62023CC0146
ĢENERĀLADVOKĀTA ENTONIJA MAIKLA KOLINSA[ANTHONY MICHAEL COLLINS]
SECINĀJUMI,
sniegti 2024. gada 13. jūnijā (
1
)
Apvienotās lietas C‑146/23 un C‑374/23
XL
pret
Sąd Rejonowy w Białymstoku
(Sąd Rejonowy w Białymstoku (Bjalistokas rajona tiesa, Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
un
SR,
RB
pret
Lietuvos Respublika
(Vilniaus apygardos administracinis teismas (Viļņas Administratīvā apgabaltiesa, Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesiskums – LESD 19. panta 1. punkta otrā daļa – Dalībvalstu pienākums nodrošināt tiesību aizsardzības līdzekļus, kas ir pietiekami efektīvi tiesiskās aizsardzības nodrošināšanai jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības – Tiesnešu neatkarības princips – Tiesnešu atalgojums
Ievads
1.
Visā publisko sistēmu, kuru pamatā ir varas dalīšana, pastāvēšanas laikā tiesnešu atalgojums ir bijis problemātisks jautājums. Kā Aleksandrs Hamiltons [Alexander Hamilton] prognozējoši norādīja savā darbā “The Federalist”, “PAPILDUS pastāvīgumam amatā nekas nevar vairāk veicināt tiesnešu neatkarību kā pastāvīgs noteikums viņu atbalstam. [..] Vispārējā cilvēka dabā VARA PĀR CILVĒKA PAKĻĀVĪBU IR LĪDZVĒRTĪGA VARAI PĀR VIŅA GRIBU. Un mēs nekad nevaram cerēt, ka praksē redzēsim pilnīgu nošķiršanu starp tiesu un likumdošanas varu kādā sistēmā, kurā tiesa finansiālo resursu ziņā ir atkarīga no likumdošanas varas neregulāriem piešķīrumiem (
2
).”
2.
Šie lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu sniedz Tiesai iespēju pārskatīt un plašāk aplūkot pastāvošo judikatūru par tiesnešu atalgojumu atbilstīgi LES 19. panta 1. punkta otrajai daļai (
3
) tiesnešu neatkarības un efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principu kontekstā (
4
).
3.
Savā 2018. gada 27. februāra spriedumā Associação Sindical dos Juízes Portugueses (
5
) un 2019. gada 7. februāra spriedumā Escribano Vindel (
6
) Tiesa nosprieda, ka tas, ka tiesneši saņem atalgojumu atbilstoši viņu veikto funkciju nozīmīgumam, ir ar tiesnešu neatkarību nedalāmi saistīta garantija. Lai izpildītu šo prasību, tiesai (
7
) savas funkcijas ir jāīsteno autonomi, neesot pakļautai nekādai hierarhiskai saiknei vai subordinācijai attiecībā pret kādu un nesaņemot jebkādas izcelsmes rīkojumus vai instrukcijas, tādējādi būdama aizsargāta pret ārēju iejaukšanos vai spiedienu, kas var nelabvēlīgi ietekmēt tās locekļu spriešanas neatkarību un ietekmēt viņu lēmumus (
8
). Tiesa šo prasību ir nostādījusi līdzvērtīgā pozīcijā ar tiesnešu aizsardzību pret neatceļamību, tādējādi izveidojot tiešu saikni starp tiesnešu pilnvaru stabilitāti un viņu materiālo drošību. (
9
)
4.
Tiesneši tāpat kā citas valsts amatpersonas un ierēdņi nav aizsargāti pret viņu atalgojuma samazinājumu (
10
). Spriedumos Portuguese judges un Escribano Vindel Tiesa nosprieda, ka LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā noteiktais tiesnešu neatkarības princips neliedz dalībvalstīm noteiktos apstākļos veikt pasākumus, lai samazinātu tiesnešu atalgojumu. Lai novērstu pārmērīgu budžeta deficītu, Portugāles Republika un Spānijas Karaliste (
11
) samazināja visu valsts amatpersonu un publiskā sektora darbinieku, tostarp to, kuri strādā valsts likumdošanas varas, izpildvaras un tieslietu jomās, algas (
12
). Minētie pasākumi nebija vērsti uz konkrētiem tiesnešiem, un tajos netika izcelti konkrēti tiesneši saistībā ar īpašu attieksmi. Tie arī pēc būtības bija īslaicīgi un ierobežoti (
13
).
5.
Šie lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu ir saistīti ar tādu vispārpiemērojamu pasākumu piemērošanu, kuri reglamentē tiesnešu atalgojumu Polijā un Lietuvā, un neattiecas uz atsevišķu tiesnešu atalgojuma samazināšanu, piemēram, pēc disciplinārlietas ierosināšanas. Šo pasākumu tvērums ir arī plašāks nekā tas, ko Tiesa izskatīja spriedumos Portuguese judges un Escribano Vindel. Iesniedzējtiesas lūdz Tiesu izvērtēt likumdošanas varas un izpildvaras lomu tiesnešu atalgojuma noteikšanas un jebkādas iespējamas tā samazināšanas procesā. Tās arī vēlas noskaidrot, vai no 19. panta 1. punkta otrās daļas var izsecināt attiecīgos kritērijus, no kuriem jāvadās šajā procesā.
Tiesiskais regulējums – Valsts tiesību akti
Polijas tiesību akti
6.
Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej (Polijas Republikas Konstitūcija) 178. pantā ir paredzēts:
“1.   Tiesneši, pildot savus amata pienākumus, ir neatkarīgi un pakļauti tikai Konstitūcijai un likumiem.
2.   Tiesnešiem nodrošina darba apstākļus un atalgojumu, kas atbilst viņu amata cieņai un pienākumu apjomam.
[..]”
7.
2001. gada 27. jūlijaustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych (Likums par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju) (
14
) 91. pantā ir paredzēts:
“[..]
1.c punkts. Tiesneša pamatalgas bāze attiecīgajā gadā tiek noteikta, pamatojoties uz vidējo atalgojumu iepriekšējā gada otrajā ceturksnī, ko Polijas Republikas Oficiālajā Vēstnesī “Monitor Polski” publicē Prezes Głównego Urzędu Statystycznego (Centrālās statistikas pārvaldes priekšsēdētājs) [..], ievērojot 1.d pantu.
1.d punkts. Ja 1.c punktā minētais vidējais atalgojums ir mazāks par iepriekšējā gada otrajā ceturksnī publicēto vidējo atalgojumu, tad par tiesneša pamatalgas bāzi tiek pieņemts atalgojums iepriekšējā apmērā.
2. punkts. Tiesneša pamatalgu izsaka likmēs, kuru apmēru nosaka, piemērojot 1.c punktā minētās pamatalgas bāzes koeficientus. Atsevišķu tiesnešu amatu pamatalgas likmes un koeficienti, kurus izmanto, lai noteiktu tiesnešu pamatalgas apmēru atsevišķās likmēs, ir paredzēti šī likuma pielikumā.
[..]
7. punkts. Turklāt atalgojumu tiesnešiem diferencē, paredzot piemaksu par darba stāžu, kura no sestā darba gada veido līdz 5 % no pamatalgas un katru gadu palielinās par 1 %, līdz tā sasniedz 20 % no pamatalgas.”
8.
Polijas likumdevējs 2021. gada 17. decembrī pieņēma ustawa o szczególnych rozwiązaniach służących realizacji ustawy budżetowej na rok 2022 (2021. gada 17. decembra Likums par īpašiem risinājumiem 2022. gada budžeta likuma izpildei) (
15
). Minētais likums stājās spēkā 2022. gada 1. janvārī. Tā 8. pantā ir noteikts:
“1.   2022. gadā 2001. gada 27. jūlija Likuma par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju (2020. gada Dz. U., 2072. pozīcija, un 2021. gada Dz. U., 1080. un 1236. pozīcija) 91. panta 1.c punktā minētās tiesnešu pamatalgas bāze ir Główny Urząd Statystyczny (Centrālā statistikas pārvalde) priekšsēdētāja paziņojumā publicētais vidējā atalgojuma apmērs 2020. gada otrajā ceturksnī.
2.   Šā panta 1. punktā minēto bāzi palielina par 26 PLN.
3.   Ja uz 2001. gada 27. jūlija Likuma par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju 91. panta 1.c) punktā minēto bāzi tiesnešu pamatalgas noteikšanai attiecas atsevišķi noteikumi, tā attiecībā uz 2022. gadu atbilst Główny Urząd Statystyczny (Centrālā statistikas pārvalde) priekšsēdētāja paziņojumā publicētajam vidējam atalgojuma apmēram 2020. gada otrajā ceturksnī, kam pieskaitīti 26 PLN.
4.   Ja uz tiesnešu atalgojumu attiecas atsevišķi noteikumi, šis atalgojums attiecībā uz 2022. gadu atbilst atalgojumam, kas noteikts saskaņā ar 1. un 2. punktu.”
9.
Polijas likumdevējs 2022. gada 1. decembrī pieņēma ustawa o szczególnych rozwiązaniach służących realizacji ustawy budżetowej na rok 2023 (2022. gada 1. decembra Likums par īpašiem risinājumiem 2023. gada budžeta likuma izpildei) (
16
). Minētais likums stājās spēkā 2023. gada 1. janvārī. Tā 8. pantā ir noteikts:
“1.   2023. gadā Ustawa z dnia 27 lipca 2001 r. – Prawo o ustroju sądów powszechnych (2001. gada 27. jūlija Likums par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju) (2020. gada Dz. U., 2072. pozīcija, ar grozījumiem) 91. panta 1.c) punktā minētā tiesnešu pamatalgas noteikšanas bāze ir 5444,42 PLN.
2.   Ja uz Ustawa z dnia 27 lipca 2001 r. – Prawo o ustroju sądów powszechnych (2001. gada 27. jūlija Likums par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju) 91. panta 1.c) punktā minēto bāzi tiesnešu pamatalgas noteikšanai attiecas atsevišķi noteikumi, 2023. gadā tā ir 5444,42 PLN.”
Lietuvas tiesības
10.
Lietuvos Respublikos Teisėjų darbo apmokėjimo įstatymas (Lietuvas Republikas Tiesnešu atalgojuma likums, turpmāk tekstā – “Tiesnešu atalgojuma likums”), redakcijā, kas spēkā no 2022. gada 1. janvāra līdz 2023. gada 30. jūnijam (
17
), 3. pantā ir paredzēts, ka, aprēķinot tiesnešu atalgojumu, piemēro valsts politiķu, tiesnešu, valsts amatpersonu, civildienesta ierēdņu un valsts un Lietuvas Republikas pašvaldību finansēto iestāžu darbinieku algas pamatlikmi konkrētajā gadā. Pamatlikmi nākamajam gadam nosaka valsts koplīgumā, ņemot vērā vidējo gada inflācijas līmeni iepriekšējā gadā (ko aprēķina pēc valsts patēriņa cenu indeksa), mēneša minimālās algas līmeni un citu tādu faktoru ietekmi, kas skar vidējās algas valsts sektorā līmeni un attīstību. Lietuvos Respublikos Seimas (Lietuvas Republikas parlaments) apstiprina pamatlikmi, par kuru panākta vienošanās valsts koplīgumā. Ja valsts koplīgums netiek noslēgts vai netiek grozīts līdz tekošā gada 1. jūnijam, jauno pamatlikmi pieņem parlaments pēc Lietuvos Respublikos Vyriausybė (Lietuvas Republikas valdība) priekšlikuma, izvērtējot un ņemot vērā šajā pantā minētos apstākļus. Jaunā pamatlikme, kas jāapstiprina, nevar būt mazāka par esošo pamatlikmi, ja vien saskaņā ar procedūru, kas paredzēta 2014. gada 6. novembraLietuvos Respublikos fiskalinės sutarties įgyvendinimo konstitucinis įstatymas Nr XII-1289 (Lietuvas Republikas Konstitucionālais likums par fiskālā līguma īstenošanu) (TAR, 2014, Nr. 17028), netiek konstatēti un deklarēti izņēmuma apstākļi.
11.
Saskaņā ar Tiesnešu atalgojuma likuma 4. panta 2. punktu tiesnešu (
18
) atalgojumu veidoja (
19
): (i) darba alga; (ii) piemaksa par darba stāžu Lietuvas valsts labā; (iii) samaksa par darbu un dežūru atpūtas un valsts svētku dienās, kā arī par aizvietošanu, un (iv) piemaksa par darba slodzes palielināšanu. Saskaņā ar Tiesnešu atalgojuma likuma pielikuma II nodaļu tiesnešu (
20
) alga tiek aprēķināta, reizinot Tiesnešu atalgojuma likuma pielikumā norādīto algas koeficientu ar pamatlikmi. Pamatlikme 2022. gadā bija 181 EUR un 2023. gadā – 186 EUR. Apgabaltiesas tiesneša algas koeficients bija 17,2 (
21
).
12.
