62010CJ0078_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑78/10
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Cour d’appel de Rouen
(Francija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2010. gada 28. janvārī un kas Tiesā iesniegts 2010. gada 10. februārī, tiesvedībā
Marc Berel, kas rīkojas kā sabiedrības Port Angot Développement
pārstāvis,
Emmanuel Hess, kas rīkojas kā sabiedrības Port Angot Développement administrators,
Rijn Schelde Mondia France SA,
Receveur principal des douanes de Rouen Port,
Administration des douanes – Havre port,
Société Port Angot Développement, sabiedrības Manutention de Produits Chimiques et Miniers Maprochim SAS
tiesību pārņēmēja, un
Asia Pulp & Paper France EURL
pret
Administration des douanes de Rouen,
Receveur principal des douanes du Havre
un
Administration des douanes du Havre .
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs Ž. K. Bonišo [ J.‑C. Bonichot ], tiesneši K. Šīmans [ K Schiemann ], L. Bejs Larsens [ L. Bay Larsen ], K. Toadere [ C. Toader ] un A. Prehala [ A. Prechal ] (referente),
ģenerāladvokāte V. Trstenjaka [ V. Trstenjak ],
sekretāre S. Stremholma [ C. Strömholm ], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2010. gada 11. novembra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– M. Berela [ M. Berel ], kas rīkojas kā sabiedrības Port Angot Développement
pārstāvis, vārdā – E. Tejs Pamarts [ E. Taÿ Pamart ], avocat,
– Asia Pulp & Paper France EURL
vārdā – F. Sitrons [ F. Citron ] un S. Lerojs [ S. Le Roy ], avocats,
– Francijas valdības vārdā – Ž. de Bergess [ G. de Bergues ] un B. Kabuā [ B. Cabouat ], pārstāvji,
– Eiropas Komisijas vārdā – L. Bujons [ L. Bouyon ] un B. R. Killmans [ B.‑R. Killmann ], pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2010. gada 16. decembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 19. decembra Regulu (EK) Nr. 82/97 (OV 1997, L 17, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Muitas kodekss”), 213., 233. un 239. pantu.
2. Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar prāvu starp Berelu, kas rīkojas kā sabiedrības Port Angot Développement
– Manutention de Produits Chimiques et Miniers Maprochim SAS
(turpmāk tekstā – “ Maprochim ”), Rijn Schelde Mondia France SA
(turpmāk tekstā – “ Mondia France ”) un Asia Pulp & Paper France EURL
(tupmāk tekstā – “ Asia P & P ”) tiesību pārņēmējas – pārstāvis, un Ruānas Muitas nodokļu administrāciju, Havras Galveno muitas dienestu (turpmāk tekstā – “muitas iestādes”) saistībā ar muitas parāda piedziņu, kas Maprochim, Asia P & P un Mondia France ir jāmaksā kā solidāriem parādniekiem un saistībā ar kuru pēdējā minētā sabiedrība ir saņēmusi daļēju parāda atlaišanu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3. Muitas kodeksa 4. pantā ir paredzēts:
“Šajā Kodeksā terminiem ir šāda nozīme:
[..]
9) “Muitas parāds” nozīmē personas pienākumu samaksāt ievedmuitas nodokļu summu (ievedmuitas parāds) [..], kas piemērojams atsevišķām precēm saskaņā ar spēkā esošajiem Kopienas noteikumiem;
[..]
12) “Parādnieks” nozīmē jebkuru personu, kam ir saistība samaksāt muitas parādu;
[..].”
4. Muitas kodeksa 5. pantā ir noteikts:
“1.
[..] jebkura persona drīkst iecelt sev pārstāvi attiecībām ar muitas dienestiem muitas noteikumos paredzēto darbību un formalitāšu izpildei.
2. Šāda pārstāvība var būt:
– tieša, ja pārstāvis rīkojas otras personas vārdā un tās uzdevumā,
vai
– netieša, ja pārstāvis rīkojas savā vārdā, bet otras personas uzdevumā.
[..]
4. Pārstāvim jāpaziņo, ka viņš rīkojas pārstāvētās personas uzdevumā, jānorāda, vai pārstāvība ir tieša vai netieša, un jābūt pilnvarotam būt par pārstāvi.
Persona, kas nav paziņojusi par savu rīkošanos otras personas vārdā vai tās uzdevumā vai ir bez attiecīga pilnvarojuma paziņojusi, ka rīkojas otras personas vārdā vai tās uzdevumā, uzskatāma par tādu, kas rīkojas savā vārdā un savā uzdevumā.
[..]”
5. Saskaņā ar Muitas kodeksa 202. pantu:
“1. Ievedmuitas parāds rodas:
a) pretlikumīgi Kopienas muitas teritorijā ievedot ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces
[..].
