62022TJ0245_RES
Věc T‑245/22
PGTEX Morocco
v.
Evropská komise
Rozsudek Tribunálu (desátého rozšířeného senátu) ze dne 4. prosince 2024
„Dumping – Rozšíření konečného antidumpingového cla uloženého na dovoz některých tkaných nebo vpichovaných textilií ze skleněných vláken pocházejících z Číny na dovoz těchto výrobků zasílaných z Maroka – Šetření obcházení antidumpingových opatření – Obcházení – Evropsko-středomořská dohoda o přidružení mezi ES a Marokem – Článek 22 písm. a) nařízení (EU) 2016/1036 – Zneužití pravomoci – Podmínky pro prokázání obcházení – Článek 13 nařízení 2016/1036 – Změna způsobená praktikami, zpracovatelskými postupy nebo pracemi, pro něž mimo uložení cla neexistuje dostatečné opodstatnění nebo hospodářský důvod – Montáž – Kompletace – Pojem ‚přidaná hodnota‘ – Dovážený obdobný výrobek nebo jeho části, na které se stále vztahuje subvence – Nesprávné právní posouzení – Zjevně nesprávné posouzení – Zásada zákazu diskriminace – Rovné zacházení – Zásada řádné správy – Článek 18 odst. 1 a 3 nařízení 2016/1036 – Použití dostupných údajů“
Společná obchodní politika – Ochrana před dumpingovými praktikami – Obcházení – Rozšíření antidumpingového cla – Konečné antidumpingové clo rozšířené na dovoz ze země, která uzavřela dohodu o přidružení s Unií – Přípustnost – Podmínky
(Nařízení Evropského parlamentu a Rady 2016/1036, bod 20 odůvodnění a článek 13; nařízení Komise 2022/302)
(viz body 40–43, 45–53)
Společná obchodní politika – Ochrana před dumpingovými praktikami – Obcházení – Pojem – Změna obchodních toků mezi třetími zeměmi a Unií – Změna způsobená praktikami, zpracovatelskými postupy nebo pracemi, které nejsou opodstatněné a hospodářsky odůvodněné – Zřízení závodu na výrobu výrobku podobného výrobkům, na něž se vztahují antidumpingová cla v jiné zemi, než je země původu uvedeného výrobku – Časová shoda mezi zahájením antidumpingového šetření, které vedlo k uložení cel, a zřízením uvedeného výrobního závodu – Domněnka úmyslu vyhnout se uplatnění platných antidumpingových cel – Důkazní břemeno
(Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 2016/1036, čl. 13 odst. 1; nařízení Komise 2022/302, bod 67 odůvodnění)
(viz body 78–89)
Společná obchodní politika – Ochrana před dumpingovými praktikami – Obcházení – Montáž – Pojem – Kompletace – Zahrnutí
[Nařízení Evropského parlamentu a Rady 2016/1036, čl. 13 odst. 1 třetí a čtvrtý pododstavec písm. d) a odst. 2 písm. b); nařízení Komise 2022/302, body 73, 74 a 76 odůvodnění]
(viz body 109–117)
Společná obchodní politika – Ochrana před dumpingovými praktikami – Obcházení – Montáž – Pojem – Kritéria pro posouzení
(Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 2016/1036, čl. 13 odst. 1 třetí pododstavec a odst. 2; nařízení Komise 2022/302, body 73, 74 a 76 odůvodnění)
(viz body 120, 121)
Společná obchodní politika – Ochrana před dumpingovými praktikami – Obcházení – Montáž – Díly, které představují 60 % a více celkové hodnoty částí montovaného výrobku a pocházejí ze země, na niž se vztahují opatření – Výjimka – Přidaná hodnota dodaných dílů vyšší než 25 % výrobních nákladů – Pojem „přidaná hodnota“ – Rozsah – Výpočet – Výrobní náklady – Úprava – Kritéria – Zohlednění míry využití skutečné výrobní kapacity
[Nařízení Evropského parlamentu a Rady 2016/1036, čl. 2 odst. 5 a čl. 13 odst. 2 písm. b); nařízení Komise 2022/302, body 77 až 80, 82, 83, 88, 90 a 91]
(viz body 150–172)
Společná obchodní politika – Ochrana před dumpingovými praktikami – Obcházení – Montáž – Určení přidané hodnoty dodaných dílů – Úprava výrobních nákladů – Přípustnost – Neprovedení úpravy výrobních nákladů při určování rozpětí újmy v antidumpingovém šetření – Porušení zásady rovného zacházení – Neexistence
