen kaltaisten palvelujen tuottamiseen vaadittavat investoinnit ovat merkittäviä. Henkistä omaisuutta koskevien oikeuksien riittävä oikeudellinen suoja on tarpeen, jotta tämän korvauksen saatavuus voidaan taata ja mahdollistaa näille investoinneille riittävä tuotto.
– –
(23)      Tällä direktiivillä olisi edelleen yhdenmukaistettava tekijän oikeutta välittää teoksia yleisölle. Tämä oikeus tulisi ymmärtää laajasti siten, että se koskee kaikenlaista välittämistä yleisölle, joka ei ole läsnä paikassa, josta välittäminen saa alkunsa. Tämän oikeuden olisi katettava kaikenlainen teoksen siirto ja edelleen siirto yleisölle sekä langallisesti että langattomasti, mukaan lukien yleisradiointi. Tämän oikeuden ei olisi koskettava muita toimia.
(24)      Oikeus saattaa 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu aineisto yleisön saataviin olisi ymmärrettävä siten, että se kattaa tällaisen aineiston kaiken saattamisen sellaisten yleisöön kuuluvien henkilöiden saataviin, jotka eivät ole läsnä paikassa, josta saataville saattaminen saa alkunsa, ja että se ei kata muita toimia.
(25)      Tekijänoikeuden suojaamien teosten ja lähioikeuksien suojaaman aineiston tilauksesta verkoissa tapahtuvan siirron suojan luonnetta ja tasoa koskeva oikeudellinen epävarmuus olisi poistettava säätämällä yhdenmukaisesta suojasta yhteisön tasolla. Olisi tuotava selvästi esille, että kaikilla tässä direktiivissä tunnustetuilla oikeudenhaltijoilla olisi oltava yksinoikeus saattaa vuorovaikutteisin tilauksesta tapahtuvin siirroin yleisön saataviin tekijänoikeudella suojattuja teoksia tai mitä tahansa muuta suojattua aineistoa. Tällaiselle tilauksesta tapahtuvalle vuorovaikutteiselle siirrolle on ominaista, että yleisöön kuuluvat henkilöt voivat saada teoksen tai muun suojatun aineiston saataviinsa itse valitsemastaan paikasta ja itse valitsemanaan aikana.
– –
(31)      Eri oikeudenhaltijaryhmien välisten samoin kuin eri oikeudenhaltijaryhmien ja suojatun aineiston käyttäjien välisten oikeuksien ja etujen oikeudenmukainen tasapaino on turvattava. Jäsenvaltioissa säädettyjä nykyisiä poikkeuksia ja rajoituksia näihin oikeuksiin on arvioitava uudelleen uuden sähköisen ympäristön kannalta. Tiettyjä yksinoikeustoimia koskevien poikkeusten ja rajoitusten nykyisillä eroilla on välitön kielteinen vaikutus sisämarkkinoiden toimintaan tekijänoikeuden ja lähioikeuksien alalla. Nämä erot saattavat tulla näkyvämmiksi rajojen ylitse tapahtuvan teosten hyödyntämisen ja rajat ylittävien toimien edelleen lisääntyessä. Sisämarkkinoiden asianmukaisen toiminnan varmistamiseksi nämä poikkeukset ja rajoitukset olisi määriteltävä yhdenmukaisemmin. Yhdenmukaistamisen asteen olisi perustuttava vaikutukseen, joka poikkeuksilla ja rajoituksilla on sisämarkkinoiden moitteettomaan toimintaan.
(32)      Tässä direktiivissä annetaan tyhjentävä luettelo poikkeuksista ja rajoituksista kappaleen valmistamista koskevaan oikeuteen ja yleisölle välittämistä koskevaan oikeuteen. Eräät poikkeukset ja rajoitukset koskevat vain kappaleen valmistamista koskevaa oikeutta. Tässä luettelossa otetaan aiheellisella tavalla huomioon jäsenvaltioiden erilaiset oikeudelliset perinteet samalla kun pyritään varmistamaan sisämarkkinoiden asianmukainen toiminta. Jäsenvaltioiden olisi sovellettava näitä poikkeuksia ja rajoituksia yhdenmukaisella tavalla ja tilannetta olisi arvioitava uudelleen tarkasteltaessa sitä tulevaa lainsäädäntöä, jolla tämä direktiivi pannaan täytäntöön.
– –
(35) Tietyissä poikkeus- tai rajoitustapauksissa oikeudenhaltijoiden olisi saatava sopiva hyvitys suojattujen teostensa tai muun aineistonsa käytön korvaamiseksi heille riittävällä tavalla. Tällaisen sopivan hyvityksen muotoa, yksityiskohtaisia järjestelyjä ja mahdollista tasoa määritettäessä olisi otettava huomioon kunkin tapauksen erityisolosuhteet. Näitä olosuhteita arvioitaessa käyttökelpoinen peruste voi olla kyseisestä toimesta oikeudenhaltijoille mahdollisesti aiheutuva haitta. Mikäli oikeudenhaltijat ovat jo saaneet maksun jossakin muussa muodossa, esimerkiksi osana lisenssimaksua, mitään erityistä tai erillistä maksua ei voida edellyttää. Sopivan hyvityksen tason määrittämisessä olisi otettava täysin huomioon, missä määrin direktiivissä tarkoitettuja teknisiä suojaustoimenpiteitä on käytetty. Tietyissä tilanteissa, joissa oikeudenhaltijalle koituva haitta on vähäinen, ei velvoitetta maksun suorittamiseen voi syntyä.
– –
(38) Jäsenvaltioilla olisi oltava oikeus säätää poikkeuksesta tai rajoituksesta kappaleen valmistamista koskevaan oikeuteen silloin, kun kyseessä on tietynlainen kappaleen valmistaminen äänite-, kuvatallenne- ja audiovisuaalisesta aineistosta yksityiseen käyttöön sopivaa hyvitystä vastaan. Tähän voi sisältyä oikeudenhaltijoiden menetysten korvausjärjestelmien käyttöönotto tai jatkaminen. Vaikka näiden korvausjärjestelmien erot vaikuttavat sisämarkkinoihin, eroilla ei pitäisi yksityiskäyttöön tapahtuvan analogisen kappaleen valmistamisen osalta olla merkittävää vaikutusta tietoyhteiskunnan kehitykseen. Yksityiskäyttöön tapahtuva digitaalinen kappaleen valmistaminen todennäköisesti yleistyy ja sen taloudellinen merkitys kasvaa. Tämän vuoksi olisi asiaankuuluvalla tavalla otettava huomioon yksityiskäyttöön tapahtuvan digitaalisen ja analogisen kappaleen valmistamisen väliset erot ja näiden valmistustapojen välillä olisi tietyiltä osin tehtävä ero.
