62022CJ0727
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a doua)
4 octombrie 2024 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Mediu – Directiva 2001/42/CE – Evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului – Articolul 2 litera (a) – Noțiunea de «planuri și programe […] impuse prin acte cu putere de lege sau acte administrative» – Măsură adoptată de guvernul unui stat membru exclusiv pe baza unei dispoziții a constituției acestui stat membru care prevede că puterea executivă a statului se exercită de către guvern sau sub autoritatea acestuia”
În cauza C‑727/22,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Supreme Court (Curtea Supremă, Irlanda), prin decizia din 24 noiembrie 2022, primită de Curte la 25 noiembrie 2022, în procedura
Friends of the Irish Environment CLG
împotriva
Government of Ireland,
Minister for Housing, Planning and Local Government,
Ireland,
Attorney General,
CURTEA (Camera a doua),
compusă din doamna A. Prechal, președintă de cameră, domnul K. Lenaerts, președintele Curții, îndeplinind funcția de judecător al Camerei a doua, domnii N. Wahl și J. Passer (raportor) și doamna M. L. Arastey Sahún, judecători,
avocat general: doamna J. Kokott,
grefier: doamna L. Carrasco Marco, administratoare,
având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 8 noiembrie 2023,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru Friends of the Irish Environment CLG, de N. Steen, SC, J. Kenny, BL, și F. Logue, solicitor;
–
pentru Irlanda, de M. Browne, Chief State Solicitor, A. Joyce și M. Tierney, în calitate de agenți, asistați de M. Gray, SC, F. Valentine, SC, și E. Synnott, BL;
–
pentru guvernul ceh, de A. Edelmannová, L. Langrová, M. Smolek și J. Vláčil, în calitate de agenți;
–
pentru Comisia Europeană, de C. Hermes și M. Noll‑Ehlers, în calitate de agenți,
după ascultarea concluziilor avocatei generale în ședința din 21 martie 2024,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea Directivei 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (JO 2001, L 197, p. 30, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 135).
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Friends of the Irish Environment CLG, o organizație neguvernamentală care își desfășoară activitatea în domeniul mediului, pe de o parte, și Government of Ireland (guvernul irlandez), Minister for Housing, Planning and Local Government (ministrul locuințelor, planificării și colectivităților locale, Irlanda), Irlanda și Attorney General (Procurorul General, Irlanda), pe de altă parte, în legătură cu o decizie luată de guvernul irlandez privind adoptarea unui cadru național de planificare și a unui plan național de dezvoltare.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
3
Potrivit articolului 1 din Directiva 2001/42, intitulat „Obiective”:
„Obiectivul prezentei directive este să asigure un înalt nivel de protecție a mediului și să contribuie la integrarea considerațiilor privind mediul în elaborarea și adoptarea planurilor și programelor în vederea promovării dezvoltării durabile, asigurând că, în conformitate cu prezenta directivă, anumite planuri și programe care pot avea efecte semnificative asupra mediului fac obiectul unei evaluări ecologice.”
4
Articolul 2 din această directivă, intitulat „Definiții”, are următorul cuprins:
„În sensul prezentei directive:
(a)
«planuri și programe» înseamnă planuri și programe, inclusiv cele cofinanțate de Comunitatea Europeană, precum și modificările lor:
–
elaborate și/sau adoptate de o autoritate la nivel național, regional sau local sau elaborate de o autoritate în vederea adoptării, printr‑o procedură legislativă, de către parlament sau guvern și
–
impuse prin acte cu putere de lege sau acte administrative;
[…]”
5
Articolul 3 din directiva menționată, intitulat „Domeniul de aplicare”, prevede:
„(1)   O evaluare ecologică, în conformitate cu articol[ele] 4-9, se realizează pentru planurile și programele prevăzute la alineatele (2)-(4) care pot avea efecte semnificative asupra mediului.
