62016CC0632
ĢENERĀLADVOKĀTA HENRIKA SAUGMANDSGORA ĒES[HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE]
SECINĀJUMI,
sniegti 2018. gada 22. februārī (
1
)
Lieta C‑632/16
Dyson Ltd
,
Dyson BV
pret
BSH Home Appliances NV
(Rechtbank van koophandel te Antwerpen (Antverpenes komerctiesa, Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2010/30/ES – Deleģētā regula (ES) Nr. 665/2013 – Putekļsūcēju tirdzniecība – Energomarķējums – Norāde par testēšanas nosacījumiem, kuri bijuši pamatā klasifikācijai energoefektivitātes klasē – Aizliegums mainīt energomarķējuma formātu un saturu – Aizliegums izmantot papildu etiķetes, kurās reproducēta vai precizēta energomarķējumā iekļautā informācija – Direktīva 2005/29/EK – Negodīga komercprakse – Patērētāju tiesību aizsardzība – 2. panta d) punkts – Komercprakses jēdziens – Energomarķējuma izmantošana – 3. panta 4. punkts – Savienības noteikumi, kas reglamentē konkrētus negodīgas komercprakses aspektus – Pretrunas jēdziens – Pastāvēšana – Direktīvas nepiemērojamība – 7. pants – Maldinoša noklusēšana – Būtiska informācija – Trūkums – Informācija, kuras sniegšana nav noteikta ar Regulu Nr. 665/2013
I. Ievads
1.
Ar 2016. gada 6. jūlija lēmumu, kas Tiesā saņemts 2016. gada 7. decembrī, rechtbank van koophandel te Antwerpen (Antverpenes komerctiesa, Beļģija) iesniedza Tiesai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par Direktīvas 2005/29/EK (
2
) 7. panta un Komisijas Deleģētās regulas (ES) Nr. 665/2013 (
3
) interpretāciju.
2.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Dyson Ltd un Dyson BV (turpmāk tekstā kopā – “Dyson”), no vienas puses, un BSH Home Appliances NV (turpmāk tekstā – “BSH”), no otras puses, par vairākām etiķetēm, kurās norādīts BSH izplatīto Siemens un Bosch preču zīmes putekļsūcēju energopatēriņš, tostarp par energomarķējumu, kura izmantošana noteikta ar Regulu Nr. 665/2013 (turpmāk tekstā –“energomarķējums”). Dyson apgalvo, ka fakts, ka BSH izmanto šīs etiķetes, nenorādot, ka tās atspoguļo ar tukšu putekļu maisiņu veiktu energoefektivitātes testu rezultātus, ir negodīga komercprakse Direktīvas 2005/29 izpratnē. Turklāt iesniedzējtiesa jautā, vai tas, ka BSH izmanto etiķetes, kurās reproducēta energomarķējumā iekļautā informācija, ir saderīgs ar šo regulu.
3.
Es iesaku Tiesai atbildēt uz šiem jautājumiem tādējādi, ka Regulā Nr. 665/2013 ir noteikts pienākums piegādātājiem un izplatītājiem izmantot tikai energomarķējumu, nemainot saturu vai formātu. Manuprāt, šādu pieeju nosaka nepieciešamība turpmāk sniegt galalietotājiem standartizētu informāciju par enerģijas patēriņu, lai tiem ļautu viegli salīdzināt attiecīgos produktus, kā tas ir īstenots ar Direktīvas 2010/30/ES (
4
) un minētās regulas noteikumiem.
4.
Ņemot vērā interpretāciju, kādu es ierosinu attiecībā uz minēto regulu, uzskatu, ka Direktīvas 2005/29 3. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī direktīva, ņemot vērā attiecīgo tirgotāju rīcības brīvības trūkumu attiecībā uz energomarķējuma izmantošanu un tādu papildu etiķešu izmantošanu, kurās reproducēta vai precizēta tajā ietvertā informācija, nav piemērojama pamatlietas apstākļos.
II. Atbilstošās tiesību normas
A.
Savienības tiesības
1. Direktīva 2005/29
5.
Direktīvas 2005/29 preambulas 10. apsvērumā ir noteikts:
“Jānodrošina saskanība starp šīs direktīvas un spēkā esošo [Savienības] tiesību aktu noteikumiem, jo īpaši, ja sīki izstrādātus noteikumus par negodīgu komercpraksi piemēro konkrētās nozarēs. [..] Šo direktīvu tādēļ piemēro tiktāl, ciktāl nav konkrētu noteikumu [Savienības] tiesību aktos, kas reglamentē konkrētus negodīgas komercprakses aspektus, piemēram, prasības informācijai un noteikumus par to, kā informāciju pasniedz patērētājiem. Tā paredz patērētāju tiesību aizsardzību, ja attiecīgā nozarē nav konkrētu [Savienības] tiesību aktu, un aizliedz tirgotājiem radīt nepareizu priekšstatu par produktu iedabu. Tas ir īpaši svarīgi attiecībā uz sarežģītiem produktiem, kas patērētājiem var radīt nopietnu apdraudējumu, piemēram, dažiem finanšu pakalpojumiem. Šī direktīva tātad papildina [Savienības] acquis, ko piemēro komercpraksei, kas rada kaitējumu patērētāju ekonomiskajām interesēm.”
6.
Minētās direktīvas 2. panta d) punktā ir sniegta šāda jēdziena “komercprakse” definīcija: “komercprakse ir jebkura tirgotāja veikta darbība, noklusējums, uzvedība vai apgalvojums, komerciāls paziņojums, tostarp reklāma un tirgdarbība, kas ir tieši saistīta ar produkta popularizēšanu, pārdošanu vai piegādi patērētājiem”.
7.
Minētās direktīvas 3. panta “Piemērošanas joma” 4. punktā ir noteikts:
“Ja šī direktīva un citi [Savienības] noteikumi, kas reglamentē konkrētus negodīgas komercprakses aspektus, nonāk pretrunā, priekšroku dod minētajiem citiem Kopienas noteikumiem, un tos piemēro attiecībā uz šiem konkrētiem aspektiem”.
8.
Direktīvas 2005/29 7. pantā “Maldinoša noklusēšana” ir noteikts:
“1.   Komercpraksi uzskata par maldinošu, ja attiecībā uz tās faktiem, ņemot vērā visas īpašības un apstākļus un saziņas līdzekļa nepilnības, tā noklusē būtisku informāciju, kas vidusmēra patērētājam ir vajadzīga, lai varētu pieņemt uz informāciju balstītu lēmumu, un tādējādi vidusmēra patērētājam liek vai var likt pieņemt lēmumu veikt darījumu, ko viņš citādi nebūtu pieņēmis.
2.   Par maldinošu noklusēšanu arī uzskata gadījumus, ja tirgotājs, ņemot vērā 1. punktā aprakstīto, tajā minēto būtisko informāciju slēpj vai sniedz neskaidri, nesaprotami, divdomīgi vai nepiemērotā laikā vai nenorāda uz komercprakses komercnolūku, ja tas jau no konteksta nav skaidrs, un ja tas jebkurā no minētajiem gadījumiem liek vai var likt vidusmēra patērētājam pieņemt tādu lēmumu par darījuma veikšanu, kādu viņš citādi nebūtu pieņēmis.
[..]
5.   [Savienības] tiesību aktos noteiktās prasības informācijai, kuras attiecas uz komerciālo saziņu, tostarp reklāmu un tirgdarbību, un kuru nepilnīgs uzskaitījums atrodams II pielikumā, uzskata par būtiskām.”
2. Direktīva 2010/30
9.
Direktīvas 2010/30 preambulas 5. un 8. apsvērumā ir noteikts:
“(5)
Precīzai, būtiskai un salīdzināmai informācijai par specifisku enerģijas patēriņu attiecībā uz ražojumiem, kas saistīti ar energopatēriņu, būtu jāietekmē tiešā lietotāja izvēle par labu ražojumiem, kas patērē mazāk enerģijas vai, kurus izmantojot, tiek netieši patērēts mazāk enerģijas vai citu nozīmīgu resursu, tādējādi mudinot ražotājus veikt pasākumus to ražoto ražojumu enerģijas un citu nozīmīgu resursu patēriņa samazināšanai. Tam vajadzētu netieši sekmēt arī šo ražojumu efektīvāku izmantošanu, lai veicinātu ES 20 % energoefektivitātes mērķa sasniegšanu. Šīs informācijas trūkuma gadījumā tirgus mehānismi vien nenodrošinās enerģijas un citu nozīmīgu resursu racionālu patēriņu šiem ražojumiem.
