ORDONANȚA CURȚII (Camera a opta)
16 martie 2026 (*)
„ Recurs – Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții – Lipsa de claritate și de precizie a motivelor – Recurs în parte vădit nefondat și în parte vădit inadmisibil ”
În cauza C‑642/25 P,
având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, introdus la 29 septembrie 2025,
Dragoș Ionuț Onescu, cu domiciliul în Florești (România), reprezentat de M. Vasii, avocată,
recurent,
cealaltă parte din procedură fiind:
Comisia Europeană,
pârâtă în primă instanță,
CURTEA (Camera a opta)
compusă din doamna O. Spineanu‑Matei, președintă de cameră, și domnii S. Rodin (raportor) și N. Piçarra, judecători,
avocat general: domnul J. Richard de la Tour,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere decizia luată, după ascultarea avocatului general, de a se pronunța prin ordonanță motivată, în conformitate cu articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții,
dă prezenta
Ordonanță
1        Prin recursul formulat, domnul Dragoș Ionuț Onescu solicită anularea Ordonanței Tribunalului Uniunii Europene din 18 septembrie 2025, Onescu/Comisia (T‑299/25, denumită în continuare „ordonanța atacată”, EU:T:2025:922), prin care acesta a respins ca vădit inadmisibilă acțiunea sa având ca obiect anularea, pe de o parte, a deciziei implicite sau exprese a Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF) prin care s‑a refuzat accesul la documentele referitoare la dosarul de investigație nr. OC/2024/0126/A5 și, pe de altă parte, a oricărui act conex, pregătitor sau ulterior emis de OLAF în cadrul acestei investigații.
Acțiunea în fața Tribunalului și ordonanța atacată
2        Printr‑o cerere introductivă depusă la grefa Tribunalului la 14 mai 2025, reclamantul a introdus o acțiune prin care solicita anularea, pe de o parte, a deciziei implicite sau exprese a OLAF prin care s‑a refuzat accesul la documentele referitoare la dosarul de investigație nr. OC/2024/0126/A5 și, pe de altă parte, a oricărui act conex, pregătitor sau ulterior, emis de OLAF în cadrul acestei investigații.
3        Prin ordonanța atacată, adoptată în temeiul articolului 126 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, acesta a respins acțiunea ca vădit inadmisibilă.
4        Cu titlu introductiv, Tribunalul a arătat, la punctul 5 din ordonanța atacată, că o acțiune împotriva OLAF trebuia considerată ca fiind îndreptată numai împotriva Comisiei Europene, în măsura în care este vorba despre un serviciu intern al acestei instituții care nu beneficiază de personalitate juridică și a cărui reprezentare în justiție este asigurată de instituția menționată.
5        După ce a amintit, la punctul 6 din ordonanța atacată, cerințele de formă ale unei cereri introductive, prevăzute la articolul 21 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene și la articolul 76 litera (d) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, obiectivul acestor cerințe, precum și jurisprudența relevantă, acesta din urmă a constatat, la punctul 7 din ordonanța menționată, că, în speță, cererea introductivă nu identifica cu precizie obiectul litigiului și nu conținea niciun motiv juridic expus în mod suficient de clar, de inteligibil și de coerent în susținerea concluziilor formulate.
6        Astfel, Tribunalul a considerat că elementele esențiale de fapt și de drept nu reieșeau, nici măcar sumar, în mod coerent și comprehensibil, din textul acestei cereri introductive. În consecință, Tribunalul a statuat la punctele 8 și 9 din ordonanța atacată că cererea introductivă menționată nu îndeplinea cerințele minime prevăzute la articolul 76 litera (d) din Regulamentul său de procedură și a respins acțiunea în primă instanță ca vădit inadmisibilă.
Concluziile recurentului în fața Curții
7        Prin recursul formulat, recurentul solicită Curții:
–        admiterea recursului;
–        anularea ordonanței atacate;
–        trimiterea cauzei la Tribunal pentru continuarea procedurii și
–        obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată.
Cu privire la recurs
8        În temeiul articolului 181 din Regulamentul de procedură al Curții, atunci când recursul este, în tot sau în parte, în mod vădit inadmisibil sau în mod vădit nefondat, Curtea poate oricând, la propunerea judecătorului raportor și după ascultarea avocatului general, să decidă să respingă recursul respectiv, în tot sau în parte, prin ordonanță motivată.
9        În prezenta cauză se impune să se facă aplicarea acestei dispoziții.
Argumentația recurentului
10      Prin intermediul primului motiv, recurentul susține că ordonanța atacată încalcă articolul 126 din Regulamentul de procedură al Tribunalului coroborat cu articolul 76 litera (d) din acest regulament, pentru motivul că Tribunalul ar fi făcut o aplicare excesiv de formalistă a cerințelor referitoare la cererea introductivă. În această privință, reclamantul consideră, pe de o parte, că această cerere introductivă identifică obiectul său, și anume „anularea refuzului de acces la documente/garantarea dreptului de a fi ascultat în cauza nr. OC/2024/0126/A5”, și expune „motive comprehensibile, dezvoltate în memoriul adițional și în cererea de măsuri provizorii” și, pe de altă parte, că nu a avut posibilitatea de a regulariza neregularitățile de formă în cauză.
