62006CJ0195
TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
2007. gada 18. oktobrī (
*1
)
“Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Televīzijas apraides darbības — Direktīva 89/552/EEK un Direktīva 97/36/EK — Jēdzieni “televeikals” un “televīzijas reklāma” — Laimes spēle”
Lieta C-195/06
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Bundeskommunikationssenat (Austrija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2006. gada 4. aprīlī un kas Tiesā reģistrēts 2006. gada 27. aprīlī, tiesvedībā
Kommunikationsbehörde Austria (Komm Austria)
pret
Österreichischer Rundfunk (ORF).
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], tiesneši R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], E. Juhāss [E. Juhász], J. Malenovskis [J. Malenovský] (referents) un T. fon Danvics [T. von Danwitz],
ģenerāladvokāts D. Ruiss-Harabo Kolomers [D. Ruiz-Jarabo Colomer],
sekretārs H. fon Holšteins [H. von Holstein], sekretāra palīgs,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2007. gada 29. marta tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
—
Kommunikationsbehörde Austria (Komm Austria) vārdā – M. Ogriss [M. Ogris], pārstāvis,
—
Österreichischer Rundfunk (ORF) vārdā – S. Korns [S. Korn], Rechtsanwalt,
—
Itālijas valdības vārdā – I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], pārstāvis, kam palīdz M. Fjorilli [M. Fiorilli], avvocato dello Stato,
—
Portugāles valdības vārdā – L. Fernandišs [L. Fernandes] un J. Markesa Lopesa [J. Marques Lopes], pārstāvji,
—
Apvienotās Karalistes valdības vārdā – T. Herisa [T. Harris] un M. Hoskinss [M. Hoskins], pārstāvji,
—
Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – G. Brauns [G. Braun] un E. Montaguti [E. Montaguti], pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2007. gada 24. maija tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvu 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 298, 23. lpp.), ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīva 97/36/EK (OV L 202, 60. lpp., turpmāk tekstā – “Direktīva 89/552”).
2
Šis lūgums radās prāvā starp Kommunikationsbehörde Austria (Austrijas Komunikāciju pārvalde, turpmāk tekstā – “KommAustria”) un Österreichischer Rundfunk (ORF) (turpmāk tekstā – “ORF”) par ORF televīzijas kanāla pārraides ar nosaukumu “Quiz Express” laikā organizētas laimes spēles atzīšanu par “televeikalu” vai par “televīzijas reklāmu”.
Atbilstošās tiesību normas
Kopienu tiesiskais regulējums
3
Saskaņā ar Direktīvas  89/552 trīspadsmito apsvērumu:
“[..] šī direktīva nosaka noteikumu minimumu, kas jāievēro, lai nodrošinātu apraides brīvību; [..]”
4
Atbilstoši šīs direktīvas divdesmit septītajam apsvērumam:
“[..] lai nodrošinātu televīzijas skatītāju kā patērētāju interešu pilnīgu un pienācīgu aizsardzību, ir būtiski televīzijas reklāmu pakļaut noteikumu un standartu minimumam; un tā kā dalībvalstīm ir jāsaglabā tiesības noteikt sīkāk izstrādātas vai stingrākas normas un atsevišķos gadījumos izvirzīt atšķirīgus nosacījumus televīzijas raidorganizācijām, kas atrodas to jurisdikcijā.”
5
Minētās direktīvas 1. pantā ir paredzēts:
“Šajā direktīvā:
[..]
c)
“televīzijas reklāma” ir jebkurš paziņojums raidījumā vai nu par samaksu, vai līdzīgu atlīdzību vai valsts vai privāta uzņēmuma raidījums pašreklāmas nolūkā sakarā ar tirdzniecību, uzņēmējdarbību, amatu vai profesiju, lai veicinātu preču vai pakalpojumu, to skaitā nekustamā īpašuma, tiesību un pienākumu, piedāvājumu par samaksu;
[..]
f)
“televeikals” ir tiešs piedāvājums, pārraidīts sabiedrībai nolūkā piedāvāt preces vai pakalpojumus, to skaitā nekustamo īpašumu, tiesības un pienākumus, par atlīdzību.”
