62024CJ0364
TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
2026. gada 5. februārī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vide – Ģenētiski modificētu organismu (ĢMO) apzināta izplatīšana – Pasākumi, lai izvairītos no netīšas ĢMO klātbūtnes vidē – Direktīva 2001/18/EK – 26.c panta 1. un 3. punkts – Regula (EK) Nr. 1829/2003 – Īstenošanas lēmums (ES) 2016/321 – ĢMO kukurūzas MON 810 audzēšanas aizliegums Itālijā – Spēkā esība – Preču brīva aprite – LESD 34. un 114. pants – Samērīguma un diskriminācijas aizlieguma principi – Darījumdarbības brīvība – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. un 21. pants
Apvienotajās lietās C‑364/24 un C‑393/24
par diviem lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) iesniegusi ar 2024. gada 14. maija lēmumu, un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 17. maijā, un Tribunale di Udine (Udīnes tiesa, Itālija) iesniegusi ar 2024. gada 7. maija lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 5. jūnijā, tiesvedībās
Giorgio Fidenato
, savā vārdā un kā lauku saimniecības “In Trois” īpašnieks,
pret
Ministero dell’Agricoltura, della Sovranità alimentare e delle Foreste,
piedaloties:
WX, savā vārdā un kā lauku saimniecības “Li Pocis de WX” īpašnieks,
un
Giorgio Fidenato
, savā vārdā un kā lauku saimniecības “In Trois” īpašnieks,
pret
Ministero dell’Agricoltura
,
della Sovranità alimentare e delle Foreste
,
TIESA (pirmā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen], tiesneši I. Ziemele, A. Kumins [A. Kumin], S. Žervazonī [S. Gervasoni] (referents) un M. Bošņaks [M. Bošnjak],
ģenerāladvokāts: M. Špunars [M. Szpunar],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Giorgio Fidenato un viņa kā lauku saimniecības “In Trois” vārdā – G. Martorana, avvocato,
–
Itālijas valdības vārdā – S. Fiorentino, pārstāvis, kam palīdz M. Di Benedetto, avvocato dello Stato, un G. Lillo, procuratore dello Stato,
–
Grieķijas valdības vārdā – E. Leftheriotou un A. Vasilopoulou, pārstāves,
–
Francijas valdības vārdā – P. Chansou, B. Fodda un B. Travard, pārstāvji,
–
Luksemburgas valdības vārdā – A. Germeaux un T. Schell, pārstāvji,
–
Ungārijas valdības vārdā – M. Z. Fehér un K. Szíjjártó, pārstāvji,
–
Polijas valdības vārdā – B. Majczyna, pārstāvis,
–
Eiropas Parlamenta vārdā – W. Kuzmienko un M. Menegatti, pārstāvji,
–
Eiropas Savienības Padomes vārdā – M. Moore, P. Pecheux un S. Scarpa Ferraglio, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – C. Biz, F. Castilla Contreras un I. Galindo Martín, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 26. jūnija tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/18/EK (2001. gada 12. marts) par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu (OV 2001, L 106, 1. lpp.) redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2015. gada 11. marta Direktīvu (ES) 2015/412 (OV 2015, L 68, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 2001/18”), 26.b un 26.c panta spēkā esības izvērtēšanu, kā arī par Komisijas Īstenošanas lēmuma (ES) 2016/321 (2016. gada 3. marts), ar ko pielāgo ģenētiski modificētās kukurūzas (Zea mays L.) MON 810 (MON‑ØØ81Ø‑6) audzēšanas atļaujas ģeogrāfiskās darbības jomu (OV 2016, L 60, 90. lpp.) spēkā esību un interpretāciju, ņemot vērā LES 3. pantu, LESD 2., 3., 18., 26., 34.–36. pantu un 216. panta 2. punktu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 16., 21. un 52. pantu, diskriminācijas aizlieguma un samērīguma principus, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1829/2003 (2003. gada 22. septembris) par ģenētiski modificētu pārtiku un barību (OV 2003, L 268, 1. lpp.) 34. pantu.
2
Šie lūgumi ir iesniegti saistībā ar tiesvedībām starp lauksaimnieku Giorgio Fidenato un Itālijas iestādēm par ģenētiski modificētās kukurūzas (Zea mays L.) MON 810 (MON‑ØØ81Ø‑6) (turpmāk tekstā – “ĢMO kukurūza MON 810”) iznīcināšanu un aprakšanu un 50000 EUR administratīvā naudas soda noteikšanu Giorgio Fidenato par šo augu audzēšanu.
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
3
Ar Padomes Lēmumu 94/800/EK (1994. gada 22. decembris) par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē (OV 1994, L 336, 1. lpp.), Eiropas Savienības Padome apstiprināja parakstīto Līgumu par Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) izveidošanu, kas parakstīts Marakešā 1994. gada 15. aprīlī, kā arī šim līgumam pievienotos līgumus (turpmāk tekstā – “PTO līgumi”).
Savienības tiesības
Direktīva 2001/18
4
Direktīvas 2001/18 1. pantā “Mērķis” noteikts:
“Saskaņā ar piesardzības principu šīs direktīvas mērķis ir tuvināt dalībvalstu normatīvos un administratīvos aktus, lai aizsargātu cilvēku veselību un vidi:
–
apzināti izplatot vidē ģenētiski modificētus organismus [(turpmāk tekstā – “ĢMO”)] tādos nolūkos, kas nav laišana tirgū Kopienā,
–
laižot tirgū Kopienā produktus, kas satur [ĢMO] vai sastāv no tiem.”
5
Šīs direktīvas 4. pantā “Vispārīgi pienākumi” noteikts:
“1.   Dalībvalstis saskaņā ar piesardzības principu nodrošina atbilstīgus pasākumus, lai novērstu nelabvēlīgu iedarbību uz cilvēku veselību un vidi, ko varētu izraisīt apzināta ĢMO izplatīšana vai laišana tirgū. ĢMO var apzināti izplatīt vai laist tirgū tikai tad, ja tie atbilst attiecīgi B vai C daļai.
[..]”
6
Minētās direktīvas 22. pantā “Brīva apgrozība” noteikts:
“Neierobežojot 23. pantu, dalībvalstis nevar aizliegt, ierobežot vai kavēt tādu produktu laišanu tirgū, kas satur ĢMO vai sastāv no tiem, ja tie atbilst šīs direktīvas prasībām.”
7
Šīs pašas direktīvas 23. pantā “Drošības klauzula” noteikts:
“1.   Ja dalībvalstij, ņemot vērā jaunu vai papildu informāciju, kas kļuvusi pieejama pēc piekrišanas došanas un ietekmē vides risku novērtējumu vai esošās informācijas pārvērtējumu, pamatojoties uz jaunu vai papildu zinātnes atzinumu, ir sīki izstrādāts pamatojums, lai uzskatītu, ka par produktu, kurš satur ĢMO vai sastāv no tiem, ir sniegts pareizs paziņojums un uz to attiecas saskaņā ar šo direktīvu dotā rakstveida piekrišana, bet tomēr produkts rada risku cilvēku veselībai vai videi, tad attiecīgā dalībvalsts uz laiku savā teritorijā var ierobežot vai aizliegt tā produkta lietošanu vai pārdošanu, kurš satur ĢMO vai sastāv no tiem.
Nopietna riska gadījumā dalībvalsts nodrošina tādu operatīvu pasākumu piemērošanu kā tirgū laišanas pārtraukšana vai izbeigšana, par to informējot sabiedrību.
Dalībvalsts nekavējoties informē [Eiropas] Komisiju un pārējās dalībvalstis par lēmumiem, ko tā pieņem saskaņā ar šo pantu, un motivē savu lēmumu, iesniedzot vides risku novērtējuma pārskatu, kurā norāda, vai un kā būtu grozāmi piekrišanas nosacījumi vai izbeidzama piekrišana, un vajadzības gadījumā sniedz jauno vai papildu informāciju, uz kuru pamatojas tās lēmums.
2.   60 dienu laikā, sākot no dienas, kad ir saņemta dalībvalsts nosūtītā informācija, pieņem lēmumu par pasākumu, kuru veikusi šī dalībvalsts saskaņā ar 30. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru. Aprēķinot 60 dienu laikposmu, neņem vērā to laikposmu, kad Komisija gaida turpmāko informāciju, kuru tā var būt pieprasījusi paziņojuma iesniedzējam, vai atzinumu no zinātniskās(‑ajām) komitejas(‑ām), ar kuru(‑ām) Komisija ir apspriedusies. Atzinumu(‑us) no zinātniskās(‑ajām) komitejas(‑ām), ar kuru(‑ām) Komisija ir apspriedusies, tā gaida ne ilgāk kā 60 dienas.
Līdzīgi neņem vērā laiku, kurā Padome pieņem lēmumu saskaņā ar 30. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru.”
8
Direktīvas 2001/18 26.b pantā “Audzēšana” paredzēts:
“1.   Piešķirot atļauju konkrētam ĢMO vai atjaunojot piekrišanu/atļauju, dalībvalsts var pieprasīt, ka tiek pielāgota rakstiskās piekrišanas vai atļaujas ģeogrāfiskās darbības joma, lai visā minētās dalībvalsts teritorijā vai tās daļā audzēšana netiktu atļauta. Minēto prasību Komisijai dara zināmu ne vēlāk kā 45 dienas pēc tam, kad ir izsūtīts novērtējuma ziņojums saskaņā ar šīs direktīvas 14. panta 2. punktu, vai pēc tam, kad saņemts Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes atzinums saskaņā ar Regulas [Nr. 1829/2003] 6. panta 6. punktu un 18. panta 6. punktu. Komisija dalībvalsts prasību nekavējoties dara zināmu paziņojuma/pieteikuma iesniedzējam un pārējām dalībvalstīm. Prasību elektroniskā formā Komisija dara pieejamu sabiedrībai.
2.   Paziņojuma/pieteikuma iesniedzējs 30 dienās pēc tam, kad Komisija darījusi zināmu minēto prasību, var pielāgot vai apstiprināt sākotnējā paziņojuma/pieteikuma ģeogrāfiskās darbības jomu.
Ja apstiprinājums netiek sniegts, paziņojuma/pieteikuma ģeogrāfiskās darbības jomas pielāgojums tiek īstenots rakstiskajā piekrišanā, kas izsniegta saskaņā ar šo direktīvu un attiecīgos gadījumos saskaņā ar lēmumu, kas izdots saskaņā ar šīs direktīvas 19. pantu, kā arī saskaņā ar Regulas [Nr. 1829/2003] 7. un 19. pantu pieņemtu lēmumu par atļaujas piešķiršanu.
