62021CC0205
ĢENERĀLADVOKĀTA DŽOVANNI PITRUCELLAS[GIOVANNI PITRUZZELLA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2022. gada 30. jūnijā (
1
)
Lieta C‑205/21
Kriminālprocess
pret
V.S.,
piedaloties
Ministerstvo na vatreshnite raboti, Glavna direktsia za borba s organiziranata prestapnost
(Spetsializiran nakazatelen sad (Specializētā krimināltiesa, Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Fizisku personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi – Direktīva (ES) 2016/680 – Apsūdzētā persona – Personas datu kriminālreģistrācija – Sensitīvi dati – Biometriskie un ģenētiskie dati – Piespiedu izpilde – Mērķis novērst un atklāt noziedzīgus nodarījumus – Notiekošs kriminālprocess – Salīdzinājums ar iepriekšējās izmeklēšanās savāktajiem personas datiem – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā – Datu apstrāde – Principi – Datu minimizēšana – Absolūta nepieciešamība
1.
Tehnoloģiju attīstība tad, kad to izmanto krimināltiesību aizsardzības nolūkos, izrādās tikpat aizraujoša, cik pamattiesības apdraudoša (
2
). Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu atkal dod Tiesai iespēju interpretēt Savienības tiesību aktu par personas datu aizsardzību, kas ir paredzēts kā garants krimināltiesību politikai, kuras mērķis būtu pilnīga efektivitāte, lai gan demokrātiskai sabiedrībai, kurā valda tiesiskums, paradoksālā kārtā par zināmu vērtību būtu jāatzīst šādai politikai raksturīgā kļūdīšanās iespēja. Savā ziņā šis gadījums personas datu aizsardzības jomā ir variācija principam, saskaņā ar kuru būtu labāk mēģināt glābt vainīgo, nevis notiesāt nevainīgu personu (
3
).
I. Atbilstošās tiesību normas
A.
Direktīva 2016/680
2.
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/680 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI (
4
), 4. pants ir veltīts personas datu apstrādes principiem. Tas formulēts šādi:
“1.   Dalībvalstis paredz, ka personas dati:
a)
tiek apstrādāti likumīgi un godprātīgi;
b)
tiek vākti konkrētos, skaidros un leģitīmos nolūkos un tie netiek apstrādāti ar minētajiem nolūkiem nesaderīgā veidā;
c)
ir atbilstīgi, būtiski un nav pārmērīgi, ņemot vērā nolūkus, kādos tos apstrādā;
[..].”
3.
Direktīvas 2016/680 6. panta a) punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis paredz, ka pārzinis attiecīgā gadījumā, cik iespējams, skaidri nošķir dažādu datu subjektu kategoriju personas datus, piemēram:
a)
personas, attiecībā uz kurām pastāv nopietns iemesls uzskatīt, ka tās ir izdarījušas vai drīzumā izdarīs noziedzīgu nodarījumu.”
4.
Direktīvas 2016/680 8. pantā skatīts apstrādes likumīgums, un šis pants ir formulēts šādi:
“1.   Dalībvalstis paredz, ka apstrāde ir likumīga tikai tad un tiktāl, ciktāl šī apstrāde ir nepieciešama tā uzdevuma izpildei, ko kompetentā iestāde veic 1. panta 1. punktā minētajos nolūkos, un ka tā balstās uz Savienības vai dalībvalsts tiesībām.
2.   Dalībvalsts tiesībās, ar ko regulē apstrādi šīs direktīvas darbības jomā, precizē vismaz apstrādes mērķus, apstrādājamos personas datus un apstrādes nolūkus.”
5.
Direktīvas 2016/680 10. pantā ir paredzēts:
“Personas datu apstrāde, kas atklāj rases vai etnisko piederību, politiskos uzskatus, reliģisko vai filozofisko pārliecību vai dalību arodbiedrībās, un ģenētisko datu, biometrisko datu apstrāde nolūkā veikt fiziskas personas viennozīmīgu identifikāciju vai tādu datu apstrāde, kas attiecas uz veselību vai uz fiziskas personas dzimumdzīvi vai seksuālo orientāciju, ir atļauta tikai tad, kad tas ir absolūti nepieciešams, uz to attiecas atbilstošas garantijas attiecībā uz datu subjekta tiesībām un brīvībām un:
a)
tas ir atļauts Savienības vai dalībvalsts tiesībās;
b)
lai aizsargātu vitālas datu subjekta vai citas fiziskas personas intereses; vai
c)
šāda apstrāde attiecas uz datiem, kurus datu subjekts acīmredzami ir publiskojis.”
B.
Bulgārijas tiesības
6.
Zakon sa Ministerstvo na vatreshnite raboti (Likums par Iekšlietu ministriju (
5
); turpmāk tekstā – “ZMVR”) 68. pants ir formulēts šādi:
“1.   Policijas iestādes veic to personu kriminālreģistrāciju, kuras ir apsūdzētas par tīšu noziedzīgu nodarījumu, kas ir publiskās apsūdzības priekšmets. Par pirmstiesas procesu atbildīgo iestāžu pienākums ir veikt nepieciešamos pasākumus, lai policijas iestādes varētu veikt reģistrāciju.
2.   Kriminālreģistrācija ir 1. punktā minēto personu personas datu apstrādes kategorija, ko veic saskaņā ar šā likuma nosacījumiem.
3.   Lai veiktu kriminālreģistrāciju, policijas iestādes:
1)
vāc personas datus, kas norādīti zakon za balgaskite lichni dokumenti 18. pantā [ (
6
)];
2)
noņem personu pirkstu nospiedumus un fotografē šīs personas;
3)
ņem paraugus, lai noteiktu personas DNS profilu.
4.   Lai veiktu 3. panta 1. punktā norādītās darbības, personas piekrišana nav nepieciešama.
5.   Personām ir pienākums sadarboties un neradīt šķēršļus vai traucēkļus policijas iestādēm veikt 3. punktā minētās darbības. Personas atteikšanās gadījumā 3. punkta 2. un 3. apakšpunktā minētās darbības veic piespiedu kārtā ar tās kompetentās pirmās instances tiesas tiesneša atļauju, kam ir piekritība attiecībā uz noziedzīgo nodarījumu, kurš ir publiskās apsūdzības priekšmets un par kuru persona ir apsūdzēta.
6.   Kriminālreģistrāciju atceļ, pamatojoties uz personas datu pārziņa vai viņa pilnvarotu amatpersonu rakstisku lēmumu vai reģistrētās personas pamatotu rakstisku pieprasījumu, ja:
1)
ieraksts ir veikts, pārkāpjot likumu;
2)
kriminālprocess ir pārtraukts, izņemot [nakazatelno-protsesualen kodeks (Kriminālprocesa kodekss; turpmāk tekstā – “NPK”)] 24. panta 3. punktā minētos gadījumus;
3)
kriminālprocess ir izbeigts ar galīgu attaisnojošu nolēmumu;
4)
persona nav saukta pie kriminālatbildības un tai ir piemērots administratīvs sods;
5)
persona ir mirusi, un šādā gadījumā pieprasījumu var iesniegt tās pēcnācēji.
7.   Kriminālreģistrācijas īstenošanas kārtību un kriminālreģistrācijas atcelšanu nosaka atbilstoši Ministru padomes noteikumiem.”
7.
Naredba za reda za izvarshvane i snemane na politseyska registratsia (Noteikumi par kriminālreģistrācijas kārtību un atcelšanu; turpmāk tekstā – “NRISPR”) (
7
) 2. panta 1. punktā ir paredzēts, ka “kriminālreģistrācija ir personas datu apstrādes darbība [..], kura notiek atbilstoši [ZMVR] noteikumiem ar mērķi aizsargāt valsts drošību, cīnīties pret kriminālnoziegumiem un uzturēt sabiedrisko kārtību”.
II. Tiesvedība pamatlietā, prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā
8.
Pret V.S. tika ierosināts kriminālprocess par krāpšanu divu komercsabiedrību nodokļu parādu aprēķināšanā un maksāšanā. 2021. gada 1. martā V.S. tika izvirzīta apsūdzība par dalību organizētā noziedzīgā grupā, kas izveidota iedzīvošanās nolūkā. Apsūdzības rīkojums V.S. tika izsniegts 2021. gada 15. martā. Tajā pašā dienā viņa tika lūgta sadarboties, lai kriminālreģistrācijā reģistrētu viņas pirkstu nospiedumus (
8
), fotogrāfiju (
9
) un noņemtos paraugus DNS profila noteikšanai. Tā kā viņa iebilda, viņa aizpildīja deklarācijas veidlapu, kurā norādīja, ka ir informēta, ka šādai reģistrācijai ir juridisks pamats, bet nepiekrīt, ka tiek ņemta un šādi reģistrēta informācija, kura attiecas uz viņu.
9.
2021. gada 24. martāMinisterstvo na vatreshnite raboti (Iekšlietu ministrija, Bulgārija) Glavna direktsiya za borba s organiziranata prestapnost (Organizētās noziedzības apkarošanas ģenerāldirekcija) direktora vietnieks vērsās iesniedzējtiesā Spetsializiran nakazatelen sad (Specializētā krimināltiesa, Bulgārija) ar lūgumu atļaut piespiedu izpildi kriminālreģistrācijai, kurai V.S. atteicās pakļauties.
10.
Pieteikumā minēts pret V.S. notiekošais kriminālprocess un tas, ka ir pietiekami pierādījumi par viņas vainu. Tajā arī norādīts, ka pret V.S. tiek veikta oficiāla kriminālvajāšana par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu un ka viņa ir iebildusi pret fotogrāfijas iesniegšanu, pirkstu nospiedumu noņemšanu un paraugu ņemšanu, lai noteiktu viņas DNS profilu, kriminālreģistrācijas nolūkā. Pieteikumam tika pievienotas tikai divas fotokopijas: apsūdzības rīkojuma un paziņojuma, ar kuru V.S. atteicās dot savu piekrišanu kriminālreģistrācijai, kopija. Pārējie lietā esošie dokumenti iesniedzējtiesai netika nodoti.
11.
Pirmkārt, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2016/680 10. pants, ar kuru ar noteiktiem nosacījumiem ir atļauta biometrisko un ģenētisko datu apstrāde, ir pareizi transponēts Bulgārijas tiesībās. Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka tiesību normās, kas reglamentē kriminālreģistrāciju, ir atsauces tikai uz Regulu (ES) 2016/679 (
10
), nevis uz Direktīvu 2016/680 un ka saskaņā ar VDAR 2. panta 2. punkta d) apakšpunktu šī regula nav piemērojama personas datu apstrādei, ko kompetentās iestādes veic noziedzīgu nodarījumu novēršanas, izmeklēšanas, atklāšanas un kriminālvajāšanas mērķiem, jo saskaņā ar Direktīvas 2016/680 1. panta 1. punktu šādu apstrādi reglamentē šī direktīva.
12.
