62003CC0079_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Tässä asiassa on kyse jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamista koskevasta menettelystä, jonka komissio on aloittanut Espanjan kuningaskuntaa vastaan sen vuoksi, että Espanjan kuningaskunta on komission mukaan toiminut luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetun neuvoston direktiivin 79/409/ETY (EYVL L 103; jäljempänä lintudirektiivi)(2) vastaisesti. Kuten jäljempänä esitetystä ilmenee, komission ja Espanjan hallituksen käsitykset asiasta poikkeavat toisistaan.
2. Asiassa on erityisesti kyse lintudirektiivin 8 ja 9 artiklan soveltamisesta ja tulkinnasta arvioitaessa Valencian alueella Espanjassa tiettyjen rastaslajien metsästyksessä harjoitetun perinteisen pyyntimenetelmän eli paranyn (jäljempänä linnunliima-ansa) sallittavuutta.
3. Linnunliima-ansa on lintujen vangitsemiseen tarkoitettu väline. Se koostuu liimalla siveltyjen keppien muodostamasta laitteesta, joka kiinnitetään puuhun ja johon metsästyksen kohteena olevat linnut houkutellaan houkutuslintujen avulla. Heti kun lintu koskettaa liimalla siveltyä keppiä, kyseinen keppi tarttuu linnun höyheniin. Lintu menettää lentokykynsä ja putoaa maahan, jossa kyseisen välineen käyttäjä vangitsee linnun.
II Asiaan sovellettavat oikeussäännöt
4. Lintudirektiivin 8 artiklassa säädetään, että siltä osin kuin on kyse tässä direktiivissä tarkoitetusta lintujen metsästyksestä, pyydystämisestä ja tappamisesta, jäsenvaltioiden on kiellettävä kaikkien sellaisten erityisesti liitteessä IV olevassa a kohdassa lueteltujen välineiden, laitteiden ja menetelmien käyttö, joilla laajamittaisesti tai valikoimattomasti pyydystetään tai tapetaan lintuja tai joilla saatetaan paikallisesti hävittää jokin laji.
5. Liitteessä IV olevassa a kohdassa mainitaan erikseen liimat ja räjähteet.
6. Direktiivin 9 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat, jollei muuta tyydyttävää ratkaisua ole, poiketa 5, 6, 7 ja 8 artiklasta kyseisen kohdan a, b ja c alakohdassa mainituista syistä. Erityisesti on todettava, että poikkeaminen on mahdollista ”viljelmille, kotieläimille, metsille, kalavesille ja vesistöille koituvan vakavan vahingon estämiseksi” (a alakohta) ja ”tiukasti valvotuissa oloissa ja valikoivasti tiettyjen lintujen pienien määrien pyydystämisen, hallussapitämisen tai muuten asiallisen hyötykäytön” sallimiseksi (c alakohta).
7. Rastaiden pyydystämisestä linnunliima-ansoilla säädetään Valencian itsehallintoalueella Valencian hallituksen 12.9.2000 antamalla asetuksella 135/2000, jossa säädetään pyyntilupien edellytyksistä ja niitä myönnettäessä noudatettavista muodollisuuksista.(3) Tässä asetuksessa säädetään seuraavista seikoista:
– edellytyksistä, jotka linnunliima-ansojen on täytettävä (muun muassa liimalla siveltyjen keppien etäisyys toisistaan, käytettävän liiman ominaisuudet jne.)
– lintulajeista, joiden pyydystäminen on sallittua: näitä ovat laulurastas (Turdus philomenos), räkättirastas (Turdus pilaris), punakylkirastas (Turdus iliacus) ja kulorastas (Turdus viscivorus)
– pyyntikaudesta ja vuorokauden ajoista, joina pyydystäminen on sallittua
– kullakin välineellä pyydettävästä enimmäismäärästä.
