62023CJ0811
EUROOPA KOHTU OTSUS (teine koda)
29. jaanuar 2026 (
*1
)
Apellatsioonkaebus – Kaubanduspoliitika – Kaubanduspoliitika meetmed, mida kohaldatakse Ameerika Ühendriikidest pärit teatavate toodete suhtes – Rakendusmäärus (EL) 2020/502 – Ameerika Ühendriikide meetmed teatavate alumiiniumi- ja terasederivaatidest toodete impordi suhtes – Euroopa Liidu otsus kaubanduskontsessioonide ja muude samaväärsete kohustuste peatamise kohta – Täiendavad tollimaksud Ameerika Ühendriikidest pärit toodete impordi suhtes – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punkt a – Hea halduse põhimõte – Õigus olla ära kuulatud – Ne ultra petita põhimõte
Kohtuasjas C‑811/23 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 26. detsembril 2023 esitatud apellatsioonkaebus,
Euroopa Komisjon, esindajad: G.-D. Balan ja M. Mataija,
apellant,
teised menetlusosalised:
Zippo Manufacturing Co., asukoht Bradford (Ameerika Ühendriigid),
Zippo GmbH, asukoht Emmerich am Rhein (Saksamaa),
esindajad: avocat R. MacLean ja abogado D. Sevilla Pascual,
esimese astme hagejad,
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: koja president K. Jürimäe (ettekandja), Euroopa Kohtu president K. Lenaerts teise koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud F. Schalin, M. Gavalec ja N. Fenger,
kohtujurist: T. Ćapeta,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
olles 5. juuni 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Euroopa Komisjon palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 18. oktoobri 2023. aasta kohtuotsuse Zippo Manufacturing jt vs. komisjon (T‑402/20, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2023:640), millega Üldkohus tühistas komisjoni 6. aprilli 2020. aasta rakendusmääruse (EL) 2020/502, milles käsitletakse teatavaid kaubanduspoliitika meetmeid, mida kohaldatakse Ameerika Ühendriikidest pärit teatud toodete suhtes (ELT 2020, L 109, lk 10; edaspidi „vaidlusalune määrus“) osas, milles see puudutab nõukogu 23. juuli 1987. aasta määrusega (EMÜ) nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta (EÜT 1987, L 256, lk 1; ELT eriväljaanne 02/02, lk 382) kehtestatud kombineeritud nomenklatuuri alamrubriiki 96138000 kuuluvaid tooteid (edaspidi „CN-kood 96138000“).
Õiguslik raamistik
Rahvusvaheline õigus
2
Maailma Kaubandusorganisatsiooni asutamislepingu, millele kirjutati alla 15. aprillil 1994 Marrakechis ja mis kiideti heaks nõukogu 22. detsembri 1994. aasta otsusega 94/800/EÜ, mis käsitleb Euroopa Ühenduse nimel sõlmitavaid tema pädevusse kuuluvaid küsimusi puudutavaid kokkuleppeid, mis saavutati mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay voorus (1986–1994) (EÜT 1994, L 336, lk 1; ELT eriväljaanne 11/21, lk 80), 1A lisas sisaldub kaitsemeetmete leping (edaspidi „WTO kaitsemeetmete leping“).
3
WTO kaitsemeetmete lepingu artikli 8 „Kontsessioonide ja muude kohustuste tase“ lõikes 2 on sätestatud:
„Kui artikli 12 lõike 3 kohaste konsultatsioonide käigus ei jõuta 30 päeva jooksul kokkuleppele, on mõjutatud eksportijaliikmetel lubatud enne 90 päeva möödumist meetme rakendamisest peatada pärast 30 päeva möödumist päevast, kui kaubavahetuse nõukogu on saanud kirjaliku teatise sellise peatamise kohta, sisuliselt samaväärsed [1994. aasta üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe] järgsed kontsessioonid või muud kohustused selle liikme kaubanduse suhtes, kes rakendab kaitsemeedet, ning mille peatamist kaubavahetuse nõukogu ei tauni.“
4
WTO kaitsemeetmete lepingu artikli 12 „Teavitamine ja konsulteerimine“ lõikes 3 on ette nähtud:
„Liikmel, kes paneb ette rakendada või pikendada kaitsemeedet, tuleb anda piisav võimalus eelkonsultatsioonideks nende liikmetega, kes on eksportijatena oluliselt huvitatud kõnealusest tootest, et muu hulgas läbi vaadata lõike 2 kohaselt esitatud teave, vahetada arvamusi meetme kohta ja jõuda kokkuleppele, kuidas saavutada artikli 8 lõikes 1 sätestatud eesmärk.“
Liidu õigus
5
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta määruse (EL) nr 654/2014, milles käsitletakse liidu õiguste rakendamist rahvusvaheliste kaubanduseeskirjade kohaldamisel ja jõustamisel ning millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 3286/94, millega kehtestatakse ühenduse meetmed ühise kaubanduspoliitika vallas, et tagada rahvusvahelistest kaubanduseeskirjadest, eeskätt Maailma Kaubandusorganisatsiooni egiidi all kehtestatud eeskirjadest tulenevate ühenduse õiguste kasutamine (ELT 2014, L 189, lk 50), artiklis 1 „Reguleerimisese“ on sätestatud:
„Käesolevas määruses sätestatakse eeskirjad ja menetlused, millega tagatakse, et [Euroopa L]iit teostab tõhusalt ja õigeaegselt oma õigusi rahvusvahelistest kaubanduskokkulepetest tulenevate kontsessioonide või muude kohustuste peatamisel või tühistamisel eesmärgiga:
a)
reageerida olukorras, kus kolmas riik on rahvusvahelisi kaubanduseeskirju rikkudes kahjustanud liidu huve, ja saavutada seejuures rahuldav lahendus, mis taastab liidu ettevõtjate saadava kasu;
b)
tasakaalustada kontsessioone või muid kohustusi liidu ja kolmandate riikide vahelistes kaubandussuhetes olukorras, kus liidust pärit toodete suhtes kehtivaid nõudeid on muudetud nii, et see kahjustab liidu huve.“
6
Määruse nr 654/2014 artikli 3 „Kohaldamisala“ punktis c on sätestatud:
„Käesolevat määrust kohaldatakse:
[…]
c)
kui on vaja tasakaalustada kontsessioone või muid kohustusi, mille aluseks on kaitsemeetmete kohaldamine kolmanda riigi poolt vastavalt WTO kaitsemeetmete lepingu artiklile 8 või kaitsemeetmete eeskirjadele, mis sisalduvad muudes rahvusvahelistes kaubanduskokkulepetes, sealhulgas piirkondlikes või kahepoolsetes kokkulepetes“.
