62018CJ0808_RES
Lieta C‑808/18
Eiropas Komisija
pret
Ungāriju
Tiesas (virspalāta) 2020. gada 17. decembra spriedums
Valsts pienākumu neizpilde – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Robežkontroles, patvēruma un imigrācijas politika – Direktīvas 2008/115/EK, 2013/32/ES un 2013/33/ES – Starptautiskās aizsardzības piešķiršanas procedūra – Efektīva piekļuve – Robežprocedūra – Procesuālās garantijas – Obligāta ievietošana tranzīta zonās – Aizturēšana – To trešo valstu valstspiederīgo atgriešana, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi – Prasības, kas celtas par administratīviem lēmumiem, ar kuriem ir noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums – Tiesības palikt teritorijā
Prasība sakarā ar pienākumu neizpildi – Pamatotības pārbaude Tiesā – Vērā ņemamais stāvoklis – Stāvoklis argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās
(LESD 258. pants)
(skat. 68. un 156. punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai – Direktīva 2013/32 – Starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja statusa iegūšanas brīdis – Starptautiskās aizsardzības pieteikuma sagatavošanas brīdis – Administratīvu formalitāšu nepastāvēšana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32 2. panta c) punkts un 6. panta 1. punkts)
(skat. 97.–100. punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai – Direktīva 2013/32 – Piekļuve procedūrai – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru pieteikuma iesniedzējiem ir uzlikts pienākums sagatavot pieteikumu vienā no tranzīta zonām, kas atrodas pie robežas – Valsts iestāžu veikta krasa to pieteikuma iesniedzēju skaita dienā ierobežošana, kuriem ir atļauts iekļūt šajās zonās – Administratīvā prakse, kas ir pretrunā Savienības tiesībām – Komisijas pierādīta šīs prakses pastāvēšana un nepietiekams attiecīgās dalībvalsts veikts tās atspēkojums – Pienākumu neizpilde
(LESD 258. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32 3. un 6. pants)
(skat. 93., 94., 102., 103., 106.–108., 110., 114.–128. un 315. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Prasība sakarā ar pienākumu neizpildi – Valsts pienākumu neizpildes pierādījums – Komisijas pienākums – Prezumpcijas – Nepieļaujamība – Valsts pienākumu neizpilde, kas izriet no Savienības tiesībām pretējas administratīvās prakses – Īpašas pierādīšanas prasības – Atspēkojums, kas jāveic attiecīgajai dalībvalstij
(LESD 258. pants)
(skat. 111.–113. punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Standarti starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai – Direktīva 2013/33 – Aizturēšanas jēdziens – Autonoms Savienības tiesību jēdziens – Pieteikuma iesniedzējam uzlikts pienākums uzturēties tranzīta zonā – Iekļaušana – Nosacījumi
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/33 2. panta h) punkts)
(skat. 159._160. un 162.–166. punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Standarti starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai – Direktīva 2013/33 – Aizturēšana – Pamati – Pieteikuma iesniedzējs, kuram ir pienākums viņa pieteikuma izskatīšanas laikā uzturēties tranzīta zonā – Iemesls, kurš nav kāds no Direktīvas 2013/33 8. panta 3. punktā paredzētajiem – Nepieļaujamība – Pienākumu neizpilde
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32 43. pants un Direktīvas 2013/33 8. panta 3. punkta pirmā daļa)
(sal. ar 168., 170.–180., 185., 186., 209., 226. un 315. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai – Direktīva 2013/32 – 43. pants – Īpašas procedūras, kuras dalībvalstis var paredzēt pie savām robežām vai savās tranzīta zonās – Pieteikuma iesniedzēja aizturēšana tranzīta zonā šādas procedūras ietvaros – Pieļaujamība – Ierobežojumi – Aizturēšanas maksimālais ilgums un mērķis
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32 31. panta 8. punkts, 33. un 43. pants)