(8)
Informācijai ir būtiska nozīme tirgus mehānismu darbībā, un tādēļ nepieciešams ieviest vienotu marķējumu visiem viena veida ražojumiem, lai potenciālajiem pircējiem sniegtu standartizētu papildinformāciju par šo ražojumu izmaksām enerģijas un citu nozīmīgu resursu patēriņa izteiksmē un lai nodrošinātu, ka potenciālie tiešie lietotāji, kas neredz izstādītos ražojumus un tādējādi neredz arī marķējumu, saņemtu šo informāciju; lai tas noritētu efektīvi un veiksmīgi, marķējumam vajadzētu būt viegli pamanāmam tiešajiem lietotājiem, vienkāršam un precīzam. Šim nolūkam pašreizējais marķējuma izkārtojums būtu jāsaglabā kā pamats tiešo lietotāju informēšanai par ražojumu energoefektivitāti. Enerģijas patēriņš un cita informācija par katru ražojumu veidu būtu jāmēra atbilstīgi saskaņotiem standartiem un metodēm.”
10.
Minētās direktīvas 1. panta “Darbības joma” 1. punktā ir noteikts:
“Ar šo direktīvu izveido sistēmu valstu pasākumu saskaņošanai saistībā ar tiešajiem lietotājiem paredzēto informāciju, konkrēti, izmantojot etiķetes un standarta informāciju par precēm, par enerģijas un attiecīgā gadījumā citu nozīmīgu resursu patēriņu izmantošanas laikā un papildinformāciju attiecībā uz ražojumiem, kas saistīti ar energopatēriņu, tādējādi ļaujot tiešajiem lietotājiem izvēlēties energoefektīvākus ražojumus.”
11.
Minētās direktīvas 3. panta “Dalībvalstu pienākumi” 1. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis nodrošina, ka:
a)
visi to teritorijā esošie piegādātāji un tirgotāji pilda 5. un 6. pantā noteiktos pienākumus;
b)
uz ražojumiem, uz kuriem attiecas šī direktīva, aizliegts izvietot citas etiķetes, zīmes, simbolus vai uzrakstus, kas neatbilst šīs direktīvas prasībām un citiem atbilstīgiem deleģētajiem aktiem, ja šāda izvietošana var maldināt vai radīt neskaidrības tiešajiem lietotājiem saistībā ar enerģijas vai attiecīgā gadījumā citu nozīmīgu resursu patēriņu izmantošanas laikā;
[..].”
12.
Direktīvas 2010/30 4. pantā “Prasības sniegt informāciju” ir noteikts:
“Dalībvalstis nodrošina, ka:
a)
tiešo lietotāju uzmanību papildinformācijai un informācijai par elektroenerģijas, citu enerģijas formu un attiecīgā gadījumā citu nozīmīgu resursu patēriņu izmantošanas laikā pievērš, izmantojot speciālās zīmes un etiķetes, kas attiecas uz ražojumiem, kuri tiek pārdoti, iznomāti, piedāvāti pirkšanai uz nomaksu vai demonstrēti tiešajiem lietotājiem tieši vai netieši, izmantojot tālpārdošanas veidus, tostarp internetu;
[..].”
13.
Ar Direktīvas 2010/30 10. pantu Eiropas Komisijai ir piešķirtas pilnvaras pieņemt deleģētos aktus, lai noteiktu sīkāku informāciju par etiķetēm un speciālo zīmi attiecībā uz katru ražojuma veidu.
3. Regula Nr. 665/2013
14.
Regulā Nr. 665/2013, kura pieņemta, pamatojoties īpaši uz Direktīvas 2010/30 10. un 11. pantu, atbilstoši tās 5. apsvērumam ir noteikts putekļsūcēju energomarķējuma vienots noformējums un saturs.
15.
Minētās regulas 1. panta “Priekšmets un darbības joma” 1. punktā ir noteikts:
“Šajā regulā noteiktas prasības par to, kā jāmarķē no elektrotīkla darbināmi putekļsūcēji, tostarp hibrīdiski putekļsūcēji, un kā par tiem jāsniedz papildu informācija par ražojumu.”
16.
Minētās regulas 3. panta “Piegādātāju pienākumi un termiņi” 1. punktā ir noteikts:
“Piegādātāji nodrošina, ka no 2014. gada 1. septembra:
a)
katru putekļsūcēju piegādā ar drukātu etiķeti, kuras formāts un informācijas saturs atbilst II pielikumā noteiktajam;
[..].”
17.
Minētās regulas 4. pantā “Izplatītāju pienākumi” ir noteikts:
“Piegādātāji nodrošina, ka no 2014. gada 1. septembra:
a)
tirdzniecības vietā katram apskatei izliktajam putekļsūcēja modelim ir skaidri saskatāmi pievienota vai piekarināta etiķete, ko piegādātāji ir nodrošinājuši saskaņā ar 3. pantu;
[..].”
18.
Minētās regulas II pielikumā “Etiķete” ir noteikts putekļsūcējiem pievienojamā energomarķējuma noformējums un uzskaitīta informācija, kas tajā jāiekļauj.
B.
Beļģijas tiesību akti
19.
Saskaņā ar Wetboek economisch recht (Ekonomikas tiesību kodekss, Moniteur belge [Beļģijas Oficiālais Vēstnesis], 2013. gada 30. decembris, 103506. lpp.), ar ko transponē Direktīvas 2005/29 6. panta 1. punkta a) apakšpunktu, VI.97. panta 2. punktu komercprakse tiek uzskatīta par maldinošu, ja tajā tiek sniegta nepareiza informācija un tādēļ tā ir nepatiesa vai ja tā jebkādi, tostarp vispārējā sniegumā, maldina vai var maldināt vidusmēra patērētāju, pat ja informācija ir faktiski pareiza, attiecībā uz produkta galvenajām īpašībām, tostarp ar produktu veikto testu vai pārbaužu rezultātiem vai būtiskām īpašībām, un visādā ziņā liek vai var likt patērētājam pieņemt lēmumu veikt darījumu, kādu viņš citādi nebūtu pieņēmis.
20.
Saskaņā ar minētā kodeksa VI.105. panta 1. punkta a) apakšpunktu ir aizliegta uzņēmumu reklāma, kura, ņemot vērā visus elementus, tostarp tās noformējumu vai informācijas noklusēšanu, kaut kādā veidā maldina vai var maldināt personas, kurām tā ir paredzēta vai kuras tā sasniedz, tostarp attiecībā uz tādām preču īpašībām kā preču vai pakalpojumu testu vai pārbaužu rezultāti un būtiskās īpašības.
21.
Saskaņā ar minētā kodeksa VI.99. panta 1. punktu, ar ko ir transponēts Direktīvas 2005/29 7. panta 1. punkts, komercprakse tiek uzskatīta par maldinošu noklusēšanu, ja attiecībā uz tās faktiem, ņemot vērā visas īpašības un apstākļus, kā arī izmantotā saziņas līdzekļa ierobežojumus, ar to tiek noklusēta būtiska informācija, kas, ņemot vērā kontekstu, vidusmēra patērētājam ir vajadzīga, lai varētu pieņemt uz informāciju balstītu lēmumu, un tādējādi izraisa vai var izraisīt to, ka vidusmēra patērētājs pieņem lēmumu veikt darījumu, ko viņš citādi nebūtu pieņēmis.
III. Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
22.
Dyson izplata putekļsūcējus, kas darbojas bez putekļu maisiņa. BSH izplata Siemens un Bosch preču zīmes klasiska veida putekļsūcējus ar putekļu maisiņiem.
23.
Dyson apstrīdēja BSH izplatīto putekļsūcēju energomarķējumu šādu iemeslu dēļ. Šis marķējums atspoguļo tādu energoefektivitātes testu rezultātus, kas tiek veikti ar tukšu putekļu maisiņu. Taču Dyson apgalvo, ka parastos lietošanas apstākļos putekļsūcēja maisiņš piepildās ar putekļiem, kā rezultātā maisiņa poras aizsprostojas un motoram ir jāattīsta lielāka jauda, lai saglabātu tādu pašu sūktspēju. Tādējādi Dyson uzskata, ka minēto putekļsūcēju energomarķējums maldina patērētājus. Savukārt Dyson izplatītie putekļsūcēji, kas nav aprīkoti ar putekļu maisiņu, parastos lietošanas apstākļos neizraisa šādu energoefektivitātes zudumu.
24.
Šo iemeslu dēļ Dyson2015. gada 20. oktobrīrechtbank van koophandel te Antwerpen (Antverpenes komerctiesa) pret BSH iesniedza prasību, kuru veido divas daļas.
25.
Pirmkārt, Dyson uzskata, ka turpmāk uzskaitītie mārketinga apgalvojumi par Siemens preču zīmes putekļsūcēju VSQ8POWER4 un ikviena cita BSH putekļsūcēju modeļa ar tādiem pašiem tehniskiem parametriem efektivitāti ir nepatiesi un maldina patērētājus. Tādēļ BSH, iespējams, pārkāpj Ekonomikas tiesību kodeksa VI.97. panta 2. punktu un veic negodīgu komercpraksi šī kodeksa VI.105. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē.
26.