Saskaņā ar šo direktīvu izsniegtu rakstisku piekrišanu un attiecīgos gadījumos saskaņā ar lēmumu, kas izdots saskaņā ar šīs direktīvas 19. pantu, kā arī saskaņā ar Regulas [Nr. 1829/2003] 7. un 19. pantu pieņemtu lēmumu par atļaujas piešķiršanu izdod, pamatojoties uz paziņojuma/pieteikuma pielāgoto ģeogrāfiskās darbības jomu.
Ja saskaņā ar šā panta 1. punktu sniegtā prasība tiek paziņota Komisijai pēc tam, kad ir izsūtīts novērtējuma ziņojums saskaņā ar šīs direktīvas 14. panta 2. punktu, vai pēc tam, kad saņemts Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes atzinums saskaņā ar Regulas [Nr. 1829/2003] 6. panta 6. punktu un 18. panta 6. punktu, šīs direktīvas 15. pantā noteiktie termiņi rakstiskās piekrišanas izsniegšanai vai attiecīgos gadījumos Regulas [Nr. 1829/2003] 7. un 19. pantā noteiktie termiņi lēmuma projekta iesniegšanai Komitejai tiek pagarināti par vienu 15 dienu laikposmu neatkarīgi no dalībvalstu skaita, kas iesniegušas šādas prasības.
3.   Ja nav iesniegta neviena prasība saskaņā ar šā panta 1. punktu vai ja paziņojuma/pieteikuma iesniedzējs ir apstiprinājis sava sākotnējā paziņojuma/pieteikuma ģeogrāfiskās darbības jomu, dalībvalsts var pieņemt pasākumus, ar ko visā tās teritorijā vai teritorijas daļā ierobežo vai aizliedz ĢMO vai ĢMO grupas, ko definē, pamatojoties uz kultūraugu šķirni vai raksturīgām īpašībām, audzēšanu, kas iepriekš bija atļauts saskaņā ar šīs direktīvas C daļu vai Regulu [Nr. 1829/2003], ar noteikumu, ka šādi pasākumi atbilst Savienības tiesību aktiem, ir pamatoti, proporcionāli un nediskriminējoši un turklāt ir balstīti uz imperatīviem iemesliem, piemēram, tādiem, kuri saistīti ar:
a)
vides politikas mērķiem;
b)
pilsētu un lauku teritoriju plānojumu;
c)
zemes izmantojumu;
d)
sociālekonomisko ietekmi;
e)
izvairīšanos no ĢMO klātbūtnes citos produktos, neskarot 26.a pantu;
f)
lauksaimniecības politikas mērķiem;
g)
sabiedrisko politiku.
Minētos iemeslus var izmantot atsevišķi vai vairākus kopā, izņemot g) apakšpunktā norādīto iemeslu, ko nevar izmantot individuāli, atkarībā no tās dalībvalsts, reģiona vai apvidus konkrētajiem apstākļiem, kurā šos pasākumus piemēros, taču tie nekādā gadījumā nav pretrunā vides riska novērtējumam, ko veic saskaņā ar šo direktīvu vai Regulu [Nr. 1829/2003].
4.   Dalībvalsts, kas ir paredzējusi pieņemt pasākumus saskaņā ar šā panta 3. punktu, par šo pasākumu projektu un attiecīgajiem izmantotajiem iemesliem vispirms paziņo Komisijai. Šī paziņošana var tikt veikta, pirms ir pabeigta ĢMO atļaujas piešķiršanas procedūra saskaņā ar šīs direktīvas C daļu vai Regulu [Nr. 1829/2003]. 75 dienu laikposmā, sākot ar šādas paziņošanas dienu:
a)
attiecīgā dalībvalsts atturas no minēto pasākumu pieņemšanas un īstenošanas;
b)
attiecīgā dalībvalsts nodrošina, ka uzņēmēji atturas no attiecīgā vai attiecīgo ĢMO audzēšanas; un
c)
Komisija var sniegt jebkādus komentārus, kurus tā uzskata par piemērotiem.
Beidzoties pirmajā daļā minētajam 75 dienu laikposmam, attiecīgā dalībvalsts, sākot no dienas, kad stājas spēkā Savienības atļauja, un visā piekrišanas/atļaujas derīguma periodā var pieņemt pasākumus vai nu to sākotnēji ierosinātajā formā, vai arī ar grozījumiem, lai ņemtu vērā no Komisijas saņemtos nesaistošos komentārus. Minētos pasākumus bez kavēšanās paziņo Komisijai, citām dalībvalstīm un atļaujas īpašniekam.
Dalībvalstis jebkādus šos pasākumus dara publiski pieejamus visiem attiecīgiem uzņēmējiem, tostarp audzētājiem.
5.   Ja dalībvalsts vēlas visu tās teritoriju vai daļu no tās no jauna iekļaut piekrišanas/atļaujas ģeogrāfiskās darbības jomā, no kuras tā iepriekš bija izslēgta saskaņā ar 2. punktu, tā šajā sakarā var iesniegt lūgumu tai kompetentajai iestādei, kas izsniedza rakstisku piekrišanu saskaņā ar šo direktīvu, vai Komisijai, ja ĢMO atļauja ir piešķirta atbilstīgi Regulai [Nr. 1829/2003]. Atkarībā no konkrētā gadījuma – kompetentā iestāde, kas ir izsniegusi rakstisku piekrišanu, vai Komisija attiecīgi groza piekrišanas vai lēmuma par atļaujas piešķiršanu ģeogrāfiskās darbības jomu.
6.   Nolūkā veikt ĢMO piekrišanas/atļaujas ģeogrāfiskās darbības jomas pielāgojumu saskaņā ar 5. punktu:
a)
attiecībā uz ĢMO, kam atļauja piešķirta saskaņā ar šo direktīvu, kompetentā iestāde, kas ir izsniegusi rakstisku piekrišanu, atbilstoši groza piekrišanas ģeogrāfiskās darbības jomu un, tiklīdz tas ir pabeigts, informē Komisiju, dalībvalstis un atļaujas īpašnieku;
b)
attiecībā uz ĢMO, kam atļauja piešķirta saskaņā ar Regulu [Nr. 1829/2003], Komisija attiecīgi groza lēmumu par atļaujas piešķiršanu, nepiemērojot minētās regulas 35. panta 2. punktā izklāstīto procedūru. Komisija attiecīgi informē dalībvalstis un atļaujas īpašnieku.
7.   Ja dalībvalsts ir atcēlusi atbilstīgi 3. un 4. punktam veiktos pasākumus, tā bez kavēšanās informē Komisiju un citas dalībvalstis.
8.   Saskaņā ar šo pantu pieņemtie pasākumi neietekmē atļautu ĢMO, kas ir produkti vai iekļauti produktos, brīvu apriti.”
9
Atbilstoši Direktīvas 2001/18 26.c pantam “Pārejas pasākumi”:
“1.   No 2015. gada 2. aprīļa līdz 2015. gada 3. oktobrim dalībvalsts var pieprasīt pielāgot pirms 2015. gada 2. aprīļa atbilstīgi šai direktīvai vai Regulai (EK) Nr. 1829/2003 iesniegta paziņojuma/pieteikuma vai piešķirtas atļaujas ģeogrāfiskās darbības jomu. Komisija dalībvalsts prasību nekavējoties dara zināmu paziņojuma/pieteikuma iesniedzējam un pārējām dalībvalstīm.
2.   Ja paziņojums/pieteikums tiek izskatīts un paziņojuma/pieteikuma iesniedzējs nav apstiprinājis sākotnējā paziņojuma/pieteikuma ģeogrāfiskās darbības jomu 30 dienās pēc šā panta 1. punktā minētās prasības paziņošanas, attiecīgi pielāgo paziņojuma/pieteikuma ģeogrāfiskās darbības jomu. Saskaņā ar šo direktīvu izsniegtu rakstisku piekrišanu un attiecīgos gadījumos saskaņā ar lēmumu, kas izdots saskaņā ar šīs direktīvas 19. pantu, kā arī saskaņā ar Regulas [Nr. 1829/2003] 7. un 19. pantu pieņemtu lēmumu par atļaujas piešķiršanu izdod, pamatojoties uz paziņojuma/pieteikuma pielāgoto ģeogrāfiskās darbības jomu.
3.   Ja atļauja jau ir piešķirta un atļaujas īpašnieks 30 dienās pēc šā panta 1. punktā minētās prasības paziņošanas nav apstiprinājis atļaujas ģeogrāfiskās darbības jomu, atļauju attiecīgi pielāgo. Attiecībā uz rakstisku piekrišanu, kas sniegta saskaņā ar šo direktīvu, kompetentā iestāde attiecīgi groza piekrišanas ģeogrāfiskās darbības jomu un, tiklīdz tas ir pabeigts, informē Komisiju, dalībvalstis un atļaujas īpašnieku. Attiecībā uz atļauju, kas piešķirta saskaņā ar Regulu [Nr. 1829/2003], Komisija attiecīgi groza lēmumu par atļaujas piešķiršanu, nepiemērojot minētās regulas 35. panta 2. punktā izklāstīto procedūru. Komisija attiecīgi informē dalībvalstis un atļaujas īpašnieku. Komisija attiecīgi informē dalībvalstis un atļaujas īpašnieku.
4.   Ja nav iesniegta neviena prasība saskaņā ar šā panta 1. punktu vai ja paziņojuma/pieteikuma iesniedzējs vai, atkarībā no konkrētā gadījuma, atļaujas īpašnieks ir apstiprinājis sākotnējā pieteikuma vai, atkarībā no konkrētā gadījuma, atļaujas ģeogrāfiskās darbības jomu, mutatis mutandis piemēro 26.b panta 3. līdz 8. punktu.
5.   Šis pants neskar tādu atļautu ĢMO sēklu un augu pavairošanas materiālu audzēšanu, kas ir likumīgi iestādīti, pirms dalībvalstī tiek ierobežota vai aizliegta ĢMO audzēšana.
6.   Saskaņā ar šo pantu pieņemtie pasākumi neietekmē atļautu ĢMO, kas ir produkti vai iekļauti produktos, brīvu apriti.”
10
Direktīvas 2001/18 33. pants “Sankcijas” formulēts šādi:
“Dalībvalstis nosaka sankcijas, ko piemēro, ja ir pārkāpti valstu noteikumi, kuri pieņemti, ievērojot šo direktīvu. Minētās sankcijas ir efektīvas, samērīgas un preventīvas.”