6
Direktīvas 89/552 10. pantā ir noteikts:
“1.   Televīzijas reklāma un televeikals ir skaidri pazīstams un nošķirts no citām programmas daļām ar optiskiem un/vai akustiskiem līdzekļiem.
2.   Atsevišķi reklāmas un televeikala iestarpinājumi ir izņēmums.
3.   Reklāmā un televeikalā neizmanto metodes, kas iedarbojas uz zemapziņu.
4.   Slēpta reklāma un televeikals ir aizliegts.”
7
Atbilstoši šīs direktīvas 18. pantam:
“1.   Televeikala klipu, reklāmas klipu un citu reklāmas veidu raidlaika kopapjoms, izņemot televeikala skatlogus 18.a panta nozīmē, nepārsniedz 20 % no dienas raidlaika. Reklāmas klipu kopapjoms nepārsniedz 15 % no dienas raidlaika.
2.   Reklāmas klipu un televeikala klipu kopapjoms vienā stundā nepārsniedz 20 %.
3.   Šajā pantā reklāma nav:
—
raidorganizācijas paziņojumi sakarā ar pašas veidotajām programmām un palīgproduktiem, kas atvasināti tieši no šīm programmām,
—
valsts ziņojumi sabiedrībai un aicinājumi ziedot, ko pārraida bez maksas.”
Valsts tiesiskais regulējums
8
Ar federālo likumu par Austrijas apraides organizāciju (Bundesgesetz über den Östereichischen Rundfunk) (BGBl. I, Nr. 83/2001, turpmāk tekstā – “ORF-Gesetz”) tika transponēta Direktīva 89/552.
9
ORF-Gesetz 13. panta 1.–3. punktā ir noteikts:
“1.   [ORF] savu radio un televīzijas programmu ietvaros var piešķirt raidlaiku par samaksu komercreklāmai. Komercreklāma ir jebkurš paziņojums vai nu par samaksu, vai līdzīgu atlīdzību, vai pašreklāmas nolūkā saistībā ar tirdzniecību, uzņēmējdarbību, amatu vai profesiju, lai veicinātu preču vai pakalpojumu, to skaitā nekustamā īpašuma, tiesību un pienākumu, piedāvājumu par samaksu.
2.   Raidlaika piešķiršana tiešiem piedāvājumiem sabiedrībai, lai vai nu par samaksu, vai līdzīgu atlīdzību veicinātu preču vai pakalpojumu, to skaitā nekustamā īpašuma, tiesību un pienākumu, piedāvājumu par samaksu (televeikals), ORF ir aizliegta.
3.   Reklāmai kā tādai ir jābūt skaidri atpazīstamai. Tai ar optiskiem un/vai akustisku līdzekļu palīdzību ir optiski un akustiski jāatšķiras no pārējās programmas daļas.”
10
Saskaņā ar federālā likuma par KommAustria un Bundeskommunikationssenat (Bundesgesetz über die Einrichtung einer Kommunikationsbehörde Austria und eines Bundeskommunikationssenates) (BGBl. I, Nr. 32/2001, turpmāk tekstā – “KOG”) izveidi 11. pantu tā redakcijā, kas bija spēkā faktu norises laikā:
“1.   Lai kontrolētu [KommAustria] lēmumus, kā arī lai veiktu [ORF] tiesisko uzraudzību, Kanclera dienestā ir izveidots Bundeskommunikationssenat.
2.   Bundeskommunikationssenat ir augstākā tiesas instance:
—
apelācijām par KommAustria lēmumiem, izņemot apelācijām administratīvajā procesā saistībā ar sodiem;
—
saistībā ar sūdzībām, pieteikumiem, kā arī tiesvedībās saistībā ar administratīviem pārkāpumiem, pamatojoties uz ORF-Gesetz noteikumiem.
