62001CO0136_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-136/01 P,
Autosalone Ispra dei Fratelli Rossi Snc, kotipaikka Ispra (Italia), edustajanaan avvocato F. Venuti, prosessiosoite Luxemburgissa,
valittajana,
jossa valittaja vaatii muutoksenhaussaan yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (toinen jaosto) asiassa T-124/99, Autosalone Ispra dei Fratelli Rossi vastaan Euratom, 17.1.2001 antaman määräyksen (Kok. 2001, s. II-53)
ja jossa valittajan vastapuolena on
Euroopan atomienergiayhteisö, edustajanaan Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellisen yksikön virkamiehet H. M. H. Speyart ja P. Stancanelli, prosessiosoite Luxemburgissa,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja N. Colneric (esittelevä tuomari) sekä tuomarit R. Schintgen ja V. Skouris,
julkisasiamies: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
kirjaaja: R. Grass,
kuultuaan julkisasiamiestä,
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
1 Autosalone Ispra dei Fratelli Rossi Snc (jäljempänä Autosalone) on yhteisöjen tuomioistuimeen 23.3.2001 toimittamallaan valituksella hakenut muutosta Euratomin tuomioistuimen perussäännön 50 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-124/99, Autosalone Ispra dei Fratelli Rossi vastaan Euratom, 17.1.2001 antamaan määräykseen (Kok. 2001, s. II-53; jäljempänä valituksenalainen määräys), jolla jätettiin tutkimatta Autosalonen kanne, jossa se vaati toteamaan, että Euroopan atomienergiayhteisö on vastuussa vahingosta, joka sille aiheutui Ispralla 1.-2.6.1992 välisenä yönä sattuneista tulvista, ja velvoittamaan tämän yhteisön korvaamaan kyseisen vahingon.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
2 Euratomin tuomioistuimen perussäännön, jota kyseisen perussäännön 47 artiklan nojalla sovelletaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käytävään menettelyyn, 44 artiklassa määrätään seuraavaa:
"Vanhentumisaika sopimussuhteen ulkopuolista yhteisön vastuuta koskevissa asioissa on viisi vuotta tapahtumasta, johon korvausvelvollisuus perustuu. Vanhentumisaika keskeytyy, jos asia pannaan vireille yhteisön tuomioistuimessa tai jos vahinkoa kärsinyt sitä ennen esittää asiassa vaatimuksen asianomaiselle yhteisön toimielimelle. Viimeksi mainitussa tapauksessa asia on 146 artiklan mukaisesti pantava vireille kahden kuukauden kuluessa; 148 artiklan toisen kohdan määräyksiä sovelletaan tarvittaessa."
Asian perustana olevat tosiseikat
3 Tosiseikat ja käsiteltävänä olevan asian tausta esitetään valituksenalaisessa määräyksessä seuraavasti
"2 Ispran kunnassa oli 1.-2.6.1992 välisenä yönä voimakas myrsky, joka aiheutti huomattavia tulvia, jotka vahingoittivat muun muassa kantajan omaisuutta.
3 Kantajan omaisuuteen kohdistunut tulva aiheutui sen jälkeen, kun Ispran kaupungissa kyseisellä kiinteistöllä oleva jätevesiviemäri tulvi yli. Kyseinen avoviemäri kulkee kantajan maiden läpi ja jatkaa matkaa jonkin verran sen jälkeen, minkä jälkeen se jatkuu tunnelissa, joka alittaa rautatien. Tämän jälkeen se liittyy viemäröintiin, joka on kaivettuna maahan Euratomin yhteiseen tutkimuskeskukseen (jäljempänä tutkimuskeskus) kuuluvalla alueella.
4 Kyseinen tulva aiheutti kantajalle huomattavaa vahinkoa, jonka suuruudeksi kantajan pyynnöstä toiminut asiantuntija nimeltään Galleri arvioi 14.10.1993 laatimassaan kertomuksessa 1 245 000 000 Italian liiraa.
5 Kantaja lähetti 17.6.1992 tutkimuskeskukselle kirjatun kirjeen, jossa se vaati korvausta vahingosta, joka oli aiheutunut siitä, että pääviemäri, jonka viemäriputket kulkevat tutkimuskeskuksen mailla, ei ole kyennyt poistamaan käytettyä talousvettä ja sadevettä sen takia, että tutkimuskeskuksen toimesta jätevesiviemärin suuaukolle oli laitettu ritilä, joka oli tukkeutunut virtaavan veden mukanaan kuljettamista jätteistä ja romusta.
6 Tutkimuskeskus vastasi 20.7.1992, että sen virkamiehet toteuttivat tarvittavia tarkistuksia määrittääkseen vahingonkorvausvelvollisuuden olemassaolon kyseisen tulvan takia.
7 Tutkimuskeskuksen vakuutusyhtiö Cigna Insurance Company of Europe SA nosti 22.2.1993 sen jälkeen, kun sen naapurit olivat vedonneet sen korvausvastuuseen, Tribunale di Varesessa kanteen, jossa se vaati suorittamaan teknisen asiantuntijaselvityksen tilojen kunnon toteamiseksi ja kuvailemaan, mitä esineitä oli vahingoittunut ja missä kunnossa ne olivat. Tribunale di Varesen 27.3.1993 antamalla määräyksellä kyseisen asiantuntijaselvityksen tekeminen annettiin Speroni-nimiselle henkilölle, jonka oli toimitettava kertomuksensa 90 päivässä.