Pirmajā daļā minētie mārketinga apgalvojumi ir šādi:
–
energomarķējums, kurā norādīta energoefektivitātes klase A un tīrīšanas efektivitātes klase A, tīrot mīkstos grīdas segumus,
–
zaļais energomarķējums, kurā norādīta energoefektivitātes klase A,
–
mīksto grīdas segumu marķējums, kurā norādīta tīrīšanas efektivitātes klase A, tīrot mīkstos grīdas segumus,
–
AAAA etiķete uz iepakojuma un paša putekļsūcēja,
–
oranžā AAAA etiķete uz iepakojuma,
–
ekoetiķete uz iepakojuma un
–
norāde “HEPA filtrs”.
27.
Otrkārt, Dyson uzskata, ka BSH, noklusējot informāciju Ekonomikas tiesību kodeksa VI.99. panta 1. punkta izpratnē, maldina patērētājus, neizpaužot, ka šādi mārketinga apgalvojumi ir balstīti tikai uz testiem, kuri ir veikti ar tukšu putekļu maisiņu.
28.
Iesniedzējtiesa precizē, ka no vairākiem testiem, kurus BSH2015. gada 15. janvārī, 2015. gada 29. oktobrī un 2015. gada 2. novembrī pasūtīja VDE Prüf‑ und Zertifizierungsinstitut (VDE testēšanas un sertifikācijas institūts), izriet, ka Siemens VSQ8POWER4 putekļsūcējs patiešām ietilpst energoefektivitātes klasē A. Minētā tiesa turklāt norāda, ka tādējādi nevar piekrist Dyson apgalvojumam, ka BSH kļūdaini attiecina uz minēto putekļsūcēju A klases etiķetes.
29.
Ņemot vērā šo testu rezultātus, iesniedzējtiesa uzskata, ka pamatlietā ir jārisina divas problēmas, pirmkārt, saistībā ar energomarķējumu, kura izmantošana ir noteikta Regulā Nr. 665/2013, un, otrkārt, saistībā ar BSH pievienotajām papildu etiķetēm.
30.
Attiecībā uz energomarķējumu jautājums, kas rodas izskatāmajā tiesvedībā, skar izvērtējumu, vai Direktīvas 2005/29 7. panta izpratnē BSH maldina patērētājus, nenorādot, ka testi ir veikti ar tukšu putekļu maisiņu. Šī tiesa piekrīt Dyson apgalvojumam, ka šāda veida testi nedod iespēju salīdzināt tādu putekļsūcēju energoefektivitāti, kuri darbojas ar putekļu maisiņu un bez tā. Tomēr minētā tiesa uzsver, ka BSH precīzi ir ievērojusi Regulas Nr. 665/2013 noteikumus. Tā arī vēlas uzzināt, vai šādas norādes pievienošana varētu būt saderīga ar šīs regulas noteikumiem, kuros noteikti šīs etiķetes formāts un saturs.
31.
Iesniedzējtiesa arī norāda, ka BSH ir izmantojusi vairākus simbolus, kas nav paredzēti Regulā Nr. 665/2013, it īpaši:
–
zaļu etiķeti ar uzrakstu “Energy A”, kas norāda, ka energoefektivitātes jomā kopumā putekļsūcējs ietilpst A klasē;
–
oranžu etiķeti ar uzrakstu “AAAA Best rated: A in all classes”, kas norāda, ka attiecībā uz tīrīšanas efektivitāti – kā mīksto segumu, tā arī cieto segumu, energoefektivitāti un putekļu izdalīšanos putekļsūcējs ietilpst A klasē;
–
melnu etiķeti, uz kuras attēlots paklājs, ar uzrakstu “Class A Performance”, kas norāda, ka attiecībā uz mīkstā seguma atputekļošanas rādītāju putekļsūcējs ietilpst A klasē.
32.
Tomēr minētā tiesa konstatē, ka šajās etiķetēs ir reproducēta energomarķējumā iekļautā informācija. Tādēļ tā uzdod jautājumu, vai šādu etiķešu izmantošana ir saderīga ar šo regulu, ņemot vērā risku, ka tās var maldināt patērētājus vai traucēt tiem uztvert informāciju enerģijas patēriņa jautājumā.
33.
Šajos apstākļos rechtbank van koophandel te Antwerpen (Antverpenes komerctiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Regulas Nr. 665/2013] stingra ievērošana, nepapildinot tās II pielikumā noteikto [energomarķējumu] ar informāciju par testēšanas nosacījumiem, kuri bijjuši pamatā klasifikācijai energoefektivitātes klasē, atbilstoši [minētās regulas] I pielikumam var tikt uzskatīta par maldinošu noklusēšanu [Direktīvas 2005/29] 7. panta izpratnē?
2)
Vai ar [Regulu Nr. 665/2013] ir liegts papildināt [energomarķējumu] ar citiem simboliem, kuri sniedz to pašu informāciju?”
IV. Tiesvedība Tiesā
34.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesas kancelejā tika reģistrēts 2016. gada 7. decembrī.
35.
Rakstveida apsvērumus iesniedza Dyson, BSH, Beļģijas, Vācijas un Itālijas valdības, kā arī Komisija.
36.
2017. gada 26. oktobra tiesas sēdē apsvērumus sniedza Dyson, BSH, Beļģijas valdība un Komisija.
V. Analīze
37.
Iesniedzējtiesa savā pirmajā jautājumā vēlas noskaidrot, vai energomarķējuma izmantošana saskaņā ar Regulu Nr. 665/2013, nenorādot informāciju par testēšanas nosacījumiem, kuri bijuši pamatā klasifikācijai energoefektivitātes klasē, var tikt uzskatīta par maldinošu noklusēšanu Direktīvas 2005/29 7. panta izpratnē.
38.
Manuprāt, šim pirmajam jautājumam ir divas atsevišķas daļas. Vispirms ir jānoskaidro, vai Regulā Nr. 665/2013 ir liegts precizēt energomarķējumā norādīto informāciju vai nu uz šā marķējuma, vai uz papildu etiķetes, lai norādītu testu veikšanas nosacījumus. Tikai otrajā posmā, kā arī, ņemot vērā šīs regulas interpretāciju, būtu jānovērtē, vai energomarķējuma izmantošana var tikt uzskatīta par maldinošu noklusēšanu Direktīvas 2005/29 7. panta izpratnē.
39.
Turklāt otrais uzdotais jautājums ir par to, vai ar Regulu Nr. 665/2013 ir liegts energomarķējumam pievienot papildu etiķetes, kurās reproducēta minētajā marķējumā iekļautā informācija. Pēc manām domām, ir lietderīgi šo otro prejudiciālo jautājumu un pirmā prejudiciālā jautājuma pirmo daļu izskatīt kopā, jo abi šie jautājumi ir vērsti uz šīs regulas interpretāciju.
40.
Ņemot vērā iepriekš minēto, mana izklāsta turpinājumu veidos divas daļas par to, kā interpretēt attiecīgi Regulu Nr. 665/2013 un Direktīvu 2005/29.
A.
Par Regulas Nr. 665/2013 interpretāciju
41.
Pirmā jautājuma pirmajā daļā un otrajā jautājumā iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regula Nr. 665/2013 būtu jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts, pirmkārt, ka tiek mainīts energomarķējuma saturs vai formāts un, otrkārt, ka šim marķējumam tiek pievienotas papildu etiķetes, kurās reproducēta vai precizēta tajā ietvertā informācija, it īpaši, lai norādītu nosacījumus, kas bijuši pamatā klasifikācijai energoefektivitātes klasē.
42.
Turpmāk izklāstā izskatīšu abas šīs problēmas atsevišķi.
43.
Pirms izskatīšanas vēlos uzsvērt, ka Savienības tiesās attiecībā uz ražojumu energomarķējuma regulējumu, neraugoties uz tā senumu (
5
), ir salīdzinoši trūcīga judikatūra (
6
). Manā ieskatā ne šī judikatūra, ne judikatūra ēku energoefektivitātes regulējuma jomā (
7
) neietver būtiskus elementus, lai atbildētu uz jautājumiem šajā lietā.
44.
It īpaši attiecībā uz prasību par tiesību akta atcelšanu, ko bija iesniegusi Dyson pret Regulu Nr. 665/2013, atgādināšu, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Savienības iestāžu aktiem principā ir likumības prezumpcija un tie tādējādi rada tiesiskas sekas tik ilgi, kamēr tie nav atsaukti, atcelti prasības atcelt tiesību aktu ietvaros vai pasludināti par spēkā neesošiem pēc prejudiciāla nolēmuma pieņemšanas vai iebildes par prettiesiskumu apmierināšanas (
8
). Tomēr šajā lietā Tiesai nav lūgts izskatīt šīs regulas spēkā esamību, bet gan nospriest, vai minētajā regulā un/vai Direktīvā 2005/29 ir liegts izmantot energomarķējumu un/vai papildu etiķetes, ņemot vērā pamatlietas apstākļus. Tā kā Dyson iesniegto prasību atcelt tiesību aktu patlaban izskata Vispārējā tiesa (
9
), Tiesai šajā lietā ir jāievēro premisa, ka Regula Nr. 665/2013 ir spēkā esoša.
1. Par aizliegumu mainīt energomarķējuma saturu vai formātu
45.
