62007CC0445
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
JULIANE KOKOTT
12 päivänä helmikuuta 2009 (
1
)
Yhdistetyt asiat C-445/07 P ja C-455/07 P
Euroopan yhteisöjen komissio
vastaan
Ente per le Ville Vesuviane
ja
Ente per le Ville Vesuviane
vastaan
Euroopan yhteisöjen komissio
”Muutoksenhaku — Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR) — Infrastruktuurien kunnostaminen matkailun kehittämiseksi Regione Campaniassa (Italia) — Yhteisön taloudellisen tuen lakkauttaminen — Kumoamiskanne — Tutkittavaksi ottaminen — Alueellinen tai paikallinen yksikkö — Kyseistä yksikköä suoraan ja erikseen koskevat toimet”
I Johdanto
1.
Oikeudenkäynnin lähtökohtana on riita-asia, jonka osapuolia ovat Ente per le Ville Vesuviane (jäljempänä Ente) ja Euroopan yhteisöjen komissio (jäljempänä komissio) ja joka koskee Euroopan aluekehitysrahaston (EAKR) taloudellisen tuen lakkauttamista Enten hankkeissa.
2.
Ente on yhteenliittymä, jossa ovat mukana Italian valtio, Campanian alue, Napolin maakunta ja useita kuntia. Se perustettiin 29.7.1971 annetulla Italian lailla nro 578 tavoitteena säilyttää ja kunnostaa arkkitehtoniset kokonaisuudet, jotka muodostuvat 1700-luvulta peräisin olevista Ville Vesuviane -rakennuksista ja niitä ympäröivistä alueista.
3.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi 18.7.2007 antamallaan tuomiolla (jäljempänä valituksenalainen tuomio) (
2
) perusteettomana kanteen, jossa Ente oli riitauttanut komission päätöksen EAKR:n taloudellisen tuen lakkauttamisesta.
4.
Valituksessaan Ente vaatii edelleen kyseisen päätöksen kumoamista. Komissio on myös tehnyt valituksen, jossa se katsoo, että jo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi täytynyt jättää kanne tutkimatta, koska päätös ei koske Enteä suoraan ja näin ollen Entellä ei ole asiavaltuutta.
5.
Esillä oleva asia tarjoaa siten tilaisuuden syventää EAKR:n taloudellisen tuen osalta kysymystä siitä, koskeeko päätös kantajaa suoraan.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
6.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on esittänyt asiaa koskevat oikeussäännöt valituksenalaisen tuomion 1–3 kohdassa seuraavasti:
”1.
Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR) perustettiin 18.5.1975 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 724/75, jota muutettiin useaan otteeseen ja joka alkaen korvattiin annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1787/84. Vuonna 1988 rakennerahastojen järjestelmä uudistettiin rakennerahastojen päämääristä ja tehokkuudesta ja niiden toiminnan yhteensovittamisesta keskenään sekä Euroopan investointipankin toiminnan ja muiden rahoitusvälineiden kanssa annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2052/88.
2.
Neuvosto antoi 19.12.1988 asetuksen (ETY) N:o 4254/88 asetuksen (ETY) N:o 2052/88 soveltamisesta Euroopan aluekehitysrahaston osalta. Asetus N:o 4254/88 korvasi asetuksen N:o 1787/84. Sitä muutettiin annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2083/93.
3.
Asetuksen N:o 4254/88 12 artiklassa, jonka otsikko on ’Siirtymäsäännöksiä’ säädetään seuraavaa: ’Komissio vapauttaa ilman eri toimenpiteitä viimeistään 30 päivänä syyskuuta 1995 osia seuraavista summista, jotka on sidottu tuen myöntämiseen EAKR:sta sellaisille hankkeille, joista komissio on päättänyt ennen 1 päivää tammikuuta 1989 ja joiden osalta komissiolle ei ole esitetty lopullista maksupyyntöä ennen 31 päivää maaliskuuta 1995, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta sellaisiin hankkeisiin, joita on lykätty lainkäyttöön liittyvistä syistä.’”
III Tosiseikat ja oikeudenkäynti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa
7.
Italian valtio jätti Enten pyynnöstä komissiolle hakemuksen saadakseen EAKR:sta taloudellista tukea infrastruktuuri-investointiin, jolla oli tarkoitus entistää kolme näistä huvilakokonaisuuksista. Komissio myönsi 18.12.1986 tekemällään, Italian tasavallalle osoittamallaan päätöksellä (jäljempänä myöntämispäätös (
3
)) EAKR:sta taloudellista tukea huvilakokonaisuuksien entistämiseen matkailutarkoituksiin.
8.
Myöntämispäätöksessä Ente mainitaan tuensaajana (päätöksen johdanto-osan kolmas perustelukappale ja 3 artikla) sekä hakemuksesta ja hankkeen toteuttamisesta vastaavana viranomaisena (päätöksen liite).
9.
Myöntämispäätöksen 4 artiklan mukaan komissio voi vähentää taloudellista tukea, peruuttaa sen ja vaatia sen takaisinmaksua, jos päätöksessä mainittuja edellytyksiä – erityisesti myös hankkeen toteuttamisen ajallisen keston osalta – ei noudateta. Lisäksi 4 artiklassa määrätään, että tuki voidaan peruuttaa tai sen takaisinmaksua vaatia vasta sen jälkeen, kun tuensaajaa on kuultu asiassa.
10.
Komissio suoritti päätöksen perusteella kaksi ennakkomaksua vuosina 1988 ja 1990.
11.
Asetuksen N:o 4254/88, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2083/93, 12 artiklan mukaan lopulliset maksupyynnöt EAKR:sta oli esitettävä komissiolle viimeistään 31.3.1995 lukuun ottamatta hankkeita, joita oli lykätty lainkäyttöön liittyvistä syistä.
12.
Italian valtio haki 29.3.1995 päivätyllä kirjeellä komissiolta määräajan pidennystä vedoten asetuksen N:o 4254/88 12 artiklaan, koska hankkeita oli lykätty lainkäyttöön liittyvistä syistä ja lopullista maksupyyntöä ei sen vuoksi voitu esittää määräajassa.
13.