(2)   Sub rezerva alineatului (3), o evaluare ecologică se realizează pentru toate planurile și programele:
(a)
care sunt elaborate pentru agricultură, silvicultură, pescuit, energie, industrie, transport, gestionarea deșeurilor, gestionarea apei, telecomunicații, turism, planificare urbană și rurală sau utilizarea terenului și care definesc cadrul în care punerea în aplicare a proiectelor enumerate în anexele I și II din Directiva 85/337/CEE [a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO 1985, L 175, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 174)] va putea fi autorizată în viitor;
[…]
(4)   statele membre determină dacă planurile și programele, altele decât cele prevăzute la alineatul (2), care definesc cadrul în care punerea în aplicare a proiectelor poate fi autorizată în viitor, […] pot avea efecte semnificative asupra mediului.
[…]
(8)   Următoarele planuri și programe nu fac obiectul prezentei directive:
–
planurile și programele al căror scop unic este apărarea națională sau protecția civilă;
–
planuri și programe financiare sau bugetare.
(9)   Prezenta directivă nu se aplică planurilor și programelor cofinanțate în perioadele curente respective de programare […] pentru Regulamentul (CE) nr. 1260/1999 al Consiliului [din 21 iunie 1999 de stabilire a dispozițiilor generale referitoare la fondurile structurale (JO 1999, L 161, p. 1)] și [Regulamentul] (CE) nr. 1257/1999 [al Consiliului din 17 mai 1999 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA) și de modificare și abrogare a unor regulamente (JO 1999, L 160, p. 80, Ediție specială, 03/vol. 28, p. 134)].”
6
Articolul 4 alineatul (3) din aceeași directivă are următorul cuprins:
„Atunci când planurile și programele fac parte dintr‑o ierarhie, statele membre țin seama, în scopul evitării duplicării evaluării, de faptul că evaluarea se efectuează, în conformitate cu prezenta directivă, la diferite nivele ierarhice. Între altele, pentru a evita duplicarea evaluării, statele membre aplică articolul 5 alineatele (2) și (3).”
7
Potrivit articolului 5 din Directiva 2001/42, intitulat „Raport de mediu”:
„(1)   Atunci când evaluarea mediului este necesară în conformitate cu articolul 3 alineatul (1), se elaborează un raport de mediu în care sunt identificate, descrise și evaluate efectele probabile importante asupra mediului ale aplicării planului sau programului și alternative rezonabile, ținând seama de obiectivele și domeniul de aplicare geografic al planului sau programului. Informațiile necesare în acest scop sunt enumerate în anexa I.
(2)   Raportul de mediu elaborat în conformitate cu alineatul (1) trebuie să includă informațiile solicitate în mod rezonabil, ținând seama de cunoștințele și metodele de evaluare existente, de conținutul și gradul de precizie a planului sau programului, stadiul său în procesul de luare a deciziei și măsura în care este de preferat ca anumite aspecte să fie evaluate la diferite niveluri în acel proces în scopul evitării duplicării evaluării.
(3)   Informațiile disponibile privind efectele asupra mediului ale planurilor sau programelor obținut[e] la alte niveluri de luare a deciziei sau în temeiul altor instrumente legislative comunitare pot fi utilizate pentru furnizarea informațiilor prevăzute în anexa I.
[…]”
8
Directiva 2011/92/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO 2012, L 26, p. 1), intrată în vigoare la 17 februarie 2012, a abrogat și a înlocuit Directiva 85/337.
Dreptul irlandez
9
Potrivit articolului 28 alineatul 2 din Constituția irlandeză:
„Sub rezerva dispozițiilor prezentei Constituții, puterea executivă a statului se exercită de către guvern sau sub autoritatea acestuia.”