(skat. 181.–185. punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai – Direktīva 2013/32 – Pieteikuma iesniedzēji, kuriem ir nepieciešamas īpašas procesuālās garantijas – Aizturēšana tādu procedūru ietvaros, kuras dalībvalstis var paredzēt pie savām robežām vai savās tranzīta zonās – Pieļaujamība – Ierobežojums – Pienākums pārbaudīt šīs aizturēšanas saderību ar šo pieteikuma iesniedzēju īpašajām vajadzībām un pienācīgs atbalsts, kurš viņiem ir jāsniedz – Pārkāpums – Pienākumu neizpilde
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/32 24. panta 3. punkts)
(skat. 191.–199., 209., 226. un 315. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Standarti starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai – Direktīva 2013/33 – Neaizsargātu personu un pieteikuma iesniedzēju ar īpašām vajadzībām attiecībā uz uzņemšanu aizturēšana – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru nepilngadīgiem pieteikuma iesniedzējiem, izņemot nepilngadīgos bez pavadības, kuri ir jaunāki par 14 gadiem, ir uzlikts pienākums viņu pieteikuma izskatīšanas laikā uzturēties tranzīta zonā – Nepieļaujamība – Pienākumu neizpilde
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/33 11. pants)
(skat. 201., 203., 209., 226. un 315. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Standarti starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai – Direktīva 2013/33 – Garantijas aizturētiem pieteikuma iesniedzējiem – Pienākums izdot rakstisku un pamatotu aizturēšanas rīkojumu – Pārkāpums – Pienākumu neizpilde
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/33 9. pants)
(skat. 205., 208., 209., 226. un 315. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Eiropas Savienības tiesības – Piemērošanas joma – Vispārējas atkāpes neesamība, kas izslēgtu valsts drošības ietvaros pieņemtus pasākumus – Dalībvalstu kompetence veikt pasākumus, lai aizsargātu savas būtiskās drošības intereses – Attiecīgajai dalībvalstij uzliktais pierādīšanas pienākums attiecībā uz tās izmantošanas nepieciešamību – Piemērojamība – Patvēruma politika – Atsaukšanās uz sabiedriskās kārtības un iekšējās drošības traucējumu riskiem starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju masveida pieplūduma dēļ – Nepieciešamības atkāpties no noteiktām Direktīvas 2013/32 tiesību normām nepierādīšana – Nepieļaujamība – Faktiska iespēja dalībvalstīm izmantot Direktīvās 2013/32 un 2013/33 paredzētās atkāpes – Nosacījumi
(LESD 72. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32 24. panta 3. punkts un 43. pants un Direktīvas 2013/33 8. panta 3. punkta pirmā daļas e) apakšpunkts, 10. panta 1. punkts un 18. panta 9. punkts)
(skat. 212. un 214.–225. punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Imigrācijas politika – To trešo valstu valstspiederīgo atgriešana, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi – Direktīva 2008/115 – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir atļauts piespiedu kārtā izraidīt šādu valstspiederīgo, kurš ietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā, iepriekš neievērojot tajā paredzētās procedūras un garantijas – Nepieļaujamība – Pienākumu neizpilde
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115 5. pants, 6. panta 1. punkts, 12. panta 1. punkts un 13. panta 1. punkts)
(skat. 248.–254., 266. un 315. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Imigrācijas politika – To trešo valstu valstspiederīgo atgriešana, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi – Direktīva 2008/115 – Izraidīšana – Jēdziens – Šāda valstspiederīgā piespiedu nogādāšana uz šauru zemes joslu bez jebkādas infrastruktūras otrpus robežas nožogojumam, kas uzcelts attiecīgās dalībvalsts teritorijā – Iekļaušana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115 3. panta 5. punkts)
(skat. 255.–260. punktu)
