Pagaidu versija
TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
2026. gada 21. maijā (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Valsts atbalsts – Atbalsta shēma, kas ir nesaderīga ar iekšējo tirgu – LESD 108. panta piemērošanas nosacījumi – Regula (ES) 2015/1589 – Atbalsta atgūšana – Atgūšanas pienākums – 16. panta 3. punkts – Tūlītēja un efektīva izpilde – Dalībvalstīm atzīta procesuālā autonomija – Valsts nodokļu piedziņas procedūras apturēšana – Nosacījums par atbilstoša galvojuma sniegšanu – Saderīgums
Lietā C‑545/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Funšalas Administratīvā un nodokļu lietu tiesa, Portugāle) iesniegusi ar 2024. gada 9. augusta lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 12. augustā, tiesvedībā
Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeira
pret
Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira,
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja K. Jirimēe [K. Jürimäe], Tiesas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], kas pilda otrās palātas tiesneša pienākumus, tiesneši F. Šalīns [F. Schalin], Z. Čehi [Z. Csehi] (referents) un M. Bošņaks [M. Bošnjak],
ģenerāladvokāts: A. Bjondi [A. Biondi],
sekretāre: L. Karasko Marko [L. Carrasco Marco], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2025. gada 1. oktobra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeira vārdā – A. Cantanhede Gonçalves, P. Dewerbe, M. J. Faria, A. M. Gaspar un L. M. Soares Romão, advokāti,
–        Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira vārdā – M. R. Correia Baroca un A. C. Garcês Rodrigues, pārstāves,
–        Beļģijas valdības vārdā – P. Cottin un
M. Van Regemorter, pārstāvji, un S. Hamerijck, eksperte,
–        Spānijas valdības vārdā – A. Pérez‑Zurita Gutiérrez, pārstāve,
–        Eiropas Komisijas vārdā – I. Barcew, P. Caro de Sousa un M. Lagrue, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 18. decembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD] 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.), 16. panta 3. punktu un Komisijas Lēmuma (ES) 2022/1414 (2020. gada 4. decembris) par atbalsta shēmu SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN), ko Portugāle īstenoja attiecībā uz Zona Franca da Madeira (ZFM) – III režīms (OV 2022, L 217, 49. lpp.; turpmāk – Komisijas 2020. gada 4. decembra lēmums), 5. pantu.
2        Šis lūgums iesniegts saistībā ar strīdu starp Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeira (turpmāk – Utiledulci) un Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira (Madeiras autonomā reģiona Nodokļu un taksācijas lietu administrācija, Portugāle; turpmāk – nodokļu administrācija) par nodokļu piedziņas procedūru, kas vērsta pret Utiledulci ar nolūku atgūt valsts atbalstu, kas šai komercsabiedrībai piešķirts ienākuma nodokļa likmes samazinājuma veidā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3        Regulas 2015/1589 25. apsvērumā noteikts:
“Tādos nelikumīga atbalsta gadījumos, kurš nav saderīgs ar iekšējo tirgu, būtu jāatjauno efektīva konkurence. Šajā nolūkā atbalsts, ieskaitot procentus, ir nekavējoties jāatgūst. Atgūšana ir jāveic saskaņā ar attiecīgo valstu likumos paredzētajām procedūrām. Minēto procedūru piemērošanai, kavējot attiecīgā [Eiropas] Komisijas lēmuma tūlītēju un efektīvu izpildi, nevajadzētu būt par traucēkli efektīvas konkurences atjaunošanai. Lai to panāktu, dalībvalstīm būtu jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu to, ka Komisijas lēmums ir efektīvs.”
4        Minētās regulas 16. panta “Atbalsta atgūšana” 1. un 3. punktā paredzēts:
“1.      Kad nelikumīga atbalsta gadījumos tiek pieņemti negatīvi lēmumi, Komisija izlemj, ka attiecīgā dalībvalsts veic visus vajadzīgos pasākumus, lai atgūtu atbalstu no saņēmēja [..]. Komisija neprasa atbalsta atgūšanu, ja tas būtu pretrunā ar kādu Savienības tiesību vispārēju principu.
[..]