Komissio ilmoitti Italialle 12.10.2001 päivätyllä kirjeellä aikovansa lakkauttaa taloudellisen tuen. Komissio katsoi, että asetuksen N:o 4254/88 12 artiklan mukainen selvitysten esittämisen määräaika oli umpeutunut ja että vastoin Italian viranomaisten näkemystä ei myöskään ollut olemassa mitään syytä pidentää määräaikaa asetuksen N:o 4254/88 12 artiklan nojalla.
14.
Komissio ilmoitti Italialle 13.3.2002 päivätyllä kirjeellä lopullisesta päätöksestään määrätä lakkautettavaksi taloudellinen tuki EAKR:sta mennessä esitettyjen maksupyyntöjen perusteella (jäljempänä riidanalainen päätös). (
4
)
15.
Koska Italia oli mainittuun määräaikaan mennessä esittänyt ainoastaan yhden maksupyynnön yhdestä tukierästä, joka ei vastannut siihen mennessä saatuja ennakkomaksuja, Italia on nyt velvoitettu palauttamaan näiden määrien välisen erotuksen eikä se voi saada EAKR:sta enempää maksusuorituksia kyseisiin hankkeisiin.
16.
Komissio korosti riidanalaisessa päätöksessä, että kyseinen päätös tai mikään muu yhteisön oikeuden säännös tai määräys ei velvoita jäsenvaltiota perimään jo maksettuja määriä takaisin tuensaajalta eli Enteltä.
17.
Ente nosti kanteen 13.3.2002 tehtyä komission päätöstä vastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja vaati päätöksen kumoamista.
IV Valituksenalainen tuomio
18.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa valituksenalaisessa tuomiossa ensinnäkin, että kanne on vastoin komission näkemystä otettava tutkittavaksi. Se katsoo riidanalaisen päätöksen koskevan Enteä suoraan, minkä vuoksi Entellä on EY 230 artiklan 4 kohdan nojalla nostaa asiavaltuus.
19.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkää Enten kumoamiskanteen perusteettomana. Ente katsoi ensimmäisessä kanneperusteessaan, että komissio oli virheellisesti todennut asetuksen N:o 2083/93 12 artiklassa tarkoitettujen lainkäyttöön liittyvistä syistä johtuvan lykkääntymisen edellytysten jääneen täyttymättä ja sen vuoksi katsonut maksupyynnön määräajan laiminlyödyksi. Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vahvisti riidanalaisen komission päätöksen.
20.
Ente katsoi toisessa kanneperusteessaan, että komissio ei ollut kuullut sitä ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä, mitä se piti puolustautumisoikeuksiensa loukkauksena. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi tästä, että Entellä oli kyllä oikeus tulla kuulluksi mutta että kuulematta jääminen ei esillä olevassa asiassa johda riidanalaisen päätöksen kumoamiseen. Ente ei nimittäin ollut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen pyynnöstä esittänyt mitään, mikä olisi voinut johtaa toisenlaiseen päätökseen siinäkään tapauksessa, että komissio olisi kuullut Enteä.
21.
Lisäksi Ente katsoi, että komissio oli selvittänyt tosiseikat riittämättömällä tavalla ja että riidanalaisen päätöksen perustelut olivat puutteellisia. Myös tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin piti kannetta kuitenkin perusteettomana.
V Valitukset
22.
Enten valitus nojautuu kahteen valitusperusteeseen. Sen ensimmäinen valitusperuste koskee lähinnä asetuksen N:o 4254/88 12 artiklan rikkomista. Toisella valitusperusteellaan Ente moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätelmää, jonka mukaan komissio ei loukannut Enten oikeutta tulla kuulluksi tehdessään riidanalaisen päätöksen.
23.
Myös komissio on tehnyt valituksen. Se esittää valituksessaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei jättänyt kannetta tutkimatta Enteltä puuttuvan asiavaltuuden vuoksi.
24.
Asianosaiset ovat esittäneet seuraavat vaatimukset
25.
Asiassa C-455/07 P, joka koskee Enten tekemää valitusta,
Ente vaatii, että
—
valituksenalainen tuomio on kumottava osittain ja näin ollen on kumottava 13.3.2002 tehty komission päätös D (2002) 810111 sekä – siltä osin kuin on tarpeen ja tarkoituksenmukaista – päivätty komission aluepolitiikan pääosaston tiedonanto;
—
toissijaisesti valituksenalainen tuomio on kumottava osittain ja asia on palautettava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta se ratkaisisi asian yhteisöjen tuomioistuimen sille antamien ohjeiden valossa;
—
komissio on velvoitettava korvaamaan tässä oikeusasteessa ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Komissio puolestaan vaatii, että Enten tekemä valitus on hylättävä ja Ente on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
26.
Asiassa C-445/07 P, joka koskee komission tekemää valitusta,
komissio vaatii, että
—
valituksenalainen tuomio on kumottava siltä osin kuin siinä todetaan, että Ente per le Ville Vesuvianen nostama kumoamiskanne voidaan tutkia;
—
Ente per le Ville Vesuvianen 13.3.2002 tehdystä komission päätöksestä D(2002) 810111 nostama kumoamiskanne on jätettävä tutkimatta;
—
Ente per le Ville Vesuviane on velvoitettava korvaamaan tässä oikeusasteessa ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Ente puolestaan vaatii, että komission tekemä valitus on hylättävä ja komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
VI Arviointi
A Komission tekemä valitus
27.
Komissio katsoo valituksessaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei olisi saanut ratkaista pääasiaa vaan sen olisi pitänyt jättää kanne tutkimatta.
1. Valituksen tutkittavaksi ottaminen
28.
Komission valituksen tutkittavaksi ottaminen voisi olla kyseenalainen, koska hylätessään kanteen perusteettomana ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki loppujen lopuksi komission kannalta suotuisan päätöksen.
29.
Ente per le Ville Vesuviane ei ole esittänyt, että komission valitus olisi jätettävä tutkimatta. Yhteisöjen tuomioistuimen on kuitenkin tarkasteltava kysymystä viran puolesta. (
5
) Myös komissio tarkastelee kirjelmässään valituksensa tutkittavaksi ottamista yksityiskohtaisesti.
30.
Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan 1 kohdan mukaan muutosta voidaan hakea ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen lopullisiin päätöksiin sekä päätöksiin, joilla ratkaistaan oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvä seikka, joka koskee toimivallan peruuttamista tai sitä, että asia on jätettävä tutkittavaksi ottamatta.
31.