11      Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurentul susține că Tribunalul i‑a încălcat dreptul la o cale de atac efectivă, garantat de articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, prin faptul că nu i‑a acordat posibilitatea de a‑și regulariza cererea introductivă pentru a corecta desemnarea inexactă a pârâtului, și anume OLAF. În opinia sa, lipsa unei astfel de posibilități de îndreptare constituie o „denegare de justiție”.
12      Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurentul consideră că dreptul de a fi ascultat și dreptul la apărare se aplică și „în contextul intervențiilor OLAF”. Acesta arată că, „în [Hotărârea din 28 octombrie 2021, Vialto Consulting/Comisia (C‑650/19 P, EU:C:2021:879)], Curtea reiterează că o eventuală atingere se apreciază în concret”. În opinia sa, respingerea pe baza unui filtru formal, fără a permite regularizarea, ar echivala cu eludarea unui control de proporționalitate asupra ingerinței în garanții.
Aprecierea Curții
13      Cu titlu introductiv, este necesar să se arate că, în cadrul primului și al celui de al doilea motiv, recurentul vizează atât puncte din ordonanța atacată, cât și puncte din Ordonanța din 16 iulie 2025, Onescu/OLAF (T‑299/25 R, EU:T:2025:736), care, în conformitate cu concluziile recurentului reproduse la punctul 7 din prezenta ordonanță, nu face obiectul prezentului recurs. În aceste condiții, trebuie să se considere că primul și al doilea motiv sunt îndreptate numai împotriva ordonanței atacate.
Cu privire la primul motiv
14      În ceea ce privește, în primul rând, argumentul recurentului potrivit căruia Tribunalul a considerat în mod eronat că cererea introductivă nu identifică obiectul litigiului, este suficient să se arate că recurentul interpretează în mod eronat ordonanța atacată. Astfel, la punctul 7 din aceasta, Tribunalul a arătat că cererea introductivă nu identifica „cu precizie” obiectul litigiului, recurentul neexplicând, pe de altă parte, în stadiul recursului, motivul pentru care această constatare a Tribunalului ar fi eronată.
15      În ceea ce privește, în al doilea rând, argumentul potrivit căruia Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că s‑a abținut să ia în considerare argumentele dezvoltate de recurent în memoriul adițional și în cererea de măsuri provizorii, trebuie amintit că, pentru ca o acțiune în fața Tribunalului să fie admisibilă, este necesar ca elementele esențiale de fapt și de drept pe care se întemeiază această acțiune să rezulte, cel puțin în mod sumar, dar coerent și comprehensibil, din textul cererii introductive înseși. Deși este adevărat că aceasta poate fi susținută și completată, cu privire la aspecte specifice, prin trimiteri la anumite pasaje din înscrisurile anexate, o trimitere globală la alte înscrisuri, indiferent dacă sunt anexate la cererea introductivă sau independente de aceasta, nu poate suplini absența elementelor esențiale ale argumentării în drept, care trebuie să figureze în cererea introductivă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 iunie 2017, AlFaqih ș.a./Comisia, C‑19/16 P, EU:C:2017:466, punctul 54, precum și jurisprudența citată).
16      Din moment ce Tribunalul a statuat în esență, la punctul 7 din ordonanța atacată, că cererea introductivă nu conținea în mod coerent și comprehensibil elementele esențiale de fapt și de drept pe care se întemeia acțiunea în primă instanță, acesta nu a săvârșit nicio eroare de drept prin faptul că s‑a abținut să caute eventuale clarificări ale argumentației recurentului în memoriul adițional și în cererea de măsuri provizorii.
17      În ceea ce privește, în al treilea rând, argumentul potrivit căruia Tribunalul ar fi trebuit să îi solicite recurentului să îndrepte neregularitatea cererii introductive, deși este adevărat că Regulamentul de procedură al Tribunalului prevede posibilitatea de a îndrepta neregularitatea unei cereri introductive care nu ar respecta anumite cerințe de formă, nerespectarea obligației de claritate și de precizie a cererii introductive, astfel cum a fost amintită la punctul 6 din ordonanța atacată în raport, printre altele, cu articolul 76 litera (d) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, nu figurează printre cerințele susceptibile să facă obiectul unei îndreptări a neregularității, în conformitate cu articolul 46 alineatul (2), cu articolul 78 alineatul (6) și cu articolul 86 alineatul (5) din acest regulament de procedură (a se vedea prin analogie Ordonanța din 27 noiembrie 2007, DiyMar Insaat Sanayi ve Ticaret și Akar/Comisia, C‑163/07 P, EU:C:2007:717, punctul 26).