Eiropas Savienības tiesības – Piemērošanas joma – Vispārējas atkāpes neesamība, kas izslēgtu valsts drošības ietvaros pieņemtus pasākumus – Dalībvalstu kompetence veikt pasākumus, lai aizsargātu savas būtiskās drošības intereses – Attiecīgajai dalībvalstij uzliktais pierādīšanas pienākums attiecībā uz tās izmantošanas nepieciešamību – Piemērojamība – To trešo valstu valstspiederīgo atgriešana, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi – Atsaukšanās uz sabiedriskās kārtības un drošības apdraudējuma risku – Nepieciešamības atkāpties no noteiktām Direktīvas 2008/115 tiesību normām nepierādīšana – Nepieļaujamība – Faktiska iespēja dalībvalstīm izmantot šajā direktīvā paredzētās atkāpes – Nosacījumi
(LES 4. panta 2. punkts; LESD 72. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115 6. panta 2. punkts, 7. panta 4. punkts, 11. panta 2. un 3. punkts, 12. panta 1. punkta otrā daļa un 18. pants)
(skat. 261.–264. punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai – Direktīva 2013/32 – Tiesības uz efektīvu pārsūdzības tiesā iespēju – Prasība par lēmumu, ar kuru ir noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums – Tiesības palikt attiecīgās dalībvalsts teritorijā līdz tā termiņa beigām, kas paredzēts šādas prasības celšanai vai gaidot šādas prasības iznākumu – Šīs dalībvalsts noteikta īstenošanas kārtība – Nosacījumi – Direktīvās 2013/32 un 2013/33 garantētajām tiesībām atbilstoša kārtība – Pietiekami skaidra un precīza kārtība – Neesamība – Pienākumu neizpilde
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32 46. panta 5. punkts un Direktīva 2013/33)
(skat. 286., 287., 289., 291. –302., 314. un 315. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Iestāžu akti – Direktīvas – Dalībvalstu īstenota izpilde – Skaidras un precīzas transponēšanas nepieciešamība
(LESD 288. panta trešā daļa)
(skat. 288. punktu)
Rezumējums
Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas Savienības tiesībās ir paredzēti attiecībā uz procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanai, kuri dalībvalstī uzturas nelikumīgi. Savienības tiesību neizpilde ir it īpaši piekļuves starptautiskās aizsardzības piešķiršanas procedūrai ierobežošana, šīs aizsardzības pieteikuma iesniedzēju prettiesiska aizturēšana tranzīta zonās, kā arī trešo valstu valstspiederīgo, kuri uzturas nelikumīgi, nogādāšana uz pierobežas zonu, neievērojot ar atgriešanas procedūru saistītās garantijas.
Reaģējot uz migrācijas krīzi un ar to saistīto daudzo starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju ierašanos, Ungārija pielāgoja savu tiesisko regulējumu par patvēruma tiesībām un par to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kuri uzturas nelikumīgi. Tā 2015. gada likumā (
1
) tika tostarp paredzēts izveidot tranzīta zonas, kas atrodas uz Serbijas un Ungārijas robežas (
2
) un kurās tiek piemērotas patvēruma procedūras. Ar šo likumu tika arī ieviests jēdziens “masveida imigrācijas izraisīta krīzes situācija”, un, ja valdība izsludina šādu situāciju, kā vispārēji noteikumi tiek piemērotas atkāpes ietverošas tiesību normas. 2017. gadā ar jaunu likumu (
3
) tika paplašināts to gadījumu uzskaitījums, kad var tikt izsludināta šāda krīzes situācija, un tika grozītas tiesību normas, kas ļauj atkāpties no vispārējiem noteikumiem.
2015. gadā Eiropas Komisija Ungārijai jau bija darījusi zināmas savas šaubas par tās tiesiskā regulējuma patvēruma jomā saderību ar Savienības tiesībām. 2017. gada likums izraisīja papildu bažas. Komisija Ungārijai it īpaši pārmet, ka tā, pārkāpjot Procedūru (
4
), Uzņemšanas (
5
) un Atgriešanas (
6
) direktīvās paredzētās materiālās un procesuālās garantijas, ir ierobežojusi piekļuvi starptautiskās aizsardzības procedūrai, izveidojusi vispārēju šīs aizsardzības pieteikuma iesniedzēju aizturēšanas sistēmu un veikusi trešo valstu valstspiederīgo, kas uzturas nelikumīgi, piespiedu nogādāšanu uz pierobežas zemes joslu, neievērodama Atgriešanas direktīvā paredzētās garantijas. Šādā kontekstā tā Tiesā cēla prasību sakarā ar pienākumu neizpildi, lai panāktu, ka tiek konstatēts, ka būtiska daļa Ungārijas tiesiskā regulējuma šajā jomā ir pretrunā noteiktām šo direktīvu tiesību normām.