8 Speronin laatima asiantuntijakertomus toimitettiin Tribunale di Vareseen 10.5.1995. Kertomuksessa täsmennettiin muun muassa seuraavaa:
Tapahtumapaikalla kerättyjen tietojen perusteella vaikuttaa siltä, että tulvan aikana rautatien jälkeen sijaitsevan viemärikaivon päällä oli tukeva metalliritilä, joka pysäytti erilaisia veden kuljettamia esineitä (lautoja, runkoja jne.) estäen siten tosiasiallisesti veden pääsyn viemäriin ja aiheuttaen tulvimista.
9 Kantaja nosti 28.2.1996 Tribunale di Varesessa Italian oikeuden mukaisen vahingonkorvauskanteen komissiota vastaan. Tämä asia, jossa komissio on väittänyt, että kanne on jätettävä tutkimatta, oli vireillä vielä silloin, kun komissio toimitti vastineensa nyt käsiteltävänä olevassa asiassa."
Kanne ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa
4 Näissä olosuhteissa Autosalone nosti 21.5.1999 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen, jotta Euroopan atomienergiayhteisön todetaan olevan vastuussa aiheutuneesta vahingosta ja siten se velvoitetaan maksamaan kantajalle 1 245 000 000 Italian liiraa lisättynä rahan arvon muutoksella ja koroilla.
5 Vastineessaan komissio väitti, että kanne on jätettävä tutkimatta, koska vaatimus, johon kanne perustuu, on vanhentunut. Euratomin tuomioistuimen perussäännön 44 artiklassa määrätään komission mukaan nimittäin sopimussuhteen ulkopuoliseen vastuuseen perustuvia kanteita koskevasta viiden vuoden vanhentumisajasta alkaen siitä tapahtumasta, jonka perusteella kyseinen vastuu on syntynyt (ks. yhdistetyt asiat 256/80, 257/80, 265/80, 267/80 ja 5/81, Birra Wührer ym. v. neuvosto ja komissio, tuomio 27.1.1982, Kok. 1982, s. 85, 10 kohta). Käsiteltävänä olevassa asiassa vanhentumisaika oli näin ollen alkanut kulua 1.6.1992.
6 Autosalone väittää puolestaan, että se sai tiedon kärsimänsä vahingon syystä 10.5.1995, kun se sai haltuunsa Speronin asiantuntijakertomuksen. Ennen kyseistä päivämäärää sen oli mahdotonta tuntea vahingon aiheuttaneita seikkoja ja näiden seikkojen välistä syy-seuraussuhdetta, koska se toisaalta odotti vilpittömässä mielessä vastaajan pyytämän asiantuntijaselvityksen tulosta ja sillä ei toisaalta ollut pääsyä tutkimuslaitoksen tiloihin.
7 Siltä osin kuin on kyse oikeuskäytännöstä, johon komissio viittasi, Autosalone korosti, että edellä mainitussa asiassa Birra Wührer ym. vastaan neuvosto ja komissio annetun tuomion 10 kohdan mukaan yhteisön sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu perustuu kolmen tekijän yhdistelmään: luvattomaan tekoon, vahinkoon ja syy-seuraussuhteeseen. Tämänkaltainen vastuu ei näin ollen toteudu ainoastaan sillä perusteella, että on olemassa luvaton teko, ja näin ollen myöskään vanhentumisaika ei voi alkaa kulua ainoastaan sen takia, että kyseinen tapahtuma on tapahtunut.
8 Autosalone väitti lisäksi, että tutkimuslaitoksen 20.7.1992 päivättyä kirjettä ja Cigna Insurance Company of Europe SA:n 10.3.1993 esittämällä vaatimuksella aloitettua asiantuntijamenettelyä, joka päättyi siihen, kun Speroni luovutti kertomuksensa 10.5.1995, on pidettävä vanhentumisaikaa lykkäävinä toimenpiteinä.
Valituksenalainen määräys
9 Valituksenalaisella määräyksellä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti kanteen tutkimatta.
10 Tämä määräys perustuu muun muassa seuraaviin perusteluihin:
"21 - - on todettava, että Euratomin tuomioistuimen perussäännön 44 artiklan mukaan oikeus nostaa yhteisöä vastaan sopimussuhteen ulkopuoliseen vastuuseen perustuva kanne vanhenee viidessä vuodessa siitä tapahtumasta, johon korvausvelvollisuus perustuu.
22 Tässä tapauksessa kantajalle vahinkoa aiheuttanut tulva tapahtui 1.-2.6.1992 välisenä yönä.
23 Tämän jälkeen on korostettava, että sellaisen oikeuskäytännön tarkoituksena, johon kantaja viittaa ja jonka mukaan vahingonkorvauskanteen nostamista koskeva vanhentumisaika alkaa kulua vasta sitten, kun korvausvelvollisuuden edellytykset ovat täyttyneet, on ottaa käyttöön peruste, jonka mukaan siinä tapauksessa, että yhteisön vastuu perustuu lainsäädäntötoimeen, vahingonkorvauskanteen kohteena olevan vahingon on täytynyt konkreettisesti aiheutua. Tässä tilanteessa vanhentumisaika ei voi myöskään alkaa ennen kuin kyseisen toimen vahingolliset vaikutukset ovat ilmenneet. Kyseisellä oikeuskäytännöllä ei hylätä Euratomin tuomioistuimen perussäännön 44 artiklassa määrättyä vahingon aiheuttanutta tapahtumaa - eli tässä tapauksessa 1.-2.6. aiheutunutta tulvaa - koskevaa perustetta, vaan siinä tyydytään näin ollen täsmentämään kyseisen perusteen soveltamisen rajoja siinä käsiteltävänä olevaan asiaan nähden hyvin erilaisessa tapauksessa, että vahingonkorvauskanne on nostettu sellaisen vahingon perusteella, jota kantajille voi aiheutua yhteisön tasolla toteutetun normatiivisen toimen täytäntöönpanosta.
