Věc C‑507/15
Agro Foreign Trade & Agency Ltd
proti
Petersime NV
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rechtbank van koophandel te Gent)
„Řízení o předběžné otázce – Nezávislí obchodní zástupci – Směrnice 86/653/EHS – Koordinace právní úpravy členských států – Belgický prováděcí zákon – Smlouva o obchodním zastoupení – Zmocnitel usazený v Belgii a obchodní zástupce usazený v Turecku – Doložka o volbě belgického práva – Neplatný zákon – Dohoda o přidružení mezi EHS a Tureckem – Slučitelnost“
Shrnutí – rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. února 2017
1.        Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Nezávislí obchodní zástupci – Směrnice 86/653 – Cíl
(Směrnice Rady 86/653, druhý a třetí bod odůvodnění a články 7 a 18)
2.        Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Nezávislí obchodní zástupci – Směrnice 86/653 – Vnitrostátní právní úprava, která z působnosti uvedené směrnice vylučuje smlouvu o obchodním zastoupení, kterou uzavřel obchodní zástupce usazený v Turecku, který vykonává své činnosti v tomto státě, a zmocnitel usazený v dotčeném členském státě – Přípustnost – Dohoda zakládající přidružení mezi EHS a Tureckem se nerozšiřuje na režim ochrany stanovený směrnicí ve vztahu k obchodním zástupcům usazeným v Turecku
(Článek 21 SFEU; dohoda o přidružení mezi EHS a Tureckem; směrnice Rady 86/653)
3.        Mezinárodní dohody – Dohoda o přidružení mezi EHS a Tureckem – Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Volný pohyb služeb – Doložka „standstill“ stanovená článkem 41 odst. 1 dodatkového protokolu – Oblast působnosti – Obchodní zástupce usazený v Turecku, který neposkytuje služby v členském státě – Vyloučení
(Dohoda o přidružení mezi EHS a Tureckem; dodatkový protokol k Dohodě o přidružení mezi EHS a Tureckem, čl. 41 odst. 1)
1.      Viz znění rozhodnutí.
(viz body 28–31)
2.      Směrnice Rady 86/653/EHS ze dne 18. prosince 1986 o koordinaci právní úpravy členských států týkající se nezávislých obchodních zástupců a Dohoda zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem podepsaná v Ankaře dne 12. září 1963 Tureckou republikou na straně jedné a členskými státy EHS a Společenstvím na straně druhé, která byla uzavřena, schválena a potvrzena jménem Společenství rozhodnutím Rady 64/732/EHS ze dne 23. prosince 1963 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě provádějící tuto směrnici do práva dotčeného členského státu, která ze své působnosti vylučuje smlouvu o obchodním zastoupení, na jejímž základě je obchodní zástupce usazen v Turecku, kde vykonává činnost vyplývající z této smlouvy, a zmocnitel je usazen v uvedeném členském státě, takže se za takových okolností nemůže obchodní zástupce dovolávat práv, která uvedená směrnice zaručuje obchodním zástupcům po vypovězení takové smlouvy o obchodním zastoupení.
Za účelem sjednocení podmínek hospodářské soutěže uvnitř Unie mezi obchodními zástupci totiž není nezbytné poskytnout obchodním zástupcům, kteří jsou usazeni a vykonávají činnost mimo Unii, ochranu srovnatelnou s ochranou poskytovanou obchodním zástupcům, kteří jsou usazeni nebo vykonávají činnost uvnitř Unie.
Za těchto podmínek obchodní zástupce vykonávající činnost vyplývající ze smlouvy o obchodním zastoupení v Turecku, jako žalobkyně v původním řízení, nespadá do působnosti směrnice 86/653, a nepřísluší mu tedy nutně ochrana poskytovaná touto směrnicí obchodním zástupcům, bez ohledu na skutečnost, že zmocnitel je usazen v členském státě.
Pokud jde konkrétně o přidružení Unie a Turecké republiky, Soudní dvůr již kromě toho rozhodl, že aby bylo možno rozhodnout, zda je ustanovení unijního práva vhodné k tomu, aby bylo použito obdobně v rámci tohoto přidružení, je třeba srovnat jednak cíl sledovaný dohodou o přidružení a kontext, do něhož tato dohoda spadá, a jednak cíl a kontext dotčeného předpisu unijního práva (rozsudek ze dne 24. září 2013, Demirkan, C‑221/11, EU:C:2013:583, bod 48). Je třeba připomenout, že dohoda o přidružení a dodatkový protokol mají za cíl zejména podporu ekonomického rozvoje Turecka, a proto sledují výlučně hospodářský účel (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. září 2013, Demirkan, C‑221/11, EU:C:2013:583, bod 50).
Naopak v rámci unijního práva se ochrana svobody usazování a volného pohybu služeb zajištěná prostřednictvím režimu stanoveného ve směrnici 86/653 ve vztahu k obchodním zástupcům opírá o cíl vytvoření vnitřního trhu, koncipovaného jako prostor bez vnitřních hranic tím, při zrušení všech překážek bránících vytvoření takovéhoto trhu.
Odlišnosti existující mezi Smlouvami a dohodou o přidružení, pokud jde o účel, který sledují, totiž brání tomu, aby bylo možné považovat režim ochrany stanovený ve směrnici 86/653 ve vztahu k obchodním zástupcům za rozšiřující se v rámci uvedené dohody i na obchodní zástupce usazené v Turecku.
(viz body 34–35, 41, 42, 44, 45, 52 a výrok)
3.      Pokud jde o čl. 41 odst. 1 dodatkového protokolu, podle ustálené judikatury platí, že doložky „standstill“ uvedené v článku 13 rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení připojeného k dohodě o přidružení a v čl. 41 odst. 1 dodatkového protokolu obecně zakazují přijetí jakéhokoliv nového vnitrostátního opatření, které by mělo za cíl nebo za následek podrobení výkonu hospodářské svobody tureckým státním příslušníkem na území dotčeného členského státu restriktivnějším podmínkám, než jsou ty, které platily v okamžiku vstupu uvedeného rozhodnutí nebo zmíněného protokolu ve vztahu k tomuto členskému státu v platnost (rozsudek ze dne 12. dubna 2016, Genc, C‑561/14, EU:C:2016:247, bod 33).
Z toho vyplývá, že čl. 41 odst. 1 dodatkového protokolu se týká pouze tureckých státních příslušníků, kteří vykonávají svobodu usazování nebo poskytování služeb v některém z členských států.
Takový obchodní zástupce usazený v Turecku, který neposkytuje služby v dotčeném členském státě, jako je žalobkyně v původním řízení, tudíž nespadá do osobní působnosti tohoto ustanovení.
(viz body 47–49)