62024CC0210
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
ANDREA BIONDI
esitatud 3. juulil 2025 (
1
)
Kohtuasi C‑210/24
Asociación de Empresas de Servicios para la Dependencia (AESTE)
versus
Ayuntamiento de Ortuella
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Baski autonoomse piirkonna lepinguvaidluste organ, Hispaania))
Eelotsusetaotlus – Riigihanked – Direktiiv 2014/24/EL – Isikutele osutatavate sotsiaalteenuste hankeleping – Piirmäärast väiksema maksumusega hankeleping – Artikkel 67 – Majanduslikult soodsaim pakkumus – Sotsiaalalane lepingu sõlmimise tingimus – Teenuseid osutavate töötajate palgatõus – Seos hankelepingu esemega – Proportsionaalsuse ja diskrimineerimiskeelu põhimõte – Artikkel 28 – Kollektiivläbirääkimiste õigus
I. Sissejuhatus
1.
Käesolev kohtuasi annab Euroopa Kohtule võimaluse käsitleda küsimust, kuidas kasutada riigihankeid üldist huvi pakkuvate horisontaalsete eesmärkide saavutamiseks, eelkõige sotsiaalsete eesmärkide edendamiseks. Riigihankeid, mis moodustavad olulise osa Euroopa Liidu sisemajanduse koguproduktist (SKP) (
2
), tunnustatakse üha enam strateegilise vahendina, mida saab lisaks lihtsalt parima hinnaga kaupade või teenuste ostmisele kasutada laiemate poliitiliste eesmärkide, eelkõige sotsiaalsete eesmärkide saavutamiseks (Socially responsible Public Procurement) (
3
).
2.
Käesolevas eelotsusetaotluses esitatud tõlgendamistaotluse esemeks olev direktiiv 2014/24 (
4
) on mitme sätte abil suurendanud võimalust kasutada hankelepinguid sotsiaalsete eesmärkide saavutamiseks. Käesolev kohtuasi puudutab konkreetselt – kohtupraktikas juba tunnustatud ja praegu direktiivi 2014/24 artikli 67 lõikes 2 kodifitseeritud – hankijate õigust kasutada hankelepingute sõlmimisel sotsiaalsete aspektidega seotud kriteeriume.
3.
Eelotsusetaotlus on esitatud hankelepingu sõlmimise kriteeriumit käsitleva kohtuvaidluse raames (edaspidi „vaidlusalune kriteerium“), mis oli ette nähtud Ayuntamiento de Ortuella (Ortuella linnavolikogu, Hispaania) poolt raskustes olevate perede ja/või isikute koduhooldusteenuste kohta korraldatud hankemenetluse hanketingimustes. (
5
)
4.
Vaidlusalune hankelepingu sõlmimise kriteerium pealkirjaga „[p]algafondi suurendamine“ näeb ette, et võttes aluseks majandusharu kollektiivlepingus kehtestatud töötasud, võetakse hankelepingu sõlmimisel arvesse kõrgemaid töötasusid, mida pakkujast ettevõtja kavatseb hankelepingut täitma määratud isikutele kohaldada. (
6
) Maksimaalne punktide arv, mis tuleb vaidlusaluse kriteeriumi alusel anda pakkumustele, milles tehakse ettepanek kohaldada kõnealuste isikute suhtes palgatõusuprotsenti, on 40 punkti. Pakkumustele, milles ei ole palgatõusu ette nähtud, antakse 0 punkti. (
7
)
5.
Kriteerium näeb samuti ette, et hiljemalt ühe kuu jooksul alates hankelepingu sõlmimisest ja pärast töötajate esindajatega läbirääkimiste pidamist tuleb kindlaks määrata palgatõusu aluseks olevad asjaolud ning et edukas pakkuja püüab samuti vormistada lepingu (nn Ortuella Home Care Service’i kollektiivleping), mis reguleerib hankelepingut täitma määratud töötajate töötingimusi.
6.
Asociación de Empresas de Servicios para la Dependencia (iseseisvuse säilitamiseks teenuste ettevõtjate ühendus, Hispaania, edaspidi „AESTE“) esitas Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadile (Baski autonoomse piirkonna lepinguvaidluste organ, Hispaania, edaspidi „OARC“), kes on eelotsusetaotluse esitanud organ, vaidlustuse, paludes eelkõige tühistada vaidlusaluse kriteeriumi.
7.
Kaheldes nimetatud kriteeriumi kooskõlas liidu õiguse erinevate sätetega, otsustas OARC menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas niisugune teenuste riigihankelepingu sõlmimise kriteerium, nagu on kirjeldatud, milles:
–
eelistatakse palgafondi suurendamist suuremal määral, kui on ette nähtud kohaldatavas valdkondlikus kollektiivlepingus, mida pakkuja soovitab hankelepingut täitvate isikute suhtes kohaldada, ja
–
kohustatakse edukat pakkujat määrama pärast kollektiivläbirääkimisi töötajate esindajatega kindlaks, milles töötasu suurenemine konkreetselt väljendub, ja püüdma sõlmida kollektiivlepingut, mille kohaldamisala moodustavad lepingu täitmises osalevad töötajad,
on asjakohane majanduslikult soodsaima pakkumuse kindlakstegemiseks, nagu on nõutud direktiivi 2014/24/EL artikli 67 lõikes 1;
on vastuolus teenuste osutamise vabadusega või piirab vaba konkurentsi, rikkudes ELTL artiklit 56 ning direktiive 2014/24/EL ja 96/71[ (
8
)],
rikub Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 28 tunnustatud kollektiivläbirääkimiste õigust?“
II. Analüüs
8.
Enne iga küsimuse, mis on esitatud kolmes osas, milleks eelotsuse küsimus jaguneb, sisulist käsitlemist tuleb esitada mõned sissejuhatavad märkused kõnealuses küsimuses viidatud liidu õiguse sätete kohaldatavuse ja Euroopa Kohtu pädevuse kohta.
A.
Sissejuhatavad märkused
9.
Mis puudutab esiteks OARC staatust kohtuna ELTL artikli 267 tähenduses, mida arutati Euroopa Kohtu istungil, märgin lühidalt, et Euroopa Kohus on seda juba tunnustanud 20. septembri 2018. aasta kohtuotsuses Montte (C‑546/16, EU:C:2018:752). (
9
)
10.
Teiseks, seoses direktiivi 2014/24 kohaldatavusega sellise hankelepingu suhtes, nagu see, mis on kõne all põhikohtuasjas, tuleb kõigepealt märkida, et nagu tuleneb punktist 3, on kõnealuse lepingu ese direktiivi 2014/24 XIV lisas sätestatud sotsiaalteenuste osutamine. (
10
) Sellest järeldub ühest küljest, et direktiiv on kohaldatav üksnes juhul, kui selle lepingu maksumus on võrdne direktiivi artikli 4 punktis d ette nähtud 750000 euro suuruse piirmääraga või sellest suurem, ning teisest küljest, et viidatud piirmäära ületamise korral kohaldataks kõnealuse lepingu suhtes nimetatud direktiivi artiklites 74–77 ette nähtud „lihtsustatud korda“. (
11
)
11.
Selles osas nähtub eelotsusetaotlusest, et vaidlusaluse hankelepingu eeldatav maksumus on 166250 eurot, st kõnealusest piirmäärast väiksem. Sellest järeldub, et direktiiv 2014/24 ei ole selle lepingu suhtes kohaldatav.