2023. gada 25. maijaLietuvos Respublikos pareiginės algos (atlyginimo) bazinio dydžio nustatymo ir asignavimų darbo užmokesčiui perskaičiavimo įstatymas Nr. XIV-2011 (Lietuvas Republikas Likums Nr. XIV-2011, ar ko nosaka algas (atalgojuma) pamatlikmi un groza algas apropriācijas) (TAR, 2023, Nr. 11589) 3. pantā ir noteikts:
“Algas (atalgojuma) pamatlikme
1.   Lai aprēķinātu šā likuma 2. punktā minēto darba ņēmēju algu (atalgojumu), algas (atalgojuma) pamatlikme ir vienāda ar vidējo mēnešalgu valstī (ieskaitot individuālus uzņēmumus) 2022. gadā, ko publicējusi Valstybės duomenų agentūra (Valsts Datu aģentūra, Lietuva), un tiek noteikta 1785,4 EUR apmērā.
2.   Piemērojot šā panta 1. punktā paredzēto algas (atalgojuma) pamatlikmi, pārrēķinātā alga nevar būt mazāka par algu (atalgojumu) pirms šā pārrēķina.”
13.
Jaunā Lietuvas Republikas vispārējās jurisdikcijas tiesu un specializēto tiesu tiesnešu atalgojuma sistēma stājās spēkā 2023. gada 1. jūlijā. Ar Lietuvos Respublikos teisingumo ministras (Lietuvas Republikas tieslietu ministrs) 2004. gada 2. aprīļa Rīkojumu Nr. 1R-85 un Lietuvos advokatų taryba (Lietuvas Advokātu kolēģija) 2004. gada 26. marta lēmumu tika apstiprināti ieteikumi attiecībā uz maksimālajiem honorāriem par advokātu sniegtajiem juridiskajiem pakalpojumiem civillietās.
Pamattiesvedības un uzdotie prejudiciālie jautājumi
Lieta C‑146/23
14.
XL 2003. gada 4. decembrī tika iecelts par Sąd Rejonowy w Suwałkach (Suvalku rajona tiesa, Polija) tiesnesi. 2007. gada 3. aprīlī viņš tika pārcelts tiesneša amatā Sąd Rejonowy w Białymstoku (Bjalistokas rajona tiesa, Polija), kur viņš turpina pildīt tiesneša pienākumus līdz pat šim brīdim. Kopš 2021. gada 5. augusta XL tika nodarbināts “piektajā” algas pakāpē. XL ikmēneša atalgojumu aprēķina, reizinot viņa pamatalgu 5050,48 Polijas zlotu (PLN) apmērā 2022. gadā un 5444,42 PLN apmērā 2023. gada janvārī ar koeficientu 2,5, pieskaitot 20 % piemaksu no pamatalgas par ilggadēju darbu (
22
). XL cēla prasību pret savu darba devēju Sąd Rejonowy w Białymstoku (Bjalistokas rajona tiesa), prasot samaksāt summu 10000 PLN apmērā par viņa veikto darbu laikposmā no 2022. gada 1. jūlija līdz 2023. gada 31. janvārim, kā arī likumiskos kavējuma procentus par šo summu. Tas atbilst starpībai starp algu, ko XL saņēma no 2022. gada 1. jūlija līdz 2023. gada 31. janvārim, un algu, kas viņam bija jāmaksā saskaņā ar mehānismu, kurš paredzēts Likuma par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju 91. pantā. Kā norādīja XL, šī starpība ir 1362,12 PLN mēnesī par mēnešiem no 2022. gada jūlija līdz novembrim, 1053,90 PLN par 2022. gada decembri (
23
) un 2135,50 PLN par 2023. gada janvāri.
15.
XL prasījuma pamatā ir tas, ka likumi, ar ko paredz īpašus noteikumus budžeta tiesību aktu īstenošanai 2021., 2022. un 2023. gadam, neatbilst Likumam par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju, Polijas Republikas Konstitūcijai un Savienības tiesībām, jo, samazinot viņa atalgojumu, tie apdraud tiesnešu neatkarības principu un rada nosacījumus, kas likumdošanas varai un izpildvarai ļauj ietekmēt tiesas nolēmumu saturu. XL darba devējs apgalvo, ka tas ir samaksājis XL saskaņā ar likumu un ka tas nevar pēc savas iniciatīvas noteikt tiesnešu atalgojumu.
16.
Abas puses atsaucas uz valdības paskaidrojuma rakstu par likumprojektiem par īpašiem noteikumiem budžeta tiesību aktu īstenošanai 2021., 2022. un 2023. gadam, taču no tiem izdara pilnīgi pretējus secinājumus. XL uzsver tiesnešu algu “iesaldēšanu” salīdzinājumā ar dažu valsts iestāžu direktoru atalgojuma palielināšanu (no 40 % līdz 60 %). XL darba devējs norāda, ka nav citu pieejamo līdzekļu, izņemot tos, kas paredzēti tā budžetā.
17.
Iesniedzējtiesa uzskata, ka Likuma par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju 91. pantā ir paredzēts mehānisms tiesnešu pamatalgas aprēķināšanai konkrētā gadā, atsaucoties uz vidējo algu iepriekšējā gada otrajā ceturksnī. Šā mehānisma, kas ieviests 2009. gada 22. aprīlī, mērķis ir nodrošināt, ka tiesnešu atalgojuma sistēma atbilst Polijas Republikas Konstitūcijas 178. panta 2. punktā noteiktajam standartam. 2009. gada grozījuma mērķis bija nodrošināt, ka tiesnešu algu aprēķins ir objektīvāks un samazina citu iestāžu ietekmi tiesnešu pamatalgas līmeņa noteikšanā. Pirms šīm izmaiņām tiesnešu algu aprēķināšanas sistēma citastarp balstījās uz valsts gada budžetā noteiktu pamatsummu.
18.
Iesniedzējtiesa norāda, ka “pēc izpildvaras iniciatīvas tiesnešu pamatalgas aprēķināšanas mehānisms tika trīs reizes grozīts ar likumiem, ar ko paredz īpašus noteikumus budžeta tiesību aktu īstenošanai 2021., 2022. un 2023. gadam” (
24
). 2021. gadā tiesnešu algas tika “iesaldētas”, un viņu pamatalga tika aprēķināta, pamatojoties uz vidējo algu 2019. gada otrajā ceturksnī, nevis vidējo algu 2020. gada otrajā ceturksnī. 2022. gadā tiesnešu pamatalgas tika aprēķinātas, pamatojoties uz vidējo algu 2020. gada otrajā ceturksnī. Tas nozīmēja palielinājumu salīdzinājumā ar vidējo algu 2021. gada otrajā ceturksnī. 2023. gadā tiesnešu algas tika aprēķinātas, pamatojoties uz fiksētu pamatsummu (
25
), nevis uz vidējo algu 2022. gada otrajā ceturksnī.
19.
Grozījumi 2021. gada valsts budžetā tika veikti saistībā ar ekonomisko situāciju Polijā pēc Covid-19 uzliesmojuma. Noteikumos, kas attiecas uz 2022. gada valsts budžetu, nebija minēti nekādi īpaši apstākļi, savukārt noteikumos, kas attiecas uz 2023. gada valsts budžetu, bija minēta Covid-19 pandēmijas un Krievijas iebrukuma Ukrainā būtiskā ietekme uz budžetu.
20.
2022. gada decembrī Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa, Polija) pirmā priekšsēdētāja (
26
), Naczelny Sąd Administracyjny (Augstākā administratīvā tiesa, Polija) priekšsēdētājs (
27
) un Krajowa Rada Sądownictwa (Valsts tiesu padome; turpmāk tekstā – “KRS”) (
28
) cēla atsevišķas prasības Trybunał Konstytucyjny (Konstitucionālā tiesa, Polija), lai apstrīdētu budžeta noteikumu par tiesnešu algām 2023. gadā atbilstību Konstitūcijai. Iesniedzējtiesa piekrīt lūgumraksta iesniedzēju minētajās tiesvedībās izteiktajām iebildēm. Tā uzskata, ka tiesnešu atalgojuma aprēķināšanas sistēmas “iesaldēšana” uz trim gadiem, atsaucoties uz objektīvu parametru, proti, vidējo algu iepriekšējā gada otrajā ceturksnī algu, apdraud tiesnešu neatkarību. Tā radot draudus pastāvīgi, atkārtoti un konsekventi samazināt tiesnešu atalgojumu, lai tiesu varu pakļautu izpildvarai un likumdošanas varai. Šis apdraudējums esot īpaši acīmredzams, ņemot vērā neseno tiesiskuma krīzi Polijā. Turklāt, ņemot vērā Polijas valsts stabilo finansiālo stāvokli, tas esot pilnīgi nesaprotams. Iesniedzējtiesa arī uzskata, ka tiesnešu atalgojuma noteikšanas noteikumu grozīšana, kaitējot tiesnešiem, it īpaši salīdzinājumā ar dzīves dārdzības pieaugumu, var negatīvi ietekmēt iniciatīvas, kuru mērķis ir uzlabot tiesu darbību (
29
). Pastāvot nopietns risks, ka tiesneši cels daudz prasību, lai apstrīdētu 2021., 2022. un 2023. gadā saņemto algu līmeni.
21.
Tādējādi Sąd Rejonowy w Białymstoku (Bjalistokas rajona tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Līguma par Eiropas Savienību 2. pants, kurā noteiktas vērtības, uz kurām balstīta Eiropas Savienība, atsaucoties uz tiesiskuma ievērošanu, kā arī Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, aplūkojot to kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, kurš attiecas uz to, ka dalībvalstis garantē efektīvu tiesību aizsardzību, kuras pamatā ir tiesības vērsties neatkarīgā un objektīvā tiesā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesnešu neatkarības princips nepieļauj tādas valsts tiesību normas, kurās, lai ierobežotu budžeta izdevumus, ir paredzēta atkāpe no mehānisma, saskaņā ar kuru tiesnešu atalgojums ir nosakāms, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, kas nav atkarīgi no izpildvaras un likumdošanas varas patvaļīgas iejaukšanās, un kuru piemērošanas rezultātā tiek pastāvīgi samazināts tiesnešu atalgojuma līmenis, pārkāpjot konstitucionālās garantijas tam, ka tiesnešiem tiek nodrošināts atalgojums atbilstoši viņu amata cieņai un pienākumu apjomam, kā arī tam, ka tiesu spriež neatkarīgas tiesas un neatkarīgi tiesneši?”
Lieta C‑374/23
22.
Prasītāji SR un RB ir Vilniaus apygardos administracinis teismas (Viļņas Administratīvā apgabaltiesa, Lietuva) tiesneši. Viņi cēla prasību pret Lietuvos Respublika (Lietuvas Republika) par zaudējumu atlīdzību sakarā ar bezdarbību (
30
). SR prasa zaudējumu atlīdzību 74286,09 EUR apmērā, savukārt RB prasa atlīdzināt 95620,17 EUR (
31
). Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nav norādīts, kā prasītāji aprēķinājuši šīs summas.
23.
SR un RB apgalvo, ka viņu atalgojuma līmenis ir atkarīgs no izpildvaras un likumdošanas varas politiskās gribas. Tas neesot saderīgi ar Lietuvos Respublikos Konstitucija (Lietuvas Republikas Konstitūcija) 109. pantā nostiprināto tiesnešu neatkarības principu un Lietuvas Republikas starptautiskajām saistībām.
24.
Lietuvas Republika lūdz noraidīt SR un RB prasību. Tā it īpaši norāda, ka publiskā sektora darbinieku atalgojuma pamatlikme tiek noteikta katru gadu atkarībā no valsts finanšu līdzekļiem un saistībām. No 2018. līdz 2023. gadam pamatlikme pastāvīgi palielinājās, ņemot vērā ekonomiskos un sociālos apstākļus, valsts saistības un finanšu resursu paredzamo pieejamību. Pamatlikmei esot “tieša ekonomiska ietekme uz privāto sektoru un vidējo algu valstī”. Lietuvas Republika arī norāda, ka uz tiesnešu atalgojuma sistēmu attiecas valsts un tās iestāžu ekskluzīvā konstitucionālā rīcības brīvība.
25.
Vilniaus apygardos administracinis teismas (Viļņas Administratīvā apgabaltiesa) norāda, ka apgabaltiesu tiesnešu ikmēneša bruto atalgojums 2008. gadā bija 2440,85 EUR un 2021. gadā – 2362 EUR (
32
). Lai gan tiesnešu atalgojums, šķiet, ir palielinājies par aptuveni 8 % 13 gadu laikposmā no 2008. līdz 2021. gadam, tiesnešu atalgojums faktiski samazinājās par 3,2 % nominālā izteiksmē tikai nodokļu izmaiņu ietekmes dēļ. Iesniedzējtiesa norāda, ka kopš 2021. gada beigām tiesnešu atalgojums līdzinās vidējās algas līmenim valstī. 2022. gada pirmajā ceturksnī vidējā mēnešalga valstī bija 1729,90 EUR, savukārt tiesneša vidējā mēnešalga bija 3113,20 EUR (
33
).
