62023CO0732
USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA (šestého senátu)
8. července 2024 (
*1
)
„Kasační opravný prostředek – Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora – Institucionální právo – Článek 263 SFEU – Žaloba na neplatnost – Plné uplatňování ustanovení schengenského acquis v Rumunsku – Absence napadnutelného aktu – Nedosažení požadované jednomyslnosti – Zjevná nepřípustnost žaloby v prvním stupni – Zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“
Ve věci C‑732/23 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek podaný na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie dne 30. listopadu 2023,
Răzvan-Eugen Nicolescu, s bydlištěm v Bukurešti (Rumunsko),
Exclusive Car Trading SRL, se sídlem v Băicoi (Rumunsko),
Asociația pentru Energie Curată și Combaterea Schimbărilor Climatice, se sídlem v Bukurešti,
zástupci: Y. Beşleagă, M. Bodea, D. S. Bogdan, C. Pintilie a V. Stoica, avocaţi,
účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelé),
přičemž další účastnicí řízení je:
Rada Evropské unie,
žalovaná v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (šestý senát),
ve složení: T. von Danwitz, předseda senátu, P. G. Xuereb (zpravodaj) a A. Kumin, soudci,
generální advokát: M. Campos Sánchez-Bordona,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout usnesením s odůvodněním podle článku 181 jednacího řádu Soudního dvora,
vydává toto
Usnesení
1
Svým kasačním opravným prostředkem se Răzvan-Eugen Nicolescu, Exclusive Car Trading SRL a Asociația pentru Energie Curată și Combaterea Schimbărilor Climatice (Sdružení pro čisté energie a změnu klimatu) domáhají zrušení usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 26. října 2023, Nicolescu a další v. Rada (T‑272/23, dále jen napadené usnesení, EU:T:2023:694), kterým Tribunál zamítl jejich žalobu podanou na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení „rozhodnutí“ Rady Evropské unie ze dne 8. prosince 2022 o nepřijetí návrhu rozhodnutí Rady č. 15218/22 o plném uplatňování ustanovení schengenského acquis v Bulharsku a Rumunsku (dále jen „sporný akt“).
Právní rámec
2
Článek 4 Aktu o podmínkách přistoupení Bulharské republiky a Rumunska a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie (Úř. věst. 2005, L 157, s. 203, dále jen „akt o přistoupení“), připojeného ke Smlouvě mezi členskými státy Evropské unie a Bulharskou republikou a Rumunskem o přistoupení Bulharské republiky a Rumunska k Evropské unii (Úř. věst. 2005, L 157, s. 11), na základě čl. 2 odst. 2 této smlouvy, která byla podepsána dne 25. dubna 2005 a vstoupila v platnost dne 1. ledna 2007, zní:
„1.   Ustanovení schengenského acquis, jak bylo začleněno do rámce Evropské unie […], a aktů na ně navazujících nebo s ním jinak souvisejících, uvedená v příloze II, jakož i všech dalších takových aktů přijatých přede dnem přistoupení jsou ode dne přistoupení závazná a použitelná v Bulharsku a Rumunsku.
2.   Ustanovení schengenského acquis, jak bylo začleněno do rámce[Unie], a aktů na ně navazujících nebo s ním jinak souvisejících, která nejsou uvedena v odstavci 1, jsou závazná pro Bulharsko a Rumunsko ode dne přistoupení, avšak jsou v každém z nich použitelná pouze na základě rozhodnutí Rady za tímto účelem poté, co bylo podle platných schengenských postupů pro vyhodnocování ověřeno, že podmínky nezbytné pro uplatnění všech předmětných částí acquis byly v tomto státě splněny.
Toto rozhodnutí přijme Rada po konzultaci s Evropským parlamentem na základě jednomyslnosti svých členů zastupujících vlády členských států, vůči nimž již ustanovení uvedená v tomto odstavci nabyla účinku, a zástupce vlády členského státu, vůči němuž tato ustanovení mají nabýt účinku. […]“
Skutečnosti předcházející sporu
3
Skutečnosti předcházející sporu byly vylíčeny Tribunálem v bodech 2 až 18 napadeného usnesení a pro účely tohoto řízení je lze shrnout následovně.
