62024CJ0121
TIESAS SPRIEDUMS (sestā palāta)
2025. gada 11. decembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – 205. pants – Solidāra atbildība – Galvenā parādnieka maksātnespēja – Pienākuma maksāt PVN saglabāšana – Trešās personas solidārā atbildība pēc galvenā parādnieka svītrošanas no Komercreģistra – Tiesiskās drošības princips – Samērīguma princips
Lietā C‑121/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Administrativen sad Veliko Tarnovo (Veliko Tarnovas Administratīvā tiesa, Bulgārija) iesniegusi ar 2024. gada 7. februāra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 14. februārī, tiesvedībā
“Vaniz” EOOD
pret
Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno‑osiguritelna praktika
” –
Veliko Tarnovo
,
TIESA (sestā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja I. Ziemele, tiesneši A. Kumins [A. Kumin] un S. Žervazonī [S. Gervasoni] (referents),
ģenerāladvokāte: J. Kokote [J. Kokott],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
“Vaniz” EOOD vārdā – H. Kostadinov, аdvоkаt,
–
Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno‑osiguritelna praktika” – Veliko Tarnovo vārdā B. M. Nikolov,
–
Bulgārijas valdības vārdā – S. Ruseva un T. Tsingileva, pārstāves,
–
Spānijas valdības vārdā – P. Pérez Zapico, pārstāve,
–
Eiropas Komisijas vārdā – M. Herold un M. Ilkova, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2025. gada 4. septembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “PVN direktīva”) 205. panta, kā arī samērīguma un tiesiskās drošības principu interpretāciju.
2
Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp saskaņā ar Bulgārijas tiesībām dibinātu sabiedrību ar ierobežotu atbildību “Vaniz” EOOD un Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno‑osiguritelna praktika” – Veliko Tarnovo (Pārsūdzības un prakses nodokļu un sociālās apdrošināšanas jomā direkcijas, kuras kompetence attiecas uz Veliko Tarnovu, direktors, Bulgārija; turpmāk tekstā – “nodokļu administrācija”) par Vaniz solidāro atbildību saistībā ar pievienotās vērtības nodokļa (PVN) maksāšanu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
PVN direktīvas 44. apsvērumā noteikts:
“Dalībvalstīm būtu jāspēj nodrošināt to, ka par PVN nomaksu tās personas vietā, kas ir atbildīga par PVN nomaksu, ir solidāri atbildīga kāda cita persona.”
4
Šīs direktīvas 193. pantā noteikts:
“PVN maksā ikviens nodokļa maksātājs, kas veic preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu, par kuru uzliek nodokli, izņemot gadījumus, kad saskaņā ar 194. līdz 199.b pantu un 202. pantu nodokli maksā kāda cita persona.”
5
Atbilstoši minētās direktīvas 205. pantam:
“Šīs direktīvas 193. līdz 200. pantā un 202., 203. un 204. pantā minētajos gadījumos dalībvalstis var paredzēt, ka par PVN nomaksu ir solidāri atbildīga kāda cita persona, nevis par PVN nomaksu atbildīgā persona.”
6
Šīs pašas direktīvas 207. pantā noteikts:
“Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka personas, kuras saskaņā ar 194. līdz 197. pantu, 199. un 204. pantu ir atbildīgas par PVN nomaksu tāda nodokļa maksātāja vietā, kas neveic uzņēmējdarbību to attiecīgajā teritorijā, izpilda šajā iedaļā paredzētos maksāšanas pienākumus.
Tāpat dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tās personas, kuras saskaņā ar 205. pantu uzskata par solidāri atbildīgām par PVN nomaksu, izpilda savus maksāšanas pienākumus.”
Bulgārijas tiesības
DOPK
7
Saskaņā ar Danachno-osiguritelen protsesualen kodeks (Nodokļu un sociālās apdrošināšanas procesa kodekss; 2005. gada 29. decembraDV Nr. 105), redakcijā, kas piemērojama no 2006. gada 1. janvāra (turpmāk tekstā – “DOPK”), 21. panta 1. punktu:
“Gadījumos, kas minēti 16., 18. un 19. pantā, trešo personu atbildība tiek noteikta ar paziņojumu par nodokļa korekciju.”