Lai atbildētu uz pirmo prejudiciālo jautājumu, ir jāpārbauda, vai putekļsūcēju ražotājiem un izplatītājiem ir atļauts mainīt energomarķējuma saturu vai formātu, it īpaši, lai precizētu testēšanas nosacījumus, kuri bijuši pamatā klasifikācijai energoefektivitātes klasē. Pamatlietas kontekstā, ja pastāvētu šāda rīcības brīvība, BSH varētu būt iespēja uz šā paša marķējuma precīzāk norādīt, ka tajā iekļautā informācija atspoguļo ar tukšu putekļu maisiņu veiktu testu rezultātus, kā to vēlas Dyson.
46.
Tomēr esmu pārliecināts, ka minētajā regulā ražotājiem un tirgotājiem nav sniegta nekāda rīcības brīvība attiecībā uz energomarķējuma formātu un saturu.
47.
Kā norādīts tās nosaukumā, Regula Nr. 665/2013 papildina Direktīvu 2010/30 attiecībā uz putekļsūcēju energomarķējumu. Saskaņā ar minētās regulas 4. panta a) punktu izplatītājiem ir jānodrošina, lai putekļsūcēja modelim būtu “skaidri saskatāmi” pievienots piegādātāju nodrošināts un atbilstoši minētās regulas II pielikumam izveidots energomarķējums.
48.
Regulas Nr. 665/2013 II pielikumam ir trīs daļas, kuru nosaukumi attiecīgi ir “Etiķete Nr. 1”, “Etiķete Nr. 2” un “Etiķetes noformējums”. Daļa “Etiķete Nr. 2” nav attiecināma uz šo pamatlietu, jo šī daļa, piemērojot šīs regulas 3. panta 2. punktu (
10
), ir piemērojama tikai no 2017. gada 1. septembra.
49.
Turklāt katra no šīm trim daļām ir sadalīta vēl trīs apakšsadaļās attiecībā uz “Universālajiem putekļsūcējiem”, “Cieto segumu putekļsūcējiem” un “Mīksto segumu putekļsūcējiem”. Tā kā šajā lietā nav norādīta informācija par konkrētā modeļa klasifikāciju, ir jāatsaucas uz minētā pielikuma 1.1. un 3.1. punktu attiecībā uz “Universālajiem putekļsūcējiem”. Katrā ziņā es atgādinu, ka nelielās atšķirības, kādas pastāv starp šīm apakšnodaļām, nav būtiskas šajā lietā (
11
).
50.
Regulas Nr. 665/2013 II pielikuma 1.1. punktā ir uzskaitīta informācija, kas jāiekļauj energomarķējumā, proti, piegādātāja nosaukums vai preču zīme, modeļa identifikators, energoefektivitātes klase, vidējais gada enerģijas patēriņš, putekļu izdalīšanās klase, mīksto segumu tīrīšanas efektivitātes klase, cieto segumu tīrīšanas efektivitātes klase un akustiskās jaudas līmenis.
51.
Turklāt tajā ir precizēts, ka energomarķējuma noformējumam ir jāatbilst šā pielikuma 3.1. punktam (
12
). Šajā punktā precīzi un sīki ir noteikts energomarķējuma noformējums, kāds putekļsūcēju piegādātājiem ir jāsniedz un izplatītājiem jāpievieno. Šajā punktā ir noteikti arī minimālie šā marķējuma un tā elementu izmēri, kā arī krāsas un burtveidoli, kas jāizmanto katrā no šiem elementiem.
52.
Manuprāt, no iepriekš minētā izriet, ka putekļsūcēju piegādātājiem un izplatītājiem nav dota nekāda rīcības brīvība attiecībā uz energomarķējuma izmantošanu un izveidošanu. Pirmkārt, tā izmantošana ir obligāta. Otrkārt, šajā marķējumā ir jāievēro visas minētās regulas II pielikumā noteiktās prasības, kas attiecas gan uz tā formātu, gan uz tajā norādīto informāciju. Šajā ziņā divas vienīgās atkāpes ir iespēja papildus pievienot ES ekomarķējuma kopiju, kas modelim ir piešķirta saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 66/2010 (
13
) (šā pielikuma 1.1. punkts) (
14
), un izmantot energomarķējumu, kura izmērs ir lielāks par noteiktajiem minimālajiem izmēriem (šā pielikuma 1.3. punkts).
53.
Citiem vārdiem sakot, pieņemot Regulu Nr. 665/2013, Savienības likumdevējs ir apzināti izdarījis izvēli sniegt patērētājiem ierobežotu informācijas daudzumu, izmantojot energomarķējumu, un šajā informācijā neietilpst metodes, kas izmantotas attiecībā uz putekļsūcēju energoefektivitātes mērījumiem.
54.
No iepriekšminētā izriet, ka Regula Nr. 665/2013 ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav pieļauta energomarķējuma formāta vai satura mainīšana, it īpaši nolūkā sīkāk aprakstīt testēšanas nosacījumus, kuri bijuši pamatā klasifikācijai energoefektivitātes klasē.
55.
Turklāt ir jāizvērtē, vai šāda informācija var tikt sniegta uz papildu etiķetes, kas pievienota energomarķējumam.
2. Par aizliegumu izmantot papildu etiķetes, kurās reproducēta vai precizēta energomarķējumā iekļautā informācija
56.
Ar savu otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā Tiesai, vai Regula Nr. 665/2013 ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav pieļauts, ka energomarķējumam tiek pievienotas papildu etiķetes, kurās reproducēta tajā ietvertā informācija. Pamatlietas apstākļos šis jautājums attiecas uz vairākiem BSH izmantotiem simboliem, kaut arī tādi minētajā regulā nav paredzēti, proti, zaļu etiķeti ar uzrakstu “Energy A”, oranžu etiķeti ar uzrakstu “AAAA Best rated: A in all classes” un melnu etiķeti, uz kuras attēlots paklājs, ar uzrakstu “Class A Performance” (
15
).
57.
Tāpat, atbildot uz pirmo jautājumu (
16
), ir jānosaka arī, vai minētajā regulā ir aizliegts energomarķējumam pievienot papildu etiķeti, kurā norādīts, ka sniegtā informācija atspoguļo tādu testu rezultātus, kas veikti ar tukšu putekļu maisiņu, kā to vēlas Dyson. Šādas papildu etiķetes mērķis būtu nevis reproducēt energomarķējumā sniegto informāciju, bet gan precizēt šo informāciju.
58.
Manuprāt, uz šiem diviem jautājumiem ir jāsniedz kopīga atbilde, proti, ka Regula Nr. 665/2013, lasot to kopā ar Direktīvu 2010/30, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav ļauts izmantot papildu etiķetes, kurās reproducēta vai precizēta energomarķējumā iekļautā informācija.
59.
Šāda interpretācija izriet, pirmkārt, no paša ar šo direktīvu ieviestā regulējuma, kā paredzēts tās 1. panta 1. punktā, sniegt galalietotājiem standarta informāciju par enerģijas un attiecīgā gadījumā citu nozīmīgu resursu patēriņu, tādējādi ļaujot vieglāk salīdzināt attiecīgos ražojumus (
17
). Tomēr ļaut ražotājiem vai izplatītājiem izmantot papildu etiķetes, kurās reproducēta vai precizēta energomarķējumā iekļautā informācija, nozīmētu apšaubīt šādas standartizācijas nepieciešamību (
18
).
60.
Vēl jo vairāk – atļauja izmantot šādas etiķetes varētu izraisīt putekļsūcēju ražotāju sāncensību, kuri turpmāk saviem modeļiem varētu piekārt daudzas un dažādas etiķetes, tādējādi apdraudot informācijas standartizācijas darbu, kas ir veikts ar Direktīvu 2010/30 un Regulu Nr. 665/2013.
61.
Otrkārt, šāda interpretācija izriet arī no Direktīvas 2010/30 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta, ar kuru dalībvalstīm ir izvirzīta prasība aizliegt izvietot citas etiķetes, kas neatbilst šīs direktīvas prasībām un citiem atbilstīgiem deleģētajiem aktiem, ja šāda izvietošana var maldināt vai radīt neskaidrības tiešajiem lietotājiem saistībā ar enerģijas vai attiecīgā gadījumā citu nozīmīgu resursu patēriņu.
62.
Taču tieši tādas būtu etiķetes, kurās reproducēta vai precizēta energomarķējumā iekļautā informācija. Tiešām šādu papildu etiķešu iespējama pastāvēšana, manuprāt, varētu galalietotājiem radīt neizpratni par tādu putekļsūcēju energoefektivitāti, kuriem ir vai nav pievienotas šādas etiķetes.
63.
Kā piemēru var minēt BSH oranžās etiķetes ar uzrakstu “AAAA Best rated: A in all classes” izmantošanu, – tādos apstākļos kā pamatlietā (
19
) galalietotāji varētu uzskatīt, ka attiecīgais modelis ir efektīvāks nekā modelis bez šādas papildu etiķetes. Tāpat papildu etiķete, kurā norādīti testēšanas nosacījumi, kas bijuši pamatā klasifikācijai energoefektivitātes klasē, un kuras izmantošana BSH tiktu pieprasīta atbilstoši Direktīvas 2005/29 7. pantam, galalietotājiem varētu likt domāt, ka attiecīgais modelis nav tik efektīvs kā modelis, kuram šādas etiķetes nav.