Direktīva 2015/412
11
Direktīvas 2015/412 6.–8., 16. un 27. apsvērumā noteikts:
“(6)
Pieredze liecina, ka ĢMO audzēšana ir jautājums, kam rūpīgāk pievēršas dalībvalstu līmenī. Jautājumi, kas saistīti ar ĢMO laišanu tirgū un importu, arī turpmāk būtu jāregulē Savienības līmenī, lai aizsargātu iekšējo tirgu. Tomēr attiecībā uz audzēšanu atsevišķos gadījumos var būt vajadzīga elastīgāka pieeja, jo, ņemot vērā šā jautājuma saikni ar zemes izmantojumu, vietējām lauksaimniecības struktūrām, kā arī dzīvotņu, ekosistēmu un ainavu aizsardzību un saglabāšanu, tam ir liela nozīme valsts, reģionālā un vietējā mērogā. Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 2. panta 2. punktu dalībvalstis drīkst pieņemt juridiski saistošus aktus, ar kuriem tās ierobežo vai aizliedz ĢMO audzēšanu savā teritorijā pēc tam, kad ir piešķirta atļauja ĢMO laišanai Savienības tirgū. Tomēr šādam elastīgumam nebūtu nelabvēlīgi jāietekmē vienotā atļaujas piešķiršanas procedūra, jo īpaši novērtējuma process, ko galvenokārt veic Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde [..].
(7)
Iepriekš atkarībā no konkrētā gadījuma, ja pēc piekrišanas došanas dienas bija kļuvusi pieejama jauna vai papildu informācija, kas ietekmēja vides riska izvērtējumu, vai bija atkārtoti izvērtēta esošā informācija, dažas dalībvalstis izmantoja drošības klauzulas un ārkārtas pasākumus atbilstīgi Direktīvas [2001/18] 23. pantam un Regulas [Nr. 1829/2003] 34. pantam, lai ierobežotu vai aizliegtu ĢMO audzēšanu. Citas dalībvalstis ir izmantojušas LESD 114. panta 5. un 6. punktā izklāstīto paziņošanas procedūru, kurā paredzēts darīt zināmus jaunus zinātnes datus vides vai darba vides aizsardzības jomā. Turklāt ir izrādījies, ka ar ĢMO audzēšanu saistīto lēmumu pieņemšanas process ir īpaši sarežģīts, jo valstis pauž bažas, kas attiecas ne tikai uz jautājumiem, kas saistīti ar ĢMO nekaitīgumu attiecībā uz veselību vai vidi.
(8)
Šajā sakarā šķiet atbilstoši saskaņā ar subsidiaritātes principu piešķirt dalībvalstīm iespēju elastīgāk pieņemt lēmumu par to, vai tās savā teritorijā vēlas vai nevēlas audzēt ĢMO, ne atļaujas piešķiršanas procedūras laikā, ne pēc tās neietekmējot riska izvērtēšanu, kas paredzēta ĢMO Savienības atļauju piešķiršanas sistēmā, un neatkarīgi no pasākumiem, ko dalībvalstīm, kas audzē ĢMO, ir tiesības veikt vai tām jāveic, piemērojot Direktīvu [2001/18], lai izvairītos no netīšas ĢMO klātbūtnes citos produktos. Minētās iespējas piešķiršana dalībvalstīm, visticamāk, uzlabos atļaujas piešķiršanas ĢMO procesu, un tajā pašā laikā, visticamāk, arī nodrošinās patērētāju, lauksaimnieku un uzņēmēju izvēles brīvību, vienlaikus iesaistītajām ieinteresētajām personām nodrošinot lielāku skaidrību par ĢMO audzēšanu Savienībā. Tādēļ šai direktīvai būtu jāveicina iekšējā tirgus veiksmīga darbība.
[..]
(16)
Saskaņā ar šo direktīvu pieņemtiem ierobežojumiem vai aizliegumiem būtu jāattiecas uz audzēšanu, nevis uz ģenētiski modificētu sēklu un augu pavairošanas materiāla – gan kā produktu, gan to sastāvā esoša – un to ražas produktu brīvu apriti un importu, un turklāt tiem būtu jāatbilst Līgumiem, īpaši attiecībā uz nediskriminējošu attieksmi pret valstu un ārvalstu produktiem, proporcionalitātes principu un LESD 34. un 36. pantu, kā arī 216. panta 2. punktu.
[..]
(27)
Noteikumus, kas izklāstīti Direktīvas [2001/18] 26.b un 26.c pantā, piemēro, neskarot minētās direktīvas 23. pantu, kā arī Regulas [Nr. 1829/2003] 34. pantu.”
Īstenošanas lēmums 2016/321
12
Ar Īstenošanas lēmumu 2016/321, kas pamatots ar Direktīvu 2001/18, it īpaši tās 26.c panta 3. punktu, Komisija saskaņā ar šo pantu pieņēma prasības, ar kurām 19 dalībvalstis, tostarp Itālijas Republika, saskaņā ar šo tiesību normu pieprasīja, lai ĢMO kukurūzas MON 810 audzēšana tiktu aizliegta visā vai daļā to teritoriju. Atļaujas īpašnieks, kuram tika iesniegtas šīs prasības, nelūdza apstiprināt sākotnējo atļaujas ģeogrāfisko darbības jomu un tādējādi piekrita tās pielāgošanai.
Regula Nr. 1829/2003
13
Regulas Nr. 1829/2003 34. pantā “Ārkārtas pasākumi” noteikts:
“Ja ir skaidrs, ka produkti, kas apstiprināti ar šo regulu vai saskaņā ar to, var radīt nopietnu risku cilvēku veselībai, dzīvnieku veselībai vai videi, vai, ja, ņemot vērā [Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes] atzinumu, kas izsniegts atbilstīgi 10. pantam vai 22. pantam, rodas nepieciešamība atļauju steidzami apturēt vai grozīt, veic pasākumus saskaņā ar procedūrām, kas paredzētas [Eiropas Parlamenta un Padomes] Regulas (EK) Nr. 178/2002 [(2002. gada 28. janvāris), ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (OV 2002, L 31, 1. lpp.)], 53. un 54. pantā.”
Itālijas tiesības
14
2003. gada 8. jūlijadecreto legislativo n. 224 – Attuazione della direttiva 2001/18/CE concernente l’emissione deliberata nell’ambiente di organismi geneticamente modificati (Leģislatīvais dekrēts Nr. 224 –Direktīvas 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē īstenošanu (2003. gada 22. augustaGURI Nr. 194) redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 2016. gada 14. novembradecreto legislativo
n. 227 (Leģislatīvais dekrēts Nr. 227; 2016. gada 10. decembraGURI Nr. 288; turpmāk tekstā – “Leģislatīvais dekrēts Nr. 224/2003”), 35.bis pantā “Sodi saistībā ar III‑bis sadaļu” noteikts:
“1.   Ja vien rīcība neveido noziedzīgu nodarījumu, ar administratīvu naudas sodu no 25000 EUR līdz 75000 EUR soda ikvienu, kas pārkāpj:
a)
audzēšanas aizliegumus, kuri ieviesti ar ģeogrāfiskās darbības jomas pielāgojumu, kas noteiktos gadījumos paredzēts ar kādu no šādiem pasākumiem:
1)
[Komisijas] piešķirtā atļauja saskaņā ar Regulas [Nr. 1829/2003] 7. un 19. pantu;
2)
dalībvalsts kompetentās iestādes piešķirtā atļauja saskaņā ar Direktīvas [2001/18] 15., 17. un 18. pantu;
3)
2. panta 1. punktā minētās kompetentās valsts iestādes piešķirtā atļauja saskaņā ar 18. panta 1. punktu un, izpildoties nosacījumiem, minētās iestādes pieņemtais lēmums saskaņā ar 18. panta 3. punktu;
b)
audzēšanas aizliegumus, kas pieņemti saskaņā ar 26.c panta 6. punktu;
c)
26.c panta 5. punkta b) apakšpunktā un 26.e panta 3. punktā paredzētos pagaidu aizliegumus audzēt attiecīgo(‑s) ĢMO.
2.   Ar rīkojumu‑priekšrakstu pārkāpējam piemēro administratīvu papildsodu – ar lēmumiem par laišanu tirgū piešķirtās iespējas audzēt ĢMO apturēšana līdz sešiem mēnešiem.
3.   Ikvienam, kas pārkāpj 1. punktā minētos aizliegumus, ir pienākums iznīcināt nelikumīgi iestādītās ĢMO kultūras un atjaunot teritorijas iepriekšējo stāvokli par saviem līdzekļiem, solidāri ar īpašnieku un teritorijas lietošanas lietu tiesību vai personisko tiesību turētājiem, kuriem šis pārkāpums ir piedēvējams tīšas vainas vai neuzmanības dēļ, pamatojoties uz izmeklēšanu, kuru par kontroli atbildīgie subjekti veic, uzklausot ieinteresētās personas. Šī panta 4. punktā minētā iestāde ar rīkojumu nosaka šim nolūkam nepieciešamās darbības un to veikšanas termiņu, un pēc šī termiņa tā veic izpildi pret atbildīgajiem subjektiem un atgūst iepriekš samaksātās summas.
[..]”
Pamatlietas un prejudiciālie jautājumi
Lieta C‑364/24
15
Giorgio Fidenato, kurš ir lauksaimniecības uzņēmuma “In Trois”, kas atrodas Arbā [Arba], Pordenones [Pordenone] provincē (Itālija), īpašnieks, 2021. lauksaimniecības gadā iesēja ĢMO kukurūzu MON 810.
16
2021. gada 8. septembrī tika veikta pārbaude, lai atklātu ĢMO klātbūtni uz Giorgio
Fidenato zemes. Šajā ziņā pēdējais minētais paziņoja, ka ĢMO kukurūzu ir iesējis vienīgi pētniecības nolūkā un ka šī prakse turpināsies “līdz brīdim, kad Eiropas Savienības Tiesa būs izskatījusi jautājumu par Direktīvas [2015/412] likumību”.
17
Ar 2021. gada 14. oktobra lēmumu Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali (Lauksaimniecības, pārtikas un mežsaimniecības politikas ministrija) atgādināja ieinteresētajai personai, ka saskaņā ar Īstenošanas lēmumu 2016/321 ĢMO kukurūzas MON 810 audzēšana ir aizliegta to dalībvalstu teritorijā, kuras to ir pieprasījušas, tostarp Itālijas Republikā, un, pamatojoties uz Leģislatīvā dekrēta Nr. 224/2003 35.bis pantu, uzdeva tam piecu dienu laikā iznīcināt – sasmalcinot un aprokot – šīs kukurūzas šķirnes augus, kuras viņš bija nelikumīgi izaudzējis, kā arī atjaunot teritorijas iepriekšējo stāvokli.
18
Tā kā Giorgio
Fidenato šo rīkojumu neizpildīja, 2021. gada 19. oktobrīCorpo forestale dello Stato (Valsts meža dienests, Itālija) pārstāvji paši veica aplūkoto augu iznīcināšanu.