Šajā pantā “pretlikumīga ievešana” nozīmē jebkādu ievešanu, pārkāpjot 38.–41. pantu un 177. panta otro ievilkumu.
2. Muitas parāds rodas brīdī, kad preces tiek pretlikumīgi ievestas.
3. Parādnieks ir:
– jebkura persona, kas pretlikumīgi ievedusi šādas preces,
– jebkura persona, kas piedalījusies preču pretlikumīgā ievešanā un apzinājusies, vai kurai būtu bijis jāapzinās, ka šāda ievešana ir pretlikumīga, un
– ikviena persona, kas ieguvusi vai turējusi attiecīgās preces un apzinājusies, vai kurai preču saņemšanas vai iegūšanas brīdī būtu bijis jāapzinās, ka tās ievestas pretlikumīgi.”
6. Muitas kodeksa 203. panta redakcija ir šāda:
“1. Ievedmuitas parāds rodas:
– nelikumīgi izņemot no muitas uzraudzības ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces.
2. Muitas parāds rodas brīdī, kad preces tiek izņemtas no muitas uzraudzības.
3. Parādnieki ir:
– persona, kas izņēmusi preces no muitas uzraudzības,
– jebkura persona, kas piedalījusies šādā izņemšanā vai apzinājusies, vai kurai būtu bijis jāapzinās, ka preces tikušas izņemtas no muitas uzraudzības,
– jebkura persona, kas ieguvusi vai valdījusi attiecīgās preces un preču iegūšanas vai saņemšanas brīdī apzinājusies, vai kurai būtu bijis jāapzinās, ka tās izņemtas no muitas uzraudzības,
un
– attiecīgā gadījumā – persona, kam jāizpilda pienākumi, ko uzliek preču pagaidu glabāšana vai tās muitas procedūras piemērošana, kurā preces nodotas.”
7. Muitas kodeksa 213. pantā ir noteikts:
“Ja par viena muitas parāda samaksu atbild vairākas personas, tās par šo parādu atbild solidāri un atsevišķi.”
8. Muitas kodeksa 233. pantā ir minēts:
“[..] muitas parāds tiek dzēsts:
a) samaksājot muitas nodokļa summu;
b) atlaižot muitas nodokļa summu;
[..].”
9. Muitas kodeksa 236. pantā ir paredzēts:
“1. Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļi ir jāatmaksā, ja tiek konstatēts, ka to maksāšanas brīdī šāda muitas nodokļu summa pēc likuma nav bijusi maksājama vai ka tā iegrāmatota pretēji 220. panta 2. punktam.
Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļus atlaiž, ja tiek konstatēts, ka iegrāmatošanas brīdī šāda muitas nodokļu summa pēc likuma nav bijusi maksājama vai ka tā iegrāmatota pretēji 220. panta 2. punktam.
Atmaksu vai atlaišanu neizdara, ja par pamatu tādas summas samaksai vai iegrāmatošanai, kura pēc likuma nav bijusi maksājama, bijusi attiecīgās personas apzināta rīcība.
2. Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļus atmaksā vai atlaiž, pamatojoties uz iesniegumu, kas attiecīgajai muitas iestādei iesniegts triju gadu laikā no dienas, kad šo muitas nodokļu summa darīta zināma parādniekam.
Šo termiņu pagarina, ja attiecīgā persona sniedz pierādījumus, ka minētajā termiņā iesniegumu nav varējusi iesniegt neparedzamu apstākļu vai nepārvaramas varas dēļ.
Ja šajā laikā muitas dienesti paši atklāj, ka pastāv kādi no 1. punkta pirmajā un otrajā daļā aprakstītajiem apstākļiem, tie atmaksā vai atlaiž nodokli pēc savas ierosmes.”
10. Atbilstoši tā paša kodeksa 239. pantam:
“1. Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļus var atmaksāt vai atlaist 236., 237. un 238. pantā neminētos gadījumos:
– kurus nosaka saskaņā ar Komitejas procedūru,
– kurus radījuši apstākļi, kādos attiecīgo personu nevar saistīt ar krāpšanu vai klaju nolaidību. Gadījumus, kādos šo noteikumu piemēro, un tā piemērošanas kārtību nosaka saskaņā ar Komitejas procedūru. Atmaksāšana vai atlaišana var būt atkarīga no īpašu nosacījumu izpildes.
2. Nodokļus atmaksā vai atlaiž 1. punktā minēto iemeslu dēļ, ja attiecīgajā muitas iestādē saņemts iesniegums divpadsmit mēnešu laikā no dienas, kurā muitas nodokļu summa dar īta zināma parādniekam.