12.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus, kes on ainsana pädev tõlgendama riigisisest õigust ELTL artikliga 267 loodud õigusalase koostöö süsteemi raames, aga märgib, et kuigi hankelepingu maksumus on eespool nimetatud piirmäärast väiksem, on direktiivi 2014/24 sätted muudetud riigisisese õigusega vahetult ja tingimusteta kohaldatavaks olukordade suhtes, mis sarnaselt käsitletava vaidlusaluse hankelepinguga ei kuulu üldjuhul kõnealuse direktiivi kohaldamisalasse.
13.
See kohus täpsustas, et nagu Hispaania valitsus samuti märkis, otsustati Hispaania hankelepingute seadusega (edaspidi „LCSP“) (
12
) üldiselt ja väheste eranditega kehtestada hankelepingutele, mis ei kuulu nende hinnangulise maksumuse alusel direktiivi 2014/24 kohaldamisalasse, sama õiguskord, mis on ette nähtud selle direktiiviga hõlmatud hankelepingutele. Täpsemalt on sotsiaalteenuste hankelepingutele (millele on viidatud direktiivi 2014/24 XIV lisas) kohaldatav LCSP artikkel 145, mis käsitleb hankelepingute sõlmimise tingimuste ja kriteeriumide liike üldiselt ning millega võetakse Hispaania õigusesse üle direktiivi 2014/24 artikli 67 lõiked 1 ja 2, võttes arvesse LCSP neljakümne seitsmenda lisasätte (millega võetakse üle direktiivi 2014/24 artikkel 76, mis paikneb eespool nimetatud „lihtsustatud korda“ käsitlevates sätetes) eripärasid.
14.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et kui riigisisesed õigusnormid järgivad liidu õigusakti kohaldamisalast väljapoole jäävate olukordade lahendamisel vahetult ja tingimusteta selles liidu aktis sätestatud lahendusi, on liidul selge huvi selle vastu, et liidu aktist üle võetud sätteid tõlgendataks ühetaoliselt. See võimaldab vältida lahknevaid tõlgendusi tulevikus ja tagada selliste olukordade ja nende sätete kohaldamisalasse kuuluvate olukordade ühesugune kohtlemine. (
13
)
15.
Käesoleval juhul tuleneb eespool punktidest 12 ja 13, et tuleb märkida, et vastavalt kõnealusele kohtupraktikale on liidul selge huvi selle vastu, et Euroopa Kohus lahendaks eelotsusetaotluse direktiivi 2014/24 tõlgendamise kohta.
16.
Kolmandaks tuleb analüüsida, kas ELTL artikkel 56 ja direktiiv 96/71 on põhikohtuasjas kõne all oleva hankelepingu suhtes kohaldatavad.
17.
Seoses niisuguse hankelepingu sõlmimisega, mis ei kuulu selle maksumuse tõttu direktiivi 2014/24 kohaldamisalasse, tuleneb kohtupraktikast, et Euroopa Kohus võib arvesse võtta ELi toimimise lepingu alusnorme ja üldpõhimõtteid, eelkõige selle artiklit 56, tingimusel, et kõnealune leping pakub selget piiriülest huvi. (
14
)
18.
Kohtupraktika kohaselt on selge piiriülese huvi olemasolu tuvastamiseks objektiivsete kriteeriumide hulgas eelkõige asjaomase riigihanke võrdlemisi suur maksumus koostoimes tööde teostamise kohaga või ka asjaomaste kaupade või teenuste eriomadused. (
15
)
19.
Põhikohtuasjas on hankelepingu eeldatav maksumus selgelt väiksem kui direktiivi 2014/24 artikli 4 punktis d nõutud piirmäär. Lisaks puudutab hankeleping isikutele osutatavaid sotsiaalteenuseid, millel on juba oma olemuselt piiratud piiriülene mõõde. (
16
) Isikule osutatavad teenused, mille maksumus jääb alla seda piirmäära, ei paku üldjuhul teiste liikmesriikide teenuseosutajatele huvi, kui ei esine konkreetseid tõendeid, mis näitaksid vastupidist. (
17
) Sellest järeldub, et niisuguste asjaolude puudumisel ei ole ELTL artikkel 56 kohaldatav sellise hankelepingu suhtes, nagu see, mis on kõne all põhikohtuasjas. (
18
)
20.
Seoses direktiivi 96/71 kohaldatavusega ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus esitanud ühtegi asjaolu, mis lubaks asuda seisukohale, et hankelepingu eset ja eelkõige eelmises punktis esitatud kaalutlusi arvesse võttes võiks põhikohtuasjas isegi teoreetiliselt esineda olukord, mis on hõlmatud kõnealuse direktiivi mõne artikli 1 lõikes 3 nimetatud riikidevahelise meetmega, mis õigustaks selle kohaldamist. (
19
) Minu arvates järeldub sellest, et ka direktiiv 96/71 ei ole põhikohtuasjas kohaldatav.
21.
Neljandaks tuleb analüüsida harta artikli 28 kohaldatavust.
22.
Sellega seoses on harta artikli 51 lõikes 1 täpsustatud, et harta sätted on liikmesriikidele ette nähtud üksnes liidu õiguse kohaldamise korral. Kohtupraktikast tuleneb, et mõiste „liidu õiguse kohaldamine“, mida on kasutatud harta artiklis 51, „eeldab liidu õigusakti ja asjaomase riigisisese meetme vahel teatava seose olemasolu, mis ulatub kaugemale sellest, et asjaomaste valdkondade puhul on tegemist naabervaldkondadega või et üks neist valdkondadest avaldab teisele kaudset mõju“. (
20
)
23.
Kohtupraktikast tuleneb, et selline seos on olemas siis, kui liidu õigusakti sätted muudetakse – nagu käesoleval juhul – vahetult ja tingimusteta kohaldatavaks riigisiseses õiguses tehtud viitega, mis laiendab liidu õiguse kohaldamisala tegelikult olukordadele, mis ei kuulu otseselt sellesse kohaldamisalasse. Nimelt on Euroopa Kohus mitmes sarnases kohtuasjas tõlgendanud liidu õigust harta sätteid arvestades (
21
), jõudes järeldusele, et liikmesriik kohaldab ka sellises olukorras liidu õigust. Sellest järeldub, et harta artikkel 28 on käesolevas asjas kohaldatav.
24.
Kokkuvõttes tuleneb eeltoodud kaalutlustest, et vastata tuleb ainult eelotsuse küsimuse esimesele ja kolmandale osale, mis käsitlevad vastavalt direktiivi 2014/24 ja harta artikli 28 tõlgendamist.
B.
Direktiivi 2014/24 tõlgendamine
25.
Oma eelotsuse küsimuse esimeses osas esitab eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtule küsimuse direktiivi 2014/24 artikli 67 lõike 1 tõlgendamise kohta. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas hankemenetluses, mis puudutab isikule osutatavaid sotsiaalteenuseid, on selle sätte tähenduses „majanduslikult soodsaima pakkumuse“ kindlaks tegemiseks asjakohane hankelepingu sõlmimise kriteerium, mis näeb ette, et arvesse tuleb võtta palgatõusu, mida pakkuja kavatseb kohaldada hankelepingut täitvate isikute suhtes, võrreldes sektori jaoks kollektiivlepingus ette nähtud töötasudega.
26.