19
2021. gada 14. oktobrīGiorgio
Fidenato cēla prasību Tribunale Amministrativo Regionale per il Friuli Venezia Giulia (Friuli‑Venēcijas Džūlijas Reģionālā administratīvā tiesa, Itālija), kurā viņš tostarp apgalvoja, ka viņam adresētais rīkojums par augu iznīcināšanu un teritorijas iepriekšējā stāvokļa atjaunošanu esot prettiesisks, jo tas pieņemts, pamatojoties uz noteikumiem, kas paši par sevi esot pretrunā Savienības primārajām tiesībām. Viņš norāda arī, ka saskaņā ar Regulu Nr. 1829/2003 izsniegtas tirgū laišanas atļauja esība nozīmējot, ka aplūkotais ĢMO produkts nerada nekādu konkrētu apdraudējumu veselībai vai videi. Tādējādi neesot saprotams, kā Savienības likumdevējs ir atļāvis, ka pēc vienkāršas dalībvalsts prasības šīs atļaujas ģeogrāfiskā darbības joma var tikt pielāgota, ja šī valsts nav norādījusi nekādu pamatojumu šajā ziņā.
20
Tā kā šī prasība tika noraidīta, Giorgio
Fidenato par Tribunale Amministrativo Regionale per il Friuli Venezia Giulia (Friuli‑Venēcijas Džūlijas Reģionālā administratīvā tiesa) spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija), kas ir iesniedzējtiesa.
21
Šī tiesa vaicā, vai Direktīvas 2001/18 26.b un 26.c pantā dalībvalstīm paredzētā iespēja panākt ĢMO audzēšanas aizliegumu to teritorijā, šīm dalībvalstīm šajā nolūkā nesniedzot nekādu pamatojumu vai pierādījumus par konkrētu apdraudējumu, ko attiecīgais ĢMO produkts, kuram ir piešķirta tirgū laišanas atļauja, varētu radīt veselībai vai videi, atbilst Savienības primārajām tiesībām, it īpaši iekšējā tirgus pamatbrīvībām, kā tās interpretējusi Tiesa 2017. gada 13. septembra spriedumā Fidenato u.c. (C‑111/16, EU:C:2017:676), kā arī 2017. gada 23. novembra rīkojumā Fidenato u.c. (C‑107/16, EU:C:2017:900), un plašāk – samērīguma principam. Tā uzskata, ka Direktīvas 2001/18 26.b un 26.c pants ir pretrunā citām šīs direktīvas tiesību normām, precīzāk, tās 22. un 23. pantam, un ka minētā 26.b un 26.c panta iespējamā spēkā neesība varētu ietekmēt Īstenošanas lēmuma 2016/321 spēkā esību.
22
Šādos apstākļos Consiglio di Stato (Valsts padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Direktīvas 2001/18] 26.b un 26.c pants ir saderīgs ar Regulas [Nr. 1829/2003] 34. pantu, LES 3. pantu, LESD 2., 3., 26., 34., 35. un 36. pantu un [Hartas] 16. un 52. pantu?
2)
Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša: vai saskaņā ar [Direktīvas 2001/18] 26.c pantu pieņemto Īstenošanas lēmumu [2016/321] iesniedzējtiesa var nepiemērot vai atzīt par spēkā neesošu sakarā ar konstatēto minētā panta neatbilstību augstākstāvošajām LES un LESD tiesību normām?”
Lieta C‑393/24
23
Ar Direzione Generale per il riconoscimento degli organismi di controllo e certificazione e tutela del consumatore (Kontroles, sertifikācijas un patērētāju aizsardzības iestāžu atzīšanas centrālā direkcija, Itālija) Dipartimentio dell’Ispettorato Centrale della Tutela della Qualitá e Repressione Frodi dei Prodotti Agroalimentari (Lauksaimniecības pārtikas produktu kvalitātes aizsardzības un krāpšanas apkarošanas centrālās inspekcijas departaments, Itālija) direktora 2023. gada 19. jūnija rīkojumu, kas izdots, pamatojoties uz Leģislatīvā dekrēta Nr. 224/2003 35.bis pantu, Giorgio
Fidenato tika uzlikts administratīvais naudas sods kopumā 50000 EUR par to, ka viņš nebija ievērojjis aizliegumu Itālijā audzēt ĢMO kukurūzu MON 810. Šis naudas sods attiecās uz daļu šīs kukurūzas šķirnes sējumiem, kas tika audzēti Udīnes provincē (Itālija), un uz otru daļu minētās kukurūzas šķirnes sējumiem, kas tika audzēti Pordenones provincē (Itālija).
24
Giorgio
Fidenato cēla prasību Tribunale di Udine (Udīnes tiesa, Itālija), iebilstot pret šo rīkojumu, ciktāl tas attiecas uz 25000 EUR, kas atbilst naudas sodam, kurš viņam tika uzlikts par šajā provincē audzētās ĢMO kukurūzas MON 810 sējumiem. Līdzīgu prasību ieinteresētā persona cēla Tribunale di Pordenone (Pordenones tiesa, Itālija) attiecībā uz 25000 EUR, kas atbilst naudas sodam, kurš viņam uzlikts par minētās kukurūzas šķirnes sējumiem, kas tika audzēti šajā provincē.
25
Tribunale di Udine (Udīnes tiesa), kas ir iesniedzējtiesa, saistībā ar tajā izskatāmo prasību šaubās par Direktīvas 2001/18 26.b un 26.c panta spēkā esību, it īpaši ņemot vērā Savienības primārās tiesības preču brīvas aprites, darījumdarbības brīvības un diskriminācijas aizlieguma jomā, kā arī PTO līgumus. Tā konkrēti norāda, ka minētās Direktīvas 2001/18 22. pantā ir paredzēts, ka dalībvalstis nevar aizliegt, ierobežot vai kavēt tādu produktu laišanu tirgū, kas satur ĢMO vai sastāv no tiem, ja tie atbilst šīs direktīvas prasībām. Tā vaicā arī, vai Īstenošanas lēmumu 2016/321 varēja pieņemt, pamatojoties uz LESD 114. pantu, kas attiecas uz pasākumiem, kuru mērķis ir uzlabot iekšējā tirgus darbību.
26
Direktīvas 2001/18 26.b un 26.c panta spēkā neesības gadījumā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, kā būtu jāinterpretē Īstenošanas lēmumā 2016/321 noteiktais aizliegums, kas tai šķiet neskaidrs un kurā, tās ieskatā, nav norādīts pamatojums, uz kuru ir balstīts ĢMO kukurūzas MON 810 audzēšanas atļaujas ģeogrāfiskās darbības jomas pielāgojums. Tā šaubās arī par šī lēmuma spēkā esību un vaicā, vai lēmumiem, kas pieņemti saskaņā ar Direktīvas 2001/18 26.c pantu, ir jābūt balstītiem uz tiem pašiem iemesliem, kas minēti šīs direktīvas 26.b panta 3. punktā.
27
Šajos apstākļos Tribunale di Udine (Udīnes tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“[..]
1)
Vai Direktīvas [2015/412] tiesību normas, kas [Direktīvā 2001/18] iekļauj 26.b un 26.c pantu, dodot dalībvalstīm iespēju “pieprasīt, ka tiek pielāgota [..] atļaujas ģeogrāfiskās darbības joma, lai visā minētās dalībvalsts teritorijā vai tās daļā audzēšana netiktu atļauta [..]”, un [Īstenošanas] lēmums [2016/321] ir saderīgi ar diskriminācijas aizlieguma principu saistībā ar attieksmi pret valsts un ārvalstu produktiem, samērīguma principu un LESD 34.un 36. pantu un 216. panta 2. punktu?
2)
Vai Direktīvas [2015/412] tiesību normas, kas Direktīvā [2001/18] iekļauj 26.b un 26.c pantu, dodot dalībvalstīm iespēju “pieprasīt, ka tiek pielāgota [..] atļaujas ģeogrāfiskās darbības joma, lai visā minētās dalībvalsts teritorijā vai tās daļā audzēšana netiktu atļauta [..]”, un [Īstenošanas lēmums 2016/321] ir saderīgi ar [..] Hartas 16. un 52. pantu?
3)
Vai Direktīvas [2015/412] tiesību normas, kas Direktīvā [2001/18] iekļauj 26.b un 26.c pantu, dodot dalībvalstīm iespēju “pieprasīt, ka tiek pielāgota [..] atļaujas ģeogrāfiskās darbības joma, lai visā minētās dalībvalsts teritorijā vai tās daļā audzēšana netiktu atļauta[..]”, un [Īstenošanas] lēmums [2016/321] ir saderīgi ar LESD 18. pantu un [..] Hartas 21. pantu, ņemot vērā, ka diskriminācijas aizlieguma princips ir viens no Eiropas Savienības pīlāriem?
Ja atbilde ir apstiprinoša:
4)
Vai [Īstenošanas] lēmums [2016/321] jāinterpretē tādējādi, ka LES un LESD pieļauj prasības ierobežot tiesības audzēt ĢMO kukurūzas MON 810 sēklas vienīgi to iemeslu dēļ, kas norādīti Direktīvas [2001/18] 26.b panta 3. punkta a)–g) apakšpunktā, vai arī Direktīvas [2001/18] 26.c pantā iekļautie pārejas noteikumi pieļauj arī citus iemeslus, tostarp ekonomiska rakstura un tādus, kas dažādās valstīs atšķiras?
[..]
5)
Vai, ņemot vērā visas tiesību normas, kas Eiropas vienotajā tirgū regulē ĢMO, [Īstenošanas] lēmums [2016/321] ir spēkā esošs un nav pretrunā tādam valsts tiesiskajam regulējumam, kurā ir paredzēti sodi par tajā ietvertā aizlieguma pārkāpumu?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pieņemamību
28
Runājot par uzdoto jautājumu pieņemamību, jāatgādina, ka tikai valsts tiesai, kura izskata lietu un kura ir atbildīga par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā lietas īpatnības, ir jānovērtē gan tas, cik lielā mērā prejudiciālais nolēmums ir nepieciešams sprieduma taisīšanai, gan arī Tiesai uzdoto jautājumu nozīmīgums. Tādējādi, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir pienākums pieņemt nolēmumu (skat. spriedumus, 1988. gada 21. aprīlis, Pardini, 338/85, EU:C:1988:194, 8. punkts, un 2024. gada 22. oktobris, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, 36. punkts).
29
Citādi ir tikai tad, ja ir acīmredzams, ka valsts tiesas lūgtajai Savienības tiesību normas interpretācijai vai izvērtējumam nav nekādas saistības ar pamatlietas apstākļiem vai tās priekšmetu, ja problēma ir hipotētiska vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie un tiesiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu lietderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (skat. spriedumus, 2000. gada 13. jūlijs, Idéal Tourisme, C‑36/99, EU:C:2000:405, 20. punkts, un 2024. gada 30. aprīlis, M.N. (EncroChat), C‑670/22, EU:C:2024:372, 65. punkts un tajā minētā judikatūra).