18      Având în vedere motivele care precedă, se impune ca primul motiv să fie respins ca vădit nefondat.
Cu privire la al doilea motiv
19      Atunci când consideră că Tribunalul nu ar fi trebuit să declare acțiunea inadmisibilă fără a‑i oferi posibilitatea de a îndrepta neregularitatea cererii introductive în ceea ce privește identitatea pârâtului, recurentul interpretează în mod eronat ordonanța atacată. Astfel, deși este adevărat că la punctul 5 din ordonanța atacată Tribunalul a arătat că pârâtul vizat de acțiune ar fi trebuit să fie Comisia, iar nu OLAF, trebuie să se constate că acesta nu a dedus din această observație pur „introductivă” nicio consecință în drept. Astfel, acțiunea a fost declarată inadmisibilă nu pentru motivul că ar fi fost îndreptată împotriva unui pârât greșit, ci, după cum reiese din cuprinsul punctului 8 din această ordonanță, pentru că cererea introductivă nu îndeplinea cerințele minime impuse de articolul 76 litera (d) din Regulamentul de procedură al Tribunalului.
20      Pentru acest motiv, se impune ca al doilea motiv să fie respins ca vădit nefondat.
Cu privire la al treilea motiv
21      Din articolul 256 alineatul (1) al doilea paragraf TFUE, din articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, precum și din articolul 168 alineatul (1) litera (d) și din articolul 169 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții rezultă că un recurs trebuie să identifice cu precizie aspectele din motivarea hotărârii sau a ordonanței a cărei anulare se solicită și să indice în mod precis argumentele juridice care susțin în mod concret această cerere, sub sancțiunea inadmisibilității recursului sau a motivului în cauză (Hotărârea din 15 iulie 2021, Deutsche Lufthansa/Comisia, C‑453/19 P, EU:C:2021:608, punctul 95, și Ordonanța din 1 octombrie 2025, OU/Comisia, C‑13/25 P, EU:C:2025:752, punctul 13 și jurisprudența citată).
22      Astfel, nu respectă aceste cerințe și trebuie declarat inadmisibil un recurs a cărui argumentație nu este suficient de clară și de precisă pentru a‑i permite Curții să își exercite controlul de legalitate, printre altele întrucât elementele esențiale pe care se sprijină argumentația nu rezultă în mod suficient de coerent și de comprehensibil din textul acestui recurs, care este formulat într‑un mod obscur și ambiguu în această privință. De asemenea trebuie respins ca vădit inadmisibil un recurs care nu are o structură coerentă, care se limitează la afirmații generale și care nu cuprinde indicații precise privind punctele din hotărârea sau din ordonanța atacată care ar fi afectate de o eroare de drept (Hotărârea din 14 noiembrie 2024, LE/Comisia, C‑781/22 P, EU:C:2024:960, punctul 60, și Ordonanța din 1 octombrie 2025, OU/Comisia, C‑13/25 P, EU:C:2025:752, punctul 14 și jurisprudența citată).
23      În speță, pe lângă faptul că nu este vizat niciun punct precis din ordonanța atacată, al treilea motiv este formulat într‑un mod atât de confuz și de lacunar încât nu îi permite Curții să înțeleagă care este eroarea de drept pe care, în opinia recurentului, ar fi săvârșit‑o Tribunalul atunci când a constatat că cererea introductivă în primă instanță nu îndeplinea cerințele minime prevăzute la articolul 76 litera (d) din Regulamentul său de procedură și, în consecință, că acțiunea introdusă de recurent era vădit inadmisibilă.
24      Pe de altă parte, nu revine Curții sarcina de a căuta și de a identifica în anexele la cererea introductivă sau în alte documente externe litigiului motivele și argumentele pe care le‑ar putea considera drept temei al recursului (Ordonanța din 1 octombrie 2025, OU/Comisia, C‑13/25 P, EU:C:2025:752, punctul 17, precum și jurisprudența citată).
25      Având în vedere motivele care precedă, se impune ca al treilea motiv să fie respins ca vădit inadmisibil.
26      Rezultă că recursul trebuie respins în parte ca vădit nefondat și în parte ca vădit inadmisibil.
Cu privire la cheltuielile de judecată
27      Potrivit articolului 137 din Regulamentul de procedură al Curții, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din acesta, în ordonanța prin care se finalizează judecata se dispune cu privire la cheltuielile de judecată.
28      În speță, întrucât prezenta ordonanță finalizează judecata și este adoptată înainte ca recursul să fie notificat celeilalte părți din procedură și, prin urmare, înainte ca aceasta din urmă să fi putut efectua cheltuieli de judecată, trebuie să se decidă că recurentul va suporta propriile cheltuieli de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a opta) dispune:
1)      Respinge recursul ca fiind în parte vădit nefondat și în parte vădit inadmisibil.
2)      Domnul Dragoș Ionuț Onescu suportă propriile cheltuieli de judecată.
Luxemburg, 16 martie 2026.
Grefier
Președintă de cameră
A. Calot Escobar
O. Spineanu-Matei
*      Limba de procedură: româna.