Komission mielestä sen valitus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätöksestä on valitus päätöksestä, jolla ratkaistaan oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvä seikka, ja voidaan sen vuoksi ottaa tutkittavaksi.
32.
Tätä näkemystä ei voida hyväksyä, sillä esillä olevassa asiassa ei ollut kyse oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvää seikkaa koskevan ratkaisun tekemisestä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artiklan (
6
) mukaan oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvän seikan toteamiseksi on ehdottoman välttämätöntä, että tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskeva väite esitetään erillisessä asiakirjassa. Silloin kun yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että kyseessä on päätös, jolla ratkaistaan yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan 1 kohdan mukainen oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvä seikka, tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskeva väite on – sikäli kuin on havaittavissa – myös esitetty erillisessä asiakirjassa. (
7
)
33.
Erillistä asiakirjaa koskevalla vaatimuksella taataan oikeudenkäynnin avoin kulku. Sen avulla nimittäin varmistetaan, että vaatimus sinänsä voidaan määritellä vaivatta. Tämä on merkityksellistä varsinkin siksi, että oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvän seikan käsittely keskeyttää pääasiassa käytävän oikeudenkäynnin. Tämän vuoksi on välttämätöntä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle selvennetään erillisellä asiakirjalla, onko tarkoitus esittää väite oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvästä seikasta vaiko ei. Jos oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvä seikka voitaisiin esittää osana muita asiakirjoja, ei kävisi kiistatta selville, onko kysymyksessä oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvä seikka vaiko ei.
34.
On kuitenkin kiistatonta, että komissio ei ole esillä olevassa asiassa esittänyt erillisessä asiakirjassa, että kanne olisi jätettävä tutkimatta. Näin ollen kysymyksessä ei ole oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvä seikka, minkä vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätöstä ei myöskään voida pitää päätöksenä, jolla ratkaistaan oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvä seikka.
35.
Komission tekemä valitus voidaan kuitenkin ottaa tutkittavaksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen lopulliseen päätökseen kohdistuvana valituksena. Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan toisen kohdan mukaan muutosta voivat hakea kaikki asianosaiset, joiden vaatimukset on kokonaan tai osittain hylätty.
36.
Esillä olevassa asiassa komission ensisijaisena vaatimuksena ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa oli Enten kanteen jättäminen tutkimatta. Sen toissijaisena vaatimuksena oli kanteen hylkääminen perusteettomana.
37.
Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi tuomiossaan nimenomaisesti, että kanne voidaan ottaa tutkittavaksi, ja hylkäsi sen ainoastaan perusteettomuuden nojalla, komission ensisijainen vaatimus hylättiin ja ainoastaan sen toissijainen vaatimus hyväksyttiin. Tämä osittainen hylkääminen johtaa siihen, että komission valitus voidaan ottaa tutkittavaksi.
38.
Yhteisöjen tuomioistuin on eräässä välitoimimenettelyssä nimittäin täsmentänyt, millä edellytyksin tulokseton tutkittavaksi ottamista koskeva väite merkitsee osittaista hylkäämistä, jolla voidaan perustella valitus. (
8
)
39.
Kyseisessä menettelyssä valittaja oli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa puolustautuessaan vastustanut alkuperäisen hakemuksen tutkittavaksi ottamista mutta ei kuitenkaan ”nimenomaisesti vaatinut tutkimatta jättämistä” (
9
). Yhteisöjen tuomioistuin päätteli, että tällaisessa tilanteessa ei voida vaatia, että hakemus ainoastaan hylätään perusteettomana mutta sitä ei tätä ennen jätetä tutkimatta.
40.
Jos – kuten esillä olevassa asiassa – on esitetty erillinen vaatimus hakemuksen jättämiseksi tutkimatta, tätä voidaan pitää nimenomaisena tutkimatta jättämistä koskevana vaatimuksena, jonka tultua hylätyksi voidaan tehdä valitus.
41.
Välipäätelmänä voidaan todeta, että komission tekemä valitus voidaan ottaa tutkittavaksi.
2. Valituksen perusteltavuus
42.
Komission valitus koskee sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan Entellä on asiavaltuus.
43.
EY 230 artiklan neljännen kohdan mukaan luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi nostaa kanteen päätöksestä, joka on annettu toiselle henkilölle osoitettuna päätöksenä, jos päätös koskee ensin mainittua henkilöä suoraan ja erikseen. Riidanalainen päätös on kiistatta osoitettu Italian valtiolle, ei Entelle. Riidanalainen päätös koskee Enteä erikseen, mutta kyseenalaista on se, koskeeko se Enteä myös suoraan.
44.
Yhteisöjen tuomioistuin on tarkastellut yksityistä suoraan koskevan toimen kriteeriä jo kahdessa tuomiossa, jotka myös koskivat EAKR:n taloudellisen tuen lakkauttamista. (
10
) Kummassakin tapauksessa Regione Siciliana oli nostanut kanteen komission päätöksistä lakkauttaa EAKR:n taloudellinen tuki.
45.
Näissä päätöksissä yhteisöjen tuomioistuin nojautui vakiintuneeseen oikeuskäytäntöönsä. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 230 artiklan neljännen kohdan mukainen edellytys siitä, että kanteen kohteena olevan päätöksen pitää koskea luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä suoraan, vaatii täyttyäkseen sen, että riidanalaisella yhteisön toimella on välittömiä vaikutuksia yksityisen oikeusasemaan ja ettei se jätä niille, joille se on osoitettu ja joiden tehtävänä on sen toimeenpano, ollenkaan harkintavaltaa, jolloin toimeenpano on puhtaasti automaattista ja perustuu yksinomaan yhteisön lainsäädäntöön eikä edellytä välissä olevien sääntöjen soveltamista. (
11
)
46.