3.   Bundeskommunikationssenat lēmumi nav atceļami vai grozāmi administratīvā procesa ietvaros. Bundeskommunikationssenat lēmumus var pārsūdzēt Verwaltungsgerichtshof [Administratīvā tiesa].
[..]”
11
Saskaņā ar KOG 11.a pantu:
“1.   Bundeskommunikationssenat lemj par KommAustria sūdzībām saistībā ar ORF-Gesetz 13.–17. pantu, kā arī 9. panta 4. punktu un 18. pantu tiktāl, ciktāl šie abi pēdējie minētie noteikumi atsaucas uz atsevišķiem ORF-Gesetz 13.–17. panta noteikumiem. Bundeskommunikationssenat var uzklausīt KommAustria.
[..]”
12
KOG 12. pantā ir paredzēts:
“1.   Bundeskommunikationssenat sastāvā ir pieci locekļi, no kuriem trīs ir tiesneši. Bundeskommunikationssenat locekļi ir neatkarīgi un tie savu funkciju veikšanai nesaņem nedz ārējus norādījumus, nedz rīkojumus. Bundeskommunikationssenat no savu locekļu, kas ir tiesneši, vidus ievēl priekšsēdētāju un priekšsēdētāja vietnieku.
2.   Bundeskommunikationssenat locekļus uz sešu gadu amata pilnvaru termiņu pēc federālās valdības priekšlikuma ieceļ amatā Federālais kanclers. Katram loceklim ir savs aizvietotājs, kurš ieņem tā vietu gadījumā, ja loceklis nevar piedalīties.
[..]”
13
Saskaņā ar Federālā konstitucionālā likuma (Bundesverfassungsgesetz) 20. panta 2. punktu:
“Ja ar federālu vai federālās zemes likumu tiek izveidota koleģiāla iestāde, kura lēmumus pieņem pēdējā instancē un kuras lēmumi nav atceļami vai grozāmi administratīvā procesa ietvaros un kuras sastāvā ietilpst vismaz viens tiesnesis, tad pārējos šīs iestādes locekļus, tiem pildot savus pienākums, nesaista nekādi rīkojumi.”
Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
14
Ar 2005. gada 20. maija vēstuli KommAustria, beidzoties pirmstiesas procedūrai, iesniedza sūdzību Bundeskommunikationssenat, jo ORF bija pārkāpusi ORF-Gesetz 13. panta 2. punktu. KommAustria uzsver, ka ORF translētajā raidījumā “Quiz-Express”ORF piešķīra raidlaiku televeikalam, tādējādi pārkāpjot šī panta noteikumus.
15
Minētajā raidījumā skatītājiem ar tā vadītāja starpniecību, vienlaikus parādoties īpašā maksas tālruņa numuram, tika izteikts piedāvājums, ka, piezvanot pa šo tālruņa numuru un tādējādi telefona līnijas operatoram, kas ir noslēdzis līgumu ar ORF, samaksājot EUR 0,70, piedalīties laimes spēlē. Šai izlozei ir divas daļas: nejaušība, izvēloties noteiktu tālruņa līniju, tikt savienotam ar studiju, un otra daļa, proti, izvēlētais zvanītājs raidījuma laikā atbild uz jautājumu. Ar studiju nesavienotie zvanītāji piedalās “nedēļas balvas” izlozē.
16
Izvērtējot KommAustria izvirzītos argumentus, Bundeskommunikationssenat uzskatīja par pieņemamu šādu raidījumu atzīt par “televeikalu”. Tas norādīja, ka, neierobežoti īstenojot savas tiesas funkcijas, tam ir jāizvērtē, vai translētie paziņojumi šajā raidījumā vai raidījuma daļā ir pretrunā ar citiem ORF-Gesetz noteikumiem, it īpaši tiem, kas attiecas uz reklāmu. Taču Bundeskommunikationssenat arī uzskatīja, ka, tā kā ar piemērojamajām valsts tiesību normām ir transponēta Direktīva 89/552, tad tās būtu jāinterpretē, ņemot vērā šo direktīvu.