4
Navrhovateli jsou rumunský státní příslušník, který je členem Evropského inovačního a technologického institutu (EIT), společnost usazená v Rumunsku, která působí v odvětví mezinárodní dopravy, a rumunská nevládní organizace na podporu ochrany životního prostředí.
5
Po přistoupení k Unii dne 1. ledna 2007 přijalo Rumunsko v letech 2009 až 2011 řadu opatření v rámci postupů schengenského hodnocení s cílem splnit kritéria požadovaná pro plné uplatňování ustanovení schengenského acquis.
6
Předsednictví Rady vypracovalo dva návrhy rozhodnutí o plném uplatňování ustanovení schengenského acquis v Rumunsku.
7
V závěrech ze dne 9. června 2011 o dokončení hodnocení stavu připravenosti Rumunska provádět všechna ustanovení schengenského acquis (9166/3/11 REV 3) vzala Pracovní skupina Rady pro schengenské záležitosti ve složení pro schengenské hodnocení na vědomí dokončení postupů schengenského hodnocení týkajících se Rumunska. Uvedená pracovní skupina konstatovala, že podmínky ve všech oblastech schengenského acquis byly v Rumunsku splněny, a dospěla k závěru, že Rada může přijmout rozhodnutí uvedené v čl. 4 odst. 2 aktu o přistoupení.
8
Po obou návrzích rozhodnutí o plném uplatňování ustanovení schengenského acquis v Rumunsku, které vypracovalo předsednictví Rady, následovalo přijetí různých usnesení Parlamentu vyjadřujících podporu přistoupení Rumunska k schengenskému prostoru a vyzývajících Radu, aby za tímto účelem přijala nezbytná opatření. O uvedených dvou návrzích se však v Radě nehlasovalo.
9
Dne 29. listopadu 2022 vypracovalo předsednictví Rady na základě čl. 4 odst. 2 aktu o přistoupení návrh rozhodnutí Rady č. 15218/22 o plném uplatňování ustanovení schengenského acquis v Rumunsku.
10
Na zasedání dne 8. prosince 2022 zasedalo kolegium Rady „Spravedlnost a vnitřní věci“ (SVV) za účelem rozhodnutí o návrhu č. 15218/22, uvedeném v bodě 3 písm. a) programu tohoto zasedání, který stanovil, že lze požádat o hlasování pro případné přijetí zástupci vlád členských států. Vzhledem k tomu, že při hlasování nebylo dosaženo jednomyslnosti, tento návrh nebyl přijat.
11
Dne 22. března 2023 navrhovatelé údajně obdrželi sdělení obsahující zápis z uvedeného zasedání a tak se dozvěděli o nepřijetí návrhu č. 15218/22.
Žaloba k Tribunálu a napadené usnesení
12
Návrhem došlým soudní kanceláři Tribunálu dne 19. května 2023 podali navrhovatelé na základě článku 263 SFEU žalobu na neplatnost sporného aktu.
13
Dne 26. října 2023 Tribunál na základě článku 126 svého jednacího řádu tuto žalobu odmítl jako zjevně nepřípustnou, aniž pokračoval v řízení.
14
Tribunál nejprve v bodě 28 napadeného usnesení konstatoval, že rozhodnutí Rady uvedené v čl. 4 odst. 2 aktu o přistoupení může navzdory dokončení postupů schengenského hodnocení existovat, a tedy vyvolat pro navrhovatele závazné právní účinky, pouze tehdy, pokud bylo přijato jednomyslně za podmínek stanovených v druhém pododstavci tohoto odstavce.