26.
Vilniaus apygardos administracinis teismas (Viļņas Administratīvā apgabaltiesa) norāda, ka, lai gan ieteicamais stundas honorārs par advokāta pakalpojumiem ir 179,90 EUR (
34
), apgabaltiesas tiesneša bruto darba samaksa stundā (
35
) ir aptuveni 20 EUR. Lietuvas Republika, tostarp, apstiprinādama maksimālos advokātu honorārus, diskriminē advokātus un tiesnešus saistībā ar viņu attiecīgo atlīdzību, tādējādi pārkāpjot Lietuvas Konstitūcijas 29. un 48. pantu par nediskrimināciju un vienlīdzīgu attieksmi cilvēktiesību jomā (
36
), kā arī LES 2. pantu. Lietuvas valdība netieši atzīst, ka tiesnešu atalgojuma pamatlikmei vajadzētu būt atkarīgai nevis no likumdošanas varas vai izpildvaras politiskās gribas, bet gan no valsts ekonomiskajiem rādītājiem (
37
). Šādā kontekstā Lietuvas valdība uzsāka civildienesta atalgojuma reformu, lai nodrošinātu, ka valsts ierēdņu atalgojums tiek aprēķināts, atsaucoties uz šādiem ekonomiskajiem rādītājiem.
27.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, Vilniaus apygardos administracinis teismas (Viļņas Administratīvā apgabaltiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai LES 2. pantā nostiprinātās demokrātijas, tiesiskuma, cilvēktiesību un taisnīguma vērtības un LES 19. panta 1. punkta otrās daļas tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tām dalībvalstu likumdevējvarai un izpildvarai tiek piešķirta neierobežota un ekskluzīva rīcības brīvība ar valsts tiesību aktiem noteikt tiesnešu atalgojumu tādā apmērā, kas ir atkarīgs tikai no likumdevējvaras un izpildvaras gribas?
2)
Vai LES 19. panta 1. punkta, kā arī Hartas 47. panta tiesību normas, kas tostarp attiecas uz tiesu varas neatkarību, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās ļauj dalībvalstīm ar valsts tiesību aktiem ieviest noteikumus, saskaņā ar kuriem tiesnešu atalgojums ir zemāks par atlīdzību vai honorāriem, ko valsts ir noteikusi citu juridisko profesiju pārstāvjiem?”
Tiesvedība Tiesā
28.
Lietā C‑146/23 rakstveida apsvērumus iesniedza XL, Polijas valdība un Eiropas Komisija.
29.
Savā 2023. gada 8. novembra spriedumā K 1/23 Trybunał Konstytucyjny (Konstitucionālā tiesa) citastarp nosprieda, ka 2022. gada 1. decembraustawa z dnia 1 grudnia 2022 r. o szczególnych rozwiązaniach służcych realizacji ustawy budżetowej na rok 2023 (Likums, ar ko paredz īpašus noteikumus budžeta tiesību aktu īstenošanai 2023. gadam) 8. un 9. pants ir “nesaderīgi” ar Polijas Republikas Konstitūcijas 178. panta 2. punktu.
30.
Ar 2023. gada 16. novembra lēmumu Tiesas priekšsēdētājs lūdza Sąd Rejonowy w Białymstoku (Bjalistokas rajona tiesa), pirmkārt, norādīt, vai tā vēlas uzturēt savu lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu daļu, kas attiecas uz laikposmu no 2023. gada 1. janvāra līdz 2023. gada 31. janvārim, un, otrkārt, norādīt Trybunał Konstytucyjny (Konstitucionālā tiesa) sprieduma iespējamo ietekmi uz ustawa o szczególnych rozwiązaniach służących realizacji ustawy budżetowej na rok 2022 (Likums, ar ko paredz īpašus noteikumus budžeta tiesību aktu īstenošanai 2022. gadam) 8. panta 1. un 2. punkta likumību.
31.
Savā 2023. gada 30. novembra atbildē Sąd Rejonowy w Białymstoku (Bjalistokas rajona tiesa) apstiprināja, ka Trybunał Konstytucyjny (Konstitucionālā tiesa) ir atzinusi, ka ustawa z dnia 1 grudnia 2022 r. o szczególnych rozwiązaniach służących realizacji ustawy budżetowej na rok 2023 (
38
) (Likums, ar ko paredz īpašus noteikumus budžeta tiesību aktu īstenošanai 2023. gadam) 8. un 9. pants “nav saderīgi” citastarp ar Polijas Republikas Konstitūcijas 178. panta 2. punktu un ka šīs tiesību normas attiecīgi vairs nav spēkā (
39
).
32.
Sąd Rejonowy w Białymstoku (Bjalistokas rajona tiesa) arī norādīja, ka tā vēlas pilnībā uzturēt savu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, tostarp tā daļu, kas attiecas uz laikposmu no 2023. gada 1. janvāra līdz 2023. gada 31. janvārim. Kā norādīja Sąd Rejonowy w Białymstoku (Bjalistokas rajona tiesa), Trybunał Konstytucyjny (Konstitucionālā tiesa) spriedumā ir lemts tikai par ustawa z dnia 1 grudnia 2022 r. o szczególnych rozwiązaniach służących realizacji ustawy budżetowej na rok 2023 (Likums, ar ko paredz īpašus noteikumus budžeta tiesību aktu īstenošanai 2023. gadam) 8. un 9. panta atbilstību Konstitūcijai, ņemot vērā Polijas Konstitūcijas 178. panta 2. punktu un tiesneša amata cieņu kopsakarā ar tiesnešu pienākumu apjomu. Minētajā spriedumā nav izvērtēts princips par tiesnešu neatkarību un brīvību no likumdošanas varas un/vai izpildvaras iejaukšanās. Turklāt Trybunał Konstytucyjny (Konstitucionālā tiesa) neizvērtēja ustawa o szczególnych rozwiązaniach służących realizacji ustawy budżetowej na rok 2022 (Likums, ar ko paredz īpašus noteikumus budžeta tiesību aktu īstenošanai 2022. gadam).
33.
Lietā C‑374/23 Lietuvas un Polijas valdības, kā arī Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus.
34.
Ar 2024. gada 23. janvāra lēmumu Tiesa apvienoja lietas C‑146/23 un C‑374/23 mutvārdu procesā un sprieduma taisīšanai.
35.
Tiesas sēdē, kas notika 2024. gada 12. martā, Lietuvas un Polijas valdības un Komisija sniedza mutvārdu paskaidrojumus un atbildēja uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem.
Izvērtējums
Tiesas kompetence lietā C‑374/23
36.
Lietuvas valdība (
40
) norāda, ka dalībvalstīm ir ekskluzīva kompetence reglamentēt tiesnešu un citu valsts amatpersonu un ierēdņu atalgojumu saskaņā ar valsts tiesībām. Tāpēc Savienības tiesībām šajā ziņā nav nekādas nozīmes. Izstrādājot savus budžeta tiesību aktus, Lietuvas valdībai citastarp ir jāņem vērā sociālekonomiskā situācija Lietuvā, valsts vajadzības un līdzekļi, kā arī tās finanšu saistības. Vilniaus apygardos administracinis teismas (Viļņas Administratīvā apgabaltiesa) uzdotie jautājumi aicina Tiesu lemt par Lietuvas Republikas Konstitūcijā definētās Lietuvas likumdošanas varai un izpildvarai piemītošās rīcības brīvības robežām, kā tās ir interpretējusi Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas (Lietuvas Republikas Konstitucionālā tiesa). Tiesai nav kompetences to darīt.
37.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai gan tiesvedības organizēšana dalībvalstīs ir dalībvalstu kompetencē, šīs kompetences īstenošanā ir jāievēro Savienības tiesības un jo īpaši LES 19. panta 1. punkta otrā daļa (
41
). Saskaņā ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu dalībvalstīm ir jānodrošina, lai attiecīgās tiesas, kas var spriest par Savienības tiesību interpretāciju vai piemērošanu, (
42
) atbilstu efektīvas tiesību aizsardzības tiesā prasībām (
43
). Šis noteikums nepieļauj tādas valsts tiesību normas par tieslietu organizāciju, kas izraisītu tiesiskuma aizsardzības līmeņa pazemināšanu (
44
). Tādējādi dalībvalstīm tieslietu organizācija ir jāveido tā, lai tā atbilstu Savienības tiesību prasībām. Tas it īpaši attiecas uz to tiesu neatkarību, kurām var nākties lemt par jautājumiem, kas saistīti ar Savienības tiesību piemērošanu vai interpretāciju, lai nodrošinātu no tām izrietošo privātpersonu efektīvu tiesību aizsardzību tiesā (
45
).
38.
No šīs judikatūras un it īpaši no spriedumiem Portuguese judges un Escribano Vindel izriet, ka Tiesas kompetencē ir interpretēt Savienības tiesības lietās, kas attiecas uz dalībvalsts tiesu sistēmas organizāciju, tostarp tiesnešu atalgojumu.
Lietā C‑374/23 uzdoto jautājumu pieņemamība
39.
Lietuvas valdība apgalvo, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu lietā C‑374/23 ir nepieņemams, jo Vilniaus apygardos administracinis teismas (Viļņas Administratīvā apgabaltiesa) uzdotajiem jautājumiem nav nekāda sakara ar šajā tiesā izskatāmā strīda faktiem un priekšmetu. Tādējādi, lai atrisinātu strīdu pamatlietā, nav nepieciešama Tiesas atbilde uz uzdotajiem jautājumiem.
40.
LESD 267. pantā ir noteikts, ka prejudiciālajiem(-iem) jautājumam(-iem) ir jābūt “vajadzīgam(-iem)”, lai iesniedzējtiesa varētu “sniegt spriedumu” konkrētajā lietā. Tādējādi Tiesa ir atkārtoti nospriedusi, ka gan no LESD 267. panta formulējuma, gan no tā sistēmas izriet, ka valsts tiesas var iesniegt lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu tikai tad, ja to tiesvedībā esošajā lietā, kurā tām ir jāpieņem lēmums, var tikt ņemts vērā prejudiciālais nolēmums (
46
).
41.
Pamattiesvedība lietā C‑374/23 ir par divu tiesnešu – SR un RB – celto prasību par zaudējumu atlīdzību pret Lietuvas Republiku, kurā viņi apgalvo, ka likumdošanas varas un izpildvaras pilnvaras, nosakot viņu atalgojumu, nav saderīgas ar tiesnešu neatkarību. Tas ir sasaistošs faktors starp Vilniaus apygardos administracinis teismas (Viļņas Administratīvā apgabaltiesa) izskatāmo strīdu un minētās tiesas lūgto Savienības tiesību interpretāciju. Tāpēc uzskatu, ka Tiesas sniegtā interpretācija ir “vajadzīga”, lai iesniedzējtiesa atrisinātu tajā izskatāmo strīdu (
47
).
LES 2. panta un Hartas 47. panta nozīmīgums apvienotajās lietās C‑146/23 un C‑374/23
42.
Lietuvas valdība uzskata, ka, tā kā tiesnešu atalgojuma tiesiskais regulējums ir ekskluzīvā dalībvalstu kompetencē, tās, nosakot šo atalgojumu, neīsteno Savienības tiesības. No tā izriet, ka Harta atbilstoši tās 51. panta 1. punkta nav piemērojama pamattiesvedībā.
43.
Hartas 51. panta 1. punktā ir paredzēts, ka tās noteikumi attiecas uz dalībvalstīm tikai tad, ja tās īsteno Savienības tiesības. No lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu lietās C‑146/23 un C‑374/23 nav acīmredzams, ka XL vai SR un RB atsauktos uz tiesībām, kas viņiem piešķirtas ar Savienības tiesību normu, vai viņi būtu tiesvedības, ar ko Savienības tiesības tiek īstenotas, priekšmets. No lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu arī neizriet, ka tajos būtu izvirzītas kādas problēmas saistībā ar Savienības tiesību interpretāciju vai piemērošanu. Lūgumos sniegt prejudiciālu nolēmumu nekas neliecina, ka kāda no šīm personām atsaucas uz Hartas 47. pantā nostiprinātajām tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Tādējādi, šķiet, ka uz Hartas 47. pantu pamattiesvedībā nevar atsaukties (
48
).
44.
LES 19. pantā ir konkretizēta LES 2. pantā apstiprinātā tiesiskuma vērtība. Saskaņā ar LESD 19. panta 1. punkta otro daļu dalībvalstīm ir jāievieš tiesiskās aizsardzības līdzekļu un procedūru sistēma, kas nodrošina indivīdiem tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības. Tiesību, ko indivīdi gūst no Savienības tiesībām, efektīva aizsardzība tiesā ir vispārējs Savienības tiesību princips, kas izriet no dalībvalstīm kopīgajām konstitucionālajām tradīcijām (
49
), un kurš ir atkārtoti apstiprināts Hartas 47. pantā (
50
). Šādos apstākļos iesaku Tiesai, ka LES 2. pants nav jāinterpretē atsevišķi no LES 19. panta (
51
).