24 Vaikka oletettaisiin, että kyseistä oikeuskäytäntöä sovellettaisiin tässä tapauksessa, on todettava, että ensinnäkään ei ole kiistetty sitä, että kantajan kärsimän vahingon aiheuttanut tulva aiheutui 1.-2.6.1992 välisenä yönä ja että vahinko syntyi välittömästi. Seuraavaksi on todettava, että 17.6.1992 päivätystä kirjeestä, jonka kantaja lähetti tutkimuslaitokselle, ilmenee, että kantaja katsoi jo tuohon aikaan, että sillä oli riittävä tieto vastuun perustana olevia kolmea edellytystä koskevista seikoista voidakseen esittää yhteisölle korvausvaatimuksen. Se, että kantaja on kyseisen kirjeen lähettäessään katsonut, ettei sillä vielä ollut tiedossaan kaikkia seikkoja, joiden perusteella se voisi osoittaa oikeudellisesti riittävällä tavalla yhteisön vastuun tuomioistuinmenettelyssä, ei kuitenkaan estä vanhentumisaikaa kulumasta. Jos näin olisi, sekoitettaisiin toisiinsa vanhentumisajan alkamista koskeva menettelyllinen kriteeri ja vastuun syntyedellytysten täyttyminen, jonka voi lopullisesti ratkaista ainoastaan asiaa käsittelevä tuomioistuin arvioidessaan pääasiaa.
25 Kantajan niiden väitteiden osalta, jotka koskevat vanhentumisajan keskeytymistä, on todettava, että vanhentumisaika voidaan Euratomin tuomioistuimen perussäännön 44 artiklan mukaan keskeyttää joko nostamalla kanne yhteisön tuomioistuimessa tai esittämällä tätä ennen vaatimus asianomaiselle toimielimelle, jolloin tässä viimeksi mainitussa tapauksessa vanhentuminen ei kuitenkaan keskeydy, jos vaatimusta ei seuraa kanne niitä määräaikoja noudattaen, jotka määräytyvät tapauksesta riippuen EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla) ja EY:n perustamissopimuksen 175 artiklan (josta on tullut EY 232 artikla) perusteella, jotka vastaavat Euratomin perustamissopimuksen 146 ja 148 artiklaa, joihin puolestaan viitataan Euratomin tuomioistuimen perussäännön edellä mainitussa artiklassa (asia 11/72, Giordano v. komissio, tuomio 5.4.1973, Kok. 1973, s. 417, 6 kohta ja asia T-106/98, Fratelli Murri v. komissio, määräys 4.8.1999, Kok. 1999, s. II-2553, 29 kohta).
26 Niitä kirjeitä ja toimenpiteitä, joihin kantaja on vedonnut, ei voida selvästikään pitää yhteisöjen tuomioistuimelle tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle osoitettuna kannekirjelmänä. Komissiolle osoitettujen toimenpiteiden jälkeen ei myöskään ole nostettu kannetta tätä varten tarkoitetussa määräajassa. Vanhentumisaikaa, joka alkoi 2.6.1992, ei näin ollen ole missään vaiheessa keskeytetty Euratomin tuomioistuimen perussäännön 44 artiklan mukaisesti (ks. tämänsuuntaisesti em. asia Fratelli Murri v. komissio, määräyksen 30 kohta).
27 Lisäksi on todettava, että käsiteltävänä olevassa asiassa kantaja olisi voinut vielä nostaa vahingonkorvauskanteen Euratomin tuomioistuimen perussäännön 44 artiklassa määrätyssä määräajassa sen jälkeen, kun se oli 10.5.1995 saanut Speronin asiantuntijakertomuksen, mutta että se ei tuolloin katsonut aiheelliseksi tehdä näin vaan päätti aloittaa asiassa oikeudenkäynnin kansallisessa tuomioistuimessa."
Valitus
11 Valituksessaan Autosalone vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen määräyksen, toteaa, että Euroopan atomienergiayhteisö on Euratomin perustamissopimuksen 188 artiklan toisen kohdan nojalla vastuussa kanteessa esitetyistä tosiseikoista ja syistä, jotka valittaja toistaa nyt kokonaisuudessaan, ja velvoittaa kyseisen yhteisön, jota edustaa komissio, maksamaan sille pääomana 1 245 000 000 Italian liiran suuruisen määrän, johon lisätään tosiasialliseen maksupäivään asti laskettavat rahan arvon muutos ja korot, tai tuomioistuimen päättämän muun määrän.
12 Asian selvittämistoimena Autosalone vaatii yhteisöjen tuomioistuinta hyväksymään selvittämistoimia koskevat pyynnöt, jotka se esitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, niistä syistä, jotka se esitti kanteessaan ja joita on sen mukaan pidettävä kokonaan toistettuina, erityisesti seikkoja, joihin kannekirjelmässä viitattiin.
13 Valituksensa tueksi Autosalone esittää yhtäältä valitusperusteen, joka koskee sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 111 artiklaa on rikottu, ja toisaalta useita valitusperusteita, jotka koskevat sitä, että Euratomin tuomioistuimen perussäännön 44 artiklaa on rikottu.