30
Šajā kontekstā lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu jānoraida it īpaši tad, ja ir acīmredzams, ka LESD 267. pantā paredzētā procedūra ir novirzīta no tās mērķa un patiesībā vērsta uz to, lai Tiesa sniegtu atbildi par fiktīvu strīdu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1990. gada 8. novembris, Gmurzynska‑Bscher, C‑231/89, EU:C:1990:386, 23. punkts, kā arī 2012. gada 26. aprīlis, DR un TV2 Danmark, C‑510/10, EU:C:2012:244, 22. punkts).
31
Pirmām kārtām, attiecībā uz pamatlietu faktiskajiem apstākļiem no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu lietā C‑364/24 izriet, ka Giorgio Fidenato ir norādījis, ka viņš vēlas turpināt ĢMO kukurūzas MON 810 audzēšanu pētniecības nolūkos līdz brīdim, kad Tiesa būs lēmusi par Direktīvas 2015/412 tiesiskumu. Eiropas Parlaments no tā secina, ka strīdus pamatlietā ir radījusi ieinteresētā persona un ka lūgumi sniegt prejudiciālus nolēmumus šī iemesla dēļ jāuzskata par nepieņemamiem.
32
Tomēr no Tiesas rīcībā esošās informācijas acīmredzami neizriet, ka pamatlietas puses iepriekš būtu vienojušās panākt, lai Tiesa sniegtu atbildi par fiktīvu strīdu, un tas atšķiras no strīda lietā, kurā tika taisīts 1981. gada 16. decembra spriedums Foglia (244/80, EU:C:1981:302) (pēc analoģijas skat. spriedumus, 2000. gada 13. jūlijs, Idéal tourisme, C‑36/99, EU:C:2000:405, 22. punkts, kā arī 2012. gada 26. aprīlis, DR un TV2 Danmark, C‑510/10, EU:C:2012:244, 22. punkts). Proti, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 42. punktā, nešķiet, ka Giorgio Fidenato būtu rīkojies saskaņoti ar valsts iestādēm, kuras viņam ir uzlikušas administratīvus sodus, kuru esība nav apšaubāma.
33
Otrām kārtām, attiecībā uz Francijas valdības paustajām šaubām par uzdoto jautājumu atbilstību, ciktāl tie attiecas uz Direktīvas 2001/18 26.b panta un 26.c panta 4. punkta spēkā esību, ņemot vērā pamatlietu priekšmetu, no Tiesai iesniegtās informācijas izriet, ka pamatlietā aplūkotais ĢMO kukurūzas MON 810 audzēšanas aizliegums, kas attiecas uz jau piešķirtu atļauju, tika pieņemts, pamatojoties uz šīs direktīvas 26.c panta 1. un 3. punkta pārejas noteikumiem. Tādējādi šie jautājumi ir nepieņemami, ciktāl tie attiecas uz šīs direktīvas 26.b pantu, kā arī tās 26.c panta 2. un 4. punktu, kuri, ņemot vērā Tiesas rīcībā esošo informāciju, nešķiet piemērojami pamatlietām.
34
Visbeidzot, trešām kārtām, attiecībā uz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu saturu jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, kas norādīta Tiesas Reglamenta 94. panta a) un b) punktā, nepieciešamība sniegt valsts tiesai noderīgu Savienības tiesību interpretāciju prasa, lai valsts tiesa izklāstītu lietas faktiskos un tiesiskos apstākļus, uz kuriem attiecas tās uzdotie jautājumi, vai vismaz paskaidrotu šo jautājumu pamatā esošos faktu pieņēmumus. Turklāt, kā noteikts Reglamenta 94. panta c) punktā, lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu jābūt ietvertam to iemeslu izklāstam, kas likuši iesniedzējtiesai šaubīties par noteiktu Savienības tiesību normu interpretāciju vai spēkā esību, kā arī saiknei, ko tā konstatējusi starp šīm tiesību normām un pamatlietai piemērojamajiem valsts tiesību aktiem (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1993. gada 26. janvāris, Telemarsicabruzzo u.c., no C‑320/90 līdz C‑322/90, EU:C:1993:26, 6. punkts, kā arī 2025. gada 1. augusts, Tiberis Holding, C‑514/23, EU:C:2025:597, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
35
Šajā gadījumā Itālijas un Grieķijas valdības apgalvo, ka lūgumos sniegt prejudiciālu nolēmumu neesot ietvertas visas Reglamenta 94. pantā prasītās norādes. It īpaši lietā C‑393/24 Itālijas valdība apgalvo, ka iesniedzējtiesa neesot konkrēti izklāstījusi iemeslus, kas tai likuši šaubīties par Direktīvas 2001/18 26.b un 26.c panta spēkā esību.
36
Tomēr jākonstatē, ka, neraugoties uz dažkārt īsu pamatojumu par dažiem aspektiem, lūgumos sniegt prejudiciālu nolēmumu kopumā ir pietiekamas norādes, lai Tiesa varētu sniegt lietderīgu atbildi uz uzdotajiem jautājumiem. Citādi ir tikai attiecībā uz tiesību normu, kuru spēkā esība tiek apšaubīta, atbilstību LESD 2. un 3. pantam, jo lietā C‑364/24 iesniedzējtiesa lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatojumā nav norādījusi, kādā veidā ar Direktīvu 2015/412 izveidotais mehānisms varētu būt pretrunā šiem pantiem.
37
No iepriekš minētā izriet, ka uzdotie jautājumi ir nepieņemami, ciktāl tie attiecas uz Direktīvas 2001/18 26.b pantu un 26.c panta 2. un 4. punktu, kā arī uz šīs direktīvas 26.c panta 1. un 3. punkta spēkā esības izvērtējumu, ņemot vērā LESD 2. un 3. pantu.
Par lietas būtību
38
Vispirms jāatgādina, ka Direktīva 2015/412 ar Direktīvas 2001/18 26.b un 26.c pantu ir ieviesusi mehānismu, kas var darboties divos dažādos veidos un kas dalībvalstīm visā to teritorijā vai tās daļā ļauj ierobežot vai aizliegt ĢMO audzēšanu.
39
Pirmkārt, saskaņā ar šīs direktīvas 26.b panta 1. un 2. punktu katra dalībvalsts konkrēta ĢMO atļaujas piešķiršanas vai atjaunošanas procedūras laikā var pieprasīt, lai šī ĢMO audzēšana tiktu aizliegta visā tās teritorijā vai tās daļā. Šo prasību Komisija paziņo paziņojuma/pieteikuma iesniedzējam, kā arī pārējām dalībvalstīm, un dara to zināmu sabiedrībai. Ja paziņojuma/pieteikuma iesniedzējs 30 dienu laikā nav apstiprinājis atļaujas ģeogrāfisko darbības jomu, kā to sākotnēji pieprasījis pēdējais minētais, Komisija pielāgo minēto ģeogrāfiskās darbības jomu atbilstoši attiecīgās dalībvalsts prasībai.
40
Otrkārt, ja ĢMO atļaujas piešķiršanas vai atjaunošanas procedūras laikā dalībvalsts nav iesniegusi nevienu prasību vai ja paziņojuma/pieteikuma iesniedzējs ir apstiprinājis sākotnējās prasības ģeogrāfisko darbības jomu, katra dalībvalsts saskaņā ar Direktīvas 2001/18 26.b panta 3. un 4. punktu var veikt pasākumus, lai aizliegtu vai ierobežotu ĢMO vai ĢMO grupas audzēšanu visā tās teritorijā vai tās daļā. Aplūkotajiem pasākumiem jāatbilst Savienības tiesībām, tiem jābūt pamatotiem, samērīgiem un tādiem, kas nav diskriminējoši, un tiem jābūt balstītiem uz vienu vai vairākiem imperatīviem iemesliem, piemēram, tiem, kas norādīti šīs direktīvas 26.b panta 3. punkta pirmās daļas a)–g) apakšpunktā. Šos pasākumus var noteikt tikai pēc iepriekšējas procedūras, kas ļauj Komisijai iesniegt apsvērumus, un tos dara zināmus Komisijai, pārējām dalībvalstīm un atļaujas īpašniekam.
41
Direktīvas 2001/18 26.b pantā paredzētais mehānisms būtībā ir pārņemts šīs direktīvas 26.c pantā par pārejas pasākumiem, kas dalībvalstīm laikposmā no 2015. gada 2. aprīļa līdz 3. oktobrim nepieciešamības gadījumā ļāva pieprasīt pielāgot pirms 2015. gada 2. aprīļa iesniegta atļaujas pieteikuma vai pirms šī datuma piešķirtas atļaujas ģeogrāfiskās darbības jomu.
Par pirmo jautājumu lietā C‑364/24, kā arī par pirmo līdz trešo jautājumu un piektā jautājuma pirmo daļu lietā C‑393/24, ciktāl tie attiecas uz Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkta spēkā esību
42
Ar pirmo jautājumu lietā C‑364/24, pirmo līdz trešo jautājumu un piektā jautājuma pirmo daļu lietā C‑393/24, kas jāizskata kopā, iesniedzējtiesas būtībā vaicā Tiesai, vai Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkts ir saderīgs ar Savienības primārajām tiesībām un precīzāk – ar LES 3. pantu, LESD 18., 26., 34.–36., 114. pantu un 216. panta 2. punktu, Hartas 16., 21. un 52. pantu, kā arī ar samērīguma un diskriminācijas aizlieguma principiem.
Par Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkta spēkā esību, ņemot vērā LES 3. pantu, LESD 26., 34.–36. un 114. pantu, kā arī samērīguma principu
43
Iesniedzējtiesas šaubās, pirmām kārtām, par Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkta spēkā esību, ņemot vērā primārās tiesību normas, kas reglamentē iekšējā tirgus darbību, it īpaši preču brīvu apriti.
44
Tā kā LES 3. pantu un LESD 26. pantu iesniedzējtiesa lietā C‑364/24 ir minējusi tikai, ciktāl tajos ir atgādināts, ka Savienība ir balstīta uz iekšējā tirgus izveidi, tie nav jāanalizē atsevišķi no tiem, kas attiecas uz LESD 34.–36. un 114. pantu, kā arī uz samērīguma principu.
45
Vispirms jāatgādina, ka preču brīva aprite ir Savienības tiesību pamatprincips, kas izpaužas LESD 34. pantā noteiktajā kvantitatīvo ierobežojumu, kā arī jebkuru pasākumu ar tiem līdzvērtīgu iedarbību aizliegumā attiecībā uz importu (spriedums, 2023. gada 21. decembris, CDIL, C‑96/22, EU:C:2023:1025, 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
46
Šis aizliegums attiecas uz visiem dalībvalstu pasākumiem, kas var tieši vai netieši, faktiski vai iespējami traucēt citu dalībvalstu izcelsmes preču piekļuvi dalībvalsts tirgum, pat ja šāda pasākuma mērķis un sekas nav nelabvēlīgāka attieksme pret precēm no citām dalībvalstīm (spriedums, 2023. gada 21. decembris, CDIL, C‑96/22, EU:C:2023:1025, 33. punkts un tajā minētā judikatūra). Tas attiecas arī uz Savienības iestāžu pasākumiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 22. jūnijs, E.ON Biofor Sverige, C‑549/15, EU:C:2017:490, 45. punkts).