(39)      Yksityiskäyttöön tapahtuvaa kappaleen valmistamista koskevaa poikkeusta tai rajoitusta soveltaessaan jäsenvaltioiden olisi otettava asianmukaisesti huomioon tekninen ja taloudellinen kehitys varsinkin digitaalisen yksityiskäyttöön tapahtuvan kappaleen valmistamisen ja korvausjärjestelmien osalta, kun tehokkaita teknisiä suojausmenetelmiä on käytettävissä. Nämä poikkeukset tai rajoitukset eivät saisi estää teknisten toimenpiteiden käyttöä tai niiden täytäntöönpanoa kiertämisen estämiseksi.”
4        Direktiivin 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Kappaleen valmistamista koskeva oikeus”, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä, että yksinoikeus sallia tai kieltää suoraan tai välillisesti, tilapäisesti tai pysyvästi, millä keinolla ja missä muodossa tahansa kokonaan tai osittain tapahtuva kappaleen valmistaminen on:
a)      tekijöillä teostensa osalta;
b)      esittäjillä esitystensä tallenteiden osalta;
c)      äänitetuottajilla äänitteidensä osalta;
d)      elokuvien ensimmäisten tallenteiden tuottajilla elokuviensa alkuperäiskappaleiden ja niiden kopioiden osalta; ja
e)      yleisradio-organisaatioilla lähetystensä tallenteiden osalta riippumatta siitä, onko kyseessä lähetysten langallinen vai langaton siirto, tai siirto kaapelin tai satelliitin välityksellä.”
5        Direktiivin 3 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeus välittää yleisölle teoksia ja oikeus saattaa muu aineisto yleisön saataviin”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä, että tekijöillä on yksinoikeus sallia tai kieltää teostensa langallinen tai langaton välittäminen yleisölle, mukaan lukien teosten saattaminen yleisön saataviin siten, että yleisöön kuuluvilla henkilöillä on mahdollisuus saada teokset saataviinsa itse valitsemastaan paikasta ja itse valitsemanaan aikana.”
6        Direktiivin 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Levitysoikeus”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on säädettävä, että tekijöillä on yksinoikeus sallia tai kieltää teostensa alkuperäiskappaleiden ja niiden kopioiden levitys yleisölle missä muodossa tahansa myymällä tai muutoin.
2.      Levitysoikeus ei sammu yhteisössä teoksen alkuperäiskappaleen tai sen kopioiden osalta, paitsi kun on kyseessä yhteisössä tapahtuva kohteen ensimmäinen myynti tai muu omistusoikeuden siirto, jonka oikeudenhaltija suorittaa itse tai joka suoritetaan hänen suostumuksellaan.”
7        Direktiivin 2001/29 5 artiklan, jonka otsikko on ”Poikkeukset ja rajoitukset”, 2 kohdan b alakohdassa ja 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2.      Jäsenvaltiot voivat säätää poikkeuksista tai rajoituksista 2 artiklassa säädettyyn kappaleen valmistamista koskevaan oikeuteen seuraavissa tapauksissa:
– –
b)      kun kyseessä ovat luonnollisten henkilöiden mille tahansa välineelle valmistamat kappaleet, jotka on tehty yksityiseen käyttöön ja joiden käyttötarkoitus ei ole välittömästi tai välillisesti kaupallinen, edellyttäen, että oikeudenhaltijat saavat sopivan hyvityksen, jonka osalta otetaan huomioon 6 artiklassa tarkoitettujen teknisten toimenpiteiden soveltaminen kyseiseen teokseen tai aineistoon taikka niiden soveltamatta jättäminen;
– –
5.      Tämän artiklan 1, 2, 3 ja 4 kohdan mukaisia poikkeuksia ja rajoituksia sovelletaan vain tietyissä erityistapauksissa, jotka eivät ole ristiriidassa teoksen tai muun aineiston tavanomaisen hyödyntämisen kanssa eivätkä kohtuuttomasti haittaa oikeudenhaltijan oikeutettuja etuja.”
8        Direktiivin 6 artiklan, jonka otsikko on ”Teknisiä toimenpiteitä koskevat velvoitteet”, 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Jäsenvaltioiden on säädettävä riittävästä oikeudellisesta suojasta tehokkaiden teknisten toimenpiteiden kiertämistä vastaan, jos asianomainen teon suorittaja on tiennyt tai jos hänellä on ollut perusteltu aihe tietää toimintansa tarkoittavan kiertämistä.
– –
3. Tässä direktiivissä ’teknisillä toimenpiteillä’ tarkoitetaan tekniikoita, laitteita tai osia, jotka on suunniteltu normaalissa käyttötarkoituksessa estämään tai rajoittamaan teoksiin tai muuhun aineistoon kohdistuvia tekoja, joihin ei ole saatu lupaa laissa säädettyjen tekijänoikeuden tai tekijänoikeuden lähioikeuksien haltijalta – –. Teknisiä toimenpiteitä pidetään tehokkaina, jos oikeudenhaltijat valvovat suojatun teoksen tai muun aineiston käyttöä jonkin sellaisen pääsynvalvontatoimen tai suojauskeinon avulla, jolla tavoiteltu suoja saavutetaan, ja joita ovat esimerkiksi teoksen tai muun aineiston salaus, muuntaminen tai muunlainen muuttaminen taikka kopioinnin valvontajärjestelmä.”
Alankomaiden oikeus
9        Alankomaiden 23.9.1912 annetun tekijänoikeuslain (Auteurswet; Stb. 1912, nro 308), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasioissa (jäljempänä tekijänoikeuslaki), 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Tekijänoikeus on kirjallisen, tieteellisen tai taiteellisen teoksen tekijän tai tämän oikeudenomistajien yksinomainen oikeus julkistaa teos ja valmistaa siitä kappaleita, jollei laissa säädetyistä rajoituksista muuta johdu.”