17
Šajos apstākļos Bundeskommunikationssenat nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai 1. panta f) punkts Direktīvā 89/552 [..] ir interpretējams tādējādi, ka par “televeikalu” ir jāuzskata arī raidījumi vai raidījumu daļas, kuros kāda televīzijas apraides organizācija televīzijas skatītājiem, nekavējoties zvanot uz īpašiem maksas tālruņa numuriem un tādējādi par maksu, piedāvā piedalīties šīs organizācijas rīkotā laimes spēlē?
2)
Ja atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša: vai 1. panta c) punkts Direktīvā 89/552 [..] ir interpretējams tādējādi, ka par “televīzijas reklāmu” ir jāuzskata arī tādi paziņojumi raidījumos vai raidījumu daļās, kuros kāda televīzijas apraides organizācija televīzijas skatītājiem, nekavējoties zvanot uz īpašiem maksas tālruņa numuriem un tādējādi par maksu, piedāvā piedalīties šīs organizācijas rīkotā laimes spēlē?”
Par prejudiciālo jautājumu pieņemamību
18
Vispirms ir jāizvērtē, vai Bundeskommunikationssenat ir tiesa EKL 234. panta izpratnē un attiecīgi vai tās jautājumi ir pieņemami.
19
No pastāvīgās judikatūras izriet, ka, lai noteiktu, vai iestāde, kas iesniedz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir uzskatāma par tiesu EKL 234. panta izpratnē – kas ir vienīgi Kopienu tiesību jautājums – Tiesa ņem vērā vairāku faktoru kopumu, kā, piemēram, vai iestāde ir izveidota ar likumu, vai tā ir pastāvīga, vai tās pieņemtie nolēmumi ir saistoši, vai tiesvedība tajā notiek atbilstoši sacīkstes principam, vai tā piemēro tiesību normas, kā arī vai tā ir neatkarīga (skat. it īpaši 2005. gada 31. maija spriedumu lietā C-53/03 Syfait u.c., Krājums, I-4609. lpp., 29. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2007. gada 14. jūnija spriedumu lietā C-246/05 Häupl, Krājums, I-4673. lpp., 16. punkts).
20
Šajā sakarā ir jānorāda, ka, pirmkārt, KOG 11., 11.a un 12. pantā neapšaubāmi ir norādīts, ka Bundeskommunikationssenat atbilst kritērijiem par to, ka tas ir izveidots ar likumu, tā nolēmumi ir saistoši un tas ir ar pastāvīgu raksturu, tiesvedība tajā notiek atbilstoši sacīkstes principam un tas piemēro tiesību normas.
21
Otrkārt, ir jāatzīst, ka ar KOG 12. panta noteikumiem, lasot tos kopā ar Federālā konstitucionālā likuma (Bundes-Verfassungsgesetz) 20. panta 2. punktu, tiek nodrošināta Bundeskommunikationssenat neatkarība.
22
No iepriekš minētā izriet, ka Bundeskommunikationssenat būtu jāuzskata par tiesu EKL 234. panta izpratnē un tādēļ tā jautājumi ir pieņemami.
Par lietas būtību
23
Ar saviem jautājumiem, kas ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 89/552 1. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziena “televeikals” vai, attiecīgā gadījumā, jēdziena “televīzijas reklāma” definīcija ir attiecināma uz raidījumu vai raidījuma daļu, kurā televīzijas apraides organizācija televīzijas skatītājiem, nekavējoties zvanot pa īpašu maksas tālruņa numuru, un tādējādi par maksu piedāvā iespēju piedalīties laimes spēlē.