10
Articolul 2 alineatul 1 din Planning and Development Act 2000 (Legea din anul 2000 privind amenajarea teritoriului și dezvoltarea), în versiunea aplicabilă litigiului principal (denumită în continuare „Legea din 2000”), prevedea:
„Prin «strategie națională de amenajare a teritoriului» se înțelege «strategia națională de amenajare a teritoriului: 2002-2020» publicată de guvern la 28 noiembrie 2002 sau orice document publicat de guvern care modifică sau înlocuiește această strategie.”
11
În urma intrării în vigoare, la 22 octombrie 2018, a Planning and Development (Amendment) Act 2018 (Legea de modificare din anul 2018 privind amenajarea teritoriului și dezvoltarea, denumită în continuare „Legea din 2018”), capitolul IIA din partea a II‑a din Legea din 2000 are următorul cuprins:
„Cadrul național de planificare
20A.
Strategia națională de amenajare a teritoriului, astfel cum a fost modificată în conformitate cu dispozițiile prezentului capitol, inclusiv orice document publicat de guvern care modifică sau înlocuiește această strategie sau un asemenea document ulterior, va fi cunoscută sub denumirea de cadru național de planificare.
[…]
Aspecte care trebuie abordate în cadrul național de planificare
20C. […]
(4)
Guvernul elaborează și publică cadrul național de planificare și supraveghează punerea lui în aplicare.
(5)
La fiecare 6 ani de la data publicării cadrului național de planificare, guvernul:
a)
revizuiește cadrul sau îl înlocuiește cu unul nou sau
b)
publică o declarație prin care explică de ce guvernul a decis să nu revizuiască cadrul și include în această declarație indicarea unei date la care va fi revizuit sau va fi publicat un nou cadru național de planificare.
(6)
Ministrul prevede o consultare publică la elaborarea unui cadru național de planificare nou sau revizuit […]
(7)
Elaborarea cadrului național de planificare face obiectul dispozițiilor directivelor de mediu relevante ale Uniunii […]
(8)
Guvernul supune proiectul cadrului național de planificare revizuit sau nou, precum și raportul de mediu și raportul de evaluare corespunzător spre aprobarea fiecărei camere din Oireachtas (Parlamentul irlandez) înainte de publicarea acestuia.
(9)
La elaborarea sau revizuirea cadrului național de planificare, guvernul ia în considerare orice rezoluție sau raport al Parlamentului irlandez sau al oricărei comisii a Parlamentului irlandez în cursul perioadei de examinare, în ceea ce privește strategia propusă sau, după caz, cadrul propus spre a fi revizuit.”
Litigiul principal și întrebările preliminare
12
Prin decizia din 16 februarie 2018, guvernul irlandez a adoptat National Planning Framework (Cadrul național de planificare, denumit în continuare „NPF”) și National Development Plan (Planul național de dezvoltare, denumit în continuare „NDP”), două părți ale Project Ireland 2040 (Proiectul Irlanda 2040). Această decizie a fost „confirmată” printr‑o decizie a acestui guvern din 29 mai 2018.
13
Proiectul Irlanda 2040 urmărește să stabilească un plan unificat și coerent pentru utilizarea și amenajarea terenurilor în cadrul țării. NPF stabilește un cadru de planificare destinat să ghideze dezvoltarea și investițiile în cursul anilor următori și definește, potrivit preambulului său, „obiective naționale și principii‑cheie din care vor rezulta planuri mai detaliate și mai elaborate”. Astfel, el nu prevede toate detaliile pentru ansamblul teritoriului național, ci „permite fiecărei regiuni să joace rolul principal în planificarea și dezvoltarea comunităților sale”. NPF este însoțit de NDP, descris ca fiind o strategie pe zece ani pentru investiții de capital public în valoare de 116 miliarde de euro, care definește modul în care finanțarea va fi pusă la dispoziție pentru punerea în aplicare a anumitor proiecte considerate esențiale pentru atingerea rezultatelor strategice identificate în NPF și care identifică lucrările importante de infrastructură pe care propune să le finanțeze fără a aborda aspectele legate de planificare și de dezvoltare.