10      Tekijänoikeuslain 16 c §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Kirjallisen, tieteellisen tai taiteellisen teoksen tekijänoikeuden loukkaamisena ei pidetä kappaleen valmistamista teoksesta tai sen osasta teoksen soittamista, esittämistä tai toistamista varten tarkoitetulle välineelle, jos kappale valmistetaan ilman välitöntä tai välillistä kaupallista tarkoitusta yksinomaan kappaleen valmistaneen luonnollisen henkilön opintoihin tai hänen omaan käyttöönsä.
2.      Edellä 1 momentissa tarkoitetusta kappaleen valmistamisesta on maksettava sopiva korvaus tekijälle tai niille, joille tekijänoikeudet ovat siirtyneet. Korvauksen on velvollinen maksamaan 1 momentissa tarkoitettujen välineiden valmistaja tai niiden maahantuoja.
– –”
Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset
11      SdT ja SONT vaativat tekijänoikeuslain 16 c §:n 2 momentin nojalla HP:tä ja Delliä tietoteknisten laitteiden valmistajina maksamaan yksityiskäyttöön tehdyn kappaleen valmistamisesta maksun, joka perustuu ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitettujen kopioiden (offline streaming copies) levityspalveluun, jota tarjotaan musiikkiteosten ja audiovisuaalisten teosten suoratoistotilauspalvelussa internetin välityksellä. Stichting Overlegorgaan Blanco Informatiedragers, HP ja Dell, jotka katsovat, ettei maksua ole maksettava ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitettujen kopioiden perusteella, nostivat SdT:tä ja SONT:ia vastaan kanteen rechtbank Den Haagissa (Haagin alioikeus, Alankomaat)
12      Kyseinen tuomioistuin hylkäsi kanteen 18.9.2019 antamallaan ratkaisulla, jota Gerechtshof Den Haag (Haagin ylioikeus, Alankomaat) muutti 22.3.2022 antamallaan tuomiolla katsoen, ettei ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitettujen kopioiden perusteella ollut maksettava direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja tekijänoikeuslain 16 c §:ssä tarkoitettua sopivaa hyvitystä, koska näitä kopioita ei voitu pitää viimeksi mainitussa säännöksessä tarkoitettuina yksityiseen käyttöön tehtyinä kappaleina.
13      SdT ja SONT ovat tehneet kassaatiovalituksen kyseisestä tuomioista Hoge Raad der Nederlandeniin (ylin yleinen tuomioistuin, Alankomaat), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
14      Kyseisen tuomioistuimen ratkaistavana on kysymys siitä, voiko ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitetun kopion valmistaminen olla direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettua yksityiseen käyttöön tehdyn kappaleen valmistamista, kun otetaan huomioon olosuhteet, joissa kopio valmistetaan. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää tältä osin seuraavat täsmennykset.
15      Ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitetut kopiot ovat teoksista ladattuja tai kopioituja kappaleita (musiikkia tai elokuvia), jotka asetetaan maksullisen suoratoistopalvelun (streaming) käyttäjien saataviin käytettäviksi ilman verkkoyhteyttä (eli offline-tilassa). Käyttäjä voi siis lukea näitä internetistä ladattuja kappaleita silloinkin, kun hänellä ei ole internetyhteyttä. Kopiointia ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarjotaan olennaisena osana palveluntarjoajan tilauspalvelua, joten sillä on kaupallista merkitystä.
16      Ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitetun kopion valmistaminen toteutetaan seuraavasti. Käyttäjä valitsee suoratoistopalvelun sovelluksessa tähän tarkoitukseen varatun toiminnon avulla sen ladattavan teoksen, jonka hän haluaa käytettäväkseen ilman internetyhteyttä. Palveluntarjoaja sijoittaa tällöin käyttäjän valitseman sisällön käyttäjän laitteen muistin osaan, jonka palveluntarjoaja on erikseen valinnut ja jonka käyttäjä on asettanut palveluntarjoajan käyttöön, eikä käyttäjä voi valita tallennuspaikkaa tai käyttää sen osalta harkintavaltaa taikka sijoittaa sisältöä muualle. Palveluntarjoaja tallentaa kyseisen sisällön määrittämällään salausmenetelmällä, ja ainoastaan palveluntarjoaja voi purkaa salauksen. Teknisten suojatoimenpiteiden ansiosta sisältöön voi päästä käsiksi ainoastaan suoratoistojärjestelmässä, eikä käyttäjä voi siirtää sisältöä toiselle välineelle. Tietyn määräajan päätyttyä, kuten tilauksen päätyttyä tai käyttöehdoissa määrätyissä muissa tilanteissa taikka tekijänoikeuden haltijan peruutettua suostumuksensa, käyttäjän laitteelle tallennettu sisältö poistetaan automaattisesti. Oikeudenhaltija voi edelleen määrätä asianomaisista teoksista. Oikeudenhaltija voi määrittää, mitkä teokset saatetaan tilaajien saataviin, ja estää ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitettujen kopioiden saatavilla olon tai poistaa latauksen.
17      Tässä tilanteessa Hoge Raad der Nederlanden on päättänyt lykätä asioiden käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Kun otetaan erityisesti huomioon [direktiivin 2001/29] 5 artiklan 5 kohdassa säädetty komivaiheinen testi, voidaanko [ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitettua kopiota (offline streaming copy)] pitää [kyseisen direktiivin] 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna ’luonnollis[en] henkilö[n] – – valmistama[na] kappalee[na], jo[ka] on tehty yksityiseen käyttöön ja jo[nka] käyttötarkoitus ei ole välittömästi tai välillisesti kaupallinen’?
2)      Ovatko [direktiivin 2001/29] tavoitteet, kuten tekijänoikeuden korkeatasoinen suoja, oikeudenhaltijan ja käyttäjän etujen oikeudenmukainen tasapaino sekä se, että jäsenvaltiot soveltavat poikkeuksia ja rajoituksia johdonmukaisesti ja teknologisesti neutraalisti, esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan yksityistä kopiointia koskeva poikkeus ei kata ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitettuja kopioita?
