62015CC0096
ĢENERĀLADVOKĀTES ELEANORAS ŠARPSTONES
[ELEANOR SHARPSTON] SECINĀJUMI,
sniegti 2016. gada 28. janvārī (
1
)
Lieta C‑96/15
Saint Louis Sucre, kas ir Saint Louis Sucre SNC tiesību pārņēmēja,
pret
Directeur général des douanes et droits indirects
(Tribunal de grande instance de Nanterre (Nantēras apgabaltiesa, Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Ražošanas maksājumi cukura nozarē
“Aprēķināšanas veids — Daudzuma, kas ir krājumā tirdzniecības gada beigās, pārnešana — Pieeja saistībā ar ražošanas maksājumu izbeigšanu — Tiesības uz atmaksu — Nepamatota iedzīvošanās — Brīvība veikt uzņēmējdarbību”
1.
Tiesai jau bija iespēja – it īpaši spriedumos Jülich I (
2
) un Jülich II (
3
) – iztulkot sarežģītos noteikumus par eksporta kompensāciju finansēšanai paredzēto ražošanas maksājumu aprēķinu kontekstā ar tirgu kopīgo organizāciju cukura nozarē 2001./2002. līdz 2005./2006. tirdzniecības gadā. Šajos tirdzniecības gados ražotājiem (
4
) bija tiesības pārnest atsevišķus krājumos esošus daudzumus no viena gada uz nākamo. No 2006./2007. tirdzniecības gada, kas sākās 2006. gada 1. jūlijā, tirgus kopīgā organizācija tika reformēta, un tika izbeigta tiešā saikne starp eksporta kompensāciju finansēšanu un ražošanas maksājumiem. Šobrīd Tribunal de grande instance (apgabaltiesa), Nanterre (Francija) savā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu lūdz Tiesu noteikt, kā ražošanas maksājumi būtu piemērojami 2006. gada 30. jūnijā krājumos esošajiem daudzumiem, jo šis jautājums nav ne uzdots, ne aplūkots spriedumos Jülich I vai Jülich II.
Atbilstošās tiesību normas
Pārskats
2.
Cukura tirgus kopīgā organizācija tika izveidota 1967. gadā (
5
), un vēlāk vairākkārtīgi precizēta, grozīta vai reformēta, pirms šīs lietas pēdējo reizi ar Regulu Nr. 1785/81 (
6
) un Regulu Nr. 2038/99 (
7
).
3.
Šo lietas apstākļu laikā to regulēja Regula Nr. 1260/2001 (
8
), kas bija pieņemta, lai ņemtu vērā tendences un izpildītu saistības saskaņā ar nolīgumiem, kas izriet no daudzpusējo tirdzniecības sarunu Urugvajas raunda. Nolīgumā par lauksaimniecību bija prasīts, lai Kopiena pakāpeniski pārejas posmā no 2001./2002. līdz 2005./2006. tirdzniecības gadam samazinātu atbalstu jo īpaši cukura eksportēšanai saskaņā ar ražošanas kvotu garantiju – gan daudzumus, uz ko tas attiecas, gan subsīdiju līmeni (
9
).
4.
Atbilstoši šai regulai esošajā sistēmā, raksturojot to ļoti vispārīgi, bija iekļautas trīs produkcijas klases, kas attiecīgi pazīstamas kā A, B un C cukurs. A cukurs atbilda kvotai, kas principā atbilda iekšējā tirgus pieprasījumam. B cukurs atbilda tālākai kvotai. Ražošanu A un B kvotas ietvaros varēja pārdot iekšējā tirgū (kur tās guva labumu no intervences mehānisma uzturētām mākslīgi augstām cenām) vai eksportēt uz trešajām valstīm, gūstot labumu no eksporta kompensācijām, kas bija radītas, lai kompensētu starpību starp cenu iekšējā tirgū un būtiski zemākām cenām pasaules tirgū. Kompensācijas sistēma bija izveidota kā pašfinansējoša, jo to finansēja ar pamatmaksājumu A un B produkcijai līdz 2 % no intervences cenas, ko tālāk nepieciešamības gadījumā papildināja ar papildu maksājumu (līdz 37,5 % no šīs cenas) atsevišķi par B produkciju. Pārējā ārpus šīm kvotām esošā produkcija bija zināma kā C cukurs. To nevarēja realizēt Kopienā attiecīgajā tirdzniecības gadā, bet to varēja vai nu eksportēt, nesaņemot nekādas kompensācijas (vai veicot jebkādus maksājumus), vai arī pārnest uz krājumu līdz nākamajam tirdzniecības gadam, kad to ieskaitītu ražotājam piešķirtajās A un B kvotās.
5.
Detalizēti Regulas Nr. 1260/2001 īstenošanas noteikumi ir paredzēti Regulā Nr. 314/2002 (
10
).
6.
2005. gadā ar PTO lēmumu (
11
) tika noteikts Savienības pienākums ierobežot subsidētā baltā cukura eksportu līdz 1,37 miljoniem tonnu, salīdzinot ar iepriekšējiem ikgadēji vidējiem 6,5 miljoniem tonnu. Tāpēc bija nepieciešamas radikālākas reformas. Gan Regulu Nr. 1260/2001, gan Regulu Nr. 314/2002 no 2006. gada 1. jūlija atcēla un aizstāja attiecīgi ar Regulu Nr. 318/2006 (
12
) un Regulu Nr. 952/2006 (
13
). Papildus tam Regulā Nr. 320/2006 (
14
) bija noteikta cukura ražošanas nozares restrukturizācija.
7.
Lai noregulētu jaunās sistēmas radītos jautājumus, Regulā Nr. 493/2006 (
15
) tika noteikti pārejas pasākumi.
Regula Nr. 1260/2001
8.
Regulas Nr. 1260/2001 preambulā tostarp bija noteikts:
“(9)
Pašlaik saglabājas iemesli, kuru dēļ Kopienai vajadzēja ieviest ražošanas kvotu sistēmu [..]. Minētā sistēma tomēr ir pielāgota [..], lai Kopienai būtu vajadzīgie instrumenti, kas taisnīgā, bet efektīvā veidā nodrošinātu to, ka ražotāji paši pilnībā sedz Kopienā saražotās un patērētās produkcijas starpības daudzuma pārdošanas izmaksas [..].
[..]
(11)
Cukura nozares tirgu kopīgās organizācijas pamatā, pirmkārt, ir princips, ka ražotājiem būtu jāuzņemas pilna finansiāla atbildība par zaudējumiem, ko katrā tirdzniecības gadā rada tās kvotā ietilpstošās Kopienas produkcijas daļas pārdošana, kura pārsniedz Kopienas iekšēji patērēto produkciju [..].
(12)
[..] Būtu jāsaglabā nozares pašfinansēšanas sistēma ar ražošanas maksājumiem un ražošanas kvotu režīmu.
(13)
Tādējādi ražotājiem būtu arī turpmāk jāuzņemas finansiāla atbildība, maksājot pamatražošanas maksājumu, ar ko apliek visu A un B cukura ražošanu un ko tomēr ierobežo 2 % apmērā no baltā cukura intervences cenas, un B maksājumu, ar ko apliek B cukura ražošanu, nepārsniedzot 37,5 % no minētās cenas. [..]
[..]
(15)
Jebkurā tirdzniecības gadā patēriņa, ražošanas, importa, krājumu un uz nākamo gadu pārnesto krājumu apjomi, kā arī pašfinansēšanas sistēmas iespējami sedzamais vidējais zaudējumu apjoms var būt tāds, ka katram uzņēmumam piešķirtās ražošanas kvotas cukura nozarē kopā veido eksporta apjomu, kas pārsniedz [PTO Nolīgumā par lauksaimniecību] noteikto apjomu. Tāpēc kvotām piesaistītās garantijas būtu jāpielāgo katrā tirdzniecības gadā, lai Kopiena varētu izpildīt savas saistības.”
9.
Regulas Nr. 1260/2001 1. panta 2. punkta e), f) un g) apakšpunktā ir definēts “A cukurs” un “B cukurs” kā jebkurš cukura produkcijas daudzums, kas ietilpst attiecīgā uzņēmuma A un B kvotā konkrētam tirdzniecības gadam, bet “C cukurs” kā jebkurš produkcijas daudzums, kas konkrētā tirdzniecības gadā vai nu pārsniedz attiecīgā uzņēmuma A un B kvotu summu, vai kas pieder uzņēmumam, kuram nav kvotas.
10.
I sadaļas 2. nodaļa (“Kvotas”) ietvēra 10.–21. pantu. 10. pantā it īpaši bija noteikts:
“1.   Šīs regulas 2. nodaļu piemēro no 2001./2002. tirdzniecības gada līdz 2005./2006. tirdzniecības gadam.
2.   A un B cukura [..] ražošanas pamatdaudzumi ir noteikt 11. panta 2. punktā.
3.   Saskaņā ar kvotu saražotā cukura [..] pārdošanas garantijas var samazināt uz vienu vai vairākiem tirdzniecības gadiem, lai izpildītu Kopienas saistības saskaņā ar [PTO] Nolīgumu par lauksaimniecību [..].
4.   Piemērojot trešo punktu, saskaņā ar kvotām garantēto daudzumu nosaka līdz katra tirdzniecības gada 1. oktobrim, pamatojoties uz prognozēm par ražošanu, importu, patēriņu, glabāšanu, pārnešanu uz nākamo gadu, eksportējamo atlikumu un iespējamo vidējo zaudējumu, kas sedzams ar pašfinansēšanas sistēmu 15. panta 1. punkta d) apakšpunkta nozīmē. Ja minētās prognozes rāda, ka attiecīgajā tirdzniecības gadā eksportējamais atlikums pārsniedz Nolīgumā paredzēto maksimālo apjomu, garantēto daudzumu samazina par šo starpību [..]
[..].”
11.
Saskaņā ar 11. pantu katrai dalībvalstij tika noteikti A un B pamatdaudzumi, kas bija jāsadala starp ražotājiem kā viņu A un B kvotas. 13. pantā bija noteikts, ka C cukuru nedrīkst pārnest uz iekšējo tirgu, bet tas vai nu ir jāeksportē bez turpmākas pārstrādes līdz 1. janvārim pēc attiecīgā tirdzniecības gada beigām, vai jāpārnes saskaņā ar 14. pantu.