[Nařízení Evropského parlamentu a Rady 2016/1036, čl. 2 odst. 5 a čl. 13 odst. 2 písm. b); nařízení Komise 2022/302, body 77 až 80, 82, 83, 88, 90 a 91]
(viz bod 179)
Společná obchodní politika – Ochrana před dumpingovými praktikami – Obcházení – Průběh šetření – Použití dostupných údajů v případě, že podnik odmítne spolupracovat – Podmínky – Odmítnutí poskytnout potřebné informace
(Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 2016/1036, čl. 13 odst. 3 a čl. 18 odst. 1, 4 a 5; nařízení Komise 2022/302, body 36, 37 a 39 až 41 odůvodnění)
(viz body 198–208, 210)
Shrnutí
Tribunál, na který se obrátila marocká společnost, jež patří do čínské skupiny PGTEX, zamítl žalobu na neplatnost prováděcího nařízení 2022/302 (
1
), kterým se konečné antidumpingové clo na dovoz některých tkaných a/nebo vpichovaných textilií ze skleněných vláken (dále jen „textilie ze skleněných vláken“) pocházejících z Čínské lidové republiky rozšiřuje na dovoz textilií ze skleněných vláken zasílaných z Maroka. Při této příležitosti Tribunál upřesnil možnost Evropské komise rozšířit antidumpingová cla uložená proti Čínské lidové republice na dovoz obdobných výrobků pocházejících z jiné třetí země, s níž Evropská unie podepsala dohodu o přidružení, pokud dochází k obcházení platných opatření.
V roce 2020 přijala Evropská komise na základě antidumpingového šetření provedeného jejími útvary prováděcí nařízení 2020/492 (
2
), kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz některých textilií ze skleněných vláken pocházejících z Čínské lidové republiky a Egypta.
V roce 2021 zahájila Komise na žádost společnosti Tech-Fab Europe eV, sdružení výrobců textilií ze skleněných vláken v Unii, šetření možného obcházení těchto antidumpingových opatření dovozem téhož výrobku zasílaného z Maroka bez ohledu na to, zda je u něj deklarován původ z Maroka. V návaznosti na své šetření přijala Komise napadené prováděcí nařízení.
Svou žalobou se žalobkyně, PGTEX Morocco, marocká společnost vyrábějící a vyvážející textilie ze skleněných vláken do Unie, domáhala zrušení napadeného prováděcího nařízení v rozsahu, v němž se jí týká. Dovolávala se zejména porušení dohody o přidružení uzavřené mezi Evropskou unií a Marockým královstvím (
3
). Žalobkyně rovněž zpochybňuje závěr, že pro zřízení výrobního závodu žalobkyně v Maroku kromě uložení antidumpingových cel neexistuje hospodářský důvod, jakož i kvalifikaci výrobního procesu provedenému žalobkyní v Maroku jako „montáže“.
Závěry Tribunálu
K dohodě o přidružení a k možnosti použít pravidla proti obcházení stanovená v článku 13 nařízení 2016/1036 (
4
)
V první řadě Tribunál zkoumal, zda Komise mohla použít pravidla proti obcházení stanovená v článku 13 základního antidumpingového nařízení k rozšíření antidumpingového cla uloženého na dovoz textilií ze skleněných vláken z Číny na dovoz obdobných výrobků pocházejících z Maroka bez ohledu na skutečnost, že Unie s Marokem podepsala dohodu o přidružení.
V tomto ohledu Tribunál uvedl, že dohoda o přidružení a článek 13 základního antidumpingového nařízení jsou dvěma nástroji obchodní politiky Unie, které sledují odlišné účely a logiku. Prvně uvedený nástroj je totiž nástrojem spolupráce, jehož cílem je podpora volného pohybu zboží pocházejícího z Maroka v Unii zejména odstraněním cel a poplatků s rovnocenným účinkem. Druhý je nástrojem na ochranu obchodu, jehož cílem je postihovat nekalé obchodní praktiky, které mohou poškodit účinnost již platných antidumpingových opatření vůči třetím zemím tím, že umožňuje orgánům za určitých podmínek rozšířit tato antidumpingová opatření na dovoz obdobných výrobků pocházejících zejména z jiné třetí země, s cílem zabránit obcházení antidumpingových opatření.