[..]”
11. Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 253, 1. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 1998. gada 29. jūlija Regulu (EK) Nr. 1677/98 (OV L 212, 18. lpp.; turpmāk tekstā – “īstenošanas regula”), 878. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Pieteikumu par ievedmuitas vai izvedmuitas atmaksu vai atlaišanu, še turpmāk “atmaksas vai atlaišanas pieteikums”, iesniedz persona, kura samaksājusi vai kurai jāmaksā šie nodokļi, vai personas, kuras pārņēmušas minētās tiesības un saistības.
Atmaksas vai atlaišanas pieteikumu var iesniegt arī šā punkta pirmajā daļā minēto personu pārstāvis.”
12. Īstenošanas regulas 899. pantā ir noteikts:
“Neskarot citus gadījumus, ko katru atsevišķi izskata saskaņā ar 905.–909. pantā izklāstīto procedūru, ja lēmuma pieņēmēja muitas dienests konstatē, ka saskaņā ar Kodeksa 239. panta 2. punktu iesniegts atmaksas vai atlaišanas pieteikums:
– ir pamatots ar kādu no 900.–903. pantā minētiem apstākļiem un ka šos apstākļus nav radījusi attiecīgās personas maldinoša rīcība vai acīm redzama nolaidība, tad minētā muitas iestāde ievedmuitu atmaksā vai atlīdzina.
“Attiecīgā persona” ir 878. panta 1. punktā minētā viena vai vairākas personas vai to pārstāvji, kā arī jebkura cita persona, kas bijusi iesaistīta muitas formalitāšu kārtošanā saistībā ar konkrētām precēm vai devusi rīkojumus tādu formalitāšu kārtošanai:
– ir pamatots ar kādu no 904. pantā minētiem apstākļiem, tad minētā muitas iestāde ievedmuitu neatmaksā vai neatlaiž.”
13. Īstenošanas regulas 900. panta 1. punkta o) apakšpunktā ir minēts:
“Ievedmuitu atmaksā vai atlīdzina, ja:
[..]
o) muitas parāds ir radies citu iemeslu dēļ, nevis saskaņā ar [muitas] kodeksa 201. pantu un attiecīgā persona var uzrādīt izcelsmes apliecību [..] vai citu atbilstīgu dokumentu, kurā ir norādīts, ka, ja ievedpreces ir reģistrētas brīvai apgrozībai, tām ir tiesības uz Kopienas tarifu kārtību vai tarifa preferencēm, ar noteikumu, ka ir izpildīti pārējie 890. pantā minētie nosacījumi.”
Valsts tiesības
14. Francijas civilkodeksa (turpmāk tekstā – “civilkodekss”) 1208. pantā ir noteikts:
“Solidārs parādnieks, pret kuru kreditors ir cēlis prasību tiesā, var izvirzīt visus iebildumus, kas izriet no pienākuma būtības, un tos, kas ir viņam personiski, kā arī tos, kuri ir kopēji visiem parādniekiem.
Viņš nevar izvirzīt iebildumus, kuri ir pilnībā personiski kādam no pārējiem parādniekiem.”
15. Atbilstoši civilkodeksa 1285. pantam:
“Viena no solidārā kopparādnieka [parāda] atlaišana vai [parāda] atlaišana pēc vienošanās atbrīvo visus pārējos solidāros kopparādniekus, ja vien kreditors nav tieši paturējis savas tiesības pret tiem.
Pēdējā gadījumā tas var atgūt parādu vienīgi pēc tās personas, kurai tas atlaidis parādu, daļas atskaitīšanas.”
Pamata prāva un prejudiciālais jautājums
16. Mondia France
ir specializējusies koksnes izstrādājumu, it īpaši papīra un celulozes, importa un eksporta darījumu veikšanā, kā arī šo preču uzglabāšanā un izplatīšanā. Šim nolūkam tai ir pagaidu noliktavu un uzglabāšanas vietu apsaimniekošanas ( magasins et aires de dépôt temporaires, MADT ) atļauja Ruānā [ Rouen ] un Havrā [ Havre ].
17. Asia P & P, kas ir Mondia France
kliente, šai pēdējai minētajai uzticēja veikt ar pārvadāšanu, uzglabāšanu un ar importa deklarāciju aizpildīšanu saistītus darījumus par precēm, ko tā tirgo Eiropas Savienībā, proti, Indonēzijas izcelsmes papīru.
18. Mondia France savukārt nolīga Maprochim, muitas aģenti, saskaņā ar tās norādījumiem aizpildīt minēto preču importa deklarācijas.
19. 2000. gada aprīlī muitas iestādes veica ar šo preču importu saistīto darījumu 1998. un 1999. gadā gan Havrā, gan Ruānā pārbaudi.