3)      Vaikuttaako yhteen tai useampaan edellä esitettyyn kysymykseen annettavaan vastaukseen se, saavatko oikeudenhaltijat maksun kaikista valmistetuista ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitetuista kopioista tai maksun, joka perustuu siihen, miten monta kertaa suoratoistopalvelun käyttäjä toistaa tällaisen kopion?”
Alustavat huomautukset
18      Aluksi on palautettava mieleen, että kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Unionin tuomioistuimen on tätä silmällä pitäen tarvittaessa muotoiltava sille esitetyt kysymykset uudelleen. Unionin tuomioistuimen on tältä osin poimittava kaikista kansallisen tuomioistuimen esittämistä seikoista ja erityisesti ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ne unionin oikeutta koskevat seikat, joita on syytä tulkita, kun otetaan huomioon riidan kohde (ks. vastaavasti tuomio 29.11.1978, Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, 26 kohta; tuomio 28.11.2000, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, 18 kohta ja tuomio 2.12.2025, Russmedia Digital ja Inform Media Press, C‑492/23, EU:C:2025:935, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
19      Tältä osin on huomattava, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ensimmäisellä ja toisella kysymyksellä pyritään selvittämään, voiko ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitettujen kopioiden valmistaminen tämän tuomion 15 ja 16 kohdassa kuvailtujen olosuhteiden kaltaisissa olosuhteissa kuulua direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa, luettuna yhdessä direktiivin 5 artiklan 5 kohdan kanssa, tarkoitettua yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen alaan.
20      Kyseisessä 5 artiklan 5 kohdassa edellytetään, että poikkeuksia ja rajoituksia kappaleenvalmistusoikeuteen voidaan soveltaa vain tietyissä erityistapauksissa, jotka eivät ole ristiriidassa teoksen tai muun suojatun aineiston tavanomaisen hyödyntämisen kanssa eivätkä kohtuuttomasti haittaa oikeudenhaltijan oikeutettuja etuja.
21      Kuten kyseisen säännöksen sanamuodosta ilmenee, siinä vain täsmennetään direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdassa sallittujen kappaleenvalmistusoikeutta koskevien poikkeusten ja rajoitusten soveltamisedellytyksiä säätämällä, että mainittuja poikkeuksia ja rajoituksia saadaan soveltaa vain tietyissä erityistapauksissa, jotka eivät saa olla ristiriidassa teoksen tai muun suojatun aineiston tavanomaisen hyödyntämisen kanssa ja jotka eivät saa kohtuuttomasti haitata oikeudenhaltijan oikeutettuja etuja. Kyseisen direktiivin 5 artiklan 5 kohdassa ei siis määritellä tuon artiklan 2 kohdassa mainittujen eri poikkeusten ja rajoitusten aineellista sisältöä, vaan sillä on merkitystä vasta siinä vaiheessa, kun jäsenvaltiot soveltavat kyseisiä poikkeuksia ja rajoituksia (tuomio 10.4.2014, ACI Adam ym., C‑435/12, EU:C:2014:254, 25 kohta).
22      Unionin tuomioistuin on päätellyt tästä, että direktiivin 2001/29 5 artiklan 5 kohdan tarkoituksena ei ole vaikuttaa kyseisen direktiivin 5 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan kuuluvien säännösten aineelliseen sisältöön eikä etenkään laajentaa siinä säädettyjen eri poikkeusten ja rajoitusten ulottuvuutta (ks. vastaavasti tuomio 10.4.2014, ACI Adam ym., C‑435/12, EU:C:2014:254, 26 kohta).
23      Näin ollen ensimmäinen ja toinen kysymys on muotoiltava uudelleen siten, että ne koskevat vain direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan tulkintaa.
Ensimmäinen ja toinen kysymys
24      Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lähinnä tiedustelee, onko direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä säädettyä yksityistä kopiointia koskevaa poikkeusta sovelletaan siihen, että suoratoistopalvelun tarjoaja saattaa suojatun teoksen loppukäyttäjän saataviin tämän laitteelle sijoitetun ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitetun kopion välityksellä kyseisen käyttäjän pyynnöstä siten, ettei käyttäjä voi teknisesti käyttää kopiota muualla kuin suoratoistopalvelussa, ja samalla varmistaa, että kyseisen teoksen tekijänoikeuden haltija säilyttää kyseisen teoksen hallinnan siten, että hän voi mahdollisesti estää kyseisen kopion saatavilla olon.
25      Aluksi on huomattava, että direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetään poikkeuksista ja rajoituksista saman direktiivin 2 artiklassa säädettyyn kappaleen valmistamista koskevaan oikeuteen. Kyseisen direktiivin 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetyn yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen soveltamisala siis on rajoitettu ainoastaan kappaleen valmistamiseen, eikä se koske esimerkiksi direktiivin 3 artiklassa säädettyä oikeutta välittää yleisölle teoksia.
26      Näin ollen on tutkittava, onko se, että suoratoistopalvelun tarjoaja asettaa käyttäjän saataviin ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitetun kopion suojatusta teoksesta tämän tuomion 15 ja 16 kohdassa kuvatuissa olosuhteissa, kyseisen direktiivin 2 artiklassa tarkoitettua kappaleen valmistamista vai kuuluuko se päinvastoin 3 artiklassa säädettyjen oikeuksien ja erityisesti teoksien välittämistä yleisölle koskevan oikeuden alaan.
27      Direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä, että tekijöillä on yksinoikeus sallia tai kieltää teostensa langallinen tai langaton välittäminen yleisölle, mukaan lukien teosten saattaminen yleisön saataviin siten, että yleisöön kuuluvilla henkilöillä on mahdollisuus saada teokset saataviinsa itse valitsemastaan paikasta ja itse valitsemanaan aikana.
28      Kyseisestä säännöksestä ilmenee, että yleisölle välittämisen käsitteessä yhdistyy kaksi kumulatiivista tekijää, eli teoksen välittäminen ja teoksen välittäminen yleisölle (tuomio 19.12.2019, Nederlands Uitgeversverbond ja Groep Algemene Uitgevers, C‑263/18, jäljempänä tuomio Tom Kabinet, EU:C:2019:1111, 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29      Välittämisen käsitteen osalta on ensinnäkin korostettava, että kyseinen käsite kattaa kaikenlaisen suojatun teoksen siirtämisen yleisölle, joka ei ole läsnä paikassa, josta välittäminen saa alkunsa, käytetyistä välineistä tai teknisistä prosesseista riippumatta (ks. vastaavasti tuomio 29.11.2017, VCAST, C‑265/16, EU:C:2017:913, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio Tom Kabinet, 62 kohta).