Direktiivi 2014/24 artikli 67 lõikes 1 on sätestatud, et avaliku sektori hankijad tuginevad riigihankelepingute sõlmimisel „majanduslikult soodsaimale pakkumusele“. Sama artikli lõikes 2 selgitatakse, et „avaliku sektori hankija seisukohast majanduslikult soodsaim pakkumus tehakse kindlaks hinna või kulu alusel, kasutades kulutõhususe põhimõtet, […] ning see võib hõlmata parima hinna ja kvaliteedi suhet, mida hinnatakse asjaomase hankelepingu esemega seotud kriteeriumite alusel, sealhulgas kvalitatiivsete, keskkonna‑ ja/või sotsiaalsete aspektide põhjal“.
27.
Sissejuhatuseks märgin esiteks, et direktiivi 2014/24 artikli 67 tõlgendamisel tuleb käesolevas asjas arvesse võtta erilist õiguslikku konteksti, millesse asjaomane hankeleping kuulub. Esiteks, nagu märkisin, ei kohaldata kõnealuse hankelepingu suhtes selle eseme (isikule osutatavad sotsiaalteenused) ja piirmäärast väiksema maksumuse tõttu põhimõtteliselt direktiivis 2014/24 ette nähtud hankelepingute sõlmimise üldnorme. Viidatud hankelepingu suhtes „majanduslikult soodsaima pakkumuse“ kriteeriumi kohaldamine sõltub üksnes Hispaania seadusandja valikust laiendada üldkorda sellele konkreetsele lepinguliigile. Teiseks on sotsiaalteenuste hankelepingute puhul just nende eseme tõttu direktiivi 2014/24 artiklites 74–77 ette nähtud „lihtsustatud“ erikord. Nimetatud kord kehtestab liikmesriikidele „üksnes läbipaistvuse ja võrdse kohtlemise põhimõtete järgimise kohustuse“ ning jätab neile sõnaselgelt „laialdased volitused“, ning tagavad, et avaliku sektori hankijad „saavad teenuseosutajate valimisel kohaldada teatavaid kvaliteedikriteeriume“ ja vabaduse kehtestada selliste teenuste osutamise kord. (
22
)
28.
Kuigi liidu õigusnormide ühetaolise tõlgendamise viidatud nõue (
23
) näeb ette, et mõiste „majanduslikult soodsaim pakkumus“ tõlgendus ei tohi erineda tõlgendusest, mida kohaldataks direktiivi 2014/24 kohaldamisalasse kuuluva hankelepingu suhtes, tuleb mõiste tõlgendamisel käesoleval juhul siiski arvesse võtta hankelepinguga hõlmatud sotsiaalteenuste eripäraseid asjaolusid ja nimetatud laialdasi volitusi, mis liikmesriikidele nende teenustega seotud hankelepingute puhul antakse. Lisaks nähtub direktiivist 2014/24 sõnaselgelt, et neid asjaolusid tuleb arvesse võtta ka juhul, kui liikmesriik otsustab seda liiki hankelepingute suhtes kohaldada majanduslikult soodsaima pakkumuse kriteeriumi. (
24
)
29.
Teiseks märgin, et käesoleval juhul ei hõlma sotsiaalteenuseid mitte ainult riigihankeleping, vaid ka vaidlusalune kriteerium on kriteerium, mis käsitleb „sotsiaalseid aspekte“ direktiivi 2014/24 artikli 67 lõike 2 tähenduses.
30.
Sellega seoses tugevdas direktiiv 2014/24 võrreldes varasemate riigihankevaldkonna direktiividega võimalusi kasutada riigihankeid strateegiliselt üldsuse huvides eesmärkide, eelkõige sotsiaalsete eesmärkide saavutamiseks. (
25
) Lisaks on see kooskõlas Lissaboni lepinguga kehtestatud sätetega, mis on ette nähtud ELL artikli 3 lõikes 3 ja ELTL artiklis 9. (
26
)
31.
Selleks on direktiivis 2014/24 ette nähtud mitu võimalust sotsiaalse mõõtme integreerimiseks riigihangetesse ning eelkõige tööstandardite ja sotsiaalse kaasatuse jõustamiseks või edendamiseks. Lisaks juba viidatud sotsiaalteenuseid hõlmavate riigihankelepingute „lihtsustatud“ korrale ja „sotsiaalsete aspektide“ sõnaselgele arvessevõtmisele lepingu sõlmimise kriteeriumide kontekstis direktiivi 2014/24 artikli 67 lõike 2 tähenduses (
27
) on eriti oluline artikli 18 lõige 2, mis näeb ette, et ettevõtjad täidavad riigihankelepingute täitmisel õigusvaldkonnas, eelkõige sotsiaal‑ ja tööõiguse valdkonnas kohaldatavaid kohustusi. Euroopa Kohus tunnustas seda sätet direktiivi üldises ülesehituses kui „põhiväärtust“, seades selle nõude põhimõtteks samamoodi nagu teised selle artikli lõikes 1 (
28
) nimetatud põhimõtted, nimelt võrdse kohtlemise, diskrimineerimiskeelu, läbipaistvuse ja proportsionaalsuse põhimõtted. See põhiväärtus peab järelikult juhtima kogu direktiivi tõlgendamist.
32.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele direktiivi 2014/24 artikli 67 tõlgendamise kohta tuleb vastata eeltoodud kaalutlusi arvestades. See küsimus tõstatab sisuliselt neli punkti, mida käsitlen järgmiselt: i) vaidlusaluse kriteeriumi sobivus majanduslikult soodsaima pakkumuse kindlakstegemiseks; ii) küsimus, kas vaidlusalune kriteerium on „seotud“ riigihankelepingu esemega; iii) selle kriteeriumi proportsionaalsus; ja iv) selle väidetav diskrimineeriv olemus.
1. Vaidlusaluse kriteeriumi sobivus majanduslikult soodsaima pakkumuse kindlakstegemiseks
33.
Nagu meenutatud, lubab direktiivi 2014/24 artikli 67 lõige 2, mis on niisuguse sotsiaalteenuste riigihankelepingu suhtes, nagu on kõne all põhikohtuasjas, LCSP artikliga 145 kohaldatavaks muudetud, sõnaselgelt avaliku sektori hankijatel kehtestada majanduslikult soodsaima pakkumuse, mis määratakse kindlaks parima hinna ja kvaliteedi suhte alusel, kindlakstegemisel kriteeriumid, mis käsitlevad asjaomase riigihanke esemega seotud sotsiaalseid aspekte.
34.
Kohtupraktikas tunnustati juba kaalutlusõiguse raames, mis avaliku sektori hankijatel on hankelepingu sõlmimise kriteeriumide kindlaksmääramisel (
29
), võimalust võtta majanduslikult soodsaima pakkumuse kindlakstegemisel arvesse sotsiaalseid aspekte. Nii kinnitas Euroopa Kohus kohtuotsuses „Nord‑Pas‑de‑Calais“, et ei ole välistatud hankijate võimalus kasutada niisugust kriteeriumi nagu töötuse vastu võitlemisega seotud tingimus (
30
). Seejärel leidis Euroopa Kohus nn Fair Trade kohtuotsuses üldiselt sõnaselgelt, et hankijatel on „õigus valida hankelepingu sõlmimise tingimusi, mis põhinevad sotsiaalsetel kaalutlustel“. (
31
)
35.