14 Komissio vaatii ensisijaisesti, että yhteisöjen tuomioistuin hylkää valituksen, koska se ei ilmeisesti täytä tukittavaksi ottamisen edellytyksiä tai koska se on ilmeisen perusteeton, ja toissijaisesti, että yhteisöjen tuomioistuin hyväksyy vaatimukset, jotka se esitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.
15 Aluksi on muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 119 artiklan mukaan yhteisöjen tuomioistuin voi milloin tahansa hylätä valituksen perustellulla määräyksellä ilman suullista käsittelyä, jos valituksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat tai jos valitus on selvästi perusteeton.
Ensimmäinen valitusperuste, joka koskee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 111 artiklan rikkomista
Autosalonen lausumat
16 Autosalone vetoaa siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 111 artiklaa on rikottu, koska tämän määräyksen sanamuodosta johtuvan velvollisuuden vastaisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole kuullut julkisasiamiestä.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
17 Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 111 artiklassa määrätään sen sanamuodon mukaan, että julkisasiamies osallistuu asian käsittelyyn, saman työjärjestyksen 2 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan nojalla tätä määräystä sovelletaan vain tapauksiin, joissa joku tuomareista on tosiasiallisesti nimetty julkisasiamieheksi.
18 Käsiteltävänä olevassa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ottanut julkisasiamiestä avukseen, eikä sillä myöskään ollut velvollisuutta tehdä niin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 18 artiklan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta voi avustaa julkisasiamies, jos se on tarpeen asian oikeudellisen vaikeaselkoisuuden tai asian tosiseikkojen monimutkaisuuden vuoksi.
19 Näin ollen ensimmäinen valitusperuste on hylättävä ilmeisen perusteettomana.
Toinen valitusperuste, joka koskee Euratomin tuomioistuimen perussäännön 44 artiklan ensimmäisessä virkkeessä määrätyn vanhentumissäännön rikkomista
20 Autosalone esittää useita perusteita tukeakseen väitettä, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole noudattanut sopimussuhteen ulkopuolista yhteisön vastuuta koskevien kanteiden vanhentumisaikaa. Se katsoo, että tällaisten kanteiden vanhentumisaika keskeytyy siksi ajaksi, kun kanneoikeuden haltijalla ei voinut olla tiedossaan tosiseikkoja, joihin sen oikeus saada vahingonkorvausta perustuu, ja kun sillä ei ollut mahdollisuutta tarkistaa niitä asianmukaisella tavalla, tai että kyseinen vanhentumisaika ei voi alkaa kulua sellaisissa olosuhteissa kuin käsiteltävänä olevassa asiassa.
Väite, jonka mukaan kanneoikeutta on loukattu
- Autosalonen lausumat
21 Erottelemalla toisistaan toiminnat ja kysymykset, jotka kuuluvat kanneoikeuteen, ja ne, jotka kuuluvat kanteen tutkittavaksi ottamiseen, Autosalone väittää toisen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa, että vanhentumisaikoja koskevassa yhteisön lainsäädännössä, sellaisena kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin sitä soveltaa, rajoitetaan perusteettomasti sen kanneoikeutta. Autosalone väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on loukannut sen kanneoikeutta, koska se ei ole vanhentumisaikaa laskiessaan ottanut huomioon mahdollisuutta saada asianmukaisesti tietoa tosiseikoista, joihin kanne tulee perustaa.
22 Tältä osin Autosalone täsmentää, että tieto tosiseikoista liittyy kanneoikeuteen. Kanneoikeuden käyttäminen edellyttää, että näistä tosiseikoista on mahdollista saada täsmälliset ja yksityiskohtaiset tiedot ennen kanteen nostamista ja että niiden totuudenmukaisuutta voidaan arvioida asianmukaisella tavalla, jotta ne voidaan esittää tuomioistuimelle.
23 Autosalone toteaa, että mahdolliset tosiseikastokysymyksiin liittyvät esteet, jotka estävät sen, että tosiseikat saadaan kokonaan tietoon, eivät ole merkityksellisiä siinä tapauksessa, että kanneoikeuden haltija voi tehokkaasti keskeyttää vanhentumisajan ilman, että tätä varten on nostettava kanne. Tällaisessa tapauksessa tämäntyyppiset esteet eivät aiheuta kanneoikeuden eikä siihen liittyvän oikeuden vanhentumista.
24 Sen sijaan silloin, kun kanteen nostamatta jättäminen aiheuttaa kanneoikeuden ja siihen liittyvän oikeuden menettämisen, esteistä tulee Autosalonen mukaan merkityksellisiä vanhentumisajan kulumisen kannalta, koska kanneoikeuden haltija on sellaisessa tilanteessa, että sen on joko nostettava kanne, vaikka sillä ei olisikaan tiedossaan tosiseikkoja ja vaikka sillä ei olisikaan mahdollisuutta etsiä niitä, saada niitä tietoonsa ja tarkistaa niitä asianmukaisella tavalla, tai olla toimimatta, minkä vuoksi se menettää vanhentumisen vuoksi kanneoikeuden ja sen oikeuden, johon kanneoikeus perustuu. Tämä loukkaisi ilmeisellä tavalla kanneoikeuden haltijan oikeutta nostaa kanne ja ajaa asiaansa omien oikeuksiensa suojelemista varten, eli periaatetta, jota kaikissa oikeusjärjestyksissä pidetään ihmisten perusvapautena.