8
Šā kodeksa 112. panta 1. punktā paredzēts:
“Nodokļa uzrēķina procedūra tiek uzsākta, pieņemot lēmumu par nodokļu revīziju.”
9
Minētā kodeksa 168. pantā noteikts:
“Valsts parāds tiek dzēsts:
[..]
6. pēc tam, kad ir sadalīti no bankrotējušas juridiskās personas aktīvu realizācijas gūtie ieņēmumi, ja vien par valsts prasījumu nav atbildīgas citas personas;
7. ja juridiskā persona tiek svītrota no reģistra pēc tās likvidācijas procesa, ja vien par valsts prasījumu nav atbildīgas citas personas;
[..].”
ZDDS
10
Zakon za danak varhu dobavenata stoynost (Pievienotās vērtības nodokļa likums; 2006. gada 4. augustaDV Nr. 63), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “ZDDS”), 177. pantā paredzēts:
“(1)   Reģistrētā persona – ar nodokli apliekamas piegādes saņēmējs – ir atbildīga par tāda PVN samaksu, kas jāmaksā citai reģistrētai personai, bet ko tā nav samaksājusi, ciktāl ir izmantotas tiesības uz PVN atskaitīšanu, kas ir tieši vai netieši saistītas ar PVN, kurš jāmaksā, bet nav samaksāts.
(2)   Atbildība saskaņā ar 1. punktu iestājas gadījumā, kad reģistrētā persona zināja vai tai bija jāzina, ka nodoklis netiks samaksāts, un kontroles iestādes to ir pierādījušas [DOPK] 117.–120. pantā paredzētajā kārtībā.
(3)   Saistībā ar 2. punktu tiek uzskatīts, ka personai būtu bijis jāzina, ka nodoklis netiks samaksāts, ja ir izpildīti šādi kumulatīvi nosacījumi:
1. maksājamo nodokli 1. punkta izpratnē taksācijas periodā ne tādā pašā, ne grozītā, ne pārstrādātā formā nav faktiski samaksājis neviens no preču, kas apliekamas ar nodokli, piegādātājiem vai pakalpojumu sniedzējiem par darījumu, kurš apliekams ar nodokli un kura priekšmets ir tā pati prece vai pakalpojums;
2. ar nodokli apliekamā piegāde ir fiktīva, notiek likuma apiešana, vai piegāde tiek veikta par cenu, kas ievērojami atšķiras no tirgus cenas.
(4)   Atbildība atbilstoši 1. punktam nav saistīta ar precīzas priekšrocības saņemšanu nesamaksāta maksājamā nodokļa dēļ.
(5)   2. un 3. punktā paredzētajos apstākļos atbildīgs ir arī nodokļa maksātāja, kurš ir parādā maksājamo nodokli, iepriekšējā posma piegādātājs.
(6)   1. un 2. punktā minētajos gadījumos atbildība iestājas nodokļu maksātājam, kuram tieši tiek veikta piegāde, par ko maksājamais nodoklis nav samaksāts, un, ja nodokli nav iespējams iekasēt, tad atbildīgs ir piegādes ķēdē nākamais lejupejošais saņēmējs.
(7)   6. punktu mutatis mutandis piemēro arī iepriekšējā posma preču piegādātājiem vai pakalpojumu sniedzējiem.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
11
2017. gada jūlijā, augustā un septembrī Vaniz, kas nodarbojas ar kravu autopārvadājumiem, iegādājās kravas automobiļus un nomāja transportlīdzekļus no piegādātāja “Stars International” EOOD, kas par šiem dažādajiem darījumiem izrakstīja 35 rēķinus. Pēdējā minētā sabiedrība šos darījumus norādīja savās PVN deklarācijās, savukārt Vaniz kā pamatlietā aplūkoto pakalpojumu saņēmēja izmantoja tiesības uz PVN atskaitīšanu. Tomēr, kā nodokļu revīzijas laikā konstatēja nodokļu administrācija, Stars International deklarētais PVN netika pārskaitīts Valsts kasei.