15
Tribunál dále v bodě 29 napadeného usnesení uvedl, že navzdory dokončení postupů schengenského hodnocení a přijetí několika usnesení Parlamentu nebylo v Radě dosaženo jednomyslnosti vyžadované od zástupců vlád dotyčných členských států v čl. 4 odst. 2 aktu o přistoupení při hlasování o návrhu č. 15218/22, a dále v bodě 30 tohoto usnesení uvedl, že článek 4 aktu o přistoupení nestanoví žádnou lhůtu, po jejímž uplynutí by mělo být rozhodnutí Rady přijato nebo mělo být považováno za přijaté.
16
Tribunál měl v bodě 31 uvedeného usnesení za to, že by bylo v rozporu se zněním tohoto článku, který výslovně stanoví vícefázový postup a bez stanovení lhůty za tímto účelem, aby z ukončení předchozích etap vyplynul zánik pravomoci Rady přijmout jednomyslným rozhodnutím zástupců vlád dotyčných členských států rozhodnutí ve smyslu uvedeného článku, a že tudíž rozhodnutí Rady stanovené v témže článku nelze považovat za akt čistě potvrzující splnění „technických kritérií“ stanovených na počátku v rámci postupů schengenského hodnocení.
17
Tribunál dále v bodě 32 napadeného usnesení upřesnil, že Rada stále může zařadit návrh č. 15218/22 na pořad nového zasedání, nebo předsednictví Rady může vypracovat nový návrh rozhodnutí Rady o plném uplatňování ustanovení schengenského acquis v Rumunsku.
18
V bodě 33 tohoto usnesení tak Tribunál dospěl k závěru, že požadované jednomyslnosti nebylo při hlasování o návrhu č. 15218/22 dosaženo, takže nebylo přijato žádné rozhodnutí Rady ve smyslu čl. 4 odst. 2 aktu o přistoupení, a že hlasování o nepřijetí tohoto návrhu se samo o sobě nerovná odmítnutí Rady přijmout takové rozhodnutí později.
19
Tribunál tudíž v bodě 34 uvedeného usnesení rozhodl, že sporný akt nelze považovat za napadnutelný akt ve smyslu článku 263 SFEU.
Návrhová žádání navrhovatelů a řízení před Soudním dvorem
20
Kasačním opravným prostředkem podaným dne 30. listopadu 2023 navrhovatelé navrhují, aby Soudní dvůr napadené usnesení zrušil.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
21
Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora stanoví, že pokud je kasační opravný prostředek zcela nebo zčásti zjevně nepřípustný nebo zjevně neopodstatněný, může Soudní dvůr kdykoli na návrh soudce zpravodaje a po vyslechnutí generálního advokáta tento kasační opravný prostředek usnesením s odůvodněním úplně nebo částečně odmítnout nebo zamítnout.
22
Toto ustanovení je třeba použít i v projednávané věci.
23
Na podporu kasačního opravného prostředku předkládají navrhovatelé tři důvody, z nichž první vychází z nesprávného právního posouzení spočívajícího v tom, že Tribunál měl při určování, zda sporný akt vyvolává právní účinky, zohlednit právo občanů Unie na volný pohyb, jakož i povinnost Unie i členských států přijmout plné uplatňování ustanovení schengenského acquis, jakmile jsou splněny technické podmínky stanovené v článku 4 odst. 2 aktu o přistoupení, druhý vychází z nesprávného právního posouzení v rozsahu, v němž sporný akt představuje napadnutelný akt, proti němuž lze podat žalobu na neplatnost ve smyslu článku 263 SFEU, a třetí, vznesený podpůrně, vychází z nesprávného právního posouzení, jelikož nepřijetí aktu může za výjimečných okolností představovat napadnutelný akt ve smyslu tohoto článku.
K prvnímu a druhému důvodu kasačního opravného prostředku
24
V rámci prvního a druhého důvodu kasačního opravného prostředku, které je třeba zkoumat společně, navrhovatelé zaprvé v podstatě tvrdí, že bod 28 napadeného usnesení je stižen pochybením, neboť Tribunál měl sporný akt kvalifikovat jako „napadnutelný akt“ ve smyslu článku 263 SFEU.