7
Määruse artikli 4 „Liidu õiguste rakendamine“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Kui on vaja võtta meetmeid liidu huvide kaitseks artiklis 3 osutatud juhtudel, võtab komisjon vastu rakendusakti, millega nähakse ette asjakohased kaubanduspoliitilised meetmed. Nimetatud rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 8 lõikes 2 osutatud kontrollimenetlusega.“
8
Määruse artikli 9 „Teabe kogumine“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesoleva määruse kohaldamisel kogub komisjon teavet ja arvamusi liidu majandushuvide kohta seoses konkreetsete kaupade, teenuste või sektoritega, avaldades selleks teateid Euroopa Liidu Teatajas või kasutades muid sobivaid üldkasutatavaid kommunikatsioonivahendeid, täpsustades sealjuures ajavahemiku, mille jooksul teave tuleb esitada. Komisjon võtab esitatud teabe arvesse.“
Vaidluse taust ja vaidlusalune määrus
9
Kohtuvaidluse taust on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 2–13 ja selle saab käesolevat apellatsioonkaebust puudutavas osas kokku võtta järgmiselt.
10
Zippo Manufacturing Co. (edaspidi „ZMC“), Zippo GmbH ja Zippo SAS, mis lakkas tegutsemast Prantsuse õiguse alusel asutatud juriidilise isikuna, (edaspidi koos „esimese astme hagejad“), kuuluvad samasse kontserni. Nad tegelevad kaubamärgi Zippo all mehaaniliste metallist tuulekindlate tulemasinate tootmise, turustamise ja müügiga ning nende toodete müügijärgse teenindusega. Neid tooteid valmistab ZMC, kes väidab, et ta on ainus teadaolev seda tüüpi toodete tootja Ameerika Ühendriikides.
11
Äriühing ZMC ekspordib osa oma toodetest Euroopa Liitu. Ta müüb need oma tütarettevõtjatele Zippo GmbH ja Zippo SAS ning volitatud sõltumatutele turustajatele nende turustamiseks liidu territooriumil. Tooted on hõlmatud CN‑koodiga 96138000, mis puudutab „muid välgumihkleid ja tulemasinaid“, mis kuuluvad rubriiki „[v]älgumihklid jm süütajad, mehaanilised või elektrilised; nende osad, v.a tulekivid ja taht“. Nende suhtes kohaldatakse liidu tolliterritooriumile sisenemisel tollimaksu.
12
Ameerika Ühendriigid võtsid 24. jaanuaril 2020 tähtajatud meetmed, mis jõustusid 8. veebruaril 2020 ja millega suurendati teatavate alumiiniumi- ja terasederivaatidest toodete imporditollimakse.
13
Ameerika Ühendriigid käsitavad kõnealuseid meetmeid turvameetmetena, kuid Euroopa Komisjon on seisukohal, et tegemist on kaitsemeetmetega, mis võeti impordi piiramiseks, et kaitsta omamaist tootmisharu välismaise konkurentsi eest ja tagada nii selle tootmisharu äriline edu. Komisjon leidis seejärel, et määruse nr 654/2014 kohaselt tuleb vastu võtta meetmed.
14
Komisjon küsis 6. märtsil 2020 määruse artikli 9 lõike 1 alusel huvitatud isikute arvamust komisjoni kaubanduse peadirektoraadi veebisaidil kättesaadavaks tehtud vormi abil. Teabe kogumine lõppes 13. märtsil 2020. Teabe kogumise tulemusel välja pakutud meetmete hulgas nimetas komisjon võimalust kohaldada teatavate Ameerika Ühendriikidest pärit toodete ja esimeses etapis eeskätt CN-koodi 96138000 alla kuuluvate toodete suhtes täiendavat tollimaksu. Esimese astme hagejad selles teabe kogumises ei osalenud.
15
Komisjon võttis vaidlusaluse määruse vastu 6. aprillil 2020.
16
Määruse artikkel 1 nägi ette:
„1.   Komisjon saadab WTO kaubavahetuse nõukogule viivitamata ja mitte hiljem kui 7. aprillil 2020 kirjaliku teate selle kohta, et kui kaubavahetuse nõukogu seda ei tauni, peatab liit alates 8. maist 2020 lõikes 2 loetletud toodete puhul GATT 1994 kohaste imporditollimaksukontsessioonide kohaldamise liidu ja Ameerika Ühendriikide vahelises kaubanduses.
2.   Seetõttu kohaldab liit allpool loetletud toodete Ameerika Ühendriikidest liitu impordi suhtes täiendavaid tollimakse järgmiselt:
a)
esimeses etapis kohaldatakse alates 8. maist 2020 täiendavat väärtuselist tollimaksu 20% ja 7% järgmiste toodete impordi suhtes:
CN-kood […]
Täiendav väärtuseline tollimaks
9613 80 00
20%,
3926 30 00
7%,
[…]“.
17
Määruse artiklis 2 oli sätestatud:
„Liit kohaldab artiklis 1 sätestatud täiendavat tollimaksu nii kaua ja samal määral, kui Ameerika Ühendriigid kohaldavad kaitsemeetmeid või hakkavad neid uuesti kohaldama viisil, mis mõjutab liidust pärit tooteid. Komisjon avaldab Euroopa Liidu Teatajas teate, kus on märgitud kuupäev, mil Ameerika Ühendriigid lõpetavad oma kaitsemeetmete kohaldamise.“
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
18
Hagiavaldusega, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 30. juunil 2020, esitasid esimese astme hagejad hagi nõudega tühistada vaidlusalune määrus neid puudutavas osas.
19
Hagejad põhjendasid oma hagi viie väitega. Viies väide, mida Üldkohus ainsana analüüsis, puudutas hea halduse põhimõtte rikkumist.
20
Komisjon palus Üldkohtu kantseleisse 18. septembril 2020 saabunud eraldi dokumendis jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata. 6. mai 2021. aasta määrusega liideti see vastuväide kohtuasja sisulise arutamisega.
21
Vaidlustatud kohtuotsuses lükkas Üldkohus kõigepealt tagasi komisjoni vastuvõetamatuse vastuväite, leides, et ZMC‑l on õigus esitada hagi, kuna vaidlusalune määrus puudutab teda isiklikult ja otseselt, ning et esimese astme hagejatel on põhjendatud huvi. Seetõttu tunnistas ta hagi vastuvõetavaks.
22
Seejärel analüüsis Üldkohus esimeses kohtuastmes esitatud hagi põhjendatuse üle otsustades kõigepealt viiendat väidet. Leides, et komisjon oli rikkunud esimese astme hagejate õigust olla ära kuulatud, nõustus ta selle väitega. Seetõttu tühistas ta vaidlusaluse määruse osas, milles see puudutab CN‑koodiga 96138000 hõlmatud tooteid, analüüsimata teisi esimese astme hagejate poolt esitatud väiteid.