Tiesa virspalātas sastāvā apmierināja lielāko daļu Komisijas prasības sakarā ar pienākumu neizpildi.
Tiesas vērtējums
Sākumā Tiesa uzsver, ka tā dažas no šajā prasībā izvirzītajām problēmām jau ir aplūkojusi nesenajā spriedumā (
7
), kas pasludināts saistībā ar Ungārijas tiesas lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu. Tā norāda arī, ka, lai izpildītu šo spriedumu, Ungārija kopš tā laika ir slēgusi abas tranzīta zonas. Tiesa tomēr precizē, ka šī slēgšana neietekmē šo prasību, jo situācija jāizvērtē, aplūkojot to tādu, kāda tā bija datumā, ko Komisija bija noteikusi savā argumentētajā atzinumā konstatēto trūkumu novēršanai, proti, 2018. gada 8. februārī.
Pirmkārt, Tiesa nospriež, ka Ungārija nav izpildījusi savu pienākumu nodrošināt efektīvu piekļuvi starptautiskās aizsardzības piešķiršanas procedūrai (
8
), jo trešo valstu valstspiederīgie, kas no Serbijas un Ungārijas robežas vēlējās piekļūt šai procedūrai, praksē saskārās ar to, ka sagatavot pieteikumus bija gandrīz neiespējami. Šī pienākumu neizpilde izriet no valsts tiesiskā regulējuma, saskaņā ar kuru starptautiskās aizsardzības pieteikumi parasti var tikt sagatavoti tikai vienā no divām tranzīta zonām, kombinācijā ar pastāvīgu un vispārēju Ungārijas iestāžu iedibinātu administratīvo praksi, kas krasi ierobežo to pieteikuma iesniedzēju skaitu dienā, kuriem ir atļauts iekļūt šajās tranzīta zonās. Tiesas ieskatā, Komisija, balstīdamās uz vairākiem starptautiskiem ziņojumiem, ir pietiekami pierādījusi šādas prakses pastāvēšanu. Šajā kontekstā Tiesa atgādina, ka starptautiskās aizsardzības pieteikuma sagatavošana pirms tā reģistrācijas, iesniegšanas un izskatīšanas ir būtisks posms šīs aizsardzības piešķiršanas procedūrā un ka dalībvalstis nedrīkst to nepamatoti aizkavēt. Gluži pretēji – tām ir jānodrošina, ka attiecīgajām personām tiek dota iespēja sagatavot pieteikumus, tostarp uz to robežām, tiklīdz šīs personas izsaka šādu vēlmi.
Otrkārt, Tiesa apstiprina – kā tā jau nesen ir nospriedusi (
9
) –, ka starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējiem uzliktais pienākums uzturēties vienā no tranzīta zonām visu pieteikuma izskatīšanas laiku ir aizturēšana Uzņemšanas direktīvas (
10
) izpratnē. Pēc šī precizējuma Tiesa nospriež, ka šī aizturēšanas sistēma ir izveidota papildus Savienības tiesībās paredzētajiem gadījumiem un neievērojot ar to parasti saistītās garantijas.
Tiesa atgādina, pirmām kārtām, ka gadījumi, kad ir atļauta starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja aizturēšana, ir izsmeļoši uzskaitīti Uzņemšanas direktīvā (
11
). Izanalizējusi katru no šiem gadījumiem, tā secina, ka neviens no šiem gadījumiem neattiecas uz Ungārijas sistēmu. Tiesa it īpaši aplūko gadījumu, kad dalībvalsts var aizturēt starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju, lai lemtu, vai atļaut viņam ieceļot savā teritorijā, jo šī aizturēšana var notikt pie robežas īstenoto procedūru ietvaros, lai pirms ieceļošanas tiesību piešķiršanas pārliecinātos, vai pieteikums nav nepieņemams un vai tas nav nepamatots kādu citu noteiktu iemeslu dēļ (
12
). Tiesa uzskata, ka nosacījumi, ar kādiem ir atļauta aizturēšana šo robežprocedūru kontekstā, šajā gadījumā nav izpildīti.