III Riita-asia
8. Komissio esittää, että pyynti linnunliima-ansoilla on direktiivin 79/409 liitteessä IV olevassa a kohdassa tarkoitettu valikoimaton pyyntimenetelmä. Tämän vuoksi se on komission mukaan kiellettyä direktiivin 8 artiklan nojalla. Tämä menetelmä, jossa käytetään liimalla siveltyjä keppejä, tarjoaa riittämättömät takeet siitä, ettei pyydetä lintuja, jotka kuuluvat johonkin direktiivin liitteessä I mainittuihin suojeltuihin lajeihin tai muihin suojeltuihin muuttolintuihin tai lajeihin, joiden pyynti on päättynyt. Komissio pitää erityisiä edellytyksiä, jotka linnunliima-ansojen on nykyisin asetuksen 135/2000 mukaan täytettävä, riittämättöminä siihen, että lintujen pyyntiä linnunliima-ansoilla voitaisiin pitää valikoivana.
9. Komissio katsoo myös, että tämän menetelmän soveltamiseksi ei voida vedota direktiivin 9 artiklan 1 kohdan a ja c alakohdassa säädettyihin erityisiin poikkeusmahdollisuuksiin.
10. Menetelmää ei voida komission mukaan perustella direktiivin 9 artiklan 1 kohdan a alakohdalla. Espanjan hallitus ei ensinnäkään ole osoittanut, ettei ”muuta tyydyttävää ratkaisua ole” niiden vakavien viini‑ ja oliiviviljelyksille aiheutuvien vahinkojen ehkäisemiseksi, joihin se on vedonnut. Komission mukaan on olemassa asianmukaisia vaihtoehtoja viljelmien suojelemiseksi niiltä vahingoilta, joita kyseiset rastaslajit aiheuttavat, kuten äänitykkien tai metsästysaseiden käyttö. Tällaisia vaihtoehtoisia menetelmiä käytetään myös muilla Espanjan alueilla, joilla viljellään oliiveja ja/tai rypäleitä, kuten Andalusiassa ja Kastiliassa. Näillä alueilla ei lintujen pyydystäminen liimalla sivellyillä kepeillä ole enää sallittua ja edellä mainitut vaihtoehdot ilmeisestikin riittävät.
11. Toiseksi komissio epäilee, pitääkö se, mitä Espanjan hallitus on esittänyt vahinkojen laajuudesta, paikkansa. Sekä asianomaisten rastaslajien oletettu populaatio että näiden lintujen päivittäin käyttämän kasviperäisen ravinnon määrä on komission mukaan arvioitu aivan liian suureksi. Lisäksi linnunliima-ansojen käyttämisen osalta myönnettyjen lupien maantieteellinen jakauma ei komission mukaan vastaa viini‑ ja oliiviviljelmien maantieteellistä jakaumaa.
12. Myöskään direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohtaan vetoaminen ei ole perusteltua. Tähän poikkeusperusteeseen voidaan komission mukaan vedota vain silloin, jos kyse on valikoivasta lintujen ”pienien määrien” pyydystämisestä ”tiukasti valvotuissa oloissa”.
13. Komissio esittää, että myöskään asetuksessa 135/2000 säädettyjen edellytysten mukainen linnunliima-ansoihin perustuva pyyntimenetelmä ei ole valikoiva ja että kun kerrotaan lupien määrä kullekin luvanhaltijalle sallitun pyynnin enimmäismäärällä, saadaan tulokseksi pyyntikiintiö, jota on mahdotonta pitää direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla ”pienenä”. Myöskin niiden lintujen tosiasiallinen määrä, jotka Espanjan hallituksen mukana on tämän asetuksen voimaantulosta lähtien pyydystetty, ylittää tämän kynnyksen.
14. Espanjan hallituksen puolustus keskittyy seuraaviin kolmeen seikkaan:
– pyyntimenetelmän valikoivuus
– se, ettei käytettävissä ole asianmukaisia vaihtoehtoisia pyyntimenetelmiä
– direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetun ”pienen määrän” käsite.