64.
Treškārt, apstiprinājumu šai interpretācijai atrodu arī Regulas Nr. 665/2013 II pielikumā. Faktiski vienīgā atkāpe no pienākuma izmantot energomarķējumu ir atrodama šā pielikuma 1.1. punktā, kurā ir noteikts, ka, atkāpjoties no šā noteikuma, ir atļauts pievienot saskaņā ar Regulu Nr. 66/2010 piešķirtā ekomarķējuma kopiju. No tā es secinu a contrario, ka šī regula nepieļauj jebkādu citu papildu etiķešu lietošanu, kurās reproducēta vai precizēta energomarķējumā iekļautā informācija (
20
).
65.
Vēlos precizēt, ka manis piedāvātā interpretācija attiecas tikai uz informāciju, kas ietilpst Regulas Nr. 665/2013 piemērošanas jomā. Protams, šajā regulā nav liegta iespēja sniegt informāciju, kas neietilpst tās piemērošanas jomā, piemēram, pārdošanas cenu, ražošanas vietu vai garantijas ilgumu. Turpretī tā, manuprāt, nepieļauj, ka tiek pievienotas etiķetes, kurās reproducēta vai precizēta energomarķējumā iekļautā informācija, piemēram, tādas etiķetes, kurās norādīti testēšanas nosacījumi, kas bijuši pamatā klasifikācijai energoefektivitātes klasē.
66.
Piebildīšu, ka pilnīgākas informācijas labad ir lietderīgi uzsvērt, ka iepriekš izklāstītā pieeja nenozīmē, ka testiem, kas veikti Regulā Nr. 665/2013 paredzētajā etiķešu standartizācijas nolūkā, ir jāatspoguļo parasti putekļsūcēju lietošanas apstākļi neatkarīgi no tā, vai tie darbojas ar putekļu maisiņu vai bez tā. Šajā ziņā uzsveru, ka jebkuri standartizācijas centieni, kādi veikti attiecībā uz šo marķēšanu, neizbēgami izraisa realitātes vienkāršošanu, kā to būtībā apgalvo BSH (
21
). Ja šāda vienkāršošana ir pretrunā augstāka līmeņa Savienības tiesību normām, ir iespējams apstrīdēt to spēkā esamību Savienības tiesās, kā to darīja Dyson, iesniedzot pret minēto regulu prasību par tiesību akta atcelšanu (
22
).
67.
Turpretī šāda vienkāršošana nekādi nevarētu radīt šķēršļus energomarķējuma standartizācijai, kas veikta ar Direktīvu 2010/30, kā arī ar Regulu Nr. 665/2013 attiecībā uz putekļsūcējiem, neļaujot ieinteresētajiem uzņēmumiem mainīt energomarķējuma formātu vai izmantot papildu etiķetes, kurās reproducēta vai precizēta energomarķējumā iekļautā informācija.
68.
Šo iemeslu dēļ iesaku Tiesai uz otro prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi. Regula Nr. 665/2013, skatot to Direktīvas 2010/30 gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav ļauts, pirmkārt, mainīt energomarķējuma saturu vai formātu un otrkārt, šim marķējumam pievienot papildu etiķetes, kurās reproducēta vai precizēta tajā iekļautā informācija, it īpaši, lai norādītu testēšanas nosacījumus, kuri bijuši pamatā klasifikācijai energoefektivitātes klasē.
69.
Tagad, atbildot uz pirmo jautājumu, man atliek pārbaudīt, vai Direktīvas 2005/29 noteikumi varētu uzlikt pienākumu precizēt, ka energomarķējumā sniegtā informācija atspoguļo tādu testu rezultātus, kas veikti ar tukšu putekļu maisiņu.
B.
Par Direktīvas 2005/29 interpretāciju
70.
Iesniedzējtiesas pirmā uzdotā jautājuma mērķis ir noskaidrot, vai energomarķējuma izmantošana saskaņā ar Regulu Nr. 665/2013, nenorādot informāciju par testēšanas nosacījumiem, kuri bijuši pamatā klasifikācijai energoefektivitātes klasē, var tikt uzskatīta par maldinošu noklusēšanu Direktīvas 2005/29 7. panta izpratnē.
71.
Manuprāt, ja šā marķējuma izmantošana ir “komercprakse” Direktīvas 2005/29 2. panta d) punkta izpratnē (1. daļa), tad minētās direktīvas 3. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī direktīva nav piemērojama konkrētiem aspektiem attiecībā uz negodīgu komercpraksi, kuri ietilpst Regulas Nr. 665/2013 piemērošanas jomā, jo tajā attiecīgajiem tirgotājiem nav atstāta nekāda rīcības brīvība (2. daļa). Pakārtoti es uzskatu, ka fakts, ka nav sniegta norāde par testēšanas nosacījumiem, kuri bijuši pamatā klasifikācijai energoefektivitātes klasē, nav uzskatāms par maldinošu noklusēšanu direktīvas 7. panta izpratnē, jo minētajā regulā nav prasīta šādas informācijas sniegšana (3. daļa).
1. Par “komercprakses” esamību Direktīvas 2005/29 2. panta d) punkta izpratnē
72.
BSH izvirzīja argumentu par to, ka nepastāv rīcības brīvība attiecībā uz energomarķējuma izmantošanu un izveidošanu (ko es aprakstīju iepriekšējā daļā), apgalvojot, ka šāda marķējuma izmantošana nav “komercprakse” Direktīvas 2005/29 2. panta d) punkta izpratnē. Līdz ar to šajā pamatlietā minētā direktīva nebūtu piemērojama.
73.
Saskaņā ar šo pamatojumu minētās tiesību normas tekstā lietotie vārdi “tirgotāja veikta” nozīmētu, ka rīcības brīvības esamību tirgotājs varētu izmantot patērētāja ietekmēšanai. Turklāt šā marķējuma izmantošana nebūtu “tieši saistīta ar produkta popularizēšanu, pārdošanu vai piegādi patērētājiem” minētās tiesību normas izpratnē, bet izrietētu no tirgotājam uzlikta informēšanas pienākuma, tostarp, pat ja informācija, kas norādīta uz marķējuma, būtu nelabvēlīga tā interesēm sliktu putekļsūcēju testēšanas rezultātu dēļ.
74.
Mani šis pamatojums nepārliecina.
75.
Atgādinu, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai Direktīvai 2005/29 ir raksturīga “īpaši plaša materiālā piemērošanas joma”, kura attiecas uz jebkuru komercpraksi, kas ir tieši saistīta ar produkta popularizēšanu, pārdošanu vai piegādi patērētājiem (
23
).
76.
Ņemot vērā šo judikatūru, es uzskatu, ka BSH paustais viedoklis ir pārāk formāls. Faktiski tādas informācijas norādīšana, kas attiecas uz patērētājiem pārdošanai izliktu putekļsūcēju un it īpaši tā energoefektivitāti un tīrīšanas efektivitāti (
24
), neapstrīdami ir “tirgotāja veikts [..] komerciāls paziņojums, tostarp reklāma un tirgdarbība, kas ir tieši saistīta ar produkta [..] pārdošanu vai piegādi patērētājiem” Direktīvas 2005/29 2. panta d) punkta izpratnē.
77.
No šīs tiesību normas teksta izriet, ka jēdziens “komerciāls paziņojums” ir plašāks nekā jēdziens “reklāma”. Tādējādi pretēji tam, ko apgalvo BSH, es nesaskatu nevienu iemeslu izslēgt, ka šāda veida paziņojums varētu ietvert tirgotāja interesēm negatīvu informāciju (
25
). Turklāt nav svarīgi, ka šāds paziņojums ar Regulu Nr. 665/2013 ir noteikts par obligātu. Tiešām, ja komercprakses īstenotājam pēc definīcijas ir jābūt tirgotājam, tad apstāklis, vai viņš ir rīkojies pēc savas iniciatīvas vai lai nodrošinātu atbilstību Savienības tiesību aktiem, nav būtisks.
78.
No iepriekš minētā es secinu, ka – pretēji tam, ko apgalvo BSH, – energomarķējuma izmantošana ir “komercprakse” Direktīvas 2005/29 2. panta d) punkta izpratnē.
79.
Vēlos piebilst, ka BSH izvirzītais arguments būtībā norāda uz Regulas Nr. 665/2013 un Direktīvas 2005/29 savienojamības problēmu. Pēc manām domām, šī problēma ir jāaplūko, interpretējot šīs direktīvas 3. panta 4. punktu, kura mērķis tieši ir reglamentēt gadījumus, kad rodas pretruna starp šo direktīvu un citiem Savienības noteikumiem, kuros reglamentēti konkrēti negodīgas komercprakses aspekti.