Lietas būtība
45.
Ar saviem jautājumiem Sąd Rejonowy w Białymstoku (Bjalistokas rajona tiesa) un Vilniaus apygardos administracinis teismas (Viļņas Administratīvā apgabaltiesa) lūdz interpretēt LES 19. panta 1. punkta otro daļu divos aspektos. Pirmkārt, vai minētajā tiesību normā ir paredzēts, ka likumdevējs un/vai izpildvara var pieņemt likumus, lai noteiktu vai samazinātu tiesnešu atalgojumu? Otrkārt, kādi kritēriji dalībvalstīm ir jāievēro šādu likumu īstenošanā, lai izpildītu minēto tiesību normu?
46.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Savienības tiesībās dalībvalstīm nav noteikts pienākums pieņemt īpašu konstitucionālu modeli, kas reglamentē attiecības un mijiedarbību starp dažādām valsts iestādēm, it īpaši attiecībā uz to attiecīgo kompetenču definēšanu un norobežošanu. Izvēloties savus konstitucionālos modeļus, dalībvalstīm ir jāievēro citastarp LESD 19. panta 1. punkta otrā daļa, nekaitējot tiesnešu neatkarībai vai neiejaucoties tiesu funkcijā (
52
). Ņemot vērā dalībvalstu atšķirīgās politiskās un konstitucionālās struktūras un tradīcijas, tiesnešu atalgojuma līmeņa un elementu noteikšanā iesaistīto dalībnieku loma var ievērojami atšķirties (
53
). Demokrātijā varas dalīšanas princips un nepieciešamība nošķirt tiesu varu no citastarp nepamatotas likumdošanas varas un/vai izpildvaras ārējas ietekmes neliedz likumdošanas varai un/vai izpildvarai noteikt vairākus valsts tiesu sistēmas struktūras aspektus, tostarp tiesnešu atalgojumu.
47.
Lai nodrošinātu pārredzamību, objektivitāti un tiesisko drošību (
54
), dalībvalstīm jāparedz tiesiskais regulējums, lai atvieglotu tiesnešu atalgojuma noteikšanu, tostarp identificējot šajā procesā iesaistītos dalībniekus un viņu lomu (
55
). Šim regulējumam jābūt vērstam uz tiesas neatkarības aizsardzību, nodrošinot, ka tiesnešu atalgojums ir samērīgs ar to funkciju nozīmīgumu. Valsts tiesību aktiem, kas reglamentē tiesnešu atalgojumu, jādarbojas, pamatojoties uz atbilstošiem, objektīviem un pārbaudāmiem kritērijiem, kuri ievēro samērīguma principu. No tā izriet, ka tiesnešu atalgojumu nevar noteikt vai samazināt individuāli vai diskrecionāri, vai atsaucoties uz individuāliem apstākļiem. Valsts tiesību aktā, kura mērķis ir samazināt tiesnešu atalgojumu, skaidri jānorāda tā pamatojums. Šādam tiesnešu atalgojuma samazinājumam, kas var izrietēt no minētajiem tiesību aktiem, jābūt noteiktam uz laiku un to apmēram un ilgumam jābūt pielāgotam un jāattīstās līdz ar to apstākļu smagumu un pastāvīgumu, uz kuru pamata tas noteikts. Nekādos apstākļos šāds atalgojuma samazinājums nedrīkst būt konkrēti vērsts pret tiesnešiem, radot pret tiem nelabvēlīgu attieksmi (
56
). Lai novērtētu, vai šis process ir konkrēti vērsts uz tiesnešiem, šāds samazinājums ir jāizvērtē tiesnešu un viņiem pielīdzināmu valsts amatpersonu atalgojuma attīstības kontekstā. (
57
). Lai nodrošinātu šo principu ievērošanu un garantētu to stabilitāti, noteikumi par tiesnešu atalgojumu un tā samazināšanu ir jāpakļauj tiesas pārbaudei (
58
).
48.
Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz tiesnešu pamatatalgojuma līmeni Polijā un Lietuvā (
59
). Ņemot vērā “darba samaksas” definīciju LESD 157. panta 2. punkta pirmajā daļā, lai novērtētu, vai tiesnešu atalgojums atbilst viņu funkciju nozīmīgumam, ir jāņem vērā visas pašreizējās vai turpmākās priekšrocības naudā vai natūrā, ko tiesneši tieši vai netieši saņem par šo darbu (
60
). Piemaksas vai pabalsti, ko saņem par konkrētu funkciju vai papildu uzdevumu vai pienākumu izpildi (
61
), darba stāžu, dienesta ilgumu vai pieredzi, no iemaksām neatkarīgas vai subsidētas vecuma pensijas (
62
) un veselības aprūpe, kuru nodrošina papildus tam, ko darba ņēmējiem parasti sniedz saskaņā ar valsts sociālās palīdzības sistēmu, mājoklis un transportlīdzekļa vai tālruņa izmantošana privātām vajadzībām ir darba samaksas skaidrā naudā vai natūrā piemēri (
63
). Arī ierobežojumi vai šķēršļi citu tiesnešu saimniecisko darbību (
64
) veikšanā ir jāņem vērā, kad novērtē viņu atalgojuma atbilstību (
65
).
49.
Ja nav saskaņošanas, ņemot vērā mainīgos sociālekonomiskos apstākļus Eiropas Savienībā un dažādos budžeta ierobežojumus, ar kuriem saskaras individuālas dalībvalstis, tās parasti vislabāk var noteikt to jurisdikcijā esošo tiesnešu atalgojumu. Tāpēc, ievērojot LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā noteiktos sevišķi svarīgos pienākumus, dalībvalstīm ir rīcības brīvība, nosakot tiesnešu atalgojuma līmeni. Šī rīcības brīvība nav neierobežota. Objektīvi elementi, piemēram, vidējā vai minimālā alga valstī, kas reizināta ar koeficientu, vai citu valsts amatpersonu un ierēdņu ar līdzvērtīgu atbildību algas ir tādu pieņemamu etalonu piemēri, kurus dalībvalstis var izmantot apvienojumā ar citiem sociālekonomiskiem parametriem, piemēram, dzīves dārdzību (patēriņa cenu indekss dalībvalstī), inflācijas līmeni utt., lai aprēķinātu tiesnešu atalgojumu (
66
). Tā kā algas līmenis, tostarp minimālās algas līmenis, Eiropas Savienībā (
67
) nav saskaņots un ievērojami atšķiras, ņemot vērā būtiskās atšķirības starp sociālekonomiskajiem apstākļiem dažādās dalībvalstīs (
68
), vienkāršs atalgojuma salīdzinājums tikai naudas izteiksmē ir nepietiekams. Tāpēc tiesnešu atalgojums ir jāizvērtē katras dalībvalsts valsts konkrētajā sociālekonomiskajā kontekstā (
69
).
50.
Izvērtējot tiesnešu atalgojuma atbilstību, jāpārbauda, vai konkrētajā valsts sociālekonomiskajā kontekstā tas ir līmenī, kas ir pietiekams, lai piesaistītu, noturētu un motivētu dažādas izcelsmes personas ar augstu morālo integritāti, kurām ir nepieciešamā profesionālā kvalifikācija un/vai pieredze (
70
). Neatbilstošs atalgojums var apdraudēt morāli, samazināt darba ražīgumu un galu galā kavēt pieņemšanu darbā, atturot kvalificētus kandidātus no darba uzsākšanas šajā profesijā. Tiesnešu noturēšana var tikt ietekmēta arī tādējādi, ka zems atalgojums var mudināt personas pamest profesiju vai aiziet pensijā pirms viņu pilnvaru termiņa beigām vai pirms obligātā pensionēšanās vecuma beigām, tādējādi pazeminot pieredzes vispārējo līmeni tieslietu jomā (
71
).
51.
Ja nav norādes par to, ka tiesnešu atalgojums ir noteikts nelikumīgi vai nesamērīgi (
72
), efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips nav šķērslis nodokļiem vai citiem maksājumiem, piemēram, sociālā nodrošinājuma maksājumiem, ko dalībvalsts likumīgi atskaita no tiesnešu atalgojuma, pamatojoties uz objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem. Tātad šādu vispārēju maksājumu slogs nav daļa no tiesnešu atalgojuma sistēmas saderības ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu pārbaudes.
52.
Tiesnešu atalgojuma salīdzinājums ar honorāriem, ko iekasē vai kas piešķirti advokātiem, kad viņi konsultē vai viņus ir norīkojusi valsts, arī ir izslēgts, pat tad, ja šo honorāru līmenis ir noteikts tiesību aktos. Lai gan tiesnešu atalgojuma līmeni nevar nošķirt no ienākumiem privātajā sektorā (
73
) līdzīgās jomās, tiesas funkcijai ir civildienesta, nevis komerciālu centienu, raksturs (
74
). Tas nozīmē karjeras izvēli, apzinoties, ka būs jāstrādā publiskajā sfērā apmaiņā pret citastarp pilnvaru stabilitāti un stabilu finansiālo kompensāciju (
75
). Lai gan tādējādi atalgojuma līmenis var būt zemāks nekā tas, ko noteiktos gadījumos var saņemt advokāti privātpraksē, tiesneši nav pakļauti komerciāliem riskiem (
76
), viņiem nav jāsedz pieskaitāmās izmaksas (
77
), viņiem nav jāmaksā PVN, un principā viņiem maksā neatkarīgi no tiesvedības iznākuma, viņu darba rezultāta vai produktivitātes (
78
). Visbeidzot piebildīšu, ka tiesneši saņem atalgojumu ar regulāriem un paredzamiem intervāliem, savukārt termiņš, kurā klienti samaksā advokātu honorārus, var būt gan garš, gan ļoti neparedzams (
79
).
53.
Tādējādi tiesnešu atalgojuma atbilstības novērtēšanai ir gan holistiska perspektīva, ņemot vērā visus atbilstošos sociālekonomiskos faktorus, gan dinamiska vai laika pieeja, atsaucoties uz šā atalgojuma izmaiņām laika gaitā. Lai gan dalībvalstīm var nebūt pienākums automātiski atjaunināt tiesnešu atalgojumu, lai ņemtu vērā inflāciju un/vai dzīves dārdzības pieaugumu, vai pārskatīt darba samaksas līmeni konkrētos intervālos, gadījumos, kad to ilgstoši nedara, atalgojuma līmenis var pasliktināties. Būtiska tiesnešu atalgojuma samazināšanās laika gaitā kaitē tiesnešu neatkarībai un tiesneša amata cieņai. Ja vien nenotiek pēkšņs un straujš tiesnešu atalgojuma vērtības samazinājums, atalgojuma izmaiņu izvērtējums būtu jāveic, atsaucoties uz reprezentatīvu laikposmu, kas ir vismaz desmit gadi.
54.
Attiecībā uz šīm apvienotajām lietām Polijas un Lietuvas tiesībās ir paredzēta tiesnešu atalgojuma noteikšanas sistēma (
80
). Nekas tiesvedībā Tiesā neliecina par to, ka, šādi rīkojoties, Polijas vai Lietuvas likumdošanas vara un/vai izpildvara būtu uzurpējusi jebkura cita leģitīma dalībnieka lomu vai pilnvaras (
81
). No šiem lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu arī izriet, ka minētajās dalībvalstīs noteikumi, kas reglamentē tiesnešu atalgojumu un jebkādu tā samazinājumu, ir pakļauti tiesas kontrolei.
55.
Lietas C‑146/23 pamatā ir likumi, ar kuriem paredz īpašus noteikumus budžeta tiesību aktu īstenošanai 2021., 2022. un 2023. gadam (
82
) un ar kuriem tika grozīts Likuma par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju 91. pants un samazināts tiesnešu atalgojums. Netiek apgalvots, ka Polijas likumdošanas varai un/vai izpildvarai saskaņā ar Polijas tiesību aktiem nebija pilnvaru ar likumiem, ar ko paredz īpašus noteikumus budžeta tiesību aktu īstenošanai 2021., 2022. un 2023. gadam, grozīt Likuma par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju 91. pantu. Trybunał Konstytucyjny (Konstitucionālā tiesa) 2023. gada 8. novembra sprieduma K 1/23 (
83
) pilna ietekme uz šiem budžeta tiesību aktiem joprojām ir diezgan neskaidra. Tiesas sēdē Polijas valdība, atbildot uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem, apstiprināja, ka atalgojums, kas pienākas tiesnešiem pēc minētā sprieduma pasludināšanas, ir ticis izmaksāts. Lietā C‑374/23 SR un RB cēla prasību pret Lietuvas Republiku par zaudējumu atlīdzību tās bezdarbības dēļ, jo nevar tikt ierosināta cita tiesvedība, lai likumdošanas varai un izpildvarai noteiktu pienākumu maksāt tiesnešiem atalgojumu, kas ir samērīgs ar viņu amata cieņu. No sprieduma Savickas (
84
) skaidri izriet, ka tiesnešu atalgojuma samazināšana var tikt apstrīdēta Lietuvas tiesās un ka ir pieejami finanšu tiesiskās aizsardzības līdzekļi, lai atgūtu nelikumīgi nesamaksāto atalgojumu.