Otrkārt, pieņemot, ka Direktīvas 2016/680 10. pants ir pareizi transponēts valsts tiesībās vai ka minētajās tiesībās ir spēkā esošs juridiskais pamats biometrisko un ģenētisko datu apstrādei, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai ir izpildīta šīs direktīvas 10. panta a) punktā paredzētā prasība, ka šādai apstrādei jābūt atļautai Savienības vai dalībvalsts tiesībās, neraugoties uz to, ka pastāv pretrunas starp piemērojamām valsts tiesību normām.
13.
Treškārt, iesniedzējtiesa norāda, ka saskaņā ar Direktīvas 2016/680 6. panta a) punktu to personu personas datus, attiecībā uz kurām ir nopietns pamats uzskatīt, ka tās ir izdarījušas noziedzīgu nodarījumu, var apstrādāt noziedzības apkarošanas nolūkā. Tā tostarp norāda, ka minētās direktīvas 31. apsvēruma trešajā teikumā ir minēts, ka to personu personas datu apstrādei, kuras tiek turētas aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, bet nav notiesātas, nebūtu jāliedz piemērot tiesības uz nevainīguma prezumpciju. Tāpēc tai šķiet, ka ir piemērojams Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 48. pants.
14.
Pirmām kārtām, iesniedzējtiesa norāda, ka saskaņā ar NPK 219. panta 1. punktu ir nepieciešams, lai būtu “pietiekami pierādījumi par konkrētas personas vainu”. Tā vēlas noskaidrot, vai šis kritērijs atbilst Direktīvas 2016/680 6. panta a) punktā minētajam kritērijam “nopietns iemesls uzskatīt, ka [personas] ir izdarījušas [..] noziedzīgu nodarījumu”. Tā drīzāk uzskata, ka biometrisko un ģenētisko datu apstrādei ir jāsavāc pārliecinošāki pierādījumi nekā tie, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem vajadzīgi, lai kādam izvirzītu apsūdzību, jo šādas apsūdzības uzdevums ir informēt personu par aizdomām pret viņu un par tās iespēju aizstāvēties.
15.
Otrām kārtām, iesniedzējtiesa konstatē, ka ZMVR 68. pantā nav paredzēts, ka tiesai, kas izskata lietu, kriminālreģistrācijas piespiedu izpildes procedūrā ir jāveic jebkāda pārbaude par nopietnu iemeslu esamību Direktīvas 2016/680 6. panta a) punkta izpratnē, jo pietiek tikai konstatēt, ka personai ir izvirzīta apsūdzība par tīšu noziedzīgu nodarījumu, kas ir publiskās apsūdzības priekšmets. Tādējādi tās kompetencē nav izvērtēt, vai ir pietiekami vai nopietni pierādījumi, kas pamato šo apsūdzību, un tā arī praksē nevar veikt šādu izvērtējumu, jo tās rīcībā esot tikai apsūdzības rīkojums un paziņojuma par kriminālreģistrācijas atteikumu kopijas. Iesniedzējtiesa jautā, vai šādos apstākļos var uzskatīt, ka personai, kas ir atteikusies pakļauties kriminālreģistrācijai, ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un nevainīguma prezumpcijas ievērošanu, kā to garantē Hartas 47. un 48. pants.
16.
Ceturtkārt, iesniedzējtiesa norāda, ka Direktīvas 2016/680 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir noteikts, ka personas dati jāvāc konkrētos, skaidros un leģitīmos nolūkos, un ka šīs direktīvas 8. panta 2. punktā ir paredzēts, ka dalībvalsts tiesību noteikumos jāprecizē apstrādes mērķi un nolūki. Turklāt tā norāda, ka saskaņā ar minētās direktīvas 4. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 8. panta 1. punktu personas datu vākšana nedrīkst pārsniegt to, kas ir nepieciešams. Konkrētāk, attiecībā uz biometriskajiem un ģenētiskajiem datiem tā arī piebilst, ka saskaņā ar Direktīvas 2016/680 10. pantu to apstrāde ir atļauta tikai tad, kad tas ir “absolūti nepieciešams”.
17.
Iesniedzējtiesa no šīm Direktīvas 2016/680 normām secina, ka valsts tiesībās kompetentajām iestādēm, veicot kriminālreģistrēšanu, jāpiešķir noteikta rīcības brīvība, kurai jāattiecas gan uz jautājumu, vai attiecīgo datu vākšana ir jāveic, gan uz jautājumu, vai šī vākšana jāveic attiecībā uz visiem šiem datiem. Turklāt minētā tiesa arī uzskata, ka no “absolūtas nepieciešamības” prasības ir jāsecina, ka šādu datu vākšanu var atļaut tikai tad, ja tās nepieciešamība ir pienācīgi pamatota. Tomēr kriminālreģistrēšana ir obligāta visām personām, kas apsūdzētas tīšos noziedzīgos nodarījumos, kuri ir publiskās apsūdzības priekšmets, un trim šajā pantā minētajām personas datu vākšanas kategorijām, proti, fotografēšanai, pirkstu nospiedumu noņemšanai un DNS paraugu ņemšanai.
18.
Turklāt iesniedzējtiesa norāda, ka ZMVR ir minēti tikai šīs apstrādes nolūki, proti, lai veiktu izpēti, tostarp valsts drošības aizsardzībai, cīņai pret noziedzību un sabiedriskās kārtības uzturēšanai. Valsts tiesību aktos savukārt nav prasīts konstatēt konkrētu nepieciešamību vākt visus attiecīgos biometriskos un ģenētiskos datus vai attiecīgā gadījumā tikai dažus no tiem. Tādējādi iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai valsts tiesībās noteiktais nosacījums kriminālreģistrācijai, proti, fakts, ka ir celta apsūdzība par tīšu noziedzīgu nodarījumu, kas ir publiskās apsūdzības priekšmets, ir pietiekams, lai būtu izpildītas Direktīvā 2016/680 noteiktās prasības.
19.
Šādos apstākļos Spetsializiran nakazatelen sad (Specializētā krimināltiesa) nolēma apturēt tiesvedību un ar lēmumu, kas Tiesas kancelejā reģistrēts 2021. gada 31. martā, uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Direktīvas 2016/680 10. pants, atsaucoties uz līdzīgu [VDAR] 9. panta noteikumu, ir pareizi transponēts valsts likumā [..]?
2)
Vai Direktīvas 2016/680 10. panta a) punktā, lasot to kopā ar [Hartas 3., 8. un 52. pantu], noteiktā prasība, ka jebkādam personas neaizskaramības un personas datu aizsardzības ierobežojumam jābūt paredzētam likumā, ir izpildīta, ja pastāv savstarpēji pretrunīgas valsts tiesību normas par ģenētisko un biometrisko datu apstrādes likumīgumu kriminālreģistrācijai?
3)
Vai ar Direktīvas 2016/680 6. panta a) punktu, lasot to kopā ar [Hartas] 48. pantu, ir saderīgs valsts likums – ZMVR 68. panta 4. punkts –, kurā ir paredzēts tiesas pienākums izdot rīkojumu personas datu piespiedu iegūšanai (fotografēšana, pirkstu nospiedumu noņemšana un paraugu ņemšana DNS profila izveidei), ja persona, kas apsūdzēta par tīšu noziedzīgu nodarījumu, kurš ir publiskās apsūdzības priekšmets, atsakās brīvprātīgi sniegt šos personas datus un ja tiesa nevar novērtēt, vai tai ir nopietns iemesls uzskatīt, ka persona ir izdarījusi tai inkriminēto noziedzīgo nodarījumu?
4)
Vai ar Direktīvas 2016/680 10. pantu, 4. panta 1. punkta a) un c) apakšpunktu, kā arī 8. panta 1. un 2. punktu ir saderīgs valsts likums – ZMVR 68. panta 1.–3. punkts –, kurā fotografēšana, pirkstu nospiedumu noņemšana un paraugu ņemšana DNS profila izveidei ir paredzēta kā vispārējs noteikums visām personām, kas apsūdzētas par tīšu noziedzīgu nodarījumu, kurš ir publiskās apsūdzības priekšmets?”
20.
Bulgārijas un Francijas valdības, kā arī Eiropas Komisija iesniedza Tiesai rakstveida apsvērumus. Iekšlietu ministrija, Bulgārijas un Francijas valdības un Komisija Tiesai arī nosūtīja atbildes uz tām adresētajiem rakstveida jautājumiem.
21.
Atbilstoši Tiesas lūgumam šajos secinājumos uzmanība tiks pievērsta trešajam un ceturtajam prejudiciālajam jautājumam.
III. Analīze
22.
Ievadam vēlos atgādināt turpmāk minēto.
23.
Par kriminālreģistrācijas laikā savākto un apstrādāto datu (
11
) kvalificēšanu ir skaidrs, ka datu vākšana, lai noteiktu datu subjekta DNS profilu, ir ģenētiskie dati, kā definēts Direktīvas 2016/680 3. panta 12. punktā. Pirkstu nospiedumi (
12
) ir biometriskie dati, kā apstiprināts minētās direktīvas 3. panta 13. punktā. Arī fotogrāfijas (
13
) var būt biometriskie dati, kā paredzēts Direktīvas 2016/680 3. panta 13. punktā. Tādējādi kriminālreģistrēšana attiecas uz divām personas datu kategorijām: tā sauktajiem “klasiskajiem” datiem, piemēram, civilstāvokļa datiem, uz kuriem attiecas Direktīvā 2016/680 noteiktais vispārējais režīms, un tā sauktajiem “īpašajiem” datiem, lai neteiktu – sensitīvajiem datiem, piemēram, fotogrāfijām, pirkstu nospiedumiem un paraugu ņemšanu, lai noteiktu datu subjekta DNS profilu. Tomēr norādīšu, ka iesniedzējtiesa savu jautājumu formulējumā atsaucas tikai uz šiem “īpašajiem” datiem. Pasākumi, kas izmeklēšanas iestādēm liek vākt un apstrādāt datus, tostarp sensitīvus datus, neskarot šo pasākumu iespējamo pamatojumu, nepārprotami ir iejaukšanās datu subjekta tiesībās uz privātās dzīves neaizskaramību un personas datu aizsardzību (
14
). Šī iejaukšanās ir vēl jo nopietnāka, ja tie ir sensitīvie dati (
15
). Tomēr, neraugoties uz noviržu un ļaunprātīgas izmantošanas riskiem, kas Savienības likumdevējam ir labi zināmi, šīs konkrētās kategorijas datu apstrāde, ko veic policijas iestādes, it īpaši, lai iekļautu tos datnē, nav aizliegta, jo ir pierādīta šādas apstrādes efektivitāte šo iestāžu uzdevumu izpildei (
16
). Tādēļ šajā lietā ir jāpanāk taisnīgs līdzsvars starp prasībām, kas saistītas ar kriminālizmeklēšanas pienācīgu veikšanu, un ne mazāk svarīgo nepieciešamību nodrošināt augstāku aizsardzības līmeni šim īpašajam personas datu veidam.