25 Autosalone väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole huomioinut tätä näkökohtaa katsoessaan valituksenalaisen määräyksen 24 kohdassa, että Autosalonella oli tiedossaan kanteen perustana olevat seikat siitä lähtien, kun sen oikeudellinen edustaja lähetti tutkimuslaitokselle kesäkuussa 1992 oikeudenkäynnin ulkopuolisen vaatimuksen. Tässä samassa yhteydessä Autosalone väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole huomioinut oikeudenkäynnin ulkopuolisen vaatimuksen luonnetta. Autosalonen mukaan siinä ei edellytetä, että kyseessä olevat tosiseikat ovat tiedossa tai että ne tarkistetaan.
- Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
26 Aluksi on todettava, että oikeutta kanteen nostamiseen yhteisöjen tuomioistuimessa voidaan käyttää vain niiden edellytysten täyttyessä, joista on säädetty jokaisesta erityisestä kanteesta eli tässä tapauksessa vahingonkorvauskanteesta annetuissa säännöksissä. Tämän seurauksena ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt kanneoikeuden osalta virheen ainoastaan, jos se ei ole soveltanut asianmukaisesti muun muassa niitä oikeussääntöjä, jotka koskevat kyseessä olevaa kannetta koskevia vanhentumisääntöjä.
27 Euratomin tuomioistuimen perussäännön 44 artiklan ensimmäisen virheen sanamuodon mukaan vanhentumisaika sopimussuhteen ulkopuolista yhteisön vastuuta koskevissa asioissa on viisi vuotta tapahtumasta, johon korvausvelvollisuus perustuu.
28 Kuten komissio on vastineessaan oikeutetusti todennut, vanhentumisen tarkoitus on sovittaa yhteen vahinkoa kärsineen henkilön oikeudet ja oikeusvarmuuden periaate. Vanhentumisajan kesto on määritelty siten, että on huomioitu muun muassa se aika, jonka se osapuoli, joka väittää kärsineensä vahinkoa, tarvitsee mahdollista kannetta varten asianmukaisten tietojen kokoamiseen ja niiden tosiseikkojen tarkistamiseen, joihin tämän kanteen tueksi voidaan vedota.
29 EY:n perustamissopimuksen 215 artiklan toisesta kohdasta (josta on tullut EY 288 artiklan toinen kohta) ja Euratomin tuomioistuimen perussäännön 44 artiklasta, joka on sanamuodoltaan sama kuin EY:n tuomioistuimen perussäännön 43 artikla, ilmenee, että yhteisön sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun syntyminen ja vahingon kärsineen oikeus saada korvausta kärsimästään vahingosta edellyttävät seuraavien edellytysten täyttymistä: toimielinten moitittu toiminta on oikeudenvastaista, vahinko on tosiasiassa syntynyt ja toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys (ks. em. asia Birra Wührer ym. v. neuvosto ja komissio, tuomion 9 kohta ja asia C-104/97 P, Atlanta v. Euroopan yhteisö, tuomio 14.10.1999, Kok. 1999, s. I-6983, 65 kohta).
30 Tästä seuraa, että sopimussuhteen ulkopuolisen vahingonkorvausvaatimuksen vanhentumisaika alkaa kulua vasta, kun kaikki korvausvelvollisuuden perustana olevat edellytykset ovat täyttyneet, mikä muun muassa edellyttää, että korvattavan vahingon on pitänyt tapahtua (ks. em. asia Birra Wührer ym. v. neuvosto ja komissio, tuomion 10 kohta).
31 Sen sijaan Autosalonen se väite on virheellinen, jonka mukaan vanhentumisaika alkaa kulua vasta, kun vahinkoa kärsineellä on täsmällisesti ja yksityiskohtaisesti tiedossaan kyseessä olevat tosiseikat. Se, että tosiseikoista on tieto, ei kuulu niihin edellytyksiin, joiden on täytyttävä, jotta vanhentumisaika alkaa kulua.
32 Asiassa 145/83, Adams vastaan komissio, 7.11.1985 annetun tuomion 50 kohdasta (Kok. 1985, s. 3539, Kok. Ep. VIII, s. 341) ilmenee, että vanhentumisaikaan ei voida vedota sellaista vahingonkärsijää vastaan, joka on saanut tietää vahingon aiheuttaneesta tapahtumasta vasta myöhässä ja jolla ei näin ollen ole ollut käytettävissään kohtuullista aikaa kanteensa nostamiseen tai vaatimuksensa esittämiseen ennen vanhentumisajan päättymistä. Kyseisessä tuomiossa ei kuitenkaan todeta mitään EY:n tuomioistuimen perussäännön 43 artiklassa ja Euratomin tuomioistuimen perussäännön 44 artiklassa määrätyn vanhentumisajan alkamiseksi tarpeellisista edellytyksistä. Edellä mainitussa asiassa Adam vastaan komissio annettu tuomio koskee pikemminkin vanhentumisajan päättymistä. Autosalone ei kuitenkaan missään tapauksessa ole tilanteessa, joka olisi verrattavissa siihen, josta kyseisessä tuomiossa on kyse, eikä se ole väittänytkään, että asia olisi siten.
33 Autosalonen esittämä väite, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen määräyksen 24 kohdassa tehnyt virheen katsoessaan, että siitä päivästä lähtien, kun oikeudenkäynnin ulkopuoliset vaatimukset esitettiin, sillä oli tiedossaan seikat, joihin kanne perustuu, ei näin ollen ole myöskään asian kannalta merkityksellinen.