56.
Iesniedzējtiesa lietā C‑146/23 uzskata, ka Likuma par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju 91. panta grozījumi 2022. un 2023. gadā ir pretrunā LES 19. panta 1. punkta otrajai daļai. Atšķirībā no pasākumiem spriedumā Portuguese judges (
85
) Polijas veiktie grozījumi nav vispārīgi, bet ir īpaši vērsti uz tiesnešiem, nosakot ilgstošu atkāpi no mehānisma, kas noteikts Likuma par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju 91. panta 1. punktā.
57.
Nav strīda par to, ka tiesnešu atalgojums (
86
) Polijā 2022. un 2023. gadā bija mazāks par to, kas būtu aprēķināts saskaņā ar Likuma par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju 91. pantu. Šis samazinājums arī notika vienlaikus ar būtisku dzīves dārdzības pieaugumu šajā dalībvalstī. Tomēr var atzīmēt, ka šajā pašā laikposmā tiesnešu atalgojums nebija mazāks par iepriekšējiem gadiem – šķiet, ka 2022. gadā tas palielinājās par 4,37 % salīdzinājumā ar 2021. gadu un 2023. gadā – par 7,8 % salīdzinājumā ar 2022. gadu. Polijas valdība apgalvoja, ka attiecīgie grozījumi nav “iesaldējuši” tiesnešu atalgojumu, bet tikai palēninājuši tā pieauguma tempu. Lai gan XL atsaucas uz garu sarakstu ar valsts ierēdņiem, kuri 2022. gadā ir saņēmuši lielāku atalgojuma palielinājumu nekā tiesneši, tiesas sēdē Polijas valdība uzsvēra, ka parastie ierēdņi šajā dalībvalstī nopelna daudz mazāk nekā tiesneši un ka atšķirībā no tiesnešiem viņu atalgojums pēdējā laikā nav palielināts.
58.
Attiecībā uz grozījumu iespējamo pastāvīgo raksturu Polijā, lai gan Likuma par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju 91. pants, šķiet, ir ticis grozīts trīs gadus pēc kārtas (
87
), šī tiesību norma šķiet joprojām ir spēkā. Polijas valdība tiesas sēdē apstiprināja, ka visi grozījumi, kuri minētajā tiesību normā izdarīti ar likumiem, ar ko paredz īpašus noteikumus budžeta tiesību aktu īstenošanai 2021., 2022. un 2023. gadam, attiecās uz vienu finanšu gadu un katrs bija spēkā tikai vienu gadu. Turklāt Tiesas rīcībā esošajos lietas materiālos nekas neliecina, ka līdzīgi grozījumi būtu ierosināti Likuma par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju 91. pantā 2024. gadā (
88
). Tādējādi Likuma par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju 91. panta grozījumu ietekme uz tiesnešu atalgojumu šķiet ir ierobežota gan ilguma, gan apmēra ziņā.
59.
Sākotnēji varētu šķist, ka apstrīdētie grozījumi bija vērsti uz vai attiecināti tikai uz tiesnešu un prokuroru atalgojumu, jo uz citu valsts amatpersonu un darbinieku algām netika attiecināti analoģiski pasākumi., Polijas valdība gan rakstveida apsvērumos, gan tiesas sēdē norādīja, ka tiesnešiem un prokuroriem iepriekš tika piemērots preferenciāls režīms saskaņā ar valsts amatpersonu un ierēdņu atalgojuma sistēmu. Papildus Polijas valdība apgalvoja, ka uz tiesnešiem un prokuroriem neattiecās atalgojuma iesaldēšana publiskajā sektorā no 2013. līdz 2018. gadam. Šī informācija norāda, ka no 2013. līdz 2023. gadam tiesnešu atalgojums netika negatīvi vai nesamērīgi ietekmēts salīdzinājumā ar citu valsts amatpersonu vai ierēdņu atalgojumu (
89
). Turklāt šķiet, ka šajā laikposmā viņu atalgojums netika būtiski samazināts (
90
).
60.
Polijas valdība 2022. un 2023. gada grozījumus pamatoja ar atsauci uz Covid-19 pandēmiju un Krievijas iebrukumu Ukrainā 2022. gada februārī. Manuprāt, tie ir būtiski, objektīvi, pārbaudāmi un ārkārtēji apstākļi, kas neapstrīdami ir radījuši ievērojamus budžeta ierobežojumus visām dalībvalstīm, tostarp Polijas Republikai, un kas varēja pamatot valsts amatpersonu un ierēdņu atalgojuma samazinājumu, tostarp tiesnešu atalgojuma samazinājumu. Lai samazinātu tiesnešu atalgojumu atbilstoši LES 19. panta 1. punkta otrajai daļai, nav jābūt valsts budžeta krīzei vai jāuzsāk pārmērīga deficīta novēršanas procedūra saskaņā ar LESD 126. panta 2. punktu un 12. protokolu par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru (
91
). Tiesnešu atalgojuma samazināšana un citi budžeta samazinājumi var būt pamatoti ar centieniem novērst pārmērīga budžeta deficīta rašanos dalībvalstī (
92
). Attiecībā uz to pasākumu samērīgumu, kas pieņemti, reaģējot uz šiem apstākļiem, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu lietā C‑146/23 izriet, ka XL atalgojums 2022. un 2023. gadā bija ievērojami lielāks par divkāršu vidējo algu Polijā (
93
).
61.
Lai gan šis jautājums galu galā ir jāizlemj iesniedzējtiesai, fakti, uz kuriem ir atsauce šo secinājumu 56.–60. punktā, liecina, ka Polijā tiesnešu atalgojums 2022. un 2023. gadā bija samērīgs ar viņu neatkarību un viņu funkciju nozīmīgumu.
62.
Lietā C‑374/23 Vilniaus apygardos administracinis teismas (Viļņas Administratīvā apgabaltiesa) norādīja, ka 13 gadu laikā no 2008. līdz 2021. gadam tiesnešu atalgojums nominālā izteiksmē samazinājās par 3,2 % tikai nodokļu izmaiņu dēļ. Iesniedzējtiesa nav sniegusi nekādus precizējumus par 2019. gada nodokļu reformu Lietuvā. Katrā ziņā, kā izriet no šo secinājumu 51. punkta, tiesnešu atalgojuma aplikšanai ar nodokļiem parasti nav nozīmes novērtējumā, ko veic LES 19. panta 1. punkta otrās daļas kontekstā.
63.
Lietuvas valdība un Komisija apgalvo, ka saskaņā ar Tiesnešu atalgojuma likuma 3. pantu tiesnešu un citu valsts amatpersonu vai ierēdņu algu aprēķina pamatlikme ir balstīta uz skaidriem un objektīviem kritērijiem, kas saistīti ar Lietuvas Republikā pastāvošajiem sociālekonomiskajiem apstākļiem (
94
). Principā to atjaunina katru gadu, un tā nevar būt mazāka kā iepriekšējā gadā. Lietā C‑374/23 nekas neliecina par to, ka tiesnešu atalgojums Lietuvā bija skarts vai nesamērīgi ietekmēts salīdzinājumā ar citu valsts amatpersonu vai ierēdņu atalgojumu. It īpaši no Tiesnešu atalgojuma likuma 3. panta skaidri izriet, ka viņu atalgojums tiek noteikts līdztekus citu valsts amatpersonu un ierēdņu atalgojumam. Tas attiecas arī uz civildienesta atalgojuma reformu, kas pieņemta 2023. gada 25. maijā (
95
). Tas, ka šajā nesenajā reformā (būtiski) palielināja tiesnešu un citu valsts amatpersonu un ierēdņu atalgojumu, saskaņā ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu neliek apšaubīt iepriekš tiesnešiem samaksāto summu likumību.
64.
Vilniaus apygardos administracinis teismas (Viļņas Administratīvā apgabaltiesa) norādīja, ka tiesnešu atalgojuma relatīvais līmenis Lietuvā laika gaitā ir pazeminājies un ka kopš 2021. gada beigām tas tuvojas vidējās algas līmenim valstī. Lietuvas valdība tiesas sēdē apgalvoja, ka iesniedzējtiesas sniegtie skaitļi ir kļūdaini, jo tie neatspoguļo parādus, kas tiesnešiem samaksāti laikposmā no 2016. līdz 2019. gadam pēc Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas (Lietuvas Republikas Konstitucionālā tiesa) sprieduma, ar kuru tiesnešu atalgojuma samazinājums tika atzīts par neatbilstošu Konstitūcijai (
96
).
65.
Lai gan tiesnešu atalgojuma atbilstība pamatlietās galu galā ir jautājums, kas jāizspriež Vilniaus apygardos administracinis teismas (Viļņas Administratīvā apgabaltiesa), 2020. gada CEPEJ ziņojuma 3.36. attēlā (
97
) un 2022. gada CEPEJ ziņojuma 3.46. attēlā (
98
) norādīts, ka Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuvas Augstākā tiesa) tiesnešu vidējā bruto alga bija 2,2 reizes (2018. gadā) vai 2,1 reizi (2020. gadā) lielāka nekā vidējā bruto alga valstī (
99
). Salīdzinājums ar citu dalībvalstu datiem vairāk liecina, ka 2018. gadā Lietuvas tiesnešu atalgojums (
100
) viņu karjeras sākumā šīs valsts Augstākajā tiesā bija vidējā diapazonā un relatīvi lielāks nekā salīdzināmu Austrijas (1,5), Beļģijas (1,6), Somijas (1,5), Francijas (1,3), Horvātijas (1,7), Nīderlandes (1,3), Vācijas (0,9), Ungārijas (1,8), Itālijas (1,9), Luksemburgas (1,4), Latvijas (1,9), Slovēnijas (1,6), Zviedrijas (1,8) un Spānijas (2,1) tiesnešu atalgojums (
101
).
Secinājumi
66.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, iesaku Tiesai uz Sąd Rejonowy w Białymstoku (Bjalistokas rajona tiesa, Polija) un Vilniaus apygardos administracinis teismas (Viļņas Administratīvā apgabaltiesa, Lietuva) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
LES 19. panta 1. punkta otrā daļa jāinterpretē tādējādi, ka
tā neliedz dalībvalstu likumdošanas varai un/vai izpildvarai pieņemt tiesību aktus, lai noteiktu un/vai samazinātu tiesnešu atalgojumu, tostarp ar koplīgumiem, ko noslēdz saskaņā ar valsts tiesību aktiem.
Dalībvalstīm jāparedz tiesiskais regulējums, lai atvieglotu tiesnešu atalgojuma noteikšanu, kas vērsts uz tiesas neatkarības aizsardzību, nodrošinot, ka tiesnešu atalgojuma līmenis ir samērīgs ar to funkciju nozīmīgumu. Tiesību aktiem, kas reglamentē tiesnešu atalgojumu, jādarbojas, pamatojoties uz atbilstošiem, objektīviem un pārbaudāmiem kritērijiem, kuri ievēro samērīguma principu.
Jebkurā tiesnešu atalgojuma līmeņa piemērotības novērtējumā jāņem vērā visi sociālekonomiskie faktori un tam jāattiecas uz atalgojuma attīstību laika gaitā.
Jebkurā valsts tiesību aktā, kura mērķis ir samazināt tiesnešu atalgojuma līmeni, skaidri jānorāda šī samazinājuma pamatojums. Šādam tiesnešu atalgojuma samazinājumam, kas var izrietēt no minētajiem tiesību aktiem, jābūt noteiktam uz laiku un tā apmēram un ilgumam jābūt pielāgotam un jāattīstās līdz ar to apstākļu smagumam un pastāvīgumu, uz kuru pamata tas noteiks. Nekādos apstākļos šāds atalgojuma samazinājums nedrīkst būt konkrēti vērsts pret tiesnešiem, radot pret tiem nelabvēlīgu attieksmi.
Noteikumiem par tiesnešu atalgojumu vai jebkādu tā samazinājumu jābūt pakļautiem tiesas pārbaudei.
(
1
)	Oriģinālvaloda – angļu.