Menetlus Euroopa Kohtus ja apellatsioonkaebuse poolte nõuded
23
Apellatsioonkaebuses palub komisjon Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–
lükata tagasi kohtuasjas T‑402/20 esitatud viies väide ja
–
mõista apellatsioonimenetluse ja esimese astme menetlusega seotud kohtukulud välja esimese astme hagejatelt.
24
ZMC ja Zippo GmbH paluvad Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata;
–
teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse, et viimane teeks esimeses kohtuastmes otsuse „analüüsimata“ väidete kohta, ja
–
mõista nii apellatsioonimenetluse kui ka esimese astme menetlusega seotud kohtukulud välja komisjonilt.
Apellatsioonkaebus
25
Komisjon esitab oma apellatsioonkaebuses kaks väidet.
Esimene väide
26
Apellatsioonkaebuse esimeses väites leiab komisjon, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta järeldas, et rikutud on esimese astme hagejate õigust olla ära kuulatud, mis tuleneb Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 41 lõike 2 punktist a. See väide koosneb kolmest osast.
27
Euroopa Kohus peab otstarbekaks analüüsida selle väite esimest ja teist osa koos.
Väite esimene ja teine osa
– Poolte argumendid
28
Apellatsioonkaebuse esimese väite esimeses osas, millega vaidlustatakse vaidlustatud kohtuotsuse punktid 63, 65, 69, 71–73, 91 ja 92, väidab komisjon, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta ei võtnud arvesse harta artikli 41 lõike 2 punktis a sätestatud nõuet, mille kohaselt kohaldatakse õigust olla ära kuulatud üksnes „üksikmeetmetele“, sest ta kohaldas seda vaidlusalusele määrusele. Viimane on nimelt üldkohaldatav akt, nagu nähtub nii Üldkohtu hinnangutest esimese astme hagejate isiklikule puutumusele kui ka selle kohtuotsuse punktidest 69 ja 72.
29
Esiteks väidab komisjon, et harta artikli 41 lõike 2 punktist a tuleneb, et õigust olla ära kuulatud kohaldatakse üksnes üksikmeetmete suhtes, see tähendab asjaomase isiku suhtes võetud meetmete suhtes, mis mõjutavad teda ebasoodsalt. Asjaomase meetme individuaalne laad ja selle ebasoodne mõju asjaomase isiku huvidele on kaks kumulatiivset tingimust.
30
Need tingimused tulenevad ka liidu kohtute praktikast. Selle kohtupraktika kohaselt on õigus olla ära kuulatud seotud liidu institutsioonide kaalutlusõiguse teostamisega üksikjuhtudel. See õigus kehtib kõigis isiku vastu algatatud menetlustes, mis võivad viia selle isiku huve kahjustava otsuseni, ning kõigi tema suhtes võetud meetmete suhtes. Seda kohaldatakse eelkõige selliste otsuste adressaatide suhtes, mis mõjutavad märkimisväärselt nende huve, näiteks sanktsioone määravad otsused. Ehkki liidu kohtud ei ole mõnes kohtuasjas lisaks asjaomase isiku huvidele ebasoodsa mõju olemasolule eraldi ja üksikasjalikult analüüsinud ka „üksikmeetme“ nõuet, on see seletatav asjaoluga, et need kohtuasjad puudutasid just nimelt üksikmeetmeid, mis olid võetud konkreetsete isikute suhtes ja mille adressaadid need isikud olid.
31
Teiseks rõhutab komisjon asjaolu, et see kohtupraktika välistab õiguse olla ära kuulatud nii harta artikli 41 lõike 2 punkti a kui ka õiguse üldpõhimõtte alusel enne üldkohaldatavate aktide vastuvõtmist. Sama kohtupraktika kohaselt ei nõua ei üldkohaldatavate aktide väljatöötamise protsess ega need aktid ise õiguse olla ära kuulatud alusel puudutatud isikute osalemist. Teisiti on see tema sõnul vaid juhul, kui üldkohaldatava akti vastuvõtmist reguleeriva õigusraamistiku sõnaselge säte annab sellise menetlusõiguse.
32
Kolmandana heidab komisjon Üldkohtule ette, et viimane eiras käesoleval juhul harta artikli 41 lõike 2 punktis a ja liidu kohtute praktikas ette nähtud „üksikmeetme“ nõuet. Ta väidab, et Üldkohus võttis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 63, 65 ja 71–73 erinevat sõnastust kasutades õiguse olla ära kuulatud kohaldamisala ainsa kriteeriumina arvesse asjaomase meetmega kaasnevat ebasoodsat mõju. Õigusnormi rikkumine on seda ilmsem, et selle kohtuotsuse punktidest 69 ja 72 nähtub, et vaidlusalune määrus ei ole „üksikmeede“.
33
Üldkohtu poolt õigusele olla ära kuulatud antud sellisel tõlgendusel on kahjulikud tagajärjed, kuna paljud üldkohaldatavad aktid võivad kahjustada ettevõtjaid ja tarbijaid. See tähendab, et kõik need aktid annavad individuaalse õiguse olla ära kuulatud. See tooks kaasa praktilisi raskusi, õiguslikku ebakindlust ja võimalikke võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisi. Nimelt on võimatu võtta õiglaselt üldkohaldatavaid meetmeid, kui liidu institutsioonid peaksid arvesse võtma iga sellise isiku isiklikku olukorda, keda võidakse kahjustada.
34
Seetõttu on komisjon seisukohal, et üldkohaldatavate aktide suhtes kohaldatakse tavaliselt teistsugust vastuvõtmise menetlust, näiteks sellist, mis on ette nähtud määruse nr 654/2014 artiklis 9, mille kohaselt palutakse kõigil sidusrühmadel esitada oma seisukohad, ilma et mõnda neist eraldi kindlaks tehtaks ja nendega eraldi konsulteeritaks.
35
Apellatsioonkaebuse esimese väite teises osas, millega vaidlustatakse vaidlustatud kohtuotsuse punktid 73–77, 91 ja 92, väidab komisjon, et isegi kui eeldada, et Üldkohus analüüsis, kas vaidlusalune määrus on „üksikmeede“, ja tuvastas, et see nii on, kujutab see endast harta artikli 41 lõike 2 punkti a väära tõlgendamist ja kohaldamist.
36
Esiteks ei tõenda vaidlustatud kohtuotsuse punktides 74–77, 91 ja 92 esitatud järeldused, et vaidlusaluse määruse vastuvõtmise menetlus algatati esimese astme hagejate suhtes, ega seda, et nad olid selle määruse adressaadid. Nimelt möönis Üldkohus komisjoni sõnul selle kohtuotsuse punktides 69 ja 72 sõnaselgelt, et nimetatud määrus on üldkohaldatav akt.