Vzhledem k tomu, že v projednávané věci měla Komise za to, že skupina PGTEX využila území Maroka k obcházení antidumpingového cla uloženého na čínský dovoz textilií ze skleněných vláken, rozšířila napadeným prováděcím nařízením antidumpingové clo na textilie ze skleněných vláken zasílané z Maroka. Takto rozšířené clo, jehož jediným cílem je zajistit účinnost antidumpingového cla uloženého Čínské lidové republice, kromě toho nelze odlišit od posledně uvedeného cla, vůči němuž je jeho vedlejším prvkem. Napadeným prováděcím nařízením se tak Komise zaměřuje na čínské společnosti skupiny PGTEX, aby jim zabránila využívat území Maroka za účelem vyhnout se antidumpingovému clu uloženému na čínské dovozy textilií ze skleněných vláken.
V tomto ohledu Tribunál poznamenal, že dohoda o přidružení podepsaná mezi Marokem a Unií nebrání Unii použít opatření proti obcházení za účelem zabránit takovému počínání, jako je počínání popsané výše, pokud jsou splněny všechny podmínky pro použití článku 13 základního antidumpingového nařízení. Odlišný výklad by mohl zbavit Unii nástroje na ochranu obchodu, který má zásadní význam pro zajištění účinné ochrany výrobního odvětví Unie, a přeměnit Maroko na „svobodné pásmo“, v němž by obchodníci mohli všemožně obcházet antidumpingová opatření, což by bylo v rozporu se vzájemnými závazky přijatými Marokem a Unií v této dohodě.
Podle Tribunálu se tedy Komise nedopustila pochybení, když použila pravidla proti obcházení stanovená v článku 13 základního antidumpingového nařízení.
K posouzení podmínek pro použití článku 13 základního antidumpingového nařízení v projednávané věci
Ve druhé řadě Tribunál připomněl, že mezi podmínkami nezbytnými pro zjištění obcházení čl. 13 odst. 1 základního antidumpingového nařízení vyžaduje zaprvé změnu obchodních toků mezi třetími zeměmi a Unií nebo mezi jednotlivými společnostmi v zemi, která je předmětem opatření, a Unií a zadruhé, že je tato změna způsobena praktikami, zpracovatelskými postupy nebo pracemi, pro něž mimo uložení cla neexistuje dostatečné opodstatnění nebo hospodářský důvod (
5
). Kromě toho podle čtvrtého pododstavce téhož ustanovení montáž v Unii nebo ve třetí zemi patří mezi praktiky, zpracovatelské postupy nebo práce, které mohou představovat obcházení.
V projednávaném případě Komise poté, co konstatovala, že nárůst vývozu textilií ze skleněných vláken z Maroka do Unie představuje změnu obchodních toků mezi Marokem a Unií, analyzovala druhou podmínku nezbytnou k prokázání existence obcházení, pokud jde o zřízení výrobního závodu žalobkyně v Maroku.
V tomto ohledu Tribunál zaprvé uvádí, že se Komise nedopustila pochybení, když dospěla k závěru, že pro zřízení závodu na výrobu textilií ze skleněných vláken v Maroku neexistuje dostatečné opodstatnění nebo hospodářský důvod než snaha vyhnout se platným antidumpingovým clům.
Rozhodnutí o zřízení tohoto výrobního závodu bylo totiž přijato v březnu 2019, tedy zrovna po zahájení antidumpingového šetření, které vedlo k uložení antidumpingových cel na čínský dovoz textilií ze skleněných vláken, a bylo dovršeno v říjnu 2019, tedy sedm měsíců po zahájení tohoto šetření.
Existence takové časové shody mezi zahájením antidumpingového šetření a zřízením výrobního závodu žalobkyně v Maroku může přitom podle judikatury odůvodnit domněnku, podle které má zřízení výrobního závodu v zemi, z níž je zboží vyváženo, za cíl vyhnout se uplatnění opatření obchodní politiky.
V případě takové časové shody je na dotčeném hospodářském subjektu, aby prokázal jiný rozumný důvod odůvodňující zřízení výrobního závodu v zemi, ze které je zboží vyváženo, než je ten vyhnout se důsledkům vyplývajícím z dotčených opatření. Příslušelo tedy žalobkyni, aby předložila důkaz o tom, že zřízení jejího výrobního závodu v Maroku bylo hospodářsky odůvodněno a opodstatněno jinými důvody, než důvody vyhnout se dotčeným antidumpingovým opatřením, což v projednávaném případě neučinila.
Kromě toho se žalobkyně neprávem dovolává toho, že Komise nesplnila svou povinnost pečlivě a nestranně přezkoumat všechny relevantní skutečnosti projednávaného případu, jelikož Komise provedla správnou analýzu důkazů předložených žalobkyní a právem dospěla k závěru, že se jim nepodařilo zpochybnit její závěr.