12
Turklāt 2019. gada 19. jūlijā pret Stars International tika sākts maksātnespējas process. Ar 2020. gada 4. augusta spriedumu šī procedūra tika izbeigta un tika izdots rīkojums izslēgt Stars International no komercreģistra.
13
2022. gada 17. janvārī nodokļu administrācija pret Vaniz sāka nodokļu revīzijas procedūru, lai konstatētu tās solidāro atbildību par PVN samaksu, ko Stars International bija deklarējusi par 35 iepriekš minētajiem rēķiniem, bet pēdējā minētā sabiedrība to nebija samaksājusi Valsts kasei. Šīs procedūras laikā šī administrācija secināja, ka Vaniz zināja vai tai bija jāzina, ka šis PVN netiks samaksāts.
14
Uzskatot, ka Vaniz ir solidāri atbildīga par minētā PVN samaksu, nodokļu administrācija attiecībā uz to izdeva paziņojumu par nodokļa korekciju 217277,82 Bulgārijas levu (BGN) (aptuveni 111092 EUR) apmērā, pieskaitot nokavējuma procentus 114365,21 BGN (aptuveni 58474 EUR).
15
Vaniz šo paziņojumu par nodokli apstrīdēja iesniedzējtiesā Administrativen sad Veliko Tarnovo (Veliko Tarnovas Administratīvā tiesa, Bulgārija). Vaniz apgalvo, ka Stars International, kas ir pamatlietā aplūkotā PVN parāda galvenā parādniece, tika izslēgta no komercreģistra un kopš 2020. gada 4. augusta, proti, pirms 2022. gada 17. janvārī tika sākta procedūra, kuras mērķis bija noteikt solidāru atbildību par šī parāda samaksu, ir beigusi pastāvēt kā juridiska persona, un ka pēc juridiskās personas likvidācijas pēdējās minētās saistības vairs nav spēkā, tāpēc procedūru, lai noteiktu trešās personas solidāru atbildību par šīm saistībām, vairs nevar sākt.
16
Savukārt nodokļu administrācija uzskata, ka saskaņā ar valsts tiesību aktiem PVN parāds netiek dzēsts līdz ar parādnieka nāvi vai darbības izbeigšanu, ja par šo parādu ir solidāri atbildīgas trešās personas.
17
Iesniedzējtiesa atgādina, ka 2021. gada 20. maija spriedumā ALTI (C‑4/20, EU:C:2021:397) Tiesa ir nospriedusi, ka saskaņā ar PVN direktīvas 205. pantā paredzēto solidāro atbildību dalībvalstis personai, kas ir solidāri atbildīga par nodokļa maksātāja nesamaksātā nodokļa samaksu, var likt samaksāt visus ar šo nodokli saistītos elementus, ja ir pierādīts, ka tad, kad šī persona pati īstenoja tiesības uz nodokļa atskaitīšanu, tā zināja vai tai bija jāzina, ka šis nodokļa maksātājs minēto nodokli nesamaksās.
18
Tomēr šī tiesa uzskata, ka jānosaka solidārās atbildības ierobežojums laikā un it īpaši jāprecizē, līdz kuram brīdim ir iespējams saukt pie šādas atbildības. Minētā tiesa uzskata, ka šajā gadījumā būtu jāņem vērā fakts, ka runa ir nevis par nodokļa maksātāja nodokļu parādu, bet gan par atbildību par citas personas parādiem un ka persona, kurai tiek prasīts samaksāt šos parādus, atklāj, ka tai jāuzņemas šāda atbildība brīdī, kad PVN maksātājs vairs juridiski neeksistē. Tādēļ minētajai tiesai ir šaubas par to, vai, nodokļu administrācijai piemērojot Vaniz solidāro atbildību, tiek ievērotas PVN direktīvas 205. panta normas, ievērojot Savienības tiesību principus.
19
Šādos apstākļos Administrativen sad Veliko Tarnovo (Veliko Tarnovas Administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [PVN] direktīvas 44. apsvērums un 205. pants un attiecīgi atbildības pārredzamības un atbildības samērīguma principi ļauj uzsākt procedūru, lai personu atzītu par solidāri atbildīgu par PVN saistībām un noteiktu solidārās atbildības apjomu pēc tam, kad galvenais parādnieks ir beidzis pastāvēt kā tiesību subjekts?