A.
Par trešo prejudiciālo jautājumu
24.
Ar trešo prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2016/680 6. panta a) punkts, lasot to kopā ar Hartas 47. un 48. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts, ka gadījumā, ja persona, kas apsūdzēta tīša noziedzīga nodarījuma izdarīšanā, kas ir publiskās apsūdzības priekšmets, atsakās sadarboties savu personas datu reģistrācijas procedūrā (proti, vismaz viena fotogrāfija, pirkstu nospiedumi un DNS profils no noņemtā parauga), tiesai, kas izskata lietu, ir pienākums izdot rīkojumu par šādu datu piespiedu vākšanu bez iespējas novērtēt, vai ir nopietns pamats uzskatīt, ka attiecīgā persona patiešām ir izdarījusi nodarījumu, par kuru tai izvirzīta apsūdzība.
25.
Valsts normatīvo kontekstu raksturo šādi elementi. Iesniedzējtiesa norāda, ka gandrīz visi Bulgārijas Kriminālkodeksā paredzētie noziedzīgie nodarījumi ir publiskās apsūdzības priekšmets, proti, apsūdzību izvirza prokurors. Savukārt NPK ir paredzēts, ka tad, ja ir pietiekami pierādījumi, ka konkrēta persona ir vainīga noziedzīga nodarījuma, kas ir publiskās apsūdzības priekšmets, izdarīšanā, šai personai tiek izvirzīta apsūdzība (
17
). Personām, kuras tiek apsūdzētas par šāda veida nodarījumiem, tiek veikta kriminālreģistrācija, kā to it īpaši reglamentē ZMVR 68. pants. Šo reģistrāciju veic policijas iestādes, nevis iestādes, kas veic kriminālprocesu. Reģistrētie personas dati ir šādi: informācija par personas civilstāvokli (vārds, uzvārds, dzimšanas datums un vieta, dzimums, valstspiederība), kontaktinformācija un administratīvais identifikācijas numurs, kā arī fiziskās īpašības (augums, acu krāsa). Tiek reģistrēta arī vismaz viena attiecīgās personas fotogrāfija, pirkstu nospiedumi un DNS profils, kas reģistrēts pēc parauga ņemšanas. Apsūdzētās personas pienākums ir sadarboties un netraucēt savu personas datu vākšanā. Tā kļūst par apsūdzēto tikai pēc tam, kad prokurors ir iesniedzis tiesā apsūdzības rakstu, un tad kriminālprocess nonāk tiesvedības stadijā.
26.
Iebildumu gadījumā, tā kā apsūdzētās personas piekrišana var nebūt nepieciešama, ja tiek apstrādāti personas dati, kas saistīti ar noziedzības apkarošanas darbībām, apsūdzētā persona var parakstīt rakstisku paziņojumu, kurā pauž savu nepiekrišanu. Policijas iestāde, kas veic kriminālreģistrāciju, pēc tam iesniedz pieteikumu tiesai, kurai būtu kompetence gadījumā, ja kriminālprocess saistībā ar attiecīgo nodarījumu nonāktu tiesvedības stadijā, lai saņemtu atļauju veikt šīs reģistrācijas piespiedu izpildi. Šīs tiesas rīcības brīvība ir ierobežota, jo tai jāpārbauda tikai tas, vai personai ir izvirzīta apsūdzība par tīšu noziedzīgu nodarījumu, kas ir publiskās apsūdzības priekšmets, un vai šī persona patiešām ir atteikusies pakļauties kriminālreģistrācijai. Tāpēc pieteikuma par kriminālreģistrācijas ieraksta piespiedu izpildi lietas materiālos ir tikai apsūdzības rīkojuma un paziņojuma par atteikumu reģistrēt datus kopijas. Kad tiesa ir pārliecinājusies, ka attiecīgajai personai ir izvirzīta apsūdzība un tā ir iebildusi pret kriminālreģistrāciju, tiesai ir jāatļauj minētās reģistrācijas piespiedu izpilde.
27.
Savukārt Direktīvas 2016/680 6. pantā, kas ir šā trešā prejudiciālā jautājuma pamatā, dalībvalstīm ir noteikts pienākums “attiecīgā gadījumā, cik iespējams,” skaidri nošķirt dažādu datu subjektu kategoriju personas datus, piemēram, “personas, attiecībā uz kurām pastāv nopietns iemesls uzskatīt, ka tās ir izdarījušas vai drīzumā izdarīs noziedzīgu nodarījumu” (
18
). Kā atgādināja Komisija, šī noteikuma mērķis ir neiejaukties noziedzīgos nodarījumos cietušo personu pamattiesībās uz personas datu aizsardzību tādā pašā veidā kā, piemēram, to personu, kas tiek turētas aizdomās par noziedzīgu nodarījumu izdarīšanu (
19
).
28.
Jau no šī noteikuma formulējuma izriet, ka dalībvalstīm uzliktā pienākuma intensitāte ir samērā neliela un nav pilnīgi noteikta, jo personu kategoriju saraksts nav izsmeļošs un direktīva ļauj dalībvalstīm pašām noteikt sekas, kuras izriet no skaidrā nošķīruma, kas tām ir jāveic. Strikti no teksta perspektīvas raugoties, es vispirms uzskatu, ka saskaņā ar šo noteikumu ir pilnīgi pieļaujams, ka dalībvalsts kā “skaidru kategoriju” nosaka to personu kategoriju, kurām izvirzīta apsūdzība, t.i., personas, par kurām ir pietiekami pierādījumi, ka tās ir izdarījušas noziedzīgu nodarījumu.
29.
Attiecībā uz tiesas atļauto kriminālreģistrācijas piespiedu izpildi norādīšu, ka, pirmkārt, Direktīvas 2016/680 mērķis nav reglamentēt procesuālos nosacījumus personu, uz kurām attiecas šīs direktīvas 6. panta a) punkts (
20
), personas datu vākšanai un ka, otrkārt un jebkurā gadījumā, kā ir norādījusi Francijas valdība, kompetentās iestādes var likt personām izpildīt tām adresētus pieprasījumus, un tādējādi attiecīgās personas piekrišana nav juridiskais pamats, lai šīs iestādes varētu apstrādāt datus (
21
). Tas attiecas arī uz sensitīviem personas datiem (
22
).
1. Par tiesas ierobežoto kontroli saistībā ar kriminālreģistrācijas piespiedu izpildes atļaujas izsniegšanas procedūru un tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā ievērošanu
30.
Šādos apstākļos, tā kā Direktīva 2016/680 neliedz valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts, ka attiecībā uz personām, kurām izvirzīta apsūdzība, kompetentās iestādes šo personu atteikuma gadījumā var izdot rīkojumu par biometrisko un ģenētisko datu vākšanu, tomēr nereglamentēdama šādas piespiedu izpildes procesuālās detaļas, ir jākonstatē, piekrītot Francijas valdībai, ka dalībvalstis var nolemt izveidot saistošu procedūru, piešķirot tai juridisku vai administratīvu raksturu un paredzot, ka pilnvaras lemt par datu vākšanas piespiedu izpildi jāuztic vai nu tiesu iestādei, vai administratīvai iestādei.
31.
Direktīvas 2016/680 VIII nodaļā ir precizēti tiesību aizsardzības līdzekļi, kas pieejami personām, kuru dati ir apstrādāti. Šie tiesību aizsardzības līdzekļi ietver iespēju iesniegt sūdzību vienā uzraudzības iestādē (
23
), iespēju efektīvi pārsūdzēt tiesā jebkuru juridiski saistošu uzraudzības iestādes lēmumu, kas skar datu subjektu (
24
), un iespēju efektīvi izmantot tiesību aizsardzības līdzekļus, ja datu subjekts uzskata, ka viņa tiesības saskaņā ar Direktīvu 2016/680, kas īstenota valsts līmenī, ir aizskartas personas datu apstrādes rezultātā, pārkāpjot minētās tiesības (
25
). Situācija, kas ir šī trešā prejudiciālā jautājuma priekšmets, tomēr attiecas uz laikposmu pirms šīm dažādajām hipotēzēm.
32.
Tomēr, tā kā ZMVR 68. pants, kurā paredzēti nosacījumi kriminālreģistrācijas piespiedu izpildei, kas noteikta īpašas kategorijas personām, kuras apsūdzētas par tīšu noziedzīgu nodarījumu, kas ir publiskās apsūdzības priekšmets, ir Savienības tiesību (
26
) īstenošana Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē, ir jāpārliecinās, ka tajā tiek ievērotas Hartas 47. pantā nostiprinātās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.
33.
Hartas 47. pantā noteikts, ka ikvienam, kura tiesības un brīvības, ko garantē Savienības tiesības, ir pārkāptas, ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību saskaņā ar šajā pantā paredzētajiem nosacījumiem. Hartas 7. un 8. pantā ir nostiprinātas tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību un personas datu aizsardzību. Tiesa nesen atgādināja, ka “neviena no šīm trim pamattiesībām neveido absolūtu prerogatīvu, jo faktiski katra no tām ir jāņem vērā saistībā ar tās uzdevumu sabiedrībā” (
27
). Turklāt Hartas 52. panta 1. punktā ir noteikts, ka Hartā garantēto tiesību un brīvību īstenošanu var ierobežot, ja, pirmkārt, šādi ierobežojumi ir paredzēti tiesību aktos, otrkārt, ja tajos ir respektēta attiecīgo tiesību un brīvību būtība un, treškārt, ja, ievērojot samērīguma principu, tie ir nepieciešami un patiešām atbilst Savienības atzītiem vispārējas nozīmes mērķiem vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības un brīvības. Tādējādi Hartas 47. pantā nostiprināto tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā izmantošanas ierobežojumu var noteikt Savienības likumdevējs vai – Savienības tiesiskā regulējuma attiecīgajā jomā neesamības gadījumā – dalībvalstis, ja ir ievēroti Hartas 52. panta 1. punktā paredzētie nosacījumi (
28
).
34.
Par pirmo nosacījumu tieši ar NRISPR precizētajā ZMVR ir paredzēts, ka personām, kuras apsūdzētas par tīšu noziedzīgu nodarījumu, kas ir publiskās apsūdzības priekšmets, ir pienākums pēc savas gribas vai piespiedu kārtā sadarboties attiecībā uz kriminālreģistrāciju, ja nepieciešams, pēc tās pirmās instances tiesas rīkojuma, kura izskata minēto noziedzīgo nodarījumu. Šīs tiesas saistošā jurisdikcija un neiespējamība šajā procesa stadijā pārbaudīt, vai ir pietiekami pierādījumi, lai varētu konstatēt, ka persona ir izdarījusi nodarījumu, par kuru tai izvirzīta apsūdzība – savukārt kriminālreģistrācijas piespiedu izpildes procedūrai ir raksturīga zināma steidzamība pieņemt lēmumu un bezstrīdus raksturs –, ir paredzētas ar likumu Hartas 52. panta 1. punkta izpratnē.