30      Lisäksi on todettava, että asianomaisen teoksen tekijän on periaatteessa sallittava erikseen teoksen jokainen siirtäminen tai edelleen siirtäminen, jossa käytetään erityistä tekniikkaa (tuomio 29.11.2017, VCAST, C‑256/16, EU:C:2017:913, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31      On vielä todettava, että kun on kyse samassa säännöksessä olevasta käsitteestä ”saattaminen yleisön saataviin”, joka sisältyy laajempaan yleisölle välittämisen käsitteeseen, unionin tuomioistuin on todennut, että jotta tiettyä menettelyä voidaan pitää yleisön saataviin saattamisena, sen on täytettävä molemmat direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa säädetyt kumulatiiviset edellytykset siten, että yleisöllä on oltava mahdollisuus saada kyseessä oleva suojattu aineisto saataviinsa sekä itse valitsemastaan paikasta että itse valitsemanaan aikana, eikä ole ratkaisevaa, käyttävätkö yleisöön kuuluvat henkilöt tätä mahdollisuutta (ks. vastaavasti tuomio Tom Kabinet, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32      Siltä osin kuin on kyse nimenomaisesti teoksen tai suojatun aineiston saattamisesta yleisön saataviin siten, että jokaisella on mahdollisuus saada se saataviinsa itse valitsemastaan paikasta ja itse valitsemanaan aikana, direktiiviehdotuksen perusteluista ilmenee, että ”ratkaiseva teko on teoksen saattaminen yleisön saataville eli teoksen tarjoaminen yleisön saatavilla olevaan paikkaan, mikä edeltää varsinaista tilauksesta tapahtuvaa siirtovaihetta” ja että ”ratkaisevaa ei ole, onko joku todella käyttänyt teosta vai ei” (tuomio Tom Kabinet, 64 kohta). Näin on lähtökohtaisesti myös silloin, kun teos saatetaan yleisön saataviin suoratoistoalustalla, jolla käyttäjä voi pyytää, että hänen laitteelleen valmistetaan kappale, jotta teos on hänen saatavissaan hänen itse valitsemastaan paikasta ja itse valitsemanaan aikana.
33      Jotta toimenpide kuuluu direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yleisölle välittämisen käsitteen alaan, edellytetään toiseksi myös, että suojatut teokset todellakin välitetään ”yleisölle”, ja kyseinen välittäminen kohdistuu mahdollisiin käyttäjiin, joiden lukumäärä ei ole ennalta määritetty (ks. vastaavasti tuomio Tom Kabinet, 66 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34      Direktiiviehdotuksen perusteluista ilmenee myös yhtäältä, että yleisölle välittämistä koskeva oikeus on relevantti myös silloin, kun useilla toisiinsa liittymättömillä henkilöillä, jotka ovat yleisön jäseniä, voi olla yksilöllinen mahdollisuus saada internetsivustolla oleva teos saatavilleen eri paikoissa ja aikoina, ja toisaalta, että yleisö koostuu jäsenistään erikseen tarkasteltuina (tuomio Tom Kabinet, 67 kohta).
35      Unionin tuomioistuimella on tältä osin ollut jo tilaisuus täsmentää yhtäältä, että yleisön käsitteelle on ominaista tietty vähimmäistaso, jolla tämän käsitteen piiristä suljetaan pois liian pieni henkilöjoukko, ja toisaalta, että on otettava huomioon kumulatiiviset vaikutukset, jotka suojattujen teosten saattamisella latauksen avulla potentiaalisten vastaanottajien saataviin on. Näin ollen on muun muassa otettava huomioon paitsi se, kuinka monen henkilön saatavilla sama teos on samanaikaisesti, myös se, kuinka monen heistä saatavilla se on peräkkäin (tuomio Tom Kabinet, 68 kohta).
36      Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että pääasiassa kyseessä oleva ilman internetyhteyttä käytettävä teoksen toistamistoiminto, joka edellyttää, että suojatuista teoksista on paikalliset kopiot suoratoistoalustan käyttäjien laitteilla, on tilaajajoukon saatavilla siten, että jokainen tilaaja voi saada teoksen saatavilleen itse valitsemastaan paikasta ja itse valitsemanaan aikana. Tällaisen palvelun tarjoamista on siten lähtökohtaisesti pidettävä direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna teoksen välittämisenä yleisölle. Vastaavasti vaikuttaa siltä, että kaikki halukkaat voivat ryhtyä tällaisten suoratoistoalustojen käyttäjiksi ja että useat tilaajat voivat samanaikaisesti pyytää saman teoksen saatavilleen toistaakseen sen ilman internetyhteyttä. On siis katsottava, että niiden henkilöiden lukumäärä, joiden saatavilla sama teos voi joko samanaikaisesti tai peräkkäin olla kyseisen toiminnon ansiosta, on merkittävän suuri.
37      Näin ollen, ja jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä olevista kaikki asiaan vaikuttavat seikat käsittävistä tarkistuksista muuta johdu, sitä, että suoratoistopalvelun tarjoaja saattaa suojatun teoksen loppukäyttäjän saataviin tämän laitteelle sijoitetun ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitetun kopion välityksellä kyseisen käyttäjän pyynnöstä, on pidettävä direktiivin 20001/29 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna teoksen saattamisena yleisön saataviin siten, että yleisöön kuuluvilla henkilöillä on mahdollisuus saada teokset saataviinsa itse valitsemastaan paikasta ja itse valitsemanaan aikana.
38      Tällaisessa tilanteessa kyseessä olevaa toimenpidettä ei voitaisi pitää kyseisen direktiivin 2 artiklassa tarkoitettuna kappaleen valmistamisena eikä kyseinen toimenpide siten voisi tämän tuomion 25 kohdassa todettu huomioon ottaen kuulua direktiivin 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltamisalaan.