2)
Vai minētajiem noteikumiem nav pretrunā tas, ka pēc parādnieka izslēgšanas [no Komercreģistra], ja nav tā tiesību un saistību pārņēmēja, pret šo personu turpina pastāvēt reģistrēts prasījums, par kuru vēlāk ir jābūt atbildīgai trešai personai?
3)
Vai iepriekš izklāstītā valsts nodokļu iestāžu administratīvā prakse atbilst tiesiskās drošības principam?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pieņemamību
20
Nodokļu administrācija uzskata, ka prejudiciālie jautājumi ir nepieņemami.
21
Pirmkārt, tā apgalvo, ka pretēji tam, ko iesniedzējtiesa apgalvo pirmajā jautājumā, nodokļu revīzijas procedūra, lai noteiktu Vaniz solidāro atbildību saskaņā ar ZDDS 177. pantu par Stars International PVN parādiem, jau bija sākta šīs sabiedrības likvidācijas dienā. Tādējādi pirmais jautājums neatbilstot pamatlietas faktiskajai situācijai un tātad esot tīri hipotētisks.
22
Otrkārt, neesot atbilstoša Savienības tiesiskā regulējuma, kas ļautu atbildēt uz otro jautājumu.
23
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu tiek ieviesta procedūra tiešai sadarbībai starp Tiesu un dalībvalstu tiesām. Šajā procedūrā, kas pamatota ar nepārprotamu valsts tiesu un Tiesas funkciju sadali, ikviens lietas faktu vērtējums ir valsts tiesas kompetencē, kam, ņemot vērā lietas īpatnības, jānosaka, cik lielā mērā ir vajadzīgs prejudiciāls nolēmums, lai šī tiesa varētu taisīt spriedumu, un cik atbilstīgi ir Tiesai uzdotie jautājumi, savukārt Tiesa ir pilnvarota vienīgi lemt par Savienības tiesību akta interpretāciju vai spēkā esību, ņemot vērā faktus, kurus tai ir norādījusi valsts tiesa (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1978. gada 16. marts, Oehlschläger, 104/77, EU:C:1978:69, 4. punkts, kā arī 2024. gada 4. oktobris, Schrems (Datu izpaušana plašai sabiedrībai), C‑446/21, EU:C:2024:834, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
24
Tādējādi uz pirmo jautājumu jāatbild, ņemot vērā faktus, uz kuriem tas ir balstīts un kurus ir izklāstījusi iesniedzējtiesa, kam jāpārbauda to precizitāte.
25
Turklāt šī sprieduma 22. punktā minētais vērtējums attiecas uz iesniegto jautājumu izskatīšanu pēc būtības un nav nepieņemamības pamats.
26
No tā izriet, ka nodokļu administrācijas izvirzītās iebildes par nepieņemamību ir jānoraida.
Par lietas būtību
27
Ar jautājumiem, kuri jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai PVN direktīvas 205. pants, ievērojot samērīguma un tiesiskās drošības principus, jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru personas, kas ir solidāri atbildīga par PVN samaksu šī panta izpratnē, atbildība var iestāties pēc tam, kad šī nodokļa maksātājs ir beidzis pastāvēt kā tiesību subjekts, ja ir pierādīts, ka šī persona, kad tā pati īstenoja tiesības uz nodokļa atskaitīšanu, zināja vai tai bija jāzina, ka šis nodokļa maksātājs nesamaksās nodokli.
28
Vispirms jāatgādina, ka PVN direktīvas 205. pants principā ļauj dalībvalstīm, lai efektīvi iekasētu PVN, veikt pasākumus, saskaņā ar kuriem par minētā nodokļa samaksu solidāri ir atbildīga persona, kas nav tā persona, kurai parasti jāmaksā minētais nodoklis saskaņā ar šīs direktīvas 193.–200. un 202.–204. pantu (spriedums, 2021. gada 20. maijs, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, 29. punkts).