12.
14. panta 1. punktā bija noteikts:
“Katrs uzņēmums var nolemt pārnest visu cukuru vai daļu cukura, ko tas saražojis, pārsniedzot savu kvotu, uz nākamo tirdzniecības gadu, un uzskatīt to par attiecīgajā gadā saražotu produkciju. Šāds lēmums ir neatsaucams.
Katrs uzņēmums var nolemt pārnest uz nākamo tirdzniecības gadu visu savu saražoto A cukuru un B cukuru vai daļu A cukura un B cukura, kas pēc 10. panta 3., 4., 5. un 6. punkta piemērošanas ir kļuvis par C cukuru, un uzskatīt to par attiecīgajā gadā saražoto produkciju. Šis lēmums arī nav atsaucams. [..]” (
16
)
13.
Attiecībā uz ražošanas maksājuma aprēķināšanu, lai ievērotu maksājumu Kopienai par pārprodukcijas realizēšanu, 15. panta 1.–4. punktā it īpaši bija noteikts:
“1.   Līdz katra tirdzniecības gada beigām reģistrē:
a)
A un B cukura [..] produkcijas prognozi attiecīgajam tirdzniecības gadam;
b)
prognozi par cukura [..] daudzumiem, kas attiecīgajā tirdzniecības gadā pārdots patēriņam Kopienā;
c)
eksportējamo pārpalikumu, ko iegūst, atņemot b) apakšpunktā minēto daudzumu no a) apakšpunktā minētā daudzuma;
d)
novērtējumu par vidējiem zaudējumiem vai vidējiem ieņēmumiem no vienas tonnas cukura attiecībā uz kārtējā tirdzniecības gadā izpildāmām eksporta saistībām.
Šie vidējie zaudējumi vai vidējie ieņēmumi ir vienādi ar starpību starp kompensāciju kopapjomu un maksājumu kopapjomu (
17
) par attiecīgo eksporta saistību tonnu kopskaitu;
e)
kopējo zaudējumu vai kopējo ieņēmumu novērtējumu, ko iegūst, c) apakšpunktā minēto pārpalikumu sareizinot ar d) apakšpunktā minētajiem vidējiem zaudējumiem vai vidējiem ienākumiem.
2.   Līdz 2005./2006. tirdzniecības gada beigām [..], par laiku no 2001./2002. līdz 2005./2006. tirdzniecības gadam kopā jāreģistrē:
a)
eksportējamo pārpalikumu, ko nosaka, pamatojoties uz A un B cukura [..] un Kopienas patēriņam pārdoto cukura [..] galīgo daudzumu;
b)
vidējos zaudējumus vai ieņēmumus no vienas tonnas cukura, ko rada attiecīgās kopējās eksporta saistības, kuras aprēķina, izmantojot 1. punkta d) apakšpunkta otrajā daļā izklāstīto metodi;
c)
kopējos zaudējumus vai ieņēmumus, ko iegūst, sareizinot a) apakšpunktā minēto pārpalikumu ar b) apakšpunktā minētajiem vidējiem zaudējumiem vai vidējiem ieņēmumiem;
d)
iekasēto ražošanas pamatmaksājumu un B maksājumu kopējo summu.
Kopējo zaudējumu vai ieņēmumu novērtējumu, kas minēts 1. punkta e) apakšpunktā, koriģē par c) un d) apakšpunktā minēto summu starpību.
3.   [..] ja skaitļi, kas reģistrēti saskaņā ar 1. punktu un koriģēti saskaņā ar 2. punktu, norāda uz paredzamiem kopējiem zaudējumiem, tad šos zaudējumus izdala ar A un B cukura [..] paredzamo produkciju attiecīgajā tirdzniecības gadā. Iegūto summu iekasē no ražotājiem kā pamatražošanas maksājumu par viņu saražoto A un B cukuru [..].
[..]
4.   Ja maksimālais atļautais ražošanas pamatmaksājums pilnībā nesedz 3. punkta pirmajā daļā minētos kopējos zaudējumus, nesegto atlikumu izdala ar B cukura [..] paredzamo produkciju attiecīgajā tirdzniecības gadā. Iegūto summu piemēro ražotājiem kā B maksājumu par viņu saražoto B cukuru [..].
[..]”
14.
15. panta 8. punktā bija noteikts, ka tiks pieņemti sīki izstrādāti noteikumi par iekasējamo maksājumu summu piemērošanu (
18
).
Regula Nr. 314/2002
15.
Pamatojoties tostarp uz Regulas Nr. 1260/2001 15. panta 8. punktu, Komisija pieņēma Regulu Nr. 314/2002, kuras 6. panta 4. punktā sākotnēji bija noteikts:
“Daudzumu, kas jānosaka saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1260/2001 15. panta 1. punkta b) apakšpunktu, paredz, pamatojoties uz šādu daudzumu summu:
a)
cukura [..] daudzumi, ko Kopienā realizē tiešam patēriņam vai patēriņam pēc pārstrādes patērētāja nozarēs;
b)
denaturētā cukura daudzumi;
c)
cukura [..] daudzumi, ko importē no ārpuskopienas valstīm kā pārstrādātus produktus.
No pirmajā daļā minētās summas atskaita to cukura [..] daudzumu summu, ko eksportēja uz ārpuskopienas valstīm kā pārstrādātus produktus, un pamatproduktu daudzumus, izteiktus kā baltais cukurs, par kuriem ir izsniegtas apliecības par ražošanas kompensācijām, kas minētas Regulas (EK) Nr. 1260/2001 7. panta 3. punktā.” (
19
)
16.
Kopš 2003. gada 1. jūlija šis teksts ir aizstāts ar Regulu Nr. 1140/2003. Grozītajā normā ir noteikts:
“Daudzumus, ko realizē patēriņam Kopienā un kas jāreģistrē saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1260/2001 15. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 2. panta a) apakšpunktu, nosaka, saskaitot kopā [..] daudzumus [..]:
a)
kas uzglabāti tirdzniecības gada sākumā;
b)
kas saražoti atbilstīgi A un B kvotai;
c)
kas ievesti dabīgā stāvoklī;
d)
ko satur ievestie pārstrādes produkti.
Atņemot [no] pirmajā daļā minēt[ajiem] daudzum[iem] [..] daudzum[us] (
20
):
a)
kas izvest[i] nemainītā stāvoklī;
b)
ko satur izvestie pārstrādes produkti;
c)
kas uzglabāt[i] tirdzniecības gada beigās;
d)
par ko izdotas apliecības par ražošanas kompensācijām, kas norādītas Regulas (EK) Nr. 1260/2001 7. panta 3. punktā.
[..]”
17.
Šīs lietas tiesas sēdē Komisija izskaidroja, ka izmaiņas redakcijā nozīmēja nevis aprēķināšanas metodes maiņu, bet tikai skaidrāku un konkrētāku šīs metodes izteikumu, un Saint Louis Sucre to neapstrīdēja.
Regula Nr. 493/2006
18.
Komisija pieņēma Regulu Nr. 493/2006, pamatojoties uz tostarp Regulas Nr. 318/2006 44. pantu, kurā bija atļauts pieņemt pārejas pasākumus, lai atvieglotu pāreju no tirgus situācijas 2005./2006. tirdzniecības gadā uz 2006./2007. gadu, it īpaši, samazinot daudzumu, ko var saražot saskaņā ar kvotu.
19.
Regulas Nr. 493/2006 preambulas 8. apsvērumā bija noteikts, ka, lai par 2005./2006. tirdzniecības gadu aprēķinātu, noteiktu un iekasētu ražošanas maksājumus, arī pēc 2006. gada 30. jūnija jāturpina piemērot atsevišķus noteikumus, it īpaši Regulu Nr. 314/2002. Tālāk bija noteikts: “Maksājumus aprēķina, pamatojoties uz regulāri atjauninātiem statistikas datiem. Ņemot vērā, ka maksājuma apjoms par visu laikposmu no 2001./2002. līdz 2005./2006. tirdzniecības gadam ar šo tiek noteikts galīgi un ka tāda iespēja, kāda bija iepriekšējos gados – koriģēt aprēķinus, pamatojoties uz atjauninātiem datiem –, nav paredzēta, maksājumu aprēķināšanu un noteikšanu ir lietderīgi atlikt līdz 2007. gada 15. februārim, lai nodrošinātu, ka aprēķini ir precīzi un izmantotie statistikas dati – pamatoti.”
20.
Tāpēc saskaņā ar Regulas Nr. 493/2006 6. pantu Regula Nr. 314/2002 ar grozījumiem bija jāpiemēro 2005./2006. tirdzniecības gada ražošanas maksājumu noteikšanai un iekasēšanai, ieskaitot korekcijas saistībā ar maksājumu aprēķiniem par 2001./2002., 2002./2003., 2003./2004. un 2004./2005. tirdzniecības gadu, kā paredzēts Regulas Nr. 1260/2001 15. panta 2. punktā. Atbilstoši Regulas Nr. 493/2006 12. panta 3. punkta a) apakšpunktam attiecībā uz 2005./2006. tirdzniecības gadu maksājumu apjomi jānosaka līdz 2007. gada 15. februārim.
Reformētā sistēma
21.
2006. gada reformas galvenie mērķi bija nodrošināt konkurētspēju, samazinot nerentablās ražošanas jaudu, stabilizēt tirgus, vienlaikus nodrošinot piegāžu pieejamību, un mazināt sociālo un ekonomisko ietekmi uz lauksaimniecības kopienu skartajos reģionos. Reformas galvenās pazīmes ietvēra: samazinātas ražošanas kvotas, pakāpenisku cenu samazinājumu, (beidzot) eksporta kompensācijas mehānisma pārtraukšanu un pārstrukturēšanas un diversifikācijas pasākumus, ko finansē, izmantojot pagaidu restrukturizācijas fondu (
21
).
22.
Attiecībā uz kvotām Regulas Nr. 318/2006 7. pantā turpmāk bija paredzēta viena nediferencēta kvota, kas vienāda ar A un B kvotas kopējo daudzumu katram uzņēmumam 2005./2006. tirdzniecības gadam. Tomēr saskaņā ar 8. pantu uzņēmumi arī varēja lūgt piešķirt papildu kvotu (dalībvalsts kopējā limita ietvaros), veicot vienreizēju nodevu EUR 730 par tonnu.
