62013CC0689(01)
ĢENERĀLADVOKĀTA MELHIORA VATELĒ [MELCHIOR WATHELET] PAPILDU SECINĀJUMI,
sniegti 2015. gada 15. oktobrī (
1
)
Lieta C‑689/13
Puligienica Facility Esco SpA (PFE)
pret
Airgest SpA
(Consiglio di giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Sicīlijas reģiona Administratīvās tiesas padome, Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
“Mutvārdu procesa atkārtota sākšana — LESD 267. pants — “Tiesas” jēdziens — Organizatoriska pieeja — Funkcionāla pieeja”
I – Ievads
1.
Šie ir otrie secinājumi, kas tiek sniegti lietā PFE (C‑689/13, EU:C:2015:263). Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, pirmkārt, kā interpretēt Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (
2
), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. decembra Direktīvu 2007/66/EK (
3
), 1. panta 3. punktu un, otrkārt, kā interpretēt LESD 267. pantu, kā arī Savienības tiesību pārkāpuma principu un atbilstīgas interpretācijas principu.
2.
Ar 2015. gada 20. janvāra lēmumu Tiesa nolēma nodot lietu izskatīšanai piektajai palātai. 2015. gada 11. martā notika tiesas sēde, kurā savus apsvērumus sniedza Puligiencia Facility Esco SpA (PFE), Gestione Servizi Ambientali Srl, Itālijas valdība, kā arī Eiropas Komisija. Es savus pirmos secinājumus šajā lietā sniedzu 2015. gada 23. aprīlī (
4
). Tomēr 2015. gada 10. jūnijā apspriežu laikā šī palāta, piemērojot Tiesas Reglamenta 60. panta 3. punktu, nolēma nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Tiesā, kura to piešķīra virspalātai.
3.
Līdz ar to Tiesa ar rīkojumu lietā PFE (C‑689/13, EU:C:2015:521) uzdeva atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu procesu un lūdza Eiropas Savienības Tiesas statūtu 23. pantā minētās ieinteresētas personas sniegt savu viedokli par šādu jautājumu: “vai “tiesas” jēdziens LESD 267. panta izpratnē un pienākums piemērot Savienības tiesības tādējādi, kā tās interpretējusi Eiropas Savienības Tiesa, saskaņā ar funkcionālu pieeju attiecas uz dalībvalsts tiesas palātu, kuras izskatīšanā lieta ir iesniegta, vai saskaņā ar organizatorisko pieeju vienīgi uz šo tiesu, kuras struktūrā ietilpst minētā palāta, kopumā”?
4.
Līdz ar to šajos secinājumos es pievērsīšos tikai šim jautājumam un atkārtošu tikai tos elementus, kas ir lietderīgi šajā analīzē. Visbeidzot ir jānorāda, ka tikai Itālijas, Nīderlandes un Polijas valdība, kā arī Komisija ir atbildējušas uz jautājumu, kuru Tiesa uzdeva pēc mutvārdu procesa atkārtotas sākšanas. Tiesas sēdē, kas notika 2015. gada 15. septembrī, savu viedokli vēlējās sniegt vienīgi Itālijas valdība un Komisija.
II – Atbilstošās tiesību normas
5.
Administratīvā procesa kodekss ir pieņemts ar 2010. gada 2. jūlija Dekrētlikumu Nr. 104 (2010. gada 7. jūlijaGURI Nr. 156 kārtējais pielikums).
6.
Saskaņā ar šī kodeksa 99. panta 3. punktu, “ja palāta, kurai nodota prasības izskatīšana, nepiekrīt plēnuma noteiktam tiesību principam, tā ar pamatotu rīkojumu prasības izlemšanu nodod plēnumam”.
7.
Minētā kodeksa 99. panta 4. punktā ir noteikts, ka “plēnums lemj par visu strīdu, ja vien tas nenolemj noteikt tiesību principu un pārējā daļā lietu nodot atpakaļ iesniedzējā palātā”.
III – Analīze
A – Manos pirmajos secinājumos ieteiktās interpretācijas atgādināšana
8.