29
Tomēr, tā kā PVN direktīvas 205. pantā nav precizētas ne personas, kuras dalībvalstis var noteikt kā solidāras parādnieces, ne situācijas, kurās šāda noteikšana var notikt, dalībvalstu ziņā ir noteikt nosacījumus un kārtību šajā pantā paredzētās solidārās atbildības īstenošanai (2021. gada 20. maijs, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, 31. punkts).
30
Dalībvalstīm, īstenojot šīs pilnvaras, ko tām piešķir Savienības direktīvas, jāievēro vispārējie tiesību principi, kuri ir daļa no Savienības tiesību sistēmas un starp kuriem it īpaši ir tiesiskās drošības un samērīguma principi (spriedums, 2021. gada 20. maijs, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, 32. punkts un tajā minētā judikatūra).
31
Šajā spriedumā Tiesa nospriedusi, ka PVN direktīvas 205. pantam, ievērojot samērīguma principu, nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru personai, kas ir atzīta par solidāri atbildīgu šā panta izpratnē, papildus PVN summai, kuru šis nodokļa maksātājs nav samaksājis, jāmaksā nokavējuma procenti, kas par šo summu bija jāmaksā nodokļa maksātājam, ja konstatēts, ka, izmantojot atskaitīšanas tiesības, šī persona zināja vai tai būtu bijis jāzina, ka minētais nodokļa maksātājs minēto nodokli nesamaksās (spriedums, 2021. gada 20. maijs, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, 45. punkts un rezolutīvā daļa). Minētajā spriedumā Tiesa ir nospriedusi, ka šāds tiesiskais regulējums šķiet atbilstošs arī tiesiskās drošības principam (spriedums, 2021. gada 20. maijs, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, 43. punkts).
32
Lai noteiktu, pirmām kārtām, vai PVN direktīvas 205. pantam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, jāņem vērā tā formulējums, konteksts, kādā tas iekļaujas, un tiesiskā regulējuma, kurā tas ietilpst, mērķi (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2024. gada 25. aprīlis, Finanzamt X (Preces lietošana un nodošana bez maksas), C‑207/23, EU:C:2024:352, 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
33
No PVN direktīvas 205. panta formulējuma izriet, ka ar to ir noteikts solidārs pienākums samaksāt PVN personai, kas nav nodokļa maksātāja. No solidāras atbildības rakstura izriet, ka katrs parādnieks ir atbildīgs par kopējo parāda apjomu un ka kreditors principā var prasīt šī parāda samaksu no viena vai vairākiem parādniekiem pēc savas izvēles (spriedums, 2017. gada 22. novembris, Aebtri, C‑224/16, EU:C:2017:880, 80. punkts un tajā minētā judikatūra). No tā izriet, ka viena no solidārajiem parādniekiem izzušana neizraisa tā solidārā kopparādnieka vai kopparādnieka pienākuma izzušanu.
34
Tādējādi PVN maksātāja kā tiesību subjekta izzušana pati par sevi neietekmē nodokļu administrācijas, kas ir solidārā pienākuma kreditors, iespēju noteikt solidārās trešās personas atbildību par PVN parāda samaksu.
35
Šo interpretāciju apstiprina PVN direktīvas 205. panta konteksts un tā mērķis. Proti, no šīs direktīvas 193.–205. panta izriet, ka 205. pants ietilpst to tiesību normu kopumā, kuru mērķis ir identificēt PVN maksātāju dažādās situācijās, jo šo tiesību normu mērķis tieši ir nodrošināt Valsts kasei efektīvu PVN iekasēšanu no personas, kas ir vispiemērotākā paredzētajai situācijai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 20. maijs, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, 28. punkts). Tas, ka ir paredzēta trešās personas solidārās atbildības par PVN samaksu iestāšanās, it īpaši situācijā, kad nodokļa maksātājs ir maksātnespējīgs vai ir izzudis un tāpēc nespēj vai vairs nespēj to samaksāt, atbilst šim mērķim.