23.
Eksporta kompensācijas netika atceltas. Regulas Nr. 318/2006 32. un 33. pants attiecas uz šādu kompensāciju, kas tika piešķirtas 2006./2007. un 2007./2008. gadā, piemērošanas jomu un noteikšanu (
22
). Tomēr nākamajā gadā tās tika pārtrauktas (
23
) un kopš tā laika vairāk netiek piešķirtas. Turklāt ar Regulas Nr. 318/2006 14. pantu uzņēmumiem bija atļauts pārnest visu produkciju vai daļu no produkcijas, kas saražota, pārsniedzot tiem piešķirtās kvotas, uzskatot to par daļu no nākamajā tirdzniecības gadā saražotās produkcijas, tāpat kā tas šajā lietā ir atļauts ar Regulas Nr. 1260/2001 14. pantu.
24.
Tomēr detalizētie noteikumi par eksporta kompensācijas finansēšanu (un tirgus kopīgo organizāciju kopumā) tika mainīti. Regulas Nr. 318/2006 preambulas 19. apsvērumā bija noteikts: “Lai palīdzētu segt izdevumus, kas rodas saistībā ar cukura tirgu kopīgo organizāciju, ir jāievieš ražošanas nodeva”. Tāpēc jaunā nodeva tika paredzēta, lai finansētu vispārējos izdevumus, ne tikai eksporta kompensācijas. Attiecīgi tās aprēķins netika saistīts ar šo kompensāciju lielumu. Ar Regulas Nr. 318/2006 16. panta 1. punktu no 2007./2008. tirdzniecības gada tika ieviesta ražošanas nodeva (2006./2007. gadā tā netika uzlikta), un 16. panta 2. punktā bija noteikta vienādas likmes summa EUR 12 par tonnu kvotas cukura. Tomēr pagaidu restrukturizācijas fondu, kas bija izveidots ar Regulu Nr. 320/2006, neatkarīgi finansēja ar ievērojami augstāku “pagaidu restrukturizācijas summu”, kuru noteica šī regula (
24
).
Regulas, kas nosaka maksājumus 2002./2003. līdz 2005./2006. tirdzniecības gadam; Tiesas spriedumi
25.
Regulā Nr. 164/2007 (
25
) bija noteikti ražošanas maksājumi 2005./2006. tirdzniecības gadam. Izmantotais aprēķināšanas veids bija tas pats, kas tika izmantots iepriekšējos četros tirdzniecības gados, un rezultātā tika noteikts ražošanas pamatmaksājums EUR 6,333 par tonnu baltā cukura par A un B cukuru, bet (pretēji iepriekšējiem gadiem) nenosakot B maksājumu.
26.
Tad Tiesa 2008. gada 8. maija spriedumā Jülich I atzina regulas, ar kurām noteikti maksājumi par 2002./2003. un 2003./2004. tirdzniecības gadu (
26
), par spēkā neesošām, būtībā tāpēc, ka tās, lai Regulas Nr. 1260/2001 15. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē varētu aprēķināt “zaudējumus no vienas tonnas”, likmes kopsaucējā ņēma vērā vienīgi to eksportu A un B kvotas ietvaros, attiecībā uz kuru faktiski bija izmaksāta kompensācija, bet izlaida to, ko saturēja izvestie pārstrādes produkti un attiecībā uz kuriem eksporta kompensācijas nebija izmaksātas (
27
).
27.
Tā rezultātā Komisija, pamatojoties uz mainīto aprēķinu, kas nedaudz laboja dažas attiecīgās ražošanas maksājumu nodevas (Regulā Nr. 164/2007 samazinot pamatmaksājumu no EUR 6,333 līdz EUR 6,133 par tonnu baltā cukura A un B cukuram), pieņēma Regulu Nr. 1193/2009 (
28
), ar kuru tika izdarīti grozījumi ne tikai regulās, kas bija atzītas par spēkā neesošām, bet arī Regulā Nr. 164/2007.
28.
2010. gada 11. decembrī Komisija izdeva paziņojumu, “ar ko sniedz oficiālu atzinumu par to, ka vairāki Savienības tiesību akti lauksaimniecības jomā ir zaudējuši aktualitāti” (
29
), ieskaitot Regulu Nr. 164/2007, pamatojoties uz to, ka “maksājumi tikuši pārrēķināti ar Regulu [Nr.] 1193/2009”. Bija noteikts, ka pēc paziņojuma “minētos tiesību aktus izņem no aktīvā acquis”, un Publikāciju birojs tika aicināts atsaukt šos tiesību aktus no spēkā esošo Savienības tiesību aktu direktorija, lai gan nenotika oficiāla atcelšana.
29.
Tomēr Regula Nr. 1193/2009 savukārt tika atzīta par spēkā neesošu ar Tiesas 2012. gada 27. septembra spriedumu Jülich II, būtībā pamatojoties uz to, ka Komisija atbilstoši Regulas Nr. 1260/2001 15. panta 1. punkta d) apakšpunktam mainītajā aprēķinā bija iekļāvusi “kompensāciju kopapjomā” (skaitītāju, ar kura palīdzību iespējams aprēķināt vidējos zaudējumus) visas pieejamās kompensācijas, nevis tikai faktiski izmaksātās.
30.
Tad Padome pieņēma Regulu Nr. 1360/2013 (
30
). Šīs regulas preambulā tika iekļauta atsauce uz Tiesas spriedumiem Jülich I un Jülich II, un tālāk it īpaši tika noteikts:
“(11)
Tādēļ būtu jānosaka atbilstīgs nodevu līmenis cukura nozarē. Attiecībā uz eksportu [..] “vidējie zaudējumi” Regulas Nr. 1260/2001 15. panta 1. punkta d) apakšpunkta nozīmē būtu jāaprēķina, faktiski izmaksāto kompensāciju apjomu dalot ar eksporta apjomu, neatkarīgi no tā, vai kompensācija ir izmaksāta vai ne. Arī “eksportējamais pārpalikums” Regulas (EK) Nr. 1260/2001 15. panta 1. punkta c) apakšpunkta nozīmē būtu jāaprēķina, aprēķinos izmantojot visu eksporta apjomu, neatkarīgi no tā, vai kompensācija ir izmaksāta vai ne.
[..]
(21)
Piemērojot metodi, kas minēta 11. apsvērumā, attiecībā uz 2005./2006. tirdzniecības gadu, tiek iegūta ražošanas pamatnodeva 1,2335 %, un B nodeva nav vajadzīga. Pārrēķinātos kopējos zaudējumus pilnībā sedz ieņēmumi no ražošanas pamatnodevas, un nav vajadzības noteikt Regulas (EK) Nr. 1260/2001 16. panta 2. punktā minēto papildu koeficientu minētajam tirdzniecības gadam.
[..]”
31.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1360/2013 1. panta 1. punktu ražošanas nodevu apjomi 2001./2002. līdz 2005./2006. tirdzniecības gadam ir tie, kas izklāstīti pielikuma 1. punktā. Tātad 2005./2006. tirdzniecības gadam tika noteikta pamatnodeva EUR 7,794 par tonnu baltā cukura; visiem pārējiem tirdzniecības gadiem tā nemainīgi saglabājās EUR 12,638 par tonnu. B nodeva saglabājās nemainīga 2001./2002., 2004./2005. un 2005./2006. gadam (un šajā gadā tā bija 0), bet 2002./2003. gadā tā tika samazināta no EUR 126,139 līdz EUR 103,447 par tonnu un 2003./2004. gadā no EUR 170,929 līdz EUR 109,061 par tonnu.
Fakti, process un uzdotie jautājumi
32.
Saint Louis Sucre ir Francijā dibināts cukura ražotājs, uz kuru faktu rašanās laikā attiecās cukura tirgu kopīga organizācija, un tāpēc tam saskaņā ar Regulu Nr. 1260/2001 vajadzēja maksāt ražošanas maksājumus.
33.
Direction des douanes et droits indirects (Muitas un netiešo nodokļu direkcija, turpmāk tekstā – “nodokļu iestāde”) iekasē šos maksājumus saskaņā ar Francijas Vispārējo nodokļu kodeksu un atbilstoši sīki izstrādātiem noteikumiem, kas regulē netiešos nodokļus.
34.
Uzskatot, ka tai nebija jāveic maksājumi par 2005./2006. tirdzniecības gadu par eksporta kompensāciju finansēšanu, pamatojoties uz neeksportētajiem uzkrājuma daudzumiem datumā, kad beigusies tirgus kopīgā organizācija, kas regulēja šos maksājumus un atmaksas, Saint Louis Sucre2008. gada 28. decembrī iesniedza sūdzību, lūdzot atmaksāt summu EUR 158982544, (
31
) ko nodokļu iestāde 2009. gada 30. septembrī noraidīja.
35.
2009. gada 19. novembrīSaint Louis Sucre pārsūdzēja šo atteikumu iesniedzējtiesā, prasot to lūgt prejudiciālu nolēmumu par tajā laikā piemērojamo regulu interpretāciju un spēkā esamību. Pēc pušu lūguma lieta 2010. gada 6. septembrī tika apturēta, gaidot Tiesas spriedumu Jülich I. Pēc spriedumiem Jülich I un Jülich II un Regulas Nr. 1360/2013 pieņemšanas Saint Louis Sucre pabeidza savus prasījumus iesniedzējtiesā 2014. gada 5. martā.
36.
Tā norādīja, ka, ja ar Regulu Nr. 1360/2013 var aprēķināt prasīto atmaksu, saglabājas jautājums par uzkrātā, bet līdz tirgus kopīgās organizācijas beigām neeksportētā cukura maksājumu atmaksu, jo ar Regulu Nr. 318/2006 tika izbeigts ražošanas maksājumu mehānisms. Tā atsaucās uz cukura tirgus kopējās organizācijas kopējiem mērķiem, kas tostarp noteikti Regulā Nr. 1260/2001, un it īpaši uz pašfinansēšanas noteikumu, kas vairāk nav piemērojams, kā rezultātā daļa no veiktajiem maksājumiem ir tikusi izmantota nevis eksporta finansēšanai, bet gan Kopiena no tiem ir iedzīvojusies. Līdz 2006. gada 30. jūnijam bija uzkrātas 5669000 tonnas kvotu cukura, kas bija aprēķinos uzskaitīts kā eksportējams pārpalikums, bet neeksportēts, un par šo daudzumu nav izmaksāta kompensācija.