15. Espanjan hallitus katsoo, että linnunliima-ansoihin perustuva pyyntimenetelmä, sellaisena kuin siitä nykyisin säädetään asetuksessa 135/2000, on valikoiva. Niinpä tämä pyyntimenetelmä on sopusoinnussa direktiivin kanssa ja se jää direktiivin 8 artiklan ja liitteessä IV olevan a kohdan soveltamisalan ulkopuolelle. Tosin asetuksen 135/2000 perusteluissa esitetään, että liima sellaisenaan on valikoimaton pyyntikeino, mutta asia on toisin silloin kun liimaa käytetään asetuksessa säädettyjen ehtojen ja rajoitusten mukaisesti. Tässä yhteydessä Espanjan hallitus korostaa yksittäisiä säännöksiä, joista sen mukaan ilmenee, että linnunliima-ansoilla harjoitetaan nykyisin valikoivaa pyyntiä: nämä säännökset koskevat liimalla siveltyjen keppien etäisyyttä toisistaan ja niiden asentoa, liimalle asetettuja vaatimuksia, sellaisten houkutinlintujen käyttöä, jotka ovat samaa lajia kuin linnut, joita menetelmällä saadaan pyydystää, ja niiden puiden vähimmäiskorkeutta, jonne linnunliima-ansat sijoitetaan.
16. Komission mainitsemat vaihtoehtoiset ratkaisut viljelmille aiheutuvien vahinkojen estämiseksi eivät Espanjan hallituksen mukaan tarjoa tyydyttävää ratkaisua. Espanjan hallituksen mukaan äänitykkien käyttö on – liian – kallista, ja kun otetaan huomioon metsäpalojen riski, liian vaarallista. Aseiden käyttäminen johtaisi pyyntilupien määrän lisääntymiseen ja pyyntikauden pitenemiseen. Tästä seuraavalla pyyntipaineella voi komission mukaan olla seurauksia muiden sellaisten muuttolintujen, joita saadaan pyytää, kannan luonnolliselle tasapainolle.
17. Espanjan hallitus vetoaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, jossa todetaan, että ”pientä määrää koskeva peruste ei ole mikään ehdoton peruste, vaan se liittyy koko kannan säilyttämiseen ja kyseisen lajin uudelleenistuttamiseen”,(4) ja kyseinen hallitus riitauttaa sen, että komissio olisi näyttänyt toteen, että Valencian alueen lainsäädäntö olisi ristiriidassa 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyn perusteen kanssa.
IV Asian arviointi
18. Nyt esillä olevassa asiassa on kyse erityisesti lintudirektiivin 8 ja 9 artiklan tulkinnasta ja soveltamisesta. Kyseisen direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa kielletään kaikkien sellaisten välineiden, laitteiden ja menetelmien käyttö, joilla laajamittaisesti tai valikoimattomasti pyydystetään tai tapetaan lintuja, ja erityisesti liitteessä IV olevassa a kohdassa lueteltujen keinojen, joihin liima kuuluu, käyttö. Lintudirektiivin 9 artiklassa säädetään joukko yksityiskohtaisia poikkeuksia muun muassa 8 artiklan kieltosäännökseen.
19. Pidän ensinnäkin kestämättömänä Espanjan hallituksen väitettä, jonka mukaan linnunliima-ansat, sellaisina kuin niistä säädetään asetuksessa 135/2000, eivät kuuluisi 8 artiklan 1 kohdassa säädetyn kiellon alaisuuteen.
20. Tämän säännöksen sanamuodon mukaan jäsenvaltioilla on velvollisuus kieltää liiman käyttö lintujen pyydystämis‑ tai tappamiskeinona. Kun tätä säännöstä luetaan yhdessä liitteessä IV olevan a kohdan kanssa, ei siitä löydy lainkaan tukea sille kannalle, että liiman käyttö pyyntimenetelmässä, jonka väitetään olevan valikoivampi, jäisi näissä säännöksissä säädetyn kiellon ulkopuolelle.