25
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že žalobu na neplatnost podle čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU ve spojení s jeho prvním pododstavcem lze podat proti veškerým ustanovením nebo opatřením přijatým orgány, institucemi nebo jinými subjekty Unie v jakékoliv formě, jejichž účelem je vyvolat závazné právní účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy fyzické nebo právnické osoby tím, že podstatným způsobem mění její právní postavení. Za účelem určení, zda má akt takové účinky, a zda tedy může být předmětem takovéto žaloby, je třeba vycházet z podstaty tohoto aktu a posoudit uvedené účinky podle takových objektivních kritérií, jako je obsah tohoto aktu, případně s přihlédnutím k souvislostem přijetí tohoto aktu, jakož i pravomocem orgánu, instituce nebo jiného subjektu, jež jsou jeho autorem (rozsudek ze dne 18. června 2024, Komise v. SRB, C‑551/22 P, EU:C:2024:520, bod 65 a citovaná judikatura).
26
Pokud jde o souvislosti přijetí sporného aktu a pravomoci unijního orgánu, který je jeho autorem, je třeba uvést, že čl. 4 odst. 2 aktu o přistoupení stanoví několik procesních etap a že k plnému uplatňování ustanovení schengenského acquis v Rumunsku může vést pouze uskutečnění všech těchto etap. Uvedené etapy zahrnují ověření v souladu s postupy schengenského hodnocení použitelnými v dané oblasti, zda jsou v dotyčném státě splněny podmínky nezbytné pro uplatnění všech dotčených částí tohoto acquis, konzultaci s Parlamentem (dále jen společně „technické podmínky“) a přijetí jednomyslného rozhodnutí Rady o plném uplatňování ustanovení uvedeného acquis v Rumunsku.
27
Co se týče obsahu sporného aktu, je dále nutno konstatovat, že tento akt spočívá – jak uvedl Tribunál v bodě 17 napadeného usnesení – v konstatování nepřijetí návrhu rozhodnutí Rady č. 15218/22 o plném uplatňování ustanovení schengenského acquis v Rumunsku na zasedání kolegia Rady pro SVV dne 8. prosince 2022, neboť zástupci vlád členských států nedosáhli při hlasování o tomto návrhu jednomyslného rozhodnutí zástupců vlád členských států.
28
S ohledem na podstatu sporného aktu, kterou Tribunál náležitě zohlednil, musí být odmítnuta argumentace navrhovatelů, podle níž toto hlasování představuje stanovisko Rady k absenci plného uplatnění schengenského acquis, jelikož bylo dohodnuto, že k přijetí rozhodnutí uvedeného v čl. 4 odst. 2 aktu o přistoupení dojde nejpozději do září 2011 a že k posledně zmíněnému datu Rada toto hlasování odložila.
29
I když je pravda, že dne 24. června 2011 bylo dohodnuto, že uvedené rozhodnutí mělo být přijato nejpozději do září 2011, není to rovnocenné přijetí rozhodnutí Rady ve smyslu tohoto ustanovení, které podléhá podmínkám vyjmenovaným v bodě 26 tohoto usnesení, a zejména procesní podmínce, a sice podmínce jednomyslného hlasování v tomto orgánu.
30
Tribunál se tudíž nedopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 28 napadeného usnesení rozhodl, že rozhodnutí Rady ve smyslu čl. 4 odst. 2 aktu o přistoupení může navzdory dokončení postupů schengenského hodnocení existovat a mít pro navrhovatele závazné právní účinky pouze tehdy, pokud bylo přijato jednomyslně za podmínek uvedených v tomto ustanovení.
31
Tento závěr nemůže být zpochybněn argumentací navrhovatelů vycházející z rozsudku ze dne 31. března 1971, Komise v. Rada (22/70, EU:C:1971:32). Je pravda, že Soudní dvůr v tomto rozsudku rozhodl, že usnesení Rady ze dne 20. března 1970 o sjednávání a uzavření Evropské dohody o práci osádek vozidel v mezinárodní silniční dopravě členskými státy Evropského hospodářského společenství představuje napadnutelný akt ve smyslu čl. 173 prvního pododstavce první věty Smlouvy o ES (nyní čl. 263 první pododstavec SFEU).