35.
Par otro nosacījumu Tiesa ir vairākkārt nospriedusi, ka viena no Hartas 47. pantā nostiprināto tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību būtības sastāvdaļām ir prasība, ka šo tiesību īpašniekam ir jābūt piekļuves iespējai tiesai, kuras kompetencē ir nodrošināt tiesību, ko tam garantē Savienības tiesības, ievērošanu un šim mērķim izvērtēt visus tiesību un faktiskos apstākļus, kuriem ir nozīme tajā izskatāmā strīda risinājumam (
29
). Prasība ievērot tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību būtību pati par sevi tomēr nenozīmē, ka šo tiesību īpašniekam ir pieejams tiešs tiesību aizsardzības līdzeklis, kas galvenokārt domāts, lai apstrīdētu kādu pasākumu, lai gan pastāv viens vai vairāki tiesību aizsardzības līdzekļi, kuri dažādajās kompetentajās valsts tiesās tam ļauj kaut vai pakārtoti panākt šī pasākuma pārbaudi tiesā, nodrošinot Savienības tiesībās garantēto tiesību un brīvību ievērošanu (
30
).
36.
Šajā ziņā norādīšu, kā paskaidroja Bulgārijas valdība, ka rīkojums par kriminālreģistrācijas veikšanu tiek izdots kriminālprocesa sākotnējā posmā; tas ir posms, kurā tiek veiktas izmeklēšanas un pierādījumu vākšanas darbības, lai, tās pabeidzot, noteiktu, vai ir izdarīts noziedzīgs nodarījums, kas ir tā izdarītājs un vai šī persona ir saucama pie kriminālatbildības. Pēc kriminālizmeklēšanas pabeigšanas un pierādījumu iesniegšanas prokuroram jāizlemj, vai izbeigt kriminālprocesu, apturēt to, ierosināt atbrīvojumu no kriminālatbildības ar administratīvu naudas sodu, ierosināt izlīgumu strīdā vai, izsniedzot apsūdzības rakstu, izvirzīt apsūdzību. Ar šī apsūdzības raksta iesniegšanu tiesā sākas kriminālprocesa tiesvedības stadija.
37.
Pierādījumu esamībai pret personu, kura ir piespiesta pakļauties kriminālreģistrācijai, obligāti jābūt pārbaudāmai, kad kriminālprocess nonāk tiesvedības stadijā, kuras laikā tiesai, kas izskata lietu, ir jābūt iespējai izvērtēt visus attiecīgos tiesiskos un faktiskos apstākļus, it īpaši pārbaudīt, vai apsūdzības pamatā esošie pierādījumi nav iegūti vai izmantoti, pārkāpjot attiecīgajai personai ar Savienības tiesībām garantētās tiesības un brīvības (
31
).
38.
Attiecībā uz trešo nosacījumu valsts tiesību aktiem, kas iesniegti izskatīšanai Tiesā, ievērojot samērīguma principu, ir jābūt nepieciešamiem un jāatbilst Savienības atzītajam vispārējas nozīmes mērķim. ZMVR 68. pants ir par īpašu datu vākšanas un apstrādes organizēšanu vienai konkrētai personu kategorijai, un šajā ziņā tas atbilst Direktīvai 2016/680, ar kuru izveido īpašu režīmu attiecībā uz personas datiem un to apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem. Tādējādi pamatlietā aplūkotajā valsts tiesību aktā izvirzītais mērķis noteikti ir Savienības atzīts vispārējas nozīmes mērķis (
32
). Turklāt ar izmeklēšanas vajadzībām var izskaidrot arī valsts likumdevēja izvēli uz procedūru, kuras priekšmets ir pieteikums par piespiedu kriminālreģistrācijas veikšanu, neraugoties uz nopietno Hartas 7. un 8. pantā garantēto tiesību ierobežošanu, neattiecināt tiesas pilnvaras pārbaudīt, vai ir ievērota šīs kriminālreģistrācijas piemērojamība personām, un atlikt šo pārbaudi uz vēlāku tiesvedības stadiju. Valsts tiesību akts acīmredzami šķiet piemērots izvirzītā mērķa sasniegšanai un nešķiet nesamērīgs – ar nosacījumu, ka apsūdzētajam faktiski ir iespēja vēlāk apstrīdēt kriminālreģistrāciju vai nu tiesā, kura izdevusi rīkojumu par tās piespiedu izpildi, vai arī citā tiesā.
2. Par pierādījumu pietiekamības pārbaudes neesamību un nevainīguma prezumpcijas ievērošanu
39.
Visbeidzot, iesniedzējtiesa pauž bažas par nevainīguma prezumpcijas ievērošanu, kā tas noteikts Hartas 48. pantā (
33
). It īpaši tā vēlas noskaidrot, vai neiespējamība kontrolēt to pierādījumu pietiekamību, ar kuriem pamatota apsūdzība, brīdī, kad kompetentajai tiesai ir jāuzdod veikt kriminālreģistrāciju, neapdraudētu apsūdzētās personas nevainīguma prezumpciju.
40.
Direktīvas 2016/680 31. apsvērumā, kurš ir atspoguļots 6. panta a) punktā un kurā ir izskaidrota šā noteikuma nozīme, ir precizēts, ka dažādu personu kategoriju noteikšanai, kurām būtu jāatbilst atšķirīgai personas datu apstrādei, “nebūtu jāliedz piemērot tiesības uz nevainīguma prezumpciju, kas garantēta Hartā un [ECPAK]”.
41.
Kā minēts iepriekš, iesniedzējtiesa pauž bažas par to, ka lēmums, ar kuru kompetentā tiesa uzdod veikt kriminālreģistrāciju, ir pieņemts saskaņā ar procedūru, kas šai tiesai ļauj tikai izvērtēt, vai pret attiecīgo personu faktiski ir izvirzīta apsūdzība un vai šī persona faktiski ir iebildusi pret kriminālreģistrāciju. Attiecībā uz kriminālprocesiem Hartas 48. pants Savienības tiesībās ir ieviests ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (
34
). Šī direktīva attiecas uz “fiziskām personām, kuras ir aizdomās turētie”, un to “piemēro visos kriminālprocesa posmos – no brīža, kad persona tiek turēta aizdomās [..], līdz brīdim, kad nolēmums, kurā tiek galīgi noteikts, vai aizdomās turētais vai apsūdzētais ir izdarījis attiecīgo noziedzīgo nodarījumu, ir kļuvis nepārsūdzams” (
35
). Direktīvas 2016/343 4. panta 1. punktā dalībvalstīm ir noteikts pienākums “veikt pasākumus, kas nepieciešami, lai nodrošinātu, ka tik ilgi, kamēr nav pierādīta aizdomās turētā vai apsūdzētā vaina saskaņā ar tiesību aktiem, publisko iestāžu publiskos paziņojumos un tiesu nolēmumos, ar kuriem netiek noteikts personas vainīgums, minētā persona netiek minēta kā vainīga”. Šis noteikums tomēr “neskar apsūdzības darbības, kas tiek veiktas, lai pierādītu aizdomās turētā vai apsūdzētā vainu, vai procesuāla rakstura prelimināros nolēmumus, kurus pieņem tiesu vai citas kompetentās iestādes un kuru pamatā ir aizdomas vai apsūdzoši pierādījumi” (
36
). Turklāt Direktīvas 2016//343 7. panta 3. punktā ir precizēts, ka “fakts, ka tiek izmantotas tiesības neliecināt pret sevi, neliedz kompetentajām iestādēm vākt pierādījumus, kurus var likumīgi iegūt, izmantojot tiesiskus piespiedu līdzekļus, un kuri pastāv neatkarīgi no aizdomās turēto vai apsūdzēto gribas”.
42.
Šajos apstākļos man šķiet, ka ir iespējams uzskatīt, ka lēmumu – ar kuru kompetentā tiesa pēc tam, kad tā ir vienkārši pieņēmusi zināšanai apsūdzības izvirzīšanu, šajā posmā pieņemot, ka to pamato pietiekami pierādījumi par attiecīgās personas piedalīšanos tāda noziedzīga nodarījuma izdarīšanā, kas ir publiskās apsūdzības priekšmets, un minētās personas atteikšanos pakļauties kriminālreģistrēšanai, atļauj policijas iestādēm veikt šīs kriminālreģistrācijas piespiedu izpildi – nevar interpretēt kā nostāju attiecībā uz minētās personas vainu un līdz ar to – kā tādu, kas pārkāpj attiecīgās personas nevainīguma prezumpciju (
37
).
43.
Gluži pretēji, ņemot vērā to, ka tiesa, kurai ir jāizdod rīkojums par kriminālreģistrēšanu, ir tā pati tiesa, kurā eventuāli notiks kriminālprocesa tiesvedības stadija, tas apstāklis, ka šajā kriminālprocesa stadijā, turklāt tādas tiesvedības kontekstā, kas, šķiet, nav balstīta uz sacīkstes principu, tā nevar novērtēt pierādījumu pietiekamību, šķiet, nodrošina apsūdzētajam, ka tiesa saskaņā ar nevainīguma prezumpciju būs “[brīva] no jebkādiem aizspriedumiem un iepriekšēja viedokļa, kad tā izskata jautājumu par apsūdzētās personas kriminālatbildību” (
38
). Jebkurā gadījumā, “lai pārbaudītu, kā tiek ievērota nevainīguma prezumpcija, tiesas nolēmums un tā pamatojums ikreiz ir jāizvērtē kopumā, ņemot vērā konkrētos apstākļus, kādos tas ticis pieņemts” (
39
).
44.
Tādējādi no iepriekš veiktās analīzes izriet, ka Direktīvas 2016/680 6. panta a) punkts, lasot to kopā ar Hartas 47. un 48. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, kurā paredzēts, ka tās kompetentās krimināltiesas kontrole – kam tiek iesniegts pieteikums, lai saņemtu atļauju veikt personas datu, it īpaši biometrisko un ģenētisko datu, piespiedu kriminālreģistrēšanu, kurai persona, kas apsūdzēta tīšā noziedzīgā nodarījumā, kurš ir publiskās apsūdzības priekšmets, ir atteikusies pakļauties, – aptver tikai apsūdzības lēmuma un datu subjekta atteikuma konstatēšanu un šī tiesa nevar novērtēt to pierādījumu pietiekamību, kas ir pamatā lēmumam izvirzīt apsūdzību pret minēto personu, jo jautājumu par to pierādījumu pietiekamību, uz kuriem balstīta apsūdzība, vajadzības gadījumā var lietderīgi uzdot vēlākā kriminālprocesa posmā.
B.
Par ceturto prejudiciālo jautājumu
45.
Iesniedzējtiesas ceturtais prejudiciālais jautājums ir jautājums, ko tā Tiesai uzdod par Direktīvas 2016/680 4. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta (
40
), kā arī 8. un 10. panta interpretāciju, lai in fine tā varētu izvērtēt, vai šiem noteikumiem atbilst ZMVR 68. pants, no kura izriet, ka fotogrāfijas, pirkstu nospiedumi un paraugu ņemšana DNS profila noteikšanai tiek sistemātiski vākti un apstrādāti no brīža, kad persona tiek apsūdzēta tīšā noziedzīgā nodarījumā, kas ir publiskās apsūdzības priekšmets.