3.      Neskarot nevienu Eiropas Savienības Tiesas rīkojumu saskaņā ar [LESD] 278. pantu, atgūšanu īsteno tūlīt un saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts likumos paredzētajām procedūrām, ja vien tās nodrošina tūlītēju un efektīvu Komisijas lēmuma izpildi. Šajā nolūkā un gadījumā, ja ir sākts izskatīšanas process valsts tiesā, attiecīgās dalībvalstis, neskarot Savienības tiesību aktus, veic visus vajadzīgos pasākumus, kas iespējami to attiecīgajās tiesību sistēmās, tostarp pagaidu pasākumus.”
Portugāles tiesības
Vispārējais nodokļu likums
5        Lei Geral Tributária (Vispārējais nodokļu likums), kas apstiprināts ar 1998. gada 17. decembra Decreto‑Lei n
o 398/98 (Dekrētlikums Nr. 398/98; 1998. gada 17. decembra Diário da República, I sērija‑A, Nr. 290), 52. pantā, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, noteikts:
“1.      Nodokļu parāda piedziņu nodokļu piedziņas procedūrā aptur tad, ja parāda samaksa tiek veikta pa daļām vai tiek iesniegta sūdzība, celta prasība vai iesniegta pārsūdzība un celti iebildumi pret piedziņu, pamatojoties uz to, ka piedzenamais parāds ir prettiesisks vai nav iekasējams, kā arī uz laiku, kamēr noris strīdu risināšanas procedūras starp dažādām dalībvalstīm saskaņā ar [1990. gada 23. jūlija Konvenciju 90/436/EEK par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu sakarā ar dažādu dalībvalstu asociēto uzņēmumu peļņas korekciju (OV 1990, L 225, 10. lpp.)].
2.      Iepriekšējā punktā minētā piedziņas apturēšana ir pakārtota atbilstoša galvojuma sniegšanai saskaņā ar nodokļu tiesību aktos noteikto.
[..]
4.      Nodokļu administrācija pēc parādnieka lūguma var atbrīvot to no pienākuma sniegt galvojumu, ja galvojuma sniegšana radītu šai personai neatgriezenisku kaitējumu vai ja ir acīmredzams finanšu līdzekļu trūkums, kas izpaužas kā apķīlājamās mantas nepietiekamība piedzenamā parāda un tā iespējamā pieauguma samaksai, ja vien nav pārliecinošu pazīmju, ka mantas nepietiekamība vai neesamība ir radusies attiecīgās personas tīšas prettiesiskas rīcības dēļ.
[..]”
Nodokļu procesuālās kārtības kodekss
6        Código de Procedimento e de Processo Tributário (Nodokļu procesuālās kārtības kodekss), kas apstiprināts ar 1999. gada 26. oktobra Decreto‑Lei n
o 433/99 (Dekrētlikums Nr. 433/99; 1999. gada 26. oktobra Diário da República, I sērija‑A, Nr. 255) un stājies spēkā 2000. gada 1. janvārī, 169. pantā redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, paredzēts:
“1.      Piedziņu aptur, kamēr tiek izskatīta administratīvā sūdzība vai celtā prasība vai pārsūdzība attiecībā uz piedzenamā parāda tiesiskumu, kā arī kamēr noris strīdu risināšanas procedūras saskaņā ar [konvenciju 90/436] vai konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu, ja vien ir noformēts galvojums atbilstoši 195. pantam vai iesniegts galvojums atbilstoši 199. pantam, vai ja apķīlātā manta nosedz piedzenamā parāda kopsummu un tās pieaugumu; un šis fakts atbildīgajai amatpersonai jāreģistrē attiecīgā lietā.
[..]
13.      Nodokļu maksātāji, kas panākuši nodokļu piedziņas procedūras apturēšanu atbilstoši šim pantam, uzskatāmi par nokārtojušiem savu nodokļu situāciju, neskarot noteikumus par atbrīvojumu no pienākuma sniegt galvojumu.
[..]”