21. Niinpä tämän pyyntikeinon käyttäminen on sallittua ainoastaan tapauksessa, jossa on kyse lintudirektiivin 9 artiklan mukaan sallitusta poikkeuksesta. Tämän säännöksen perusteella on myös tarkasteltava tarkemmin Espanjan hallituksen esittämän valikoitavuutta koskevan argumentin paikkansapitävyyttä.
22. Puolustaakseen linnunliima-ansan käyttämistä pyyntimenetelmänä Espanjan hallitus vetoaa seuraaviin kahteen poikkeusperusteeseen:
– 9 artiklan 1 kohdan a alakohta: viljelmille koituvan vakavan vahingon estäminen
– 9 artiklan 1 kohdan c alakohta: tiukasti valvotuissa oloissa ja valikoivasti tiettyjen lintujen pienien määrien pyydystäminen, hallussapitäminen tai muuten asiallinen hyötykäyttö.
23. Lintudirektiivin 9 artiklan sanamuodosta, sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuin on sitä tulkinnut,(5) on johdettavissa, että direktiivin 8 artiklasta poikkeamiseksi seuraavan kolmen edellytyksen on täytyttävä: poikkeuksen on rajoituttava tapauksiin, joissa ei ole olemassa muuta tyydyttävää ratkaisua; poikkeuksen on perustuttava ainakin yhteen 9 artiklan 1 kohdan a, b ja c alakohdassa tyhjentävästi lueteltuun perusteeseen ja poikkeuksen on täytettävä 9 artiklan 2 kohdassa yksityiskohtaisesti kuvatut muotomääräykset. Tällä viimeksi mainitulla edellytyksellä ei ole nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa merkitystä.
24. Mikäli vedotaan 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan kolmanteen luetelmakohtaan eli viljelmille koituvan vakavan vahingon estämiseen, on Espanjan hallituksen näytettävä peräkkäin toteen, että on pelättävissä, että viljelmille tosiasiallisesti koituu vakavaa vahinkoa, mikäli asetuksessa 135/2000 mainittujen neljän lintulajin määrät lisääntyvät, että vahinko ei ole estettävissä tavallisilla direktiivissä sallituilla menetelmillä ja keinoilla ja että linnunliima-ansan käyttöön perustuva pyyntimenetelmä on järkevä vaihtoehto.
25. Espanjan hallitus esittää, että suuret määrät mainittuja rastaslajeja käyvät muuttomatkallaan Valencian alueella ja aiheuttavat siellä vahinkoa ennen kaikkea rypäle‑ ja oliiviviljelmille. Espanjan hallituksen ja komission välillä on lisäksi suuria erimielisyyksiä lintujen määrästä sekä vahingon lajista ja laajuudesta. Komissio on kiistänyt Espanjan hallituksen vastineessaan ilmoittaman luvun, 20 miljoonaa lintua, ja esittänyt luvun viisi miljoonaa, jota ei ole kiistetty. Komission esittämissä asiantuntijalausunnoissa pidetään lintukohtaista päivittäistä oliivinkulutusta huomattavasti pienempänä kuin mitä Espanjan hallituksen toimittamissa, kyseistä kulutusta koskevissa tiedoissa esitetään (Espanjan hallituksen laskelmista seuraisi, että rastaat syövät oliiveja noin 30 grammaa päivässä, kun taas komission tietolähteiden mukaan rastaat syövät päivässä ainoastaan noin 6–12 grammaa, josta vain osa on oliiveja ja muita hedelmiä). Lopuksi komissio esittää, että rastaat syövät lähinnä pudonneita eivätkä syötäväksi tai jalostettavaksi sopivia oliiveja.
26. Näiden tietojen – joista asianosaiset ovat suurin piirtein yksimielisiä – perusteella vaikuttaa kiistattomalta, että kyseisistä lintulajeista aiheutuu tietyssä määrin vahinkoa viljelmille. Huomattavasti epävarmempaa kuitenkin on, voidaanko Espanjan hallituksen esittämistä tosiseikoista päätellä, että kyse on direktiivin 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitetusta ”vakavasta vahingosta”.