39      Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kuitenkin katsoisi, että pääasiassa kyseessä olevia toimenpiteitä on pidettävä kyseisen direktiivin 2 artiklassa tarkoitettuna kappaleen valmistamisena, sen olisi tarkistettava, täyttyvätkö direktiivin 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetyt edellytykset, jotta se voi määrittää, onko pääasioiden vastaajien todella maksettava vaadittu sopiva hyvitys.
40      Direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa täsmennetään, että jäsenvaltiot voivat säätää poikkeuksista kappaleen valmistamista koskevaan oikeuteen silloin, kun kyseessä ovat luonnollisten henkilöiden mille tahansa välineelle valmistamat kappaleet, jotka on tehty yksityiseen käyttöön ja joiden käyttötarkoitus ei ole välittömästi tai välillisesti kaupallinen, edellyttäen, että oikeudenhaltijat saavat sopivan hyvityksen.
41      Tältä osin on täsmennettävä unionin tuomioistuimen katsoneen, että siitä, että luonnollinen henkilö valmistaa kappaleen yksityisesti, on katsottava aiheutuvan vahinkoa kyseiselle oikeudenhaltijalle silloin, kun se tapahtuu pyytämättä etukäteen lupaa kyseiseltä oikeudenhaltijalta (tuomio 29.11.2017, VCAST, C‑256/16, EU:C:2017:913, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
42      Tältä osin direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdasta ilmenee, kun sitä luetaan yhdessä saman direktiivin 6 artiklan kanssa, että luonnollisella henkilöllä on oltava käytettävissään ja hallinnassaan asianomaisen teoksen kappale, jotta hän voi valmistaa kappaleen yksityiseen käyttöön. Kappaleen valmistaminen kuuluu nimittäin kyseisen direktiivin 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetyn poikkeuksen alaan vain silloin, kun luonnollinen henkilö valmistaa kappaleen tai se valmistetaan hänen aloitteestaan. Näin ei voi olla silloin, kun kyseessä olevan teoksen tekijänoikeuden haltija estää kappaleen valmistamisen teknisesti 6 artiklassa tarkoitetuilla teknisillä toimenpiteillä. Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 14 kohdassa, oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi, että luonnollinen henkilö voi hyötyä yksityistä kopiointia koskevasta poikkeuksesta vain sillä edellytyksellä, että hän on ensin voinut saada asianomainen teoksen saataviinsa muodossa, joka on kappaleen valmistamisen lähde. Teoksen on lisäksi oltava saatavilla oikeutetusti eli tekijänoikeuden haltijan luvalla. Yksityistä kopiointia koskevalla poikkeuksella ei voida riistää tekijänoikeuden haltijalta oikeutta sallia tai kieltää niiden teosten tai esineiden, joista luonnolliset henkilöt haluavat valmistaa kappaleita yksityiseen käyttöön, saatavilla oleminen (ks. vastaavasti tuomio 29.11.2017, VCAST, C‑256/16, EU:C:2017:913, 39 kohta).
43      Nyt kyseessä olevassa tapauksessa suoratoistopalvelun käyttäjät saavat ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitettujen kopioiden muodossa kopion lähteen ja asianomaiset teokset saataviinsa vasta näiden teosten jäljentämisen jälkeen. Suoratoistopalvelun tarjoaja nimittäin asettaa käyttäjän saataviin tämän valitseman teoksen sijoittamalla sen laitteen muistin osaan tämän tuomion 16 kohdassa mainituissa olosuhteissa. Tässä tilanteessa suoratoistopalvelun tarjoaja ei ainoastaan tarjoa käyttäjälle pelkkää kappaleen valmistamispalvelua vaan saattaa kyseisen teoksen käyttäjän saataviin ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitettuna kopiona säilyttäen samalla teoksen hallinnan. Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 15 kohdassa, tältä osin ei ole merkitystä sillä, voiko käyttäjä saada samat teokset saatavilleen myös suoratoiston välityksellä. Suoratoisto ei nimittäin ole ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitetun kopion lähde, eikä tällaisen kopion saaminen edellytä, että suoratoiston kautta tapahtuvaa pääsyä tiettyihin teoksiin tosiasiallisesti käytetään.
44      Tässä tilanteessa on todettava, että kun luonnollinen henkilö saa asianomaisen teoksen saataviinsa vasta suoratoistopalvelun tarjoajan valmistettua siitä kappaleen, kyseistä kappaletta ei voida pitää direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna kyseisen luonnollisen henkilön valmistamana kappaleena. Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä olevista tarkistuksista muuta johdu, kopion lähde on nimittäin suoratoistopalvelun tarjoajan eikä asianomaisen luonnollisen henkilön hallussa.
45      On edelleen muistutettava, että kun suoratoistopalvelun tarjoaja on valmistanut ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitetun kopion käyttäjän pyynnöstä, käyttäjä ei voi vapaasti määrätä kyseisestä kopiosta. Kuten tämän tuomion 16 kohdassa täsmennetään, kyseinen suoratoistopalvelun käyttäjä on näet toteuttanut muun muassa salausmenetelmän avulla toimenpiteitä, joiden takia käyttäjä ei voi siirtää, välittää tai jäljentää kyseistä kopiota. Kyseinen kopio myös poistetaan automaattisesti käyttäjän tilauksen päättyessä ja käyttöehdoissa määrätyissä muissa tilanteissa, ja se voidaan poistaa, jos tekijänoikeuden haltija peruuttaa suostumuksensa. Koska teos on edelleen tällä tavalla oikeudenhaltijan hallinnassa, on oletettava, jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä olevista tarkastuksista muuta johdu, että ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitettu kopio on tehty oikeudenhaltijan luvalla ja ettei minkäänlaista tämän tuomion 41 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettua vahinkoa näin ollen voida todeta.