7        Nodokļu procesuālās kārtības kodeksa 199. pantā, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, noteikts:
“1.      Ja galvojums vēl nav iesniegts, parādniekam kopā ar lūgumu jāsniedz atbilstošs galvojums, kas var būt bankas garantija, drošības nauda, galvojuma apdrošināšana vai jebkāds cita līdzeklis, ar kuru iespējams nodrošināt piedzinēja prasījumus.
2.      Iepriekšējā punktā minētais atbilstošais galvojums pēc parādnieka pieteikuma un ar nodokļu administrācijas piekrišanu var būt arī brīvprātīga ķīla vai hipotēka, mutatis mutandis piemērojot 195. panta noteikumus.
[..]”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
8        2020. gada 4. decembrī Komisija pieņēma Lēmumu 2022/1414, ar kuru atbalsta shēmu “Madeiras Brīvā zona (ZFM) – III režīms” (turpmāk – III režīms) atzina par nesaderīgu ar iekšējo tirgu, ciktāl Portugāles Republika to īstenoja, pārkāpjot Komisijas 2007. gada 27. jūnija un 2013. gada 2. jūlija lēmumus par apstiprināšanu, kuri pieņemti attiecīgi lietā N 421/2006 un lietā SA.34160 (2011/N), līdz ar to pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu.
9        Komisijas 2020. gada 4. decembra lēmuma 5. pantā precizēts, ka ar iekšējo tirgu nesaderīgu atbalstu, kas piešķirts saistībā ar III režīmu, atgūst “nekavējoties un faktiski” un ka Portugāles Republikai bija jānodrošina, ka šis lēmums tiek īstenots “astoņos mēnešos pēc tā paziņošanas dienas”. Šis termiņš beidzās 2021. gada 5. augustā.
10      Pamatojoties uz šo lēmumu, nodokļu administrācija uzsāka nodokļu piedziņas procedūru pret Utiledulci ar nolūku atgūt valsts atbalstu, kas šai komercsabiedrībai tika piešķirts saistībā ar III režīmu ienākuma nodokļa likmes samazinājuma uzņēmumiem adresātiem veidā.
11      Portugāles tiesību sistēmā nav paredzēta īpaša kārtība valsts atbalsta atgūšanai. Lietās par valsts atbalsta atgūšanu
nav neviena noteikuma, kas izslēgtu Portugāles nodokļu tiesībās paredzēto procesuālo garantiju piemērojamību, it īpaši to, kuras attiecas uz nodokļu piedziņas procedūras apturēšanu. Minētajos apstākļos šāda atbalsta atgūšanai piemērojamā administratīvā procedūra ir nodokļu piedziņas procedūra.
12      Portugāles tiesību normās, kurās reglamentēta šī nodokļu piedziņas procedūra,
paredzēta iespēja lūgt minētās procedūras apturēšanu, ja nodokļu parāds ir apstrīdēts vai ja ir izvirzīti iebildumi pret izpildes aktiem, un gadījumā, ja samaksa tiek veikta pa daļām, ar nosacījumu, ka ir sniegts atbilstošs galvojums vai jebkāds cits līdzeklis, ar kuru iespējams nodrošināt nodokļu prasījumu atgūšanu, vai arī bez šāda galvojuma, ja nodokļu maksātājs pierāda, ka nespēj to sniegt.
13      Utiledulci lūdza piemērot šādu apturēšanu. Nodokļu administrācija šo lūgumu noraidīja, norādot uz Savienības tiesību pārākuma principu. Utiledulci šo noraidošo lēmumu apstrīdēja Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Funšalas Administratīvā un nodokļu lietu tiesa, Portugāle), kas ir iesniedzējtiesa.
14      Tā vēlas noskaidrot, kā būtu jāinterpretē Regulas 2015/1589 16. panta 3. punkts un Komisijas 2020. gada 4. decembra lēmuma 5. pants. Būtībā tā uzskata, ka jānoskaidro, vai, lai šo lēmumu
varētu tūlītēji un efektīvi izpildīt, nepieciešams atstāt bez piemērošanas Portugāles nodokļu tiesību normas par nodokļu piedziņas procedūras apturēšanu.