(
2
)	Nr. 79, pirmais punkts. “The Federalist”, kas parasti tiek dēvēts par “Federalist Papers”, ir Aleksandra Hamiltona, Džona Džeja [John Jay] un Džeimsa Medisona [James Madison] laikā no 1787. gada oktobra līdz 1788. maijam uzrakstītu 85 rakstu sērija. Raksti tika anonīmi publicēti ar pseidonīmu Publius dažādos tā laika Ņujorkas (Amerikas Savienotās Valstis) žurnālos. Versija, no kuras ņemts šis citāts, atrodas Kongresa bibliotēkas (Amerikas Savienotās Valstis) pētījumu ceļvežos: https://guides.loc.gov/federalist-papers/introduction. Hamiltona aizstāvētā pieeja, proti, tas, ka: [t]iesu amatpersonu algas laiku pa laikam var mainīt atkarībā no apstākļiem, tomēr tā, lai nekad nesamazinātu atlīdzību, ar kādu kāds konkrēts tiesnesis stājas amatā, attiecībā uz viņu” (“The Federalist”, Nr. 79, otrais punkts) tika pārņemta Amerikas Savienoto Valstu Konstitūcijā, kuras III panta pirmā iedaļa paredz, ka gan augstākās, gan zemākās instances tiesu tiesneši “par saviem pakalpojumiem saņem atlīdzību, kas netiek samazināta, kamēr viņi ieņem amatu”. Dažu dalībvalstu konstitūcijās ir atspoguļota līdzīga pieeja; skat. Kipras Republikas Konstitūciju, 133.12. pants, un Īrijas konstitūciju, 35.5. pants, kas grozīts ar 2011. gada Konstitucionālā likuma 29. grozījumu.
(
3
)	Ko interpretē, ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantu. Savstarpēji saistītās imperatīvas attiecībā uz tiesnešu neatkarību un efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, ir tikai daži no daudzajiem faktoriem, kas var leģitīmi ietekmēt tiesnešu atalgojumu. Valsts amatpersonu un ierēdņu, tostarp tiesnešu, atalgojums ietilpst Hartas 21. panta un Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, piemērošanas jomā. OV 2000, L 303, 16. lpp., skat. spriedumu, 2019. gada 7. februāris, Escribano Vindel (C‑49/18, EU:C:2019:106, 38.–60. punkts; turpmāk tekstā – “spriedums Escribano Vindel”).
(
4
)	Prasība, ka tiesām jābūt neatkarīgām, kas ir neatņemama tiesas spriešanas daļa, ir tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā elements, kas pats par sevi ir daļa no Hartas 47. pantā nostiprinātajām pamattiesībām uz lietas taisnīgu izskatīšanu. Spriedums, 2021. gada 20. aprīlis, Repubblika (C‑896/19, EU:C:2021:311, 48.–51. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
5
)	(C‑64/16, EU:C:2018:117, 45. punkts; turpmāk tekstā – spriedums “Portuguese judges”).
(
6
)	Skat. 66. punktu.
(
7
)	Un, tieši izrietoši, arī tiesnešiem.
(
8
)	Skat. spriedumu Portuguese judges, 44. punkts.
(
9
)	Skat. spriedumus Portuguese judges, 45. punkts, un Escribano Vindel, 66. punkts. Atbilstoši neatceļamības principam tiesnešiem tostarp ir jāvar palikt amatā līdz brīdim, kad viņi sasniedz obligāto pensionēšanās vecumu, vai līdz savu pilnvaru termiņa beigām, ja tās ir piešķirtas uz noteiktu laiku. Izņēmumiem no minētā principa, lai gan tam nav absolūta rakstura, jābūt pamatotiem ar attaisnojošiem un primāriem iemesliem, ievērojot samērīguma principa piemērošanu. Tā parasti tiek pieņemts, ka tiesneši, ievērojot atbilstošas procedūras, var tikt atcelti, ja viņi tiek uzskatīti par nepiemērotiem, lai turpinātu pildīt savas funkcijas, nespējas vai būtiska to pienākumu pārkāpuma dēļ. Skat. spriedums, 2019. gada 5. novembris, Komisija/Polija (Vispārējās jurisdikcijas tiesu neatkarība) (C‑192/18, EU:C:2019:924, 113. punkts). Skat. arī spriedumu, 2021. gada 6. oktobris, W.Ż. (Augstākās tiesas ārkārtas kontroles un publisko lietu palāta – Iecelšana) (C‑487/19, EU:C:2021:798, 115. un 116. punkts), kurā norādīts, kāda var būt konkrētu lēmumu, kas skar atsevišķu tiesnešu dzīvi un karjeru, ietekme uz tiesnešu neatkarību.
(
10
)	Secinājumos lietā Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2017:395, 78. punkts) ģenerāladvokāts H. Saugmandsgors Ēe [H. Saugmandsgaard Øe] norādīja, ka, “lai gan tiesnešu darba samaksas apmēram ir jābūt atbilstošam publisko pienākumu, kādus viņi uzņemas, nozīmīgumam, šis apmērs tomēr nedrīkst būt atrauts no ekonomiskās un sociālās realitātes un it īpaši no vidējā dzīves līmeņa valstī, kurā ieinteresētās personas īsteno savu profesionālo darbību. Turklāt ar viņu ienākumu saprātīgu stabilitāti, manuprāt, tiek saprasts, ka šie ienākumi nesvārstās laikā tā, ka tiek apdraudēta viņu spriedumu neatkarība, bet nevis tas, ka tiem ir jāpaliek nemainīgiem.”
(
11
)	Portugāles likumdevējs pieņēma pasākumus, kas bija prasības priekšmets spriedumā Portuguese judges, Savienības finansiālās palīdzības programmas kontekstā. Spānijas likumdošanas vara un izpildvara pieņēma pasākumus, kas aplūkoti spriedumā Escribano Vindel.
(
12
)	Minētajā Portugāles lietā skarto valsts amatpersonu un ierēdņu vidū bija republikas prezidents; Assembleia da República (Valsts asamblejas) priekšsēdētājs; ministru prezidents; Assembleia da República deputāti; valdības locekļi; Tribunal Constitucional (Konstitucionālā tiesa) tiesneši; Tribunal de Contas (Revīzijas palāta) tiesneši; republikas ģenerālprokurors; vispārējās jurisdikcijas tiesu tiesneši un prokurori; administratīvo tiesu tiesneši, nodokļu tiesu tiesneši un miertiesneši.
(
13
)	Skat. Eiropas Cilvēktiesību tiesas (turpmāk tekstā – “ECT”) spriedumu, 2013. gada 15. oktobris, Savickas u.c. pret Lietuvu (CE:ECHR:2013:1015DEC006636509, 90.–94. punkts; turpmāk tekstā – “spriedums Savickas”). Minētā tiesa kā acīmredzami nepamatotu 1950. gada 4. novembrī Romā parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) 35. panta 3. punkta izpratnē un attiecīgi kā nepieņemamu ECPAK 35. panta 4. punkta izpratnē noraidīja sūdzību, ko iesnieguši strādājošie vai bijušie tiesneši vai viņu mantinieki par īpašuma atņemšanu, pārkāpjot ECPAK 1. protokola 1. pantu. Sūdzība attiecās uz prasītāju algu samazinājumu par aptuveni 30 %. Šo samazinājumu pamatoja ar “īpaši sarežģīto ekonomisko un finansiālo situāciju Lietuvā” 1999. gadā un “nepieciešamību finansēt izglītību, veselības aprūpi, sociālo aizsardzību un citas sabiedrības vajadzības”. ECT nosprieda, ka, īstenojot sociālo un ekonomikas politiku, valstu likumdevējiem ir plaša rīcības brīvība.
(
14
)	2001. gada Dz. U., Nr. 98, 1070. pozīcija. Konsolidēts teksts, 2022. gada 14. decembris, Dz. U. 2023. gads, 217. pozīcija.
(
15
)	Dz.U., 2021. gads, 2445. pozīcija.
(
16
)	Dz.U., 2022. gads, 2666. pozīcija.
(
17
)	2008. gada 6. novembraLietuvos Respublikos teisėjų atlyginimų įstatymas Nr. X-1771 (Lietuvas Republikas Tiesnešu atalgojuma likums Nr. X-1771, Žin., 2008, Nr. 131-5022), kas grozīts ar 2021. gada 25. novembra2021 m. lapkričio 25 d. Lietuvos Respublikos teisėjų atlyginimų įstatymo Nr. X-1771 pakeitimo įstatymas Nr. XIV-708 (Lietuvas Republikas Likums Nr. XIV-708, ar ko groza Lietuvas Republikas Tiesnešu atalgojuma likumu Nr. X-1771, 2021. gada TAR, No 25134), 3. pants.
(
18
)	“Vispārējās jurisdikcijas tiesu un specializēto tiesu” tiesneši.
(
19
)	Redakcijā, kas bija spēkā no 2022. gada 1. janvāra līdz 2023. gada 30. jūnijam.
(
20
)	“Vispārējās jurisdikcijas tiesu un specializēto apgabaltiesu” tiesneši.
(
21
)	Ar 2009. gada 28. aprīļaLietuvos Respublikos teisėjų atlyginimų įstatymo priedėlio pakeitimo įstatymas Nr. XI-235 (Likums Nr. XI-235, ar ko groza Lietuvas Republikas Tiesnešu atalgojuma likuma pielikumu) (Žin., 2009, Nr. 49-1940) (stājās spēkā 2013. gada 1. oktobrī) tika noteikts algas koeficients. Kā norādīts Komisijas rakstveida apsvērumos, ar Lietuvos Respublikos teisėjų darbo apmokėjimo įstatymo Nr. X-1771 pakeitimo įstatymas Nr. XIV-2015 (Lietuvas Republikas 2023. gada 25. maija Likums Nr. XIV-2015, ar ko groza Lietuvas Republikas Tiesnešu atalgojuma likumu Nr. X-1771) (TAR, 2023, Nr. 11594) tika grozīta vispārējās jurisdikcijas tiesu un specializēto tiesu tiesneša algas koeficientu sistēma, kas noteikta pielikuma II nodaļā, paredzot, ka apgabaltiesas tiesneša oficiālā alga ir “3,6” (izsakot pamatlikmē).
(
22
)	XL tika samaksāti 15151,44 PLN mēnesī par laiku no 2022. gada jūlija līdz novembrim; 15033,51 PLN par 2022. gada decembri un 16333,26 PLN par 2023. gada janvāri.
(
23
)	Pēc slimības atvaļinājuma ņemšanas vērā.
(
24
)	Skat. lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu lietā C‑146/23 5.6. punktu.
(
25
)	Noteikta īpašajos noteikumos 2023. gada budžeta tiesību aktu īstenošanai.
(
26
)	Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa) pirmā priekšsēdētāja citastarp apgalvoja, ka ar Likumu, ar ko paredz īpašus noteikumus budžeta tiesību aktu īstenošanai 2023. gadam, ir pārkāpta garantija, ka tiesnešu atalgojums atbilst viņu amata cieņai un pienākumu apjomam. Minētie noteikumi aizskarot citastarp tiesnešu neatkarību, iegūto tiesību principu un uzticēšanos valstij, kā arī iedibinātās tiesības. Viņa uzsvēra, ka ar tiesnešu atalgojuma aprēķināšanai ieviestajām metodēm “ir apieti” piemērojamie tiesību principi. Tiesnešu atalgojums būtu balstīts uz likumdevēja veiktu ikgadēju un samērā neparedzamu novērtējumu. Tas nodrošinātu, ka pieņemtais tiesnešu atalgojuma noteikšanas modelis vairs nebūtu automātisks un balstīts uz objektīviem kritērijiem.
(
27
)	Naczelny Sąd Administracyjny (Augstākā administratīvā tiesa) priekšsēdētājs apgalvoja, ka aplūkojamās tiesību normas ir “epizodisks regulējums” un ir atkāpe no tiesību aktos noteiktajiem principiem tiesnešu atalgojuma noteikšanai. Polijas Republikas Konstitūcijā ir atsauce uz vienas valsts darbinieku grupas, proti, tiesnešu, darba un atalgojuma nosacījumiem. Minētās atsauces nolūkā bija jāievieš tiesnešu atalgojuma noteikšanas sistēma, kas atšķiras no tās, kura piemērojama citiem ierēdņiem. Šajā atsevišķajā sistēmā būtu jāņem vērā nepieciešamība aizsargāt tiesnešu neatkarību, amata cieņa un tiesnešu atbildības slogs. Tiesnešu reālā atalgojuma samazinājums 2021.–2023. gadā ir aptuveni 23,6 %, kas ir būtiska atšķirība no vidējās bruto algas valsts sektorā pieauguma par 6,74 % 2020.–2021. gadā.
(
28
)	KRS apgalvoja, ka Polijas Republikas Konstitūcijas 178. panta 2. punktam, kas ierobežo likumdošanas varas iejaukšanos tiesnešu atalgojuma noteikšanā, ir svarīga loma tiesnešu neatkarības un objektivitātes nodrošināšanā. Tiesnešu atalgojums būtu jāaprēķina, pamatojoties uz objektīviem un skaitliski izsakāmiem kritērijiem, un tam būtu jāpiemēro automātiska indeksācija.
(
29
)	Ņemot vērā izskatāmo lietu pieaugošo skaitu, uzkrājušos lietu pieaugošo skaitu un tiesvedības faktisko paildzināšanos.