32
Ve věci, v níž byl vydán uvedený rozsudek, však Rada na tomto zasedání přijala soubor „závěrů“ k postoji, který mají zaujmout vlády členských států v rámci jednání rozhodujících o této dohodě. Soudní dvůr přitom konstatoval, že cílem tohoto usnesení Rady bylo stanovit postup závazný jak pro unijní orgány, tak pro členské státy a že Rada přijala opatření, která se mohou odchýlit od postupů stanovených Smlouvou týkajících se jednání se třetími státy, což je důvod, proč uvedené usnesení vyvolalo závazné právní účinky bez ohledu na svou povahu či formu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 31. března 1971, Komise v. Rada_22/70, EU:C:1971:32, body 44 a 53 až 55). Sporný akt však takové účinky nevyvolal.
33
Stejně tak na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelé, nelze Tribunálu vytýkat, že obdobně použil rozsudek ze dne 13. července 2004, Komise v. Rada (C‑27/04, EU:C:2004:436), v bodech 28 a 34 napadeného usnesení, v němž Soudní dvůr rozhodl, že není-li při hlasování v Radě dosaženo požadované většiny, nedochází k přijetí žádného rozhodnutí ve smyslu čl. 104 odst. 8 a 9 Smlouvy o ES (nyní čl. 126 odst. 8 a 9 SFEU), že neexistuje žádné ustanovení práva Společenství, které by stanovilo lhůtu, po jejímž uplynutí by se mělo za to, že došlo ke konkludentnímu rozhodnutí podle tohoto ustanovení, a které by vymezilo obsah takového rozhodnutí, a že nepřijetí aktů uvedených ve zmíněném ustanovení nemůže být považováno za napadnutelný akt ve smyslu článku 230 Smlouvy o ES (nyní článek 263 SFEU) (rozsudek ze dne 13. července 2004, Komise v. Rada, C‑27/04, EU:C:2004:436, body 31, 32 a 34).
34
Jak zdůrazňují navrhovatelé, Soudní dvůr ve věci, v níž byl vydán posledně uvedený rozsudek, sice upřesnil, že v tomto případě může Evropská komise podat žalobu pro nečinnost, je však třeba připomenout, že kromě unijních orgánů na základě čl. 265 prvního pododstavce SFEU může žalobu pro nečinnost podat i fyzická nebo právnická osoba za podmínek stanovených v čl. 265 třetím pododstavci SFEU. Ze spisu předloženého Soudnímu dvoru však nevyplývá, že by Rada byla v projednávané věci vyzvána, aby jednala, a Radě nicméně přísluší, aby jednala v souladu s požadavkem jednomyslnosti připomenutým v bodě 26 tohoto usnesení.
35
Pokud jde dále o tvrzení navrhovatelů, že údajná neexistence lhůty, po jejímž uplynutí by rozhodnutí Rady mělo být přijato nebo by mělo být považováno za přijaté, není správné ani relevantní, neboť toto tvrzení spočívá na nesprávném výkladu bodu 30 napadeného usnesení.
36
Jak vyplývá z bodu 29 tohoto usnesení, přijetí rozhodnutí Rady ve smyslu čl. 4 odst. 2 aktu o přistoupení totiž podléhá kromě technických podmínek i procesní podmínce, a sice podmínce jednomyslného hlasování v tomto orgánu.
37
V tomto ohledu je judikatura vycházející z rozsudku ze dne 19. listopadu 2013, Komise v. Rada (C‑63/12, EU:C:2013:752), které se dovolávají navrhovatelé, v projednávané věci irelevantní. Ve věci, v níž byl vydán uvedený rozsudek, bylo napadeným rozhodnutím rozhodnutí Rady, kterým tento orgán zamítl návrh nařízení Komise předložený na základě článku 3 přílohy XI služebního řádu úředníků Evropské unie.