20. Šīs pārbaudes laikā tika konstatēts, ka daļa preču, kas tikušas izvietotas Mondia France
pagaidu noliktavās, ir piegādātas Asia P & P, neveicot ar importa deklarāciju aizpildīšanu saistītās formalitātes. Attiecībā uz šīm precēm minētās iestādes uzskatīja, ka ir izdarīts pārkāpums, kas izpaudies kā nedeklarēts preču imports.
21. Attiecībā uz preču atlikušo daļu tika noskaidrots, ka tās tikušas piegādātas, neveicot ar preču importa deklarāciju saistītās formalitātes, jo tas tika veikts tikai pēc tam, kad preces bija atstājušas Mondia France
pagaidu noliktavu. Attiecībā uz šīm precēm muitas iestādes uzskatīja, ka ir izdarīts pārkāpums, kas izpaudies kā deklarējamu preču izņemšana no muitas uzraudzības.
22. Tādēļ muitas iestādes Mondia France, Asia P & P un Maprochim paziņoja par pārkāpumiem, ko tās konstatējušas, un pieprasīja šai preču piegādei atbilstošus nodokļus un nodevas, ko veido muitas nodoklis un citi nodokļi. Tā rezultātā tās šīm trim sabiedrībām izdeva maksājuma paziņojumus, tostarp par muitas nodokļa samaksu.
23. Pēc tam, kad par minētajiem paziņojumiem iesniegtās sūdzības muitas iestādes bija noraidījušas, šīs iestādes tika izsauktas uz Tribunal d’instance du Havre
un Tribunal d’instance de Rouen, kurās attiecīgās trīs sabiedrības prasīja atcelt gan paziņojumus par muitas nodokļa piedziņu, gan lēmumus, ar kuriem sūdzības noraidītas. Prasības, kas tika celtas Tribunal d’instance du Havre, pamatojoties uz to savstarpējo saistību, tika nosūtītas Tribunal d’instance de Rouen .
24. 2000. gada 31. oktobrī Mondia France, pamatojoties uz Muitas kodeksa 239. pantu un īstenošanas regulas 900. panta 1. punkta o) apakšpunktu, Galvenajā muitas pārvaldē iesniedza lūgumu par nodokļa atlaišanu, norādīdama krāpšanas vai klajas nolaidības neesamību un pieprasīdama a posteriori Indonēzijas izcelsmes papīram piemērojamās tarifa preferences.
25. Sākotnēji šis lūgums tika noraidīts, jo Galvenā muitas pārvalde jau bija saņēmusi paziņojumu no Eiropas Kopienu Komisijas, kura uzskatīja, to minot 2004. gada 7. oktobra vēstulē, ka Mondia France ir pieļāvusi klaju nolaidību. Pret šo vēstuli celtā prasība ar Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2007. gada 25. janvāra rīkojumu lietā T‑55/05 Rijn Schelde Mondia France /Komisija tika noraidīta kā acīmredzami nepieņemama.
26. Savukārt, ņemot vērā jaunu muitas iestāžu rīcībā nonākušu informāciju, tās vēlāk ar 2006. gada 6. februāra un 3. marta vēstulēm Mondia France piešķīra daļēju muitas nodokļa atlaišanu.
27. Ar 2008. gada 11. aprīļa spriedumu Tribunal d’instance de Rouen, pieņemot zināšanai šo nodokļa atlaišanu, apmierināja Mondia France, Asia P & P un Maprochim prasības atcelt paziņojumus par tām aprēķināto nodokļu samaksu.
28. Attiecībā uz Asia P & P
un Maprochim pieprasīto nodokļa atlaišanu minētā tiesa nosprieda, ka no civilkodeksa 1208. panta izriet, ka ikviens solidārais parādnieks noteikti ir uzskatāms par pārējo kopparādnieku pārstāvi tā, ka par vienu solidāro parādnieku pieņemts lēmums ir spēkā arī attiecībā uz pārējiem parādniekiem, pat ja pēdējie minētie tiesvedībā nav piedalījušies.
29. Tā secināja, ka Mondia France, pieprasīdama nodokļa atlaišanu, ir ne vien rīkojusies pati savā uzdevumā, bet arī kā solidāra parādnieka, proti, Asia P & P pārstāve.
30. Tā rezultātā Tribunal d’instance de Rouen muitas parādu, kas Asia P & P bija jāmaksā, samazināja par summu, par kādu daļēja nodokļa atlaišana bija piešķirta Mondia France, tādējādi maksātais muitas parāds abām sabiedrībām bija vienāds. Asia P & P muitas parāds bija EUR 980 058,65, un tas tika samazināts līdz EUR 224 390,73.