24
Ir jāatgādina, ka gan no Kopienu tiesību vienveidīgas piemērošanas, gan no vienlīdzības principa izriet prasība, ka Kopienu tiesību norma, kurā tās satura un piemērošanas jomas noskaidrošanai nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, parasti visā Kopienā ir interpretējama autonomi un vienveidīgi, ņemot vērā normas kontekstu un attiecīgā tiesiskā regulējuma mērķi (skat. it īpaši 1984. gada 18. janvāra spriedumu lietā 327/82 Ekro, Recueil, 107. lpp., 11. punkts; 2000. gada 19. septembra spriedumu lietā C-287/98 Linster, Recueil, I-6917. lpp., 43. punkts, un 2005. gada 17. marta spriedumu lietā C-170/03 Feron, Krājums, I-2299. lpp., 26. punkts, un 2006. gada 14. decembra spriedumu lietā C-316/05 Nokia, Krājums, I-12083. lpp., 21. punkts).
25
Piemērošanas joma, ko Kopienu likumdevējs ir vēlējies piešķirt jēdzieniem “televīzijas reklāma” un “televeikals” Direktīvas 89/552 1. panta izpratnē, tātad ir jāizvērtē, ņemot vērā šīs tiesību normas kontekstu un ar attiecīgo regulējumu sasniedzamo mērķi.
26
No Direktīvas 89/552 divdesmit septītā apsvēruma izriet, ka Kopienu likumdevējs ir gribējis nodrošināt televīzijas skatītāju kā patērētāju interešu pilnīgu un pienācīgu aizsardzību, televīzijas reklāmu, televeikalu un sponsorēšanu pakārtojot noteikumu un standartu minimumam.
27
Šajā kontekstā Direktīvas 89/552 IV sadaļas tiesību normās, kurās definēti šie noteikumi un kritēriji, – kā to savu secinājumu 76. punktā ir norādījis ģenerāladvokāts – ir pausta Kopienu likumdevēja vēlme šīs reklāmas aktivitātes nošķirt no pārējā translētā raidījuma daļas, viennozīmīgi tās padarīt atpazīstamas skatītājiem un ierobežot to translēšanas laiku. Tā patērētāju, kas ir skatītāji, aizsardzība pret pārmērīgu reklāmu ir nozīmīgs Direktīvas 89/552 mērķis (skat. šajā sakarā 2003. gada 23. oktobra spriedumu lietā C-245/01 RTL Television, Recueil, I-12489. lpp., 64. punkts).
28
Lai šo mērķi sasniegtu, Direktīvas 89/552 1. pantā ir definēti jēdzieni “televīzijas reklāma” un “televeikals”. Tādēļ šo jēdzienu piemērojamība ir jāizvērtē, ņemot vērā šo mērķi.
29
Tādēļ, lai Tiesa varētu atbildēt uz iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem, tai ir jāizvērtē, vai tāds kā pamata lietā apskatāmais raidījums atbilst kritērijiem, kurus Kopienu likumdevējs ir izvirzījis minēto jēdzienu definēšanai.
30
Pirmkārt, attiecībā uz Direktīvas 89/552 1. panta f) punktā izvirzīto kritēriju piemērošanu “televeikala” definēšanai, ir jāatzīst, ka attiecīgajā šī sprieduma 15. punktā aprakstītajā raidījumā televīzijas apraides organizācija tieši piedāvā skatītājiem piedalīties laimes spēlē, samaksājot par telefona sarunu.
31
Ir skaidrs, ka šī savienojuma maksa ir augstāka nekā parastais [sarunu] tarifs. Tāpat nav apstrīdēts, ka daļu no tā maksas telefona līnijas operators atgriež televīzijas apraides organizācijai, kas translē spēli. Tā, izvēloties īpašo, ekrānā parādījušos telefona numuru, televīzijas skatītājs, kas piedalās šīs spēles finansēšanā un tādējādi šīs organizācijas ieņēmumu vairošanā, par samaksu iegūst pieeju šīs organizācijas aktivitātei.