14
Printr‑o hotărâre și printr‑o ordonanță din 24 aprilie 2020, precum și printr‑o ordonanță din 13 mai 2020, High Court (Înalta Curte, Irlanda) a respins cererea formulată de reclamanta din litigiul principal privind adoptarea unor ordonanțe de certiorari având ca obiect anularea deciziei din 16 februarie 2018, astfel cum a fost confirmată prin decizia din 29 mai 2018.
15
Printr‑o hotărâre din 26 noiembrie 2021 și printr‑o ordonanță din 7 decembrie 2021, Court of Appeal (Curtea de Apel, Irlanda) a respins apelul formulat de reclamanta din litigiul principal împotriva acestor decizii ale High Court (Înalta Curte).
16
La 4 ianuarie 2022, reclamanta din litigiul principal a formulat recurs împotriva acestor decizii ale Court of Appeal (Curtea de Apel) la Supreme Court (Curtea Supremă, Irlanda), care este instanța de trimitere, prin care contestă validitatea NPF și a NDP. Ea susține în esență că cerințele Directivei 2001/42 nu au fost respectate cu ocazia adoptării acestora și că, în ceea ce privește în special NPF, alternativele rezonabile nu au fost descrise și evaluate în mod suficient pe o bază corectă în raport cu analiza efectuată în privința opțiunii preferate.
17
În fața instanței de trimitere, pârâtele din litigiul principal arată că, deși NPF a făcut obiectul unei evaluări în temeiul Directivei 2001/42, această evaluare nu era solicitată de această directivă întrucât NPF nu este un plan sau un program vizat la articolul 2 litera (a) din directiva menționată, acest NPF nefiind „impus prin acte cu putere de lege sau acte administrative” în sensul dispoziției menționate. Situația ar fi aceeași în ceea ce privește NDP, care ar fi, în plus, exclus din domeniul de aplicare al aceleiași directive în temeiul articolului 3 alineatul (8) din aceasta.
18
În aceste condiții, Supreme Court (Curtea Supremă) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 2 litera (a) din Directiva 2001/42 coroborat cu articolul 3 alineatul (2) litera (a) din aceeași directivă trebuie interpretat în sensul că o măsură care nu a fost adoptată de puterea executivă a unui stat membru nici în temeiul unei obligații legale sau administrative, nici al unui act cu putere de lege sau al unui act administrativ poate constitui un plan sau un program vizat de directivă atunci când planul sau programul astfel adoptat stabilește un cadru în care realizarea anumitor proiecte va putea fi autorizată sau refuzată în viitor și îndeplinește astfel criteriul de la articolul 3 alineatul (2) din directivă?
2)
a)
Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2001/42 coroborat cu articolul 3 alineatele (8) și (9) din aceeași directivă trebuie interpretat în sensul că un plan sau un program care conține norme specifice, chiar dacă sunt calificate drept «orientative», vizând alocarea de fonduri destinate realizării anumitor proiecte de infrastructură pentru a sprijini dezvoltarea amenajării strategice a teritoriului aferentă unui alt plan, care constituie el însuși baza unei amenajări strategice a teritoriului pentru viitor, poate constitui în sine un plan sau un program în sensul Directivei 2001/42?
b)
În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 2) a), faptul că un plan are ca obiectiv alocarea de resurse înseamnă că acesta trebuie tratat ca fiind un plan bugetar în sensul articolului 3 alineatul (8) din Directiva 2001/42?