47
Papildus – ja pastāv šķēršļi tirdzniecībai vai ir ticams, ka šādi šķēršļi radīsies nākotnē tāpēc, ka dalībvalstis attiecībā uz kādu preci vai preču kategoriju ir noteikušas vai nosaka atšķirīgus pasākumus, kas nodrošina atšķirīgu aizsardzības līmeni, LESD 114. pants Savienības likumdevējam dod tiesības iesaistīties, nosakot attiecīgus pasākumus, pirmkārt, saskaņā ar šī panta 3. punktu un, otrkārt, saskaņā ar juridiskajiem principiem, kas minēti LESD vai kas izkristalizējušies judikatūrā, un it īpaši saskaņā ar samērīguma principu (spriedums, 2017. gada 22. jūnijs, E.ON Biofor Sverige, C‑549/15, EU:C:2017:490, 49. punkts un tajā minētā judikatūra).
48
Tiesa jau ir nospriedusi, ka, ņemot vērā Savienības likumdevēja rīcības brīvību attiecībā uz to, kāda aktu tuvināšanas tehnika ir vispiemērotākā vēlamā rezultāta sasniegšanai, uz LESD 114. panta pamata noteiktie pasākumi atkarībā no apstākļiem var uzlikt visām dalībvalstīm pienākumu atļaut attiecīgās preces vai preču tirdzniecību, šādam atļaujas sniegšanas pienākumam pievienot zināmus nosacījumus vai pat pagaidu kārtā vai galīgi aizliegt noteiktas preces vai preču tirdzniecību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 3. decembris, Čehijas Republika/Parlaments un Padome, C‑482/17, EU:C:2019:1035, 60. un 61. punkts).
49
Šajā gadījumā Direktīva 2015/412, ar kuru Direktīvā 2001/18 tika iekļauts 26.b un 26.c pants, tika pieņemta, pamatojoties uz LESD 114. pantu, tāpat kā Direktīva 2001/18, kura savukārt tika pieņemta, pamatojoties uz EKL 95. pantu, tagad – LESD 114. pants. LESD 114. pants ļauj Savienības likumdevējam noteikt pasākumus, lai tuvinātu dalībvalstu normatīvos un administratīvos aktus, kuri attiecas uz iekšējā tirgus izveidi un darbību.
50
Tālab Direktīvas 2001/18 1. pantā noteikts, ka saskaņā ar piesardzības principu šīs direktīvas mērķis ir tuvināt dalībvalstu normatīvos un administratīvos aktus un aizsargāt cilvēku veselību un vidi, “apzināti izplatot vidē [ĢMO] tādos nolūkos, kas nav laišana tirgū [Savienībā]” un “laižot tirgū [Savienībā] produktus, kas satur [ĢMO] vai sastāv no tiem”.
51
Konkrētāk attiecībā uz šīs direktīvas 26.b un 26.c pantu, saistībā ar kuriem ir jāaplūko šīs direktīvas 26.c panta 1. un 3. punktā paredzētais mehānisms, jānorāda, ka ar šīm tiesību normām ir izveidota kopēja sistēma, kurā paredzēti nosacījumi, ar kādiem dalībvalsts var aizliegt ĢMO vai ĢMO grupas audzēšanu visā tās teritorijā vai tās daļā, un tādējādi uz tiem attiecas jēdziens “pasākumi, lai tuvinātu dalībvalstu normatīvos vai administratīvos aktus” LESD 114. panta izpratnē.
52
Attiecībā uz to, vai pasākumi, kas veikti, pamatojoties uz LESD 114. pantu, atbilst preču brīvas aprites un samērīguma principiem, jāatgādina, ka tad, ja Savienības likumdevējam ir jāpieņem tiesību akti tādā jomā, kurā tam jāizdara izvēle politiskos, ekonomiskos un sociālos jautājumos un kurā tam jāveic sarežģīts novērtējums – kā tas ir attiecībā uz ĢMO laišanu tirgū un audzēšanu, tam ir jāatzīst plaša rīcības brīvība. Šajā jomā īstenota pasākuma tiesiskumu var ietekmēt vienīgi acīmredzama šajā jomā īstenota pasākuma neatbilstība kompetento iestāžu izvirzītajam mērķim (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 22. jūnijs, E.ON Biofor Sverige, C‑549/15, EU:C:2017:490, 50. punkts).
53
Runājot par Savienības tiesību aktu mērķi ĢMO jomā, Direktīvas 2001/18 1. pantā un Regulas Nr. 1829/2003 1. pantā noteikts, ka šo tiesību aktu mērķis ir nodrošināt veselības un vides, kā arī patērētāju interešu aizsardzību, vienlaikus nodrošinot iekšējā tirgus efektīvu darbību.
54
No Direktīvas 2015/412 6. un 8. apsvēruma izriet, ka, pieņemot Direktīvas 2001/18 26.b un 26.c pantu, Savienības likumdevējs, turpinot savā līmenī reglamentēt jautājumus, kas attiecas uz ĢMO laišanu tirgū un importu, lai aizsargātu iekšējo tirgu, ir vēlējies konkrētāk – saskaņā ar subsidiaritātes principu un LESD 2. panta 2. punktu – piešķirt dalībvalstīm lielāku elastību attiecībā uz ĢMO audzēšanu, jo, ņemot vērā šī jautājuma “saikni ar zemes izmantojumu, vietējām lauksaimniecības struktūrām, kā arī dzīvotņu, ekosistēmu un ainavu aizsardzību un saglabāšanu, tam ir liela nozīme valsts, reģionālā un vietējā mērogā”. Tomēr šajos apsvērumos ir norādīts arī, ka šādai elastībai nevajadzētu apdraudēt kopīgu atļauju piešķiršanas procedūru ĢMO laišanai tirgū, pamatojoties uz cilvēku veselības un vides risku novērtējumu.
55
Šādi atļaujot, ka ĢMO vai ĢMO grupas audzēšana, izmantojot skaidru un paredzamu mehānismu, var tikt aizliegta visā dalībvalsts teritorijā vai tās daļā, Savienības likumdevējs – kā tas būtībā izriet no Direktīvas 2015/412 7. apsvēruma, ir vēlējies arī atvieglot lēmumu pieņemšanas procesu attiecībā uz ĢMO audzēšanu. Proti, iepriekš, lai ierobežotu vai aizliegtu ĢMO audzēšanu, dažas dalībvalstis ir izmantojušas drošības klauzulas un ārkārtas pasākumus, kas paredzēti attiecīgi Direktīvas 2001/18 23. pantā un Regulas Nr. 1829/2003 34. pantā. Citas dalībvalstis ir izmantojušas LESD 114. panta 5. un 6. punktā paredzēto paziņošanas procedūru.
56
Tomēr, ņemot vērā šos mērķus, ar Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punktu izveidotais mehānisms nešķiet acīmredzami nepiemērots.
57
Proti, pirmkārt, jānorāda, ka no Direktīvas 2001/18 26.c panta 6. punkta izriet, ka pasākumi, kas veikti saskaņā ar 26.c pantu, tostarp aizlieguma pasākumi, kas noteikti, pamatojoties uz šīs direktīvas 26.c panta 1. un 3. punktu, attiecas tikai uz ĢMO audzēšanu, jo šie pasākumi neietekmē “atļautu ĢMO, kas ir produkti vai iekļauti produktos, brīvu apriti”. Tālab, kā secinājumu 75. punktā norādījis ģenerāladvokāts, pirmām kārtām, šis audzēšanas aizliegums neietekmē saimnieciskās darbības subjektu tiesības importēt produktus, kuri satur ĢMO. Otrām kārtām, šis aizliegums neietekmē patērētāju izvēles brīvību, kuri var turpināt lietot – neatkarīgi no savas dzīvesvietas dalībvalsts – produktus, kas iegūti, audzējot attiecīgo ĢMO, ja viņi to vēlas.
58
Otrkārt, ĢMO audzēšanas aizlieguma pasākumu noteikšana, pamatojoties uz Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punktu, ir atkarīga no attiecīgā ĢMO atļaujas īpašnieka klusējot izteiktas piekrišanas, kas izpaužas tādējādi, ka viņš nav iebildis pret dalībvalsts prasību pielāgot attiecīgo sēklu atļaujas ģeogrāfiskās darbības jomu 30 dienu laikā no šī prasības paziņošanas. Tomēr, kā ģenerāladvokāts būtībā norādījis secinājumu 78. punktā, ja minētais īpašnieks tam ir piekritis, nevar uzskatīt, ka tiesības, kas viņam izriet no aplūkoto preču aprites brīvības, neietekmē tāds iespējams šķērslis šai brīvībai, ko rada šo tiesību normu piemērošana.
59
Turklāt, kā secinājumu 81. punktā ir uzsvēris ģenerāladvokāts, ĢMO sēklu brīva aprite ir atkarīga no atļaujas laist tirgū šādus produktus vai produktu sastāvdaļas saņemšanas un šī brīvība ir ierobežota ar šīs atļaujas stingrajiem noteikumiem. No tā izriet, ka tad, ja šādas atļaujas ģeogrāfiskā darbības joma ar tās īpašnieka klusējot izteiktu piekrišanu ir ierobežota tādējādi, ka visā dalībvalsts teritorijā vai tās daļā ir aizliegta ĢMO sēklas audzēšana, lauksaimnieki nevar atsaukties uz tiesībām, kas tiem izriet no preču brīvas aprites, lai izvairītos no šī aizlieguma.
60
Treškārt, sniedzot dalībvalstīm iespēju panākt, ka ĢMO audzēšana tiek aizliegta visā to teritorijā vai tās daļā, Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punktā, nepastāvot vienprātībai par šo jautājumu, dalībvalstīm ir piedāvāta lielāka elastība, lai izdarītu izvēli, ko tās uzskata par piemērotu ĢMO audzēšanas jomā, vienlaikus saglabājot vienotu procedūru ĢMO veselībai un videi radīto risku novērtēšanai Savienības līmenī. Šajā ziņā, kā norādīts Direktīvas 2015/412 6. apsvērumā, jautājumi par ĢMO laišanu tirgū un importu, tostarp tādu risku novērtējumu, kurus ĢMO varētu radīt veselībai un videi, joprojām tiek reglamentēti Savienības līmenī, lai aizsargātu iekšējo tirgu.