(
30
)	Kā norādījuši prasītāji, tiesai vai tiesnesim nav pieejams nekāds juridisks mehānisms, lai uzdotu izpildvarai un likumdošanas varai nodrošināt, ka tiesnešu atalgojums atbilst tiesneša amata cieņai un atbildībai vai stingrajiem ierobežojumiem citastarp citu ar to saistītu uzdevumu veikšanai.
(
31
)	Komisijas rakstveida apsvērumos norādīts, ka prasības attiecas uz laikposmu no 2020. gada marta līdz 2023. gada martam.
(
32
)	Šos skaitļus iesniedza iesniedzējtiesa. Tie ir bruto skaitļi, kuros nav iekļauta piemaksa par darba stāžu. Attiecībā uz skaitli par 2021. gadu ir ņemta vērā 2019. gada nodokļu reforma (koeficients 17,2 x pamatlikme 177 EUR/nodokļu izmaiņas 1,289).
(
33
)	Iesniedzējtiesa arī uzsver, ka tiesnešiem ir piemērojamas īpaši stingras prasības. Tiesnešiem citastarp ir jāstrādā par vienādu atlīdzību neatkarīgi no viņu darba slodzes, jo viņu darba laiks nav reglamentēts. Lietuvas Republikas Konstitūcijas 113. pantā arī ir paredzēts, ka “tiesnesis nedrīkst strādāt citā ievēlētā vai ieceltā amatā, nedrīkst veikt profesionālu darbību, komercdarbību vai strādāt citās privātās iestādēs vai uzņēmumos. Turklāt viņš var saņemt tikai atalgojumu, kas noteikts tiesnesim, un samaksu par izglītojošu vai radošu darbību. Tiesnesis nedrīkst piedalīties politisko partiju un citu politisko organizāciju pasākumos.”
(
34
)	Pamatojoties uz Valstybės duomenų agentūra (Valsts datu aģentūra, Lietuva) (iepriekš zināms kā Lietuvos statistikos departamentas (Lietuvas Statistikas departaments)) publicēto vidējo bruto mēnešalgu ceturksnī pirms iepriekšējā ceturkšņa un piemērojot koeficientu 0,1.
(
35
)	Izņemot piemaksu par darba stāžu.
(
36
)	Šīs tiesību normas uzliek Lietuvas Republikai pienākumu izveidot salīdzināmu sistēmu tiesnešu atalgojumam par līdzīgu darbu.
(
37
)	Šī programma tika apstiprināta ar Lietuvas Republikas parlamenta 2020. gada 11. decembra Rezolūciju Nr. XIV-72.
(
38
)	Dz. U., 2022. gads, 2666. pozīcija.
(
39
)	Tiesas sēdē Polijas valdība, atbildot uz Tiesas uzdoto jautājumu, apstiprināja, ka Trybunał Konstytucyjny (Konstitucionālā tiesa) spriedums stājas spēkā tā publicēšanas dienā.
(
40
)	Polijas valdības rakstveida apsvērumos tika izvirzīti vairāki iebildumi par Tiesas kompetenci lemt par lietā C‑146/23 uzdoto jautājumu un tā pieņemamību. Tiesas sēdē tā atsauca šos iebildumus.
(
41
)	Spriedumi, 2020. gada 26. marts, Miasto Łowicz un Prokurator Generalny (C‑558/18 un C‑563/18, EU:C:2020:234, 36. punkts un tajā minētā judikatūra), un 2024. gada 9. janvāris, G. u.c. (Vispārējās jurisdikcijas tiesu tiesnešu iecelšana Polijā) (C‑181/21 un C‑269/21, EU:C:2024:1, 57. punkts; turpmāk tekstā – “spriedums G”). Skat. arī rīkojumu, 2020. gada 2. jūlijs, S.A.D. Maler und Anstreicher (C‑256/19, EU:C:2020:523, 35.–40. punkts).
(
42
)	LES 19. panta 1. punkta otrā daļa attiecas uz “jomām, uz kurām attiecas Savienības tiesības”, neatkarīgi no tā, vai dalībvalstis īsteno Savienības tiesību aktus Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē.
(
43
)	Spriedums, 2021. gada 2. marts, A.B. u.c. (Augstākās tiesas tiesnešu iecelšana – Pārsūdzība) (C‑824/18, EU:C:2021:153, 112. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
44
)	Spriedums, 2021. gada 20. aprīlis, Repubblika (C‑896/19, EU:C:2021:311, 63.–65. punkts).
(
45
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada 18. maijs, Asociaţia Forumul Judecătorilor din România u.c. (C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 un C‑397/19, EU:C:2021:393, 230. punkts). Atbilstoši Savienības tiesībām nepieciešamās neatkarības un objektivitātes garantijas ir balstītas uz premisu, ka pastāv tādi noteikumi – it īpaši attiecībā uz tiesas sastāvu, iecelšanu, pilnvaru ilgumu, kā arī tās locekļu atstatīšanās, noraidīšanas un atsaukšanas iemesliem –, kuri ļauj kliedēt jebkādas tiesību subjektu pamatotas šaubas par šīs tiesas neuzņēmību pret ārēju elementu iedarbību, konkrēti likumdošanas varas un izpildvaras tiešu vai netiešu ietekmi, un par tās neitralitāti attiecībā uz interesēm, ar kurām tā saskaras. Skat. spriedumu, 2021. gada 20. aprīlis, Repubblika (C‑896/19, EU:C:2021:311, 53. punkts un tajā minētā judikatūra). Tiesas sēdē Komisija uzsvēra nepieciešamību nodrošināt atbilstošu atalgojumu tiesnešiem, lai izvairītos no iespaida, ka viņi varētu būt pakļauti nepamatotai ārējai ietekmei.
(
46
)	Spriedums, 2020. gada 26. marts, Miasto Łowicz un Prokurator Generalny (C‑558/18 un C‑563/18, EU:C:2020:234, 45. un 46. punkts un tajos minētā judikatūra).
(
47
)	Pastāv acīmredzamas līdzības starp pamattiesvedību lietā C‑374/23 un pamattiesvedību lietās, kurās tika taisīti spriedumi Portuguese judges un Escribano Vindel, kas attiecās uz prasībām, kuras cēlusi arodbiedrība Portugāles tiesnešu vārdā un Spānijas tiesnesis par attiecīgi Portugāles un Spānijas tiesnešu atalgojuma samazināšanas pasākumiem. Skat. turpretī rīkojumu, 2023. gada 8. novembris, Habonov (C‑333/23, EU:C:2023:858) (turpmāk tekstā – “rīkojums Habonov”). Rīkojumā Habonov Tiesa kā nepieņemamu noraidīja Verwaltungsgericht Gießen (Gīsenes Administratīvā tiesa, Vācija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par LES 19. pantu un Hartas 47. pantu par tiesnešu atalgojumu Hesenes federālajā zemē (Vācija). Tā kā minētais lūgums tika iesniegts saistībā ar ārkārtas procedūru patvēruma jomā starp Krievijas pilsoni un Vācijas Federatīvo Republiku, Tiesa uzskatīja, ka, lai iesniedzējtiesa varētu taisīt spriedumu, atbilde nav nepieciešama, tādējādi nošķirot minēto lūgumu no lūgumiem, kas bija pamatā spriedumiem Portuguese judges un Escribano Vindel.
(
48
)	Tā kā LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā visām dalībvalstīm ir noteikts pienākums nodrošināt tiesību aizsardzības līdzekļus, kas ir pietiekami efektīvi tiesiskās aizsardzības nodrošināšanai jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības, it īpaši Hartas 47. panta izpratnē, interpretējot pirmo tiesību normu, ir pienācīgi jāņem vērā otrā tiesību norma. Spriedums, 2022. gada 22. februāris, RS (Konstitucionālās tiesas spriedumu iedarbība) (C‑430/21, EU:C:2022:99, 34.–37. punkts un tajos minētā judikatūra).
(
49
)	Kas nostiprinātas ECPAK 6. un 13. pantā.
(
50
)	Spriedums, 2023. gada 5. jūnijs, Komisija/Polija (Tiesnešu neatkarība un privātā dzīve) (C‑204/21, EU:C:2023:442, 69. punkts).
(
51
)	Spriedums, 2023. gada 13. jūlijs, YP u.c. (Tiesneša imunitātes atcelšana un viņa atstādināšana no amata) (C‑615/20 un C‑671/20, EU:C:2023:562, 55. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
52
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. februāris, RS (Konstitucionālās tiesas spriedumu iedarbība) (C‑430/21, EU:C:2022:99, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
53
)	Tiesnešu atalgojumu var noteikt, piemēram, tiesu vai neatkarīgas iestādes vai ar darba koplīgumu saskaņā ar valsts tiesību aktiem.
(
54
)	Tiesiskās drošības princips nav absolūts. Noteikumus par tiesnešu atalgojumu var grozīt, pamatojoties uz objektīviem un likumīgiem apstākļiem, ar noteikumu, ka tiek ievēroti tiesnešu neatkarības un samērīguma principi.
(
55
)	Ministru komitejas Ieteikumā CM/Rec(2010)12 par tiesnešu neatkarību, efektivitāti un pienākumiem (ko Eiropas Padomes Ministru komiteja pieņēmusi 2010. gada 17. novembrī ministru vietnieku 1098. sanāksmē (turpmāk tekstā – Eiropas Padomes ministru komitejas ieteikums”) 53. pantā ir noteikts, ka “profesionālo tiesnešu atlīdzības sistēmas pamatnoteikumi būtu jānosaka tiesību aktos”. Skat. arī 1985. gada 6. septembrī ANO Septītajā kongresā par noziegumu novēršanu un apiešanos ar likumpārkāpējiem, kas notika Milānā no 1985. gada 26. augusta līdz 6. septembrim, pieņemto Tiesnešu neatkarības pamatprincipu 11. pantu, kurā ir paredzēts, ka “[t]iesnešu pilnvaru termiņš, viņu neatkarība, drošība, pienācīgs atalgojums, dienesta nosacījumi, pensijas un pensionēšanās vecums tiek pienācīgi nodrošināti ar likumu” (https://www.ohchr.org/en/instruments-mechanisms/instruments/basic-principles-independence-judiciary).
(
56
)	Sprieduma Savickas 93. punktā Eiropas Cilvēktiesību tiesa nosprieda, ka “noteicoši ir tas, ka algu samazināšanā publiskajā sektorā Lietuvā nav īpaši izcelti tiesneši”, bet tā bija daļa no taupības pasākumu programmas, kas ietekmēja algas visā publiskajā sektorā. ECT arī atgādināja Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas (Lietuvas Republikas Konstitucionālās tiesas) secinājumu, ka “būtu netaisnīgi, ja tiesneši tiktu uzskatīti par izņēmumu un uz viņiem neattiektos taupības pasākumi”. ECT tomēr izteica atrunu, ka pat šis apsvērums var nebūt noteicošs gadījumā, ja samazinājums ietekmētu tiesnešu neatkarību.
(
57
)	Sprieduma Savickas 3., 4. un 93. punktā ECT izvērtēja tiesnešu atalgojuma samazinājumu 1999. gadā kontekstā ar šā atalgojuma palielināšanu 1997. gadā un secināja, ka vispārējais līmenis nav ietekmēts.
(
58
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu Savickas un ECT spriedumu, 2023. gada 22. jūnijs, Kubát u.c. pret Čehijas Republiku (CE:ECHR:2023:0622JUD006172119; turpmāk tekstā – “spriedums Kubát’). Minētās lietas attiecās citastarp uz tiesnešu atalgojumu un tiesībām uz īpašumu saskaņā ar ECPAK 1. protokola 1. pantu.
(
59
)	Nevis citas piemaksas vai pabalsti, kas maksājami tiesnešiem vienā vai otrā dalībvalstī.
(
60
)	Spriedums, 2024. gada 22. februāris, Randstad Empleo u.c. (C‑649/22, EU:C:2024:156, 44. punkts).
(
61
)	Attiecas vai nu uz jurisdikcijas līmeni, vai uz atbildības funkcijām, kas tiek pildītas jurisdikcijā, piemēram, tiesas priekšsēdētāju.
(
62
)	Lietā C‑146/23 Polijas valdība norādīja, ka tiesnešiem un prokuroriem ir īpaši labvēlīga īpaša pensiju sistēma, jo viņiem šajā nolūkā nav jāveic sociālās apdrošināšanas iemaksas.
(
63
)	Skat., piemēram, Likuma par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju 91. pantu un Tiesnešu atalgojuma likuma 4. panta 2. punktu. Kaut arī, novērtējot tiesnešu atalgojuma atbilstību, būtu jāņem vērā visa finansiālā vai cita atlīdzība, ko izmaksā tiesnešiem, Venēcijas komisija neiesaka piešķirt tiesnešiem “nefinansiālus piešķīrumus”, piemēram, mājokli, pamatojoties uz sociālu vajadzību, jo “to piešķiršanā pastāv rīcības brīvība. Tādējādi tie ir potenciāls tiesnešu neatkarības apdraudējums.” Ziņojums par Tiesu sistēmas neatkarību, I daļa “Tiesnešu neatkarība”, ko Venēcijas komisija pieņēma 82. plenārsēdē (Venēcija, 2010. gada 12. un 13. marts).CDL-AD(2010)004, https://www.venice.coe.int/webforms/documents/?pdf=CDL-AD(2010)004-e.