15      Šādos apstākļos Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Funšalas Administratīvā un nodokļu lietu tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Komisijas 2020. gada 4. decembra lēmuma] 5. pantā ietvertais formulējums “atgūst nekavējoties un faktiski” un Regulas [2015/1589] 16. panta 3. punktā ietvertais formulējums “atgūšanu īsteno tūlīt un saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts likumos paredzētajām procedūrām, ja vien tās nodrošina tūlītēju un efektīvu Komisijas lēmuma izpildi” jāinterpretē tādējādi, ka Portugāles tiesību normas par nodokļu piedziņas procedūrā paredzētajām procesuālajām garantijām, it īpaši normas, kas attiecas uz šīs procedūras apturēšanu, jāatstāj bez piemērošanas, vai arī – gluži pretēji – tādējādi, ka [nodokļu administrācijai] joprojām ir pienākums ievērot visas Portugāles nodokļu tiesībās paredzētās procesuālās garantijas, lai arī runa ir par tāda valsts atbalsta atgūšanu, kas ar [Komisijas 2020. gada 4. decembra lēmumu] atzīts par nelikumīgu?”
Par prejudiciālo jautājumu
16      Iesākumā jāatgādina, ka ar LESD 267. pantu iedibinātajā sadarbības procedūrā starp valstu tiesām un Tiesu tai ir jāsniedz valsts tiesai lietderīga atbilde, kas atļautu izlemt tās izskatīšanā esošo lietu. Tālab Tiesai vajadzības gadījumā jāpārformulē tai uzdotais jautājums (skat. spriedumus, 1997. gada 17. jūlijs, Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, 22. un 23. punkts; 2000. gada 28. novembris, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, 18. punkts, kā arī 2025. gada 3. jūnijs, Kinsa, C‑460/23, EU:C:2025:392, 34. punkts).
17      Šajā lietā jānorāda, ka Portugāles tiesību normās, kurās reglamentēta nodokļu piedziņas procedūra un kuras piemērojamas, ja Portugāles Republika atgūst nelikumīgu un ar iekšējo tirgu nesaderīgu valsts atbalstu, paredzēta iespēja lūgt minētās procedūras apturēšanu, it īpaši, ja nodokļu parāds ir apstrīdēts vai ja ir izvirzīti iebildumi pret izpildes aktiem, un gadījumā, ja samaksa tiek veikta pa daļām, ar nosacījumu, ka ir sniegts galvojums, kas var būt bankas garantija, drošības nauda, galvojuma apdrošināšana, brīvprātīga ķīla vai hipotēka vai jebkāds cita līdzeklis, ar kuru iespējams nodrošināt nodokļu prasījuma atgūšanu. Nodokļu maksātājs pēc viņa lūguma var tikt atbrīvots no pienākuma sniegt šādu galvojumu, ja tas tam rada neatgriezenisku kaitējumu vai ja ir acīmredzams finanšu līdzekļu trūkums.
18      Tāpēc jāuzskata, ka, uzdodot šo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas 2015/1589 16. panta 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ar to kompetentajām valsts iestādēm un valsts tiesām noteikts pienākums nepiemērot valsts tiesību normas, kas ļauj apturēt nodokļu piedziņas procedūru nelikumīga un ar iekšējo tirgu nesaderīga valsts atbalsta atgūšanai, ja atbalsta saņēmējs nodrošina galvojumu, piemēram, bankas garantiju, drošības naudu, galvojuma apdrošināšanu, brīvprātīgu ķīlu vai hipotēku vai jebkādu citu līdzekli, ar kuru iespējams nodrošināt piedzinēja prasījumu atgūšanu, vai arī pēc šī saņēmēja lūguma to atbrīvot no pienākuma sniegt šādu galvojumu.
19      Šajā ziņā jāatgādina, ka atbilstoši Regulas 2015/1589 16. panta 3. punktam, neskarot nevienu Tiesas rīkojumu saskaņā ar LESD 278. pantu, atbalsta atgūšanu īsteno tūlīt un saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesībās paredzētajām procedūrām, ja vien tās nodrošina tūlītēju un efektīvu Komisijas lēmuma par atgūšanu izpildi. Šajā nolūkā un gadījumā, ja sākta tiesvedība valsts tiesā, attiecīgās dalībvalstis, neskarot Savienības tiesību aktus, veic visus vajadzīgos pasākumus, kas paredzēti to attiecīgajās tiesību sistēmās, tostarp pagaidu pasākumus.