36
Otrām kārtām, attiecībā uz samērīguma principu jāatgādina, ka atbilstoši šim principam dalībvalstīm jāizmanto līdzekļi, kas, ļaujot efektīvi sasniegt valsts tiesībās paredzēto mērķi, vismazāk apdraud attiecīgajos Savienības tiesību aktos paredzētos mērķus un principus. Tādējādi, kaut arī par pamatotu tiek atzīts, ka dalībvalstu pieņemtie pasākumi ir vērsti uz pēc iespējas efektīvāku Valsts kases tiesību aizsargāšanu, tomēr tie nevar pārsniegt to, kas nepieciešams šī mērķa sasniegšanai (spriedums, 2021. gada 20. maijs, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, 33. punkts un tajā minētā judikatūra).
37
Attiecībā uz nepieciešamību saukt pie atbildības trešo personu pēc tam, kad PVN maksātājs ir beidzis pastāvēt, jāatgādina, ka Tiesa ir nospriedusi, ka tādas ļaunprātīgas rīcības PVN jomā gadījumā, kāda ir paredzēta pamatlietā aplūkotajā valsts tiesiskajā regulējumā, Valsts kasei jābūt iespējai efektivitātes nolūkā atgūt maksājamo nodokli un visas ar to saistītās sastāvdaļas no katra līgumpartnera, kas ir piedalījies šajā ļaunprātīgā izmantošanā (spriedums, 2021. gada 20. maijs, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, 44. punkts). Šī iespēja ir vēl jo vairāk nepieciešama, ja nodokļa maksātājs ir kļuvis maksātnespējīgs vai vairs nepastāv kā tiesību subjekts.
38
Saistībā ar jautājumu, vai minētā iespēja nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai īstenotu PVN direktīvas 205. pantā paredzēto trešo personu solidāro atbildību, jānorāda, ka tad, ja nodokļu administrācijai būtu atļauts noteikt trešo personu, kas ir piedalījušās ļaunprātīgā izmantošanā PVN jomā, atbildību tikai tad, ja pastāv PVN maksātājs, šāds ierobežojums apdraudētu iespēju īstenot šo atbildību. Šādā gadījumā, ja nodokļu administrācija konstatētu, ka tā vairs nevar saņemt PVN samaksu no nodokļa maksātāja, jo tas vairs nepastāv kā tiesību subjekts, tā vairs nevarētu vērsties pret šīm trešajām personām. Turklāt nodokļa maksātājs, kas rīkojas ļaunticīgi, varētu organizēt savu likvidāciju, lai it īpaši novērstu trešo personu, kuras ir iesaistījušās ļaunprātīgā izmantošanā, kas ir PVN parāda pamatā, atbildības īstenošanu. Tāpēc iespēja noteikt trešās personas atbildību par PVN samaksu pēc tam, kad nodokļa maksātājs ir beidzis pastāvēt, nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai nodrošinātu PVN direktīvas 205. panta lietderīgo iedarbību.
39
Trešām kārtām, tiesiskās drošības princips prasa, pirmkārt, lai jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības, dalībvalstu tiesību normas būtu formulētas nepārprotami, ļaujot attiecīgajām personām skaidri un precīzi zināt savas tiesības un pienākumus un valsts tiesām – nodrošināt to ievērošanu (spriedums, 2015. gada 9. jūlijs, Salomie un Oltean, C‑183/14, EU:C:2015:454, 32. punkts un tajā minētā judikatūra).
40
Šajā gadījumā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka atbilstoši ZDDS 177. panta 1. punktam reģistrēta persona – ar nodokli apliekamas preču piegādes vai pakalpojuma saņēmējs – ir atbildīga par citas reģistrētas personas maksājamo, bet nesamaksāto nodokli, ciktāl tā ir izmantojusi tiesības atskaitīt priekšnodokli, kas ir tieši vai netieši saistīts ar maksājamo, bet nesamaksāto nodokli. ZDDS 177. panta 2. punktā precizēts, ka atbildība saskaņā ar 177. panta 1. punktu iestājas, ja reģistrētā persona zināja vai tai bija jāzina, ka PVN netiks samaksāts un kontroles iestāde to ir pierādījusi. No šī lēmuma arī izriet, ka DOPK 168. panta 7. punktā ir skaidri paredzēts, ka tad, “ja juridiskā persona tiek svītrota no reģistra pēc tās likvidācijas procesa”, nodokļu administrācijai attiecīgā gadījumā ir iespēja noteikt trešo personu atbildību par nodokļa parāda samaksu.