37.
Saint Louis Sucre norādīja, ka savā spriedumā Jülich I Tiesa apstiprināja, ka “tādu produktu daudzumi, kas tirdzniecības gada beigās, iespējams, vēl ir uzkrājumā, nosakot eksportējamo pārpalikumu, ir jāuzskaita kā nepatērētie daudzumi, lai gan saistībā ar tiem šajā posmā vēl nav piemēroti atbalsta pasākumi realizācijai” (
32
), bet nekad nav lēmusi par šīs sistēmas izbeigšanas sekām, par ko jālemj šajā lietā.
38.
Saint Louis Sucre uzskata, ka Regulas Nr. 1260/2001 15. panta 2. punktā, lasot to kopā ar 15. panta 8. punktu, bija atļauts atlīdzināt ražošanas maksājumus, ja mehānisms netiek atjaunots. Tā rezultātā Komisijai vajadzēja ieviest Regulas Nr. 314/2002 44. pantā noteiktos pārejas pasākumus, lai Regulas Nr. 1260/2001 15. pants būtu efektīvs. Saint Louis Sucre atsaucas uz nepamatotas iedzīvošanās aizliegumu kā ES tiesību vispārīgo principu un norāda, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka tai nav jāatmaksā maksājumi, kas atbilst neeksportētā cukura krājumiem, lai gan faktiski eksportētā tonnāža bija zināma maksājumu pārrēķina perioda beigās, kad beidzās tirgus kopīgā organizācija. Saint Louis Sucre papildus norādīja, ka tās uzņēmējdarbībai uzliktie finansiālie ierobežojumi, neatlīdzinot pārmērīgos maksājumus, ir nesamērīgi un nepieņemami, un uzskatāmi par tās brīvības veikt uzņēmējdarbību pārkāpumu.
39.
Tāpēc Tribunal de grande instance (apgabaltiesa), Nanterre, lūdz sniegt prejudiciālu nolēmumu par šādiem jautājumiem:
“1)
Vai [Regulas Nr. 1260/2001] 15. panta 2. un 8. punkts, tos piemērojot, ņemot vērā šīs regulas preambulas 9. un 11. apsvērumu, spriedumus [Jülich I un Jülich II] un [ES] vispārējos, samērīguma, brīvības veikt uzņēmējdarbību un nepamatotas iedzīvošanās aizlieguma principus, ir jāinterpretē tādējādi, ka cukura ražotājam ir tiesības uz samaksāto ražošanas maksājumu atmaksu, kuri ir samaksāti apmērā, kas atbilst kvotu cukura daudzumam, kurš vēl tika uzglabāts 2006. gada 30. jūnijā, kaut arī ražošanas maksājumu kārtība netika atjaunota spēkā pēc šī datuma ar [Regulu Nr. 318/2006]?
2)
a)
Apstiprinošas atbildes gadījumā uz iepriekšējo jautājumu, vai ražotājiem atmaksājamo maksājumu apmērs ir nosakāms vienīgi atbilstoši cukura tonnāžai, kāda bija uzkrājumos 2006. gada 30. jūnijā?
b)
Noraidošas atbildes gadījumā uz iepriekšējo jautājumu (
33
), vai cukura tonnāžai, kuru ņem par pamatu maksājumu atmaksas apmēram, ir jābalstās uz starpību Kopienas cukura uzkrājumos laikā no 2001. gada 1. jūlija līdz 2006. gada 30. jūnijam?
3)
Vai atmaksājamo maksājumu aprēķins var pamatoti izrietēt no cukura uzkrājuma, kāds ir konstatēts atbildē uz otro jautājumu, to sareizinot ar vidējiem svērtajiem “zaudējumiem caurmērā”, kādi ir konstatēti tirgus kopējā organizācijā 2001./2006. gadā, vai arī tas ir aprēķināms citādi un kādā veidā?
4)
Apstiprinošas atbildes uz iepriekšējiem jautājumiem gadījumā, vai Regula Nr. 164/2007 [..] ir spēkā neesoša?”
40.
Rakstveida apsvērumus Tiesai iesniedza Saint Louis Sucre, Beļģijas un Francijas valdības un Eiropas Komisija.
41.
Atbildot uz Tiesas rakstveida jautājumiem, tie paši lietas dalībnieki sniedza savus viedokļus par Regulas Nr. 164/2007 statusu un to, vai Tiesai vajadzētu uzskatīt par sev saistošu iesniedzējtiesas ceturto jautājumu par lūgumu sniegt nolēmumu par Regulas Nr. 1360/2013 spēkā esamību; un Komisija iesniedza Tiesā skaitļus, kas izmantoti, lai aprēķinātu pēdējā minētajā regulā noteikto maksājumu lielumus.
42.
Tiesas sēdē, kas notika 2015. gada 11. novembrī, Saint Louis Sucre, Francijas valdība un Komisija izteica mutvārdu apsvērumus.
Vērtējums
Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamība
43.
Francijas valdība vispirms norāda, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir acīmredzami pilnībā nepieņemams.
44.
Pirmkārt, iesniedzējtiesa nav pamatojusi savu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, bet tikai ir norādījusi, ka tā izskata strīdu par Savienības tiesību akta interpretāciju. Tā nav mēģinājusi atrisināt šo strīdu, bet ir vienkārši lūgusi Tiesai prejudiciālo nolēmumu par Saint Louis Sucre ieteiktajiem jautājumiem.
45.
Otrkārt, lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nav pietiekami izklāstīti – un nav arī pietiekami ņemti vērā – pamatlietas faktiskie apstākļi. Spriedumos Jülich I un Jülich II Komisijai bija noteikts veikt vajadzīgos pasākumus, lai izlabotu konstatētās kļūdas regulās, kas ir atzītas par spēkā neesošām. Pamatojoties uz Regulu Nr. 1360/2013, cukura ražotāji beidzot saņēma atlīdzinājumu 2015. gada aprīlī, bet lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu tika izteikts 2015. gada janvārī, nepārbaudot, vai pēc atlīdzināšanas jautājumi joprojām būs aktuāli.
46.
Es nepiekrītu Francijas valdības izteiktajiem argumentiem.
47.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru uz jautājumiem par Savienības tiesību interpretāciju attiecas atbilstības pieņēmumsTiesas atteikums atbildēt uz valsts tiesas iesniegtu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu ir iespējams tikai tad, ja ir acīmredzams, ka prasītajai Savienības tiesību aktu interpretācijai nav nekādas saiknes ar pamatlietas faktiem vai priekšmetu, ja jautājums ir hipotētisks vai arī, ja Tiesas rīcībā nav vajadzīgo faktisko un tiesisko apstākļu, lai lietderīgi atbildētu uz tai uzdotajiem jautājumiem (
34
).
48.
Tomēr papildus tam vajadzība sniegt valsts tiesai noderīgu Savienības tiesību interpretāciju prasa, lai valsts tiesa izklāstītu lietas faktiskos un tiesiskos apstākļus, uz ko attiecas tās uzdotie jautājumi, vai vismaz paskaidrotu šo jautājumu pamatā esošās faktiskās situācijas. Turklāt lēmumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu ir jānorāda precīzi iemesli, kas valsts tiesai ir likuši šaubīties par Savienības tiesību interpretāciju un uzskatīt par nepieciešamu uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu (
35
).
49.
Šajā lietā jāatzīst, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir kodolīgs un nesniedz Tiesai pilnu ainu par pamatlietā izvirzītajiem juridiskajiem argumentiem. Tomēr, manuprāt, ir pietiekami izklāstīts juridiskais un faktiskais konteksts, un uzdoto jautājumu tvērums ir skaidrs. Valsts tiesai ir jālemj par maksājumu galīgā aprēķina spēkā esamību, kad ražošanas maksājumu sistēma 2006. gada 30. jūnijā ir beigusi pastāvēt, un it īpaši par šajā datumā uzkrājumā esošo daudzumu ieskaitīšanu. Turklāt ne Komisija, ne arī kāda no apsvērumus iesniegušajām valdībām nav apliecinājušas nekādas grūtības izteikt šos apsvērumus, pamatojoties uz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu (
36
).
50.
Līdz ar to es uzskatu, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemams.
Ceturtā jautājuma pieņemamība un tvērums
51.
Francijas valdība izsaka arī īpašus iebildumus pret ceturtā jautājuma pieņemamību (par Regulas Nr. 164/2007 spēkā esamību), tā kā iesniedzējtiesa neizskaidro, kā šī regula, kuru vispirms aizstāja Regula Nr. 1193/2009 un pēc tam Regula Nr. 1360/2013, var attiekties uz pamatlietu.
52.
Sākotnējos rakstveida apsvērumos Saint Louis Sucre norādīja, ka Regula Nr. 164/2007 nav spēkā; Beļģijas valdība iebilda, ka tā ir spēkā; un Komisija norādīja, ka, pamatojoties uz to, ka Tiesa spriedumā Jülich II atzina Regulu Nr. 164/2007 par spēkā neesošu, nav vajadzības atbildēt uz ceturto jautājumu.
53.
Tālāk, atbildot uz Tiesas rakstveida jautājumu, Beļģijas valdība un Komisija norādīja, ka Tiesai ceturto jautājumu vajadzētu interpretēt kā tādu, kas attiecas uz Regulas Nr. 1360/2013 spēkā esamību. Francijas valdība uzskatīja tāpat, tomēr neskarot tās vispārējo atrunu par pieņemamību; tāpat arī Saint Louis Sucre, ar nosacījumu, ka jebkuram secinājumam par spēkā neesamību nevajadzētu ietekmēt atmaksu, uz kuru ražotājiem saskaņā ar šo regulu jau ir radušās tiesības.
54.
Tāpēc, manuprāt, ir jāpārbauda Regulas Nr. 164/2007 statuss pamatlietas notikumu laikā.
55.