20      Šīs regulas 25. apsvērumā precizēts, ka tādos nelikumīga atbalsta gadījumos, kurš nav saderīgs ar kopējo tirgu, jāatjauno efektīva konkurence un šajā nolūkā attiecīgais atbalsts jāatgūst nekavējoties. Valsts procedūru piemērošana līdz ar to nedrīkstētu būt par traucēkli efektīvas konkurences atjaunošanai, kavējot Komisijas lēmuma par atgūšanu tūlītēju un efektīvu izpildi. Lai sasniegtu šo mērķi, dalībvalstīm jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu šī lēmuma lietderīgo iedarbību.
21      Tāpēc, lai arī Regulas 2015/1589 16. panta 3. punkta formulējums atspoguļo efektivitātes principa prasības, no tā arī izriet, ka attiecīgās dalībvalsts tiesību piemērošana, lai veiktu nelikumīgā atbalsta atgūšanu, notiek atbilstoši šīs valsts procesuālās autonomijas principam, ja nav Savienības tiesību normu šajā jomā, kā arī ievērojot pamattiesības, it īpaši tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, tostarp tiesības uz aizstāvību (spriedums, 2014. gada 11. septembris, Komisija/Vācija, C‑527/12, EU:C:2014:2193, 39. punkts).
22      Tādējādi dalībvalstu brīvība izvēlēties šāda atbalsta atgūšanas līdzekļus ir ierobežota, jo šie līdzekļi praksē nedrīkst padarīt neiespējamu Savienības tiesībās prasīto atgūšanu. Valsts procedūru piemērošana līdz ar to ir pakļauta nosacījumam, ka tās ļauj tūlīt un efektīvi izpildīt Komisijas lēmumu par atgūšanu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2006. gada 5. oktobris, Komisija/Francija, C‑232/05, EU:C:2006:651, 49. punkts, kā arī 2014. gada 11. septembris, Komisija/Vācija, C‑527/12, EU:C:2014:2193, 41. punkts un tajā minētā judikatūra).
23      Dalībvalsts, kurai saskaņā ar Komisijas lēmumu jāatgūst nelikumīgais atbalsts, būs izpildījusi šo pienākumu tikai tad, ja tās noteiktie pasākumi spēs atjaunot parastos konkurences apstākļus, kuri tika izjaukti ar šī nelikumīgā atbalsta piešķiršanu (spriedumi, 2002. gada 12. decembris, Komisija/Vācija, C‑209/00, EU:C:2002:747, 35. punkts, un 2014. gada 11. septembris, Komisija/Vācija, C‑527/12, EU:C:2014:2193, 42. punkts).
24      Proti, nelikumīga valsts atbalsta atgūšanas mērķis ir atjaunot stāvokli, kāds iekšējā tirgū bija pirms šī atbalsta izmaksas. Šis mērķis ir sasniegts tad, kad attiecīgo atbalstu, kam vajadzības gadījumā ir pieskaitīti nokavējuma procenti, tā saņēmējs vai, citiem vārdiem, uzņēmumi, kuri to faktiski izmantojuši, ir atmaksājuši. Ar šo atbalsta atmaksāšanu tā saņēmējs faktiski zaudē priekšrocību, kas tam bija tirgū salīdzinājumā ar tā konkurentiem, un tiek atjaunota situācija, kāda pastāvēja pirms atbalsta izmaksāšanas (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2016. gada 21. decembris, Komisija/Aer Lingus un Ryanair Designated Activity, C‑164/15 P un C‑165/15 P, EU:C:2016:990, 89. un 90. punkts; 2023. gada 19. oktobris, Ministar na zemedelieto, hranite i gorite, C‑325/22, EU:C:2023:793, 47. punkts, kā arī 2024. gada 29. jūlijs, Koiviston Auto Helsinki/Komisija, C‑697/22 P, EU:C:2024:641, 79. punkts un tajā minētā judikatūra).