Vispirms ir jānorāda, ka Itālijas valdība, kā arī divas pārējās valdības, kas ir atbildējušas uz Tiesas uzdoto jautājumu, atbalsta “tiesas” jēdziena funkcionālo interpretāciju.
9.
Šādu pieeju arī es netieši, bet noteikti esmu atbalstījis savos pirmajos secinājumos. Iesniedzējtiesas uzdotā otrā prejudiciālā jautājuma analīzes noslēgumā es secināju, ka “LESD 267. pantam pretrunā ir tāds noteikums kā Administratīvā procesa kodeksa 99. panta 3. punkts, kas ir interpretēts tādējādi, ka ar to tiesas palātai, kuras nolēmumi nav pārsūdzami, gadījumā, kad tā nepiekrīt šīs pašas tiesas plēnuma noteiktam tiesību principam, tiek radīts pienākums nodot nolēmuma pieņemšanu par prasības priekšmetu [plēnumam] bez iespējas iepriekš uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu” (
5
).
10.
Lai arī es tieši neesmu norādījis uz “tiesas” jēdziena LESD 267. panta izpratnē funkcionālās interpretācijas ideju, šāda interpretācija tomēr ir saderīga ar izvirzīto pieeju. Turklāt to es atbalstu arī šajos papildu secinājumos.
B – Consiglio di giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Sicīlijas reģiona Administratīvās tiesas padome) un Administratīvā procesa kodeksa 99. panta 3. punkta ietekme uz tās nolēmumu galīgo raksturu
11.
Consiglio di giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Sicīlijas reģiona Administratīvās tiesas padome), ko veido divas palātas, kuras ir atdalītas no Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) (
6
), tiesas iezīmes LESD 267. panta izpratnē, manuprāt, nav apšaubāmas. Saskaņā ar Administratīvā procesa kodeksa 6. panta 1. punktu “Consiglio di Stato [Valsts padome] ir pēdējās instances administratīva tiesu iestāde”.
12.
Itālijas valdība 2015. gada 15. septembra tiesas sēdē apgalvoja, ka, pirmkārt, Consiglio di giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Sicīlijas reģiona Administratīvās tiesas padome) nolēmumi nekādi nav pārsūdzami un, otrkārt, tāpat arī nav pārsūdzama Administratīvā procesa kodeksa 99. panta 3. punkta nepiemērošana un par tā nepiemērošanu nav piemērojamas sankcijas (
7
).
13.
Kā es to jau norādīju savos pirmajos secinājumos, Corte suprema di cassazione (Kasācijas tiesa, Itālija) pati apvienoto palātu sastāvā 2014. gada 4. februārī pieņemtajā spriedumā Nr. 2403 noteica, ka “ka Itālijas administratīvo tiesu sistēmā Consiglio di Stato [Valsts padomei], tās palātām un plēnumam bez izšķirības tiesa ir jāspriež kā pēdējās instances tiesai LESD 267. panta trešās daļas izpratnē” (
8
).
14.
Turklāt šai tiesai jau ir bijusi iespēja uzdot prejudiciālu jautājumu Tiesai, jo Tiesa jau vairakkārt ir atbildējusi uz Consiglio di giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Sicīlijas reģiona Administratīvās tiesas padome) iesniegtajiem lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu (
9
).
15.
Organizatoriskas pieejas piemērošana šai tiesai nozīmētu, ka tiesa LESD 267. panta izpratnē šo statusu var zaudēt dalībvalsts tiesu iestāžu organizatoriskās kārtības dēļ.
C – Tiesas palātas atteikšanās izskatīt lietu par labu šai pašai tiesai citā sastāvā ietekme
16.
No Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka LESD 267. pantam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesību akts, ar kuru tiek ieviests process, ar kuru tiek uzsākta valsts likumu atbilstības konstitūcijai pārbaude, ja šīs procedūras prioritātes dēļ gan pirms jautājuma par atbilstību konstitūcijai nosūtīšanas valsts tiesai, kuras kompetencē ietilpst likumu atbilstības konstitūcijai pārbaude, gan, nepieciešamības gadījumā, pēc šīs tiesas nolēmuma attiecīgajā jautājumā visas citas valsts tiesas tiek kavētas īstenot savas tiesības vai izpildīt savu pienākumu uzdot Tiesai prejudiciālus jautājumus (
10
). No šīs judikatūras izriet, ka tiesai, kurā ir iesniegta prasība, jebkurā attiecīgā brīdī jābūt iespējai uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu.