Kad Saint Louis Sucre2009. gada 19. novembrī uzsāka pamatlietu, Regula Nr. 164/2007 bija spēkā, bet tā bija “labota” ar Regulu Nr. 1193/2009, kas bija pieņemta ar mērķi izpildīt spriedumu Jülich I un piemērota, ciktāl tas attiecas uz Regulu Nr. 164/2007, no 2007. gada 23. februāra. Tomēr, tā kā Regula Nr. 1193/2009 nestājās spēkā līdz 2009. gada 9. decembrim (
37
), var uzskatīt, ka ražošanas maksājumi, kas pamatlietas uzsākšanas laikā bija iekasēti no Saint Louis Sucre, bija aprēķināti, pamatojoties uz Regulas Nr. 164/2007 sākotnējo tekstu. Pretēji Komisijas apgalvojumam spriedums Jülich I neatzina Regulu Nr. 164/2007 par spēkā neesošu (šī regula pat nebija pieņemta laikā, kad minētajā tiesvedībā tika izteikts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu), bet sprieduma pamatojumā Komisijai ir noteikts to grozīt, pamatojoties uz pareizu aprēķinu.
56.
Ar Regulu Nr. 1193/2009 tika izdarīts vajadzīgais labojums, pamatojoties uz mainītu aprēķinu, bet Tiesa to pēcāk spriedumā Jülich II atzina par nepareizu, kas attiecīgi atcēla pēdējo minēto regulu.
57.
Attiecīgi būtu secināms, ka Regulas Nr. 164/2007 sākotnējais teksts juridiski bija spēkā visā pamatlietas notikumu laikā, bet ka Tiesas spriedumu Jülich I un Jülich II rezultātā tā tik un tā būtu atzīstama par spēkā neesošu vai nu tās sākotnējā veidā, vai ar labojumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 1193/2009, jo tā pamatojās uz aprēķinu, kas jau bija atzīts par nelikumīgu. Tomēr es neuzskatu, ka Komisijas 2010. gada 11. decembra paziņojumam (
38
), kas nav Savienības tiesību akts LESD 288. panta izpratnē, šajā ziņā var būt kāda nozīme.
58.
Ja Regulu Nr. 164/2007 nevar piemērot, tad uz kāda tiesiska pamata no Saint Louis Sucre var iekasēt galīgos ražošanas maksājumus par 2001./2002. līdz 2005./2006. tirdzniecības gadu?
59.
Vienīgā iespēja ir Regula Nr. 1360/2013, kas stājās spēkā 2013. gada 20. decembrī (pirms tika izteikts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) un kas bija piemērojama no tiem pašiem datumiem kā sākotnējās regulas. Lai gan Regula Nr. 164/2007 nebija atcelta ar šo līdzekli un netika atcelta ar kādu citu [tiesību aktu], tā nevarēja būt pamats, lai iekasētu ražošanas maksājumus, jo gan tās sākotnējā versija, gan ar Regulu Nr. 1193/2009 labotā versija balstījās uz aprēķinu, ko Tiesa atzina par spēkā neesošu.
60.
Tāpēc es uzskatu, ka visi strīdi par attiecīgo ražošanas maksājumu lielumu ir jāizvērtē, ņemot vērā aprēķinus, kas ir noteikti tikai Regulā Nr. 1360/2013.
61.
Tomēr es izmantošu šo iespēju izteikt šaubas par Komisijas likumdošanas pieeju šajās lietās. Lai gan mērķis izslēgt nederīgo no Savienības acquis ir cēls, tās jāsasniedz tiesiskā ceļā. Kad līdzeklis ir izsmēlis visu savu iespējamo ietekmi, labākā rīcība ir to atcelt. Saglabājot tā esamību, bet, atstājot aizmirstībā, “formāli atzīstot novecošanu” (
39
), nozīmē radīt šaubas un apjukumu. It īpaši tā ir tāda līdzekļa kā Regulas Nr. 164/2007 gadījumā, kas 2010. gada 11. decembrī, kad tika publicēts Komisijas paziņojums, nebūt nebija izsmēlusi savu ietekmi, bet faktiski palika spēkā ar labojumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 1193/2009. Manuprāt, ne tikai Tiesas, bet galvenokārt visu to, kam piemērojamas ES tiesības, interešu dēļ Komisijai šajā ziņā būtu jāpārskata sava prakse.
Pirmā un ceturtā jautājuma vērtējums pēc būtības
62.
Būtībā valsts tiesa savā pirmajā jautājumā vaicā, vai Regula Nr. 1260/2001 ir interpretējama tādējādi, ka, beidzoties tirgus kopējai organizācijai, ko noteica šī regula, un aizstājot “taisnīgu un tomēr efektīvu” pašfinansēšanas sistēmu (kurā pamatmaksājumi un B maksājumi bija paredzēti, lai finansētu eksporta kompensācijas) ar vienādas likmes ražošanas maksājumu sistēmu (kas vairāk nebija īpaši saistīta ar eksporta kompensācijām), ražotājiem ir tiesības uz kompensāciju par ražošanas maksājumiem, ko tie samaksāja, pamatojoties uz krājumos esošajiem daudzumiem, beidzoties šai kopējai tirgus organizācijai.
63.
Ceturtais jautājums ir cieši saistīts ar pirmo, jo tas tieši apšauba Regulas Nr. 1360/2013, kas aizstāja Regulu Nr. 164/2007, spēkā esamību, kurā attiecīgie ražošanas maksājumi tika noteikti, pamatojoties uz aprēķinu, ņemot vērā krājumos esošos daudzumus, beidzoties kopējai tirgus organizācijai, kas bija noteikta Regulā Nr. 1260/2001.
64.
Abus šos jautājumus iztirzāšu kopā. Saint Louis Sucre norāda, ka uz tiem būtu jāatbild tādējādi, ka Regula Nr. 1360/2013 ir spēkā neesoša, ciktāl aprēķinos tika ņemti vērā galīgie uzkrājumi; un ka tāpēc ražotājiem ir tiesības uz atlīdzinājumu. Beļģijas un Francijas valdības, kā arī Komisija ir citās domās.
65.
Lai iztirzātu šos jautājumus, skaidri jāzina ar Regulu Nr. 1260/2001 noteiktās pašfinansēšanas sistēmas modelis un darbība, un tās saistība ar abām sistēmām, kas attiecīgi bija pirms un pēc tās.
66.
Attiecībā uz sistēmas kopējo modeli no Regulas Nr. 1260/2001 preambulas ir skaidrs, ka ražošanas maksājumu mērķis bija apmaksāt eksporta kompensāciju izmaksas, un ka bija nodoms aprēķināt šos maksājumus tā, lai tā notiktu. Tomēr it īpaši no Regulas Nr. 1260/2001 15. panta 1. un 2. punkta un Regulas Nr. 314/2002 6. panta 4. punkta ir arī saprotams, ka aprēķins nenozīmēja tikai izdevumu saskaitīšanu un to sadalīšanu starp A un B kvotās saražotajiem daudzumiem (
40
).
67.
Precīzāk, ar Regulas Nr. 1260/2001 15. panta 3. un 4. punktu tika noteikti pamatmaksājumi un B maksājumi, sadalot kopējos zaudējumus par katru periodu ar A un B cukura produkciju šajā periodā. Saskaņā ar 15. panta 1. un 2. punktu šie kopējie zaudējumi bija eksportējamais pārpalikums, ko sareizina ar vidējiem zaudējumiem par tonnu. Šī lieta attiecas tikai uz eksportējamā pārpalikuma aprēķinu; Saint Louis Sucre neapstrīd vidējo zaudējumu par tonnu aprēķinu vai ražošanas skaitļus.
68.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1260/2001 15. panta 1. un 2. punktu eksportējamais pārpalikums par katru periodu būtībā ietver daudzumus, kas saražoti atbilstīgi A un B kvotai, no kuriem atņemti daudzumi, kas pārdoti patēriņam Savienībā (
41
).
69.
Pēdējais minētais tika noteikts saskaņā ar Regulas Nr. 314/2002 6. panta 4. punktu kopā, pievienojot i) attiecīgā perioda sākumā uzglabātos daudzumus (sākotnējie krājumi), ii) saražotos daudzumus un iii) šajā periodā importētos daudzumus, un atņemot no šīs summas i) šajā periodā eksportētos daudzumus, ii) perioda beigās uzkrātos daudzumus (beigu posmā esošie uzkrājumi) un iii) ķīmijas rūpniecībā izmantotos daudzumus, par ko saņem ražošanas kompensācijas.
70.
Tādējādi būs secināms, ka, ja no aprēķina tiks izslēgti beigu posmā esošie uzkrājumi, palielinātos patēriņam Savienībā pārdodamie daudzumi (jo citādi beigu posmā esošie uzkrājumi būtu atņemti no šiem daudzumiem) un samazinātos eksportējamais pārpalikums (jo eksportējamo pārpalikumu nosaka, no saražotajiem daudzumiem atņemot patēriņam pārdotos daudzumus). Tas radītu kopējo zaudējumu samazinājuma efektu (ko nosaka, sareizinot vidējos zaudējumus ar eksportējamo pārpalikumu), un attiecīgi samazinātos arī ražošanas maksājumu daudzums (ko nosaka, kopējos zaudējumus sadalot ar A un B cukura produkciju).
71.
Attiecībā uz saistību ar iepriekšējo sistēmu eksporta kompensāciju pilnīgas ražotāju pašfinansēšanas princips darbojās no cukura nozares tirgu kopīgas organizācijas reformas 1981. gadā. Regulas Nr. 1785/81 28. panta redakcija bija gandrīz identiska Regulas Nr. 1260/2001 15. panta redakcijai (
42
). Šajā ziņā situācija konkrētajā lietā bija vienkārši tās situācijas turpināšanās, kura pastāvēja atbilstoši iepriekšējam režīmam. Arī formula, lai aprēķinātu “daudzumus, kas pārdots patēriņam” iekšējā tirgū, palika tā pati, lai gan tās definīcija tika padarīta skaidrāka un konkrētāka, kad ar Regulu Nr. 1140/2003 tika izdarīti grozījumi Regulas Nr. 314/2002 6. panta 4. punktā (
43
).
72.