31. Attiecībā uz Maprochim Tribunal d’instance de Rouen
uzskatīja, ka šīs sabiedrības muitas parāds, piemērojot Muitas kodeksa 203. panta 3. punktu, ir EUR 49 284, jo tā esot piedalījusies preču izņemšanā no muitas uzraudzības vai apzinājusies, vai tai bija jāapzinās, ka runa ir bijusi par šādu izņemšanu no muitas uzraudzības.
32. Šī tiesa arī nosprieda, ka Maprochim nevar cerēt uz nodokļa atlaišanu, pamatojoties uz minētā kodeksa 236. pantu, jo šī tiesību norma nav spēkā, ja runa ir par muitas parādu, kas radies, nevis preces laižot brīvā apgrozībā, bet gan tās izņemot no muitas uzraudzības.
33. Mondia France, Asia P & P un Maprochim, kā arī muitas iestādes šo spriedumu pārsūdzēja Cour d’appel de Rouen .
34. Iesniedzējtiesa vispirms norāda, ka, tā kā Asia P & P adresētais paziņojums par nodokļa piedziņu ir kļuvis saistošs, tad šī sabiedrība šai tiesai nevar pieprasīt nodokļa atlaišanu, jo ir pagājis Muitas kodeksa 239. panta 2. punktā minētais divpadsmit mēnešu termiņš.
35. Tālāk iesniedzējtiesa ir noraidījusi Asia P & P
argumentu, saskaņā ar kuru šai sabiedrībai bija jāpiemēro Mondia France
piešķirtā nodokļa atlaišana, jo tai esot bijusi ģenerālpilnvara un tādēļ tā nodokļa atlaišanu esot pieprasījusi arī par Asia P & P . Šajā ziņā minētā tiesa nosprieda, ka Muitas kodeksa 5. panta 4. punktā minētie nosacījumi ir vispārpiemērojami un neviens no tiem šajā gadījumā nav izpildīts.
36. Attiecībā uz Asia P & P
iesniedzējtiesa norādīja arī, ka lēmums par Mondia France piešķirtā nodokļa atlaišanu esot uz to attiecināms personīgs izņēmums civilkodeksa 1208. panta izpratnē, uz ko Asia P & P pati nevarot atsaukties; tieši tāpat tā nevarot uz šo izņēmumu atsaukties tāpēc, ka tas netiekot piemērots visiem solidārajiem kopparādniekiem.
37. Tomēr šī tiesa jautā, vai ar Muitas kodeksa 213., 233. un 239. pantu netiek pieļauts, ka tiek piemērots solidāru parādnieku savstarpējas pārstāvības princips, kas zināmos apstākļos izriet no civilkodeksa 1200. un nākamajiem pantiem un tādējādi ļauj Asia P & P, kas uzdevusi veikt Mondia France ar muitas deklarāciju aizpildīšanu saistītas darbības, saņemt šai pēdējai minētajai sabiedrībai piešķirtu nodokļa atlaišanu, pamatojoties uz minētā kodeksa 239. pantu un īstenošanas regulas 900. panta 1. punkta o) apakšpunktu.
38. Tā arī uzdod jautājumu attiecībā uz sabiedrību Port Angot Développement, kas ir sabiedrības Maprochim tiesību pārņēmēja un saistībā ar kuru tikusi aizsākta likvidācijas procedūra, jo šī sabiedrība iesniedzējtiesai prasīja piešķirt Mondia France piešķirto nodokļa atlaišanu un to Tribunal d’instance de Rouen
saskaņā ar to pašu solidāru parādnieku savstarpējās pārstāvības principu attiecināja uz Asia P & P .
39. Šajos apstākļos Cour d’appel de Rouen nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Muitas kodeksa [..] 213., 233. un 239. pants muitas parāda solidāram parādniekam, par kuru nav pieņemts lēmums viņam atlaist minēto parādu, lai atbrīvotos no šī muitas parāda maksāšanas, liedz pret iestādi, kas ir atbildīga par piedziņu, vērst tādu lēmumu par atlaišanu, kurš pieņemts, pamatojoties uz [šī kodeksa] 239. pantu, kuru minētā iestāde ir paziņojusi citam solidāram parādniekam?”
Par prejudiciālo jautājumu
40. Iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Muitas kodeksa 213., 233. un 239. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem solidāras atbildības pienākuma samaksāt muitas parādu kontekstā Muitas kodeksa 213. panta izpratnē netiek pieļauts tādā kā pamata lietā minētais gadījums piemērot valsts tiesībās spēkā esošu principu, no kura izriet, ka pamatojoties uz minēto 239. pantu piešķirtu daļēju nodokļa atlaišanu vienam no solidārajiem parādniekiem var piemērot pārējiem citiem solidārajiem parādniekiem tā, ka tā paša kodeksa 233. panta pirmās daļas b) punktā paredzētā parāda dzēšana attiecas uz pašu parādu un tādējādi no maksāšanas pienākuma atlaistā parāda apmērā atbrīvo visus solidāros parādniekus.