61
Ceturtkārt, ar šīm tiesību normām ieviestais mehānisms ļauj atvieglot ĢMO atļauju piešķiršanas procesu un veicina saimnieciskās darbības subjektu tiesisko drošību atbilstoši šī sprieduma 53. punktā minētajiem mērķiem.
62
No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkts, pirmkārt, neskar tiesības, kas saimnieciskās darbības subjektiem varētu izrietēt no preču brīvas aprites, otrkārt, neietekmē patērētāju izvēles brīvību un, treškārt, veicina iekšējā tirgus efektīvu darbību LESD 114. panta izpratnē.
63
Apstāklis, ka Direktīvas 2001/18 26.c panta 3. punktā ĢMO audzēšanas aizliegums, pamatojoties uz šo tiesību normu, nav pakļauts nekādam īpašam dalībvalstu sniegtam pamatojumam, nevar likt apšaubīt šī sprieduma 56. punktā ietverto izvērtējumu, jo, kā jau tika norādīts, šādu pasākumu var veikt tikai ar klusējot izteiktu attiecīgo ĢMO atļaujas īpašnieka piekrišanu. Savukārt, ja atļaujas īpašnieks iebilst pret tās ģeogrāfiskās darbības jomas pielāgošanu, Direktīvas 2001/18 26.c panta 4. punktā dalībvalstīm, kuras vēlas aizliegt attiecīgā ĢMO audzēšanu visā to teritorijā vai tās daļā, ir prasīts norādīt imperatīvus iemeslus savas prasības pamatošanai, piemēram, tādus, kādi norādīti šīs direktīvas 26.b panta 3. punkta pirmās daļas a)–g) apakšpunktā.
64
Vēl jāatzīmē – pat pieņemot, ka ar Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punktu izveidotais mehānisms varētu ietvert noteiktus preču brīvas aprites ierobežojumus LESD 34. panta izpratnē, šādi ierobežojumi būtu pamatoti ar šī sprieduma 53.–55. punktā minētajiem vispārējo interešu mērķiem un nebūtu pretrunā samērīguma principam.
65
No visiem šiem elementiem izriet, ka Savienības likumdevējs, pieņemot Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punktu, nav nedz pārsniedzis rīcības brīvības, kas tam piešķirta, pamatojoties uz LESD 114. pantu, robežas, nedz arī ieviesis preču brīvas aprites ierobežojumu.
Par Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkta spēkā esību, ņemot vērā LESD 18. pantu, Hartas 21. pantu un diskriminācijas aizlieguma principu
66
Otrām kārtām, iesniedzējtiesa lietā C‑393/24 vēlas noskaidrot, vai, atļaujot ĢMO vai ĢMO grupas audzēšanas aizliegumu visā dalībvalstu teritorijā vai tās daļā, ar Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punktu tiek ieviesta LESD 18. pantam un Hartas 21. pantam pretrunā esoša diskriminācija gan starp dažādu dalībvalstu lauksaimniekiem atkarībā no tā, vai šīs dalībvalstis atļauj vai aizliedz ĢMO audzēšanu, gan starp vienas un tās pašas tādas dalībvalsts lauksaimniekiem, kura aizliedz ĢMO audzēšanu, tādējādi kaitējot lauksaimniekiem, kuri vēlas audzēt šādi modificētas sēklas.
67
Attiecībā uz pirmo punktu jāatgādina, ka Hartas 21. panta 2. punkta tiesību normas, ar kurām aizliegta diskriminācija pilsonības dēļ, atbilst LESD 18. panta pirmās daļas tiesību normām un jāpiemēro saskaņā ar tām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Lietuva u.c./Parlaments un Padome (Mobilitātes pakotne), no C‑541/20 līdz C‑555/20, EU:C:2024:818, 311. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra). Nav strīda par to, ka LESD 18. pantu ir domāts piemērot patstāvīgi tikai situācijās, kuras reglamentē Savienības tiesības, bet attiecībā uz kurām LESD nav paredzētas īpašas normas par diskriminācijas aizliegumu (spriedums, 2024. gada 20. jūnijs, Faurécia, C‑420/23, EU:C:2024:534, 18. punkts un tajā minētā judikatūra). Tā kā diskriminācijas aizlieguma princips preču brīvas aprites jomā tostarp ir ieviests ar LESD 34. un 35. pantu, iesniedzējtiesai ir jāsniedz atbilde, ņemot vērā šīs tiesību normas.
68
Tomēr, kā atgādināts Direktīvas 2015/412 16. apsvērumā, šajā ziņā jākonstatē, ka tādu pasākumu pieņemšana, ar kuriem aizliedz ĢMO audzēšanu, pamatojoties uz Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punktu, nedrīkst radīt atšķirīgu attieksmi pret valsts un ārvalstu produktiem. No tā izriet, ka iespējamais audzēšanas aizliegums, ko paredz šīs tiesību normas, ir piemērojams vienādi neatkarīgi no attiecīgo sēklu izcelsmes vietas.
69
Turklāt diskriminācijas aizliegums neattiecas uz iespējamām atšķirībām attieksmē, kas var rasties dažādās dalībvalstīs piemērojamo tiesību normu atšķirības dēļ, jo šīs tiesību normas vienādi skar visas personas, uz kurām tās attiecas.
70
Papildus, ņemot vērā plašo rīcības brīvību, kāda ir Savienības likumdevējam, kad tas darbojas jomā, kurā tam jāizdara izvēle politiskos, ekonomiskos un sociālos jautājumos un kurā tam jāveic sarežģīti izvērtējumi un novērtējumi, šis likumdevējs, nepārkāpjot tam piešķirtās rīcības brīvības robežas un kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 95. punktā, varēja uzskatīt, ka dažādu dalībvalstu lauksaimnieki nebija salīdzināmā situācijā, ņemot vērā ĢMO audzēšanas īpašo raksturu, kas tostarp saistīts ar ražošanas vietu un šīs vietas specifiku.
71
Šādos apstākļos nav konstatējama nekāda diskriminācija starp dažādu dalībvalstu lauksaimniekiem tāpēc, ka dažas no šīm valstīm aizliedz audzēt noteiktu ĢMO visā to teritorijā vai tās daļā, bet citas neaizliedz.
72
Attiecībā uz otro punktu jānorāda, ka ĢMO kultūrai piemīt īpatnības, it īpaši ņemot vērā ietekmi, kāda tai var būt uz citām kultūrām, tādējādi to lauksaimnieku, kuri vēlas audzēt attiecīgo ĢMO, situācija nav salīdzināma ar to lauksaimnieku situāciju, kuri nav izteikuši šādu vēlmi. Tālab nevar konstatēt nekādu diskrimināciju starp pirmajiem un otrajiem aizlieguma audzēt šo ĢMO visā dalībvalsts teritorijā vai tās daļā dēļ.
73
No iepriekš izklāstītā izriet, ka uzdoto jautājumu pārbaude neatklāj nevienu elementu, kas varētu ietekmēt Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkta spēkā esību, ņemot vērā diskriminācijas aizlieguma principu, kas ieviests ar LESD 34. un 35. pantu un nostiprināts Hartas 21. pantā.
Par Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkta spēkā esību, ņemot vērā Hartas 16. un 52. pantu
74
Trešām kārtām, attiecībā uz iesniedzējtiesu jautājumiem par Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkta spēkā esību, ņemot vērā Hartas 16. un 52. pantu, jāatgādina, ka saskaņā ar 16. pantu darījumdarbības brīvība tiek atzīta saskaņā ar Savienības tiesību aktiem un valstu tiesību aktiem un praksi. No Tiesas judikatūras izriet, ka ar minēto 16. pantu piešķirtā aizsardzība ietver brīvību nodarboties ar saimniecisko darbību vai komercdarbību, līgumu slēgšanas brīvību, kā arī brīvu konkurenci, un tā mērķis tostarp ir brīvība izvēlēties darījumdarbības partneri (spriedums, 2023. gada 12. janvāris, TP (Audiovizuālo materiālu montētājs sabiedriskajai televīzijai), C‑356/21, EU:C:2023:9, 74. punkts un tajā minētā judikatūra).
75
Šajā gadījumā no lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka pamatlietas attiecas uz tādu pasākumu tiesiskumu, ar kuriem dalībvalstī tiek aizliegts audzēt ĢMO un kuri noteikti, pamatojoties uz Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punktu.
76
Tā kā pretēji ĢMO audzēšanas aizlieguma pasākumiem, kas pieņemti Direktīvas 2001/18 26.c panta 2. un 4. punktā paredzētās procedūras beigās, pasākumi, kas noteikti, pamatojoties uz šīs direktīvas 26.c panta 1. un 3. punktu, var tikt veikti ar tikai klusējot izteiktu attiecīgo ĢMO atļaujas īpašnieka piekrišanu, šīs pēdējās minētās tiesību normas nevar uzskatīt par tādām, kas rada iejaukšanos šī īpašnieka darījumdarbības brīvībā.
77
Tas pats a fortiori attiecas uz ĢMO sēklu iespējamajiem lietotājiem, uz kuriem attiecas sākotnēji pieprasītās atļaujas ģeogrāfiskās darbības jomas ierobežojums, jo darījumdarbības brīvība nepiešķir trešām personām tiesības veikt saimniecisku darbību, izmantojot produktus, kuru laišana tirgū vai izmantošana būtu aizliegta.
78
Šādos apstākļos nav jālemj par Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkta spēkā esību, ņemot vērā Hartas 52. pantu, jo šāda analīze nozīmētu, ka 26.c panta 1. un 3. punktā paredzētie ĢMO audzēšanas aizlieguma pasākumi var tikt uzskatīti par darījumdarbības brīvības ierobežojumiem.
79
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkts nav pretrunā Hartas 16. pantam.
Par Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkta spēkā esību, ņemot vērā LESD 216. panta 2. punktu un PTO līgumus
80
Ceturtām kārtām, iesniedzējtiesa lietā C‑393/24 būtībā vaicā Tiesai, vai Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkts, ciktāl ar to dažām dalībvalstīm ir atļauts aizliegt ĢMO audzēšanu visā to teritorijā vai tās daļā, ir pretrunā LESD 216. panta 2. punktam, uz kuru ir atsauce Direktīvas 2015/412 16. apsvērumā un kurā noteikts, ka Savienības noslēgtie līgumi ir saistoši Savienības iestādēm un dalībvalstīm.
81
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka šis jautājums konkrētāk attiecas uz PTO līgumiem.