Euroopa Kohtu praktika ja direktiivi 2014/24 sätted võimaldavad piiritleda avaliku sektori hankijate õigust võtta majanduslikult soodsaima pakkumuse kindlakstegemisel arvesse sotsiaalseid aspekte.
36.
Sellega seoses hõlmab mõiste „sotsiaalsed aspektid“ üldiselt nii tootmisprotsessi või teenuse osutamisega seotud tegureid (näiteks töötingimustega seotud tegurid, inimõiguste austamine tarneahelas või toorainete vastutustundlik hankimine) kui ka lõppkasutajate jaoks olulisi tegureid (näiteks teenuse kättesaadavusega seotud tegurid või teenuse kavandamine haavatavate kasutajateni jõudmiseks või töövõimalused). (
32
)
37.
Lisaks on Euroopa Kohus selgitanud, et sotsiaalsetel kaalutlustel põhinevad hankelepingu sõlmimise kriteeriumid võivad puudutada mitte üksnes hankelepinguga hõlmatud ehitustööde, tarnete või teenuste kasutajaid või nendest kasu saajaid, vaid ka muid üksusi (
33
), näiteks hankelepingut täitvaid töötajaid (
34
).
38.
Veel tuleneb direktiivist 2014/24 ja kohtupraktikast, et hankija võib võtta arvesse sotsiaalsete aspektidega seotud kriteeriume, kui need kriteeriumid: esiteks, on seotud riigihankelepingu esemega (
35
); teiseks, ei anna kriteeriumid sellele haldusasutusele piiramatut valikuvabadust (
36
); kolmandaks, vastavad läbipaistvuse nõuetele ja neid on seega ühelt poolt sõnaselgelt nimetatud hanketingimustes või hanketeates (
37
) koos nende osakaaluga (
38
) ning võimalike alakriteeriumidega ning teiselt poolt on piisavalt selged tagamaks, et kõik piisavalt informeeritud ja mõistlikult tähelepanelikud pakkujad saavad neist aru (
39
); ning neljandaks on kooskõlas liidu õiguse aluspõhimõtetega, eelkõige diskrimineerimiskeelu põhimõttega (
40
).
39.
Samuti tuleneb direktiivist, et majanduslikult soodsaim pakkumus, mis põhineb parima hinna ja kvaliteedi suhtel, peab alati sisaldama hinna või kulude elementi (
41
), nii et sellise pakkumuse kindlaksmääramine ei saa põhineda üksnes kvalitatiivsetel ja/või sotsiaalsetel kriteeriumidel. Lisaks ei pea kõik lepingu sõlmimise kriteeriumid, mille avaliku sektori hankija on majanduslikult soodsaima pakkumuse kindlakstegemiseks kehtestanud, tingimata olema puhtalt majanduslikku laadi. Ei saa välistada, et asjaolud, mis ei ole puhtalt majanduslikud, võivad avaliku sektori hankija jaoks mõjutada pakkumuse maksumust. (
42
)
40.
Käesoleval juhul nähtub eespool punktist 4, et vaidlusalune kriteerium käsitleb palgatõusu, mida pakkuja kavatseb kohaldada hankelepingut täitvate isikute suhtes, võrreldes sektoripõhises kollektiivlepingus sätestatud palgatõusuga.
41.
Kuna kõnealune kriteerium puudutab töötasu ja seega töötingimusi, on tegemist „sotsiaalsete aspektidega“ seotud hankelepingu sõlmimise kriteeriumiga direktiivi 2014/24 artikli 67 lõike 2 tähenduses, mis puudutab punktis 37 viidatud kohtupraktika kohaselt hankelepingut täitvaid töötajaid. Lisaks, kui jätta kõrvale allpool käsitletavad küsimused selle kriteeriumi seose kohta hankelepingu esemega ning proportsionaalsuse ja diskrimineerimiskeelu põhimõtte järgimise kohta, ei ilmne, et seataks kahtluse alla see, et kõnealune hankelepingu sõlmimise kriteerium vastab punktis 38 nimetatud nõuetele. Selles osas ilmneb eelotsusetaotlusest, et kõnealune hankeleping sisaldab ka hinnakriteeriumi vastavalt punktis 39 sätestatud nõudele.
42.
Lisaks tuleb märkida, et seoses konkreetselt sotsiaalteenuste riigihankelepingutega tuleneb esiteks direktiivi 2014/24 artikli 76 lõikest 2, et avaliku sektori hankijatel on nende teenuste eripära tõttu õigus rõhutada niisuguseid aspekte nagu „teenuste kvaliteet, katkematus, ligipääsetavus, taskukohasus, kättesaadavus ja terviklikkus [ning] erinevate kasutajakategooriate […] erivajaduste arvessevõtmine“. Nagu juba eespool märkisin, on liikmesriikidel teisest küljest seda liiki hankelepingute osas ulatuslik kaalutlusõigus (
43
), eelkõige lepingu sõlmimise kriteeriumide kindlaksmääramisel. Need kaalutlused, mis kehtivad direktiivi 2014/24 kohaldamisalasse kuuluvate sotsiaalteenuste riigihankelepingute suhtes, kehtivad seda enam niisuguste riigihankelepingute suhtes, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis ei kuulu isegi direktiivi 2014/24 kohaldamisalasse, vaid mille suhtes kohaldatakse viidatud direktiivi üksnes asjaomase liikmesriigi vabatahtliku valiku alusel. Seda liiki riigihangete puhul on nimetatud kaalutlusruum veelgi laiem. (
44
)
43.
Selles konkreetses olukorras leian järelikult, et ilma et see piiraks järgnevaid kaalutlusi, mis käsitlevad seost hankelepingu esemega ning proportsionaalsuse ja diskrimineerimiskeelu põhimõtte järgimist, ei piira direktiiv 2014/24 asjaomase liikmesriigi ulatuslikku kaalutlusõigust ega takista hankijal kaaluda piirmäärast väiksema maksumusega ning seega väljapoole direktiivi 2014/24 kohaldamisala jääva sotsiaalteenuste riigihankelepingu raames, mille suhtes liikmesriik seda direktiivi vabatahtlikult kohaldab, sotsiaalsete aspektidega seotud kriteeriumi, nagu majanduslikult soodsaima pakkumuse kindlaksmääramise vaidlusalune kriteerium.
2. Vaidlusaluse kriteeriumi ja lepingu eseme vaheline seos
44.
Samas tuleneb direktiivi 2014/24 artikli 67 lõikest 2, et lepingu sõlmimise kriteerium peab olema seotud hankelepingu esemega. Sama artikli lõikes 3 selgitatakse, et „[p]akkumuste hindamise kriteeriumeid käsitatakse seotuna riigihankelepingu esemega, kui need on seotud […] teenustega, mis […] osutatakse selle lepingu alusel nende olelusringi mis tahes aspektides ja etappides, sealhulgas teguritega, […mis…] ei ole nende oluliseks osaks“.
45.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on kahtlusi nimelt seoses hankelepingu sõlmimise vaidlusaluse kriteeriumi ja käsitletava hankelepingu eseme vahelise seose teguriga. Ta leiab, et palgatõusu ja teenuse osutamise paranemise vaheline suhe on liiga hüpoteetiline, et leiduks soodne aspekt, mis võib viia hankelepingu sõlmimiseni.
46.
