62001CJ0232_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-232/01,
jonka Politierechtbank te Mechelen (Belgia) on saattanut EY 234 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa rikosoikeudenkäynnissä, jossa vastaajana on
Hans van Lent,
ennakkoratkaisun EY 39 artiklan tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Wathelet sekä tuomarit D. A. O. Edward, P. Jann, S. von Bahr (esittelevä tuomari) ja A. Rosas,
julkisasiamies: P. Léger,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies M.-F. Contet,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
- Belgian hallitus, asiamiehenään aluksi F. van de Craen ja sittemmin A. Snoecx,
- Tanskan hallitus, asiamiehinään J. Molde ja J. Bering Liisberg,
- Suomen hallitus, asiamiehenään E. Bygglin,
- Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, asiamiehenään G. Amodeo, avustajanaan barrister P. Whipple,
- Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään H. van Lier ja M. Patakia,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan Tanskan hallituksen, asiamiehenään J. Bering Liisberg, Suomen hallituksen, asiamiehenään T. Pynnä, Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen, edustajanaan P. Whipple, ja komission, asiamiehenään H. van Lier, 10.10.2002 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 5.12.2002 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Politierechtbank te Mechelen (Mechelenin poliisituomioistuin) on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 11.6.2001 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 18.6.2001, EY 234 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen EY 10 ja EY 39 artiklan tulkinnasta.
Asiaan liittyvät tosiseikat ja oikeussäännöt
2 Van Lent on Belgian kansalainen, joka asuu Putten kunnassa (Belgia).
3 Liikennevalvonnassa, joka suoritettiin Willebroekissa (Belgia) sunnuntaina 22.8.1999, todettiin, että Van Lent kuljetti henkilöautoa, jossa oli Luxemburgin rekisterikilpi.
4 Ajoneuvo oli rekisteröity Axus Luxembourg SA:lle, joka on Luxemburgiin sijoittautunut leasingyhtiö, jolla ei ilmeisesti ole toimipaikkaa Belgiassa. Van Lent ilmoitti, että hän työskenteli insinöörinä EDS SA -nimisessä yrityksessä (jäljempänä EDS), jonka kotipaikka on Bascharage (Luxemburg) ja joka oli antanut hänen käyttöönsä leasingajoneuvon, josta hänen ei pitänyt maksaa mitään korvausta tai vuokraa. EDS:llä oli toimipaikka myös Antwerpenissä (Belgia).
5 Syyttäjä on nostanut Van Lentiä vastaan kanteen, koska tämä oli käyttänyt liikenteessä yleisellä tiellä ajoneuvoa, jota moottoriajoneuvojen ja perävaunujen rekisteröintiä koskevan 31.12.1953 tehdyn kuninkaan päätöksen (Moniteur belge, 9.1.1954, s. 87) 3 §:n 1 momentin - sellaisena kuin se on muutettuna 27.12.1993 tehdyllä kuninkaan päätöksellä (Moniteur belge, 18.1.1994, s. 954; jäljempänä 31.12.1953 tehty kuninkaan päätös) - vastaisesti ei ollut ensin rekisteröity Belgiassa sen omistajan nimiin.
6 Tässä säännöksessä säädetään seuraavaa:
"Moottoriajoneuvojen ja perävaunujen käyttö liikenteessä yleisillä teillä sallitaan ainoastaan, jos ne on merkitty niiden omistajien hakemuksista niiden omistajien nimiin 2 §:ssä tarkoitettuun moottoriajoneuvojen ja perävaunujen rekisteriin - - "
7 Tämän 31.12.1953 tehdyn kuninkaan päätöksen 4 §:n mukaan ajoneuvon rekisteröintihakemus on osoitettava tieliikennetoimistolle lomakkeella, jossa on hakijan ollessa oikeushenkilö ilmoitettava muun muassa hakijan arvonlisäverotunnus tai - jos hakijalla ei ole sitä - hakijan kansallinen rekisteröintinumero ja kotipaikan täydellinen osoite Belgiassa.
8 Kyseinen 31.12.1953 tehty kuninkaan päätös on kumottu ajoneuvojen rekisteröintiä koskevalla 20.7.2001 tehdyllä kuninkaan päätöksellä (Moniteur Belge, 8.8.2001, s. 27022; jäljempänä 20.7.2001 tehty kuninkaan päätös). Tämän 20.7.2001 tehdyn kuninkaan päätöksen 10 §:n 1 momentin mukaan ajoneuvon käyttäjällä on vastedes oikeus rekisteröidä se uudelleen Belgiassa siinä tapauksessa, ettei ajoneuvon omistaja voi sitä tehdä. Tätä uutta säännöstä ei kuitenkaan voida soveltaa nyt käsiteltävänä olevassa asiassa.