34 Valituksenalaisen määräyksen 23 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut Euratomin tuomioistuimen perussäännön 44 artiklaa siten, että vanhentumisajan alkamisajankohdan määrittelemisessä ratkaiseva peruste on se, milloin vahingon aiheuttanut tapahtuma on tapahtunut. Valituksenalaisen määräyksen 24 kohdasta ilmenee kuitenkin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tämän määräyksen 30 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti katsonut, vaikkakin toissijaisesti, että se päivä, jolloin vahinko on tapahtunut, on se, jolloin vanhentumisaika alkaa kulua. Näin ollen vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on laskenut vanhentumisajan vain toissijaisesti kyseisen oikeuskäytännössä asetetun säännön mukaisesti, sillä virheellä, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siten tehnyt määritellessään kyseisessä 23 kohdassa vanhentumisajan alkamisen, ei ole ollut vaikutusta.
35 Toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on näin ollen hylättävä ilmeisen perusteettomana.
Väite, jonka mukaan kannetta ei voitu nostaa ennen 10.5.1995
- Autosalonen lausumat
36 Toisen valitusperusteen toisessa osassa Autosalone väittää, että useiden objektiivisten seikkojen johdosta, jotka liittyvät yhteisön tuottamukselliseen toimintaan, se ei voinut nostaa kannetta ennen 10.5.1995, jolloin Speronin asiantuntijalausunto toimitettiin.
37 Siltä osin kuin ensimmäiseksi on kyse tämän mahdottomuuden objektiivisista syistä, Autosalone väittää, että se ei ollut varma siitä, oliko tosiseikkojen tapahtumishetkellä jäte- ja sadevesiviemärin aukossa ritilää, joka oli esteenä näiden vesien mukanaan kuljettamille roskille, jotka sinne kasautuessaan aiheuttivat vahingon. Tuolloin liikkeellä olleiden kolmansilta osapuolilta saatujen tietojen mukaan tällainen ritilä oli olemassa, mutta ei ollut varmaa, oliko ritilä poistettu välittömän vahingonuhan vuoksi.
38 Koska asiaa ei ole tarkistettu paikan päällä, mikä ei ollut mahdollista yhteisön vapauksien ja ekstraterritoriaalisuuden järjestelmän vuoksi, ja koska tutkimuskeskus ei ole vahvistanut, että kyseinen ritilä oli paikoillaan siihen asti, kun vahinko sattui, Autosalone katsoo, että sen hallussa olleet suulliset tiedot eivät olleet riittäviä perustelemaan vilpittömässä mielessä nostettavaa kannetta yhteisöjen tuomioistuimissa. Autosalone on voinut perustellusti saada vahvistuksen ritilän olemassaolosta ja siitä, että ritilästä voi aiheutua vahinkoa, vasta Tribunale di Varesen määräämän edeltävän teknisen asiantuntijaselvityksen jälkeen kyseisessä tuomioistuimessa komission kanssa käydyssä kontradiktorisessa menettelyssä.
39 Toiseksi Autosalone väittää, että yhteisön tuottamuksellisen toiminnan takia sillä ei myöskään ollut mahdollisuutta kanteen nostamiseen. Kyseinen vahingon aiheuttanut sopimussuhteen ulkopuolinen oikeudenvastainen toimi on Autosalonen mukaan sellainen seikka, joka voi vaarantaa ihmisten ja omaisuuden yleisen turvallisuuden, mistä Italian rikoslain 449 §:ssä on säädetty rangaistukseksi yhdestä viiteen vuotta vankeutta. Autosalonen mukaan Italian tuomioistuinlaitoksessa ei aloitettu rikosoikeudellista tutkimusta tutkimuskeskuksen virkamiehiä vastaan tosiseikkojen ja vastuiden osoittamiseksi, koska yhteisön virkamiehiin sovelletaan immuniteettia suhteessa Italian rikoslakiin.
40 Autosalone katsoo, että komission olisi kuitenkin pitänyt aloittaa tällainen tutkimus, koska se omistaa tutkimuskeskuksen laitokset ja on niistä vastuussa. Suvereniteettiperiaate ja ekstraterritoriaalisuuden periaate eivät voi vapauttaa yhteisöä ja komissiota tähän suvereniteettiin liittyvistä velvollisuuksista suojella yhteisiä etuja ja toimia puolueettomasti; näihin velvollisuuksiin epäilyksettä kuuluu velvollisuus osoittaa - komission sitoumuksen mukaisesti - vastuut sellaisista tosiseikoista, jotka vaarantavat yleisen turvallisuuden, omaisuuden ja ihmisten elämän, ja velvollisuus ilmoittaa näiden tarkistusten tulokset asianosaisille, jotka ovat ottaneet yhteyttä komissioon vaatiakseen vahingonkorvauksia. Vaikka tutkimuskeskuksen johtaja onkin tällaista luvannut, mitään ei ole tehty tämän velvollisuuden noudattamiseksi.
41 Autosalone väittää, että tätä toimintaa on pidettävä jatkuvana ja pysyvänä laiminlyöntinä. Sen mukaan Italian oikeusjärjestyksessä tämä luokitellaan laiminlyönniksi ja/tai "viran puolesta annettavien toimien perusteettomaksi viivästymiseksi" ("indebito ritardo di atti d'ufficio"), josta Italian rikoslain 328 artiklassa säädetään rangaistukseksi kuudesta kuukaudesta kahteen vuoteen vankeutta. Autosalonen mukaan komissio on joka tapauksessa vastuussa jatkuvasta ja pysyvästä tuottamuksellisesta toiminnasta, josta Italian siviililain 2043 §:n mukaan aiheutuu sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun syntyminen ja joka Italian oikeuskäytännössä on määritelty "julkishallinnon lainvastaiseksi käytöksi".