17.
Izskatāmajā lietā Administratīvā procesa kodeksa 99. panta 3. punktā nav paredzēts pienākums nodot lietu citai tiesai, bet gan tai pašai tiesai citā sastāvā. Tomēr, manuprāt, būtiskais faktors nav rodams šajā atšķirībā, bet gan apstāklī, ka, ja Consiglio di giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Sicīlijas reģiona Administratīvās tiesas padome) [vai arī jebkura cita Consiglio di Stato (Valsts padome) palāta], pamatojoties uz Administratīvā procesa kodeksa 99. panta 3. punktu, nolemj nodot lietu izskatīšanai plēnumā, lieta vairs neatrodas tās izskatīšanā un tā līdz ar to vairs nevar Tiesai uzdot prejudiciālus jautājumus, ne šajā brīdī, ne arī vēlāk (
11
).
18.
Tomēr Administratīvā procesa kodeksa 99. panta 3. punktā, šķiet, nekas neliedz Consiglio di Stato (Valsts padome) palātai atsaukties uz LESD 267. pantu pirms šīs atteikšanās no lietas izskatīšanas (
12
). Neapšaubāmi ir lietderīgi norādīt, ka šādu interpretāciju iesaka arī Itālijas valdība.
19.
Līdz ar to šādā gadījumā secinājumi no Tiesas pasludinātā sprieduma ir jāizdara minētajai palātai un vajadzības gadījumā – tikai tad, ja tāds rodas – jānodod lieta izskatīšanā Consiglio di Stato (Valsts padome) plēnumā. Tad lieta ir jāizskata plēnumā, ievērojot Tiesas spriedumu, vai jāiesniedz Tiesai jauns lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu.
20.
Turklāt šādai interpretācijai ir priekšrocības, jo tā samazina risku, ka Savienības tiesības varētu netikt piemērotas vai arī tikt piemērotas nepareizi.
21.
Es noslēgšu šo tēmu par atteikšanos izskatīt lietu, atsaucoties uz spriedumu Syfait u.c. (C‑53/03, EU:C:2005:333). Savos pirmajos secinājumos es norādīju uz līdzībām ar spriedumā Parfums Christian Dior (C‑337/95, EU:C:1997:517) (
13
) rasto risinājumu. Turklāt man šķiet, ka no sprieduma Syfait u.c. (C‑53/03, EU:C:2005:333) var izdarīt arī pretēju secinājumu.
22.
Šajā lietā Tiesa noliedza savu kompetenci it īpaši tādēļ, ka Komisija konkurences iestādi var atbrīvot no lietas izskatīšanas saskaņā ar Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā (
14
), 11. panta 6. punktu. Tomēr, atšķirībā no tādas tiesu iestāžu organizatoriskās kārtības kā pamatlietā, konkurences jomā iestāde, kura uzdod prejudiciālo jautājumu, pati nenosaka ne to, ka lieta ir jānodod izskatīšanai citai iestādei, ne arī brīdi, kad tā jānodod. Turpretī šajā gadījumā tā ir Consiglio di Stato (Valsta padome) palāta, kas, pēc tam kad tā uzdevusi Tiesai prejudiciālus jautājumus, lemj, vai nodot lietu izskatīšanā plēnumā. Šādi rīkojoties, tā saglabā savu Tiesas statusu LESD 267. panta izpratnē līdz brīdim, kad tā pati pieņem lēmumu atteikties no lietas izskatīšanas.
23.
Noslēgumā man šķiet, ka tiesas jēdzienu vajadzētu interpretēt, piemērojot funkcionālo pieeju, un ka līdz ar to tā šo “statusu” nevar zaudēt, neraugoties uz iespēju, ka tā pēc Tiesas sprieduma var atteikties izskatīt lietu par labu tai pašai tiesai, taču citā sastāvā.
