62012CJ0387
TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
2014. gada 3. aprīlī (
*1
)
“Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (EK) Nr. 44/2001 — Starptautiska jurisdikcija lietās, kas attiecas uz neatļautu darbību vai kvazideliktu — Dalībvalstī veikta darbība, kas veido dalību citas dalībvalsts teritorijā izdarītā prettiesiskā darbībā — Vietas, kur iestājies notikums, kas rada kaitējumu, noteikšana”
Lieta C‑387/12
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Bundesgerichtshof (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2012. gada 28. jūnijā un kas Tiesā reģistrēts 2012. gada 15. augustā, tiesvedībā
Hi Hotel HCF SARL
pret
Uwe Spoering
.
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs L. Bejs Larsens [L. Bay Larsen], tiesneši M. Safjans [M. Safjan] (referents), K. G. Fernlunds [C. G. Fernlund], J. Malenovskis [J. Malenovský] un A. Prehala [A. Prechal],
ģenerāladvokāts N. Jēskinens [N. Jääskinen],
sekretāre A. Impellicēri [A. Impellizzeri], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2013. gada 5. septembra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
—
Hi Hotel HCF SARL vārdā – H. Leis, Rechtsanwalt,
—
U. Spoering vārdā – P. Ruppert, Rechtsanwalt,
—
Vācijas valdības vārdā – T. Henze un F. Wannek, pārstāvji,
—
Apvienotās Karalistes valdības vārdā – A. Robinson, pārstāvis,
—
Eiropas Komisijas vārdā – W. Bogensberger un M. Wilderspin, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.) 5. panta 3. punkta interpretāciju.
2
Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā, kurā Hi Hotel HCF SARL (turpmāk tekstā – “Hi Hotel”), kas atrodas Nicā (Francija), vēršas pret U. Spoering, kurš dzīvo Ķelnē (Vācija), saistībā ar prasījumu likt izbeigt autortiesību pārkāpumu un samaksāt atlīdzību.
Atbilstošās tiesību normas
3
No Regulas Nr. 44/2001 preambulas 2. apsvēruma izriet, ka tās mērķis pareizas iekšējā tirgus darbības interesēs ir ieviest “noteikum[us], lai vienādotu jurisdikcijas kolīziju normas civillietās un komerclietās un lai vienkāršotu formalitātes spriedumu ātrai un vienkāršai atzīšanai un izpildei dalībvalstīs, kurām ir saistoša šī regula”.
4
Minētās regulas preambulas 11., 12. un 15. apsvērumā ir paredzēts:
“(11)
Jurisdikcijas normām vajadzētu būt ļoti paredzamām, un tām būtu jābalstās uz principu, ka jurisdikcijas pamatā ir atbildētāja domicils, un jurisdikcijai vienmēr ir jābūt pieejamai ar šādu pamatojumu, izņemot dažās skaidri noteiktās situācijās, kurās tiesvedības priekšmets vai pušu autonomija garantē citu sasaistes faktoru. Juridiskas personas domicils būtu jānosaka autonomi, lai kopējās normas padarītu pārskatāmākas un novērstu jurisdikcijas kolīzijas.
(12)
Papildus atbildētāja domicilam kā jurisdikcijas pamatojumam vajadzētu būt arī citiem jurisdikcijas pamatojumiem, kuru pamatā ir cieša saikne starp tiesu un lietu vai kuru nolūks ir veicināt pareizu tiesvedību.
[..]
(15)
Tiesvedības saskaņotas norises interesēs ir jāsamazina paralēlas tiesvedības iespēja un jānodrošina, ka divās dalībvalstīs nepieņem nesavienojamus spriedumus. [..]”
5
Tiesu jurisdikcijas noteikumi ir iekļauti Regulas Nr. 44/2001 II nodaļā “Jurisdikcija”.
6
Šīs regulas 2. panta, kas ir iekļauts tās II nodaļas 1. iedaļā “Vispārīgie noteikumi”, 1. punktā ir paredzēts:
“Saskaņā ar šo regulu personas, kuru domicils ir kādā dalībvalstī, neatkarīgi no viņu pilsonības var iesūdzēt attiecīgās dalībvalsts tiesā.”
7
Minētās regulas 3. panta, kas ir iekļauts tajā pašā 1. iedaļā, 1. punktā ir paredzēts:
“Personas, kuru domicils ir kādā dalībvalstī, var iesūdzēt citas dalībvalsts tiesā vienīgi saskaņā ar šīs nodaļas 2. līdz 7. iedaļā izklāstītajiem noteikumiem.”