Selles osas puudutab kõnealune leping isikule osutatavaid sotsiaalteenuseid. Neid teenuseid osutatakse tavaliselt inimeselt inimesele ja selleks on vaja tööjõumahukat tegevust. (
45
) Seoses tasuga, mida teenust osutav ettevõtja saab teenuse osutamiseks, puudutab vaidlusalune kriteerium kokkuvõttes tasu teenuse enda eest, st vastusooritust kõnealuse teenuse eest (
46
) ning järelikult teenusega selgelt seotud tegurit.
47.
Sellega seoses nähtub kohtupraktikast, et hankelepingu sõlmimise tingimus ei pea lähtuma toote olemuslikest tunnustest (
47
), mida kinnitavad direktiivi 2014/24 artikli 67 lõike 3 viimane lause – ja põhjendus 97 –, mis, nagu märkisin punktis 44, näeb kriteeriumi ja teenuse vahelise seose kindlakstegemiseks ette võimaluse võtta arvesse tegureid, mis ei kuulu selle teenuse „olulise osa“ hulka. Lisaks, nagu on märgitud eespool punktis 39, ei pea kriteerium tingimata andma puhtalt majanduslikku laadi eelist.
48.
Lisaks, mis puudutab sellist liiki teenuseid, milles isiklikul elemendil on ülekaalukas roll, ei tundu ebamõistlik asuda seisukohale, et üldiselt võib olemas olla positiivne seos sotsiaalteenuste osutajate tööga rahulolu, mida mõjutab ka töötasu, ja osutatava teenuse kvaliteedi vahel.
49.
Veel nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et hankija kasutas vaidlusalust kriteeriumi seoses vajadusega leida lahendus konfliktiolukordadele töösuhete valdkonnas, ka palgatasemega seotud olukordadele, mis tõid kaasa teenuse osutamise eest vastutavate isikute pikaaegse protesti. Selle kriteeriumi kasutamise eesmärk oli tagada teenuse järjepidevus ja piisavus.
50.
Sellega seoses leian, et lisaks vajalikele faktikontrollidele, mille peab läbi viima eelotsusetaotluse esitanud kohus, on hankija selliseid hinnangud põhjendatud kaalutlused, mis võivad õigustada hankelepingu sõlmimise konkreetse tingimuse kehtestamist, eelkõige niisuguses olukorras, nagu see, mida käsitletakse käesolevas asjas, kus – nagu on märgitud eespool punktis 42 – on esiteks hankelepingu esemeks olevate teenuste eripära tõttu esmatähtsal kohal teenuse järjepidevuse ja kättesaadavusega seotud kaalutlused, ning teiseks on liikmesriikidel lai kaalutlusruum, veel enam piirmäärast väiksema maksumusega hankelepingute puhul.
3. Vaidlusaluse kriteeriumi proportsionaalsus
51.
Komisjon kahtleb oma seisukohtades, kas vaidlusalune kriteerium on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega. Komisjon kahtleb eelkõige selles, kas nimetatud kriteeriumi osakaal on proportsionaalne, võrreldes muude hanketingimustes ette nähtud kriteeriumidega. Euroopa Kohtu käsutuses olev toimik ei võimalda täielikult mõista erinevate kriteeriumide osakaalu kõnealuse hankelepingu raames. (
48
) Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on konkreetselt kindlaks määrata vaidlusaluse kriteeriumi osakaalu tegelik tase, et hinnata selle proportsionaalsust.
52.
Selles osas tagab proportsionaalsuse põhimõte, et avaliku sektori hankijate võetud meetmed on riigihanke‑eeskirjadega taotletavate seaduslike eesmärkide saavutamiseks sobivad ning et need meetmed ei lähe kaugemale sellest, mis on nende saavutamiseks vajalik. Konkreetse hankelepingu sõlmimiseks ette nähtud lepingu sõlmimise kriteeriumide proportsionaalsust tuleb analüüsida juhtumipõhiselt ja see sõltub mitmest tegurist, mille hulka kuulub kindlasti lepingu ese.
53.
Seoses sotsiaalseid aspekte puudutavate lepingu sõlmimise kriteeriumide osakaaluga ei näi olevat võimalik kindlaks määrata abstraktset maksimum‑ või miinimumprotsenti, mis oleks proportsionaalne. Hankelepingute puhul, mille sotsiaalsed ohud (nt inimõiguste rikkumine) või – nagu kõnealuse hankelepingu puhul – võimalikud sotsiaalsed hüved (nt haavatava rühma heaolu paranemine) on suured, võib olla mõistlik anda lepingu sõlmimise sotsiaalsetele tingimustele suurem osakaal. (
49
) Proportsionaalsuse hindamisel tuleb arvesse võtta ka punktis 42 nimetatud eripärast olukorda seoses sotsiaalteenuste lepingutega, eelkõige juhul, kui nende maksumus on piirmäärast väiksem.
54.
Mis puudutab aga hinnakriteeriumi osakaalu, siis näib, et peale punktis 39 nimetatud nõude ei ole direktiivis 2014/24 kehtestatud täpseid nõudeid, et teha kindlaks kriteeriumi proportsionaalsus, mis sõltub mitmest hankelepingu liigiga seotud tegurist.
55.
Lisaks nähtub kohtupraktikast, et Euroopa Kohus on möönnud, et avaliku sektori hankija võib anda keskkonnaaspektidel põhinevale hindamiskriteeriumile 45% suuruse osakaalu (
50
), ega ole vastu vaielnud sellele, et kvalitatiivsed kriteeriumid võivad tervikuna vastata 60%‑le pakkumuse hindamisel antavatest punktidest (
51
).
56.
Viimasena ei nähtu Euroopa Kohtule kättesaadavast toimikust, kas vaidlusaluse kriteeriumi kohaldamisele hanketingimuste erinevate sätete raames on ette nähtud palgatõusu ülempiir, mille kohaldamiseks hankelepingut täitvate isikute suhtes võib pakkujast ettevõtja ettepaneku teha. Juhul kui oleks võimalik teha ettepanek palgatõusude kohta, mis on teenuse väärtusega võrreldes ilmselgelt ebaproportsionaalsed, tekitaks see probleeme proportsionaalsuse põhimõtte järgimise seisukohast.
57.
Kokkuvõttes peab eelotsusetaotluse esitanud kohus eeltoodud kaalutlusi ja tema ülesandeks olevaid faktilisi järeldusi arvestades hindama, kas niisuguse sotsiaalteenuste hankelepingu puhul, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on selline kriteerium, nagu on põhikohtuasjas kõne all eripärases olukorras, mida on kirjeldatud punktis 42, proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas.
4. Vaidlusaluse kriteeriumi diskrimineeriv laad
58.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb lisaks, kas vaidlusalune kriteerium võib diskrimineerivalt mõjutada ettevõtjaid, kellel on väiksem majanduslik võimekus maksta kõrget palka, nagu väikesed ja keskmise suurusega ettevõtjad (VKEd), kes võivad esitada konkureerivaid pakkumusi nimelt oma madalamate palgakulude tõttu.
59.
Sellega seoses nähtub direktiivi 2014/24 artikli 18 lõikest 1, et avaliku sektori hankijad kohtlevad ettevõtjaid võrdselt ja mittediskrimineerivalt. Kohtupraktika kohaselt on kõnealuses sättes ette nähtud võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu põhimõtte eesmärk soodustada hankemenetluses osalevate ettevõtjate vahelise terve ja tegeliku konkurentsi arengut ning need vastavad riigihankemenetlusi käsitlevate liidu õigusnormide põhisisule. Nende põhimõtete kohaselt peavad pakkujad olema võrdses olukorras nii pakkumuste ettevalmistamise kui ka nimetatud hankija poolt pakkumuste hindamise ajal. (
52
) Need põhimõtted nõuavad, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud. (
53
)
60.