Yhteisöjen tuomioistuin päätteli Regione Sicilianaa koskevissa tuomioissaan, että komission päätös ei koskenut kantajaa suoraan. Se perusti päätelmänsä erityisesti siihen, että myöntämispäätöksessä kyseisen asian kantajat mainitaan ”EAKR-hankkeen toteuttamisesta vastuussa olevana viranomaisena” (
12
) ja ”rahoitustukihakemuksesta vastaavana viranomaisena”, (
13
) ei ”tukea koskevan oikeuden haltijana”. (
14
) Hakemuksesta vastaavan viranomaisen asemasta ei yhteisöjen tuomioistuimen mukaan seurannut tilannetta, jossa kantajan ja yhteisön tuen välillä on suora yhteys; tukea oli hakenut Italian hallitus ja se oli myönnetty Italian tasavallalle. (
15
)
47.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin piti esillä olevan asian tosiseikkoja erilaisina kuin tosiseikkoja, jotka olivat lähtökohtana asioissa Regione Siciliana annetuissa tuomioissa, ja näiden tosiseikkojen perusteella se katsoi päätöksen koskevan Enteä suoraan. Ensinnäkin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että Enteä ei myöntämispäätöksessä kutsuta ainoastaan hankkeen toteuttamisesta vastaavaksi tahoksi vaan nimenomaisesti tuensaajaksi. Toiseksi harkintavalta, joka Italian valtiolla on tehdessään päätöksen siitä, periikö se maksetun tuen takaisin, on merkityksetön, koska Italian valtio on jo ennen komission päätöstä ilmoittanut aikomuksestaan periä varat takaisin eikä tulla apuun hankkeen rahoittamiseksi. Kolmanneksi kanneoikeus on välttämätön, jotta Ente voi varmistaa puolustautumisoikeuksiensa suojan.
48.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen korostamat riidanalaisen päätöksen eroavuudet suhteessa tosiseikkoihin, jotka olivat lähtökohtana asioissa Regione Siciliana annetuissa tuomioissa, eivät kuitenkaan lopulta johda asioista Regione Siciliana poikkeavaan arvioon.
49.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa Regione Siciliana vastaan komissio 2.5.2006 antamassaan tuomiossa, että Regione Sicilianalla ei ollut asiavaltuutta, koska hankkeen toteuttamisesta vastuussa olevan viranomaisen asema ei sen mukaan merkinnyt sitä, että kantaja ”itse oli tukea koskevan oikeuden haltija”.
50.
Esillä olevassa asiassa kantajaa kutsutaan riidanalaisessa päätöksessä tuensaajaksi. Riidanalaisesta päätöksestä ei kuitenkaan ilmene, että Entelle olisi annettu yhteisön oikeuden mukainen oikeus tukeen. Myöskään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei tuomionsa perusteluissa katsonut, että Ente olisi tukea koskevan oikeuden haltija. Sen sijaan Italian valtio haki Enten toteutettaviksi suunniteltuihin infrastruktuuritoimenpiteisiin komissiolta EAKR:n tukea, joka myönnettiin kyseiselle valtiolle. Näin ollen esillä olevassa asiassa Italia yksin on hakija, oikeudenhaltija ja se, jolle komission päätös on osoitettu. Myös komissio kutsuikin myöntämispäätöksessään Enteä osuvasti ainoastaan ”tuensaajaksi” eikä oikeudenhaltijaksi.
51.
”Tuensaajan” aseman vuoksi Ente näyttää kuitenkin esillä olevassa asiassa olevan läheisemmässä yhteydessä EAKR:n tukeen kuin asioiden Regione Siciliana vastaan komissio kantajat, jotka olivat ainoastaan ”viranomaisia”. Asiassa Regione Siciliana vastaan komissio 2.5.2006 annetusta yhteisöjen tuomioistuimen tuomiosta ei käy ilmi, että ainoastaan yhteisön oikeuden mukaisen tukioikeuden haltijalla voi olla asiavaltuus. Yhteisöjen tuomioistuin totesi ainoastaan, että hankkeesta vastaavalla taholla, jolla ei ole oikeutta tukeen, ei ole asiavaltuutta. Aiemmissa tuomioissaan yhteisöjen tuomioistuin on pitänyt ratkaisevana sitä, että riidanalaisella toimenpiteellä on vaikutuksia yksityisen oikeusasemaan. (
16
) Näin ollen on kyseenalaista, onko riidanalaisella päätöksellä vaikutuksia Enten oikeusasemaan tuensaajana, vaikka se ei ollutkaan yhteisön oikeuden mukaisen tukioikeuden haltija.
52.
Tältä osin voitaisiin argumentoida, että päätös koskee Enteä sen oikeusasemassa, koska Ente voi joutua Italian suorittaman takaisinperinnän kohteeksi. Myös sellaisten komission päätösten yhteydessä, joissa velvoitetaan jäsenvaltiot perimään takaisin yhteisön oikeuden vastaiset tuet, asianomaisilla yrityksillä katsotaan lopulta olevan asiavaltuus, vaikka niillä ei ole yhteisön oikeuden mukaista oikeutta tukeen. Komission päätöksen on kuitenkin koskettava Enteä myös suoraan.
53.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan päätös koskee sellaista henkilöä, jolle päätöstä ei ole osoitettu, suoraan vain, jos sillä, jolle päätös on osoitettu, on velvollisuus panna yhteisön oikeuden mukainen säännös tai määräys täytäntöön ja jos täytäntöönpano on luonteeltaan puhtaasti automaattista, koska niille, joille päätös on osoitettu, ei jätetä ollenkaan harkintavaltaa. (
17
)
54.
Päätös ei koske kantajaa suoraan, jos yhteisön päätöksen ja siitä kantajaan kohdistuvien vaikutusten välillä vaikuttaa sen, jolle päätös on osoitettu, itsenäinen tahto. (
18
) Jos yhteisön oikeudessa tai konkreettisessa komission päätöksessä ei sääntöjenmukaisesti edellytetä adressaatin päätöstä vaan se perustuu jäsenvaltion itsenäiseen päätökseen, komission päätöksen ja kantajan välillä ei ole suoraa yhteyttä.
55.
Esillä olevassa asiassa on kiistatonta, että Italian hallituksella ei ollut velvollisuutta periä Enteltä yhteisön tukia takaisin. Sen sijaan Italian hallituksen oli mahdollista päättää vapaasti, huolehtiiko se itse tuen takaisinmaksusta EAKR:lle ja rahoittaako se omista varoistaan yhteisörahoituksen ulkopuolelle jätetyn osuuden kyseisten töiden loppuun saattamiseksi. Sillä ei yhteisön oikeuden nojalla ollut nimenomaista velvollisuutta periä varoja takaisin Enteltä, minkä komissio myös ilmaisi selvästi riidanalaisessa päätöksessä.
56.