9 Van Lent on Politierechtbank te Mechelenissä 18.9.2000 pidetyssä istunnossa ilmoittanut, että hän työskenteli ainoastaan EDS:n palveluksessa Luxemburgissa, mutta osallistui tiettyihin kokouksiin Antwerpenissä. Hän on lisäksi ilmoittanut käyttäneensä ajoneuvoa myös yksityisiin tarkoituksiin kotimatkoja ja viikonloppuajoja varten.
10 Van Lent on mainitussa tuomioistuimessa korostanut, että 31.12.1953 tehdyn kuninkaan päätöksen 3 §:n 1 momentti on "yhteisön oikeuden ja erityisesti Rooman sopimuksessa taatun työntekijöiden vapaan liikkuvuuden periaatteen" vastainen.
Ennakkoratkaisukysymys
11 Koska Politierechtbank te Mechelen on katsonut, että riita-asia koskee yhteisön oikeuden tulkintaa, se on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Onko yhteisön oikeuden ja erityisesti EY 39 artiklan (entinen EY:n perustamissopimuksen 48 artikla) ja EY 10 artiklan (entinen EY:n perustamissopimuksen 5 artikla) kanssa ristiriidassa se, että jäsenvaltio vaatii rekisteröimään ajoneuvon, joka kuuluu leasingyritykselle, jonka kotipaikka on 1) rajanaapurina olevassa jäsenvaltiossa, ja jonka on vuokrannut käyttäjän (eli työntekijän) työnantaja, ja tämä työntekijä 2) asuu ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa n. 200 kilometrin päässä työpaikalta, jos tämä työntekijä oleskelee viikonpäivinä 3) tässä jäsenvaltiossa ja käyttää ajoneuvoa työsopimuksesta johtuvien velvoitteidensa täyttämiseen sekä käyttää sitä vapaa-aikanaan viikonloput ja lomat mukaan lukien?"
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
12 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään pääasiallisesti sitä, onko EY 39 artiklan kanssa ristiriidassa käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä olevan kaltainen jäsenvaltion kansallinen lainsäädäntö, jossa kielletään kyseisessä jäsenvaltiossa asuvaa työntekijää käyttämästä sen alueella rajanaapurina olevassa jäsenvaltiossa rekisteröityä ajoneuvoa, joka kuuluu tähän toiseen rajanaapurina olevaan jäsenvaltioon sijoittautuneelle leasingyritykselle ja jonka on työntekijän käyttöön antanut hänen työnantajansa, joka on myös sijoittautunut tähän toiseen jäsenvaltioon.
13 Aluksi on muistettava, että vaikka jäsenvaltioilla on yhdenmukaistamisen puuttuessa oikeus vahvistaa niiden alueella liikenteessä käytettävien ajoneuvojen rekisteröinnin edellytykset, toteutetut toimenpiteet eivät jää EY 10 ja EY 39 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle (ks. vastaavasti asia C-121/00, Hahn, tuomio 24.10.2002, Kok. 2002, s. I-9193, 34 kohta).
14 Kaikki yhteisön jäsenvaltioiden kansalaiset, jotka ovat käyttäneet oikeuttaan työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen ja tehneet työtä asuinvaltionsa ulkopuolisessa jäsenvaltiossa, kuuluvat asuinpaikastaan ja kansalaisuudestaan riippumatta EY 39 artiklan soveltamisalaan (asia C-419/92, Scholz, tuomio 23.2.1994, Kok. 1994, s. I-505, 9 kohta ja asia C-385/00, De Groot, tuomio 12.12.2002, Kok. 2002. s. I-11819, 76 kohta).
15 Lisäksi yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että kaikilla henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevilla EY:n perustamissopimuksen määräyksillä on tarkoitus helpottaa yhteisön jäsenvaltioiden kansalaisten kaikenlaista ansiotyön harjoittamista koko yhteisön alueella, ja kyseisten määräysten vastaisia ovat kaikki toimenpiteet, joilla voi olla epäsuotuisa vaikutus näihin kansalaisiin, kun he haluavat harjoittaa taloudellista toimintaa toisen jäsenvaltion alueella (asia C-370/90, Singh, tuomio 7.7.1992, Kok. 1992, s. I-4265, Kok. Ep. XIII, s. I-19, 16 kohta; asia C-302/98, Sehrer, tuomio 15.6.2000, Kok. 2000, s. I-4585, 32 kohta ja em. asia De Groot, tuomion 77 kohta).
16 Tältä osin on todettava, että säännösten, joilla estetään jäsenvaltion kansalaista lähtemästä kotimaastaan tai saadaan hänet luopumaan lähtemisestä ja käyttämästä oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, on siten katsottava rajoittavan tätä vapautta, vaikka näitä säännöksiä sovellettaisiin siitä riippumatta, minkä valtion kansalaisia kyseessä olevat työntekijät ovat (em. asia de Groot, tuomion 78 kohta).