Täpsemalt, nagu nähtub sisuliselt direktiivi 2014/24 artikli 18 lõike 1 teisest lõigust, tähendab liidu riigihankeõiguse kontekstis diskrimineerimise puudumine seda, et avaliku sektori hankijad ei või ette näha kriteeriume ega eeskirju, mis soosivad või kahjustavad põhjendamatult teatavaid ettevõtjaid nende endi omaduste alusel või mis tekitavad kunstlikke tõkkeid teatavat liiki ettevõtjatele, näiteks VKEdele.
61.
Lisaks on direktiivi 2014/24 üks põhieesmärke hõlbustada VKEde osalemist riigihangetes. (
54
) Sellises olukorras võib liiga rangete nõuete või hankelepingu sõlmimise kriteeriumide, mis ei ole seotud lepingu esemega ega ole sellega proportsionaalsed, kehtestamine kujutada endast põhjendamatut takistust VKEde osalemisele riigihangetes. (
55
) Teiselt poolt on üks liidu õigusnormide põhieesmärke riigihangete valdkonnas tagada maksimaalne avatus konkurentsile, mis tagaks pakkujate võimalikult laialdase osalemise hankemenetluses.
62.
Käesoleval juhul ei saa välistada, et abstraktselt võib niisugune kriteerium, nagu vaidlusalune kriteerium, olenevalt juhtumi konkreetsetest asjaoludest avaldada diskrimineerivat mõju ettevõtjatele, kellel on väiksem majanduslik suutlikkus maksta kõrget palka, eelkõige juhul kui – nagu punktis 56 märkisin – see ei näe ette teoreetiliselt kavandatavate palgatõusude ülempiiri.
63.
Leian siiski, et konkreetsel juhul ei ole Euroopa Kohtul teavet, mis võimaldaks kindlaks teha, kas selline diskrimineeriv mõju on olemas või mitte. Võttes arvesse hankelepingu konkreetset eset ja piiratud maksumust, on lisaks ebatõenäoline, et selle hankelepinguga seotud menetluses osalevad tõhusalt ettevõtjad, keda saaks seetõttu, et nad ei ole VKEd, selle kriteeriumiga konkreetselt eelistada, kahjustades seeläbi tervet ja tegelikku konkurentsi kõnealuses hankemenetluses osalevate ettevõtjate vahel. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on teha selles osas asjakohased faktilised järeldused.
5. Kokkuvõte direktiivi 2014/24 kohta
64.
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et käesoleval juhul tuleb direktiivi 2014/24 artikli 67 tõlgendamisel võtta arvesse asjaolu, et vaidlusaluse hankelepingu esemeks on isikutele osutatavad sotsiaalteenused ning et kuigi selle maksumus on direktiivis seda liiki teenuste jaoks ette nähtud piirmäärast väiksem, on liikmesriik muutnud kõnealuse artikli sätted riigisiseses õiguses otse ja tingimusteta kohaldatavaks. Sellises olukorras tuleb neid sätteid tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus selline hankelepingu sõlmimise kriteerium, nagu vaidlusalune kriteerium „majanduslikult soodsaima pakkumuse“ kindlakstegemiseks, tingimusel, et see on järgib proportsionaalsuse, võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu põhimõtet, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
C.
Harta artikkel 28
65.
Oma küsimuse kolmanda osaga küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult, kas teenuste hankelepingu sõlmimise kriteerium, mis näeb ette, et arvesse tuleb võtta palgatõusu, mida pakkuja kavatseb kohaldada hankelepingut täitvate isikute suhtes, võrreldes sektori kollektiivlepingus ette nähtud tasuga, ning mis näeb ette, et edukas pakkuja määrab pärast töötajate esindajatega peetud kollektiivläbirääkimisi kindlaks, milles töötasu suurenemine konkreetselt väljendub, ja püüab sõlmida kollektiivlepingu, mida kohaldatakse lepingut täitma määratud töötajate suhtes, rikub harta artiklis 28 tunnustatud õigust pidada kollektiivläbirääkimisi.
66.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas vaidlusalune kriteerium kujutab endast harta artiklis 28 tunnustatud kollektiivläbirääkimiste pidamise õiguse riivet, kuna see võib viia selleni, et hankelepingut täitma määratud töötajad jäetakse kehtiva kokkuleppe kohaldamisalast välja, mis võib tekitada töötasu ebavõrdsust sama ettevõtja töötajate vahel, kes täidavad samu ülesandeid, mida õigustab üksnes volitaja isik, kelle heaks neid ülesandeid täidetakse.
67.
Põhiõiguste harta artikli 28 kohaselt on töötajatel ja tööandjatel või nende organisatsioonidel liidu õiguse ning riigisiseste õigusaktide ja tavade kohaselt õigus pidada asjakohasel tasandil läbirääkimisi kollektiivlepingute üle ja neid sõlmida.
68.
Kohtupraktikast nähtub, et ELTL artikli 152 esimese lõigu alusel tõlgendatuna eeldab see säte tööturu osapoolte sõltumatust, mis tähendab, et tööturu osapooled saavad kokkuleppe üle peetavate läbirääkimiste etapis, mis on „üksnes“ nende „pädevuses“, vabalt dialoogi pidada ja tegutseda, saamata kelleltki, eelkõige liikmesriikidelt või institutsioonidelt, korraldusi või juhiseid. (
56
)
69.
Käesoleval juhul näeb vaidlusalune kriteerium ette kaks etappi. Esiteks tuleb hiljemalt ühe kuu jooksul alates lepingu sõlmimisest pärast töötajate esindajatega läbirääkimisi kindlaks määrata, milles väljendub konkreetselt töötasu suurenemine, mida pakkuja kavatseb lepingut täitvate isikute suhtes kohaldada, võrreldes sektori kollektiivlepingus ette nähtud töötasuga. Teiseks peab edukas pakkuja püüdma sõlmida konkreetse kollektiivlepingu, mis reguleerib hankelepingut täitma määratud töötajate töötingimusi.
70.
Selle kohta leian, et kollektiivläbirääkimiste õiguse kahjustamise asemel vaidlusalune kriteerium pigem soodustab seda. Esiteks paneb see ettevõtja, kes on hanke võitnud, pidama töötajate esindajatega läbirääkimisi kõnealuse palgatõusu tegurite osas, mistõttu ei jäta see ettevõtjale vaba valikut selles osas, kuidas neid tegureid kindlaks määrata. Teisest küljest kohustab see kriteerium edukat pakkujat pelgalt „püüdma“ sõlmida asjaomase teenuse osutamiseks kollektiivleping. Järelikult ei kehtesta see mitte mingit tulemuse saavutamise kohustust ega näi kuidagi sekkuvat asjaomaste tööturu osapoolte sõltumatusse.
71.
Mis puudutab asjaolu, et vaidlusalune kriteerium võib tuua kaasa töötasu ebavõrdsuse, jättes teatavad töötajad sektori kollektiivlepingu kohaldamisalast välja osas, milles Ortuella linnavalitsusega sõlmitud erilepingus ette nähtud tingimused on sektori kollektiivlepingu tingimustest soodsamad, siis ma ei leia, et harta artiklit 28 oleks rikutud. Vastupidi, vaidlusalune kriteerium, mis kasutab sektori kollektiivlepingut kui on minimaalset võrdlusalust (benchmark), väärtustab järelikult selle sätte ulatust.