Tämä vastaa rakennerahastojen hallinnointiin liittyvien suhteiden monimutkaista rakennetta, kuten julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomer perustellusti totesi asiasta Regione Siciliana vastaan komissio antamassaan ratkaisuehdotuksessa. (
19
) Tämä antaa jäsenvaltioille ratkaisevan aseman, minkä vuoksi EAKR:sta myönnetty tuki muodostaa perustan komission ja jäsenvaltion välille syntyvälle suhteelle. (
20
) Tuetut hankkeet ovat siten komission näkökulmasta jäsenvaltioiden hankkeita. Kyseinen jäsenvaltio voi siten itse päättää, jatketaanko infrastruktuurihanketta, jos yhteisö lakkauttaa taloudellisen tukensa.
57.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisessa tuomiossaan, että tämä jäsenvaltiolle kuuluva vapaus komission päätöksen täytäntöönpanon osalta on merkityksetön, koska Italian hallitus oli ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä ilmaissut aikovansa olla vastaamatta takaisin perittävästä määrästä itse ja sen sijaan periä se Enteltä. Tämän vuoksi sen mielestä on täysin teoreettista väittää, että Italia suorittaisi omasta budjetistaan vastaavat maksut, joita ei enää suoritettaisi EAKR:sta.
58.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin nojautuu tässä yhteydessä yhteisöjen tuomioistuimen tuomioihin, joissa yhteisöjen tuomioistuin hyväksyi adressaattien, harkintavaltaan perustuvien välivaiheen päätösten yhteydessä poikkeuksen tapauksissa, joissa oli alusta asti selvää, että myös adressaatin päätöksen jälkeen kantajaan kohdistuu rasitus. Jos jäsenvaltion mahdollisuus panna yhteisön säädös täytäntöön tavalla, josta ei aiheudu kantajaan kohdistuvaa rasitusta, on täysin teoreettinen, koska alusta asti ei ollut epäilystäkään siitä, että kansalliset viranomaiset panevat yhteisön säädöksen täytäntöön aivan täysin eri tavalla, yhteisön säädös koskee kantajaa suoraan. (
21
)
59.
Esiin nousee kysymys siitä, voidaanko tätä oikeuskäytäntöä soveltaa esillä olevan kaltaiseen tilanteeseen EAKR:sta maksettavien tukien yhteydessä. Myöskään esillä olevassa asiassa Italia, jolle riidanalainen päätös on osoitettu, ei ollut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamusten mukaan jättänyt ennen päätöksen tekemistä epäilystäkään siitä, etteikö se panisi päätöksen täytäntöön tavalla, josta aiheutuu kantajaan kohdistuva rasitus. Ensi näkemältä oikeuskäytännön soveltaminen näyttää siis mahdolliselta. (
22
)
60.
On kuitenkin huomattava, että asioissa, joissa yhteisöjen tuomioistuin piti ratkaisevana sitä, että sen, jolle päätös on osoitettu, harkintavalta on täysin teoreettinen, koska täytäntöönpanon tavasta ei ole ollut epäilystä, lähtökohtana olivat hyvin tarkkaan rajatut tilanteet. Se, voidaanko niissä esitettyjä toteamuksia välttämättä soveltaa esillä olevan kaltaisiin asioihin, voi olla kyseenalaista.
61.
Asiassa Piraiki-Patraiki ym. vastaan komissio (
23
) komissio oli antanut Ranskalle tämän pyynnöstä valtuudet rajoittaa Kreikasta peräisin olevaa tuontia kuitenkaan velvoittamatta Ranskaa toimimaan näin. Se, että adressaatti, jolle tämän pyyntöä vastaava päätös on osoitettu, käyttää harkintavaltaansa jättämällä itse aikaan saamansa päätös kokonaan hyödyntämättä, vaikuttaa tosiasiallisesti täysin hypoteettiselta. Tällaisessa tilanteessa ei olisi kohtuullista kiistää komission päätöksestä aiheutuvaa suoraa rasitusta jo pelkästään päätöksen adressaatilla, olevan oikeudellisen harkintavallan perusteella. Mainitussa asiassa yhteisöjen tuomioistuin katsoikin yksityistä suoraan koskevan toimen osalta, että tietyillä kreikkalaisilla viejillä on asiavaltuus.
62.
Asiassa Dreyfus vastaan komissio (
24
) yhteisöjen tuomioistuin suoritti erittäin monitahoisten objektiivisten seikkojen kokonaisarvioinnin ja otti huomioon erään komission päätöksen sosioekonomisen yhteyden Venäjän federaatioon tapahtuvaan maataloustuotteiden vientiin liittyvän yhteisön tuen myöntämisessä, minkä perusteella se katsoi, että päätös koskee suoraan yhtä tavarantoimittajaa, jonka oli tosiasiallisesti mahdollista odottaa saavansa venäläiseltä sopimuskumppaniltaan ainoastaan yhteisön myöntämien varojen suuruiset maksusuoritukset, vaikka sopimuskumppanilla olikin yksityisoikeudellinen velvollisuus suorittaa tätä enemmän maksuja. Tässäkin tapauksessa yhteisöjen tuomioistuin piti täysin hypoteettista mahdollisuutta, että kantajan sopimuskumppani täyttäisi sopimusvelvoitteensa, vaikka se tämän seurauksena menettäisi yhteisön rahoituksen, niin epätodennäköisenä, että yhteisöjen tuomioistuimen mielestä jo komission päätöksestä yksittäisten rahoitusehtojen osalta aiheutuu kantajana olevaan tavarantoimittajaan kohdistuva rasitus.
63.
Kummassakin asiassa konkreettisten tosiseikkojen arviointi siis johti siihen, että yhteisöjen tuomioistuin piti tarkoituksenmukaisina tarkkaan rajattuja poikkeuksia periaatteesta, jonka mukaan silloin, kun harkintavalta jää sille, jolle päätös on osoitettu, komission päätös ei koske kolmatta osapuolta suoraan.
64.