Kas attiecas uz saistību ar sekojošo sistēmu, nepieciešamība finansēt eksporta kompensācijas turpinājās vismaz līdz 2007./2008. tirdzniecības gada beigām, bet iepriekšējā ražošanas nodevu aprēķina metode, kas bija īpaši radīta, lai segtu eksporta kompensācijas, aizstāja ar vienkāršu vienādas likmes ražošanas maksu, kas bija radīta, lai kopumā sekmētu sistēmas finansējumu (tai skaitā visas piešķirtās eksporta kompensācijas) (
44
). Tomēr ir svarīgi atzīmēt, ka Regulas Nr. 493/2006 6. pantā preambulas 8. apsvērumā minēto iemeslu dēļ bija tieši apstiprināts, ka Regulas Nr. 1260/2001 15. panta 2. punkts ir piemērojams ražošanas maksājumu noteikšanai un iekasēšanai par visu 2001./2002. līdz 2005./2006. gada periodu pēc galīgo statistikas datu noteikšanas.
73.
Pievēršoties apsvērumiem šajā lietā es, pirmkārt, atzīmēšu, ka Saint Louis Sucre neapstrīd, ka galīgie aprēķini tika izdarīti tieši atbilstoši Regulas Nr. 1260/2001 15. panta 2. punkta un Regulas Nr. 314/2002 6. panta 4. punkta literārajai redakcijai – kurā eksportējamā pārpalikuma formulā tieši ņemti vērā perioda beigās krājumā esošie daudzumi – un ievēroti Tiesas spriedumi Jülich I un Jülich II.
74.
Saint Louis Sucre apsvērumi drīzāk ir par to, ka tad, kad ražošanas maksājumu finansētā eksporta kompensāciju sistēma, kas bija īpaši paredzēta, lai segtu šo kompensāciju izmaksas, tika mainīta pret sistēmu, kurā vairāk nepastāvēja šī saikne starp maksājumiem un kompensācijām, nebija nekāda pamatojuma uzskatīt pārejas laikā krājumos esošos daudzumus par tādiem, kuri veido daļu no “eksportējamā pārpalikuma”, kas atbilstoši vecajai sistēmai varētu radīt pamatu kompensācijas samaksas finansējumam. Visas izmaksājamās eksporta kompensācijas attiecībā uz šiem daudzumiem tiktu finansētas atbilstoši jaunajai sistēmai. Tāpēc šie daudzumi nebūtu jāņem vērā maksājumu galīgajā aprēķinā atbilstoši vecajai sistēmai. Tāpēc Regulas Nr. 1260/2001 15. panta 2. punktu un Regulas Nr. 314/2002 6. panta 4. punktu vajag interpretēt tā, lai galīgajā aprēķinā izmantotu “eksportētā”, nevis “eksportējamā” pārpalikuma jēdzienu. Lai tas būtu iespējams, Komisijai vajadzēja pieņemt pārejas noteikumus vai arī vajadzēja agrāk izmantot Regulas Nr. 1260/2001 10. punktā noteiktās pilnvaras, lai samazinātu A un B kvotas tā, lai vecās sistēmas beigās krājumā atrastos tikai minimāli daudzumi; bet pat šādu noteikumu neesamības gadījumā atbilstoši tiesību aktu sistēmiskai interpretācijai, ņemot vērā to kontekstu un mērķi, no aprēķina būtu jāizslēdz beigu posmā esošie uzkrājumi.
75.
Atbilstoši šo argumentu būtībai Regulas Nr. 314/2002 6. panta 4. punkts būtu jāinterpretē pretēji tā skaidrajai redakcijai, izslēdzot 2001./2002. līdz 2005./2006. gada perioda beigās daudzumus, kas “uzglabāti tirdzniecības gada beigās”, no atbilstoši šīs normas otrajam apakšpunktam atskaitāmajiem daudzumiem tā, lai uzceltu noteiktu un necaurlaidīgu šķērsli starp veco un jauno finansēšanas sistēmu.
76.
Lai šo normu varētu pareizi interpretēt pretēji tās redakcijai, jāparāda, ka literārā interpretācija ir vai nu pretēja Regulai Nr. 1260/2001, vai arī cukura nozares tirgus kopīgās organizācijas vispārējai sistēmai.
77.
Attiecībā uz atbilstību Regulai Nr. 1260/2001 atzīmēšu, ka šīs regulas 15. panta 1. un 2. punktā ir tieša atsauce uz “eksportējamo” pārpalikumu, nevis “eksportēto” pārpalikumu. Krājumā esošie cukura daudzumi nepārprotami ir eksportējami, bet nevis jau eksportēti. Tāpēc šo daudzumu ņemšana vērā, aprēķinot eksportējamo pārpalikumu, pilnīgi atbilst Regulas Nr. 1260/2001 15. pantam; pretēja rīcība tiešām neatbilstu šim pantam. Turklāt, turpinot atsaukties uz kopējo “paredzamo” zaudējumu pat pēc 15. panta 2. punktā noteiktās koriģēšanas 2001./2002. līdz 2005./2006. gada perioda beigās, no Regulas Nr. 1260/2001 15. panta 3. punkta izriet, ka zaudējums vēl nav pilnībā ciests (
45
). Kā Tiesa noteica spriedumā Jülich I, “kopējo paredzamo zaudējumu aprēķināšanas metodes mērķis ir provizoriski un iepriekš zināmā veidā noteikt zaudējumus, kas rodas saistībā ar Kopienā saražotās produkcijas pārpalikuma realizēšanu” (
46
).
78.
Vai tomēr varētu būt tā, ka gan Regula Nr. 1260/2001, gan Regula Nr. 314/2002 ir neatbilstīga tam, ko Saint Louis Sucre sauc par cukura nozares tirgu kopīgās organizācijas “kontekstu, mērķi un sekām”?
79.
Es tā nedomāju.
80.
Pirmkārt, jāatgādina, ka ES likumdevējam ir plaša rīcības brīvība lietās par lauksaimniecību atbilstoši politiskajai atbildībai, kas tam piešķirta ar LESD 40.– 43. pantu. Līdz ar to tiesas kontrole ir jāierobežo tādējādi, ka ir iespējams pārliecināties par to, vai apskatāmo pasākumu par spēkā neesošu nepadara kāda acīmredzama kļūda vai pilnvaru nepareiza izmantošana, un par to, vai attiecīgā iestāde nav acīmredzami pārsniegusi tai piešķirtās rīcības brīvības robežas (
47
).
81.
Turklāt jāatzīmē, ka cukura tirgu kopīgā organizācija pastāv jau daudzus gadus un ir veiktas vairākas reformas, vienas – mazākas, citas – radikālākas. Bet pats tirgus ir turpinājies un turpinās no gada uz gadu ar mainīgiem ražošanas līmeņiem, uzkrājumiem, importu un eksportu. Tāpat ir ar kopīgo organizāciju. Protams, 1967. gada 1. jūlijā bija sākuma punkts, un kādu dienu var pienākt beigu punkts, pēc kura vairāk nebūs cukura tirgus kopīgās organizācijas. Ja un kad pienāks šāds beigu punkts, attiecīgajā datumā būs nepieciešams galīgi sakārtot rēķinus, un nebūs jautājuma par maksājumu, daudzumu vai aprēķinu pārcelšanu uz nākotni. Tomēr līdz tam laikam būtu samāksloti un neproduktīvi censties novilkt pilnīgu līniju zem iepriekšējās situācijas katru reizi, kad uzsākta reforma, un nokārtot visu līdz nullēm nākotnes labā. Protams, dažos rādītājos nenovēršami būs nepieciešamība novilkt šādu līniju un sākt no jauna, un jo pamatīgāka ir reforma, jo vairāk tas būs jādara.
82.
2006. gada reforma, lai gan tā bija tālejoša, neizbeidza ne eksporta kompensāciju sistēmu, ne ražotāju iespēju pārnest krājumus no viena tirdzniecības gada uz nākamo, lai to uzskaitītu pret nākamā gada produkciju. It īpaši, ņemot vērā ieguvumus no eksporta kompensācijām 2006./2007. gadā, ražotāji 2005./2006. gadā varēja paļauties uz Regulas Nr. 1260/2001 14. pantu, lai pārnestu krājumus uz nākamo tirdzniecības gadu (
48
). Tādējādi acīmredzami pārklājās tirgus kopīgā organizācija no 2001./2002. līdz 2005./2006. gada periodam un reformētā sistēma no 2006./2007. gada uz priekšu.
83.
Tāpēc, manuprāt, nav nesaderības starp šo situāciju un eksportējamā, nevis eksportētā pārpalikuma kā elementa turpmāku lietošanu, aprēķinot kopējos paredzamos zaudējumus, kas jāfinansē ražotājiem. Katrā gadījumā nav pierādījumu par acīmredzamu kļūdu vai pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu vai to, ka Padome vai Komisija būtu acīmredzami pārsniegušas savu rīcības brīvību.
84.
It īpaši nepārliecinošs ir Saint Louis Sucre arguments par to, ka 2005./2006. tirdzniecības gada beigās krājumos esošie daudzumi Savienībai neradīja izdevumus, kā rezultātā Savienība guva labumu no nepamatotas iedzīvošanās. Eksporta kompensācijas tika piešķirtas nākamajā gadā par daudzumiem, kas pārsniedz pieprasījumu iekšējā tirgū, un šie daudzumi noteikti ir pievienoti krājumos esošajiem daudzumiem un pārnesti uz priekšu.
85.
Attiecībā uz šo kompensāciju finansēšanu Saint Louis Sucre būtībā norāda, ka tās nesedza no “pašfinansēšanas” maksājumiem par 2001./2002. līdz 2005./2006. gada periodu, kas bija speciāli paredzēti, lai finansētu eksporta kompensācijas, kas piešķirtas par šo pašu periodu.
86.
Es nepiekrītu šim argumentam. Beigu posmā esošo uzkrājumu iekļaušana eksportējamā pārpalikuma aprēķinā ir paredzēta, lai ņemtu vērā to, ka šie krājumi tiešām ir eksportējami un rada pamatu saņemt eksporta kompensācijas. Lai “taisnīgā, bet efektīvā veidā nodrošinātu to, ka ražotāji paši pilnībā sedz Kopienā saražotās un patērētās produkcijas starpības daudzuma pārdošanas izmaksas” (
49
) – 2001./2002. līdz 2005./2006. gada posmā radītos vai uzkrātos pārpalikumus –, aprēķinot izmaksājamās ražošanas maksājumu nodevas par šo periodu, jāņem vērā visi elementi, kas veido šos pārpalikumus.