46      On lisäksi korostettava, että tällaisessa tilanteessa tämän tuomion edellisessä kohdassa tarkoitetut toimenpiteet kuuluvat teknisten toimenpiteiden käsitteen alaan, ja tämä käsite määritellään direktiivin 2001/29 6 artiklan 3 kohdassa siten, että sillä tarkoitetaan tekniikoita, laitteita tai osia, jotka on suunniteltu normaalissa käyttötarkoituksessa muun muassa estämään tai rajoittamaan teoksiin tai muuhun aineistoon kohdistuvia tekoja, joihin ei ole saatu lupaa tekijänoikeuden haltijalta, ja näitä tekoja ovat, kuten kyseisen direktiivin 2–4 artiklasta ilmenee, kappaleen valmistaminen, teosten välittäminen yleisölle ja niiden saattaminen yleisön saataviin sekä teosten alkuperäiskappaleiden ja niiden kopioiden levitys yleisölle. Kyseinen käsite määritellään laajasti, ja se käsittää pääsynvalvontatoimen tai suojauskeinon, kuten suojatun teoksen tai muun aineiston salaamisen, muuntamisen tai muunlaisen muuttamisen taikka kopioinnin valvontajärjestelmän (ks. vastaavasti tuomio 23.1.2014, Nintendo ym., C‑355/12, EU:C:2014:25, 24, 25 ja 27 kohta).
47      Suoratoistopalvelun tarjoajan nyt käsiteltävässä asiassa ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitettujen kopioiden osalta toteuttamien teknisten toimenpiteiden tarkoituksena on estää käyttäjiä siirtämästä, välittämästä tai valmistamasta kappaleita kyseessä olevan palvelun ulkopuolelle ja varmistaa, että tekijänoikeuden haltija säilyttää kappaleisiin sellaisen hallinnan, jonka avulla hän voi mahdollisesti estää pääsyn kappaleisiin siten, etteivät käyttäjät voi saada ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitettua kopiota saatavilleen ilman oikeudenhaltijan lupaa. Kopiota, johon on kohdistettu tällaisia teknisiä toimenpiteitä, joilla oikeudenhaltijaa suojataan sellaisilta toimilta, jotka edellyttävät hänen lupaansa, ei näin ollen lähtökohtaisesti voida pitää kyseisen direktiivin 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna yksityiseen käyttöön tehtynä kappaleena.
48      Kaikki edellä sanottu huomioon ottaen ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä säädettyä yksityistä kopiointia koskevaa poikkeusta ei sovelleta siihen, että suoratoistopalvelun tarjoaja saattaa suojatun teoksen loppukäyttäjän saataviin tämän laitteelle sijoitetun ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitetun kopion välityksellä kyseisen käyttäjän pyynnöstä siten, ettei käyttäjä voi teknisesti käyttää kopiota muualla kuin suoratoistopalvelussa, ja samalla varmistaa, että kyseisen teoksen tekijänoikeuden haltija säilyttää kyseisen teoksen hallinnan siten, että hän voi mahdollisesti estää kyseisen kopion saatavilla olon.
Kolmas kysymys
49      Kolmannella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lähinnä tiedustelee, onko direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä säädetyn poikkeuksen soveltamiseen vaikuttaa se, että kyseessä olevasta teoksesta valmistetun ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitetun kopion tekemisestä tai kyseisen kopion käyttämisestä on suoritettu asianomaisen teoksen tekijänoikeuden haltijalle maksu kyseisen kopioimisen oikeuttavan lisenssisopimuksen perusteella.
50      On muistutettava, että jäsenvaltioiden on direktiivin 2001/29 2 artiklan mukaan myönnettävä tekijöille teostensa osalta yksinoikeus sallia tai kieltää suoraan tai välillisesti, tilapäisesti tai pysyvästi, millä keinolla ja missä muodossa tahansa kokonaan tai osittain tapahtuva kappaleen valmistaminen samalla, kun jäsenvaltioille varataan saman direktiivin 5 artiklan 2 kohdan nojalla mahdollisuus säätää poikkeuksista ja rajoituksista kyseiseen oikeuteen (tuomio 10.4.2014, ACI Adam ym., C‑435/12, EU:C:2014:254, 21 kohta).
51      Unionin tuomioistuin on tältä osin todennut, että jäsenvaltioiden on päättäessään ottaa käyttöön kansallisessa oikeudessaan yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen erityisesti säädettävä direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti ”sopivan hyvityksen” suorittamisesta oikeudenhaltijoille (ks. vastaavasti tuomio 21.10.2010, Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, 30 kohta ja tuomio 16.6.2011, Stichting de Thuiskopie, C‑462/09, EU:C:2011:397, 22 kohta).
52      Unionin tuomioistuin on toki jo todennut, että jos jäsenvaltio on direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan nojalla päättänyt kyseisen säännöksen aineellisen soveltamisalan puitteissa sulkea pois oikeudenhaltijoiden oikeuden sallia kappaleen valmistamisen yksityiseen käyttöön teoksistaan, näiden antamalla mahdollisella luvalla ei ole oikeudellisia vaikutuksia kyseisen valtion oikeudessa. Unionin tuomioistuin on päätellyt tästä, että tällaisella luvalla ei vaikuteta vahinkoon, joka oikeudenhaltijoille aiheutuu kyseisen oikeuden epäävän toimenpiteen käyttöönotosta, eikä sillä siis voi olla minkäänlaista vaikutusta sopivaan hyvitykseen siitä riippumatta, onko se kyseisen direktiivin sovellettavan säännöksen perusteella pakollinen vai vapaaehtoinen (tuomio 5.3.2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
53      Tällainen päätelmä pätee kuitenkin vain siinä tämän tuomion 42 kohdassa mainitussa tilanteessa, jossa luonnollisilla henkilöillä on voi olla käytettävissään ja hallinnassaan asianomaisen teoksen kappale Kyseisen teoksen tekijänoikeuden haltijalla on nimittäin aina mahdollisuus toteuttaa direktiivin 2001/29 6 artiklassa tarkoitettuja teknisiä toimenpiteitä ja siten estää luvaton kappaleen valmistaminen tai rajoittaa sitä niissäkin tapauksissa, joissa kappale valmistetaan yksityiseen käyttöön. Tähän nähden on todettava, että kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä riittävästä oikeudellisesta suojasta tehokkaiden teknisten toimenpiteiden kiertämistä vastaan. Näin ollen tämän tuomion edellisessä kohdassa mainittua oikeuskäytäntöä ei voida ymmärtää siten, että kyseessä oleva poikkeus muodostaisi luonnollisille henkilöille oikeuden valmistaa teoksesta kappale yksityiseen käyttöön ja että tekijänoikeuden haltijan antamalla luvalla ei olisi mitään oikeusvaikutuksia silloinkaan, kun kyseinen oikeudenhaltija säilyttää teoksen hallinnan teknisten toimenpiteiden avulla.