32
Turklāt aktivitāte, ar kuru tās izmantotājiem par samaksu tiek ļauts piedalīties laimes spēlē, var būt pakalpojums (šajā sakarā par loteriju organizēšanu skat. 1994. gada 24. marta spriedumu lietā C-275/92 Schindler, Recueil, I-1039. lpp., 25. punkts; par spēļu automātu nodošanu rīcībā – 1999. gada 21. septembra spriedumu lietā C-124/97 Läärä u.c., Recueil, I-6067. lpp., 27. punkts; un par nodarbošanos ar laimes un naudas spēlēm – 2003. gada 11. septembra spriedumu lietā C-6/01 Anomar u.c., Recueil, I-8621. lpp., 56.punkts).
33
Šajā gadījumā televīzijas skatītājiem raidījuma laikā tieši tiek piedāvāts piedalīties laimes spēlē, sniedzot nepieciešamo informāciju, lai viņi varētu sazināties ar raidījuma vadītāju un varētu tikt savienoti ar studiju vai, ja tas nenotiek, piedalīties iknedēļas balvas izlozē. Raidījuma vadītājam uzaicinot piedalīties raidījuma konkursā, televīzijas skatītājs pieņem uzaicinājumu, izvēlēdamies īpašo, ekrānā redzamo telefona numuru. Tiklīdz ORF dienesti viņam atbild, ir aizsākusies maksāšanas procedūra, paaugstinātais tarifs tiek norādīts televīzijas skatītāja telefona rēķinā, kurš šajā brīdī ir izvēlējies tiešraidē piedalīties laimes spēlē vai iegūst tiesības piedalīties atlikušajā izlozē.
34
Attiecīgais televīzijas skatītājs tādējādi akceptē piedāvājumu piedalīties spēlē ar cerībām uzvarēt. Šajos apstākļos šķiet, ka televīzijas apraides organizācija par maksu sniedz pakalpojumu, tādējādi ļaujot viņam piedalīties laimes spēlē.
35
Izdarot šo secinājumu, lai apskatāmo spēli atzītu par “televeikalu” Direktīvas 89/552 1. panta f) punkta izpratnē, tomēr vēl būtu jāizvērtē, vai, ņemot vērā attiecīgās šī raidījuma pazīmes, minētais raidījums vai raidījuma daļa tik tiešām ir pakalpojumu piedāvājums. Šajā sakarā valsts tiesai būtu jāizvērtē visu pamata lietā esošo faktu kopums.
36
Tādēļ šī izvērtējuma ietvaros iesniedzējtiesai ir jāņem vērā raidījuma, kurā laimes spēle ir ietverta, mērķis, spēles nozīme visā raidījumā – laiks un gaidāmie ekonomiskie rezultāti salīdzinājumā ar rezultātiem, kas tiek gaidīti no minētā raidījuma –, kā arī kandidātiem uzdoto jautājumu orientācija.
37
Jāpiebilst, ka tāda kā pamata lietā minētā spēle ir atzīstama par “televeikalu” Direktīvas 89/552 1. panta f) punkta izpratnē tikai tad, ja tā tik tiešām ir neatkarīgs komercpakalpojums un neaprobežojas vien ar vienkāršu izklaides piedāvājumu raidījumā (pēc analoģijas skat. par laimes spēles iekļaušanu publikācijā 1997. gada 26. jūnija spriedumu lietā C-368/95 Familiapress, Recueil, I-3689. lpp., 23. punkts).