72.
Seetõttu leian, et niisugune lepingu sõlmimise kriteerium nagu vaidlusalune kriteerium ei ole harta artikliga 28 vastuolus.
III. Ettepanek
73.
Esitatud kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Baski autonoomse piirkonna lepinguvaidluste organ, Hispaania) esitatud eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta artiklit 67 tuleb tõlgendada nii, et hankelepingu puhul, mis hõlmab isikule osutatavaid sotsiaalteenuseid ning mille maksumus on viidatud direktiivis seda liiki teenuste jaoks ette nähtud piirmäärast väiksem, kuid mille suhtes on liikmesriik muutnud kõnealuse artikli sätted riigisiseses õiguses vahetult ja tingimusteta kohaldatavaks, ei ole selle sättega vastuolus lepingu sõlmimise kriteerium, mille alusel tehakse kindlaks „majanduslikult soodsaim pakkumus“ selle sätte tähenduses, mis näeb ette, et arvesse võetakse palgatõusu, mida pakkuja kavatseb hankelepingut täitvate isikute suhtes kohaldada, võrreldes sektori kollektiivlepingus ette nähtud töötasuga, tingimusel et see kriteerium on kooskõlas proportsionaalsuse, võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu põhimõttega, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 28 ei ole vastuolus teenuste hankelepingu sõlmimise kriteerium, mis näeb ette, et arvesse võetakse palgatõusu, mida pakkuja kavatseb kohaldada hankelepingut täitvate isikute suhtes, võrreldes sektori kollektiivlepingus ette nähtud tasuga, ning milles on ette nähtud, et edukas pakkuja määrab pärast töötajate esindajatega peetud kollektiivläbirääkimisi kindlaks, milles töötasu suurenemine konkreetselt väljendub, ja püüab sõlmida kollektiivlepingu, mida kohaldatakse hankelepingut täitma määratud töötajate suhtes.
(
1
)	Algkeel: itaalia.
(
2
)	Kontrollikoja eriaruande nr 28/2023 kohaselt kulutatakse riigihangetele igal aastal ligikaudu 2000 miljardit eurot ehk 14% ELi SKPst (vt lk 4).
(
3
)	Vt selle kohta 2023. aasta oktoobris avaldatud Euroopa Parlamendi uuringut „The social impact of public procurement, can the EU do more?“; komisjoni 26. mai 2021. aasta teatis C(2021) 3573 (final) „Sotsiaalne ostmine – juhend sotsiaalsete kaalutluste arvestamiseks riigihankes (teine väljaanne)“ (ELT 2021, C 237, lk 1), ning Euroopa Komisjoni väljaannet pealkirjaga „Making Socially Responsible Public Procurement Work“ (2020).
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiv 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2014, L 94, lk 65).
(
5
)	Kõnealune teenus nimega „Ortuella linna koduabiteenus“ kuulub kategooriasse „Sotsiaalhoolekanne ilma majutuseta“ (CPV kood – 85312000‑9). Üksikasjalikuma teabe kohta vt eelotsusetaotluse punkt 6.
(
6
)	Palgatõusuprotsenti hinnatakse konkreetset valemit kohaldades (vt täpsemalt eelotsusetaotluse punkt 7).
(
7
)	Erinevate lepingu sõlmimise kriteeriumide osakaalu kohta vt käesoleva ettepaneku punkt 51 ja 48. joonealune märkus.
(
8
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 1996. aasta direktiiv 96/71/EÜ töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega (EÜT 1997, L 18, lk 1; ELT eriväljaanne 05/02, lk 431).
(
9
)	Vt punktid 20–25. Leian, et Euroopa Kohtu hilisem praktika ei anna põhjust seda hinnangut kahtluse alla seada.
(
10
)	Eespool 5. joonealuses märkuses viidatud CPV kood – 85312000–9 on üks selles lisas loetletud koodidest.
(
11
)	Vt direktiivi 2014/24 põhjendus 28.
(
12
)	8. novembri 2017. aasta avaliku sektori hankelepingute seadus nr 9 (Ley 9/2017, de 8 de noviembre, de Contratos del Sector Público).
(
13
)	Vt selle kohta 18. oktoobri 1990. aasta kohtuotsus Dzodzi (C‑297/88 ja C‑197/89, EU:C:1990:360, punktid 36 ja 37) ning 16. juuni 2022. aasta kohtuotsus Obshtina Razlog (C‑376/21, EU:C:2022:472, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
14
)	4. aprilli 2019. aasta kohtuotsus Allianz Vorsorgekasse (C‑699/17, EU:C:2019:290, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 5. juuli 2024. aasta kohtumäärus EUROCASH1 (C‑788/23, EU:C:2024:589, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
15
)	6. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus Tecnoedi Costruzioni (C‑318/15, EU:C:2016:747, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 5. juuli 2024. aasta kohtumäärus EUROCASH1 (C‑788/23, EU:C:2024:589, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
16
)	Vt direktiivi 2014/24 põhjendus 114. Selliste teenuste osutamise kontekst on erinevate kultuuritraditsioonide tõttu liikmesriigiti väga erinev. Vt 14. juuli 2022. aasta kohtuotsus ASADE (C‑436/20, EU:C:2022:559, edaspidi „kohtuotsus ASADE“, punkt 75).
(
17
)	Ibid.
(
18
)	Sellise teabe puudumisel ei tõenda ainuüksi asjaolu, et hankelepingu esemeks olevaid teenuseid tuleb osutada Ortuella linnas, mis asub ligikaudu 130 km kaugusel Prantsusmaa piirist, iseenesest selge piiriülese huvi olemasolu. Vt selle kohta 5. juuli 2024. aasta kohtumäärus EUROCASH1 (C‑788/23, EU:C:2024:589, punkt 26).
(
19
)	Riikidevahelised meetmed on loetletud vastavalt selle sätte punktides a–c ning need käsitlevad sisuliselt töötaja lähetamist muu liikmesriigi territooriumile lepingu alusel, mille on sõlminud ettevõtja, kes lähetab, ja isik, kellele teenused on mõeldud (punkt a), töötaja lähetamist muu liikmesriigi territooriumil asuvasse kontsernile kuuluvasse asutusse või ettevõttesse (punkt b) ja töötaja lähetamist töötajaid vahendava agentuuri kaudu (punkt c).
(
20
)	Vt 28. novembri 2024. aasta kohtuotsus PT (prokuröri ja süüteo toimepanija vaheline karistuskokkulepe) (C‑432/22, EU:C:2024:987, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
21
)	Vt selle kohta 13. märtsi 2019. aasta kohtuotsus E. (C‑635/17, EU:C:2019:192, punktid 35–39 ja 53), 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt (C‑307/18, EU:C:2020:52, punktid 22–29, 41 ja 137) ning 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus JI (C‑634/18, EU:C:2020:455, punktid 24–30 ja punkt 43). Üldisemalt vt selle kohta kohtujurist Sharpstoni ettepanek kohtuasjas Prokuratura Rejonowa wSłupsku (C‑634/18, EU:C:2020:29, punktid 34–44).
(
22
)	Vt direktiivi 2014/24 põhjendus 114. Selle korra kohta vt kohtuotsus ASADE, punkt 73 jj.