41. Šajā ziņā jānorāda, ka Muitas kodeksa 213. pantā – pretēji Padomes 1988. gada 18. aprīļa Regulas (EEK) Nr. 1031/88 par to personu noteikšanu, kuras ir atbildīgas par muitas parāda samaksu (OV L 102, 5. lpp.), 3. panta otrajai daļai un 4. panta 1. punkta otrajai daļai, kurās attiecībā uz gadījumiem, kad vienam parādam ir vairāki parādnieki, “šo parādu saskaņā ar dalībvalstīs spēkā esošajiem noteikumiem ir pienākums samaksāt solidārā veidā” – vairs nav norādes uz valsts tiesībām.
42. Minētajā 213. pantā ir vien apstiprināts solidāras atbildības princips, ja vienam muitas parādam ir vairāki parādnieki. Tajā faktiski nav ietverts neviens precīzāks noteikums par šīs solidārās atbildības īstenošanu, proti, kā vienam no solidārajiem parādniekiem piešķirtā nodokļa atlaišana iespējami var ietekmēt citu parādnieku pienākumus.
43. Šāds noteikums skaidri nav paredzēts ne citos Muitas kodeksa, ne arī īstenošanas regulas pantos.
44. Tā Muitas kodeksa 233. panta pirmās daļas b) punktā ir paredzēta muitas parāda dzēšanās, ja tiek piešķirta nodokļa summas atlaišana; šajā tiesību normā nav precizēts, vai vairāku parādnieku gadījumā šī dzēšanās attiecas tikai uz nodokļa atlaišanas pieteicēju vai arī to noteikti var piemērot arī pārējiem solidārajiem parādniekiem.
45. Šīs tiesību normas interpretācija, saskaņā ar kuru muitas parāds tiek dzēsts tam, kurš nodokļa atlaišanu ir pieprasījis, ņemot vērā savstarpēji saskanīgu elementu kopumu, katrā ziņā izskatās esam pamatota.
46. Pirmkārt, nodokļa atlaišana tiktāl, ciktāl tā saskaņā ar Muitas kodeksa 233. panta pirmās daļas b) punktu ir muitas parāda dzēšanas iemesls, ir interpretējama šauri. Ar šo pantu tiek aizsargāti Savienības pašu resursi (šajā ziņā skat. 2010. gada 29. aprīļa spriedumu lietā C‑230/08 Dansk Transport og Logistik (Krājums, I‑3799. lpp., 51. punkts un tajā minētā judikatūra).
47. Otrkārt, no Tiesas judikatūras arī izriet, ka dalībvalstis patur iespēju veikt pasākumus, kas var palīdzēt efektīvi sasniegt muitas tiesiskā regulējuma mērķus, it īpaši muitas parāda piedziņu, un paredzēt noteikumus, kuros, ievērojot šos mērķus un saskaņā ar samērīguma principu, sīkāk tiek noteikti šīs regulas piemērošanas nosacījumi (šajā ziņā skat. 2004. gada 23. septembra spriedumu lietā C‑414/02 Spedition Ulustrans, Krājums, I‑8633. lpp., 38. punkts un tajā minētā judikatūra).
48. Jāpiebilst, ka Muitas kodeksa 213. pants tieši ir domāts, lai sasniegtu šo muitas parāda piedziņas mērķi un tādējādi nodrošinātu Savienības pašu resursu aizsardzību. Solidāras atbildības mehānisms ir valsts iestāžu rīcībā nodots papildu juridisks instruments to darbības muitas parādu piedziņas jomā efektivitātes pastiprināšanai.
49. Solidāras atbildības pienākuma samaksāt muitas parādu Muitas kodeksa 213. panta izpratnē ietvaros piemērot tādu valsts tiesībās spēkā esošu principu kā iesniedzējtiesas minētais solidāru parādnieku savstarpējas pārstāvības princips, no kā izriet, ka, pamatojoties uz šī kodeksa 239. pantu, uz vienam no solidārajiem parādniekiem piešķirto nodokļa atlaišanu prasījumu apmierināšanai var atsaukties arī pārējie parādnieki un tādējādi parāda dzēšana, kā tas minēts šī paša kodeksa 233. panta pirmās daļas b) punktā, noteikti attiektos uz parādu visā tā kopumā, nebūtu pareizi minētā mērķa, kam ir būtiska nozīme muitas tiesiskā regulējuma ietvaros, sasniegšanā.