37
Pealegi tuleneb määruse nr 654/2014 eesmärkidest selgelt, et kõik selle alusel võetavad meetmed – nagu vaidlusalune määrus – on üldkohaldatavad meetmed, mis reguleerivad teatavate toodetega kauplemist. Määruse nr 654/2014 artiklit 1 arvestades puudutavad need eesmärgid üldiselt liidu huvide kaitset kolmandate riikide suhtes. Ei nimetatud eesmärgid ega ükski muu selle määruse säte ei nõua välismaiste ettevõtjate isikliku olukorra või käitumise arvesse võtmist.
38
Lisaks ei saa meedet kvalifitseerida „üksikmeetmeks“ pelgalt põhjusel, et selle autoril on võimalik kindlaks teha isik, kelle huve võib meetme võtmine ebasoodsalt mõjutada, või ta teab, kes selline isik on. Praktikas on komisjon sellise meetme nagu vaidlusalune määrus vastuvõtmist ette valmistades paratamatult teadlik turu kontekstist, asjaomastest toodetest ja vähemalt mõningatest asjaomastest peamistest eksportijatest ja tootjatest. Sellegipoolest ei ole arvestatavat viisi eristada asjaomaseid ettevõtjaid, kes väärivad individuaalset õigust olla ära kuulatud, nendest, kes seda ei vääri. Seega muudaks Üldkohtu lähenemisviis komisjonil praktiliselt võimatuks täita samal ajal nõudeid, mis tulenevad õigusest olla ära kuulatud ja võrdse kohtlemise põhimõttest.
39
Teiseks väidab komisjon, et kui vaidlustatud kohtuotsust tuleks tõlgendada nii, et Üldkohus tegi erandi põhimõttest, mille kohaselt õigust olla ära kuulatud ei kohaldata üldkohaldatavate meetmete puhul, on sellega samuti rikutud õigusnormi. Nimelt ei luba liidu kohtute praktika sellest põhimõttest ühtegi erandit. Sellega seoses toob komisjon esile, et asjaolu, et ettevõtja isikliku ja otsese puutumuse korral on tal õigus esitada hagi üldkohaldatava akti peale, ei anna talle ühtlasi õigust olla enne selle akti vastuvõtmist ära kuulatud. Tegemist on nimelt eraldiseisvate õigusküsimustega.
40
ZMC ja Zippo GmbH väidavad vastu, et apellatsioonkaebuse esimese väite esimene ja teine osa on „tulemusetud, edutud ja/või põhjendamata“.
41
Mis puudutab apellatsioonkaebuse esimese väite esimest osa, siis leiavad ZMC ja Zippo GmbH esiteks sisuliselt, et komisjon ei saa ühelt poolt väita, et isikliku puutumuse analüüs vastuvõetavuse etapis kinnitab vaidlusaluse määruse üldkohaldatavust, väites samas teiselt poolt, et niisuguse puudutatuse ja selle tuvastamine, et asjaomane meede on harta artikli 41 lõike 2 punkti a tähenduses üksikmeede, on kaks eraldiseisvat õigusküsimust.
42
Teiseks vaidlevad ZMC ja Zippo GmbH vastu komisjoni väitele, et vaidlusalune määrus on üldkohaldatav meede. See väide põhineb nende sõnul puhtformaalsel ja vääral kriteeriumil. Üksikmeetme olemasolu tuleb aga hinnata juhtumipõhiselt, võttes arvesse asjaomaseid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid. Kui üldkohaldatav meede põhineb objektiivsetel põhjustel, ilma et eksportijaid oleks arvesse võetud, siis käesoleval juhul tegi komisjon kindlaks kaubamärgiga Zippo tähistatud kaubad ja suunas määruse neile.
43
Kolmandaks, kuigi Üldkohus ei kasutanud süstemaatiliselt eesliidet „üksik-“ ega mõistet „üksikmeede“, märkis ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 61 siiski, et harta artikli 41 lõike 2 punkt a on kohaldatav „üksikmeetmetele“. Samuti tunnustas ja kohaldas ta näiteks selle kohtuotsuse punktis 74 selle sätte kahte eraldiseisvat tingimust, milleks on üksikmeetme olemasolu ja selle ebasoodne mõju asjaomase isiku huvidele. Kuna käesoleval juhul oli vaidlusalune määrus suunatud ZMC toodetele, on tegemist üksikmeetmega.
44
Neljandaks väidavad ZMC ja Zippo GmbH, et komisjoni viidatud kohtupraktika ei võimalda käesolevas asjas järeldusi teha. Ükski viidatud pretsedent, mis puudutab akte, mis on vastu võetud pärast menetlust, mida ei ole algatatud isiku vastu, või seadusandlikke akte, ei puuduta olukorda, kus liidu institutsioon on teinud kindlaks ühe ettevõtja ja tema tooted konkreetse tegevuse ja konkreetse üksikmeetme esemena.
45
Lõpuks ei saa komisjon tugineda praktilistele raskustele ja Üldkohtu tõlgenduse kahjulikele tagajärgedele, et eitada põhiõiguste rikkumist. Pealegi oleks neid tagajärgi võimalik hõlpsalt vältida, kui ta jätaks määruse vastuvõtmise menetluses „tahtlikult suunamata“.
46
Mis puudutab apellatsioonkaebuse esimese väite teist osa, siis väidavad ZMC ja Zippo GmbH esiteks, et Üldkohus tuvastas üksikmeetme olemasolu, kuna komisjon mitte ainult ei olnud teadlik esimese astme hagejatest, vaid valis omal algatusel kaubamärgiga Zippo tähistatud kaubad tasakaalustavate meetmete esemeks ja suunas määruse neile.
47
Teiseks põhineb väide, et vaidlusalust määrust ei võetud vastu esimese astme hagejate suhtes algatatud individuaalses menetluses, vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendusel. Selle kohtuotsuse punktis 72 kasutatud sõnast „ehkki“ nähtub, et Üldkohus leidis, et see menetluslik asjaolu ei ole oluline.
48
Kolmandaks, kuigi määruse nr 654/2014 üldised eesmärgid ei nõua individuaalsete asjaolude arvesse võtmist, tuvastas Üldkohus siiski, et komisjon võttis arvesse esimese astme hagejate individuaalset olukorda.