2. Par “pretrunas” pastāvēšanu Direktīvas 2005/29 3. panta 4. punkta izpratnē
80.
Saskaņā ar tās 3. panta 4. punktā paredzēto pārākuma noteikumu tad, ja Direktīvas 2005/29 noteikumi un citi Savienības noteikumi, kuros reglamentēti konkrēti negodīgas komercprakses aspekti, “nonāk pretrunā”, priekšroka ir dodama minētajiem citiem Savienības noteikumiem.
81.
Šīs tiesību normas interpretācijai ir milzīga stratēģiska nozīme. Faktiski šo direktīvu, lai tiktu nodrošināts augsts patērētāju tiesību aizsardzības līmenis, ir paredzēts piemērot ikvienai negodīgai komercpraksei neatkarīgi no konkrētās darbības nozares (
26
). Komisijas 2013. gada 14. marta paziņojumā ir teikts šādi: “Direktīvā [2005/29] paredzēts augsts patērētāju aizsardzības līmenis visās nozarēs. Tā darbojas kā drošības tīkls, kas novērš nepilnības, kuras nereglamentē citi ES nozaru noteikumi” (
27
).
82.
Tomēr katrs gadījums, kad Direktīva 2005/29 tiek atzīta par nepiemērojamu saskaņā ar tās 3. panta 4. punktu, var radīt plaisu drošības tīklā, kas izveidots ar šo direktīvu, ja citi Savienības noteikumi, kuri ir pārāki par šo direktīvu, nenodrošina augstu patērētāju aizsardzības līmeni.
83.
Šis risks, manuprāt, prasa stingru, pat piesardzīgu nostāju minētās tiesību normas interpretācijā.
84.
Pēc manām domām, ņemot vērā šo šauras interpretācijas prasību, no šīs tiesību normas formulējuma ir jāsecina, ka Direktīvas 2005/29 nepiemērojamība ir atkarīga no divu nosacījumu apvienojuma. Pirmais nosacījums ir saistīts ar to, ka pastāv “citi Savienības noteikumi, kas reglamentē konkrētus negodīgas komercprakses aspektus”. Otrais nosacījums attiecas uz “pretrunas” starp šiem citiem noteikumiem un šo direktīvu pastāvēšanu (
28
).
85.
Turklāt, ja šie abi nosacījumi būs izpildīti, šī direktīva nebūs piemērojama tikai konkrētos negodīgas komercprakses aspektos, ko reglamentē minētie noteikumi saskaņā ar šīs direktīvas 3. panta 4. punktu. Tādējādi pamatlietas apstākļos minētā direktīva, it īpaši tās 6. un 7. pants, joprojām ir pilnībā piemērojama visiem aspektiem, uz kuriem neattiecas Regula Nr. 665/2013 (
29
), pat ja tie ir pretrunā šai regulai.
86.
Šajā lietā vispirms ir jāpārbauda, vai Regulā Nr. 665/2013 ir reglamentēti konkrēti negodīgas komercprakses aspekti.
87.
Šajā ziņā man jānorāda, ka vienota marķējuma galvenais mērķis, kas paredzēts Direktīvā 2010/30, uz kuru šī regula ir balstīta, nav patērētāju aizsardzība pret šādu praksi, bet gan vides aizsardzība, samazinot enerģijas un citu nozīmīgu resursu patēriņu Eiropas Savienībā (
30
).
88.
Tomēr šajā direktīvā paredzētais līdzeklis šā mērķa sasniegšanai ir pienākums informēt patērētājus, izmantojot vienotu marķējumu, saskaņā ar šīs direktīvas 1. pantu, 4. panta a) punktu, 5. panta a) punktu un 6. pantu. Attiecībā uz putekļsūcējiem energomarķējuma formāts un saturs ir precīzi noteikts Regulas Nr. 665/2013 II pielikumā (
31
).
89.
Taču, kā jau paskaidroju iepriekš, energomarķējuma izmantošana ir “komercprakse” Direktīvas 2005/29 2. panta d) punkta izpratnē (
32
). Līdz ar to, nosakot pienākumu piegādātājiem un izplatītājiem izmantot marķējumu, kas sniedz standartizētu informāciju, tostarp par putekļsūcēju energoefektivitāti, šī regula reglamentē īpašus negodīgas komercprakses aspektus Direktīvas 2005/29 3. panta 4. punkta nozīmē, lai arī tas nav tās galvenais mērķis.
90.
Otrkārt, man vēl ir jāpārbauda, vai pastāv “pretruna” starp Regulas 665/2013 un Direktīvas 2005/29 noteikumiem. Manuprāt, ņemot vērā šaurās interpretācijas pieeju, kas jāpiemēro minētās direktīvas 3. panta 4. punkta interpretācijā (
33
), šis nosacījums prasa izvērtēt, vai no šiem instrumentiem izrietošie pienākumi ir nesavienojami attiecīgo tirgotāju gadījumā jeb, citiem vārdiem sakot, vai šie pienākumi nevar tikt izpildīti vienlaicīgi. Līdz ar to es uzskatu, ka direktīvas un citu Savienības noteikumu darbības jomu vienkārša “pārklāšanās” nav pietiekama, lai izslēgtu šīs direktīvas piemērojamību attiecībā uz negodīgas komercprakses aspektiem, kurus reglamentē minētie noteikumi (
34
).
91.
Līdz ar to šādas pretrunas pastāvēšana noteikti ir jākonstatē, ja “citi Savienības noteikumi” attiecīgajiem tirgotājiem neatstāj nekādu rīcības brīvību. Šādā gadījumā tiešām jebkāds papildu pienākums, kas varētu izrietēt no Direktīvas 2005/29 noteikumiem, neizbēgami būtu pretrunā pienākumiem, kas noteikti šajos citos noteikumos.
92.
Taču šīs lietas kontekstā es izklāstīju iemeslus, kuru dēļ es uzskatu, ka Regula Nr. 665/2013 nepieļauj nekādu rīcības brīvību ražotājiem un izplatītājiem attiecībā uz energomarķējuma vai papildu etiķešu izmantošanu (
35
). Pieņemsim, ka informācijas par testu veikšanas nosacījumiem trūkums, kā to apgalvo Dyson, tiešām būtu maldinoša noklusēšana Direktīvas 2005/29 7. panta izpratnē. Šāda pieņēmuma gadījumā obligāti būtu jākonstatē, vai pastāv pretruna minētās direktīvas 3. panta 4. punkta izpratnē, jo Regulā Nr. 665/2013 nav ļauts pievienot tādu norādi ne energomarķējumā, ne papildu etiķetē.
93.
Līdz ar to bez nepieciešamības pārbaudīt, vai nepastāv maldinoša noklusēšana atbilstoši Direktīvas 2005/29 7. pantam, šīs direktīvas 3. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī direktīva nav piemērojama konkrētiem aspektiem, kas saistīti ar negodīgu komercpraksi, uz ko attiecas Savienības noteikumi, kuros attiecīgajiem tirgotājiem, piemēram, attiecībā uz pienākumu izmantot energomarķējumu un aizliegumu izmantot papildu etiķetes, kurās reproducēta vai precizēta tajā iekļautā informācija, nav atstāta nekāda rīcības brīvība.
94.
Pilnīgākas informācijas labad vēlos vēl pārbaudīt Tiesas sēdes mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai laikā izvirzīto argumentu, ka Direktīvas 2005/29 3. panta 4. punkts būtu jāinterpretē tādējādi, ka tas neattiecas uz pretrunām starp šo direktīvu un tādu neleģislatīvu aktu kā Regula Nr. 665/2013. Mani šis arguments nepārliecina. Šī tiesību norma tiešām ir vērsta uz Savienības tiesību aktu visiem “citiem noteikumiem” bez jebkādiem ierobežojumiem attiecībā uz šos noteikumus ietverošā tiesību akta raksturu. Ja tāds būtu bijis Savienības likumdevēja nodoms, tad vienkāršāk būtu bijis precizēt, ka šiem citiem noteikumiem ir jābūt “leģislatīva rakstura”, par piemēru ņemot LESD 290. panta formulējumu (
36
).
3. Par “maldinošas noklusēšanas” neesamību Direktīvas 2005/29 7. panta izpratnē
95.
Pakārtoti – gadījumā, ja Tiesa nospriestu, ka Direktīva 2005/29 ir piemērojama minētajiem komercprakses aspektiem, kas reglamentēti Regulā Nr. 665/2013, – es uzskatu, ka fakts, ka nav sniegta norāde par testēšanas nosacījumiem, kuri bijuši pamatā klasifikācijai energoefektivitātes klasē, nav uzskatāma par maldinošu noklusēšanu direktīvas 7. panta izpratnē, jo šādas informācijas sniegšana saskaņā ar minēto regulu nav prasīta.
96.
Patiešām – noklusēšana var būt maldinoša šīs tiesību normas izpratnē tikai tad, ja tā attiecas uz “būtisku” informāciju, kas vidusmēra patērētājam ir vajadzīga atbilstoši kontekstam, lai pieņemtu uz informāciju balstītu lēmumu veikt darījumu.