25      Šajā ziņā vēl jāprecizē – kā būtībā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 16. un 17. punktā –, ka dalībvalstij, kas ir Komisijas lēmuma par atgūšanu Regulas 2015/1589 16. panta 1. punkta izpratnē adresāte, noteiktais pienākums veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai attiecīgo atbalstu atgūtu no saņēmēja, ir uzskatāms par pienākumu sasniegt rezultātu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 13. novembris, Komisija/Bulgārija (Meža resursu zemes maiņas darījumi II), C‑632/23, EU:C:2025:890, 64. punkts). Turklāt šis pienākums jāizpilda Komisijas noteiktajā termiņā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2010. gada 22. decembris, Komisija/Itālija, C‑304/09, EU:C:2010:812, 32. punkts, un 2025. gada 13. novembris, Komisija/Bulgārija (Meža resursu zemes maiņas darījumi II), C‑632/23, EU:C:2025:890, 33. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
26      Noslēgumā, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 21. punktā, nelikumīga valsts atbalsta atgūšanas jomā dalībvalstīm piešķirtā procesuālā autonomija ir ierobežota ar nepieciešamību nodrošināt administratīvo iestāžu, kurām uzdots veikt atgūšanu, darbības efektivitāti. Tāpēc gan valsts tiesām, gan – to uzraudzībā – šīm iestādēm jānodrošina īstenošana atbilstoši Komisijas lēmuma, ar kuru uzdots atgūt šo atbalstu, mērķim, proti, novērst jebkādus tirgus darbības izkropļojumus, kas izriet no konkurencei kaitējoša valsts atbalsta piešķiršanas. Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo tiesu judikatūru dalībvalsts nevar atsaukties uz savas tiesību sistēmas normām, tostarp konstitucionāla rakstura normām, lai attaisnotu no Savienības tiesībām izrietošu pienākumu neievērošanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 6. maijs,  Komisija/Vācija, C‑674/13, EU:C:2015:302, 59. punkts un tajā minētā judikatūra).
27      Šajā lietā, kā precizēts šī sprieduma 12. un 17. punktā, Portugāles tiesību normās, kuras piemērojamas, ja Portugāles Republika atgūst nelikumīgu un ar iekšējo tirgu nesaderīgu valsts atbalstu, paredzēta iespēja lūgt procedūras apturēšanu, it īpaši, ja nodokļu parāds ir apstrīdēts vai ja ir izvirzīti iebildumi pret izpildes aktiem, un gadījumā, ja samaksa tiek veikta pa daļām, ar nosacījumu, ka ir sniegts galvojums, kas var būt bankas garantija, drošības nauda, galvojuma apdrošināšana, brīvprātīga ķīla vai hipotēka vai jebkāds cits
līdzeklis, ar kuru iespējams nodrošināt nodokļu prasījuma atgūšanu, vai arī – ja šāda galvojuma nav – ja nodokļu maksātājs pierāda, ka tas tam radītu neatgriezenisku kaitējumu vai ja ir acīmredzams finanšu līdzekļu trūkums.
28      Tāpēc jāpārbauda, vai šo valsts tiesību normu piemērošana, ņemot vērā valsts tiesību, kurās tās ietilpst, vispārējo kontekstu, ir pretrunā Regulas 2015/1589 16. panta 3. punkta prasībai par tūlītēju un efektīvu atbalsta atgūšanu, kā tā interpretēta, ņemot vērā šī sprieduma 21.–25. punktā atgādināto judikatūru.
29      Šajā ziņā jāatgādina, pirmkārt, ka valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēta automātiska apturoša iedarbība prasībām, kas celtas par lēmumu par nelikumīga atbalsta atgūšanu, nevar tikt uzskatīts par tādu, kas ļauj tūlītēji un efektīvi izpildīt Komisijas lēmumu par šī atbalsta atgūšanu. Gluži pretēji, šādas apturošas iedarbības noteikšana var būtiski aizkavēt minētā atbalsta atgūšanu un tādējādi pagarināt no tā izrietošo nepamatoto konkurences priekšrocību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2006. gada 5. oktobris, Komisija/Francija, C‑232/05, EU:C:2006:651, 46., 51. un 52. punkts). Tāpēc šāds valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēta automātiska apturoša iedarbība prasībām, kas celtas par lēmumiem par nelikumīga atbalsta atgūšanu, atstājams nepiemērots (spriedums, 2006. gada 5. oktobris, Komisija/Francija, C‑232/05, EU:C:2006:651, 53. punkts).