46.
Direktīvā 2016/680 ir ietverts īpašs noteikums par tādu īpašu kategoriju personas datu apstrādi kā tie, kas minēti ceturtā prejudiciālā jautājuma formulējumā; tās 10. pantā pēc būtības ir paredzēts, ka biometrisko un ģenētisko datu apstrāde fiziskas personas viennozīmīgas identifikācijas nolūkā “ir atļauta tikai tad, kad tas ir absolūti nepieciešams, uz to attiecas atbilstošas garantijas attiecībā uz datu subjekta tiesībām un brīvībām un [..] tas ir atļauts Savienības vai dalībvalsts tiesībās” (
41
).
47.
Minētā 10. panta piemērošana turklāt un a fortiori neliedz uz šo īpašo datu apstrādi attiecināt citas Direktīvā 2016/680 noteiktās prasības, tādējādi īpašu kategoriju personas datu apstrādei it īpaši ir jāatbilst šīs direktīvas 4. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktam un 8. pantam. Tomēr šo noteikumu secīga izskatīšana novestu pie rezultāta dublēšanās, tāpēc man šķiet, ka šo noteikumu prasības ir iespējams iekļaut analīzē, kas veikta, pamatojoties uz Direktīvas 2016/680 10. pantu.
48.
Es uzskatu, ka, pirmkārt, ir jāpārbauda, vai datu apstrāde, uz ko attiecas Direktīvas 2016/680 10. panta piemērošanas joma, ir absolūti nepieciešama. Tas nozīmē, ka, pirmām kārtām, jānosaka prasītais nepieciešamības līmenis un, otrām kārtām, nepieciešamības pārbaudē jāiekļauj arī minētās direktīvas 4. panta 1. punkta c) apakšpunktā noteiktais personas datu minimizēšanas princips (
42
). Šajā analīzes posmā var veikt arī izmantoto līdzekļu un izvirzītā nolūka – kam jābūt konkrētam, skaidram un likumīgam Direktīvas 2016/680 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 1. punkta izpratnē – korelācijas kontroli. Otrkārt, jāpārliecinās, vai apstrāde ir atļauta saskaņā ar dalībvalsts tiesībām, kas, kā es parādīšu, attiecas uz tiesību aktu kvalitāti, ņemot vērā to, kas ir noteikts it īpaši Direktīvas 2016/680 8. panta 2. punktā. Treškārt, būs jāizvērtē, vai apstrāde, ko reglamentē minētās direktīvas 10. pants, atbilst prasībai nodrošināt datu subjekta tiesībām un brīvībām atbilstošas garantijas.
1. Par kriminālreģistrācijas laikā savāktās datu apstrādes absolūto nepieciešamību
49.
Tādējādi pirmais nosacījums ir tas, ka biometrisko un ģenētisko datu apstrādei jābūt absolūti nepieciešamai. Manuprāt, nav šaubu, ka tā ir pastiprināta prasība, jo Direktīvas 2016/680 8. panta 1. punktā ir atsauce tikai uz apstrādes nepieciešamību kā tās likumības nosacījumu. Tomēr norādīšu, ka, nepretendējot uz pilnīgu uzskaitījumu, spāņu, vācu, angļu, itāļu, poļu, portugāļu un vēl arī rumāņu valodas versijās šīs direktīvas 10. pantā ir noteikts atšķirīgs standarts, jo šajās versijās ir atsauce uz absolūti nepieciešamo (
43
) apstrādi. Lai gan šī nianse, kaut arī ne tik viegli pamanāma, tomēr pastāv, es uzskatu, ka tā nekādi neietekmē no tās izrietošās pārbaudes būtību. Toties Direktīvas 2016/680 10. pantā ir skaidri noteikts augstāks prasību līmenis, kas ir nepieciešams nopietnas iejaukšanās tiesībās uz personas datu aizsardzību gadījumā (
44
), nekā tas ir atļauts saskaņā ar vispārējo režīmu attiecībā uz nespecifiskiem datiem. Tāpēc stingras nepieciešamības ideja ir pastāvīgi jāpatur prātā.
50.
Šīs stingrās nepieciešamības lielākas saskanības labad sākšu ar nolūku izpēti. Personas dati ir jāvāc konkrētiem, skaidri noteiktiem un likumīgiem nolūkiem, un tos nedrīkst apstrādāt veidā, kas nav saderīgs ar šiem nolūkiem, un tādēļ jāpārbauda valsts tiesību akti, kas ar to dažādo avotu starpniecību veido kriminālreģistrācijas tiesisko režīmu, un šī pārbaude jāveic iesniedzējtiesai. Atsaukšanās tikai uz Direktīvas 2016/680 1. panta 1. punktā paredzēto nolūku nevar būt pietiekama, lai konstatētu, ka ir izpildīta šīs direktīvas 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētā prasība. Lai gan Direktīvā 2016/680 ir atzīta nepieciešamība kompetentajām iestādēm apstrādāt personas datus, kas savākti saistībā ar konkrētu noziedzīgu nodarījumu novēršanu, atklāšanu, izmeklēšanu un saukšanu pie atbildības par tiem, pārsniedzot minēto regulējumu, lai gūtu labāku izpratni par noziedzīgām darbībām un noteiktu saikni starp dažādiem atklātajiem noziedzīgajiem nodarījumiem (
45
), valsts tiesībās, kas reglamentē šo darbību, ir jānosaka apstrādes nolūki, kuriem jābūt skaidri norādītiem (
46
). Turklāt attiecībā uz noziedzīgu nodarījumu novēršanas, izmeklēšanas, atklāšanas un kriminālvajāšanas mērķiem “vienīgi smagu noziegumu apkarošana un nopietnu valsts drošības apdraudējumu novēršana var pamatot tādu nopietnu iejaukšanos Hartas 7. un 8. pantā noteiktajās pamattiesībās [..]. Tādējādi vienīgi tāda iejaukšanās minētajās pamattiesībās, kas nav smaga, var tikt attaisnota ar vispārīgu noziedzīgu nodarījumu novēršanas, izmeklēšanas, atklāšanas un kriminālvajāšanas mērķi” (
47
).
51.
Valsts noteikumiem jābūt skaidriem un precīziem (
48
), lai attiecīgās personas varētu informēt par riskiem, noteikumiem, garantijām un tiesībām saistībā ar plānoto apstrādi (
49
). Manuprāt, izvirzītā nolūka leģitimitātes kontroli nevar aprobežot ar to, vai valsts tiesību aktos ir tikai minēts nolūks, kas ir kopīgs ar Direktīvas 2016/680 nolūkiem, jo nolūks ir leģitimēts arī ar tā īstenošanas nosacījumiem. Turklāt, ja izvirzītais nolūks nav pietiekami detalizēts attiecībā uz tā praktiskās īstenošanas nosacījumiem, nolūku, lai gan tas ir leģitīms, nevar uzskatīt ne par skaidru, ne konkrētu joprojām Direktīvas 2016/680 4. panta [1. punkta] b) apakšpunkta izpratnē. Tomēr nolūku skaidra formulēšana un konkretizēšana ir būtiski posmi, lai veiktu absolūtas nepieciešamības pārbaudi.
52.
Princips, saskaņā ar kuru personas datiem, kas tiek vākti un apstrādāti, jābūt atbilstīgiem, būtiskiem un tie nedrīkst būt pārmērīgi, ņemot vērā apstrādāšanas nolūkus, ir datu minimizēšanas princips (
50
), kā izklāstīts Direktīvas 2016/680 4. panta 1. punkta c) apakšpunktā.
53.
Datu atbilstība un būtiskums a priori nešķiet problemātiski, jo fotogrāfijas, pirkstu nospiedumi un DNS ir zināmi unikāli identifikācijas faktori, kurus var izmantot, lai salīdzinot noteiktu attiecīgās personas iespējamo piedalīšanos noziedzīgā nodarījuma izdarīšanā vai nu pašreizējā kriminālprocesa kontekstā, vai salīdzinot ar pierādījumiem, kas savākti agrākos procesos.
54.
Direktīvas 2016/680 26. apsvērumā datu minimizēšanas principā ir iekļauta attiecīgo datu nepieciešamā glabāšanas perioda pārbaude (
51
) un ir noteikts, ka personas dati “būtu jāapstrādā tikai tad, ja apstrādes nolūku nav iespējams pienācīgi sasniegt citiem līdzekļiem” (
52
). Turklāt, tā kā tās ir atkāpes un ierobežojumi no pamattiesībām uz personas datu aizsardzību, tie ir jāierobežo līdz strikti nepieciešamajam (
53
). Starp saglabājamiem datiem un sasniedzamo mērķi (
54
) jābūt pamatotai saiknei. Lai gan netiek apšaubīts valsts iestāžu izmantoto datņu efektīvais ieguldījums noteiktu nodarījumu, reizēm pašu smagāko, apkarošanā, Eiropas Cilvēktiesību tiesa tomēr jau ir spriedusi, ka šādas sistēmas nevar izmantot, piemērojot loģiku, kura paredz maksimāli palielināt tajās ievietotās informācijas apjomu un tās glabāšanas ilgumu. Neievērojot nepieciešamo samērīgumu attiecībā uz likumīgajiem mērķiem, ko ar tām ir paredzēts sasniegt, to sniegtās priekšrocības mazinātos, jo tiktu nopietni pārkāptas tiesības un brīvības, kas valstīm ir jānodrošina (
55
).
55.
Tiesa nesen VDAR kontekstā un saistībā ar minimizēšanas principu atgādināja, ka, lai izpildītu samērīguma prasību, kas izteikta noteikumā, kurā paredzēts šis princips, “apstrādi pamatojošajā tiesiskajā regulējumā ir jāparedz skaidri un precīzi noteikumi, kas reglamentē attiecīgā pasākuma tvērumu un piemērošanu un paredz minimālās prasības, lai tā rezultātā attiecīgo personas datu subjektiem būtu pietiekamas garantijas, kas ļautu šos datus efektīvi aizsargāt pret ļaunprātīgas izmantošanas risku. Šim tiesiskajam regulējumam ir jābūt juridiski saistošam valsts tiesībās, un tajā it īpaši ir jānorāda, kādos apstākļos un saskaņā ar kādiem nosacījumiem var īstenot pasākumu, kas ietver šādu datu apstrādi, tādējādi garantējot, ka šāda iejaukšanās notiek tikai strikti nepieciešamajā apmērā” (
56
). Minētajam tiesiskajam regulējumam turklāt “ir jābūt balstītam uz objektīviem kritērijiem, lai noteiktu apstākļus un nosacījumus” (
57
), kādos personai ir jāsniedz savi personas dati, lai kompetentās iestādes tos apstrādātu.