27. Vaikka katsottaisiinkin, että kyseessä tosiasiassa on ”vakava vahinko”, se ei vielä riitä, jotta voitaisiin turvautua 9 artiklan poikkeussäännökseen. Tämän vuoksi on, kuten 9 artiklan ensimmäisestä virkkeestä selvästi ilmenee, myös osoitettava, ettei vahingon estämiseksi ja rajoittamiseksi ole olemassa ”muuta tyydyttävää ratkaisua”. Lopuksi on vielä tehtävä uskottavaksi, että ehdotettu poikkeuksellinen pyyntimenetelmä tosiaankin on asianmukainen ratkaisu.
28. Espanjan hallitus ei kuitenkaan ole voinut osoittaa, että yleisesti hyväksytyt metsästys‑, pyynti‑ ja pelotusmenetelmät eivät voisi tarjota ratkaisua aiheutuvaksi väitetyn vahingon estämiseksi tai rajoittamiseksi.
29. Muilla alueilla, joilla myös on laajat oliivi‑ ja rypäleviljelmät ja joiden kautta suuri määrä rastaita kulkee muuttomatkallaan, kuten Andalusiassa ja Kastilia-La Manchassa, näytetään voitavan tyytyä tavallisiin pyyntimenetelmiin, kuten aseilla harjoitettavaan pyyntiin, ja äänitykkien kaltaisiin pelotusmenetelmiin.
30. Tykkien kustannusten ja metsäpalojen vaaran kaltaisten syiden, joiden vuoksi äänitykit eivät voisi tarjota ratkaisua Valencian alueella, pitäisi vastaavasti päteä alueilla, joilla pyynti linnunliima-ansoilla ei ole sallittua. Espanjan hallitus ei ole voinut osoittaa, miksi menetelmät, jotka ovat muualla hyväksytyt ja ilmeisesti riittävät, eivät voi tarjota ratkaisua Valencian alueella.
31. Argumentit, jotka Espanjan hallitus on esittänyt aseilla harjoitettavaa pyyntiä kohtaan, nimittäin se, että tämän menetelmän johdosta muihin pyyntikelpoisiin lajeihin kohdistuu liian korkea pyyntipaine ja että Valencian alueen metsästäjät ovat vähemmän kurinalaisia kuin muualla, eivät myöskään ole vakuuttavia. Aseilla harjoitettava pyynti on, mikäli sitä harjoitetaan säännösten mukaisesti, nimenomaan valikoiva pyyntimenetelmä. Väitetty kurinalaisuuden puuttuminen, mikäli tämä peruste tosiasiallisesti on paikkansapitävä, voi enintään olla syy kieltää tämä pyyntimenetelmä kokonaan. Asiakirja-aineistosta ei ilmene tämän seikan osalta mitään. Sitä paitsi Espanjan hallitus sivuuttaa sen, miksi pyynti linnunliima-ansoja käyttäen sen sijaan tapahtuisi kurinalaisesti.
32. Espanjan hallitus ei myöskään ole voinut vakuuttavasti osoittaa, miksi pyynti linnunliima-ansoilla, joita on ennen kaikkea siinä osassa Valencian aluetta, jonne oliivi‑ ja rypäleviljelmät eivät ole keskittyneet, voisi tuoda helpotusta viljelmille koituviksi väitettyjen vahinkojen osalta. Näyttää nimittäin siltä, että noin 80 prosenttia linnunliima-ansoista sijaitsee Castellonin maakunnassa, ja näistä 69 prosenttia on asetettu alueille, joilla ei sijaitse oliivi‑ tai rypäleviljelmiä, alueille, joilla ei kokonaisuutena tarkastellen harjoiteta maanviljelyä (11,7 prosenttia), tai alueille, joilla on yksinomaan appelsiiniviljelmiä. Espanjan hallitus tosin puolustautuu esittämällä, että Valencia on pinta-alaltaan laaja ja että näillä linnunliima-ansoilla on tarkoitus estää vahinkojen syntymistä koko Valencian alueen oliiviviljelmille, mutta tätä argumenttia ei voida hyväksyä, kuten komissio perustellusti on esittänyt. Rastaita saadaan pyytää vain tiettyinä kausina, jotka osuvat ajallisesti yhteen rastaiden muuton kanssa. Tämä seikka merkitsee, että linnunliima-ansoilla voidaan suojata ainoastaan niitä maanviljelysvyöhykkeitä, joille ne on asetettu. Tämän vuoksi ei ole perusteita katsoa, että vaadittu syy-seuraussuhde vahingon ja 8 artiklan 1 kohdassa sekä liitteessä IV olevassa a kohdassa kielletyn pyyntimenetelmän käyttötarpeen välillä olisi olemassa.