D – Papildu apsvērumi
24.
Pilnības labad, es uzskatu, ka, pirmkārt, LESD 267. pantam raksturīgās sadarbības mērķa un, otrkārt, praktisko grūtību organizatoriskas pieejas piemērošanā dēļ Tiesai būtu jānoraida šāda “tiesas” jēdziena LESD 267. panta izpratnē interpretācija.
1) Tiesas sadarbības ar dalībvalstu tiesām princips
25.
Vispirms organizatoriska pieeja “tiesas” jēdzienam LESD 267. panta izpratnē, manuprāt, būtu pretrunā apstāklim, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu tiek izveidota tiešas “sadarbības” procedūra starp Tiesu un dalībvalstīm (
15
). Šo sadarbības ideju apstiprina princips ar tādu pašu nosaukumu. Kā pamatoti norādījis ģenerāladvokāts P. Kruss Viljalons [P. Cruz Villalón], lojālās sadarbības princips, kas paredzēts LES 4. panta 3. punktā, attiecas arī uz tiesām, “tostarp divām šajā tiesvedībā iesaistītajām tiesām” (
16
). Es tātad pievienojos Komisijas argumentam, ka saskaņā ar lojālas sadarbības principu jebkura tiesību norma par tiesu organizāciju un procesu ir jāinterpretē ne tikai saderīgi ar LESD 267. pantu, bet arī tādējādi, lai sekmētu pieeju tajā paredzētajam prejudiciālā nolēmuma mehānismam (
17
).
26.
Līdz ar to, ja pēdējās instances tiesa – kas saskaņā ar Itālijas tiesībām ir iesniedzējtiesa (
18
) – izsaka šaubas par Savienības tiesību piemērošanu un par to, kā tās piemēro cita tās tiesību sistēmā ietilpstoša pēdējās instances tiesa, proti, tās plēnums, manuprāt, Tiesai tai ir jāsniedz atbilde.
27.
Kā es to jau norādīju savos pirmajos secinājumos, liegums tiesas palātai, kuras nolēmumi saskaņā ar valsts tiesībām nav pārsūdzami, uzdot Tiesai jautājumu tikai tāpēc, ka šāds pienākums būs šīs pašas tiesas plēnumam, man šķiet, būtu pretrunā pastāvīgajai Tiesas judikatūrai, kurā Tiesa vienmēr ir atzinusi, ka “valsts tiesām ir visplašākās iespējas vērsties Tiesā, ja tās uzskata, ka to izskatāmajā lietā rodas jautājumi par izskatīšanā esošā strīda atrisināšanai vajadzīgo Savienības tiesību normu interpretāciju vai spēkā esamības vērtējumu” (
19
).
28.
Šajā ziņā es piekrītu arī Polijas valdības viedoklim, saskaņā ar kuru jebkādas nepilnības sadarbības sistēmā starp valstu tiesām un Tiesu var mazināt pašu Līguma tiesību normu, kā arī atsavināto tiesību, par kurām valsts tiesai ir šaubas, efektivitāti (
20
).
29.
“Tiesas” jēdziena organizatoriska interpretācija palielinātu risku, ka attiecīgajā dalībvalstī var rasties judikatūra, kas ir pretrunā Savienības tiesībām. Gadījumā, ja tiesas “palāta”, kas lemj pēdējā instancē, nolemtu nenodot lietu izskatīšanai plēnumā un pieņemtu nolēmumu, kas nav saderīgs ar Savienības tiesībām, neviena tiesa jebkādā sastāvā nespētu to mainīt. Kā es to jau atgādināju savos pirmajos secinājumos, ja valsts tiesām, kuru nolēmumi nav pārsūdzami tiesā saskaņā ar valsts tiesībām, ir pienākums vērsties Tiesā, ja tās saskaras ar jautājumu par Savienības tiesību interpretāciju, tas ir jādara, lai “novērstu tādas valsts judikatūras izveidošanos kādā dalībvalstī, kas neatbilst [Savienības] tiesību normām” (
21
).