54      Tästä näkökulmasta on ymmärrettävä myös unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö, jossa korostetaan unionin lainsäätäjän tarkoittaneen, että kyseistä poikkeusta sovelletaan yksinomaan niihin tapauksiin, joissa yksityiseen käyttöön valmistetusta kappaleesta on aiheutunut kyseessä olevan teoksen tekijänoikeuden haltijalle vahinkoa siitä, että hän menettää mahdollisuuden käyttää yksinoikeuttaan. Tässä mielessä direktiivin 2001/29 35 ja 38 perustelukappaleessa käytetyt termit ”korvaamiseksi” ja ”korvaus-” ilmentävät unionin lainsäätäjän pyrkimystä perustaa erityinen korvausjärjestelmä, jonka toteuttamisen taustalla on oikeudenhaltijoille aiheutuva vahinko, joka saa pääsääntöisesti aikaan korvausvelvollisuuden oikeudenhaltijoita kohtaan (ks. vastaavasti tuomio 21.10.2010, Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, 41 kohta).
55      Tämä tarkoittaa sitä vastoin, ettei tällaista sopivaa hyvitystä voi saada, jos teoksen, josta on valmistettu kappale, tekijänoikeuden haltija on säilyttänyt kyseisen teoksen hallinnan teknisten toimenpiteiden avulla ja antanut luvan kappaleen valmistamiseen esimerkiksi lisenssillä.
56      Nyt kyseessä olevassa tapauksessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin antaa ymmärtää, että asianomaisen teoksen oikeudenhaltija saattaa saada suoratoistopalvelun tarjoajan kanssa neuvottelemansa lisenssimaksun muodossa korvauksen, joka osittain lasketaan sen perusteella, miten monta kertaa kyseisen palvelun käyttäjä toistaa ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitetun kopion. Näiden seikkojen ja mahdollisesti toteutettujen teknisten toimenpiteiden perusteella on katsottavissa, että oikeudenhaltija voi valvoa sitä, miten sen suojattuja teoksia käyttävät henkilöt, joilla on ne laillisesti saatavillaan, ja että ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitettujen kopioiden salliminen on osa oikeudenhaltijan tavanomaista oikeuksiensa hyödyntämistä, josta oikeudenhaltija voi neuvotella korvauksen tekijänoikeuttaan käyttäen.
57      Tältä osin on täsmennettävä, että korvauksia koskevat määräykset, joista on sovittu sellaisessa lisenssisopimuksessa, jonka mukaan suoratoistopalvelun tarjoaja voi valmistaa ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitettuja kopioita loppukäyttäjien laitteille, eivät vaikuta siihen, kuuluvatko nämä kopiot direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetyn yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen alaan. Merkitystä on ainoastaan sillä seikalla, että niiden oikeuksien, joilla asianomaista teosta suojataan, haltija on säilyttänyt kyseisen teoksen hallinnan teknisillä toimenpiteillä ja että hän on voinut antaa suostumuksensa kyseisten kappaleiden valmistamiseen, koska tämä seikka merkitsee, että oikeudenhaltija on siten voinut käyttää oikeuttaan kieltää tai sallia kyseisen teoksen saatavilla oleminen, ja näin ollen kyseisten kopioiden ei voida katsoa aiheuttaneen oikeudenhaltijan kärsimää vahinkoa.
58      Tämän tuomion 42 kohdassa mainitussa tapauksessa, jossa luonnollisilla henkilöillä voi olla käytettävissään ja hallinnassaan asianomaisen teoksen kappale, kyseisen teoksen tekijänoikeuden haltijan antamalla luvalla ei sitä vastoin ole oikeusvaikutuksia. Tässä tapauksessa vastineena kyseisestä luvasta mahdollisesti maksetuilla korvauksilla ei ole perustetta, koska kappaleen valmistaminen, joka kuuluu direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetun yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen alaan, oikeuttaa ainoastaan kyseisessä säännöksessä tarkoitettuun sopivaan hyvitykseen.
59      Edellä sanottu huomioon ottaen kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä säädetyn poikkeuksen soveltamiseen ei vaikuta se, että kyseessä olevasta teoksesta valmistetun ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitetun kopion tekemisestä tai kyseisen kopion käyttämisestä on suoritettu asianomaisen teoksen tekijänoikeuden haltijalle maksu kyseisen kopioimisen oikeuttavan lisenssisopimuksen perusteella, kunhan asianomaisen teoksen tekijänoikeuden haltija ei ole toteuttanut teknisiä toimenpiteitä eikä siten ole voinut antaa lupaa kopion valmistamiselle.
Oikeudenkäyntikulut
60      Pääasioiden asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevien asioiden käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa
2)      on tulkittava siten, että
3)      kyseisessä säännöksessä säädettyä yksityistä kopiointia koskevaa poikkeusta ei sovelleta siihen, että suoratoistopalvelun tarjoaja saattaa suojatun teoksen loppukäyttäjän saataviin tämän laitteelle sijoitetun ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitetun kopion välityksellä kyseisen käyttäjän pyynnöstä siten, ettei käyttäjä voi teknisesti käyttää kopiota muualla kuin suoratoistopalvelussa, ja samalla varmistaa, että kyseisen teoksen tekijänoikeuden haltija säilyttää kyseisen teoksen hallinnan siten, että hän voi mahdollisesti estää kyseisen kopion saatavilla olon.
4)      Direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa
5)      on tulkittava siten, että
6)      kyseisessä säännöksessä säädetyn poikkeuksen soveltamiseen ei vaikuta se, että kyseessä olevasta teoksesta valmistetun ilman verkkoyhteyttä tapahtuvaan käyttöön tarkoitetun kopion tekemisestä tai kyseisen kopion käyttämisestä on suoritettu asianomaisen teoksen tekijänoikeuden haltijalle maksu kyseisen kopioimisen oikeuttavan lisenssisopimuksen perusteella, kunhan asianomaisen teoksen tekijänoikeuden haltija ei ole toteuttanut teknisiä toimenpiteitä eikä siten ole voinut antaa lupaa kopion valmistamiselle.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: hollanti.