33. Sen osalta, että Espanjan hallitus vetoaa direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädettyyn poikkeusmahdollisuuteen, on syytä esittää kaksi alustavaa huomiota.
34. Ensinnäkin 9 artiklan 1 kohdan sanamuodosta ja rakenteesta on pääteltävissä, että jotta voitaisiin turvautua a–c alakohdassa lueteltuihin poikkeusmahdollisuuksiin, on aina täytettävä edellytys siitä, ettei ”muuta tyydyttävää ratkaisua ole”.
35. Ei ole selvää, minkä ongelman ratkaisemiseksi Espanjan hallitus vetoaa 9 artiklan 1 kohdan c alakohtaan. Implisiittisesti vaikuttaa siltä, että se pitää tietyn perinteisen ja kulttuurisidonnaisen pyyntimenetelmän säilyttämistä Valencian alueella perusteena sille, että se vetoaa tähän poikkeusmahdollisuuteen. Direktiivin perustelukappaleista ja direktiivin sanamuodosta ei kuitenkaan ilmene, että direktiivillä pyrittäisiin sellaisten perinteisten pyyntimenetelmien suojaamiseen, jotka ovat 8 artiklan 1 kohdan ja liitteessä IV olevan a kohdan vastaisia.
36.
Toiseksi Espanjan hallituksen argumentit, joilla se perustelee linnunliima-ansoilla harjoitettavan lintujen pyynnin sallimista, ovat keskenään ristiriitaisia sen johdosta, että Espanjan hallitus vetoaa 9 artiklan 1 kohdan c alakohtaan. Joko nyt esillä olevassa tapauksessa on kyse viljelmille koituvasta vakavasta vahingosta, joka edellyttää sellaisten poikkeuksellisten pyyntimenetelmien käyttöä, jotka ollakseen tehokkaita eivät voi merkitä ”lintujen pienien määrien pyydystämistä”, tai kyse on sellaisen perinteisen pyyntimenetelmän sallimisesta, jolla, ottaen huomioon direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tälle asetetut hyvin tiukat edellytykset, on mahdotonta tehokkaasti ehkäistä tai rajoittaa viljelmille koituvia vakavia vahinkoja.
37. Mikäli yhteisöjen tuomioistuin tulkitsisi 9 artiklan 1 kohdan c alakohtaa enemmän tai vähemmän samansuuntaisesti kuin asiassa 282/85 antamansa tuomion(6) 27 ja 28 kohtaan sisältyvissä perusteluissa eli siten, että perinteisen pyyntimenetelmän säilyttäminen on sellaisenaan riittävä syy – edellä 35 kohdassa olen jo todennut, että 9 artiklan sanamuoto ja rakenne eivät tarjoa perusteita tähän –, on tutkittava, täyttääkö nyt esillä olevassa asiassa kyseessä oleva asetuksella 135/2000 säännelty linnunliima-ansojen käyttö pyyntimenetelmänä pieniä määriä ja valikoivuutta koskevat edellytykset.
38. Espanjan hallitus esittää, että linnunliima-ansoihin perustuva pyyntimenetelmä tarjoaa riittävän takeet valikoivuudesta tälle pyyntimenetelmälle edellä mainitussa asetuksessa asetettujen edellytysten ansiosta. Liimalla siveltyjen keppien suurempi etäisyys toisistaan ja niiden asento, sellaisten liimalajien käyttö, jotka ovat pestävissä pois, ja ainoastaan rastaiden käyttö houkutuslintuina johtavat Espanjan hallituksen mukaan siihen, että erittäin suuri osa pyydystetyistä linnuista tosiasiassa on laulurastaita, räkättirastaita, punakylkirastaita ja kulorastaita. Muut linnut päästetään niiden käsittelyn jälkeen takaisin vapauteen.