30      Šajā lietā valsts nodokļu piedziņas procedūrai ir raksturīgi – kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 24. punktā – arī sistemātiski un automātiski elementi, jo Portugāles nodokļu iestādēm nav nekādas rīcības brīvības attiecībā vismaz uz izpildes apturēšanu, ja ir izpildīts nosacījums par galvojuma sniegšanu.
31      Tāpēc jākonstatē, ka tādā valsts izpildes procedūrā kā pamatlietā aplūkotā paredzētās apturēšanas automātiskais raksturs var būtiski aizkavēt nelikumīga atbalsta atgūšanu un līdz ar to pagarināt nepamatoto konkurences priekšrocību, ko tā nodrošinājusi atbalsta saņēmējam, tādējādi apdraudot Regulas 2015/1589 16. panta 3. punktā paredzēto prasību par šī atbalsta tūlītēju un efektīvu atgūšanu.
32      Proti, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 26. punktā, tādi instrumenti kā bankas garantija, drošības nauda, galvojuma apdrošināšana, brīvprātīga ķīla vai hipotēka a priori neizraisa atbalsta novirzīšanu no saņēmēja īpašuma, atņemot tam ar šo atbalstu saistīto priekšrocību. Ne ietekme uz grāmatvedību, ne arī šī galvojuma sniegšanas radītās izmaksas to ietekmes uz saņēmēja finansiālo stāvokli ziņā nav pielīdzināmas saņemtā atbalsta atmaksāšanai. Šo instrumentu tiešais mērķis ir nodrošināt piedzinēja prasījumu izpildi laikā, kamēr ir apturēta piedziņas procedūra, un tas atšķiras no nelikumīga atbalsta atgūšanas mērķa.
33      Citādi būtu tikai tad, ja konkurences izkropļojums tiktu pilnībā novērsts, piemēram, apķīlājot vai iemaksājot bloķētā kontā nelikumīgā atbalsta summu un ar to saistītos procentus, un tas būs jāpārbauda iesniedzējtiesai. Šādos gadījumos tiktu sasniegts Komisijas lēmuma mērķis atgūt šo nelikumīgo atbalstu, proti, atjaunot parastos konkurences apstākļus, kas izkropļoti ar šī atbalsta piešķiršanu.
34      Otrkārt, attiecībā uz iespēju atbrīvot parādnieku no galvojuma sniegšanas jāprecizē, ka apsvērumi par ekonomisko kaitējumu, kas izriet no attiecīgā atbalsta atmaksāšanas, nevar attaisnot kavēšanos atgūšanas procedūrā. Pat tad, ja nelikumīgais valsts atbalsts jāatgūst no atbalstu saņēmušajiem uzņēmumiem, kuri ir nonākuši grūtībās vai ir maksātnespējīgi, šādas grūtības neietekmē šī atbalsta atgūšanas pienākumu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2012. gada 11. decembris, Komisija/Spānija, C‑610/10, EU:C:2012:781, 71. punkts, kā arī 2018. gada 17. janvāris, Komisija/Grieķija, C‑363/16, EU:C:2018:12, 36. punkts). No tā izriet, ka dalībvalstij ir pienākums attiecīgajā gadījumā ierosināt attiecīgās komercsabiedrības likvidēšanu, panākt, lai tās prasījums tiktu reģistrēts komercsabiedrības pasīvos, vai veikt jebkuru citu pasākumu minētā atbalsta atgūšanai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2007. gada 6. decembris, Komisija/Itālija, C‑280/05, EU:C:2007:753, 28. punkts).