17 Tässä tapauksessa on yhtäältä selvää, että 31.12.1953 tehdyn kuninkaan päätöksen 3 §:ssä kielletään käyttämästä liikenteessä Belgiassa ajoneuvoa, joka on rekisteröity toisessa jäsenvaltiossa nyt käsiteltävänä olevan asian kaltaisissa olosuhteissa.
18 Toisaalta 31.12.1953 tehdyn kuninkaan päätöksen 3 ja 4 §:stä näyttää tosiasiassa seuraavan, ettei työntekijä eli Van Lent voi rekisteröidä ajoneuvoa Belgiassa, koska hän ei ole sen omistaja, ja ettei omistajakaan eli leasing-yhtiö voi rekisteröidä sitä, koska se ei ole sijoittautunut Belgiaan eikä sillä ole ajoneuvon rekisteröinnin edellyttämää belgialaista arvonlisäverotunnusta.
19 Kuten julkisasiamies on todennut esittämänsä ratkaisuehdotuksen 23 kohdassa, tästä seuraa tosiasiassa se, että Van Lentin kaltaisessa tilanteessa olevalle Belgiassa asuvalle työntekijälle, joka käyttää ajoneuvoa työnsä yhteydessä ja palatakseen kotiinsa Belgiaan viikonloppuisin, on mahdotonta hyödyntää käytettäväksi annettua ajoneuvoa, joka kuuluu henkilölle, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa.
20 Samalla tavoin tällainen lainsäädäntö voi saada jäsenvaltioon sijoittautuneen työnantajan luopumaan toisessa jäsenvaltiossa asuvan työntekijän palkkaamisesta tällaiseen työhönottoon liittyvien korkeampien kustannusten ja hallinnollisten vaikeuksien takia.
21 On todettava, että tällainen toimenpide, joka estää työntekijää hyötymästä tietyistä eduista ja erityisesti ajoneuvon käyttöön antamisesta, voi saada hänet luopumaan kotimaastaan lähtemisestä ja liikkumisvapautta koskevan oikeutensa käyttämisestä.
22 Näin ollen on tutkittava, voidaanko kansallisesta lainsäädännöstä seuraava rajoitus perustella.
23 Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa huomautuksia esittäneet jäsenvaltiot korostavat, että kansallisesta lainsäädännöstä seuraava ajoneuvojen rekisteröintivelvollisuus on tarpeellinen liikenneturvallisuuden takaamiseksi ja toisaalta veropohjan kaventumisen torjumiseksi.
24 Tältä osin riittää sen toteaminen, ettei rekisteröintivelvollisuuden tavoitteita voida saavuttaa, koska ajoneuvoa ei voida rekisteröidä Belgiassa. Tästä seuraa, ettei työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoitusta voida perustella.
25 Tämä toteamus ei kuitenkaan merkitse sitä, että käsiteltävänä olevan asian kaltaisessa tapauksessa 20.7.2001 tehdyllä kuninkaan päätöksellä luodulla rekisteröintimahdollisuudella voitaisiin perustella ne Belgian lainsäädännöstä edelleen aiheutuvat rajoitukset, jotka kohdistuvat EY 39 artiklan kannalta työntekijään tai EY 43 artiklan kannalta työnantajaan tai leasingyhtiöön.
26 Näin ollen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että EY 39 artiklan kanssa on ristiriidassa käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä olevan kaltainen jäsenvaltion kansallinen lainsäädäntö, jossa kielletään kyseisessä jäsenvaltiossa asuvaa työntekijää käyttämästä sen alueella rajanaapurina olevassa jäsenvaltiossa rekisteröityä ajoneuvoa, joka kuuluu tähän toiseen rajanaapurina olevaan jäsenvaltioon sijoittautuneelle leasingyritykselle ja jonka on työntekijän käyttöön antanut hänen työnantajansa, joka on myös sijoittautunut tähän toiseen jäsenvaltioon.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
27 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Belgian, Tanskan, Suomen ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksille sekä komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto)
on ratkaissut Politierechtbank te Mechelenin 11.6.2001 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
EY 39 artiklan kanssa on ristiriidassa käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä olevan kaltainen jäsenvaltion kansallinen lainsäädäntö, jossa kielletään kyseisessä jäsenvaltiossa asuvaa työntekijää käyttämästä sen alueella rajanaapurina olevassa jäsenvaltiossa rekisteröityä ajoneuvoa, joka kuuluu tähän toiseen rajanaapurina olevaan jäsenvaltioon sijoittautuneelle leasingyritykselle ja jonka on työntekijän käyttöön antanut hänen työnantajansa, joka on myös sijoittautunut tähän toiseen jäsenvaltioon.