49
Neljandaks, mis puudutab komisjoni argumente, mis põhinevad määruse nr 654/2014 üldisel laadil, siis märgivad ZMC ja Zippo GmbH, et see määrus puudutab üksnes kompensatsioonimeetmete kohaldamist imporditud toodete suhtes. Seevastu möönis komisjon, et erinevalt 2018. aastal vastu võetud esialgsetest meetmetest võeti vaidlusalune määrus vastu selleks, et vastata Ameerika Ühendriikide tollimaksudega hõlmatud toodete nimekirja suhteliselt väikesemahulisele laiendamisele. See vähendab komisjoni sõnul tema kaalutlusruumi. See kaalutlusruum ei võimalda tal aga subjektiivsetel põhjustel valida toodet, millel puudub igasugune seos nende liidu toodetega, mida Ameerika Ühendriikide võetud meetmed ebasoodsalt mõjutavad.
50
Viiendaks lisavad ZMC ja Zippo GmbH, et komisjoni kinnitus, mille kohaselt ei ole mingit arvestatavat viisi eristada asjaomaseid ettevõtjaid, kes väärivad individuaalset õigust olla ära kuulatud, nendest, kes seda ei vääri, on üksnes „teoreetiline argument“, kuna käesoleval juhul kindlakstegemine toimus.
– Euroopa Kohtu hinnang
51
Apellatsioonkaebuse esimese väite esimeses ja teises osas heidab komisjon Üldkohtule sisuliselt ette, et viimane rikkus harta artikli 41 lõike 2 punkti a tõlgendamisel ja kohaldamisel õigusnorme. Ühelt poolt väidab see institutsioon, et Üldkohus eksis, kui ta otsustas, et selles sättes ette nähtud õigus olla ära kuulatud on kohaldatav selliste üldkohaldatavate meetmete suhtes nagu vaidlusalune määrus, kui need avaldavad huvitatud isiku huvidele ebasoodsat mõju. Teiselt poolt väidab see institutsioon, et isegi kui eeldada, et Üldkohus kvalifitseeris selle määruse üksikmeetmeks, on see järeldus ekslik.
52
Nende osade üle otsustamiseks tuleb esimesena kindlaks määrata õiguse olla ära kuulatud kohaldamisala.
53
Harta artikli 41 lõike 2 punkti a kohaselt kätkeb õigus heale haldusele eelkõige igaühe õigust, et teda kuulatakse ära enne seda, kui tema suhtes kohaldatakse üksikmeedet, mis võib teda kahjustada.
54
Arvestades selle sätte sõnastust, kehtib selles sätestatud igaühe õigus olla ära kuulatud igas sellise üksikmeetme isiku suhtes võtmise menetluses, mis mõjutab teda ebasoodsalt.
55
See säte ei viita aga üldkohaldatavate õigusaktide väljatöötamise protsessile. Seega ei ole see kohaldatav juhul, kui isik leiab, et üldkohaldatav akt teda mõjutab (vt selle kohta 17. märtsi 2011. aasta kohtuotsus AJD Tuna, C‑221/09, EU:C:2011:153, punkt 49, ja 22. juuni 2023. aasta kohtuotsus Arysta LifeScience Great Britain vs. komisjon, C‑259/22 P, EU:C:2023:513, punkt 50), kusjuures tuleb meelde tuletada, et akt on üldkohaldatav, kui seda kohaldatakse objektiivselt määratletud olukordadele ja kui see tekitab õiguslikke tagajärgi üldiselt ja abstraktselt määratletud isikute kategooriatele (6. oktoobri 1982. aasta kohtuotsus Alusuisse Italia vs. nõukogu ja komisjon, 307/81, EU:C:1982:337, punkt 9, ning 17. märtsi 2011. aasta kohtuotsus AJD Tuna, C‑221/09, EU:C:2011:153, punkt 51).
56
Seda harta artikli 41 lõike 2 punkti a tõlgendust toetavad selgitused harta artikli 41 kohta, mida tuleb ELL artikli 6 lõike 1 kolmanda lõigu ja harta artikli 52 lõike 7 kohaselt arvesse võtta harta tõlgendamisel (vt selle kohta 26. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika). Mis puudutab õigust olla ära kuulatud, on nendes selgitustes nimelt täpsustatud, et see õigus tuleneb liidu kohtute praktikast.
57
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on aga kaitseõiguste tagamise põhimõte isiku suhtes algatatud mis tahes menetluses, mis võib viia selle isiku huve kahjustava otsuseni, liidu õiguse üldpõhimõte, mida tuleb kohaldada ka siis, kui sellekohased erinormid puuduvad. See põhimõte nõuab, et sellistel otsuste adressaatidel, mis mõjutavad oluliselt nende huve, oleks võimalik esitada tõhusalt oma seisukoht nende asjaolude kohta, millele nende vastu otsuse põhistamisel tuginetakse (vt selle kohta 12. veebruari 1992. aasta kohtuotsus Madalmaad jt vs. komisjon, C‑48/90 ja C‑66/90, EU:C:1992:63, punkt 44; 24. oktoobri 1996. aasta kohtuotsus komisjon vs. Lisrestal jt, C‑32/95 P, EU:C:1996:402, punkt 21; 14. juuni 2016. aasta kohtuotsus Marchiani vs. parlament, C‑566/14 P, EU:C:2016:437, punkt 51, ja 22. juuni 2023. aasta kohtuotsus Arysta LifeScience Great Britain vs. komisjon, C‑259/22 P, EU:C:2023:513, punkt 47).
58
Lisaks on õigusel olla ära kuulatud kaks eesmärki. Ühelt poolt aitab see asjas uurimist edasi viia ja tuvastada faktilised asjaolud nii täpselt ja õigesti kui võimalik ning teiselt poolt võimaldab see tagada huvitatud isiku tegeliku kaitse. Õiguse olla ära kuulatud eesmärk on eeskätt tagada, et iga isiku huve kahjustav otsus tehtaks kõikidest asjaoludest täielikult teadlikuna, ning eelkõige on selle eesmärk võimaldada pädeval asutusel parandada viga või asjaomasel isikul esitada oma isikliku olukorra kohta asjaolud, mis räägivad selle kasuks, kas otsus teha või mitte, või siis selle kasuks, kas otsusel on pigem niisugune kui teistsugune sisu (vt 4. juuni 2020. aasta kohtuotsus Euroopa välisteenistus vs. De Loecker, C‑187/19 P, EU:C:2020:444, punkt 69 ning seal viidatud kohtupraktika).
59
Seega ei ole õiguse olla ära kuulatud üldpõhimõte kohaldatav üldkohaldatavate aktide puhul (vt selle kohta 14. oktoobri 1999. aasta kohtuotsus Atlanta vs. Euroopa Ühendus, C‑104/97 P, EU:C:1999:498, punktid 35–37).