Esillä olevassa asiassa tilanne on kuitenkin toisenlainen. Toisin kuin edellä mainituissa asioissa, objektiivisten tosiseikkojen kokonaisuudesta ei esillä olevassa asiassa voida samalla tavoin sitovasti päätellä, kuinka se, jolle on päätös on osoitettu, toimii myöhemmin, varsinkin kun Italia on itse osallisena Entessä. Voidaan turvautua ainoastaan Italian subjektiiviseen ilmoitukseen. Ilmoitus ei ole sitova eikä millään tavoin estä Italiaa tosiasiallisesti luopumasta takaisinperinnästä tai vastata Enten tukemisesta vastedes omista varoistaan. Tätä taustaa vasten en pidä vakuuttavana väitettä, että pelkästään Italian ilmoituksesta, jonka mukaan sen tarkoituksena on periä tuet takaisin Enteltä, voidaan päätellä päätöksen koskevan Enteä suoraan. (
25
) Erityisesti jäsenvaltiolla olisi siten mahdollisuus päättää tulevaa toimintaa koskevassa oikeudellisesti ei-sitovassa ilmoituksessa siitä, saako asianomainen asiavaltuuden yhteisöjen tuomioistuimissa.
65.
Kaiken kaikkiaan on katsottava, että päätös ei koske Enteä suoraan, koska Italialla ei ollut velvollisuutta periä varoja takaisin Enteltä.
66.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi Entellä olevan asiavaltuus, minkä vahvistuksena se piti sitä tosiseikkaa, että myöntämispäätöksen mukaan Enteä oli kuultava ennen päätöstä EAKR:n tuen lakkauttamisesta. On syytä yhtyä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näkemykseen, jonka mukaan Entellä oli tämän pakollisen kuulemisen perusteella oikeudenkäynnissä vahvempi asema kuin kantajalla oli asioissa Regione Siciliana vastaan komissio ollut. Pelkästään siitä, että on määrätty kolmannen osapuolen kuulemisesta, jolla on tarkoitus varmistaa luotettavat perusteet jäsenvaltiolle osoitetulle komission päätökselle, ei kuitenkaan voida johtaa itsenäistä kanneoikeutta pääasiassa tehtyä oikeuden päätöstä vastaan, jos päätöksen sisältö ei – kuten esillä olevassa asiassa – koske kuultavaa kolmatta osapuolta suoraan.
67.
Lopuksi on tarkasteltava vielä sitä, vastaako asiavaltuuden epääminen oikeussuojan epäämistä. Tältä osin on todettava, että yksityisten oikeussubjektien on voitava saada tehokasta oikeussuojaa niille yhteisön oikeusjärjestyksen mukaan kuuluvien oikeuksien osalta. (
26
)
68.
Sellaisten luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden oikeussuoja, jotka eivät EY 230 artiklan neljännessä kohdassa mainittujen tutkittavaksi ottamisen edellytysten vuoksi voi suoraan riitauttaa esillä olevan kaltaisia päätöksiä, on varmistettava tehokkaasti kansallisissa tuomioistuimissa käytettävissä olevilla oikeussuojakeinoilla. Yhteisöjen tuomioistuin on tältä osin tähdentänyt, että kansallisilla tuomioistuimilla on EY 10 artiklassa määrätyn lojaalin yhteistyön periaatteen mukaisesti velvollisuus mahdollisuuksien mukaan tulkita ja soveltaa oikeussuojakeinojen käyttöä koskevia kansallisia menettelysääntöjä siten, että asianosaiset voivat riitauttaa tuomioistuimissa sellaisen kansallisen toimenpiteen laillisuuden, joka liittyy nyt kyseessä olevan kaltaisen yhteisön toimen soveltamiseen niiden osalta, vetoamalla viimeksi mainitun toimen pätemättömyyteen sekä vaatimalla kansallisia tuomioistuimia esittämään yhteisöjen tuomioistuimelle tältä osin ennakkoratkaisukysymyksiä. (
27
)
69.
Katson, että Enten kannetta ei asiavaltuuden puuttumisen vuoksi ollut syytä ottaa tutkittavaksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessakaan. Näin ollen komission valitus on perusteltu.
B Ente per le ville Vesuvianen tekemä valitus
70.
Koska Enten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostamaa kannetta ei oteta tutkittavaksi, sen valitus, joka koskee mainitun kanteen perusteltavuuteen liittyviä valituksenalaisen tuomion kohtia, on jäänyt ilman kohdetta, joten sitä ei ole syytä tutkia. (
28
) Näin ollen Enten valitus raukeaa.
71.
Siltä varalta, että yhteisöjen tuomioistuin päätyy toisenlaiseen arvioon kanteen tutkittavaksi ottamisesta, tarkastelen seuraavaksi vielä toissijaisesti Enten valituksen perusteltavuutta.
1. Toissijainen valitusperusteiden tarkastelu
a) Ensimmäinen valitusperuste
72.
Enten ensimmäinen valitusperuste koskee oikeudellista virhettä, varainkäyttöselvityksiin liittyvää virhettä ja puutteellisia perusteluja asetuksen N:o 4254/88 12 artiklan osalta. Mainitussa artiklassa säädetään määräajasta, jonka kuluessa maksupyynnöt on esitettävä komissiolle, jotta ne voidaan ottaa huomioon. Tästä määräajasta voidaan 12 artiklan mukaan poiketa sellaisten hankkeiden tapauksessa, joita on lykätty lainkäyttöön liittyvistä syistä.
73.
Enten mukaan määräajan pidennys koskee koko hanketta siinäkin tapauksessa, että 12 artiklan poikkeussäännöstä sovelletaan vain hyväksytyn hankkeen tiettyyn osaan eli yhteen kolmesta huvilakokonaisuudesta.
74.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi kuitenkin perustellusti, että mikäli hanke voidaan jakaa osiin, poikkeussäännöstä sovelletaan ainoastaan hankkeen niihin osiin, joita on lykätty lainkäyttöön liittyvistä syistä. Määräajan pidennyksen mahdollisuus on poikkeus periaatteesta, jonka mukaan kaikki maksupyynnöt on esitettävä komissiolle tietyissä määräajoissa. Tämän vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korostikin perustellusti, että 12 artiklassa säädettyä määräajan pidennystä on tulkittava suppeasti. EAKR:n varojen käyttöä koskeva asianmukainen ja luotettava rahoitussuunnittelu edellyttää, että varoja koskevat selvitykset laaditaan mahdollisimman oikea-aikaisesti. Mikäli hanke voidaan jakaa osiin ja 12 artiklan poikkeussäännöstä sovelletaan ainoastaan tiettyyn hankkeen osaan, jo päättyneistä hankkeen osista on tämän vuoksi poikkeuksetta laadittava selvitys määräajassa.
75.