2) Organizatoriskās interpretācijas praktiskās grūtības
30.
Manuprāt, Tiesai būtu grūtības īstenot praksē “tiesas” jēdziena organizatorisko interpretāciju, piemērojot LESD 267. pantu.
31.
Kā jau es iepriekš atgādināju, Tiesa jau vairākkārt ir atbildējusi uz Consiglio di giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Sicīlijas reģiona Administratīvās tiesas padome) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem (
22
).
32.
Turklāt no Itālijas valdības atbildes uz Tiesas uzdoto jautājumu pēc mutvārdu procesa atkārotas sākšanas izriet, ka Itālijas Civilprocesa kodeksā ir Administratīvā procesa kodeksa 99. pantam analoga tiesību norma, kura attiecas uz Corte suprema di cassazione (Kasācijas tiesa). Saskaņā ar Civilprocesa kodeksa 273. panta 3. punktu, “ja kāda [Corte suprema di cassazione (Kasācijas tiesa)] palāta nepiekrīt apvienotajās palātās noteiktajam tiesību principam, tā ar motivētu rīkojumu šo nolēmumu par apelācijas sūdzību nodod apvienotajām palātām”. Tiesa jau ir atbildējusi uz vairākiem šīs tiesas lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu.
33.
Ja Tiesai “tiesas” jēdzienam LESD 267. panta izpratnē būtu jāpiemēro organizatoriska pieeja, tas nozīmētu, ka jebkura dalībvalsts tiesa, uz kuru attiecas tāds pats procesuāls noteikums kā ar Itālijas Administratīvā procesa kodeksu vai Civilprocesa kodeksu ieviestais, varētu vērsties Tiesā tikai ar nosacījumu, ka netiktu apšaubīts minētās tiesas plēnumā noteiktais tiesību princips.
34.
Šāda tiesas definīcija LESD 267. panta izpratnē būtu praktiski neiespējama, jo tas Tiesai radītu grūtības pārbaudīt pašai savu kompetenci. Tā var tikt pārbaudīta tikai gadījumā, ja iesniedzējtiesa par savām procesuālajām tiesībām ir sniegusi izsmeļošu informāciju. Tiesai lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegšanas gadījumā ne vienmēr tiek darīti zināmi visi valsts procesuālie noteikumi. Turklāt Tiesas kompetences neesamība būtu atkarīga no to strīdīgo procesuālo noteikumu attiecīgajā lietā piemērošanas, kas ir lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatā. Itālijas Administratīvā procesa kodeksa gadījumā Consiglio di Stato (Valsts padome) palāta uzdod Tiesai prejudiciālu jautājumu ne jau noteikti tādēļ, ka tā uzskatītu, ka plēnumā noteiktais tiesību princips ir pretrunā Savienības tiesībām. Taču Tiesa būtu kompetenta tikai šādā gadījumā.
35.
Šāda interpretācija turklāt būtu pretrunā Tiesas pastāvīgajai pieejai, saskaņā ar kuru tiesa ir viena un tā pati vienība, lai kāda arī nebūtu tās iekšējā organizācija. Pierādījums šādai “globālai” pieejai tiesām izriet arī no tā, kā Tiesa ir definējusi valsts tiesas savos spriedumos. Tās tiek apzīmētas, vienīgi izmantojot to “kopējo” nosaukumu, nekādā ziņā nenorādot uz to sastāvu (palāta, plēnums, utt.).
IV – Secinājumi
36.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, kā arī manu pirmo secinājumu, kas šajā lietā tika sniegti 2015. gada 23. aprīlī, 63.–89. punktā veikto analīzi, es uzskatu, ka “tiesas” jēdziens LESD 267. panta izpratnē ir jāinterpretē saskaņā ar funkcionālo pieeju. Līdz ar to šis pants attiecas uz to dalībvalsts tiesu vai tiesas palātu, kuras izskatīšanā ir iesniegta lieta.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	OV L 395, 33. lpp.
(
3
)	OV L 335, 31. lpp.