87.
Turklāt Saint Louis Sucre tiesas sēdē norādīja, ka 2006./2007. gadā eksporta kompensācijas tika finansētas no ienākumiem no papildu kvotu pārdošanas tajā pašā tirdzniecības gadā atbilstoši Regulas Nr. 318/2006 8. pantam. Šie ienākumi bija vairāk nekā piemēroti šim mērķim, un nevajadzēja pārnest krājumus, lai 2005./2006. gadā veiktu ražošanas maksājumus.
88.
Gluži pretēji, šķiet, pilnīgi skaidrs, ka ieņēmumi no papildu kvotu pārdošanas bija paredzēti, lai finansētu gan vispārējos izdevumus, kas attiecas uz kopējā tirgus organizāciju, gan īpašos izdevumus, lai nodrošinātu, ka papildu kvotas (kas pārsniedz un ir virs tām, kas pārnestas no iepriekšējām A un B kvotām) varēs gūt labumu no intervences cenām vai eksporta kompensācijām. No vienas puses, papildu kvotu pārdošana radīja vienreizēju summu, lai gan pārdotās kvotas var radīt izdevumus vairākus gadus; no otras puses, ražošanas maksa tika pieprasīta tikai no 2007./2008. tirdzniecības gada, tā ka 2006./2007. gadā bija nepieciešams papildu avots, lai finansētu vispārējos izdevumus.
89.
Nākamais Saint Louis Sucre (diezgan neatlaidīgi) izvirzītais arguments ir par to, ka Komisijai vajadzēja “deklasificēt”, kā tā to apzīmē, ražošanas kvotas atbilstoši Regulas Nr. 1260/2001 10. pantam (
50
), lai nodrošinātu to, ka 2005./2006. tirdzniecības gada beigās ir tikai minimāli (ja vispār ir) A un B cukura krājumi, nevis ļoti ievērojams 5669000 tonnu uzkrājums, kā rezultātā ražošanas maksājumi aprēķināmi īpaši augstā līmenī.
90.
Tomēr, kā tiesas sēdē pareizi norādīja Komisija, Regulas Nr. 1260/2001 10. pants nav tirgus vadības līdzeklis ES iekšējiem mērķiem; tā uzdevums ir pielāgot kvotas, lai izpildītu PTO Nolīgumā par lauksaimniecību noteiktās starptautiskās saistības. Turklāt šādi labojumi ir bijuši vairākos tirdzniecības gados no 2001./2002. līdz 2005./2006. gadam. Visbeidzot es nesaskatu, kā ražotāji varētu paļauties uz Komisijas pienākumu pielāgot kvotas, lai izpildītu starptautiskās saistības, lai prasītu, ka krājumos esošos daudzumus iekšēju mērķu dēļ varētu izslēgt no eksportējamā pārpalikuma aprēķina. Ražotāji brīvi varēja pārnest tik daudz vai tik maz tonnu, cik tie vēlējās. Ja tie uzskatīja, ka šāda tonnāža pēc tam varētu gūt labumu no eksporta kompensācijām, tiem vajadzēja sagatavot tās iekļaušanu eksportējamajā pārpalikumā, ja tie tā nedarīja, tiem būtu bijis saprātīgāk nepieļaut šāda attiecīgā krājuma daudzumu.
91.
Šo jautājumu nobeigumā es nekonstatēju neko tādu ne tiesību aktos, ne to mērķos vai kontekstā, atbilstoši kam Regulas Nr. 1260/2001 15. panta 1. un 2. punkts, lasot kontekstā ar Regulas Nr. 314/2002 6. panta 4. punktu, būtu interpretējams tā, ka 2005./2006. tirdzniecības beigās krājumā esošie daudzumi būtu jāizslēdz no eksportējamā pārpalikuma aprēķina 2001./2002. līdz 2005./2006. tirdzniecības gadā. Attiecīgi nav iemesla apšaubīt Regulas Nr. 1360/2013 spēkā esamību.
Otrais un trešais jautājums
92.
Izdarot šādu slēdzienu par aprēķinu spēkā esamību, uz kuriem Regulā Nr. 1360/2013 ir pamatotas ražošanas maksājumu summas, es neuzskatu par vajadzīgu – un pat iespējamu – iztirzāt otro un trešo uzdoto prejudiciālo jautājumu, kas attiecas uz kompensējamo daudzumu noteikšanas metodēm, ja daudzumi nav pareizi aprēķināti. Šādus jautājumus varētu iztirzāt tikai tad, ja būtu zināms, kāds aprēķina aspekts ir nepareizs.
Secinājumi
93.
Ņemot vērā visus iepriekšējos apsvērumus, es uzskatu, ka Tiesai būtu jāsniedz šādas atbildes uz Tribunal de grande instance (apgabaltiesa), Nanterre uzdotajiem jautājumiem:
—
Padomes 2001. gada 19. jūnija Regulā (EK) Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgo organizāciju cukura ražotājam nav piešķirtas nekādas tiesības uz kompensāciju par ražošanas maksājumiem, kas samaksāti, pamatojoties uz 2006. gada 30. jūnijā uzkrājumā joprojām esošā kvotu cukuru daudzumu, un
—
Padomes 2013. gada 2. decembra Regulas (EK) Nr. 1360/2013, ar ko nosaka ražošanas nodevu apjomu cukura nozarē 2001./2002., 2002./2003., 2003./2004., 2004./2005. un 2005./2006. tirdzniecības gadam, koeficientu papildu nodevas aprēķināšanai 2001./2002. un 2004./2005. tirdzniecības gadam un summu, kuras cukura ražotājiem ir jāmaksā cukurbiešu pārdevējiem sakarā ar starpību starp ražošanas nodevas maksimālo apjomu un nodevas apjomu 2002./2003., 2003./2004. un 2005./2006. tirdzniecības gadam, pārbaude neatklāja nevienu faktoru, lai to atzītu par spēkā neesošu.
(
1
)	Oriģinālvaloda – angļu.
(
2
)	Zuckerfabrik Jülich, C‑5/06 un no C‑23/06 līdz C‑36/06, EU:C:2008:260.
(
3
)	Zuckerfabrik Jülich u.c., C‑113/10, C‑147/10 un C‑234/10, EU:C:2012:591.
(
4
)	Tiesību aktos šo terminu dažkārt lieto attiecībā uz audzētājiem, tos pretstatot ražotājiem [manufacturers], dažkārt vienādi attiecībā uz audzētājiem. Es lietošu vārdu “ražotāji” [producers] kā vispārīgu terminu, izņemot gadījumos, kad citātos būs nepieciešams “manufacturers”.
(
5
)	Règlement no 44/67/CEE du Conseil, du 21 février 1967, concernant certaines mesures d'organisation commune des marchés dans le secteur du sucre pour la campagne 1967/1968 (OV 1967, P 40, 597. lpp.) [Padomes 1967. gada 21. februāra Regula (EEK) Nr. 44/67/EEK par dažiem pasākumiem saistībā ar tirgu kopīgo organizāciju cukura nozarē 1967./1968. tirdzniecības gadā] [Neoficiāls tulkojums].
(
6
)	Padomes 1981. gada 30. jūnija Regula (EEK) Nr. 1785/81 par tirgu kopīgo organizāciju cukura nozarē (OV L 177, 4. lpp.).
(
7
)	Padomes 1999. gada 13. septembra Regula (EK) Nr. 2038/1999 par tirgu kopīgo organizāciju cukura nozarē (OV L 252, 1. lpp.), ar ko atcēla un aizstāja Regulu Nr. 1785/81 un kuru pašu atcēla un aizstāja ar Regulu Nr. 1260/2001.
(
8
)	Padomes 2001. gada 19. jūnija Regula (EK) Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (OV 2001, L 178, 1. lpp.). Ražošana cukura sektorā ietver cukura, izoglikozes un inulīna sīrupa ražošanu. Tā kā pēdējie divi produkti attiecas tikai uz ļoti mazu tirgus daļu un nav būtiski šīs lietas apstākļos, turpmāk es neatsaukšos uz citiem produktiem kā tikai uz cukuru.
(
9
)	Skat. 9. un 10. apsvērumu Regulas Nr. 1260/2001 preambulā.
(
10
)	Komisijas 2002. gada 20. februāra Regula (EK) Nr. 314/2002, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus kvotu sistēmas piemērošanai cukura nozarē (OV L 50, 40. lpp.), ar grozījumiem, kas it īpaši izdarīti ar Komisijas 2003. gada 27. jūnija Regulu (EK) Nr. 1140/2003, ar kuru cukura nozarē groza Regulu (EK) Nr. 779/95, ar ko paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus attiecībā uz paziņojumiem, un Regulu (EK) Nr. 314/2002 (OV L 160, 33. lpp.).
(
11
)	Apelācijas institūcijas ziņojums, European Communities – Export Subsidies on Sugar, WT/DS265/AB/R, WT/DS266/AB/R, WT/DS283/AB/R, pieņemts 2005. gada 19. maijā, DSR 2005:XIII, 6365.
(
12
)	Padomes 2006. gada 20. februāra Regula (EK) Nr. 318/2006 par cukura tirgu kopīgu organizāciju (OV L 58, 1. lpp.), kas no 2008. gada 1. oktobra atcelta un aizstāta ar Padomes 2007. gada 22. oktobra Regulu (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula) (OV L 299, 1. lpp.).
(
13
)	Komisijas 2006. gada 29. jūnija Regula (EK) Nr. 952/2006, ar paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 318/2006 attiecībā uz iekšējā cukura tirgus un kvotu sistēmas pārvaldību (OV L 178, 39. lpp.).
(
14
)	Padomes 2006. gada 20. februāra Regula (EK) Nr. 320/2006, ar ko nosaka pagaidu shēmu cukura rūpniecības restrukturizācijai Kopienā un groza Regulu (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 58, 42. lpp.).
(
15
)	Komisijas 2006. gada 27. marta Regula (EK) Nr. 493/2006, ar ko paredz pārejas posma pasākumus cukura nozares tirgu kopīgās organizācijas reformai un groza Regulu (EK) Nr. 1265/2001 un (EK) Nr. 314/2002 (OV L 89, 11. lpp.).
(
16
)	Šī panta redakcija bija gandrīz vienāda ar tās priekštecēm – Regulas Nr. 1785/81 27. pantu un Regulas Nr. 2038/99 32. pantu.