Otrām kārtām, Tiesa uzsver, ka Procedūru direktīva un Uzņemšanas direktīva tostarp prasa, lai par aizturēšanu tiktu izdots rakstisks un pamatots rīkojums (
13
), lai tiktu ņemtas vērā to pieteikuma iesniedzēju īpašās vajadzības, kuri identificēti kā neaizsargātas personas, kurām nepieciešamas īpašas procesuālās garantijas, lai tām būtu nodrošināts “pienācīgs atbalsts” (
14
) un lai nepilngadīgo aizturēšana tiktu izmantota tikai kā pēdējais līdzeklis (
15
). Ungārijas tiesiskajā regulējumā paredzētā aizturēšanas tranzīta zonās sistēma, kas attiecas uz visiem pieteikuma iesniedzējiem, izņemot nepilngadīgos bez pavadības, kuri ir jaunāki par 14 gadiem, tās vispārējā un automātiskā rakstura dēļ neļauj pieteikuma iesniedzējiem saņemt šīs garantijas.
Tiesa turklāt noraida Ungārijas argumentu, ka migrācijas krīze esot attaisnojusi atkāpi no noteiktām Procedūru direktīvas un Uzņemšanas direktīvas tiesību normām, lai uzturētu likumību un kārtību un nodrošinātu iekšējo drošību atbilstoši LESD 72. pantam (
16
). Šajā saistībā tā atgādina, ka šis pants ir jāinterpretē šauri, un uzskata, ka Ungārija nav pietiekami pierādījusi nepieciešamību, kādēļ tā šo pantu ir izmantojusi. Tiesa turklāt uzsver, ka Procedūru direktīvā un Uzņemšanas direktīvā jau ir ņemta vērā situācija, kad dalībvalstij ir jāsaskaras ar ļoti ievērojamu starptautiskās aizsardzības pieteikumu skaita pieaugumu, jo tajās ar konkrētām tiesību normām ir paredzēta iespēja atkāpties no parastos apstākļos piemērojamiem noteikumiem.
Treškārt, Tiesa nospriež, ka Ungārija nav izpildījusi Atgriešanas direktīvā paredzētos pienākumus, ciktāl Ungārijas tiesiskajā regulējumā ir atļauts izraidīt trešo valstu valstspiederīgos, kuri tās teritorijā uzturas nelikumīgi, iepriekš neievērojot šajā direktīvā paredzētās procedūras un garantijas (
17
). Šajā jautājumā Tiesa norāda, ka šos valstspiederīgos policija piespiedu kārtā aizved otrpus nožogojumam, kas atrodas dažus metrus no robežas ar Serbiju, uz zemes joslu, kurā nav nekādas infrastruktūras. Tiesas ieskatā, šāda piespiedu pārvietošana ir pielīdzināma izraidīšanai Atgriešanas direktīvas izpratnē, jo attiecīgajām personām praksē nav citas izvēles kā vien pēc tam atstāt Ungārijas teritoriju, lai dotos uz Serbiju. Šajā kontekstā Tiesa atgādina, ka trešās valsts valstspiederīgajam, kurš uzturas nelikumīgi un ietilpst Atgriešanas direktīvas piemērošanas jomā, ir jāpiemēro atgriešanas procedūra, ievērojot ar šo direktīvu izveidotās materiālās un procesuālās garantijas, pirms attiecīgā gadījumā viņš tiek izraidīts, ar nosacījumu, ka piespiedu izraidīšana tiek izmantota tikai kā pēdējais līdzeklis. Turklāt jau izklāstītajiem iemesliem analoģisku iemeslu dēļ Tiesa noraida Ungārijas argumentus, saskaņā ar kuriem, piemērojot LESD 72. pantu, tā drīkstēja atkāpties no Atgriešanas direktīvā iedibinātajām materiālajām un procesuālajām garantijām.