8
Regulas Nr. 44/2001 5. panta, kurš ir iekļauts minētās II nodaļas 2. sadaļā “Īpašā jurisdikcija”, 3. punktā ir paredzēts:
“Personu, kuras domicils ir kādā dalībvalstī, citā dalībvalstī var iesūdzēt:
[..]
3)
lietās, kas attiecas uz neatļautu darbību vai kvazideliktu – tās vietas tiesās, kur iestājies vai var iestāties notikums, kas rada kaitējumu.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
9
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka U. Spoering ir fotogrāfs, kurš 2003. gada februārī Hi Hotel uzdevumā sagatavoja 25 diapozitīvus ar dažādu viesnīcas, ko šī pēdējā minētā pārvalda Nicā, telpu iekšskatiem. U. Spoering piešķīra Hi Hotel tiesības izmantot fotogrāfijas reklāmas katalogos un tās interneta vietnē. Par izmantošanas tiesībām netika noslēgta rakstveida vienošanās. Hi Hotel apmaksāja rēķinu, kas tika izrakstīts saistībā ar šīm fotogrāfijām un kurā bija iekļauta norāde “include the rights – only for the hotel hi” [ietver tiesības – tikai hotel hi], EUR 2500 apmērā.
10
2008. gadā U. Spoering kādā Ķelnes grāmatu veikalā pamanīja Phaidon izdevniecības, kas atrodas Berlīnē (Vācija), izdotu ilustrētu grāmatu ar nosaukumu “Innenarchitektur weltweit” (“Iekštelpu arhitektūra pasaulē”), kurā bija reproducētas deviņas no viesnīcā, ko Hi Hotel pārvalda Nicā, viņa uzņemtajām iekštelpu fotogrāfijām.
11
Uzskatot, ka, nododot fotogrāfijas tālāk trešai personai, t.i., minētajai Phaidon izdevniecībai, Hi Hotel ir pārkāpusi viņa autortiesības uz tām, U. Spoering pret Hi Hotel cēla prasību Ķelnē. Viņš tostarp izvirzīja prasījumu piespriest tai pārtraukt reproducēt vai ļaut reproducēt, izplatīt vai ļaut izplatīt, izstādīt vai ļaut izstādīt Vācijas teritorijā bez viņa iepriekšējas piekrišanas šī sprieduma iepriekšējā punktā minētās fotogrāfijas (prasījums par [darbības] pārtraukšanu), kā arī atlīdzināt viņam visus zaudējumus, kas ir radušies un vēl radīsies Hi Hotel darbības dēļ.
12
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Hi Hotel uzskatīja, ka Phaidon ir nodibināta arī Parīzē (Francija) un ka Hi Hotel direktoram neesot bijis aizliegts nodot attiecīgās fotogrāfijas šai izdevniecībai. Hi Hotel neesot zināms, vai šī izdevniecība fotogrāfijas ir nodevusi tālāk savai māsassabiedrībai Vācijā.
13
Pirmās instances tiesa U. Spoering prasību apmierināja, un Hi Hotel apelācijas sūdzība tika noraidīta. Bundesgerichtshof [Federālā Augstākā tiesa], kurā šī pēdējā minētā iesniedza sūdzību “Revision” kārtībā, ir radies jautājums par iespēju noteikt Vācijas tiesu starptautisko jurisdikciju saskaņā ar Regulas Nr. 44/2001 5. panta 3. punktu.
14
Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka, ņemot vērā Hi Hotel norādītos apsvērumus, kas ir minēti šī sprieduma 12. punktā un kurus U. Spoering nav apstrīdējis, Vācijas tiesu starptautiskās jurisdikcijas saskaņā ar Regulas Nr. 44/2001 5. panta 3. punktu pārbaudes pamatā ir jābūt faktiskajiem apstākļiem, atbilstoši kuriem izdevniecība Phaidon, kas atrodas Berlīnē, attiecīgās fotogrāfijas, pārkāpjot autortiesības, izplatīja Vācijas teritorijā, un ka Hi Hotel to veicināja, nododot tās izdevniecībai Phaidon, kas atrodas Parīzē.
15
Šādos apstākļos Bundesgerichtshof nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Regulas [..] Nr. 44/2001 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka notikums, kas rada kaitējumu, ir iestājies vienā dalībvalstī (A dalībvalsts), ja neatļauta darbība, kas ir tiesvedības priekšmets vai no kuras izriet prasījumi, ir izdarīta citā dalībvalstī (B dalībvalsts) un izpaužas kā līdzdalība pirmajā minētajā dalībvalstī (A dalībvalsts) notikušajā neatļautajā darbībā (galvenā darbība)?”