38
Soudní dvůr v tomto ohledu rozhodl, že Rada neodložila rozhodnutí o tomto návrhu, ale odmítla jej, jak vyplývá z bodů odůvodnění tohoto rozhodnutí, čímž ukončila „obvyklý“ postup roční úpravy odměn a důchodů stanovený v čl. 3 odst. 1 přílohy XI tohoto služebního řádu, který byl zahájen na základě tohoto článku 3, a poté dospěl k závěru, že napadené rozhodnutí vyvolává závazné právní účinky (rozsudek ze dne 19. listopadu 2013, Komise v. Rada, C‑63/12, EU:C:2013:752, body 32 a 33).
39
Je přitom nutno konstatovat, že v projednávané věci sporný akt neukončuje postup schengenského hodnocení týkajícího se Rumunska, a nemá tedy konečnou povahu.
40
Tribunál se tedy nedopustil nesprávného právního posouzení ani tím, že měl v bodě 32 napadeného usnesení za to, že Rada stále může zařadit návrh č. 15218/22 na pořad nového zasedání nebo předsednictví Rady může vypracovat nový návrh rozhodnutí Rady o plném uplatňování ustanovení schengenského acquis v Rumunsku.
41
Zadruhé navrhovatelé tvrdí, že při zjišťování, zda sporný akt vyvolává právní účinky, měl Tribunál zohlednit jak právo občanů Unie na volný pohyb, tak povinnost Unie i členských států, vyplývající ze zásad loajální spolupráce a vzájemné důvěry, přijmout plné uplatňování ustanovení schengenského acquis v Rumunsku, jakmile jsou splněny technické podmínky stanovené v čl. 4 odst. 2 aktu o přistoupení, což je případ projednávané věci.
42
Jak přitom vyplývá z bodů 26 a 29 tohoto usnesení, nic neumožňuje mít za to, že by přijetí rozhodnutí uvedeného v čl. 4 odst. 2 aktu o přistoupení podléhalo pouze splnění technických podmínek, a nikoli uskutečnění všech procesních etap uvedených v tomto ustanovení, včetně jednomyslného přijetí rozhodnutí Rady. Tomuto orgánu naopak přísluší dodržovat tuto podmínku jednomyslnosti.
43
Pokud jde dále o údajné porušení volného pohybu rumunských občanů v Unii, kasační opravný prostředek neobsahuje žádný konkrétní údaj, na jehož základě by bylo možné dospět k závěru, že se vznesené výtky týkají pravidla unijního práva, které by mohlo být použitelné na Rumunsko na základě čl. 4 odst. 1 a 2 aktu o přistoupení ve spojení s jeho přílohou II.
44
Pokud jde navíc o údajné diskriminační zacházení s Rumunskem oproti Chorvatské republice, je třeba konstatovat, že navrhovatelé nevysvětlují, jak by takové rozdílné zacházení, i kdyby bylo prokázáno, mělo vliv na přijetí rozhodnutí Rady ve smyslu čl. 4 odst. 2 aktu o přistoupení.
45
Tribunál se tudíž nedopustil nesprávného právního posouzení, když měl v bodě 31 napadeného usnesení za to, že rozhodnutí Rady stanovené v článku 4 aktu o přistoupení nemůže být považováno za akt čistě potvrzující splnění „technických kritérií“ stanovených na počátku a uvedených v odstavci 2 tohoto článku.
46
Pokud jde zatřetí o argumentaci navrhovatelů, že i za předpokladu, že by sporný akt byl mezitímním aktem, představoval by tento akt napadnutelný akt ve smyslu článku 263 SFEU, Soudní dvůr rozhodl, že mezitímní akt, který vyvolává samostatné právní účinky, může být předmětem žaloby na neplatnost, jestliže jeho protiprávnost nelze napravit prostřednictvím žaloby namířené proti konečnému rozhodnutí, jehož je přípravnou fází (rozsudek ze dne 15. prosince 2022, Picard v. Komise, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, bod 110 a citovaná judikatura).