Mikäli Ente lisäksi väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen katsoi virheellisesti, että hyväksytty hanke voidaan jakaa osiin, väitettä ei ole syytä ottaa tutkittavaksi. Tällöin se nimittäin moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamusta tosiseikoista. Lisäksi ei ole kuitenkaan havaittavissa mitään seikkaa, joka puhuisi kolmea huvilakokonaisuutta koskevien töiden eriytettyjä selvityksiä vastaan.
76.
Näin ollen ensimmäistä valitusperustetta ei voida hyväksyä.
b) Toinen valitusperuste
77.
Toisella valitusperusteellaan Ente moittii sitä, että komissio ei kuullut Enteä ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä.
78.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisessa tuomiossa, että myöntämispäätöksen 4 artiklan mukaan Entellä on oikeus tulla kuulluksi. Mainitussa artiklassa nimittäin määrätään, että komissio ei saa tehdä päätöstä tuen lakkauttamisesta tai takaisinperinnästä ennen kuin tuensaajaa on kuultu.
79.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo lisäksi, että komissio ei kuullut Enteä ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä ja siten laiminlöi Enten oikeuden tulla kuulluksi. Kuulluksi tulemisen oikeuden laiminlyönti ei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan kuitenkaan oikeuta kumoamaan riidanalaista päätöstä, koska laiminlyönnillä ei loppujen lopuksi ollut vaikutusta päätöksen sisältöön.
80.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyssä oikeudenkäynnissä Ente ei kyseisen tuomioistuimen mukaan esittänyt asian kannalta merkityksellisiä vastaväitteitä, joiden vuoksi komission olisi täytynyt tehdä toisenlainen päätös.
81.
Lisäksi Ente väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tällöin esittäneen virheellisesti, että Villa Ruggeron työt oli saatu valmiiksi jo vuonna 1992. Ente esitti omien sanojensa mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle kattavat asiakirjat, joista käy ilmi, että Villa Ruggeron töitä oli lainkäyttöön liittyvistä syistä lykätty vuodesta 1989 ainakin vuoden 1996 loppuun.
82.
Aluksi on syytä todeta, että tarkasteltaessa sitä, milloin Villa Ruggeron työt saatiin päätökseen ja mitä esteitä oli olemassa, kysymyksessä on tosiseikkojen arviointi, joka on yksinomaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävä ja johon ei periaatteessa ole mahdollista hakea muutosta.
83.
Ainoastaan silloin, kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut tosiseikat tavalla, jota on pidettävä todisteiden vääristelynä, yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on poikkeuksellisesti tukea tuomion kumoamista.
84.
Esillä olevassa asiassa voidaan jättää huomiotta, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittamaa tosiseikkojen arviointia Villa Ruggeron töiden valmistumisajankohdan osalta syytä pitää todisteiden vääristelynä. Vaikka väitettäisiin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle esitetyistä asiakirjoista ilmenee kiistatta, että töitä ei saatu päätökseen jo vuonna 1992 vaan että töitä lykättiin – kuten Ente väittää – lainkäyttöön liittyvistä syistä vuoden 1996 loppuun, komissio ei olisi riidanalaisen päätöksen tekemisajankohtana vuonna 2002 voinut lakkauttaa EAKR:n tukea selvityksiä koskevan määräajan laiminlyönnin vuoksi. Edellä kuvatusta asetuksen N:o 4254/88 12 artiklan määräaikasäännöksen rajatusta poikkeusluonteesta nimittäin seuraa, että heti lykkäystä koskevien lainkäyttöön liittyvien syiden hälvettyä hanke olisi kuitenkin pitänyt panna täytäntöön ja sitä koskeva selvitys olisi pitänyt tehdä. Ente ei kuitenkaan esittänyt väitettä tällaisesta heti tapahtuvasta täytäntöönpanosta ja selvityksestä eikä tuonut esiin muitakaan seikkoja, jotka olisivat puhuneet sen puolesta, että töitä oli välttämätöntä jatkaa vuoden 2000 jälkeenkin.
85.
Esitetyllä valitusperusteella ei voida kyseenalaistaa valituksenalaista tuomiosta. Jos valitusperusteella ei pystytä tähän, kyseessä on valitusperuste, jolla ei voida saavuttaa valituksella tavoiteltua päämäärää ja joka on siten perusteeton.
86.
Tämän vuoksi Enten toistakaan valitusperustetta ei voida hyväksyä.
2. Välipäätelmä Enten tekemästä valituksesta.
87.
Välipäätelmänä on todettava, että Enten tekemä valitus raukeaa.
VII Oikeudenkäyntikulut
88.
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota sovelletaan muutoksenhakumenettelyyn työjärjestyksen 118 artiklan nojalla, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 6 kohdassa, jota myös sovelletaan muutoksenhakumenettelyyn mainitun 118 artiklan nojalla, määrätään, että jos lausunnon antaminen asiassa raukeaa, yhteisöjen tuomioistuin määrää oikeudenkäyntikuluista harkintansa mukaan.
89.
Koska komissio on vaatinut, että Ente velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja koska viimeksi mainittu on hävinnyt asian komission valituksen osalta, se on velvoitettava korvaamaan tästä valituksesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
90.
Koska Enten valitus on jäänyt ilman kohdetta siitä syystä, että komission valitus on perusteltu, Ente on velvoitettava korvaamaan myös omasta valituksestaan aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
91.
Koska komissio on vaatinut, että Ente velvoitetaan korvaamaan myös ensimmäisessä oikeusasteessa käydystä oikeudenkäynnistä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut, ja koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostettu kanne on jätetty ottamatta tutkittavaksi, Ente on velvoitettava korvaamaan ensimmäisessä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
VIII Ratkaisuehdotus
92.
Ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee asiat seuraavasti:
1)
Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-189/02, Ente per le Ville Vesuviane vastaan komissio, 18.7.2007 antama tuomio kumotaan.
2)
Ente per le Ville Vesuvianen kanne, joka koskee EAKR:n taloudellisen tuen lakkauttamisesta 13.3.2002 tehdyn komission päätöksen D(2002) 810111 kumoamista, jätetään tutkimatta.
3)
Lausunnon antaminen ratkaisuehdotuksen 1 kohdassa mainitusta tuomiosta tekemästä valituksesta raukeaa.