Par prejudiciālo jautājumu
Par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību
16
Hi Hotel norāda, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu esot nepieņemams, jo tādēļ, ka līdz šai dienai vēl neesot ticis noteikts, vai ir notikusi pilnīga autortiesību nodošana par labu Hi Hotel, šim lūgumam saistībā ar tiesvedību pamatlietā neesot nozīmes. Ja šāda nodošana ir notikusi, neesot iespējams nekāds šo tiesību pārkāpums.
17
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo Tiesas judikatūru uz jautājumiem par Savienības tiesību interpretāciju, kurus valsts tiesa uzdevusi, ievērojot pašas un pēc savas atbildības definēto tiesisko regulējumu un faktiskos apstākļus, attiecas atbilstības pieņēmums (spriedums SOA Nazionale Costruttori, C‑327/12, EU:C:2013:827, 20. punkts un tajā minētā judikatūra).
18
Valsts tiesas iesniegto lūgumu Tiesa var noraidīt tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekāda sakara ar pamatlietas faktisko situāciju vai tās priekšmetu, vai arī gadījumos, kad izvirzītā problēma ir hipotētiska, vai kad Tiesai nav zināmi faktiskie vai tiesiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedums SOA Nazionale Costruttori, EU:C:2013:827, 21. punkts un tajā minētā judikatūra).
19
Šajā gadījumā tas tā nav. Kā skaidri izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, Regulas Nr. 44/2001 5. panta 3. punkta interpretācija ir nepieciešama pamatlietas risinājumam, jo Hi Hotel ir izvirzījusi iebildumu par Vācijas tiesu jurisdikcijas izskatīt šo lietu neesamību un iesniedzējtiesai obligāti ir jāspriež par šo izņēmumu pirms lietas izskatīšanas pēc būtības.
20
Lai piemērotu Regulas Nr. 44/2001 5. panta 3. punktu, tiesa, kurā ir celta prasība, vienīgi nolūkā pārbaudīt savu jurisdikciju atbilstoši šai tiesību normai, var uzskatīt par konstatētiem prasītāja apgalvojumus attiecībā uz atbildības par neatļautu darbību vai kvazideliktu nosacījumiem.
21
Minēto apgalvojumu pamatotība izriet vienīgi no lietas izskatīšanas pēc būtības (skat. spriedumu Pinckney, C‑170/12, EU:C:2013:635, 40. punkts). Tā kā Hi Hotel apgalvojums, ka autortiesību nodošanas par labu Hi Hotel apjoms vēl neesot noteikts, attiecas uz pamatlietas būtību, tas nevar ietekmēt iesniedzējtiesas uzdotā jautājuma pieņemamību.
22
Tādējādi lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir uzskatāms par pieņemamu.
Par lietas būtību
23
Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 44/2001 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja pastāv vairāki iespējamie apgalvotā kaitējuma, kas ir nodarīts dalībvalstī, kurā atrodas tiesa, kurā ir celta prasība, aizsargātajām autora mantiskajām tiesībām, nodarītāji, šī tiesību norma ļauj noteikt tiesas jurisdikciju attiecībā uz vienu no šiem nodarītājiem, kurš savas darbības nav veicis minētās tiesas darbības teritorijā.
24
Vispirms ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 44/2001 tiesību normas ir jāinterpretē autonomi, ievērojot tās sistēmu un mērķus (spriedums Melzer, C‑228/11, EU:C:2013:305, 22. punkts un tajā minētā judikatūra).
25
Tādējādi, tikai atkāpjoties no pamatprincipa, kas ietverts Regulas Nr. 44/2001 2. panta 1. punktā un atbilstoši kuram vispārēja jurisdikcija tiek piešķirta tās dalībvalsts tiesām, kurā ir atbildētāja domicils, šīs regulas II nodaļas 2. iedaļā ir paredzēts noteikts skaits īpašās jurisdikcijas piešķiršanas gadījumu, kuru vidū ietilpst arī minētās regulas 5. panta 3. punktā ietvertais jurisdikcijas piešķiršanas gadījums (spriedums Melzer, EU:C:2013:305, 23. punkts).
26
Ciktāl tās vietas tiesas jurisdikcija, kur iestājies vai var iestāties notikums, kas rada kaitējumu, ir uzskatāma par īpašās jurisdikcijas noteikumu, šis noteikums ir jāinterpretē šauri, nepieļaujot interpretāciju, kas pārsniegtu minētajā regulā tieši paredzēto [šīs jurisdikcijas piešķiršanas] gadījumu robežas (spriedums Melzer, EU:C:2013:305, 24. punkts).