42 Lopuksi Autosalone väittää, ettei sillä voinut olla tiedossaan oikeuteensa vetoamiseen tarpeellisia tosiseikkoja eikä se voinut tarkistaa niiden oikeellisuutta, koska se odotti - ja odottaa yhä - mitä vilpittömimmässä mielessä, että komissio antaa sille tiedoksi suorittamiensa tarkistusten tulokset.
- Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
43 On syytä huomauttaa, että nämä väitteet, joilla pyritään osoittamaan, että oli mahdotonta, että Autosalonella oli asianmukaista tietoa tosiseikoista, perustuvat siihen olettamaan, joka tämän määräyksen 31 ja 32 kohdassa todettiin virheelliseksi ja jonka mukaan vanhentumisaika alkaa kulua vasta, kun vahinkoa kärsineellä on hallussaan kaikki kanteen nostamisen kannalta tarpeelliset tiedot.
44 Näin ollen toisen valitusperusteen toinen osa on hylättävä ilmeisen perusteettomana.
Väite, jonka mukaan vanhentumisaikaa on lyhennetty
- Autosalonen lausumat
45 Tällä väitteellä, joka muodostaa toisen valitusperusteen kolmannen osan, Autosalone kiistää perustelut, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on esittänyt valituksenalaisen määräyksen 27 kohdassa. Autosalone katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vakavasti loukannut sen oikeuksia perustellessaan päätöstään sillä, että Autosalone nosti helmikuussa 1996 kansallisessa tuomioistuimessa komissiota vastaan kanteen, joka oli saman sisältöinen kuin yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostettu kanne, ja päätellessään tästä, että Autosalone olisi voinut käyttää kanneoikeuttaan ennen vanhentumisajan päättymistä.
46 Tältä osin Autosalone toistaa, että vanhentuminen on poikkeus, jota voidaan perustella sillä, että kanneoikeuden haltija ei ole lainkaan toiminut koko vanhentumisaikana. Tätä vanhentumisaikaa ei kuitenkaan voida lyhentää muun muassa vahingon aiheuttajan tuottamuksellisen toiminnan vuoksi.
47 Autosalone lisää, ettei se käsitä sitä, miten kanneoikeus voi vanhentua ennen kuin sitä voidaan käyttää. Se katsoo tämän vuoksi, että se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut vanhentumisaikoja koskevaa yhteisön oikeussääntöä, on käytännössä lyhentänyt epäoikeutetulla tavalla kanteen vanhentumisaikaa siten, että viiden vuoden sijasta se jäi hieman yli kahden vuoden pituiseksi, tai on mahdollistanut sen, että yhteisö saattoi tuottamuksellisella toiminnallaan lyhentää kyseistä määräaikaa.
- Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
48 Autosalonen esittämä väite, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lyhentänyt vanhentumisajan pituuden hieman yli kahteen vuoteen, perustuu myös virheelliseen olettamaan, joka on todettu virheelliseksi tämän määräyksen 31 ja 32 kohdassa ja joka koskee Euratomin tuomioistuimen perussäännön 44 artiklassa määrättyä viiden vuoden vanhentumisaikaa. Autosalone ei riitauta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamusta, jonka mukaan se olisi voinut nostaa vahingonkorvauskanteen kyseisessä 44 artiklassa määrätyssä määräajassa sen jälkeen, kun Speronin asiantuntijakertomus 10.5.1995 toimitettiin. Autosalone väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vahvisti vanhentumisajan alkamisajankohdaksi päivän, joka on liian aikainen siihen päivään nähden, joka sen mukaan on merkityksellinen.
49 Niistä samoista syistä, jotka tämän määräyksen 43 kohdassa on esitetty, toisen valitusperusteen kolmas osa on myöskin hylättävä ilmeisen perusteettomana.
Kolmas ja neljäs valitusperuste, jotka koskevat vaikutuksia kansallisessa tuomioistuimessa nostetun kanteen vanhentumiseen
Autosalonen väitteet ja niiden perustelut
50 Todettuaan, että komissio ei ole esittänyt kansallisen tuomioistuimen toimivallan puuttumiseen perustuvaa oikeudenkäyntiväitettä asiassa, joka koskee turvaamistointa koskevaa kannetta, jonka Cigna Insurance Company of Europe SA on nostanut Tribunale di Varesessa, Autosalone väittää ensin, että tämä vaihe voi kuulua ja sen on näin ollen kuuluttava asian käsittelyyn yhteisön tuomioistuimissa, koska se on asian käsittelyn kannalta sallittu ja merkityksellinen vaihe. Autosalonen mukaan tämä vaihe on täysin osa nyt meneillään olevaa oikeudenkäyntiä. Se päättelee tästä, että vanhentumisajan kulumista on joka tapauksessa pidettävä keskeytyneenä koko sen menettelyn ajan, jossa määrätään turvaamistoimista tai tutkitaan asiaa. Näin ollen edeltävään tekniseen asiantuntijaselvitykseen kulunutta aikaa ei pidä ottaa huomioon vanhentumisaikaa määriteltäessä.