2. Par prasību, saskaņā ar kuru apstrādei jābūt atļautai valsts tiesībās
56.
Minētajā 10. pantā kā viens no nosacījumiem, lai atļautu apstrādāt īpašu kategoriju personas datus, ir paredzēts, ka apstrādei jābūt atļautai Savienības vai valsts tiesībās. Direktīvas 2016/680 33. apsvērumā ir precizēts, kas jāsaprot ar “valsts tiesībām” un kādām jābūt to īpašībām. Valsts tiesībām jābūt skaidrām un precīzām, un to piemērošanai – paredzamai. To saturs ir izklāstīts šīs direktīvas 8. panta 2. punktā, kurā paredzēts, ka valsts tiesību normā, kas reglamentē personas datu apstrādi, uz kuru attiecas minētās direktīvas piemērošanas joma, ir jāprecizē “vismaz apstrādes mērķ[i], apstrādājam[ie] personas dat[i] un apstrādes nolūk[i]”. Apstrādes nolūku un mērķu atšķiršana no pirmā acu uzmetiena nešķiet acīmredzama. Tomēr man šķiet, ka tad, ja nolūku var formulēt zināmā vispārīgā līmenī, mērķiem būtu jāprecizē konkrēta un tūlītēja paredzētās apstrādes lietderība (
58
). Tādējādi valsts tiesībās ir pietiekami jāatklāj iemesli, kādēļ šīs konkrētās kategorijas datu apstrāde ir atļauta.
3. Par datu subjekta tiesību un brīvību pienācīgu garantiju esamību
57.
Ņemot vērā riskus, ko rada tā saukto sensitīvo personas datu apstrāde, tā jāveic, ievērojot atbilstošās datu subjekta tiesību un brīvību garantijas. Lai šīs garantijas būtu atbilstošas, tām, kā to varētu gaidīt, būtu jābūt paredzētām likumā (
59
). Lai novērtētu šo garantiju esamību, nepieciešams visu nosacījumu kopskats, lai varētu novērtēt konkrētās apstrādes darbības precīzu apjomu un pārliecināties par efektīvu aizsardzību pret neatbilstošu vai ļaunprātīgu apstrādi (
60
). Direktīvas 2016/680 37. apsvērumā kā šādu garantiju piemēri minēta “iespēj[a] vākt minētos datus tikai saistībā ar citiem datiem par attiecīgo fizisko personu, iespēj[a] turēt savāktos datus pienācīgā drošībā, noteikt stingrākus noteikumus attiecībā uz kompetentās iestādes darbinieku piekļuvi datiem un aizliegumu nosūtīt minētos datus”. Sensitīvo datu apstrādes jomā, ņemot vērā iejaukšanās nopietnību un ļaunprātīgas izmantošanas riskus, kas saistīti ar šiem datiem raksturīgajām īpašībām, būtiski svarīgi ir jautājumi par glabāšanas ilgumu un kompetento iestāžu piekļuvi. Tāpēc paredzētās apstrādes atbilstības Direktīvas 2016/680 10. panta prasībām novērtējumam ir jāietver arī rūpīga visu to paredzētās apstrādes aspektu pārbaude, kuriem tāpēc jābūt skaidri formulētiem valsts tiesībās (
61
) un jāatbilst Savienības tiesībās noteiktajiem standartiem.
4. Secinājumi un pagaidu piemērošana
58.
Tādējādi no iepriekš minētā izriet, ka Direktīvas 2016/680 10. pants, lasot to kopā ar šīs direktīvas 4. panta [1. punkta] b) un c) apakšpunktu un 8. pantu un interpretējot to Hartas 7. un 8. panta un 52. panta 1. punkta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu biometrisko un ģenētisko datu vākšana un apstrāde kā, piemēram, fotogrāfijas, pirkstu nospiedumi un paraugu ņemšana DNS profila noteikšanai kā nopietna iejaukšanās tiesībās uz personas datu aizsardzību ir atļauta tikai tad, ja tas ir absolūti nepieciešams, lai sasniegtu mērķus, kas saistīti ar smagiem noziegumiem, kuriem jābūt skaidri identificētiem valsts tiesībās. Apstrādāto personas datu veidam un apjomam ir stingri jāatbilst un jābūt saskanīgam ar izvirzīto mērķi un nolūku. Šajā ziņā valsts tiesībās jānodrošina atbilstība vienam no Direktīvā 2016/680 noteiktajiem nolūkiem. Tajās arī jānorāda konkrēti sasniedzamie mērķi, kas var palīdzēt īstenot šo nolūku. Ir arī konkrēti jāprecizē iemesli, kādēļ, lai gan tā ir nopietna iejaukšanās, šo datu, jo īpaši ģenētisko datu, apstrāde šķiet absolūti nepieciešama šī mērķa sasniegšanai. Turklāt valsts tiesībās skaidri jānosaka datu apstrādes nosacījumi visās tās dimensijās, t.i., sākot ar datu vākšanas nosacījumiem un beidzot ar piekļuves datiem un datu dzēšanas nosacījumiem, tostarp precīzi un absolūti stingri jāierobežo datu vākšanas un apstrādes pasākuma piemērojamība personām. Katrs no šiem nosacījumiem jāierobežo līdz noteikti nepieciešamajam. Šādi definētajai sistēmai jābūt tādai, lai efektīvi aizsargātu personas pret ļaunprātīgas izmantošanas riskiem, ko ietver it īpaši ģenētisko datu apstrāde. Iesniedzējtiesai būs jāpārliecinās, ka visas šīs prasības ir rūpīgi ievērotas.
59.
Man šķiet, ka Tiesas rīcībā nav visu informācijas elementu par valsts tiesību aktiem, kas reglamentē kriminālreģistrāciju, lai tā pati varētu lemt par kriminālreģistrācijas saderību ar Savienības tiesību aktiem. Tomēr jāatzīst, ka daži šīs kriminālreģistrācijas aspekti jau rada dažus jautājumus un pat bažas.
60.
Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniedzējtiesa norāda, ka apstrādes mērķis ir izpētes darbība un ka tā ir daļa no Iekšlietu ministrijas darbību izpildes. Turklāt no ZMVR 27. panta izriet, ka kriminālreģistrācijā reģistrētos datus saskaņā ar minētā likuma 68. pantu izmanto “vienīgi” valsts drošības aizsardzībai, cīņai pret noziedzību un sabiedriskās kārtības uzturēšanai (
62
). Kriminālreģistrācijas laikā iegūtie dati tiks apstrādāti tā kriminālprocesa vajadzībām, kurā datu subjekts ir apsūdzēts, kā arī “citiem mērķiem, kas saistīti ar noziedzības apkarošanu”, kā norādīts Bulgārijas valdības dokumentos, un vajadzības gadījumā salīdzināšanai. Sākotnēji, protams, šķiet, ka šie nolūki atbilst Direktīvas 2016/680 1. panta 1. punktā minētajiem – it īpaši noziedzīgu nodarījumu atklāšanas un izmeklēšanas – mērķiem. Tomēr precīzas nolūka noteikšanas trūkums vai pat norādīto nolūku uzkrāšanas trūkums, kā arī tas, ka nav skaidri norādīti iemesli, kādēļ šāds(‑i) mērķis(‑i) attaisno šādu līdzekli (proti, atgādināšu, obligāta un sistemātiska to triju veidu personas datu vākšana un apstrāde, kas ietilpst īpašās kategorijās, kurām saskaņā ar Direktīvas 2016/680 10. pantu būtu jāpiemēro pastiprināta aizsardzība, tostarp tādu personu DNS profils, kuras ir apsūdzētas par tīšu noziedzīgu nodarījumu, kas ir publiskās apsūdzības priekšmets) (
63
), šķiet acīmredzami un rada risku kavēt citus piemērojamās pārbaudes posmus. It īpaši attiecībā uz automatizētas datnes papildināšanu ar datu subjekta DNS profilu valsts tiesību aktos paustajiem centieniem skaidrot nepieciešamību izmantot šādu apstrādi jābūt īpaši neatslābstošiem, lai pierādītu, ka iegūtais rezultāts ir nopietni veiktas attiecīgo interešu līdzsvarošanas rezultāts.
61.
Pat ja kriminālreģistrācijas apgalvotie nolūki šķietami atbilst Direktīvas 2016/680 1. panta 1. punktā minētajiem nolūkiem, valsts tiesību aktos nav nedz noteikta, nedz precizēta saikne starp datu vākšanas apjomu – vai nu datu subjektu skaita, vai savākto un apstrādāto datu skaita ziņā – un nolūkiem, kas tiek īstenoti.
62.
Tā kā Tiesa jau ir lēmusi, ka kriminālvajāšanas efektivitāte parasti ir atkarīga nevis no kāda viena izmeklēšanas līdzekļa, bet gan no visiem valsts kompetento iestāžu rīcībā tālab esošajiem izmeklēšanas līdzekļiem (
64
), ja dalībvalsts atļauj šīm iestādēm vākt un apstrādāt tik sensitīvus personas datus kā DNS profils, ir īpaši jānorāda iemesli, kādēļ šādi dati tiks apstrādāti notiekošās izmeklēšanas vajadzībām.
63.
Norādīšu arī, ka visām personām, kuras apsūdzētas tīšā noziedzīgā nodarījumā, kas ir publiskās apsūdzības priekšmets, ir jāpakļaujas kriminālreģistrācijai. Tomēr iesniedzējtiesa precizē, ka gandrīz visi Kriminālkodeksā paredzētie noziedzīgie nodarījumi ietilpst šajās kategorijās (tīšs noziedzīgs nodarījums / noziedzīgs nodarījums, kas ir publiskās apsūdzības priekšmets). Visi dati tiek iegūti apsūdzības stadijā, kad, kā to prasa Bulgārijas kriminālprocesuālās tiesības, jau ir savākti pietiekami pierādījumi par apsūdzētās personas vainu. Tomēr attiecībā uz kriminālreģistrāciju pret tiem, kuri pēc tiesvedības beigām tiks atzīti par vainīgiem, neizturas citādi kā pret tiem, kuri netiks par tādiem atzīti, izņemot, šķiet, saistībā ar tiesībām uz apstrādāto datu dzēšanu pēc tam, kad persona ir galīgi attaisnota. Attiecībā uz nopietnu iejaukšanos un sensitīviem datiem, kam nepieciešama pastiprināta aizsardzība, es gribētu zināt, kāpēc šī loģika nav otrāda, t.i., kāpēc pirms kriminālreģistrācijas veikšanas nesagaidīt notiesājošu spriedumu par inkriminētajiem faktiem, jo tas vismaz pastiprinātu pasākuma selektivitāti. Tomēr Tiesas rīcībā nav informācijas par iemesliem, kas ir pamatojuši valsts likumdevēja izvēli.
64.