97.
Piemērojot Direktīvas 2005/29 7. panta 5. punktu, informācija, kuras nepieciešamība ir noteikta saskaņā ar Regulu Nr. 665/2013, proti, energomarķējumā iekļautā informācija, ir jāuzskata par “būtisku”. Jautājums, kas rodas šajā posmā, tomēr nav atrisināms ar šīs direktīvas 7. panta 5. punktu, jo tas attiecas uz informāciju, kuras norādīšana nav prasīta šajā regulā, proti, uz norādi par energoefektivitātes testu veikšanas nosacījumiem.
98.
Šajā sakarā, kā būtībā apgalvo BSH un Vācijas valdība, es uzskatu, ka Savienības likumdevējs, pieņemot Regulu Nr. 665/2013, ir izveidojis izsmeļošu sarakstu ar informāciju, kas ir jāuzskata par būtisku minētās regulas piemērošanas jomā, un kura tādēļ ir jāsniedz patērētājiem, izmantojot energomarķējumu. Manuprāt, valstu tiesām nav tiesību apšaubīt šo Savienības likumdevēja politisko izvēli, katrā gadījumā atsevišķi izvērtējot, vai kāda informācija, kas minētajā regulā nav prasīta, ir “būtiska”, ņemot vērā Direktīvas 2005/29 7. pantu. Jebkura cita interpretācija varētu būtiski mazināt centienus standartizēt informāciju par enerģijas patēriņu, kas paredzēta, lai varētu viegli salīdzināt attiecīgos produktus (
37
).
99.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, es iesaku Tiesai uz pirmo jautājumu atbildēt šādi. Direktīvas 2005/29 3. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī direktīva nav piemērojama konkrētiem aspektiem, kas saistīti ar negodīgu komercpraksi, kuri reglamentēti Savienības noteikumos, kuros attiecīgajiem tirgotājiem nav dota nekāda rīcības brīvība, piemēram, attiecībā uz pienākumu izmantot energomarķējumu un aizliegumu izmantot papildu etiķetes, kurās reproducēta vai precizēta tajā iekļautā informācija.
VI. Secinājumi
100.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz prejudiciālajiem jautājumiem, ko uzdevusi rechtbank van koophandel te Antwerpen (Antverpenes komerctiesa, Beļģija), atbildēt šādi:
1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/29/EK (2005. gada 11. maijs), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004, 3. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī direktīva nav piemērojama konkrētiem aspektiem, kas saistīti ar negodīgu komercpraksi, ko reglamentē Savienības noteikumi, kuros attiecīgajiem tirgotājiem, piemēram, attiecībā uz pienākumu izmantot energomarķējumu, kas paredzēts Komisijas Deleģētajā regulā (ES) Nr. 665/2013 (2013. gada 3. maijs), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/30/ES papildina attiecībā uz putekļsūcēju energomarķējumu, un attiecībā uz aizliegumu izmantot papildu etiķetes, kurās reproducēta vai precizēta energomarķējumā ietvertā informācija, nav atstāta nekāda rīcības brīvība.
2)
Regula Nr. 665/2013, lasot to kopā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/30/ES (2010. gada 19. maijs) par enerģijas un citu resursu patēriņa norādīšanu ražojumiem, kas saistīti ar energopatēriņu, izmantojot etiķetes un standarta informāciju par precēm, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav ļauts, pirmkārt, mainīt energomarķējuma saturu vai formātu un, otrkārt, šim marķējumam pievienot papildu etiķetes, kurās reproducēta vai precizēta tajā iekļautā informācija, it īpaši, lai norādītu testēšanas nosacījumus, kuri bijuši pamatā klasifikācijai energoefektivitātes klasē.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2005. gada 11. maijs), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (OV 2005, L 149, 22. lpp.).
(
3
)	Komisijas Deleģētā regula (2013. gada 3. maijs), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/30/ES papildina attiecībā uz putekļsūcēju energomarķējumu (OV 2013, L 192, 1. lpp.).
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2010. gada 19. maijs) par enerģijas un citu resursu patēriņa norādīšanu ražojumiem, kas saistīti ar energopatēriņu, izmantojot etiķetes un standarta informāciju par precēm (OV 2010, L 153, 1. lpp.). Šī direktīva ir atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/1369 (2017. gada 4. jūlijs), ar ko izveido energomarķējuma satvaru un atceļ Direktīvu 2010/30/ES (OV 2017, L 198, 1. lpp.), kura, piemērojot tās 20. pantu, ir stājusies spēkā 2017. gada 1. augustā.
(
5
)	Pamatregulējums sākotnēji tika izveidots ar Padomes Direktīvu 79/530/EEK (1979. gada 14. maijs) par enerģijas patēriņa norādīšanu uz sadzīves tehnikas ar marķējumu (OV 1979, L 145, 1. lpp.), kas secīgi tika aizstāta ar Padomes Direktīvu 92/75/EEK (1992. gada 22. septembris) par sadzīves tehnikas enerģijas un citu resursu patēriņa norādīšanu, izmantojot etiķetes un standarta informāciju par precēm (OV 1992, L 297, 16. lpp.), Direktīvu 2010/30 un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/1369 (2017. gada 4. jūlijs), ar ko izveido energomarķējuma satvaru un atceļ Direktīvu 2010/30/ES (OV 2017, L 198, 1. lpp.).
(
6
)	Spriedumi, 1998. gada 12. februāris, Komisija/Itālija (C‑139/97, EU:C:1998:58); 2002. gada 12. decembris, Komisija/Padome (C‑281/01, EU:C:2002:761); 2004. gada 18. novembris, Komisija/Luksemburga (C‑79/04, nav publicēts, EU:C:2004:736); 2014. gada 3. aprīlis, Rätzke (C‑319/13, EU:C:2014:210); 2015. gada 11. novembris, Dyson/Komisija (T‑544/13, EU:T:2015:836), kā arī 2017. gada 11. maijs, Dyson/Komisija (C‑44/16 P, EU:C:2017:357).
(
7
)	Šis regulējums tika izveidots saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/91/EK (2002. gada 16. decembris) par ēku energoefektivitāti (OV 2003, L 1, 65. lpp.), kas tika aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/31/ES (2010. gada 19. maijs) par ēku energoefektivitāti (OV 2010, L 153, 13. lpp.). Skat. spriedumus, 2008. gada 17. janvāris, Komisija/Grieķija (C‑342/07, nav publicēts, EU:C:2008:25); 2009. gada 29. oktobris, Komisija/Luksemburga (C‑22/09, nav publicēts, EU:C:2009:684); 2013. gada 13. jūnijs, Komisija/Itālija (C‑345/12, nav publicēts, EU:C:2013:396); 2014. gada 16. janvāris, Komisija/Spānija (C‑67/12, EU:C:2014:5), kā arī 2017. gada 2. marts, Komisija/Grieķija (C‑160/16, nav publicēts, EU:C:2017:161).
(
8
)	Spriedums, 2015. gada 6. oktobris, Schrems (C‑362/14, EU:C:2015:650, 52. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
9
)	Tiesa pēc Vispārējās tiesas 2015. gada 11. novembra sprieduma lietā Dyson/Komisija (T‑544/13, EU:T:2015:836) atcelšanas lietu nosūtīja atpakaļ Vispārējai tiesai. Skat. spriedumu, 2017. gada 11. maijs, Dyson/Komisija (C‑44/16 P, EU:C:2017:357).
(
10
)	Dyson prasība pamatlietā tika iesniegta 2015. gada 20. oktobrī. Skat. šo secinājumu 24. punktu.
(
11
)	“Universālo putekļsūcēju” energomarķējumā ir jānorāda gan mīksto segumu tīrīšanas efektivitātes klase, gan cieto segumu tīrīšanas efektivitātes klase (1.1. punkts, VI un VII daļa). “Cieto segumu putekļsūcēju” energomarķējumā ir jānorāda cietā seguma tīrīšanas efektivitātes klase un nepiemērotības simbols mīksto segumu tīrīšanas efektivitātes klases vietā (1.2. punkts, VI un VII daļa). Un otrādi – “Mīksto segumu putekļsūcēju” energomarķējumā ir jānorāda mīksto segumu tīrīšanas efektivitātes klase un nepiemērotības simbols cieto segumu tīrīšanas efektivitātes klases vietā (1.3. punkts, VI un VII daļa). Skat. arī 3.2. un 3.3. punktu, kuros sīkāk ir aprakstīts nepiemērotības simbolu formāts.
(
12
)	Jānorāda, ka atsaucēs uz noformējumiem, kas noteikti Regulas Nr. 665/2013 II pielikuma 3. daļā un izklāstīti šā pielikuma 1. un 2. daļā, ir izdarīti labojumi (OV 2017, L 59, 40. lpp.), ciktāl tajās kļūdaini bija veikta atsauce uz minētā pielikuma nepastāvošo 4. daļu.
(
13
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula Nr. 66/2010 (2009. gada 25. novembris) par ES ekomarķējumu (OV 2010, L 27, 1. lpp.).