38
Faktiski nevar izslēgt, ka televīzijas apraides organizācijas, ņemot vērā raidījuma, kurā laimes spēle ir iekļauta, mērķi, nodoms bija tikai šo raidījumu padarīt interaktīvu un nevis naudas spēļu jomā tik tiešām piedāvāt pakalpojumu piedāvājumu; tas tā ir gadījumā, ja šī spēle aizņem minimālu laiku visā izklaides raidījumā un šī iemesla dēļ nemaina tā saturu un ja kandidātiem uzdotajiem jautājumiem nav nekāda sakara ar preču vai pakalpojumu piedāvājumu veicināšanu saistībā ar tirdzniecību, uzņēmējdarbību, amatu vai brīvo profesiju. Tāpat tas būtu gadījumā, ja gaidāmā šīs spēles ekonomiskā nozīme izrādās pakārtota salīdzinājumā ar raidījuma ekonomisko nozīmi tā kopumā.
39
Otrkārt, attiecībā uz Direktīvas 89/552 1. panta c) punktā ietverto kritēriju piemērošanu, lai definētu televīzijas reklāmu, ir jāizvērtē, vai tādā kā pamata lietā minētajā raidījumā televīzijas skatītājiem izteiktais uzaicinājums zvanīt uz īpašo maksas tālruņa numuru, lai par maksu piedalītos laimes spēlē, ir paziņojums televīzijā vai kāda uzņēmuma raidījuma pašreklāmas nolūkā saistībā ar tirdzniecību veicināt preču vai pakalpojumu piedāvājumu.
40
Iesniedzējtiesa jautā, vai raidījums vai tā daļa – kā tas ir šajā lietā – ir kvalificējama kā “televīzijas reklāma”, tikai gadījumā, kad tā nav “televeikals”. Ņemot vērā šī sprieduma 35.–38. punktā izklāstītos apsvērumus, no kuriem izriet, ka nevar būt runa par “televeikalu”, ja faktiski netiek piedāvāti pakalpojumi, ir jāatzīst, ka izvērtējamais paziņojums ir ietverts izklaides raidījumā.
41
Tā kā Direktīvas 89/552 1. panta c) punkts attiecas uz visa veida paziņojumiem televīzijā, tad arī ir jāpieņem, ka, atbildot uz iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu, ir jāņem vērā visi raidījuma vai raidījuma daļas elementi, lai noteiktu, vai to mērķis ir televīzijas skaitītājiem pārraidīt televīzijas reklāmu. Tādēļ šajā vērtējumā nevar izvērtēt vienīgi paziņojuma – īpašas maksas tālruņa numura parādīšanos ekrānā, ļaujot piedalīties laimes spēlē, – formu.
42
Šajā sakarā nevar apstrīdēt, ka televīzijas apraides organizācija ar šī paziņojuma palīdzību vēlas atbalstīt minēto raidījumu, aicinot televīzijas skatītājus to skatīties un tādējādi to padarot atraktīvāku, piedāvājot iespēju piedalīties laimes spēlē un tajā uzvarēt. Tomēr vispārīgi katras apraides organizācijas mērķis ir padarīt atraktīvu ikvienu televīzijas raidījumu, ko tā ir tiesīga pārraidīt. No tā neizriet, ka visa veida paziņojumi ar mērķi stiprināt šo atraktivitāti ir televīzijas reklāma.
43
Tādēļ ir jāzina, vai šī īpašā paziņojuma forma, kas ir uzaicinājums piedalīties laimes spēlē, ir īpaša iezīme tam, lai šim paziņojumam piešķirtu televīzijas reklāmas raksturu.
44
Ir jāatzīst, ka šī paziņojuma un spēles, kurai tas ļauj piekļūt, mērķis ir ļaut televīzijas skatītājam tieši piedalīties pašā raidījumā. Minētais paziņojums ir šī raidījuma neatņemama sastāvdaļa un tās mērķis a priori nav cildināt raidījumu.