27
Tomēr Regulas Nr. 44/2001 5. panta 3. punktā ietvertā frāze “[..] viet[a] [..], kur iestājies vai var iestāties notikums, kas rada kaitējumu” attiecas gan uz vietu, kurā kaitējums ir materializējies, gan uz vietu, kurā iestājies šo kaitējumu radījušais notikums, tādējādi atbildētājs atkarībā no prasītāja izvēles var tikt iesūdzēts vienā vai otrā no šo divu vietu tiesām (spriedums Melzer, EU:C:2013:305, 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
28
Šajā ziņā saskaņā ar pastāvīgo judikatūru minētās regulas 5. panta 3. punktā paredzētais jurisdikcijas noteikums ir balstīts uz īpaši ciešu saikni starp strīdu un tās vietas tiesu, kur ir iestājies vai var iestāties notikums, kas rada kaitējumu, un tas pareizas tiesvedības un procesa lietderīgas organizācijas apsvērumu dēļ attaisno jurisdikcijas piešķiršanu šai pēdējai minētajai tiesai (spriedums Melzer, EU:C:2013:305, 26. punkts un tajā minētā judikatūra).
29
Tā kā, identificējot kādu no šī sprieduma 27. punktā minētajiem piesaistes faktoriem, būtu jābūt iespējai noteikt tās tiesas jurisdikciju, kura objektīvi vislabāk var novērtēt, vai pastāv personas, pret kuru ir celta prasība, atbildību veidojošie apstākļi, no tā izriet, ka likumīgi celt prasību var tikai tajā tiesā, kuras darbības teritorijā atrodas atbilstīgais piesaistes faktors (šajā ziņā skat. spriedumu Folien Fischer un Fofitec, C‑133/11, EU:C:2012:664, 52. punkts, kā arī spriedumu Melzer, EU:C:2013:305, 28. punkts).
30
Saistībā ar notikuma, kas rada kaitējumu, rašanās vietu ir jākonstatē, kā tas izriet no iesniedzējtiesas nolēmuma, ka šī notikuma, kas rada kaitējumu, pamatā, kā tiek apgalvots, ir bijuši vairāki nodarītāji. Hi Hotel – vienīgā lietas dalībniece, pret kuru ir vērsta prasība pamatlietā, – ir rīkojusies Francijā, t.i., ārpus tiesas, kurā tā ir tikusi iesūdzēta, darbības teritorijas.
31
Kā Tiesa jau ir norādījusi, apstākļos, kad tikai pret vienu no vairākiem iespējamiem apgalvotā kaitējuma nodarītājiem ir celta prasība tiesā, kuras darbības teritorijā tas nav veicis darbības, nevar tikt uzskatīts, ka notikums, kas rada kaitējumu, ir radies šīs tiesas darbības teritorijā Regulas Nr. 44/2001 5. panta 3. punkta izpratnē (skat. spriedumu Melzer, EU:C:2013:305, 40. punkts).
32
Tātad minētās regulas 5. panta 3. punkts, pamatojoties uz notikumu, kura dēļ ir radies kaitējums, neļauj noteikt jurisdikciju attiecībā pret vienu no minētā kaitējuma nodarītājiem, kurš darbības nav veicis tiesas, kurā ir celta prasība, darbības teritorijā (spriedums Melzer, EU:C:2013:305, 41. punkts).
33
Tomēr šajā lietā, pretēji lietai, kurā tika pieņemts iepriekš minētais spriedums Melzer (EU:C:2013:305), iesniedzējtiesa savu jautājumu par šīs regulas 5. panta 3. punkta interpretāciju nav ierobežojusi tikai ar vajadzību noteikt Vācijas tiesu jurisdikciju saistībā ar notikumu, kura dēļ ir radies apgalvotais kaitējums.
34
Tādējādi tāpat ir jāpārbauda, vai tādos apstākļos, kādi pastāv pamatlietā, kur vairāki iespējamie apgalvotā kaitējuma nodarītāji ir veikuši darbības dažādās dalībvalstīs, Regulas Nr. 44/2001 5. panta 3. punkts, pamatojoties uz kaitējuma materializēšanos, ļauj noteikt dalībvalsts tiesu jurisdikciju attiecībā pret vienu no iespējamiem minētā kaitējuma nodarītājiem, lai gan tas savas darbības nav veicis tiesas, kurā ir celta prasība, darbības teritorijā.