39. Komission esittämien tutkimusten perusteella pidän tätä Espanjan hallituksen kantaa kestämättömänä. Liimalla siveltyjen keppien käyttäminen linnunliima-ansoissa on sellaisenaan valikoimaton pyyntimenetelmä, koska ne, jotka käyttävät tätä menetelmää, eivät voi estää sitä, että myös muut linnut kuin neljä rastaslajia, joiden osalta kyseisen menetelmän käyttö on sallittua, joutuvat kosketuksiin liimalla siveltyjen keppien kanssa. Komissio on esittänyt, että linnunliima-ansoihin jää myös muita lintuja kuin näitä neljää lintulajia, esimerkiksi hyönteisiä syöviä lintuja kuten pajulintuja, punarintoja, mustaleppälintuja ja lukemattomia muita lajeja, eikä tätä ole kiistetty. Tämän lisäksi myös erilaiset pöllölajit, kuten helmipöllö ja minervanpöllö, ovat tällaisen iltaisin, öisin ja aamuvarhain harjoitettavan pyynnin uhreja. Ei myöskään ole mahdotonta katsoa, että nämä yösaalistajalinnut seuraavat muita lintuja, joita houkutuslintujen houkutushuuto vetää puoleensa.
40. Se, että linnunliima-ansalla vahingossa pyydystetyt muut linnut kuin neljä rastaslajia on asetuksen mukaan puhdistettava ja tämän jälkeen päästettävä vapaiksi, ei sellaisenaan tee tätä pyyntimenetelmää valikoivaksi. Edellä on jo todettu, että liimalla siveltyjen keppien käyttö on jo luonteensa puolesta valikoimatonta. Tosin tähän epäkohtaan voidaan yrittää puuttua tiukoilla säännöksillä, mutta se, onko tällaisilla säännöksillä tavoiteltu vaikutus, riippuu ensinnäkin siitä, miten tarkasti luvanhaltijat noudattavat niitä, ja toiseksi siitä, mikä vastaus annetaan kysymykseen siitä, kärsivätkö linnut, jotka vahingossa pyydystetään tällä menetelmällä, vahinkoa vai eivät. Epäselvää on vielä, millaiset eloonjäämismahdollisuudet on niillä yleensä pienillä haavoittuvilla hyönteisiä syövillä linnuilla, jotka ”käsittelyn” jälkeen päästetään vapaiksi.
41. Asetuksella 135/2000 säännelty linnunliima-ansoihin perustuva pyyntimenetelmä ei myöskään täytä pieniä määriä koskevaa edellytystä. Komission toimittaman erään laskelman mukaan oikeuttavat linnunliima-ansojen käytölle annetut luvat yhteensä 429 600 linnun pyynnin (2864 lupaa x 150 lintua, jotka kaudessa saadaan päivittäin pyydystää kullakin linnunliima-ansalla). Tämä lainmukaisesti pyydettävissä oleva määrä on mielestäni ratkaiseva sen kannalta, onko kyseessä pieni määrä. Sillä, että tiettynä pyyntikautena pyydetään sallittua määrää vähemmän lintuja, ei ole merkitystä, koska kannalle mahdollisesti aiheutunut vahinko on mitattava 8 artiklan 1 kohdassa ja liitteessä IV olevassa a kohdassa säädetystä kiellosta sallitun poikkeuksen laajuuden perusteella.
42. Yhteisöjen tuomioistuin on menetellyt perustellusti todetessaan edellä jo mainitussa asiassa 252/85, että vastattaessa kysymykseen siitä, onko kyse ”pienistä määristä”, lähtökohtana ei pidä käyttää absoluuttisia lukuja vaan että huomiota on kiinnitettävä relevantin kokonaiskannan säilyttämiseen ja kyseisen lintulajin lisääntymistilanteeseen.