82
Šajā ziņā jāatgādina, ka, lai pamatotu prasību atcelt Savienības atvasināto tiesību aktu vai arī iebildi par šāda akta prettiesiskumu, uz tāda starptautiskā līguma noteikumiem, kura līgumslēdzēja puse ir Savienība, var atsaukties tikai ar divkāršu nosacījumu, ka, pirmkārt, tas nav pretrunā šī līguma būtībai un sistēmai un, otrkārt, ka šī līguma noteikumi to satura ziņā ir beznosacījumu un pietiekami precīzi. Tikai tad, ja abi šie nosacījumi ir kumulatīvi izpildīti, Savienības tiesā uz šādiem noteikumiem var atsaukties kā uz kritēriju Savienības tiesību akta tiesiskuma izvērtēšanai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 28. septembris, Changmao Biochemical Engineering/Komisija, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 69. punkts un tajā minētā judikatūra). Šī analīze attiecas arī uz Savienības atvasināta tiesību akta spēkā esības izvērtējumu prejudiciālā nolēmuma tiesvedības kontekstā.
83
Attiecībā uz PTO līgumiem Tiesa jau ir precizējusi, pirmkārt, ka šie līgumi privātpersonām nevar radīt tiesības, uz kurām tās varētu tieši atsaukties tiesā saskaņā ar Savienības tiesībām, un, otrkārt, ka, ņemot vērā to raksturu un struktūru, minētie līgumi nav pieskaitāmi pie tiesību normām, saistībā ar kurām iespējams pārbaudīt Savienības iestāžu aktu tiesiskumu (spriedums, 2023. gada 28. septembris, Changmao Biochemical Engineering/Komisija, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 70. un 71. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
84
Tikai divās izņēmuma situācijās saistībā ar Savienības likumdevēja vēlmi pašam ierobežot savu rīcības brīvību PTO normu piemērošanā Tiesa ir atzinusi, ka Savienības tiesai attiecīgā gadījumā jāpārbauda, vai Savienības tiesību akts vai tā piemērošanai pieņemtie akti ir tiesiski, ņemot vērā šos PTO līgumus. Pirmkārt, tā ir situācija, kad Savienība vēlas izpildīt īpašas saistības, ko tā uzņēmusies atbilstoši PTO līgumiem, un, otrkārt, – situācija, kad attiecīgajā Savienības tiesību aktā ir tieša atsauce uz konkrētām šo līgumu normām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 28. septembris, Changmao Biochemical Engineering/Komisija, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 74. un 75. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
85
Šajā gadījumā nešķiet, ka, pieņemot Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkta tiesību normas, Savienības likumdevējs būtu vēlējies izpildīt īpašu pienākumu, ko tas uzņēmies atbilstoši PTO līgumiem. Turklāt nedz šajā direktīvā, nedz Direktīvā 2015/412 nav tiešas atsauces uz precīzām šo līgumu normām.
86
No tā izriet, ka Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punktu nevar uzskatīt par spēkā neesošu, ņemot vērā LESD 216. panta 2. punktu un PTO līgumus.
Par Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkta spēkā esību, ņemot vērā Regulas Nr. 1829/2003 34. pantu
87
Piektām kārtām, iesniedzējtiesa lietā C‑364/24 vaicā Tiesai, vai Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkts ir saderīgs ar Regulas Nr. 1829/2003 34. pantu.
88
Šajā ziņā jāatgādina – kā pamatoti apgalvo Komisija –, ka atvasināto tiesību normu spēkā esību nevar pārbaudīt, ņemot vērā tāda paša ranga normas (spriedums, 2021. gada 15. aprīlis, Nīderlande/Padome un Parlaments, C‑733/19, EU:C:2021:272, 44. punkts).
89
No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka, izskatot pirmo jautājumu lietā C‑364/24, kā arī pirmo līdz trešo jautājumu un piektā jautājuma pirmo daļu lietā C‑393/24, nav atklājies neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkta spēkā esību, ņemot vērā LES 3. pantu, LESD 18., 26., 34.–36., 114. pantu un 216. panta 2. punktu, Hartas 16. un 21. pantu, kā arī diskriminācijas aizlieguma un samērīguma principus.
Par otro jautājumu lietā C‑364/24
90
Ņemot vērā uz pirmo jautājumu sniegto atbildi lietā C‑364/24, uz otro šajā pašā lietā uzdoto jautājumu nav jāatbild.
Par pirmo līdz trešo jautājumu un piektā jautājuma pirmo daļu lietā C‑393/24, ciktāl tie attiecas uz Īstenošanas lēmuma 2016/321 spēkā esību
91
Ar pirmo līdz trešo jautājumu un piektā jautājuma pirmo daļu lietā C‑393/24 iesniedzējtiesa vaicā par Īstenošanas lēmuma 2016/321 spēkā esību, ciktāl tas esot pieņemts, pamatojoties uz atvasināto tiesību normām, kuras pašas nav spēkā.
92
Ņemot vērā šī sprieduma 89. punktā ietverto atbildi uz šiem jautājumiem par Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkta, uz kuru pamata tika pieņemts Īstenošanas lēmums 2016/321, spēkā esību, minēto jautājumu izskatīšanā nav atklājies neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt šī lēmuma spēkā esību.
Par ceturto jautājumu lietā C‑393/24
93
Ar ceturto jautājumu lietā C‑393/24 iesniedzējtiesa vaicā, vai Īstenošanas lēmums 2016/321 jāinterpretē tādējādi, ka tajā paredzēto aizliegumu audzēt ĢMO kukurūzas MON 810 sēklas var pamatot tikai ar kādu no Direktīvas 2001/18 26.b panta 3. punkta pirmās daļas a)–g) apakšpunktā norādītajiem iemesliem vai arī saskaņā ar šīs direktīvas 26.c panta pārejas noteikumiem to var pamatot ar citiem iemesliem.
94
Uzdotais jautājums jāpārformulē tādējādi, ka tas būtībā attiecas uz to, vai Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka lēmumiem, ko Komisija pieņēmusi saskaņā ar šīm tiesību normām, jābūt balstītiem uz kādu no šīs direktīvas 26.b panta 3. punkta pirmās daļas a)–g) apakšpunktā norādītajiem iemesliem.
95
Kā izklāstīts šī sprieduma 38.–41. punktā, Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkts ļauj dalībvalstīm pārejas periodā no 2015. gada 2. aprīļa līdz 3. oktobrim pieprasīt aizliegt ĢMO audzēšanu visā to teritorijā vai tās daļā, nenorādot īpašu iemeslu, un šādu prasību var apmierināt tikai ar klusējot izteiktu attiecīgo ĢMO atļaujas īpašnieka piekrišanu.
96
Tikai tad, ja dalībvalsts nav iesniegusi prasību aizliegt audzēšanu vai ja attiecīgo ĢMO atļauju īpašnieks iebilst pret šo prasību, apstiprinot sākotnēji pieprasītās atļaujas ģeogrāfisko darbības jomu, Direktīvas 2001/18 26.c panta 4. punkts paredz mutatis mutandis piemērot šīs direktīvas 26.b panta 3. punktu. Šajā pēdējā minētajā tiesību normā dalībvalsts pasākumi, kas ierobežo vai aizliedz visā tās teritorijā vai tās daļā audzēt ĢMO vai ĢMO grupu bez attiecīgo ĢMO atļauju īpašnieka piekrišanas, ir pakļauti nosacījumam, ka šie pasākumi atbilst Savienības tiesībām, ir pamatoti, samērīgi un nav diskriminējoši un ka tie ir balstīti uz tādiem imperatīviem iemesliem, kādi norādīti minētās direktīvas 26.b panta 3. punkta pirmās daļas a)–g) apakšpunktā.
97
Tālab uz ceturto jautājumu lietā C‑393/24 jāatbild, ka Direktīvas 2001/18 26.c panta 1. un 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka lēmumiem, kuri pieņemti, pamatojoties uz šīm tiesību normām, un kuriem nav nepieciešams īpašs pamatojums, nav obligāti jāatbilst kādam no šīs direktīvas 26.b panta 3. punkta pirmās daļas a)–g) apakšpunktā minētajiem iemesliem.
Par piektā jautājuma otro daļu lietā C‑393/24
98
Visbeidzot, piektā jautājuma otrajā daļā lietā C‑393/24 iesniedzējtiesa vaicā Tiesai, vai Īstenošanas lēmums 2016/321 jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēti sodi par tajā ietvertā aizlieguma neievērošanu.
99
Saskaņā ar Direktīvas 2001/18 33. pantu dalībvalstis nosaka sodus, ko piemēro, ja ir pārkāpti valstu noteikumi, kuri pieņemti, ievērojot šo direktīvu. Minētie sodi ir efektīvi, samērīgi un preventīvi.
100
Šajā gadījumā, lai gan Īstenošanas lēmumu 2016/321 ir pieņēmusi Komisija, šajā lēmumā saskaņā ar Direktīvas 2001/18 26.c panta 3. punktu ir iekļauti apsvērumi no vairāku dalībvalstu iesniegtajām prasībām pielāgot ĢMO kukurūzas MON 810 atļaujas ģeogrāfisko darbības jomu, lai panāktu, ka tiek aizliegta šīs kukurūzas šķirnes audzēšana visā to teritorijā vai tās daļā, ja šīs atļaujas īpašnieks nav cēlis iebildumus. Tā kā attiecīgie valsts pasākumi ir noteikti saskaņā ar minētās direktīvas noteikumiem, dalībvalstīm šo tiesību normu pārkāpumu gadījumā jāparedz efektīvi, samērīgi un preventīvi sodi saskaņā ar Direktīvas 2001/18 33. pantu.
101
No iepriekš izklāstītā izriet, ka uz piektā jautājuma otro daļu lietā C‑393/24 jāatbild tādējādi, ka Īstenošanas lēmums 2016/321 pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēti sodi par tajā ietvertā aizlieguma neievērošanu.
Par tiesāšanās izdevumiem
102
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesās, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1)
Izskatot prejudiciālos jautājumus, nav atklājies neviens apstāklis, kurš varētu ietekmēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/18/EK (2001. gada 12. marts) par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu – redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 2015. gada 11. marta Direktīvu (ES) 2015/412, – 26.c panta 1. un 3. punkta spēkā esību vai Komisijas Īstenošanas lēmuma (ES) 2016/321 (2016. gada 3. marts), ar ko pielāgo ģenētiski modificētās kukurūzas (Zea mays L.) MON 810 (MON‑ØØ81Ø‑6) audzēšanas atļaujas ģeogrāfiskās darbības jomu, spēkā esību.
2)
Direktīvas 2001/18, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2015/412, 26.c panta un 1. un 3. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
lēmumiem, kuri pieņemti, pamatojoties uz šīm tiesību normām, un kuriem nav nepieciešams īpašs pamatojums, nav obligāti jāatbilst kādam no iemesliem, kas norādīti Direktīvas 2001/18 – redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2015/412, – 26.b panta 3. punkta pirmās daļas a)–g) apakšpunktā.
3)
Īstenošanas lēmums 2016/321
jāinterpretē tādējādi, ka
tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēti sodi par tajā ietvertā aizlieguma neievērošanu.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.