Tāpat pilnībā netiek ņemts vērā tā noziedzīgā nodarījuma raksturs, par kuru ir celta apsūdzība. Ja vajadzētu vienkāršot līdz galējībai, tad pret personu, kas apsūdzēta par ceļu satiksmes noteikumu pārkāpumu, būtu tāda pati attieksme kā pret personu, kas apsūdzēta par slepkavību. Tiesību aktos šķietami nav paredzēti gadījumi, kad nenotiek visu attiecīgo datu kriminālreģistrācija. Tomēr – vismaz attiecībā uz notiekošajiem kriminālprocesiem – ne visos no tiem būs nepieciešama DNS profila noteikšana, lai pierādītu datu subjekta vainu. Lai gan tāpēc, ka pasākums “aprobežojas” ar apsūdzētajām personām, tas pats par sevi nav vispārējs, turpretī plašajā šādu personu kategorijā tā nediferencētā piemērošana nepārprotami rada jautājumus. Turklāt, nenošķirot nodarījumus atkarībā no to smaguma pakāpes, valsts tiesību akti jau šajā ziņā vien šķiet grūti savienojami ar šo secinājumu 50. punktā minēto judikatūru.
65.
Īpaša uzmanība būtu jāpievērš arī datu glabāšanas un piekļuves nosacījumiem, par kuriem Tiesa ir maz informēta.
66.
Visbeidzot, jautājums par šādi iegūto datu salīdzināšanu mani iedvesmo divām komentāru sērijām. Vispirms attiecībā uz salīdzināšanu ar iepriekšējās izmeklēšanās savāktajiem pierādījumiem šā mērķa obligāti nepieciešamā interpretācija var tikai eventuāli pamatot tūlītēju izsekojumu salīdzināšanu bez nepieciešamības ilgāku vai īsāku laiku glabāt apsūdzēto personu datus. Turpinājumā, ja ir iecere izveidot datubāzi, lai atvieglotu turpmāku noziedzīgu nodarījumu izskatīšanu, t.i., recidīva gadījumā, acīmredzami nešķiet pamatoti šo datubāzi papildināt ar sensitīviem personas datiem par personām, attiecībā uz kurām, lai gan tās vēl nav atzītas par vainīgām, jau tiktu īstenoti elementi cīņai pret pilnīgi hipotētisko recidīva risku, ko šīs personas varētu radīt.
IV. Secinājumi
67.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Spetsializiran nakazatelen sad (Specializētā krimināltiesa, Bulgārija) uzdoto trešo un ceturto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/680 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu un atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI, 6. panta a) punkts, lasot to kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. un 48. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, kurā paredzēts, ka tās kompetentās krimināltiesas kontrole – kam tiek iesniegts pieteikums, lai saņemtu atļauju veikt personas datu, it īpaši biometrisko un ģenētisko datu, piespiedu kriminālreģistrēšanu, kurai persona, kas apsūdzēta tīšā noziedzīgā nodarījumā, kurš ir publiskās apsūdzības priekšmets, ir atteikusies pakļauties, – aptver tikai apsūdzības lēmuma un attiecīgās personas atteikuma konstatēšanu un šī tiesa nevar novērtēt to pierādījumu pietiekamību, kas ir pamatā lēmumam izvirzīt apsūdzību pret minēto personu, jo jautājumu par to pierādījumu pietiekamību, uz kuriem balstīta apsūdzība, vajadzības gadījumā var lietderīgi uzdot tiesā vēlākā kriminālprocesa posmā.
Direktīvas 2016/680 10. pants, lasot to kopā ar šīs direktīvas 4. panta [1. punkta] b) un c) apakšpunktu un 8. pantu un interpretējot to Pamattiesību hartas 7. un 8. panta un 52. panta 1. punkta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu biometrisko un ģenētisko datu vākšana un apstrāde kā, piemēram, fotogrāfijas, pirkstu nospiedumi un paraugu ņemšana DNS profila noteikšanai kā nopietna iejaukšanās tiesībās uz personas datu aizsardzību ir atļauta tikai tad, ja tas ir absolūti nepieciešams, lai sasniegtu mērķus, kas saistīti ar smagiem noziegumiem, kuriem jābūt skaidri identificētiem valsts tiesībās. Apstrādāto personas datu veidam un apjomam ir stingri jāatbilst un jābūt saskanīgam ar izvirzīto mērķi un nolūku. Šajā ziņā valsts tiesībās jānodrošina atbilstība vienam no Direktīvā 2016/680 noteiktajiem nolūkiem. Tajās arī jānorāda konkrēti sasniedzamie mērķi, kas var palīdzēt īstenot šo nolūku. Ir arī konkrēti jāprecizē iemesli, kādēļ, lai gan tā ir nopietna iejaukšanās, šo datu, it īpaši ģenētisko datu, apstrāde ir absolūti nepieciešama šī mērķa sasniegšanai. Turklāt valsts tiesībās skaidri jānosaka apstrādes nosacījumi visās tās dimensijās, t.i., sākot ar datu vākšanas nosacījumiem un beidzot ar piekļuves datiem un datu dzēšanas nosacījumiem, tostarp precīzi un absolūti stingri jāierobežo datu vākšanas un apstrādes pasākuma piemērojamība personām. Katrs no šiem nosacījumiem jāierobežo līdz noteikti nepieciešamajam. Šādi definētajai sistēmai jābūt tādai, lai efektīvi aizsargātu personas pret ļaunprātīgas izmantošanas riskiem, ko ietver it īpaši ģenētisko datu apstrāde. Iesniedzējtiesai jāpārliecinās, ka visas šīs prasības ir ievērotas.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	Skat. arī manus secinājumus lietā Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:65, 2. punkts).
(
3
)	Atbilstoši “augstajam principam”, saskaņā ar kuru savu dienestu pilda Zadigs, kļuvis par karaļa premjerministru (no: Voltaire, Zadig ou la destinée, éditions Pocket, Parīze, 2020, 41. lpp.).
(
4
)	OV 2016, L 119, 89. lpp.
(
5
)	2014. gada 27. jūnijaDV Nr. 53, pēdējo reizi grozīts un papildināts 2020. gada 2. oktobraCV Nr. 85 un papildināts 2021. gada 9. martaDV Nr. 20.
(
6
)	Likums par Bulgārijas personu apliecinošiem dokumentiem.
(
7
)	2014. gada 31. oktobraDV Nr. 90, pēdējo reizi grozīts 2015. gada 28. jūlijaDV Nr. 57.
(
8
)	Šādi iegūto pirkstu nospiedumu daudzums Tiesas rīcībā esošajos lietas materiālos nav precizēts.
(
9
)	No lietas materiāliem, kuri ir Tiesas rīcībā, izriet, ka kriminālreģistrācijas saturs ir aprakstīts kā tāds, kurā iekļauta viena vai vairākas fotogrāfijas, vairāk neprecizējot fotogrāfijas vai fotogrāfiju saturu vai to skaitu.
(
10
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “VDAR”).
(
11
)	Tas, ka kompetentās iestādes ieraksta dalībvalsts meklēšanas datnēs tādus personas datus kā tie, uz kuriem attiecas kriminālreģistrācija, ir šo datu apstrāde Direktīvas 2016/[680] izpratnē: skat. šīs direktīvas 3. panta 2. un 7. punktu. Pēc analoģijas skat. arī spriedumu, 2021. gada 12. maijs, Bundesrepublik Deutschland (Interpola sarkanais paziņojums) (C‑505/19, EU:C:2021:376, 111. punkts).
(
12
)	Atgādināšu, ka šādi iegūto pirkstu nospiedumu skaits nav precizēts.
(
13
)	Arī šajā gadījumā to skaits un saturs nav precizēts.
(
14
)	Pēc analoģijas skat. spriedumus, 2020. gada 16. jūlijs, Facebook Ireland un Schrems (C‑311/18, EU:C:2020:559, 171. punkts), un 2020. gada 6. oktobris, État luxembourgeois (Tiesības apstrīdēt tiesā informācijas sniegšanas pieprasījumu nodokļu jomā) (C‑245/19 un C‑246/19, EU:C:2020:795, 73. punkts).
(
15
)	Par saistību starp datu sensitīvo raksturu un iejaukšanās nopietnību skat. it īpaši spriedumus, 2019. gada 24. septembris, GC u.c. (Atsauču uz sensitīviem datiem atsaistīšana) (C‑136/17, EU:C:2019:773, 44. punkts), un 2020. gada 6. oktobris, La Quadrature du Net u.c. (C‑511/18, C‑512/18 un C‑520/18, EU:C:2020:791, 142. punkts).
(
16
)	Kā apstiprina Francijas valdības rakstveida apsvērumos norādītā statistika.
(
17
)	NPK 219. panta 1. punkts.
(
18
)	Direktīvas 2016/680 6. panta a) punkts. Mans izcēlums. Citas personu kategorijas, uz kurām attiecas šī norma, ir personas, kas ir notiesātas par noziedzīgu nodarījumu (6. panta b) punkts), cietušie (6. panta c) punkts) un trešās personas liecinieku statusā (6. panta c) punkts).
(
19
)	Šis 6. pants ir rezultāts pārvirzei no datu kategorizācijas principa, kurš ietverts 3. principā Ministru komitejas Rekomendācijā dalībvalstīm Nr. R (87/15), ar ko reglamentē personas datu izmantošanu policijas nozarē, un uz kuru tas ir balstīts (skat. 2012. gada 25. janvāra priekšlikuma direktīvai COM(2012) 10 final paskaidrojuma raksta 3.4.2. punktu), uz to personu kategorizācijas principu, kā personas datus ir paredzēts vākt un vēlāk apstrādāt.
(
20
)	No Direktīvas 2016/680 1. panta patiešām izriet, ka tās mērķis ir paredzēt “noteikum[us] par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko kompetentās iestādes veic, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem, vai izpildītu kriminālsodus”.
(
21
)	Skat. Direktīvas 2016/680 35. apsvērumu.
(
22
)	Skat. Direktīvas 2016/680 37. apsvērumu.
(
23
)	Skat. Direktīvas 2016/680 52. pantu.
(
24
)	Skat. Direktīvas 2016/680 53. pantu.
(
25
)	Skat. Direktīvas 2016/680 54. pantu.
(
26
)	Konkrētāk – Direktīvas 2016/680. 6. panta a) punkta.
(
27
)	Spriedums, 2020. gada 6. oktobris, État luxembourgeois (Tiesības apstrīdēt tiesā informācijas sniegšanas pieprasījumu nodokļu jomā) (C‑245/19 un C‑246/19, EU:C:2020:795, 49. punkts).
(
28
)	Skat. spriedumu, 2020. gada 6. oktobris, État luxembourgeois (Tiesības apstrīdēt tiesā informācijas sniegšanas pieprasījumu nodokļu jomā) (C‑245/19 un C‑246/19, EU:C:2020:795, 60. punkts).
(
29
)	Skat. spriedumu, 2020. gada 6. oktobris, État luxembourgeois (Tiesības apstrīdēt tiesā informācijas sniegšanas pieprasījumu nodokļu jomā) (C‑245/19 un C‑246/19, EU:C:2020:795, 66. punkts).