45
Tomēr pēc sava satura spēle var netieši veicināt apraides organizācijas programmu priekšrocības, proti, ja kandidātiem uzdotie jautājumi attiecas uz zināšanām par citiem šīs organizācijas raidījumiem, un tādējādi mudina potenciālos kandidātus tos skatīties. Tāpat tas būtu gadījumā, ja iegūstamā balva būtu no raidījuma atvasināti produkti – piemēram, videogrammas. Šādos apstākļos šajā raidījumā vai raidījuma daļā ietvertais paziņojums būtu uzskatāms par televīzijas reklāmu pašreklāmas formā. Paziņojumu vēl varētu uzskatīt par televīzijas reklāmu, ja piedāvātās preces vai pakalpojumi kā iegūstamā balva būtu prezentācijas vai veicināšanas pamatā, kas televīzijas skatītājus mudina iegādāties minētās preces un pakalpojumus.
46
Ir jāatzīst, ka tikai tā informācija, kas ir Tiesas rīcībā, neļauj tai izvērtēt, vai tas attiecas uz pamata lietā minēto raidījumu vai raidījuma daļu. Šāds vērtējums ir jāveic iesniedzējtiesai.
47
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Direktīvas 89/552 1. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka uz raidījumu vai raidījuma daļu, kuras laikā televīzijas apraides organizācija piedāvā televīzijas skatītājiem iespēju piedalīties laimes spēlē, nekavējoties zvanot uz īpašu tālruņa numuru un tādējādi piedaloties tajā par maksu:
—
attiecas minētā panta f) punktā ietvertā jēdziena “televeikals” definīcija, ja šis raidījums vai raidījuma daļa tik tiešām ir pakalpojumu piedāvājums, ņemot vērā raidījuma, kura laikā spēle norisinās, mērķi, šīs spēles nozīmi raidījumā laika ziņā un saistībā ar gaidāmajiem ekonomiskajiem rezultātiem salīdzinājumā ar rezultātiem, kas tiek gaidīti no minētā raidījuma, kā arī kandidātiem uzdoto jautājumu orientācijas ziņā;
—
attiecas minētā panta c) punktā ietvertā jēdziena “televīzijas reklāma” definīcija, ja, pamatojoties uz šīs spēles mērķi un saturu, kā arī apstākļiem, kuros tiek rādītas balvas, spēlē ir ietverts paziņojums, kas mudina televīzijas skatītājus iegādāties preces vai pakalpojumus, kas tikuši prezentēti kā iegūstamas balvas, vai kura mērķis ir netieši pašreklāmas veidā veicināt attiecīgās raidorganizācijas programmu priekšrocības.
Par tiesāšanās izdevumiem
48
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
1. pants Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvā 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos, ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīva 97/36/EK, ir interpretējams tādējādi, ka uz raidījumu vai raidījuma daļu, kuras laikā televīzijas apraides organizācija piedāvā televīzijas skatītājiem iespēju piedalīties laimes spēlē, nekavējoties zvanot uz īpašu tālruņa numuru un tādējādi piedaloties tajā par maksu,
—
attiecas minētā panta f) punktā ietvertā jēdziena “televeikals” definīcija, ja šis raidījums vai raidījuma daļa tik tiešām ir pakalpojumu piedāvājums, ņemot vērā raidījuma, kura laikā spēle norisinās, mērķi, šīs spēles nozīmi raidījumā laika ziņā un saistībā ar gaidāmajiem ekonomiskajiem rezultātiem salīdzinājumā ar rezultātiem, kas tiek gaidīti no minētā raidījuma, kā arī kandidātiem uzdoto jautājumu orientācijas ziņā;
—
attiecas minētā panta c) punktā ietvertā jēdziena “televīzijas reklāma” definīcija, ja, pamatojoties uz šīs spēles mērķi un saturu, kā arī apstākļiem, kuros tiek rādītas balvas, spēlē ir ietverts paziņojums, kas mudina televīzijas skatītājus iegādāties preces vai pakalpojumus, kas tikuši prezentēti kā iegūstamas balvas, vai kura mērķis ir netieši pašreklāmas veidā veicināt attiecīgās raidorganizācijas programmu priekšrocības.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.