60
Tuleb siiski lisada, et olukord on teistsugune, kui asjaomase akti vastuvõtmist reguleeriva õigusraamistiku sõnaselge säte annab puudutatud isikule sellise menetlusõiguse. Kuigi ei harta artikli 41 lõike 2 punkt a ega õiguse olla ära kuulatud üldpõhimõte ei kohusta liidu seadusandjat seda tegema, on viimasel nimelt õigus näha isikutele, keda üldkohaldatav akt hakkab mõjutama, ette õigus olla ära kuulatud, õigus sellele, et nendega konsulteeritaks, või õigus teavitamisele, ning reguleerida nende õiguste kasutamist (vt selle kohta 22. juuni 2023. aasta kohtuotsus Arysta LifeScience Great Britain/Commission, C‑259/22 P, EU:C:2023:513, punkt 51).
61
Nendest meeldetuletustest tuleneb, et nagu komisjon õigesti väidab, ei ole õigus olla ära kuulatud harta artikli 41 lõike 2 punkti a tähenduses põhimõtteliselt kohaldatav juhul, kui üldkohaldatav akt mõjutab isikut ebasoodsalt.
62
Teisena tuleb nende hinnangute põhjendatust, mille Üldkohus andis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 63, 65, 69, 71–77, 91 ja 92, analüüsida eeltoodud kaalutlusi arvestades.
63
Selles kohtuotsuses tõdes Üldkohus esiteks selle kohtuotsuse punktides 66 ja 67, mida ei ole apellatsiooniastmes vaidlustatud, sisuliselt, et määrus nr 654/2014, mille alusel vaidlusalune määrus vastu võeti, ei anna ettevõtjatele, kelle toodete suhtes kohaldatakse tasakaalustavaid meetmeid, õigust olla ära kuulatud.
64
Teiseks märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 68 ja 69, et määruse nr 654/2014 artikli 4 lõike 1 alusel vastu võetud määruses ette nähtud tasakaalustavate meetmetega hõlmatud tooteid eksportivad ettevõtjad ei ole nende meetmete adressaadid, mille eesmärk on kontsessioonide tasakaalustamine kaubandussuhetes Ameerika Ühendriikidega. Siiski leidis Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 70 ja 71, et käesolevas asjas oli vaidlusaluse määrusega kehtestatud tasakaalustavate meetmete eesmärk tekitada negatiivseid majanduslikke tagajärgi nende ettevõtjate tegevusele.
65
Üldkohus järeldas sellest vaidlustatud kohtuotsuse punktides 72 ja 73, et isegi kui määruse nr 654/2014 artikli 4 lõike 1 alusel vastu võetud rakendusaktis ette nähtud tasakaalustavat meedet ei võeta nende ettevõtjate suhtes läbi viidava individuaalse menetluse tulemusel, võib see olla meede, mis võib kahjustada nende huve, mistõttu ei saa välistada võimalust, et need ettevõtjad saavad tugineda harta artikli 41 lõike 2 punkti a alusel õigusele olla ära kuulatud.
66
Selles kontekstis leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 74, et kui rakendusakti vastuvõtmise menetlus määruse nr 654/2014 artikli 4 lõike 1 alusel viib selleni, et komisjon teeb kindlaks füüsilise või juriidilise isiku, kelle huve võivad selles aktis ette nähtud meetmed kahjustada, peab see isik saama esitada oma isikliku olukorra kohta asjaolud, mis räägivad selle kasuks, kas otsus teha või mitte, või siis selle kasuks, kas otsusel on pigem niisugune kui teistsugune sisu.
67
Kolmandaks tuvastas Üldkohus käesolevas kohtuasjas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 75 ja 76, et komisjon tegi esimese astme hagejate tooted kindlaks vaidlusaluse määrusega kavandatud meetmete esemena ja teadis, et need meetmed puudutavad suures osas just neid tooteid. Ta järeldas sellest kohtuotsuse punktis 77, et neil asjaoludel oli esimese astme hagejatel õigus olla ära kuulatud vaidlustatud määruse vastuvõtmise menetluses.
68
Selles Üldkohtu arutluskäigus on rikutud kahte õigusnormi.
69
Esiteks lähtus Üldkohus väärast õiguslikust kriteeriumist ja tõlgendas vääralt harta artikli 41 lõike 2 punktis a ette nähtud õiguse olla ära kuulatud kohaldamisala, leides eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 71–74, et kui üldkohaldatav akt mõjutab ebasoodsalt nende isikute huve, keda sellega kehtestatud meetmed puudutavad, võivad need isikud tugineda õigusele olla ära kuulatud. Nimelt, nagu nähtub sellest sättest ja käesoleva kohtuotsuse punktides 53–62 meenutatud kohtupraktikast, ei ole see õigus kohaldatav üldkohaldatavate aktide puhul, sealhulgas ka juhul, kui need mõjutavad ebasoodsalt teatavate isikute huve.
70
Teiseks rikkus Üldkohus õigusnormi ka siis, kui ta kohaldas seda väära õiguslikku kriteeriumi käesolevas asjas. Sellega seoses on tõsi, et Üldkohus ei kvalifitseerinud vaidlusalust määrust sõnaselgelt üldkohaldatavaks aktiks või üksikmeetmeks. Siiski nähtub Üldkohtu poolt selle kohtuotsuse punktides 68, 69 ja 72 antud hinnangutest piisavalt selgelt, et ta käsitas seda määrust üldkohaldatava aktina. Neil asjaoludel ei saanud ta ilma õigusnormi rikkumata nimetatud kohtuotsuse punktides 75–77 otsustada, et esimese astme hagejatel oli õigus olla vaidlusaluse määruse vastuvõtmise menetluses ära kuulatud sisuliselt põhjusel, et komisjon oli selle menetluse käigus teinud nende tooted kindlaks selle määrusega kavandatud tasakaalustavate meetmete esemena.
71
ZMC ja Zippo GmbH argumendid seda järeldust ei väära.
72
Esiteks leiavad ZMC ja Zippo GmbH, et vaidlusalust määrust ei saa kvalifitseerida üldkohaldatavaks aktiks, kuna komisjon tegi kindlaks nende tooted ja suunas määruse neile selle vastuvõtmiseni viinud menetluses, ning et selline kvalifitseerimine oleks vastuolus Üldkohtu hinnangutega nende isikliku ja otsese puutumuse kohta.