50. Treškārt, šī valsts tiesību principa piemērošana un nopietnās sekas, ko tā varētu radīt attiecībā uz muitas parādu, nebūtu pamatotas, ņemot vērā tāda kā pamata lietā minētais lēmums par nodokļa atlaišanu, kas pieņemts, pamatojoties uz Muitas kodeksa 239. pantu, iezīmes.
51. Šajā gadījumā solidāras atbildības pienākuma, kas visām trijām sabiedrībām – muitas nodokļa parādniecēm – ir noteikts, rašanās pamats nav vieni un tie paši fakti. Dažām no tām šis parāds ir jāmaksā tādu darbību dēļ, kuru rezultātā rodas muitas parāds – šajā gadījumā: vai nu pretlikumīga preču ievešana Eiropas Savienības muitas teritorijā Muitas kodeksa 202. panta izpratnē, vai arī izņemšana no muitas uzraudzības tā paša kodeksa 203. panta izpratnē. Solidāras atbildības pienākums, kas gulstas uz citām sabiedrībām, ir radies vai nu to līdzdalības šādā izvešanā vai izņemšanā no muitas uzraudzības dēļ, vai arī tādēļ, ka tās minēto preci ir ieguvušas vai valdījušas.
52. Šādā situācijā vērtējums par krāpšanas vai klajas nolaidības no attiecīgās personas puses, kas ir nosacījums, no kura saskaņā ar Muitas kodeksa 239. pantu ir atkarīga ievedmuitas nodokļa atlaišanas piešķiršana, neesamību, ņemot vērā atbilstošos īpašos apstākļus, būtu jāveic, faktus, kas ir pamatā tam, kāpēc muitas parāds ir radies, atkarībā no solidārā parādnieka, kā arī tā profesionālās pieredzes un paša rūpības salīdzinot ar faktiem, kas tam tiek pārmesti un kas ir tā solidārās atbildības pienākuma pamatā.
53. No tā arī izriet, ka no viena solidāra parādnieka situācijas vērtējuma izrietošie secinājumi tādā kā pamata lietā apskatāmais gadījums principā nav attiecināmi uz citiem solidārajiem parādniekiem.
54. Turklāt šādu attiecināšanu – pretēji Asia P & P
uzskatam – apskatāmajā gadījumā nekādi nevar pamatot ar to, ka Mondia France, kura ir pieteikuma par nodokļa atlaišanu iesniedzēja, šo pieteikumu uz ģenerālpilnvaras kārtot muitas jautājumus pamata būtu iesniegusi kā Asia P & P, kas arī ir muitas parāda solidāra parādniece, pārstāve.
55. Faktiski, kā to norāda iesniedzējtiesa, šāda pārstāvība muitas nodokļa atlaišanas jautājumos ir pakārtota tam, vai ir ievēroti Muitas kodeksa 5. panta 4. punktā paredzētie nosacījumi. Tāpat pietiek secināt, ka iesniedzējtiesa, kas ir vienīgā kompetentā iestāde Savienības tiesību piemērošanā pamata lietas faktiem, ir nospriedusi, ka nav izpildīts neviens no priekšnosacījumiem, lai apmierinātu Mondia France pieprasījumu piešķirt nodokļa atlaišanu.
56. Attiecībā uz Maprochim ir skaidrs, ka šī sabiedrība, kas rīkojusies kā Mondia France
pārstāve Muitas kodeksa 5. panta izpratnē ar muitas deklarāciju saistītu formalitāšu veikšanai nevar atsaukties uz to, ka Mondia France ir bijusi tās pārstāve, kad tai tika piešķirta nodokļa atlaišana.
57. Maprochim nevar atsaukties arī uz konstatētu Mondia France, kas ir tās pārstāvēta uzņēmēja, pieļautas acīmredzamas nolaidības neesamību.
58. Šajā ziņā Tiesa ir precizējusi, ka tirgus dalībnieks, kurš izmanto muitas aģenta pakalpojumus, neatkarīgi no tā, vai tas notiek tiešas vai netiešas pārstāvības ietvaros, jebkurā gadījumā ir muitas parādnieks attiecībā pret muitas iestādēm un ka tas nevar izvairīties no savas atbildības, norādot, ka kļūdas ir pieļāvis tā aģents (skat. 2008. gada 20. novembra spriedumu lietā C‑38/07 P Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading /Komisija, Krājums, I‑8599. lpp., 52. punkts).