41
Šādos apstākļos šķiet, ka pamatlietā aplūkotais valsts tiesiskais regulējums ļauj preču piegādes vai pakalpojuma saņēmējam zināt, ka tad, ja šī darījuma veikšanas brīdī tas zināja vai tam bija jāzina, ka nodoklis netiks samaksāts, un ja tas ir izmantojis tiesības uz nodokļa atskaitīšanu, tas var tikt atzīts par solidāri atbildīgu par šī nodokļa samaksu un ka minētā nodokļa maksātāja kā tiesību subjekta izzušana to neatbrīvo no atbildības.
42
Tā kā saskaņā ar iesniedzējtiesas norādēm šī iespēja ir skaidri paredzēta pamatlietā aplūkotajā valsts tiesiskajā regulējumā, tas, šķiet, atbilst šī sprieduma 39. punktā atgādinātajām prasībām.
43
Otrkārt, tiesiskās noteiktības princips prasa, lai nodokļa maksātāja situācija attiecībā uz tā tiesībām un pienākumiem pret nodokļu vai muitas administrāciju nevarētu tikt bezgalīgi apšaubīta (spriedums, 2015. gada 10. decembris, Veloserviss, C‑427/14, EU:C:2015:803, 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
44
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru noilguma termiņi vispārīgi pilda šo funkciju (spriedums, 2019. gada 5. marts, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, 112. punkts un tajā minētā judikatūra). Ja nav piemērojamu Savienības tiesību normu, dalībvalstīm jānosaka noteikumi un noilguma termiņi PVN parādam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 13. jūlijs, Napfény‑Toll, C‑615/21, EU:C:2023:573, 34. punkts un tajā minētā judikatūra).
45
Tomēr, lai gan šo noteikumu izstrāde un piemērošana ir dalībvalstu kompetencē, tām šāda kompetence jāīsteno, ievērojot Savienības tiesības, kurās ir prasīts noteikt saprātīgus termiņus, kas vienlaikus aizsargā nodokļa maksātāju un attiecīgo administrāciju (spriedums, 2023. gada 13. jūlijs, Napfény‑Toll, C‑615/21, EU:C:2023:573, 35. punkts un tajā minētā judikatūra).
46
Šajā gadījumā, tā kā, pirmkārt, valsts tiesībās paredzētā publisko prasījumu noilguma termiņa saprātīgais raksturs nav apstrīdēts un, otrkārt, nodokļu administrācija šajā termiņā ir paziņojusi par PVN parāda samaksu solidāri atbildīgajai personai par nodomu pārskatīt savu nodokļu situāciju, nešķiet pārkāpta tiesiskās drošības principa prasība par to, lai šīs atbildīgās personas situācija nevarētu tikt apšaubīta bezgalīgi, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
47
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz uzdotajiem jautājumiem jāatbild, ka PVN direktīvas 205. pants, ievērojot samērīguma un tiesiskās drošības principus, jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru personas, kas ir solidāri atbildīga par PVN samaksu 205. panta izpratnē, atbildība var iestāties pēc tam, kad šī nodokļa maksātājs ir beidzis pastāvēt kā tiesību subjekts, ja ir pierādīts, ka šī persona, kad tā pati īstenoja tiesības uz nodokļa atskaitīšanu, zināja vai tai bija jāzina, ka šis nodokļa maksātājs nesamaksās minēto nodokli.
Par tiesāšanās izdevumiem
48
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:
Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 205. pants, ievērojot samērīguma un tiesiskās drošības principus, jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru personas, kas ir solidāri atbildīga par PVN samaksu 205. panta izpratnē, atbildība var iestāties pēc tam, kad šī nodokļa maksātājs ir beidzis pastāvēt kā tiesību subjekts, ja ir pierādīts, ka šī persona, kad tā pati īstenoja tiesības uz nodokļa atskaitīšanu, zināja vai tai bija jāzina, ka šis nodokļa maksātājs nesamaksās minēto nodokli.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – bulgāru.