73
Sellega seoses tuleb ühelt poolt tõdeda, et vaidlusaluse määruse artikli 1 lõikes 2 on käesoleva kohtuotsuse punktis 55 viidatud kohtupraktika tähenduses üldiselt ja abstraktselt määratletud tooted, mille suhtes kohaldatakse 20% täiendavat väärtuselist tollimaksu, see tähendab tooted, mis on hõlmatud CN-koodiga 96138000. Lisaks tuleb märkida, et vastavalt määruse nr 654/2014 artikli 3 punktile c ja artikli 4 lõikele 1, mille alusel vaidlusalune määrus vastu võeti, on selle määruse eesmärk kontsessioonide tasakaalustamine kaubandussuhetes Ameerika Ühendriikidega, ning et vaidlusalust määrust ei võetud vastu menetluses, mis oleks läbi viidud esimese astme hagejate suhtes, kes ei ole selle adressaadid. Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, nagu tegi ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 71 ja 72, et ainuüksi asjaolu, et komisjon tegi kindlaks teatavad juriidilised isikud, kelle suhtes seda väärtuselist maksu suures osas kohaldatakse, ei muuda vaidlusalust määrust üksikmeetmeks harta artikli 41 lõike 2 punkti a tähenduses.
74
Teiselt poolt, mis puudutab argumente selle kohta, et vaidlusalune määrus puudutab esimeses astme hagejaid isiklikult ja otseselt, siis tuleb meenutada, et asjaolu, et üldkohaldatav akt puudutab isikut isiklikult ja otseselt, ei anna talle õigust olla ära kuulatud enne sellise akti vastuvõtmist (vt selle kohta 14. oktoobri 1999. aasta kohtuotsus Atlanta vs. Euroopa Ühendus, C‑104/97 P, EU:C:1999:498, punktid 34–35). Nimelt on õigus esitada hagi ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel ja õigus olla ära kuulatud harta artikli 41 lõike 2 punkti a alusel kaks eraldiseisvat õigusküsimust, millel on – nagu nähtub kohtujuristi ettepaneku punktist 78 – eri eesmärgid.
75
Teiseks põhineb ZMC ja Zippo GmbH väide, et Üldkohus tuvastas nende suhtes võetud üksikmeetme olemasolu, vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendusel, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 70.
76
Kolmandaks puudutavad argumendid, mis käsitlevad komisjoni kaalutlusruumi vaidlusaluse määrusega ette nähtud meetmete kohaldamisalasse kuuluvate toodete valikul, nende meetmete põhjendatuse hindamist. Need ei oma aga mingit tähtsust seoses ZMC ja Zippo GmbH õigusega olla ära kuulatud.
77
Kõiki eeltoodud põhjendusi arvestades tuleb apellatsioonkaebuse esimese väite esimese ja teise osaga nõustuda.
Kolmas väiteosa
– Poolte argumendid
78
Apellatsioonkaebuse esimese väite kolmandas osas väidab komisjon, et juhul, kui esimese astme hagejatel oli vaidlusaluse määruse vastuvõtmise menetluses õigus olla ära kuulatud, rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta järeldas, et seda õigust ei antud neile avaliku konsultatsiooni kaudu, mis viidi läbi määruse nr 654/2014 artikli 9 lõike 1 alusel.
79
ZMC ja Zippo GmbH väidavad vastu, et see väiteosa on vastuvõetamatu ja igal juhul põhjendamatu.
– Euroopa Kohtu hinnang
80
Apellatsioonkaebuse esimese väite kolmas osa on esitatud teise võimalusena juhuks, kui Euroopa Kohus peaks leidma, et Üldkohus leidis õigesti, et esimese astme hagejatel oli vaidlusaluse määruse vastuvõtmise menetluses õigus olla ära kuulatud. Selle väite esimese ja teise osa analüüsist tuleneb aga, et see ei ole nii.
81
Järelikult tuleb apellatsioonkaebuse esimese väite kolmas osa asjassepuutumatuse tõttu tagasi lükata, ilma et oleks vaja hinnata selle vastuvõetavust.
82
Kõiki eeltoodud põhjendusi arvestades tuleb järeldada, et apellatsioonkaebuse esimese väite kahe esimese osaga tuleb nõustuda ja see väide tuleb ülejäänud osas tagasi lükata. Sellega seoses tuleb märkida, et nende väiteosade analüüsimisel tuvastatud õigusnormi rikkumistest piisab vaidlustatud kohtuotsuse tühistamiseks.
83
Euroopa Kohus peab korrakohase õigusemõistmise huvides siiski otstarbekaks analüüsida ka apellatsioonkaebuse teist väidet.
Teine väide
Poolte argumendid
84
Apellatsioonkaebuse teises väites leiab komisjon, et Üldkohus rikkus ne ultra petita põhimõtet. Ta märgib, et – nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 92 –Üldkohus tühistas vaidlusaluse määruse „osas, milles see puudutab CN-koodi 96138000 alla kuuluvaid tooteid“, samas kui hagis paluti see määrus tühistada üksnes osas, milles see oli kohaldatav esimese astme hagejate suhtes. Seega tegi Üldkohus otsuse ultra petita.
85
ZMC ja Zippo GmbH leiavad, et apellatsioonkaebuse teine väide tuleb tagasi lükata, kuna see on „tulemusetu või edutu“.
86
ZMC ja Zippo GmbH väidavad, et vaidlusaluse määruse tühistamine osas, mis puudutab Ühendriikidest pärinevaid CN-koodiga 96138000 hõlmatud tooteid, on samaväärne selle määruse tühistamisega nende tooteid puudutavas osas, arvestades Üldkohtu järeldusi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 27 ja 29. Eelkõige nähtub nende arvates sellest punktist 29, et ZMC on ainus selle koodiga hõlmatud toodete tootja-eksportija Ameerika Ühendriikide territooriumilt liitu. Järelikult on väga ebatõenäoline või isegi välistatud, et nimetatud määrus puudutab Ameerika Ühendriikidest pärit tulemasinaid, mida toodavad teised Ameerika ettevõtjad. Igal juhul oleks tegemist üksnes määruse esimese astme hagejate toodetele suunamisega kaasneva kahjuga.
Euroopa Kohtu hinnang
87
Nagu Euroopa Kohus on mitmel korral otsustanud, ei tohi õiguspärasust kontrolliva kohtu otsustatav tühistamine olla hageja nõude piire ületav, sest tal ei ole lubatud teha lahendit ultra petita (vt 14. septembri 1999. aasta kohtuotsus komisjon vs. AssiDomän Kraft Products jt, C‑310/97 P, EU:C:1999:407, punkt 52, ning 14. novembri 2014. aasta kohtuotsus British Airways vs. komisjon, C‑122/16 P, EU:C:2017:861, punkt 81).
88
Käesolevas asjas nähtub esimeses kohtuastmes esitatud hagiavaldusest ühemõtteliselt – nagu Üldkohus ise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 14 tõdes –, et esimese astme hagejad palusid tühistada vaidlusaluse määruse ja eelkõige selle artikli 1 lõike 2 punkti a ja artikli 2 osas, milles need on nende suhtes kohaldatavad.
89
Vaidlustatud kohtuotsusega tühistas Üldkohus vaidlusaluse määruse „osas, milles see puudutab CN-koodi 96138000 alla kuuluvaid tooteid“.