59. Tāpat Tiesa ir nospriedusi, ka fakti, kas attiecas uz iespējamo aģenta neuzmanību, tostarp tā profesionālās pieredzes apjomu, būtu jāņem vērā, lai novērtētu šī importētāja neuzmanību, un nevar pieļaut, ka tirgus dalībnieks, kurš izmanto muitas aģenta pakalpojumus, var izvairīties no vēlākas muitas nodokļu piedziņas, norādot uz savu nelielo pieredzi muitas formalitāšu jomā (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading /Komisija, 53. un 54. punkts).
60. Gluži pretēji – no tā nebūt neizriet, ka muitas aģents, kuram pakalpojumu sniegšana parasti tiek uzticēta tā profesionālās pieredzes muitas jautājumos dēļ, var atsaukties uz neatbilstošu tā pārstāvētā uzņēmēja pieredzi.
61. Tādējādi no Muitas kodeksa 239. panta mehānisma izriet, ka tādā lietā kā pamata lietā minētā uz ar šo tiesību normu pamatotu lēmumu par nodokļa atlaišanu var atsaukties tikai pieteikuma par nodokļa atlaišanu iesniedzējs.
62. Šo secinājumu turklāt apstiprina princips, saskaņā ar kuru ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu atmaksāšana vai atlaišana, ko var piešķirt tikai ar noteiktiem nosacījumiem un konkrēti paredzētos gadījumos, ir izņēmums no parastā ievešanas un izvešanas režīma, un tādēļ noteikumi, kuros paredzēta šāda atmaksāšana vai atlaišana, ir jāinterpretē šauri (šajā nozīmē skat. 1999. gada 11. novembra spriedumu lietā C‑48/98 Söhl & Söhlke, Recueil, I‑7877. lpp., 52. punkts).
63. Visbeidzot, ja tādā kā pamata lietā minētais gadījums būtu piemērojams valsts tiesībās spēkā esošs princips, kas paredz savstarpēju solidāru parādnieku pārstāvību, tad no tā vienmēr izrietētu, ka muitas parādu vairs nevarētu piedzīt, lai arī pastāvētu risks, ka citi solidārie parādnieki, nevis tas, kurš pieprasījis atlaist parādu, pamatojoties gan uz to solidārās atbildības samaksāt muitas parādu rašanās apstākļiem, gan arī viņu profesionālo pieredzi un rūpību, neatbilstu priekšnosacījumiem par krāpnieciskas vai acīmredzamas nolaidības neesamību.
64. Šāds secinājums būtu nesamērīgs un tādēļ pārsniegtu – kā tas atgādināts šī sprieduma 47. punktā – dalībvalstīm piešķirtās rīcības brīvības precizēt muitas jautājumu tiesiskajā regulējumā paredzēto noteikumu piemērošanas nosacījumus robežas.
65. Tādēļ tāda kā pamata lietā minētās solidārās atbildības pienākuma samaksāt muitas parādu gadījumā šī parāda dzēšanās Muitas kodeksa 233. panta pirmās daļas b) punkta izpratnē attiecas tikai uz pieteikuma atlaist parādu pieteicēju un tā nav attiecināma uz pārējiem solidārajiem parādniekiem.
66. Ņemot vērā visu iepriekš teikto, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Muitas kodeksa 213., 233. un 239. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tādā solidāras atbildības pienākuma samaksāt muitas parādu kontekstā šī 213. panta izpratnē kā pamata lietā netiek pieļauts piemērot valsts tiesībās spēkā esošu principu, nu kura izriet, ka pamatojoties uz minēto 239. pantu piešķirtu daļēju nodokļa atlaišanu vienam no solidārajiem parādniekiem var piemērot pārējiem solidārajiem parādniekiem tā, ka tā paša kodeksa 233. panta pirmās daļas b) punktā paredzētā parāda dzēšana attiecas uz pašu parādu un tādējādi no maksāšanas pienākuma atlaistā parāda apmērā atbrīvo visus solidāros parādniekus.
Par tiesāšanās izdevumiem
67. Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 19. decembra Regulu (EK) Nr. 82/97, 213., 233. un 239. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tādā solidāras atbildības pienākuma samaksāt muitas parādu kontekstā šī 213. panta izpratnē kā pamata lietā netiek pieļauts piemērot valsts tiesībās spēkā esošu principu, nu kura izriet, ka pamatojoties uz minēto 239. pantu piešķirtu daļēju nodokļa atlaišanu vienam no solidārajiem parādniekiem var piemērot pārējiem solidārajiem parādniekiem tā, ka tā paša kodeksa 233. panta pirmās daļas b) punktā paredzētā parāda dzēšana attiecas uz pašu parādu un tādējādi no maksāšanas pienākuma atlaistā parāda apmērā atbrīvo visus solidāros parādniekus.