(
17
)	Tā kā eksporta maksājumi nekad netika iekasēti, “starpību starp kompensāciju kopapjomu un maksājumu kopsummu” veido tikai kompensāciju kopapjoms.
(
18
)	Regulas Nr. 1260/2001 15. panta redakcija bija gandrīz vienāda ar tās priekštecēm – Regulas Nr. 1785/81 28. pantu un Regulas Nr. 2038/99 33. pantu (skat. arī spriedumu Eridania zuccherifici nazionali u.c., 250/84, EU:C:1986:22, 9. un 10. punkts).
(
19
)	7. panta 3. punkts attiecas uz ķīmiskajā rūpniecībā izmantotu cukuru. 6. panta 4. punkta sākotnējais teksts būtībā bija ļoti līdzīgs Komisijas 1982. gada 8. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1443/82, kas paredz sīki izstrādātus noteikumus kvotu sistēmas piemērošanai cukura nozarē, 5. panta 5. punkta pirmajam apakšpunktam (OV L 158, 17. lpp.), kurā noteikti Regulas Nr. 1785/81 ieviešanas noteikumi un kuru atcēla un aizstāja ar Regulu Nr. 314/2002.
(
20
)	Angļu valodas tekstā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 1140/2003, nav vārdu kvadrātiekavās. Tomēr no redakcijām citās valodās, no redakcijas pirms grozījumiem un no vispārējās nozīmes ir saprotams, ka šiem vārdiem jābūt iekļautiem, lai būtu pareiza nozīme.
(
21
)	Skat. tālāk Eiropas Savienības Revīzijas palātas īpašā ziņojuma Nr. 6 “Vai cukura tirgus reforma sasniedza tai izvirzītos galvenos mērķus?” ievadu (http://www.eca.europa.eu/Lists/ECADocuments/SR10_06/SR10_06_EN.PDF).
(
22
)	Skat. attiecīgi Komisijas 2006. gada 28. jūnija Regulu (EK) Nr. 958/2006 par atklātu pastāvīgo konkursu 2006./2007. tirdzniecības gadam, lai noteiktu baltā cukura eksporta kompensācijas (OV L 175, 49. lpp.) un Komisijas 2007. gada 27. jūlija Regulu (EK) Nr. 900/2007 par atklātu pastāvīgo konkursu līdz 2007./2008. tirdzniecības gada beigām, lai noteiktu baltā cukura eksporta kompensācijas (OV L 196, 26. lpp.).
(
23
)	It īpaši skat. Komisijas 2008. gada 25. septembra Regulu (EK) Nr. 947/2008, ar ko aptur eksporta kompensāciju piešķiršanu par nepārstrādātu balto cukuru un jēlcukuru (OV L 258, 60. lpp.).
(
24
)	Noteikta EUR 126,40 par tonnu kvotas 2006./2007. tirdzniecības gadam, EUR 173,80 par tonnu 2007./2008. tirdzniecības gadam un EUR 113,30 par tonnu 2008./2009. tirdzniecības gadam (Regulas Nr. 320/2006 11. pants; skat. arī 1. pantu).
(
25
)	Komisijas 2007. gada 19. februāra Regula (EK) Nr. 164/2007, ar ko 2005./2006. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus cukura nozarē (OV L 51, 17. lpp.).
(
26
)	Attiecīgi Komisijas 2003. gada 7. oktobra Regula (EK) Nr. 1762/2003, ar ko 2002./2003. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus cukura nozarē (OV L 254, 4. lpp.), un Komisijas 2004. gada 14. oktobra Regula (EK) Nr. 1775/2004, ar ko 2003./2004. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus cukura nozarē (OV L 316, 64. lpp.).
(
27
)	Savā rīkojumā lietā SAFBA, no C‑175/07 līdz C‑184/07, EU:C:2008:543, Tiesa tāpat atzina par spēkā neesošu Komisijas 2005. gada 14. oktobra Regulu (EK) Nr. 1686/2005, ar ko 2004./2005. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus un papildu maksājuma koeficientu cukura nozarē (OV L 271, 12. lpp.).
(
28
)	Komisijas 2009. gada 3. novembra Regula (EK) Nr. 1193/2009, ar ko labo Regulu (EK) Nr. 1762/2003, (EK) Nr. 1775/2004, (EK) Nr. 1686/2005 un (EK) Nr. 164/2007 un nosaka ražošanas maksājumu apjomu cukura nozarē 2002./2003., 2003./2004., 2004./2005., 2005./2006. tirdzniecības gadam (OV L 321, 1. lpp.).
(
29
)	OV C 336, 1. lpp.
(
30
)	Padomes 2013. gada 2. decembra Regula (ES) Nr. 1360/2013, ar ko nosaka ražošanas nodevu apjomu cukura nozarē 2001./2002., 2002./2003., 2003./2004., 2004./2005. un 2005./2006. tirdzniecības gadam, koeficientu papildu nodevas aprēķināšanai 2001./2002. un 2004./2005. tirdzniecības gadam un summu, kuras cukura ražotājiem ir jāmaksā cukurbiešu pārdevējiem sakarā ar starpību starp ražošanas nodevas maksimālo apjomu un nodevas apjomu 2002./2003., 2003./2004. un 2005./2006. tirdzniecības gadam (OV L 343, 2. lpp.). Regulu Nr. 1360/2013 pieņēma Padome, pamatojoties uz LESD 43. panta 3. punktu, nevis Komisija, tāpēc ka Regula Nr. 1260/2001 bija atcelta un Komisija vairāk nebija tiesīga pieņemt šādas regulas (skat. Komisijas priekšlikuma Regulai Nr. 1360/2013 pamatojuma izklāsta 3. punktu; skat. arī manus secinājumus apvienotajās lietās Zuckerfabrik Jülich, C‑113/10, C‑147/10 un C‑234/10, EU:C:2011:701 (Jülich II), 60.–72. punkts).
(
31
)	No tā, ko tiesas sēdē teica Saint Louis Sucre, šķiet, ka – salīdzinot ar Komisijas sniegtajiem datiem – šī ievērojamā summa ir tā, ko Saint Louis Sucre ir aprēķinājusi kā savu daļu (pamatojoties uz tirgus daļu, kas nedaudz pārsniedz 6 %) no visām summām, gan pamatnodevas, gan B nodevas, kas saņemtas par cukuru visās dalībvalstīs visos 2001./2002.–2005./2006. tirdzniecības gados. Ja tas ir tā, tad šķiet, ka prasība būtiski pārsniedz to, kas varētu izrietēt no pielāgošanas, kura ir ierobežota ar 2006. gada 30. jūnijā krājumos esošo daudzumu neņemšanu vērā aprēķina nolūkos.
(
32
)	Sprieduma 39. punkts.
(
33
)	Ar to es saprotu “otro a) jautājumu”, nevis “pirmo jautājumu”.
(
34
)	Skat., piemēram, spriedumu Melki un Abdeli, C‑188/10 un C‑189/10, EU:C:2010:363, 27. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
35
)	Skat., piemēram, spriedumu Mulders, C‑548/11, EU:C:2013:249, 28. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
36
)	Skat., piemēram, spriedumu Azienda Agricola Ettore Ribaldi u.c., C‑480/00, C‑482/00, C‑484/00, no C‑489/00 līdz C‑491/00 un no C‑497/00 līdz C‑499/00, EU:C:2004:179, 74. punkts.
(
37
)	To pieņēma 2009. gada 3. novembrī, bet publicēja Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī2009. gada 8. decembrī, un 6. pantā bija noteikts, ka tai jāstājas spēkā nākamajā dienā pēc publicēšanas, kaut gan 4. pants, kas aizstāja Regulas Nr. 164/2007 1. pantu, bija jāpiemēro no 2007. gada 23. februāra.
(
38
)	Skat. iepriekš 28. punktu un 29. zemsvītras piezīmi.
(
39
)	Es pieņemu, ka vismaz sava paziņojuma angļu un franču valodas versijās, kurās lietots vārds “novecošana” [obsolescence] (process, kļūstot nederīgam), Komisija drīzāk domāja jēdzienu “nelietošana” [desuetude] (stāvoklis, kļūstot nelietojamam).
(
40
)	Skat. arī spriedumu Jülich I, it īpaši 41. un 43. punktu.
(
41
)	Regulas Nr. 1260/2001 15. panta 1. punkta a)–c) apakšpunkts un 2. punkta a) apakšpunkts.
(
42
)	Skat. iepriekš 16. zemsvītras piezīmi; skat. arī spriedumu Jülich I, 30. un 31. punkts.
(
43
)	Skat. iepriekš 15.–17. punktu; izskaidrojums bija tikai formāls, un Saint Louis Sucre neapgalvo, ka tajā bija jebkādas izmaiņas, kas būtiskas tās prasībai.
(
44
)	Skat. iepriekš 12.–24. punktu.
(
45
)	Patiešām, savu secinājumu apvienotajās lietās Zuckerfabrik Jülich, C‑113/10, C‑147/10 un C‑234/10, EU:C:2011:701 (Jülich II), 94.–98. punktā es izteicu viedokli, ka likumdevējam nebija nodoma “aprobežot aprēķinu ar prognozējamām eksporta kompensācijām, neraugoties uz to, vai tās ir veiktas, un pat līdzko galīgie skaitļi ir pieejami”. Tomēr tas ir diezgan atšķirīgs jautājums. Te ir svarīgi, ka, līdzko ir pieejami galīgie skaitļi, tie uzrāda krājumu daudzumu perioda beigās, ko var uzskatīt par gatavu eksportēšanai un kas tādējādi veido daļu no eksportējamā pārpalikuma; tos nav paredzēts attiecināt uz faktiski eksportēto daudzumu.
(
46
)	Sprieduma 43. punkts, izcēlums mans.
(
47
)	Skat., piemēram, spriedumu Agrargenossenschaft Neuzelle, C‑545/11, EU:C:2013:169, 43. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
48
)	14. panta 1. punkts, ņemot vērā Regulas Nr. 1260/2001 10. panta 1. punktu.
(
49
)	Regulas Nr. 493/2006 preambulas 9. punkts; skat. iepriekš 8. punktu.
(
50
)	Skat. iepriekš 10. punktu.