90
Osas, milles selles määruses on kindlaks tehtud selle koodi alla kuuluvad tooted, määratletakse selles abstraktses ja objektiivses sõnastuses toodete kategooria, mille suhtes kehtib täiendav väärtuseline tollimaks, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 73. Seega on nimetatud määrus nende toodete suhtes kohaldatav, sõltumata sellest, kes on asjaomased tootjad, eksportijad ja importijad.
91
Sellest järeldub, et kui Üldkohus tühistas vaidlusaluse määruse selle koodiga hõlmatud tooteid puudutavas osas, ületas ta esimese astme hagejate nõudeid. Sellega seoses tuleb märkida, et asjaolu, et ZMC on ainus selle koodiga hõlmatud toodete tootja-eksportija – eeldusel, et see on tõendatud – on igal juhul asjakohatu.
92
Neil asjaoludel tuleb apellatsioonkaebuse teise väitega nõustuda.
93
Arvestades käesoleva kohtuotsuse punktides 82 ja 92 tehtud järeldusi, tuleb apellatsioonkaebus rahuldada ja seega vaidlustatud kohtuotsus tühistada osas, milles sellega tühistatakse vaidlusalune määrus osas, milles see puudutab CN‑koodi 96138000 alla kuuluvaid tooteid ja osas, milles otsustatakse kohtukulude jaotus.
Üldkohtule esitatud hagi
94
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt võib Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse tühistamise korral teha ise asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab.
95
Käesolevas asjas tuleb kõigepealt märkida, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 93, tühistatakse vaidlustatud kohtuotsus sisuliselt vaid osas, milles esimeses kohtuastmes esitatud hagi rahuldati. Seevastu otsuse peale, millega Üldkohus lahendas menetlusküsimuse, lükates tagasi komisjoni poolt eraldi dokumendiga esitatud vastuvõetamatuse vastuväite, ei esitatud apellatsioonkaebust. See otsus, mis sisaldub selles kohtuotsuses (vt selle kohta 26. veebruari 2002. aasta kohtuotsus nõukogu vs. Boehringer, C‑23/00 P, EU:C:2002:118, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika), on seega seadusjõustunud hoolimata nimetatud kohtuotsuse osalisest tühistamisest (vt analoogia alusel 4. märtsi 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Fútbol Club Barcelona, C‑362/19 P, EU:C:2021:169, punktid 109 ja 110, ning 5. septembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Tšehhi Vabariik (taskutulemasinad), C‑494/22 P, EU:C:2024:684, punktid 155 ja 156).
96
Sisulistes küsimustes tuleb märkida, et ZMC ja Zippo GMBH põhjendavad oma tühistamishagi viie väitega. Esimene puudutab proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist, teine diskrimineerimiskeelu ja võrdse kohtlemise põhimõtete rikkumist, kolmas põhjendamiskohustuse rikkumist, neljas liidule WTO õigusest tulenevate kohustuste rikkumist ja viies hea halduse põhimõtte rikkumist.
97
Võttes eeskätt arvesse seda, et viienda väite üle toimus Üldkohtus võistlev menetlus ja selle analüüsimiseks ei ole vaja võtta ühtegi täiendavat menetlust korraldavat meedet ega teha ühtegi täiendavat menetlustoimingut, on Euroopa Kohus seisukohal, et menetlusstaadium lubab kohtuasjas T‑402/20 viienda väite kohta lõpliku otsuse tegemist, mis tuleb ka teha (vt selle kohta 8. septembri 2020. aasta kohtuotsus komisjon ja nõukogu vs. Carreras Sequeros jt, C‑119/19 P ja C‑126/19 P, EU:C:2020:676, punkt 130).
98
Samas viiendas väites vaidlustavad ZMC ja Zippo GmbH ühelt poolt komisjoni poolt määruse nr 654/2014 artikli 9 alusel läbi viidud teabe kogumise ja teiselt poolt väidavad sisuliselt, et eirati nende õigust olla ära kuulatud.
99
Mis puudutab teabe kogumise nõuetekohasust puudutavaid argumente, siis kuna pooled ei ole seda konkreetselt vaidlustanud, nõustub Euroopa Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 53–58 Üldkohtu poolt selle kohta antud hinnangutega.
100
Mis puudutab argumente, mille kohaselt on sisuliselt rikutud ZMC ja Zippo GmbH õigust olla ära kuulatud, siis tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktidest 53–61, 69, 70 ja 73, et kuna vaidlusalune määrus on üldkohaldatav akt, ei saa nad tugineda õigusele olla ära kuulatud, kui määruses nr 654/2014 puudub sõnaselge säte, mis annaks neile sellise menetlusõiguse.
101
Neil põhjustel tuleb esimeses kohtuastmes esitatud hagi viies väide tervikuna põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
102
Seevastu ei luba menetlusstaadium teha otsust esimeses kohtuastmes esitatud hagi esimese kuni neljanda väite kohta.
103
Nimelt, nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 92, leidis Üldkohus, et kuna hagi viienda väitega nõustuti, ei olnud vaja analüüsida hagi muid väiteid ega teha otsust teatavate esimeses astmes hagejate esitatud tõendite vastuvõetavuse kohta. Need väited eeldavad aga võimalikult keeruliste faktiliste hinnangute andmist, milleks Euroopa Kohtu käsutuses ei ole tema arvates kõiki vajalikke faktilisi asjaolusid.
104
Järelikult tuleb kohtuasi suunata Üldkohtusse tagasi otsuse tegemiseks kohtuasjas T‑402/20 esitatud hagi esimese kuni neljanda väite kohta.
Kohtukulud
105
Kuna asi suunatakse tagasi Üldkohtusse, tuleb otsuse tegemine kohtukulude kohta jätta edaspidiseks.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 18. oktoobri 2023. aasta kohtuotsus Zippo Manufacturing jt vs. komisjon (T‑402/20, EU:T:2023:640) osas, milles sellega tühistatakse komisjoni 6. aprilli 2020. aasta rakendusmäärus (EL) 2020/502, milles käsitletakse teatavaid kaubanduspoliitika meetmeid, mida kohaldatakse Ameerika Ühendriikidest pärit teatavate toodete suhtes, osas, milles see puudutab nõukogu23. juuli 1987. aasta määrusega (EMÜ) nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta kehtestatud kombineeritud nomenklatuuri alamrubriiki 96138000 kuuluvaid tooteid.
2.
Suunata kohtuasi tagasi Euroopa Liidu Üldkohtule, et see teeks otsuse kohtuasjas T‑402/20 esitatud hagi toetuseks toodud esimese kuni neljanda väite kohta.
3.
Otsustada kohtukulude kandmine edaspidi.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.