51 Autosalonen mukaan tästä on seurauksena, että vaikka tämän määräajan katsotaan alkaneen 2.6.1992, jolloin kyseessä olevat tulvat tapahtuivat, se keskeytyi 22.2.1993, jolloin edeltävän teknisen asiantuntijaselvityksen suorittamista vaadittiin, tai viimeistään 27.3.1993, jolloin kansallisessa tuomioistuimessa oli ensimmäinen istunto ja jolloin kontradiktorinen menettely komission kanssa aloitettiin; kyseinen määräaika alkoi kulua jälleen 11.5.1995, jolloin edeltävään tekniseen asiantuntijaselvitykseen liittyvät toimet saatettiin päätökseen. Autosalonen mukaan kyseinen määräaika päättyi näin ollen 18.8.1999 tai 15.7.1999, jos se keskeytettiin vasta 27.3.1993, mutta joka tapauksessa paljon sen asiakirjan toimittamisen jälkeen, jolla asia saatettiin vireille yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.
52 Autosalone vetoaa toiseksi kanteeseen, jonka se nosti Tribunale di Varesessa maaliskuussa 1997 28.2.1996 toimittamallaan hakemuksella ja jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset komissio kiisti asiaa käsittelevän tuomioistuimen toimivallan puuttumisen vuoksi. Autosalone muistuttaa tältä osin, että komissio väitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämässään puolustuksessa, että tämän kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevan kanteen kohde oli sama kuin sen kanteen, joka myöhemmin nostettiin yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, ja että jo tuolloin olisi voitu nostaa kanne yhteisöjen tuomioistuimissa vanhentumisajan asianmukaista keskeyttämistä varten. Autosalonen mukaan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hyväksynyt tämän väitteen tutkiessaan valituksenalaisen määräyksen 27 kohdassa, pitääkö se paikkansa.
53 Näin ollen komissio, joka esitti kansallisessa tuomioistuimessa oikeudenkäyntiväitteen siitä, että kyseisellä tuomioistuimella ei ole toimivaltaa, on nyt Autosalonen mukaan hyväksynyt kanteen nostamisen ja tehnyt kanteesta tutkittavaksi otettavan ja merkityksellisen sen puolustuksen kannalta yhteisöjen tuomioistuimissa vireillä olevassa menettelyssä. Tämän seurauksena Autosalone väittää, että sillä on myös oikeus vedota kyseisen kanteen aineellisiin perusteisiin omaa puolustustaan varten.
54 Autosalonen mukaan tällaisesta tarkastelusta ilmenee, että kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä oleva kanne ei ole vanhentunut eikä ollut vanhentunut silloin, kun kanne nostettiin yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, ja että koska kyseessä on sama kanne kuin yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostettu kanne, sen yhteydessä esitetty kanteen vanhentumista koskeva oikeudenkäyntiväite on hylättävä. Tästä syystä Autosalonen yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostama kanne täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset, koska siinä pyritään nimenomaisesti vetoamaan kanneoikeuteen, joka ei ole vanhentunut.
55 Autosalone vetoaa lisäksi komission toimintaan kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan menettelyn yhteydessä, joka sen mukaan ei ole yhteensopiva sen kanssa, että komissio haluaa vedota vanhentumiseen.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
56 Jos ei oteta huomioon sitä seikkaa, että EY:n tuomioistuimen perussäännön 43 artiklassa ja Euratomin tuomioistuimen perussäännön 44 artiklassa mainitaan vain vanhentumisajan keskeytyminen, on todettava, että näiden määräysten sanamuodosta ilmenee, että niissä edellytetään niissä kahdessa tapauksessa, joita niissä säännellään, että kannekirjelmä on toimitettu yhteisöjen tuomioistuimeen tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen, johon näitä määräyksiä sovelletaan kyseisten perussääntöjen 46 artiklan ensimmäisen kohdan ja 47 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla. Tällaista vanhentumisajan keskeyttävää vaikutusta ei sen sijaan voi olla kansallisessa tuomioistuimessa esitetyllä samanlaisella kanteella eli vahingonkorvausvaatimuksella, asian selvittämistoimia koskevalla pyynnöllä, kuten sellaisella pyynnöllä, jossa vaaditaan asiantuntijan nimittämistä, tai kansallisessa tuomioistuimessa esitetyllä turvaamistoimia koskevalla vaatimuksella.
57 On myöskin todettava, että siltä osin kuin muun muassa on kyse siitä, että Tribunale di Varesessa on nostettu samanlainen kanne kuin se, joka yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa on nostettu, komission toiminnalla kansallisessa tuomioistuimessa tai sillä, että kansallisessa tuomioistuimessa nostetun kanteen kohde on sama kuin sen kanteen, joka valituksenalaisessa määräyksessä jätettiin tutkimatta, ei voi olla merkitystä asian ratkaisun kannalta.
58 Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tehnyt virhettä, kun se on kieltäytynyt hyväksymästä sitä väitettä, jonka mukaan vanhentumisaika on keskeytynyt turvaamistoimia koskevan menettelyn ja Tribunale di Varesessa nostetun kanteen käsittelyn ajaksi. Tämän seurauksena kolmas ja neljäs valitusperuste on myös hylättävä ilmeisen perusteettomina.
59 Kaikesta edellä todetusta seuraa, että ilman, että on tarpeellista antaa lausuntoa Autosalonen esittämästä selvittämistoimia koskevasta pyynnöstä, kanne on hylättävä kokonaisuudessaan ilmeisen perusteettomana.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
60 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota sovelletaan 118 artiklan nojalla valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Autosalonen velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska Autosalone on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
1) Valitus hylätään.
2) Autosalone Ispra dei Fratelli Rossi Snc velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.