3)
a)
Articolul 5 din Directiva 2001/42 coroborat cu anexa I la aceasta trebuie interpretat în sensul că, atunci când articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2001/42 impune o evaluare ecologică, raportul de mediu prevăzut de acesta ar trebui să implice, după identificarea alternativelor rezonabile la o opțiune preferată, efectuarea unei evaluări comparate a opțiunii preferate și a alternativelor rezonabile?
b)
În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 3) a), este îndeplinită cerința Directivei 2001/42 dacă alternativele rezonabile sunt evaluate comparativ înainte de selectarea opțiunii preferate, iar ulterior proiectul de plan sau de program este evaluat și se efectuează apoi o evaluare strategică de mediu (ESM) mai completă numai în privința opțiunii preferate?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima întrebare
19
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 2 litera (a) din Directiva 2001/42 trebuie interpretat în sensul că o măsură adoptată de guvernul unui stat membru exclusiv pe baza unei dispoziții a constituției acestui stat membru care prevede că puterea executivă a statului se exercită de către guvern sau sub autoritatea acestuia poate constitui un „plan” sau un „program”, în sensul acestui articol 2 litera (a), atunci când această măsură definește un cadru în care punerea în aplicare a anumitor proiecte va putea fi autorizată sau refuzată în viitor.
20
Articolul 3 din Directiva 2001/42 prevede că anumite planuri sau programe care pot avea efecte semnificative asupra mediului trebuie să fie supuse unei evaluări ecologice.
21
Mai precis, în temeiul articolului 3 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2001/42, trebuie să se realizeze o evaluare ecologică pentru toate planurile și programele care îndeplinesc două condiții cumulative, și anume, în primul rând, să fie elaborate pentru sectoarele vizate de această dispoziție și, în al doilea rând, să definească cadrul în care punerea în aplicare a proiectelor enumerate în anexele I și II la Directiva 2011/92 va putea fi autorizată în viitor [Hotărârea din 9 martie 2023, An Bord Pleanála și alții (Situl St Teresa’s Gardens), C‑9/22, EU:C:2023:176, punctul 36].
22
În speță, potrivit instanței de trimitere, NPF ar îndeplini a doua condiție prevăzută la articolul 3 alineatul (2) litera (a) din această directivă.
23
Cu toate acestea, trebuie subliniat că nu intră sub incidența Directivei 2001/42 și, așadar, a articolului 3 din aceasta decât „planurile și programele” care corespund definiției acestei noțiuni ce figurează la articolul 2 litera (a) din directiva menționată.
24
În această privință, articolul 2 litera (a) din Directiva 2001/42 definește „planurile și programele”, în sensul acestei directive, ca fiind acelea care îndeplinesc cele două condiții cumulative pe care le prevede, și anume, pe de o parte, să fi fost elaborate și/sau adoptate de o autoritate la nivel național, regional sau local sau elaborate de o autoritate în vederea adoptării, printr‑o procedură legislativă, de către parlament sau guvern (prima condiție) și, pe de altă parte, să fie impuse prin acte cu putere de lege sau acte administrative (a doua condiție) [Hotărârea din 9 martie 2023, An Bord Pleanála și alții (Situl St Teresa’s Gardens) (C‑9/22, EU:C:2023:176, punctul 27 și jurisprudența citată].
25
În ceea ce privește a doua dintre condițiile menționate la punctul anterior din prezenta hotărâre, reiese din jurisprudența constantă a Curții că trebuie considerate ca fiind „impuse”, în sensul și în scopul aplicării Directivei 2001/42, și, prin urmare, supuse evaluării efectelor lor asupra mediului în condițiile pe care le stabilește aceasta planurile și programele a căror adoptare este reglementată de acte cu putere de lege sau de acte administrative naționale care stabilesc autoritățile competente pentru a le adopta, precum și procedura de elaborare a acestora. Astfel, Curtea a statuat că, având în vedere finalitatea articolului 2 litera (a) din Directiva 2001/42, care constă în asigurarea unui înalt nivel de protecție a mediului, și pentru a menține efectul util al acesteia, o măsură trebuie considerată „impusă” atunci când există în dreptul național un temei juridic specific care autorizează autoritățile competente să procedeze la adoptarea ei, chiar dacă această adoptare nu are un caracter obligatoriu (Hotărârea din 22 februarie 2022, Bund Naturschutz in Bayern, C‑300/20, EU:C:2022:102, punctul 37 și jurisprudența citată).