(
23
)	Vt eespool 13. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.
(
24
)	Direktiivi 2014/24 artikli 76 lõike 1 viimasest lausest nähtub, et sotsiaalteenuste hankelepingute puhul „[võivad liikmesriigid] kehtestada menetluseeskirjad, mida kohaldatakse selles ulatuses, milles need eeskirjad võimaldavad avalike sektori hankijatel võtta arvesse kõnealuste [sotsiaal]teenuste eripärasid“. Sama artikli lõike 2 viimases lauses on sätestatud, et „[l]iikmesriigid võivad […] ette näha, et teenuseosutaja valitakse välja kõige parema hinna‑pakkumise suhtega pakkumuse alusel, võttes arvesse sotsiaalteenuste kvaliteedi ja jätkusuutlikkuse kriteeriume“ (kohtujuristi kursiiv). Vt selle kohta kohtuotsus ASADE, punktid 84 ja 85.
(
25
)	Sellega seoses nähtub direktiivi põhjendusest 2, et riigihanke‑eeskirjade läbivaatamise üks eesmärke oli nimelt võimaldada hankijatel kasutada riigihankeid tulemuslikumalt „ühiste ühiskondlike eesmärkide toetamiseks“. Vt ka Euroopa Parlamendi uuring (lk 10) ja komisjoni teatis C(2021) 3573 final (peatükk 1.1), millele on viidatud 3. joonealuses märkuses.
(
26
)	Esimese sätte kohaselt „[võitleb liit] sotsiaalse tõrjutuse […] vastu ning edendab sotsiaalset õiglust ja kaitset, naiste ja meeste võrdõiguslikkust, põlvkondade solidaarsust ja lapse õiguste kaitset“. Teise sätte kohaselt „[võtab liit] oma poliitika ja meetmete määratlemisel ja rakendamisel […] arvesse kõrge tööhõive taseme edendamise, piisava sotsiaalse kaitse tagamise[ga] seotud nõudeid“.
(
27
)	Direktiivi 2014/24 muude asjakohaste sätete hulgas on artiklis 20 sätestatud reserveeritud hankelepinguid käsitlevad eeskirjad, võimalus nõuda lepingu täitmiseks eritingimusi, mis hõlmavad sotsiaalseid kaalutlusi artikli 70 tähenduses.
(
28
)	Vt 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Tim (C‑395/18, EU:C:2020:58, punkt 38).
(
29
)	Vt selle kohta 4. detsembri 2003. aasta kohtuotsus EVN ja Wienstrom (C‑448/01, EU:C:2003:651, punkt 37).
(
30
)	26. septembri 2000. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑225/98, EU:C:2000:494, punktid 49 ja 50).
(
31
)	10. mai 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Madalmaad (C‑368/10, EU:C:2012:284, punkt 85).
(
32
)	Vt näiteks sotsiaalsed eesmärgid, mida avaliku sektori hankijad võivad saavutada riigihankelepingute abil, mida on nimetatud eespool 3. joonealuses märkuses viidatud komisjoni väljaandes „Making socially responsible public procurement work“.
(
33
)	10. mai 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Madalmaad (C‑368/10, EU:C:2012:284, punkt 85 lõpus).
(
34
)	Lisaks on direktiivis endas esitatud näidetena sotsiaalsete aspektide kohta kriteeriumid, mis puudutavad riigihankelepingu täitmise eest vastutavaid isikuid, et teha kindlaks majanduslikult soodsaim pakkumus. Vt põhjendused 93 ja 94 ning artikli 67 lõike 2 punkt b.
(
35
)	Vt direktiivi 2014/24 artikli 67 lõiked 2 ja 3 ning varasem, 17. septembri 2002. aasta kohtuotsus Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, punkt 64).
(
36
)	Vt direktiivi 2014/24 artikli 67 lõige 4 ja põhjendus 92 ning 20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Montte (C‑546/16, EU:C:2018:752, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
37
)	Vt direktiivi 2014/24 V lisa C osa punkt 18 ning varasem, 17. septembri 2002. aasta kohtuotsus Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, punkt 64).
(
38
)	Vt direktiivi 2014/24 artikli 67 lõige 5.
(
39
)	18. oktoobri 2001. aasta kohtuotsus SIAC Construction (C‑19/00, EU:C:2001:553, punkt 42).
(
40
)	Vt direktiivi 2014/24 artikkel 18 ja varasem, 17. septembri 2002. aasta kohtuotsus Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, punkt 64).
(
41
)	Direktiivi 2014/24 põhjendus 90.
(
42
)	Vt analoogia alusel 17. septembri 2002. aasta kohtuotsus Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, punkt 64).
(
43
)	Vt direktiivi 2014/24 põhjendus 114 ja punkt 27 eespool.
(
44
)	Sellega seoses on LCSP artikli 145 lõikes 2 kindlaks määratud mitu eesmärki, millega riigihankelepingu sotsiaalsed tunnused on seotud, sealhulgas töötingimuste ja palkade parandamine.
(
45
)	Vt selle kohta komisjoni teatise C(2021) 3573 final, millele viidati eespool 3. joonealuses märkuses, lk 39.
(
46
)	Vt kohtujurist Medina ettepanek kohtuasjas ASADE (C‑436/20, EU:C:2022:77, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
47
)	Vt analoogia alusel 10. mai 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Madalmaad (C‑368/10, EU:C:2012:284, punkt 91).
(
48
)	Komisjon rõhutab, et vaidlusaluse hankelepingu raames oleks vaidlusaluse kriteeriumi osakaal 27% antud punktide koguarvust (40 punkti 145 punktist), samas kui finantspakkumusele ja tehnilisele pakkumusele antaks vastavalt maksimaalselt 15 ja 45 punkti. Hanketingimuste I lisa analüüs ei kinnita siiski, et antud punktide koguarv on 145. Sellest dokumendist nähtub, et kõnealusele kriteeriumile antakse 40 punkti, tehnilisele pakkumusele 45 punkti ja finantspakkumusele antakse 15 punkti, kokku 100 punkti. Finantskriteeriumi selgitavast tekstist (leheküljel 45) aga nähtub, et sellele kriteeriumile antakse 55 punkti.
(
49
)	Vt komisjoni teatise C(2021) 3573 final, millele viidati eespool 3. joonealuses märkuses, lk 52.
(
50
)	4. detsembri 2003. aasta kohtuotsus EVN ja Wienstrom (C‑448/01, EU:C:2003:651, punktid 42 ja 43).
(
51
)	17. novembri 2022. aasta kohtuotsus Antea Polska jt (C‑54/21, EU:C:2022:888, punkt 92).
(
52
)	Vt selle kohta muu hulgas 13. juuni 2024. aasta kohtuotsus BibMedia (C‑737/22, EU:C:2024:495, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika). Võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamise kohta direktiivi 2014/24 artikli 76 kontekstis vt kohtuotsus ASADE, punkt 86 jj.
(
53
)	6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Conacee (C‑598/19, EU:C:2021:810, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
54
)	Vt direktiivi 2014/24 põhjendus 2.
(
55
)	Vt selle kohta direktiivi 2014/24 põhjendus 83.
(
56
)	Vt selle kohta 15. detsembri 2022. aasta kohtuotsus TimePartner Personalmanagement (C‑311/21, EU:C:2022:983, punktid 71–74 ja seal viidatud kohtupraktika).