(
4
)	C‑689/13, EU:C:2015:263.
(
5
)	Manu pirmo secinājumu 91. punkts.
(
6
)	Atbilstoši 2003. gada 24. decembra Dekrētlikuma Nr. 373 “Kārtība, kādā īsteno Sicīlijas reģiona īpašo statusu saistībā ar Consiglio di Stato uzticēto funkciju veikšanu reģionā” (2004. gada 14. janvāraGURI Nr. 10 kārtējais pielikums) 1. panta 2. punktam.
(
7
)	Itālijas valdība šo sankciju neesamību jau minēja tās rakstveida apsvērumos. Skat. manu secinājumu 76. punktu un tajos minēto Consiglio di Stato (Valsts padome) judikatūru.
(
8
)	Atbilstoši Itālijas valdības citētajam, kas ietverts tās atbildes uz Tiesas uzdoto jautājumu pēc mutvārdu procesa atkārtotas sākšanas 9. punktā (mans izcēlums).
(
9
)	Skat. spriedumu Valvo (C‑78/07, EU:C:2008:171); rīkojumu Rizzo (C‑107/11, EU:C:2012:96), kā arī spriedumu Ottica New Line di Accardi Vincenzo (C‑539/11, EU:C:2013:591). Jānorāda, ka pēdējie divi nolēmumi lūgt prejudiciālu nolēmumu tika pieņemti pēc Administratīvā procesa kodeksa spēkā stāšanās.
(
10
)	Spriedums Melki un Abdeli (C‑188/10 un C‑189/10, EU:C:2010:363, 57. punkts un rezolutīvā daļa). Skat. arī spriedumu A (C‑112/13, EU:C:2014:2195, 46. punkts un rezolutīvā daļa).
(
11
)	Saskaņā ar Administratīvā procesa kodeksa 99. panta 4. punktu, ja lieta ir iesniegta izskatīšanai Consiglio di Stato (Valsts padome) plēnumā, tas “lemj par visu strīdu, ja vien tas nenolemj noteikt tiesību principu un pārējā daļā lietu nodot atpakaļ iesniedzējā palātā”.
(
12
)	Turklāt saskaņā ar manos pirmajos secinājumos izdarīto secinājumu citāda interpretācija, saskaņā ar kuru “tiesas palātai, kuras nolēmumi nav pārsūdzami, gadījumā, kad tā nepiekrīt šīs pašas tiesas plēnuma noteiktam tiesību principam, tiek radīts pienākums nodot nolēmuma pieņemšanu par prasības priekšmetu bez iespējas iepriekš uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu, [būtu pretrunā LESD 267. pantam]” (skat. manu pirmo secinājumu 91. punktu). Mans izcēlums.
(
13
)	Skat. manu pirmo secinājumu 85.–89. punktu.
(
14
)	OV L 1, 1. lpp.
(
15
)	Spriedums Gauweiler u.c. (C‑62/14, EU:C:2015:400, 15. punkts un tajā minētā judikatūra). Mans izcēlums.
(
16
)	Ģenerāladvokāta P. Krusa Viljalona secinājumi lietā Gauweiler u.c. (C‑62/14, EU:C:2015:7, 64. punkts).
(
17
)	Komisijas atbildes uz jautājumu, ko Tiesa uzdeva pēc tiesvedības mutvārdu procesa atkārtotas sākšanas, 12. punkts.
(
18
)	Skat. manu pirmo secinājumu 66. un 69.–76. punktu, kā arī šo secinājumu 11.–13. punktu.
(
19
)	Spriedums Križan u.c. (C‑416/10, EU:C:2013:8, 64. punkts un tajā minētā judikatūra). Mans izcēlums. Skat. manu pirmo secinājumu 64. punktu.
(
20
)	Skat. Polijas valdības atbildes uz jautājumu, ko Tiesa uzdeva pēc tiesvedības mutvārdu procesa atkārtotas sākšanas, 5. punktu.
(
21
)	Spriedums Lyckeskog (C‑99/00, EU:C:2002:329, 14. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
22
)	Skat. 9. zemsvītras piezīmē minēto judikatūru.