26
Or, în speță, nu rezultă, ținând seama de elementele de care dispune Curtea, că NPF a fost adoptat pe baza unui astfel de temei juridic specific.
27
Potrivit instanței de trimitere, NPF a fost adoptat printr‑o decizie a guvernului care acționează exclusiv în temeiul competenței care îi este conferită de articolul 28 alineatul 2 din Constituția irlandeză.
28
În conformitate cu această dispoziție, „[s]ub rezerva dispozițiilor [Constituției irlandeze], puterea executivă a statului se exercită de către guvern sau sub autoritatea acestuia”.
29
Astfel, departe de a reglementa adoptarea unor planuri sau a unor programe care să prevadă autoritățile competente pentru adoptarea acestora, precum și procedura de elaborare a lor, dispoziția menționată se limitează să stabilească, în conformitate cu principiul constituțional al separației puterilor, că, spre deosebire de puterile legislativă și judecătorească, puterea executivă a statului se exercită, de manieră generală, de către guvern sau sub autoritatea acestuia.
30
Este adevărat că, ținând seama de finalitatea Directivei 2001/42, care constă, în conformitate cu articolul 1 din aceasta, în asigurarea unui înalt nivel de protecție a mediului, dispozițiile care delimitează domeniul său de aplicare, în special cele care enunță definițiile actelor avute în vedere de aceasta, trebuie interpretate în mod larg (Hotărârea din 22 februarie 2022, Bund Naturschutz in Bayern, C‑300/20, EU:C:2022:102, punctul 44 și jurisprudența citată).
31
Cu toate acestea, o interpretare a Directivei 2001/42 potrivit căreia o măsură care îndeplinește condițiile de adoptare a NPF ar intra în domeniul de aplicare al acestei directive ar depăși o interpretare largă a directivei menționate. O asemenea interpretare ar echivala astfel cu golirea de conținut a celei de a doua dintre cele două condiții cumulative prevăzute la articolul 2 litera (a) din aceeași directivă.
32
În consecință, o măsură precum NPF, adoptată exclusiv pe baza unei dispoziții a constituției unui stat membru precum cea vizată la punctul 27 din prezenta hotărâre, nu poate, din acest motiv, să fie considerată ca intrând în domeniul de aplicare al Directivei 2001/42, chiar dacă această măsură ar îndeplini a doua condiție de la articolul 3 alineatul (2) litera (a) din această directivă, amintită la punctul 21 din prezenta hotărâre.
33
În plus, o atare interpretare nu este repusă în discuție de împrejurarea, evidențiată de instanța de trimitere, că articolul 2 alineatul (1) din Legea din 2000 prevedea că „strategia națională de amenajare a teritoriului” sau orice modificare a acesteia trebuie să se publice. Într‑adevăr, trebuie să se constate că această dispoziție se limita la stabilirea unei cerințe de publicare fără a determina însă procedura de elaborare a NPF. Prin urmare, chiar ținând seama de dispoziția menționată, nu se poate considera că adoptarea acestuia din urmă, în temeiul articolului 28 alineatul 2 din Constituția irlandeză, era „reglementată”, în sensul jurisprudenței amintite la punctul 25 din prezenta hotărâre.
34
Rezultă că o măsură care îndeplinește condițiile de adoptare a NPF nu îndeplinește a doua dintre cele două condiții prevăzute la articolul 2 litera (a) din Directiva 2001/42 și, în consecință, nu constituie un „plan sau program” în sensul acestei dispoziții.
35
Această concluzie nu aduce atingere aprecierii, în raport cu Directiva 2001/42, a planurilor sau programelor care vor fi eventual adoptate pentru punerea în aplicare a NPF.