47
Pokud tedy zpochybnění legality mezitímního aktu v rámci takové žaloby nemůže navrhovateli zaručit účinnou soudní ochranu před účinky tohoto aktu, musí být možné proti němu podat žalobu na neplatnost (rozsudek ze dne 15. prosince 2022, Picard v. Komise, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, bod 111 a citovaná judikatura).
48
Je však nutno konstatovat, že se navrhovatelům nepodařilo prokázat, že sporný akt má sám o sobě samostatné právní účinky na jejich postavení.
49
První a druhý důvod kasačního opravného prostředku tudíž musí být zamítnuty.
K třetímu důvodu kasačního opravného prostředku
50
Konečně, pokud jde o třetí důvod kasačního opravného prostředku, uplatněný podpůrně, podle něhož by nečinnost orgánu mohla být za výjimečných okolností napadena, je třeba připomenout, že Soudní dvůr rozhodl, že samotná nečinnost orgánu nemůže být v zásadě postavena na roveň konkludentnímu odmítnutí, ledaže by byl tento důsledek výslovně upraven ustanovením práva Unie, a že nelze vyloučit, že za některých zvláštních okolností se tato zásada nemusí uplatnit, takže nečinnost nebo nedostatek jednání orgánu mohou být výjimečně považovány za konkludentní odmítavé rozhodnutí (rozsudek ze dne 9. prosince 2004, Komise v. Greencore, C‑123/03 P, EU:C:2004:783, bod 45).
51
V tomto ohledu je přitom třeba konstatovat, že rozsudek ze dne 9. prosince 2004, Komise v. Greencore (C‑123/03 P, EU:C:2004:783), kterého se dovolávají navrhovatelé, se netýká otázky plného uplatňování ustanovení schengenského acquis v Rumunsku. Na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelé, nepředstavuje sporný akt nečinnost ani nedostatek jednání Rady, které by zakládaly konkludentní rozhodnutí o odmítnutí plného uplatňování ustanovení schengenského acquis v Rumunsku. Tento akt sice nemůže být považován za rozhodnutí ve smyslu čl. 4 odst. 2 aktu o přistoupení, neboť při hlasování o něm nebylo dosaženo jednomyslnosti, avšak nejedná se ani o pouhou nečinnost nebo nedostatek jednání, ale o akt, který – jak vyplývá z bodu 27 tohoto usnesení – spočívá v nepřijetí návrhu rozhodnutí Rady č. 15218/22 týkajícího se tohoto plného uplatňování, aniž je tím dotčena možnost tohoto orgánu přijmout takovéto rozhodnutí na základě tohoto ustanovení v pozdější fázi. V každém případě navrhovatelé takové zvláštní okolnosti ve smyslu judikatury uvedené v předchozím bodě tohoto usnesení neuvedli.
52
Třetí důvod kasačního opravného prostředku musí být proto zamítnut.
53
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že kasační opravný prostředek je třeba zamítnout v plném rozsahu jako zjevně neopodstatněný.
K nákladům řízení
54
Podle článku 137 jednacího řádu, který se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 jednacího řádu, se v usnesení, jímž se končí řízení, rozhodne o nákladech řízení.
55
Vzhledem k tomu, že toto usnesení bylo přijato, aniž byl kasační opravný prostředek doručen další účastnici řízení, a tudíž před tím, než této účastnici řízení mohly vzniknout náklady řízení, je třeba rozhodnout, že navrhovatelé ponesou vlastní náklady řízení.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (šestý senát) rozhodl takto:
1)
Kasační opravný prostředek se zamítá jako zjevně neopodstatněný.
2)
Răzvan-Eugen Nicolescu, Exclusive Car Trading SRL a Asociația pentru Energie Cuată și Combaterea Schimbărilor Climatice ponesou vlastní náklady řízení.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: rumunština.