(
14
)	Skat. šo secinājumu 64. punktu.
(
15
)	Skat. šo secinājumu 31. un 32. punktu.
(
16
)	Faktiski aizliegums izmantot šādas papildu etiķetes neizbēgami novedīs pie “pretrunas” pastāvēšanas Direktīvas 2005/29 3. panta 4. punkta izpratnē. Skat. šo secinājumu 90.–93. punktu.
(
17
)	Skat. arī Direktīvas 2010/30 preambulas 5. un 8. apsvērumu.
(
18
)	Skat. arī Regulas Nr. 665/2013 5. apsvērumu.
(
19
)	Skat. šo secinājumu 31. punktu.
(
20
)	Pamatlietas apstākļos BSH piestiprināja ekomarķējumu uz iepakojuma: skat. šo secinājumu 26. punktu.
(
21
)	Šajā ziņā iesniedzējtiesai, šķiet, ir skaidrs, ka testi, kas veikti ar tukšu putekļu maisiņu, neļauj ņemt vērā efektivitātes zudumu, kas rodas putekļsūcējiem, kuri aprīkoti ar šādu maisiņu (kādus tirgo BSH), kad tas piepildās ar putekļiem. Skat. šo secinājumu 30. punktu. Tomēr BSH apgalvoja, ka testi, kas veikti putekļsūcējiem, kuri nav aprīkoti ar putekļu maisiņu (kādus tirgo Dyson), arī neatspoguļo šo putekļsūcēju efektivitātes zudumu, kad tie piepildās ar putekļiem.
(
22
)	Skat. 2017. gada 11. maija spriedumu lietā Dyson/Komisija (C‑44/16 P, EU:C:2017:357), ar ko ir atcelts 2015. gada 11. novembra spriedums lietā Dyson/Komisija (T‑544/13, EU:T:2015:836).
(
23
)	Tiesa šajā “īpaši plašajā” materiālās piemērošanas jomā ir ietvērusi saistītos piedāvājumus (spriedums, 2009. gada 23. aprīlis, VTB‑VAB un Galatea, C‑261/07 un C‑299/07, EU:C:2009:244, 49. un nākamie punkti); popularizēšanas kampaņas, kurās patērētāja piedalīšanās loterijā bez maksas ir saistīta ar noteikta daudzuma preču pirkšanu vai pakalpojumu izmantošanu (spriedumi, 2010. gada 14. janvāris, Plus Warenhandelsgesellschaft, C‑304/08, EU:C:2010:12, 36. un nākamie punkti, un 2010. gada 9. novembris, Mediaprint Zeitungs‑ und Zeitschriftenverlag, C‑540/08, EU:C:2010:660, 17. un nākamie punkti); gada procentu likmes, kas ir zemāka nekā reālā likme, norādīšanu patēriņa kredītlīgumā (spriedums, 2012. gada 15. marts, Pereničová un Perenič, C‑453/10, EU:C:2012:144, 38. un nākamie punkti); informācijas publicēšanu attiecībā uz visu veikala preču totālu izpārdošanu (spriedums, 2013. gada 17. janvāris, Köck, C‑206/11, EU:C:2013:14, 26. un nākamie punkti); informācijas publicēšanu attiecībā uz kādas ceļojumu aģentūras ekskluzivitāti (spriedums, 2013. gada 19. septembris, CHS Tour Services, C‑435/11, EU:C:2013:574, 27. un nākamie punkti); zāļu reklāmu (spriedums, 2015. gada 16. jūlijs, Abcur, C‑544/13 un C‑545/13, EU:C:2015:481, 74. un nākamie punkti); reklāmu saistībā ar mutes dobuma un zobārstniecības pakalpojumiem (spriedums, 2017. gada 4. maijs, Vanderborght, C‑339/15, EU:C:2017:335, 23. un nākamie punkti), kā arī parādu piedziņas darbības (spriedums, 2017. gada 20. jūlijs, GelvoraC‑357/16, EU:C:2017:573, 19. un nākamie punkti). Turpretī Tiesa no tās ir izslēgusi tādu preses rakstu publicēšanu, kam nav reklāmas rakstura (spriedums, 2013. gada 17. oktobris, RLvS, C‑391/12, EU:C:2013:669, 37. un nākamie punkti).
(
24
)	Skat. šo secinājumu 50. punktu.
(
25
)	Piebildīšu, ka tirgotāja lēmums neizpaust konkrētu informāciju saistībā ar patērētājiem pārdošanā piedāvātu produktu arī var būt komercprakse Direktīvas 2005/29 2. panta d) punkta izpratnē.
(
26
)	Šajā ziņā skat. mērķi, kas noteikts Direktīvas 2005/29 1. pantā, īpaši plašās definīcijas, kas paredzētas šīs direktīvas 2. panta a)–d) punktā, kā arī piemērošanas jomu, kāda tā izriet no minētās direktīvas 3. panta 1. punkta.
(
27
)	Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai par Negodīgas komercprakses direktīvas piemērošanu, COM (2013)138 final.
(
28
)	Jāatzīmē, ka Tiesa šos abus nosacījumus skaidri ir identificējusi 2015. gada 16. jūlija spriedumā lietā Abcur (C‑544/13 un C‑545/13, EU:C:2015:481, 79.–81. punkts). Turpretī Tiesa nav pilnīgi pārbaudījusi pretrunas pastāvēšanu 2016. gada 7. jūlija spriedumā lietā CitroënCommerce (C‑476/14, EU:C:2016:527, 42.–46. punkts). Juridiskās noteiktības iemeslu dēļ man šķiet labāk šos divus nosacījumus izskatīt atsevišķi un tieši.
(
29
)	Skat. šo secinājumu 65. punktu.
(
30
)	Skat. Direktīvas 2010/30 preambulas 5. un 8. apsvērumu.
(
31
)	Skat. šo secinājumu 47.–52. punktu.
(
32
)	Skat. šo secinājumu 75.–78. punktu.
(
33
)	Skat. šo secinājumu 81.–84. punktu.
(
34
)	Šāda prasība pēc “pretrunas” pastāvēšanas it īpaši būtu jānošķir no pastāvīgās judikatūras, saskaņā ar ko ikviens valsts pasākums jomā, kurā ir veikta izsmeļoša saskaņošana Savienības līmenī, ir jāizvērtē, ņemot vērā šī saskaņošanas pasākuma normas, nevis primāro tiesību aktu normas. Šajā gadījumā vienkārša “pārklāšanās” ir pietiekama, lai izslēgtu primāro tiesību normu piemērošanu. Skat. it īpaši spriedumus, 1977. gada 5. oktobris, Tedeschi (5/77, EU:C:1977:144, 33.–35. punkts); 2015. gada 12. novembris, Visnapuu (C‑198/14, EU:C:2015:751, 40. punkts), kā arī 2017. gada 7. septembris, Eqiom un Enka (C‑6/16, EU:C:2017:641, 15. punkts). Katrā ziņā šī jurisprudence nav piemērojama Direktīvas 2005/29 3. panta 4. punkta interpretācijas nolūkā. No vienas puses, iepriekšminētās jurisprudences apjoms ir ierobežots ar tikai vienu konkrētu gadījumu, proti, primāro tiesību normu, kuras apjoms ir precizēts ar sekundāro tiesību instrumentu. No otras puses, minētās tiesību normas formulējums prasa “pretrunas” pastāvēšanu, nevis vienkāršu pārklāšanos.
(
35
)	Skat. šo secinājumu 54.–68. punktu.
(
36
)	Vēlos precizēt, ka Direktīvas 2005/29 preambulas 10. apsvērums nevar mazināt manu pārliecību šajā ziņā. No vienas puses, kā arī izriet no Tiesas judikatūras, lai gan Savienības tiesību akta preambula var precizēt tā saturu, uz to nevar atsaukties, lai atkāptos no pašiem attiecīgā akta noteikumiem (skat. īpaši spriedumu, 2017. gada 20. decembris, Acacia un D'Amato, C‑397/16 un C‑435/16, EU:C:2017:992, 40. punkts). No otras puses, nav iespējams izdarīt nekādus secinājumus no minētajā apsvērumā izmantotās terminoloģijas, tas ir vienlīdz vērsts uz “Savienības noteikumiem” (nenorādot precīzāk tiesību akta raksturu) un “Savienības tiesību aktiem”.
(
37
)	Skat. šo secinājumu 59. un 60. punktu. Es vēlos sīkāk norādīt, ka šis standartizācijas mēģinājums tiktu apšaubīts divējādi: no vienas puses, ņemot vērā risku, ka starp dalībvalstīm varētu rasties atšķirības Direktīvas 2005/29 7. panta interpretācijā un it īpaši informācijas kvalificēšanā par “būtisku”; no otras puses, tādēļ, ka varētu rasties atšķirības to dalībvalstu tirgotāju sniegtajā informācijā, kurās šis noteikums tiktu interpretēts kā prasība norādīt informāciju, kas nav prasīta Regulā Nr. 665/2013.