36
În această privință, referitor la asemenea planuri sau programe care ar îndeplini condițiile prevăzute de Directiva 2001/42 pentru a fi supuse obligației de efectuare a unei evaluări ecologice, trebuie să se observe în special că, întrucât NPF nu este un „plan” sau un „program” în sensul articolului 2 litera (a) din această directivă și, prin urmare, nu face parte dintr‑o „ierarhie”, în sensul articolului 4 alineatul (3) din directiva menționată, nicio dispoziție a acesteia nu autorizează autoritățile naționale să justifice eventualele efecte asupra mediului ale acestor planuri sau programe pentru motivul că astfel de efecte ar rezulta din orientări decise într‑o măsură precum NPF.
37
Concluzia care figurează la punctul 34 din prezenta hotărâre nu aduce atingere nici examinării, în raport cu aceeași directivă, a planurilor sau programelor care vor fi, după caz, adoptate în temeiul dispozițiilor relevante ale Legii din 2000, astfel cum a fost modificată prin Legea din 2018, inclusiv, în special, a eventualei modificări sau a eventualei înlocuiri a NPF efectuate în conformitate cu procedura prevăzută de aceste dispoziții.
38
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la prima întrebare că articolul 2 litera (a) din Directiva 2001/42 trebuie interpretat în sensul că o măsură adoptată de guvernul unui stat membru exclusiv pe baza unei dispoziții a constituției acestui stat membru care prevede că puterea executivă a statului se exercită de către guvern sau sub autoritatea acestuia nu îndeplinește condiția de a fi „impus[ă] prin acte cu putere de lege sau acte administrative” și, în consecință, nu poate constitui un „plan” sau un „program” în sensul acestui articol 2 litera (a).
Cu privire la a doua întrebare
39
Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2001/42 coroborat cu articolul 3 alineatele (8) și (9) din această directivă trebuie interpretat în sensul că:
–
o măsură care conține norme specifice, deși calificate drept „orientative”, vizând alocarea de fonduri destinate realizării anumitor proiecte de infrastructură pentru a sprijini dezvoltarea amenajării strategice a teritoriului aferentă altei măsuri poate constitui un plan sau un program în sensul Directivei 2001/42;
–
o atare măsură este totuși exclusă din domeniul de aplicare al Directivei 2001/42 în temeiul articolului 3 alineatul (8) din aceasta, întrucât are ca obiectiv alocarea de resurse.
40
Din cererea de decizie preliminară reiese că această întrebare privește NDP.
41
Cu toate acestea, reiese de asemenea din această cerere că NDP, care constituie una dintre cele două componente ale Proiectului Irlanda 2040, a fost adoptat de guvernul irlandez pe același temei juridic ca NPF.
42
Prin urmare, având în vedere considerațiile prezentate la punctele 26-34 din prezenta hotărâre și răspunsul dat la prima întrebare, nu este necesar să se răspundă la a doua întrebare.
Cu privire la a treia întrebare
43
Din răspunsul dat la prima întrebare rezultă că o măsură precum NPF nu constituie un „plan” sau un „program” în sensul articolului 2 litera (a) din Directiva 2001/42 și, în consecință, nu intră în domeniul de aplicare al acestei directive.
44
În aceste condiții, nu este necesar să se examineze a treia întrebare, referitoare la articolul 5 din Directiva 2001/42 și la metodologia aplicabilă în vederea evaluării planurilor și programelor supuse acestei directive.
Cu privire la cheltuielile de judecată
45
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară:
Articolul 2 litera (a) din Directivei 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului
trebuie interpretat în sensul că
o măsură adoptată de guvernul unui stat membru exclusiv pe baza unei dispoziții a constituției acestui stat membru care prevede că puterea executivă a statului se exercită de către guvern sau sub autoritatea acestuia nu îndeplinește condiția de a fi „impus[ă] prin acte cu putere de lege sau acte administrative” și, în consecință, nu poate constitui un „plan” sau un „program” în sensul acestui articol 2 litera (a).
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.