Ceturtkārt, Tiesa uzskata, ka Ungārija nav ievērojusi ar Procedūru direktīvu principā ikvienam starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējam piešķirtās tiesības palikt attiecīgās dalībvalsts teritorijā pēc viņa pieteikuma noraidīšanas līdz tā termiņa beigām, kas paredzēts prasības celšanai par šo noraidījumu, vai, ja šī prasība ir celta, – līdz tā ir izskatīta (
18
). Tiesa norāda, ka gadījumā, ja ir izsludināta “masveida imigrācijas izraisīta krīzes situācija”, Ungārijas tiesiskajā regulējumā šo tiesību īstenošana notiek kārtībā, ar kuru nav ievērotas Savienības tiesības, it īpaši pienākums uzturēties tranzīta zonās, un tas ir pielīdzināms aizturēšanai, kas ir pretrunā Procedūru direktīvai un Uzņemšanas direktīvai. Savukārt gadījumā, ja šāda situācija nav izsludināta, šo tiesību īstenošana ir pakārtota nosacījumiem, kuri – kaut arī nav pretrunā Savienības tiesībām – tomēr nav noteikti pietiekami skaidri un precīzi, lai ļautu attiecīgajām personām zināt precīzu savu tiesību apjomu un spēt novērtēt, vai šie nosacījumi ir saderīgi ar Procedūru direktīvu un Uzņemšanas direktīvu.
(
1
)	Egyes törvényeknek a tömeges bevándorlás kezelésével összefüggő módosításáról szóló 2015. évi CXL. törvény (2015. gada Likums Nr. CXL, ar ko groza atsevišķus likumus saistībā ar masveida imigrācijas pārvaldību) (Magyar Közlöny 2015/124).
(
2
)	Reskes [Röszke] un Tompas [Tompa] tranzīta zonas.
(
3
)	Határőrizeti területen lefolytatott eljárás szigorításával kapcsolatos egyes törvények módosításáról szóló 2017. évi XX. törvény (2017. gada Likums Nr. XX, ar ko groza dažus likumus par pārraugāmajā pierobežas zonā piemērojamās procedūras pastiprināšanu) (Magyar Közlöny 2017/39).
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV 2013, L 180, 60. lpp.) (turpmāk tekstā – “Procedūru direktīva”).
(
5
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/33/ES (2013. gada 26. jūnijs), ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai (OV 2013, L 180, 96. lpp.) (turpmāk tekstā – “Uzņemšanas direktīva”).
(
6
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (OV 2008, L 348, 98. lpp.) (turpmāk tekstā – “Atgriešanas direktīva”).
(
7
)	Spriedums, 2020. gada 14. maijs, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél‑alföldi Regionális Igazgatóság (C‑924/19 PPU un C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367).
(
8
)	Šis pienākums izriet no Procedūru direktīvas 6.panta, to skatot kopā ar tās 3. pantu.
(
9
)	Iepriekš minētais 2020. gada 14. maija spriedums.
(
10
)	Šīs direktīvas 2. panta h) punkts.
(
11
)	Šīs direktīvas 8. panta 3. punkta pirmā daļa.
(
12
)	Uzņemšanas direktīvas 8. panta 3. punkta pirmās daļas c) apakšpunkts un Procedūru direktīvas 43. pants.
(
13
)	Uzņemšanas direktīvas 9. panta 2. punkts.
(
14
)	Procedūru Direktīvas 24. panta 3. punkts.
(
15
)	Uzņemšanas direktīvas 11. panta 2. punkts.
(
16
)	Šajā pantā ir paredzēts, ka noteikumi, kas ietverti LESD V sadaļā par drošības, brīvības un tiesiskuma telpu, neiespaido to dalībvalstu pienākumu izpildi, kas attiecas uz likumības un kārtības uzturēšanu un iekšējās drošības nodrošināšanu.
(
17
)	Šīs garantijas ir paredzētas it īpaši Atgriešanas direktīvas 5. pantā, 6. panta 1. punktā, 12. panta 1. punktā un 13. panta 1. punktā.
(
18
)	Procedūru direktīvas 46. panta 5. punkts.