35
Šajā ziņā ir jānorāda, ka jurisdikcija izskatīt prasību saistībā ar neatļautu darbību vai kvazideliktu par labu tiesai, kurā ir celta prasība par autora mantisko tiesību pārkāpumu, var tikt atzīta tad, ja dalībvalsts, kuras teritorijā ir šī tiesa, aizsargā mantiskās tiesības, uz kurām atsaucas prasītājs, un ja apgalvotais kaitējums varētu materializēties tiesas, kas izskata prasību, darbības teritorijā (skat. spriedumu Pinckney, EU:C:2013:635, 43. punkts).
36
Pamatlietā U. Spoering apgalvo, ka esot tikušas pārkāptas vairākas autora mantiskās tiesības, t.i., attiecīgo fotogrāfiju reproducēšanas, izplatīšanas vai izstādīšanas tiesības. Nav strīda par to, ka šīs tiesības Vācijā ir aizsargātas atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvai 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.).
37
Tādos apstākļos, kādi pastāv pamatlietā, ir uzskatāms, ka kaitējuma materializēšanās iespēja izriet no iespējas iegūt darba, ar kuru ir saistītas prasītāja izvirzītās autortiesības, reprodukciju grāmatnīcā, kura atrodas tiesas, kas izskata prasību, darbības teritorijā. Kā izriet no šī sprieduma 14. punktā minētajiem faktiskajiem konstatējumiem, attiecīgo fotogrāfiju nodošana izdevniecībai Phaidon, kas atrodas Parīzē, ir to reproducēšanas un izplatīšanas pamatā un līdz ar to arī apgalvotā kaitējuma materializēšanās iespējas pamatā.
38
Savukārt, ja aizsardzība, kāda piešķirta tiesas, kurā ir celta prasība, dalībvalstī, nepārsniedz šīs dalībvalsts teritoriju, tiesai, kurā prasība ir celta saistībā ar kaitējuma materializēšanās vietu, ir jurisdikcija lemt tikai par kaitējumu, kas radīts šīs dalībvalsts teritorijā (skat. spriedumu Pinckney, EU:C:2013:635, 45. punkts).
39
Citu dalībvalstu tiesām, ņemot vērā Regulas Nr. 44/2001 5. panta 3. punktu un teritorialitātes principu, principā joprojām ir jurisdikcija izskatīt kaitējumu, kas autora mantiskajām tiesībām radīts to konkrētās dalībvalsts teritorijā, jo tās vislabāk spēj, pirmkārt, novērtēt, vai patiešām ir aizskartas attiecīgajā dalībvalstī garantētās autora mantiskās tiesības, un, otrkārt, noteikt radītā kaitējuma raksturu (skat. spriedumu Pinckney, EU:C:2013:635, 46. punkts).
40
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 44/2001 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja pastāv vairāki iespējamie apgalvotā kaitējuma, kas ir nodarīts dalībvalstī, kurā atrodas tiesa, kurā ir celta prasība, aizsargātajām autora mantiskajām tiesībām, nodarītāji, šī tiesību norma neļauj saistībā ar notikuma, kas rada kaitējumu, vietu noteikt tās tiesas jurisdikciju, kuras darbības teritorijā viens no iespējamiem nodarītājiem, pret kuru ir celta prasība, nav veicis darbības, bet tā ļauj noteikt šīs tiesas jurisdikciju saistībā ar apgalvotā kaitējuma materializēšanās vietu, ar nosacījumu, ka tas varētu materializēties tiesas, kurā ir celta prasība, darbības teritorijā. Pēdējā minētajā gadījumā šai tiesai ir jurisdikcija lemt tikai par kaitējumu, kas radīts tās dalībvalsts teritorijā, kurai šī tiesa ir piederīga.
Par tiesāšanās izdevumiem
41
Attiecībā uz pamatlietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja pastāv vairāki iespējamie apgalvotā kaitējuma, kas ir nodarīts dalībvalstī, kurā atrodas tiesa, kurā ir celta prasība, aizsargātajām autora mantiskajām tiesībām, nodarītāji, šī tiesību norma neļauj saistībā ar notikuma, kas rada kaitējumu, vietu noteikt tās tiesas jurisdikciju, kuras darbības teritorijā viens no iespējamiem nodarītājiem, pret kuru ir celta prasība, nav veicis darbības, bet tā ļauj noteikt šīs tiesas jurisdikciju saistībā ar apgalvotā kaitējuma materializēšanās vietu, ar nosacījumu, ka tas varētu materializēties tiesas, kurā ir celta prasība, darbības teritorijā. Pēdējā minētajā gadījumā šai tiesai ir jurisdikcija lemt tikai par kaitējumu, kas radīts tās dalībvalsts teritorijā, kurai šī tiesa ir piederīga.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.