43. Relevantti lintukanta on komission mukaan noin 5 miljoonaa lintua, eikä Espanjan hallitus ole tätä kiistänyt. Tästä määrästä luvilla sallittu 429 600 linnun määrä on 8,5 prosenttia. Pelkästään suhteellisesti on tätä määrää vaikea pitää ”pienenä”.
44. Vuonna 1993 julkaisemassaan luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetun direktiivin 79/409/ETY täytäntöönpanoa koskevassa toisessa kertomuksessaan(7) komissio kehitteli menetelmän sen määrittämiseksi, mitä voidaan 9 artiklan 1 kohdan c alakohtaa sovellettaessa pitää pienenä määränä. Tietyn kannan säilyttämisen eli stabiliteetin kannalta merkitystä on lisääntymistilanteella ja luonnollisten syiden ja – pyydettävissä olevien lajien osalta – tavallisten pyyntimenetelmien aiheuttamalla vuosittaisella kuolleisuudella. Jos tietyn kannan lisääntymisen ja vuotuisen kuolleisuuden tietyssä tasapainotilanteessa kannan suuruus pysyy suurin piirtein stabiilina, tietyn pyyntimenetelmän poikkeuksellinen salliminen pienien määrien osalta ei voi häiritä tätä tasapainoa.
45. Ornitologisten tutkimusten perusteella komissio päätteli edellä mainitussa kertomuksessaan, että pyydettävissä olevien lajien osalta direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuna pienenä määränä voitaisiin pitää erityistä määrää, jonka suuruus on yksi prosentti tietyn kannan tavallisesta vuosittaisesta kuolleisuudesta. Jos tätä ylärajaa ei ylitetä, lajin stabiliteetti ei komission mukaan joudu vaaraan.
46. Niiden rastaslajien osalta, joiden pyynti linnunliima-ansoilla sallitaan asetuksessa 135/2000, komissio on laskenut, että yksi prosentti kyseisen kannan vuosittaisesta kuolleisuudesta vastaa 83 750:tä lintua. Kaikki tällaisille laskelmille ominaiset epävarmuustekijät huomioon ottaen on todettava, että sen kappalemäärän, joka myönnettyjen lupien perusteella saadaan tappaa – 429 600 – ja komission laskelmista ilmenevän luvun 83 750 välillä on niin suuri ero, että ei voida hyväksyä Espanjan hallituksen kantaa, jonka mukaan kyse olisi ”pienistä määristä”.
47. Edellä esitetyn perusteella totean, että Espanjan hallitus ei voi vedota direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädettyyn poikkeusperusteeseen perustellakseen sitä, että Valencian alueella sallitaan rastaiden pyynti linnunliima-ansoilla. Tämä pyyntimenetelmä ei sellaisenaan ole valikoiva, ja sillä pyydetään sellainen määrä lintuja, joka on ”pieniä määriä” huomattavasti suurempi.
V Ratkaisuehdotus
48. Edellä esitetyn perusteella ehdotan yhteisöjen tuomioistuimelle, että se
– toteaa, että Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetun neuvoston direktiivin 79/409/ETY 8 artiklan 1 kohdan ja 9 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan
– velvoittaa Espanjan kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) .
(2)
–	EYVL L 103, s. 1.
(3)
–	Tämä asetus on kumottu Tribunal Superior de Justician 26.9.2001 antamalla tuomiolla. Tästä tuomiosta on tehty kassaatiovalitus.
(4)
–	Asia 252/85, komissio v. Ranska, tuomio 27.4.1988 (Kok. 1988, s. 2243).
(5)
–	Ks. esim. asia 262/85, komissio v. Italia, tuomio 8.7.1987 (Kok. 1987, s. 3073).
(6)
–	Mainittu edellä alaviitteessä 4.
(7)
–	KOM(93) 572 lopullinen, 24.11.1993.