(
30
)	Skat. spriedumu, 2020. gada 6. oktobris, État luxembourgeois (Tiesības apstrīdēt tiesā informācijas sniegšanas pieprasījumu nodokļu jomā) (C‑245/19 un C‑246/19, EU:C:2020:795, 79. punkts).
(
31
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2020. gada 6. oktobris, État luxembourgeois (Tiesības apstrīdēt tiesā informācijas sniegšanas pieprasījumu nodokļu jomā) (C‑245/19 un C‑246/19, EU:C:2020:795, 82. punkts un tajā minētā judikatūra). Jautājums par sekām, kas izriet no iespējamā to pierādījumu nelikumības konstatējuma, kuri iegūti, pārkāpjot Savienības tiesības par personas datu aizsardzību, ir vēlāk noskaidrojams jautājums.
(
32
)	Skat. spriedumus, 2018. gada 2. oktobris, Ministerio Fiscal (C‑207/16, EU:C:2018:788, 57. punkts), un 2021. gada 2. marts, Prokuratuur (Piekļuves elektronisko komunikāciju datiem nosacījumi) (C‑746/18, EU:C:2021:152, 33. punkts).
(
33
)	Atgādinājumam: šis Hartas pants ir radīts, tieši iedvesmojoties no Romā 1950. gada 4. novembrī parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) 6. panta 2. un 3. punkta, kā izriet no Paskaidrojumiem attiecībā uz Hartu. Hartas 48. pants ir kā minimālās aizsardzības standarts, un tas ir jāinterpretē, ņemot vērā ECPAK 6. panta 2. un 3. punktu, kā arī ar to saistīto Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūru: skat. spriedumu, 2019. gada 5. septembris, AH u.c. (Nevainīguma prezumpcija) (C‑377/18, EU:C:2019:670, 41. punkts).
(
34
)	OV 2016, L 65, 1. lpp.
(
35
)	Direktīvas 2016/343 2. pants.
(
36
)	Tomēr norādīšu, ka, Direktīvā 2016/343 neizteikts kā konkrēta prasība tās tekstā, pierādījumu pietiekamības jautājums ir skarts tās 16. apsvērumā, kura pēdējā teikumā ir noteikts, ka “pirms procesuāla rakstura prelimināro nolēmumu pieņemšanas kompetentā iestāde varētu vispirms pārliecināties par to, vai aizdomās turētā vai apsūdzētā apsūdzošo pierādījumu elementi ir konstatēti tādā apjomā, lai pamatotu attiecīgo nolēmumu, un nolēmumā varētu uz tiem atsaukties”. (Mans izcēlums.)
(
37
)	Līdzīgi kā Tiesa ir nospriedusi attiecībā uz tiesas nolēmumu, kura vienīgais mērķis ir iespējama apsūdzētās personas paturēšana pirmstiesas apcietinājumā, proti, nolēmumu, kura vienīgais mērķis, pēc Tiesas domām, ir noskaidrot, vai šī persona ir vai nav jāatbrīvo, ņemot vērā visus atbilstošos apstākļus, nenosakot, vai šī persona ir vainojama noziedzīgā nodarījumā, par kuru tā tiek apsūdzēta. Skat. spriedumu, 2019. gada 28. novembris, Spetsializirana prokuratura (C‑653/19 PPU, EU:C:2019:1024, 35. punkts).
(
38
)	Spriedums, 2021. gada 16. novembris, Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim u.c. (no C‑748/19 līdz C‑754/19, EU:C:2021:931, 88. punkts).
(
39
)	Spriedums, 2019. gada 5. septembris, AH u.c. (Nevainīguma prezumpcija) (C‑377/18, EU:C:2019:670, 46. punkts).
(
40
)	Ņemot vērā lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatojumu (skat. it īpaši tā 57. punktu), ir jāmaina šī ceturtā jautājuma formulējums uz tādu, kurš attiecas uz Direktīvas 2016/680 4. panta 1. punkta b), nevis a) apakšpunkta interpretāciju.
(
41
)	Analīzes nolūkos norādīšu, ka kriminālreģistrācija ietilpst Direktīvas 2016/680 10. panta a) punkta piemērošanas jomā. No lietas materiāliem šķietami izriet, ka fotogrāfijas uzņem kompetentās iestādes, kas veic kriminālreģistrāciju, un ka tādējādi šīs iestādes neizmanto fotogrāfijas, kuras attiecīgā persona varētu būt acīmredzami publiskojusi, piemēram, sociālajos tīklos, tādējādi izslēdzot minētās direktīvas 10. panta c) punkta piemērošanu.
(
42
)	Par saikni starp datu apstrādes absolūto nepieciešamību un to minimizēšanu pēc analoģijas skat. spriedumu, 2019. gada 11. decembris, Asociaţia de Proprietari bloc M5A‑ScaraA (C‑708/18, EU:C:2019:1064, 48. punkts).
(
43
)	To atkāpju no personas datu aizsardzības principa un tā ierobežojumu gadījumā parasti pieprasa Tiesa: skat. it īpaši spriedumu, 2019. gada 11. decembris, Asociaţia de Proprietari bloc M5A‑ScaraA (C‑708/18, EU:C:2019:1064, 46. punkts un tajā minētā judikatūra). Šāds Direktīvas 2016/680 10. pantā noteiktā standarta formulējums šķietami saskan ar to, ko Tiesa pieprasa tā saukto sensitīvo datu gadījumā: skat. it īpaši spriedumu, 2020. gada 6. oktobris, Privacy International (C‑623/17, EU:C:2020:790, 68. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
44
)	Skat. šo secinājumu 15. zemsvītras piezīmi.
(
45
)	Skat. Direktīvas 2016/680 27. apsvērumu.
(
46
)	Skat. spriedumu, 2020. gada 24. februāris, Valsts ieņēmumu dienests (Personas datu apstrāde nodokļu jomā) (C‑175/20, EU:C:2022:124, 64. un 65. punkts).
(
47
)	Spriedums, 2020. gada 6. oktobris, La Quadrature du Net u.c. (C‑511/18, C‑512/18 un C‑520/18, EU:C:2020:791, 140. punkts un tajā minētā judikatūra). Mans izcēlums. Skat. arī spriedumu, 2022. gada 5. aprīlis, Commissioner of An Garda Síochána u.c. (C‑140/20, EU:C:2022:258, 59. punkts).
(
48
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2016. gada 21. decembris, Tele2 Sverige un Watson u.c. (C‑203/15 un C‑698/15, EU:C:2016:970, 118. punkts).
(
49
)	Skat. Direktīvas 2016/680 26. apsvērumu.
(
50
)	Saskaņā ar Tiesas judikatūru šis minimizācijas princips piešķir saturu samērīguma principam: VDAR kontekstā skat. spriedumu, 2021. gada 22. jūnijs, Latvijas Republikas Saeima (Pārkāpumu uzskaites punkti) (C‑439/19, EU:C:2021:504, 98. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
51
)	Šīs sakarības ilustrācijai, lai gan VDAR kontekstā, skat. spriedumu, 2022. gada 24. februāris, Valsts ieņēmumu dienests (Personas datu apstrāde nodokļu administrēšanas nolūkos) (C‑175/20, EU:C:2022:124, 79. punkts).
(
52
)	Attiecībā uz šīs prasības formulējumu judikatūrā skat. spriedumu, 2019. gada 11. decembris, Asociaţia de Proprietari bloc M5A‑ScaraA (C‑708/18, EU:C:2019:1064, 47. punkts).
(
53
)	Skat. spriedumu, 2022. gada 24. februāris, Valsts ieņēmumu dienests (Personas datu apstrāde nodokļu administrēšanas nolūkos) (C‑175/20, EU:C:2022:124, 73. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
54
)	Par nolūka un mērķa nošķiršanu skat. šo secinājumu 56. punktu.
(
55
)	Skat. ECT spriedumu, 2017. gada 22. jūnijs, Aycaguer pret Franciju (CE:ECHR:2017:0622JUD000880612, 34. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
56
)	Spriedums, 2022. gada 24. februāris, Valsts ieņēmumu dienests (Personas datu apstrāde nodokļu administrēšanas nolūkos) (C‑175/20, EU:C:2022:124, 83. punkts un tajā minētā judikatūra). Mans izcēlums.
(
57
)	Spriedums, 2022. gada 24. februāris, Valsts ieņēmumu dienests (Personas datu apstrāde nodokļu administrēšanas nolūkos) (C‑175/20, EU:C:2022:124, 84. punkts).
(
58
)	Sasniedzamais mērķis var būt tuvs to kompetento iestāžu uzdevumiem, kuri minēti Direktīvas 2016/680 8. panta 1. punktā.
(
59
)	Skat. Direktīvas 2016/680 37. apsvērumu.
(
60
)	Šī prasība attiecas arī uz Savienības likumdevēju: skat. spriedumu, 2013. gada 17. oktobris, Schwarz (C‑291/12, EU:C:2013:670).
(
61
)	Par piekļuvi datiem Tiesa ir nospriedusi, ka valsts tiesībās nevar aprobežoties ar prasību, lai iestāžu piekļuve datiem atbilstu izvirzītajam mērķim, bet tajos ir arī jāparedz materiāltiesiskie un procesuālie nosacījumi, kas reglamentē šo izmantošanu (skat. spriedumu, 2022. gada 5. aprīlis, Commissioner of An Garda Síochána u.c. (C‑140/20, EU:C:2022:258, 104. punkts)).
(
62
)	To apstiprināja Bulgārijas valdība, atbildot uz Tiesas rakstveida jautājumu. Tomēr šie mērķi, kas Bulgārijas tiesiskajā regulējumā formulēti vispārīgi un kumulatīvi, katrs atsevišķi nevar pamatot tādu pašu iejaukšanos tiesībās uz personas datu aizsardzību: skat. spriedumu, 2022. gada 5. aprīlis, Commissioner of An Garda Síochána u.c. (C‑140/20, EU:C:2022:258, 57. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
63
)	Saistībā ar cīņu pret smagiem noziegumiem Tiesa it īpaši jau ir nospriedusi, ka, atzīstot šā mērķa leģitimitāti un to, ka tā efektivitāte lielā mērā var būt atkarīga no modernu izmeklēšanas metožu izmantošanas, šāds vispārējas nozīmes mērķis, “lai cik būtisks tas nebūtu, pats par sevi nevar attaisnot to, ka tāds informācijas par datu plūsmu un atrašanās vietas datu visaptverošas un nediferencētas saglabāšanas pasākums [..] tiek uzskatīts par nepieciešamu” (spriedums, 2022. gada 5. aprīlis, Commissioner ofAn Garda Síochána u.c. (C‑140/20, EU:C:2022:258, 94. punkts)).
(
64
)	Spriedums, 2022. gada 5. aprīlis, Commissioner of An Garda Síochána u.c. (C‑140/20, EU:C:2022:258, 69. punkts).