Zadruhé se Komise nedopustila pochybení ani neporušila článek 13 základního antidumpingového nařízení tím, že dospěla k závěru, že výrobní proces textilií ze skleněných vláken prováděný v Maroku je kompletací, která spadá pod pojem „montáž“ ve smyslu tohoto ustanovení.
V projednávané věci Tribunál provedl textovou, kontextuální a teleologickou analýzu dotyčného ustanovení, aby určil, zda pojem „montáž“ musí být, jak prosazuje Komise, předmětem širokého výkladu, který může zahrnovat kompletaci, nebo předmětem restriktivního výkladu, jak navrhuje žalobkyně, podle kterého tato posledně uvedená operace nespadá pod pojem „montáž“.
V tomto ohledu uvedl, že základní antidumpingové nařízení nedefinuje pojem „montáž“ ani pojem „kompletace“. Neupřesňuje ani, zda je posledně uvedená operace zahrnuta pod pojem „montáž“.
Pokud jde o kontext, kompletace nepatří mezi praktiky, zpracovatelské procesy nebo práce, které mohou představovat obcházení ve smyslu čl. 13 odst. 1 základního antidumpingového nařízení. Nicméně odst. 2 písm. b) tohoto ustanovení (
6
), který upřesňuje podmínky, za nichž se montáž považuje za obcházení platných opatření, odkazuje na „kompletaci“. Takový odkaz přitom naznačuje, že lze kompletaci vykládat jako variaci montáže.
Takový výklad je v souladu s cílem, na němž je založena unijní právní úprava v oblasti obcházení, a sice zajistit účinnost antidumpingových opatření přijatých Unií a zabránit jejich obcházení, a dále je podpořen skutečností, že normotvůrce ponechal unijním orgánům široký manévrovací prostor, pokud jde o definici obcházení.
Nakonec okolnosti uváděné žalobkyní, jako je složitost výrobního procesu textilií ze skleněných vláken, nemají vliv na kvalifikaci výrobního procesu textilií ze skleněných vláken v Maroku jako montáže nebo kompletace. Aby totiž montáž mohla představovat obcházení, čl. 13 odst. 2 základního antidumpingového nařízení odkazuje na podíl dílů použitých ze země, na niž se vztahují opatření, a na hodnotu přidanou k těmto dílům dotčenou operací.
Zatřetí, pokud jde o určení přidané hodnoty montáže ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. b) základního antidumpingového nařízení, nedopustila se Komise zjevně nesprávného posouzení ani neporušila toto ustanovení, když upravila odpisové náklady, jak byly vypočteny žalobkyní, s přihlédnutím k míře využití skutečné kapacity během sledovaného období, a když odmítla tři alternativní metody výpočtu přidané hodnoty navržené žalobkyní.
V tomto ohledu Tribunál uvádí, že jak z kontextu, tak z cíle článku 13 základního antidumpingového nařízení vyplývá, že pro určení přidané hodnoty montáže je nezbytné zohlednit pouze náklady spojené se skutečnou výrobou textilií ze skleněných vláken, či dokonce pouze odpisové náklady a náklady na pronájem spojené s provozem strojů skutečně použitých k výrobě dílů skutečně dodaných během sledovaného období.
V projednávaném případě žalobkyně sdělila Komisi odpisové náklady vypočítané na základě maximálního teoretického provozu všech svých strojů. Vzhledem k tomu, že Komise měla za to, že tyto odpisové náklady a náklady na pronájem nemohou věrohodně odrážet přidanou hodnotu dodaných dílů, provedla nezbytné úpravy. Za tímto účelem použila míru využití kapacity vykázanou žalobkyní, která ji nezpochybňovala.
Jelikož jak odpisové náklady, které byly vypočteny žalobkyní na základě maximální teoretické kapacity jejích strojů, tak využití kapacity, byly vypočteny na základě stejného počtu strojů na textilie ze skleněných vláken, jako kdyby byly v provozu během celého sledovaného období, nepředstavuje skutečnost použití jednoho k úpravě druhého nesprávné skutkové zjištění.
Pokud jde o jiné alternativní metody výpočtu přidané hodnoty, které žalobkyně navrhla Komisi, měla Komise správně za to, že by neumožnily lépe zohlednit přidanou hodnotu dodaných dílů.
Začtvrté Komise neporušila zásady zákazu diskriminace a rovného zacházení, když provedla výše uvedené úpravy za účelem určení přidané hodnoty, zatímco při výpočtu rozpětí újmy neupravila výrobní náklady výrobního odvětví Unie navzdory zjištění nízkého stupně využití výrobní kapacity.