35      Treškārt, saistībā ar iespēju maksājumus veikt pa daļām jāuzsver, ka šāda maksāšanas kārtība, ja tā ir atļauta pēc Komisijas noteiktā atgūšanas termiņa, nav savienojama ar prasību, lai atgūšana notiktu laikus, kuras mērķis tostarp ir nodrošināt Komisijas lēmuma par atgūšanu – šajā gadījumā Komisijas 2020. gada 4. decembra lēmuma – pilnīgu efektivitāti un ļaut rast risinājumu, kas atbilst šī lēmuma mērķim, proti, pārliecināties, ka atbalsta saņēmēja rīcībā pat uz laiku nav līdzekļu, kas atbilst jau atmaksātajam atbalstam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 20. maijs, Scott un Kimberly Clark, C‑210/09, EU:C:2010:294, 29. punkts).
36      Visbeidzot jāatgādina, ka no Tiesas judikatūras izriet, ka nelikumīga atbalsta atcelšana, to atgūstot, ir tā nelikumības konstatēšanas loģiskas sekas. Tāpēc nelikumīgi piešķirta valsts atbalsta atgūšanu ar nolūku atjaunot agrāko situāciju principā nevar uzskatīt par nesamērīgu pasākumu salīdzinājumā ar Līguma noteikumu valsts atbalsta jomā mērķiem. Nelikumīga valsts atbalsta atgūšanas pasākums ir pretrunā samērīguma principam tikai tad, ja summa, kas saņēmējam jāatmaksā, pārsniedz atbalsta, kuru tas saņēmis, aktualizēto summu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1990. gada 21. marts, Beļģija/Komisija, C‑142/87, EU:C:1990:125, 66. punkts, kā arī 2024. gada 29. jūlijs, Koiviston Auto Helsinki/Komisija, C‑697/22 P, EU:C:2024:641, 79. un 80. punkts).
37      No tā izriet, ka tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kurā paredzēta pakāpeniska maksājuma vai prasību par lēmumu par nelikumīga atbalsta atgūšanu automātiska apturēšana – ievērojot pārbaudi, kas jāveic valsts tiesai, kurā celta prasība, – šķiet nesaderīgs ar nelikumīgā atbalsta, kas atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu, atcelšanas mērķiem un prasību nodrošināt lēmumu par tā atgūšanu tūlītēju un efektīvu izpildi. Tāpēc, kā norādīts šī sprieduma 29. punktā, šādas valsts tiesību normas jāatstāj bez piemērošanas.
38      Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka Regulas 2015/1589 16. panta 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ar to kompetentajām valsts iestādēm un valsts tiesām noteikts pienākums nepiemērot valsts tiesību normas, kas ļauj apturēt nodokļu piedziņas procedūru nelikumīga un ar iekšējo tirgu nesaderīga valsts atbalsta atgūšanai, ja atbalsta saņēmējs nodrošina galvojumu, piemēram, bankas garantiju, drošības naudu, galvojuma apdrošināšanu, brīvprātīgu ķīlu vai hipotēku vai jebkādu citu līdzekli, ar kuru iespējams nodrošināt piedzinēja prasījumu atgūšanu, vai arī pēc šī saņēmēja lūguma to atbrīvot no pienākuma sniegt šādu galvojumu, ja vien tā sniegšana minētajam saņēmējam neatņem ar šo atbalstu saistīto konkurences priekšrocību.
Par tiesāšanās izdevumiem
39      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD] 108. panta piemērošanai, 16. panta 3. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
ar to kompetentajām valsts iestādēm un valsts tiesām noteikts pienākums nepiemērot valsts tiesību normas, kas ļauj apturēt nodokļu piedziņas procedūru nelikumīga un ar iekšējo tirgu nesaderīga valsts atbalsta atgūšanai, ja atbalsta saņēmējs nodrošina galvojumu, piemēram, bankas garantiju, drošības naudu, galvojuma apdrošināšanu, brīvprātīgu ķīlu vai hipotēku vai jebkādu citu līdzekli, ar kuru iespējams nodrošināt piedzinēja prasījumu atgūšanu, vai arī pēc šī saņēmēja lūguma to atbrīvot no pienākuma sniegt šādu galvojumu, ja vien tā sniegšana minētajam saņēmējam neatņem ar šo atbalstu saistīto konkurences priekšrocību.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – portugāļu.