(
64
)	Jurisdikcijās, kurās tiesnešiem var būt liegts atgriezties vai iesaistīties privātpraksē.
(
65
)	Saskaņā ar valsts tiesību aktiem tiesneša amata pienākumu pildīšana var būt nesaderīga ar citu darbību vai funkciju veikšanu. Lai izvairītos no interešu konfliktiem un nodrošinātu profesionālu ieguldījumu tiesneša amatā, var būt objektīvi nepieciešamas dažas ekskluzivitātes prasības. Citi ierobežojumi vai šķēršļi, piemēram, aizliegums turēt kapitāldaļas sabiedrībās, saņemt honorārus vai dividendes vai samaksu par lekcijām, ne vienmēr var būt pamatoti tiesnešu neatkarības interesēs un konkrētos apstākļos var pārkāpt Hartas 17. pantā aizsargātās tiesības uz īpašumu.
(
66
)	Dalībvalstis var arī maksāt tiesnešiem fiksētu gada algu, konkrēti nenorādot kritērijus, kas ir tās pamatā. Atlīdzība, ko maksā citām valsts amatpersonām vai ierēdņiem ar līdzvērtīgu atbildību, var būt etalons, ko izmanto, lai novērtētu tiesnešu atalgojuma atbilstību šādos apstākļos.
(
67
)	Skat. LESD 153. panta 5. punktu un spriedumu, 2022. gada 7. jūlijs, Coca-Cola European Partners Deutschland (C‑257/21 un C‑258/21, EU:C:2022:529, 47. punkts). Skat. arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2022/2041 (2022. gada 19. oktobris) par adekvātām minimālajām algām Eiropas Savienībā (OV 2022, L 275, 33. lpp.).
(
68
)	Minimālās algas līmenis dalībvalstīs 2024. gada janvārī svārstījās no 477 EUR mēnesī Bulgārijā līdz 2571 EUR mēnesī Luksemburgā https://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php?title=Minimum_wage_statistics.
(
69
)	Būtiski var būt arī objektīvi ekonomiskie faktori, piemēram, dalībvalsts iekšzemes kopprodukts, inflācijas līmenis, budžeta deficīts/pārpalikums, valsts parāds, tieslietu sistēmas kopējās izmaksas utt. Lietuvas valdība norādīja, ka, sagatavojot valsts budžeta projektu, “ir jāņem vērā valsts funkcijas, kas nostiprinātas Konstitūcijā, pašreizējā ekonomiskā un sociālā situācija, sabiedrības un valsts vajadzības un iespējas, pieejamie un plānotie finanšu līdzekļi, valsts saistības, kā arī citi svarīgi faktori”.
(
70
)	Ministru komitejas ieteikuma 54. pantā ir noteikts: “Tiesnešu darba samaksai vajadzētu būt atbilstošai viņu uzdevumiem un atbildībai un pietiekamā līmenī, lai viņus pasargātu no jebkāda ārēja spiediena, kura mērķis ir ietekmēt viņu lēmumus. Vajadzētu būt garantijām saprātīga atalgojuma saglabāšanai slimības, grūtniecības un dzemdību vai paternitātes atvaļinājuma gadījumā, kā arī vecuma pensijas izmaksai, kam vajadzētu būt samērīgam ar viņu atalgojuma līmeni, kuru viņi saņem strādājot. Būtu jāievieš īpaši tiesību akti kā garantija pret atalgojuma samazinājumu, kas vērsts konkrēti uz tiesnešiem” https://www.icj.org/wp-content/uploads/2014/06/CMRec201012E.pdf. Skat. arī 6. pantu Eiropas Hartā par tiesnešu statusu, Strasbūra, 1998. gada 8.–10. jūlijs, https://rm.coe.int/16807473ef.
(
71
)	Kā nozīme ir precīzi izteikta novērojumā, ka “[l]ikuma dzīve nav bijusi loģika – tā ir bijusi pieredze”: Holmes, O. W., The Common Law, Little, Brown & Co., Boston MA, 1881, 1. izd.
(
72
)	Šajā ziņā Vilniaus apygardos administracinis teismas (Viļņas Administratīvā apgabaltiesa) nav sniegusi nekādu informāciju par 2019. gada nodokļu reformu. Skat. šo secinājumu 25. punktu.
(
73
)	Ja tiesneši nesaņem pienācīgu atalgojumu salīdzinājumā ar privāto sektoru, tas var kaitēt tiesneša amata cieņai un kavēt tiesnešu pieņemšanu darbā, viņu motivāciju un noturēšanu, kaitējot efektīvai tiesību aizsardzībai tiesā un tiesnešu neatkarībai. Saskaņā ar 2020. gada ziņojumu par Eiropas tieslietu sistēmas novērtējumu, ko veic Eiropas Tiesiskuma efektivitātes komisija (CEPEJ), kuru izveidoja Eiropas Padomes Ministru komiteja 2002. gada septembrī (turpmāk tekstā – “2020. gada CEPEJ ziņojums”), 67. lpp., https://rm.coe.int/rapport-evaluation-partie-1-francais/16809fc058, un 2022. gada ziņojumu par Eiropas tieslietu sistēmas novērtējumu, ko veic CEPEJ (turpmāk tekstā – “2022. gada CEPEJ ziņojums”), 79. lpp., https://rm.coe.int/cepej-report-2020-22-e-web/1680a86279 “tiesnešu atalgojuma jautājuma risināšanai ir vajadzīga visaptveroša pieeja, kurā papildus tīri ekonomiskajam aspektam ņem vērā arī ietekmi, kāda var būt uz tiesiskuma efektivitāti, kā arī uz tiesnešu neatkarību saistībā ar cīņu pret korupciju tieslietu sistēmā un ārpus tās. Tieslietu politikā būtu jāņem vērā arī citu juridisko profesiju algas, lai tiesnešu profesiju padarītu pievilcīgu augsti kvalificētiem praktizējošiem juristiem.”
(
74
)	Tas nozīmē arī valsts varas īstenošanu, ko nevar salīdzināt ar citu juridisko profesiju pārstāvju darbu. Ja nav salīdzināmu situāciju, jebkurš jautājums par diskrimināciju var tikt izslēgts.
(
75
)	Tam, kādā godā tiek turēts tiesneša amats, ir arī noteikta nemonetāra vērtība.
(
76
)	Advokātu iekasētā summa var neatspoguļot to klientu samaksāto summu. Advokāti konkurē ar citiem advokātiem un – dažās jurisdikcijās – ar citiem pakalpojumu sniedzējiem, piemēram, grāmatvežiem un nodokļu konsultantiem.
(
77
)	Piemēram, par biroja telpām, profesionālās atbildības apdrošināšanu vai juridiskajiem asistentiem.
(
78
)	Skat. Eiropas Ministru komitejas ieteikuma 55. pantu, kurā noteikts: “Būtu jāizvairās no sistēmām, kurās tiesnešu pamatatalgojums ir atkarīgs no darba rezultātiem, jo tās var radīt problēmas tiesnešu neatkarībai.” Pēc analoģijas skat. Atzinumu 1/17 (ES un Kanādas CETA), 2019. gada 30. aprīlis (EU:C:2019:341, 98. punkts).
(
79
)	Dažos gadījumos likums nosaka advokāta honorārus un/vai tos var atgūt, “nosakot tiesāšanās izdevumus”. Advokāta honorāri var būt atkarīgi no konkrēta tiesvedības iznākuma vai panākumiem. Tādējādi advokāti var nespēt iekasēt maksu par visu laiku – vai atsevišķos gadījumos par daļu laika –, ko viņi veltījuši lietai.
(
80
)	Lietuvas valdība tiesas sēdē apstiprināja, ka “pamatlikme”, uz kuru ir atsauce Tiesnešu atalgojuma likuma 3. pantā, tiek atrunāta koplīgumā. Lietuvas Valsts tiesu padome, kuras sastāvā ir tikai visu dažādo instanču tiesneši, šajās koplīguma sarunās pārstāv Lietuvas tiesu varu.
(
81
)	Tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesām.
(
82
)	Šajā ziņā būtiski ir grozījumi attiecībā uz 2022. un 2023. gadu.
(
83
)	Tiesvedība minētajā lietā attiecās uz likumiem, ar ko paredz īpašus noteikumus budžeta tiesību aktu īstenošanai 2023. gadam.
(
84
)	1.–20. punkts.
(
85
)	Skat. minētā sprieduma 49. punktu.
(
86
)	Polijas valdība un Komisija norāda, ka likumos, ar ko paredz īpašus noteikumus par budžeta tiesību aktu īstenošanu 2022. un 2023. gadam, ir ietverti noteikumi par vispārējās jurisdikcijas tiesu, Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa) un Trybunał Konstytucyjny (Konstitucionālā tiesa) tiesnešu, kā arī prokuroru atalgojumu.
(
87
)	Skat. šo secinājumu 15. un 16. punktu.
(
88
)	2023. gada grozījumi tika atzīti par Konstitūcijai neatbilstošiem.
(
89
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu Portuguese judges, 48. punkts.
(
90
)	No tā izriet, ka nesenā tiesiskuma krīze Polijā nav samazinājusi tiesnešu atalgojuma līmeni.
(
91
)	Šķiet, ka budžeta deficīts Polijā attiecīgajā laikposmā bija mazāks par LESD 126. panta 2. punktā un 12. protokola 1. pantā par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru minēto 60 % “valsts parāda attiecību pret iekšzemes kopproduktu tirgus cenās”. 60 % attiecības pārsniegšana ir “rupja kļūda”.
(
92
)	LESD 126. panta 1. punktā dalībvalstīm ir noteikts pienākums “izvair[īties] no pārmērīga budžeta deficīta”.
(
93
)	Komisija atzīmēja, ka XL atalgojums bija gandrīz trīs reizes lielāks, ja pieskaitītu Likuma par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju 91. pantā paredzētās prēmijas un pabalstus. Polijas valdība apgalvoja, ka salīdzināmos apstākļos tiesnešu vidējais atalgojums no 2018. līdz 2022. gadam bija vairāk nekā 300 % no vidējās algas valstī. ECT norādīja, ka 2012. un 2014. gadā tiesnešu vidējā “gada bruto alga” visās Eiropas Padomes dalībvalstīs bija attiecīgi 2,3 un 2,4 reizes lielāka par vidējo algu valstī. Skat. spriedumu Kubát, 33. punkts.
(
94
)	Arī attiecīgo koeficientu nosaka ar likumu.
(
95
)	Skat. šo secinājumu 10. un 12. punktu. Skat. arī Komisijas rakstveida apsvērumu 39. punktu.
(
96
)	Komisijas rakstveida apsvērumos ir norādīts, ka kopš 2017. gada tiesnešu atalgojums ik gadu ir nedaudz palielinājies.
(
97
)	67. lpp.
(
98
)	80. lpp.
(
99
)	Viņu karjeras sākumā un par 3,3 (2018. gadā) vai 2,9 (2020. gadā) lielāks “augstākajā instancē”.
(
100
)	Attiecībā pret vidējo bruto algu valstī.
(
101
)	2020. gadā Lietuvas tiesnešu atalgojums karjeras sākumā šīs valsts Augstākajā tiesā bija relatīvi augstāks nekā salīdzināmu Austrijas (1,6), Beļģijas (1,6), Somijas (1,6), Francijas (1,3), Horvātijas (1,9), Nīderlandes (1,3), Vācijas (0,9), Ungārijas (1,7), Itālijas (1,8), Luksemburgas (1,5), Polijas (1,9), Slovēnijas (1,5) un Zviedrijas (1,9) tiesnešu atalgojums. SR un RB apgalvojumi attiecas uz laikposmu no 2020. līdz 2023. gada. Skat. arī 34. attēlu “Tiesnešu un prokuroru gada algas attiecība pret vidējo gada algu valstī 2021. gadā” Komisijas paziņojumā Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Centrālajai bankai, Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “2023. gada Eiropas Savienības rezultātu apkopojums tiesiskuma jomā” (COM(2023) 309 final). CEPEJ iesniedza Komisijai kvantitatīvos datus par laikposmu no 2012. līdz 2021. gadam. Komisija apgalvo, ka saskaņā ar 34. attēlu, lai gan Lietuvas tiesnešu sākuma alga attiecībā pret bruto gada algu ir viena no zemākajām Savienībā, relatīvā izteiksmē tā ir augstāka nekā Beļģijā, Vācijā, Somijā, Francijā, Ungārijā, Luksemburgā, Nīderlandē, Polijā un Slovēnijā.