Zohlednění výrobních nákladů při výpočtu rozpětí újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie z důvodu dumpingového dovozu a zohlednění výrobních nákladů za účelem výpočtu přidané hodnoty dílů přidaných během montáže nebo kompletace, za účelem zjištění, zda dochází k obcházení antidumpingových opatření, se totiž provádí v odlišném kontextu a pro odlišné účely. Žalobkyně přitom měla vysvětlit, v čem mohla Komise tím, že tyto náklady zohlednila odlišným způsobem, porušit zásady zákazu diskriminace a rovného zacházení, což v projednávaném případě neučinila.
Vzhledem k tomu, že Komise pečlivě a nestranně přezkoumala všechny relevantní skutečnosti projednávaného případu a provedla úpravu nákladů s přihlédnutím k vysvětlením, která žalobkyně podala ohledně využívání strojů a nákladů na pronájem, Tribunál rovněž zamítl výtku vycházející z porušení práva na řádnou správu.
K použití dostupných údajů
V poslední řadě Tribunál zkoumal žalobní důvod, kterým žalobkyně vytýká Komisi, že porušila článek 18 základního antidumpingového nařízení tím, že použila dostupné údaje, ačkoli Komisi poskytla požadované informace.
V souladu s prvním odstavcem tohoto ustanovení může Komise v průběhu antidumpingového šetření použít dostupné údaje na úkor vlastních údajů jednoho nebo vícero účastníků řízení, a to v případě, že účastník řízení odepře přístup k nezbytným informacím nebo je neposkytne nebo pokud závažným způsobem brání šetření.
V projednávané věci z napadeného prováděcího nařízení vyplývá, že Komise použila údaje o prodeji a nákladech předložené žalobkyní jako výchozí bod své analýzy. Použila rovněž statistické údaje k nápravě nedostatečné spolehlivosti informací vykázaných žalobkyní ohledně objemu prodeje na vývoz do Unie, a k určení, zda došlo ke změně obchodních toků, což žalobkyně nezpochybnila. Naproti tomu nepoužila dostupné údaje k prokázání existence montáže nebo kompletace.
V důsledku toho zamítl Tribunál tento žalobní důvod jako irelevantní.
Ve světle všech těchto úvah zamítl Tribunál žalobu v plném rozsahu.
(
1
) – Prováděcí nařízení Komise (EU) 2022/302 ze dne 24. února 2022, kterým se konečné antidumpingové clo uložené prováděcím nařízením (EU) 2020/492 ve znění prováděcího nařízení (EU) 2020/776 na dovoz některých tkaných a/nebo vpichovaných textilií ze skleněných vláken (dále jen „textilie ze skleněných vláken“) pocházejících z Čínské lidové republiky (dále jen „ČLR“) rozšiřuje na dovoz textilií ze skleněných vláken zasílaných z Maroka, bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Maroka, a kterým se ukončuje šetření možného obcházení antidumpingových opatření uložených prováděcím nařízením (EU) 2020/492 na dovoz textilií ze skleněných vláken pocházejících z Egypta dovozem textilií ze skleněných vláken zasílaných z Maroka, bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Maroka (Úř. věst. 2022, L 46, s. 49, dále jen „napadené prováděcí nařízení“).
(
2
) – Prováděcí nařízení Komise (EU) 2020/492 ze dne 1. dubna 2020, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz některých tkaných a/nebo vpichovaných textilií ze skleněných vláken pocházejících z Čínské lidové republiky a Egypta (Úř. věst. 2020, L 108, s. 1).
(
3
) – Evropsko-středomořská dohoda zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Marockým královstvím na straně druhé (Úř. věst. 2000, L 70, s. 2; Zvl. vyd. 11/33, s. 175) ve znění pozdějších předpisů (dále jen „dohoda o přidružení“).
(
4
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. 2016, L 176, s. 21, dále jen „základní antidumpingové nařízení“).
(
5
) – Dalšími dvěma podmínkami je existence důkazů o tom, že výrobní odvětví Unie utrpělo újmu nebo jsou nápravné účinky antidumpingového cla mařeny, pokud se jedná o ceny nebo množství obdobného výrobku, a existence důkazů o dumpingu ve vztahu k běžné hodnotě určené dříve pro obdobný výrobek.
(
6
) – Podle tohoto ustanovení se montáž v Unii nebo ve třetí zemi považuje za obcházení platných opatření, pokud „b) hodnota těchto dílů činí nejméně 60 % celkové hodnoty částí montovaného výrobku; za obcházení se však nepovažuje případ, kdy hodnota přidaná během montáže nebo kompletace činí více než 25 % celkových výrobních nákladů“.