4)
Ente per le Ville Vesuviane velvoitetaan korvaamaan sekä tässä että ensimmäisessä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: saksa.
(
2
)	Asia T-189/02, Ente per le Ville Vesuviane, tuomio 18.7.2007 (julkaistu tiivistelmänä Kok. 2007, s. II-89).
(
3
)	Komission aluepolitiikan pääosaston tekemä päätös C (86) 2029/120.
(
4
)	Komission aluepolitiikan pääosaston tekemä päätös D (2002) 810111 prot. 102504.
(
5
)	Asia C-23/00 P, neuvosto v. Boehringer, tuomio 26.2.2002 (Kok., s. I-1873, 46 kohta).
(
6
)	Kyseisessä artiklassa määrätään, että jos asianosainen haluaa yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaisevan tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä tai toimivallan puuttumista koskevan väitteen tai muun oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvän seikan käsittelemättä itse pääasiaa, asianosaisen on tehtävä siitä hakemus erillisellä asiakirjalla. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen vastaava määräys 91 artiklassa kuuluu seuraavasti: ”Jos asianosainen haluaa yhteisöjen tuomioistuimen ratkaisevan prosessinedellytysten puuttumista koskevan väitteen tai muun oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvän seikan käsittelemättä itse pääasiaa, asianosaisen on tehtävä siitä hakemus erillisellä asiakirjalla. Hakemuksessa on ilmoitettava ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joihin vedotaan – –.”
(
7
)	Ks. esimerkkeinä asioista, joissa todettiin oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvä seikka, asia C-73/97 P, Ranska v. Comafrica ym., tuomio 21.1.1999 (Kok., s. I-185); asia C-141/02 P, komissio v. T-Mobile Austria, tuomio (Kok., s. I-1283, 50 ja 51 kohta) ja asia C-362/05 P, Wunenburger v. komissio, tuomio (Kok., s. I-4333).
(
8
)	Asia C-363/98 P(R), Emesa Sugar v. neuvosto, määräys 17.12.1998 (Kok., s. I-8787, 43 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
(
9
)	Edellä alaviitteessä 8 mainittu määräys, 44 kohta.
(
10
)	Asia C-417/04 P, Regione Siciliana v. komissio, tuomio 2.5.2006 (Kok., s. I-3881) ja asia C-15/06 P, Regione Siciliana v. komissio, tuomio (Kok., s. I-2591).
(
11
)	Ks. asia C-404/96 P, Glencore Grain v. komissio, tuomio 5.5.1998 (Kok., s. I-2435, 41 kohta); asia C-386/96 P, Dreyfus v. komissio, tuomio (Kok., s. I-2309, 43 kohta); asia C-486/01 P, Front national v. parlamentti, tuomio (Kok., s. I-6289, 34 kohta); asia C-417/04 P, Regione Siciliana v. komissio, tuomio (Kok., s. I-3881, 28 kohta) ja asia C-125/06 P, komissio v. Infront WM, tuomio (Kok., s. I-1451, 47 kohta).
(
12
)	Edellä alaviitteessä 8 mainittu asia, Regione Siciliana v. komissio, tuomio 2.5.2006, 29 kohta.
(
13
)	Edellä alaviitteessä 8 mainittu asia, Regione Siciliana v. komissio, tuomio 22.3.2007, 36 kohta.
(
14
)	Edellä alaviitteessä 8 mainittu asia, Regione Siciliana v. komissio, tuomio 2.5.2006, 30 kohta.
(
15
)	Edellä alaviitteessä 8 mainittu asia, Regione Siciliana v. komissio, tuomio 22.3.2007, 36 kohta.
(
16
)	Edellä alaviitteessä 11 mainittu asia Glencore Grain v. komissio, tuomion 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
17
)	Edellä alaviitteessä 10 mainittu asia Regione Siciliana v. komissio, tuomio 2.5.2006, 28 kohta.
(
18
)	Ks. asia C-417/04 P, Regione Siciliana v. komissio, julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus 12.1.2006 (tuomio, Kok., s. I-3881, 76 kohta).
(
19
)	Edellä alaviitteessä 18 mainittu asia Regione Siciliana v. komissio, julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus 12.1.2006, 80 kohta.
(
20
)	Edellä alaviitteessä 18 mainittu asia Regione Siciliana v. komissio, julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus 12.1.2006, (tuomio, Kok., s. I-3881, 84 kohta).
(
21
)	Asia 11/82, Piraiki-Patraiki ym. v. komissio, tuomio 17.1.1985 (Kok., s. 207, 8–10 kohta) ja edellä alaviitteessä 11 mainittu asia Dreyfus v. komissio, tuomion 43 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
(
22
)	Myös seikat, jotka julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomer esitti asiassa Regione Siciliana antamassaan ratkaisuehdotuksessa, viittaavat siihen, että hän harkitsi tämän oikeuskäytännön soveltamista. Hän totesi, että komission tiedossa ei ollut tai ei olisi voinut olla mitään tämänkaltaisia Italian viranomaisten aikomuksia. Loppujen lopuksi nämä näkökohdat eivät kuitenkaan olleet ratkaisevia asiassa Regione Siciliana annetun tuomion kannalta. Ks. edellä alaviitteessä 18 mainittu asia C-417/04 P, Regione Siciliana v. komissio, julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus 12.1.2006, 77 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(
23
)	Edellä alaviitteessä 21 mainittu asia Piraiki-Patraiki ym. v. komissio.
(
24
)	Edellä alaviitteessä 11 mainittu asia Dreyfus v. komissio.
(
25
)	Ks. tältä osin asia T-105/01, SLIM Sicilia v. komissio, määräys 6.6.2002 (Kok., s. II-2697, 52 kohta, jonka mukaan ilmaistua jäsenvaltion tarkoitusta ei pidetä riittävänä).
(
26
)	Ks. asia C-263/02 P, komissio v. Jégo-Quéré, tuomio 1.4.2004 (Kok., s. I-3425, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
27
)	Edellä alaviitteessä 10 mainittu asia Regione Siciliana v. komissio, tuomio 22.3.2007, 39 kohta, jossa viitataan edellä alaviitteessä 24 mainittuun asiaan komissio v. Jégo-Quéré, tuomion 30–32 kohta.
(
28
)	Edellä alaviitteessä 10 mainittu asia Regione Siciliana v. komissio, tuomio 22.3.2007, 44 kohta.