62011CC0131
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
ELEANOR SHARPSTON
29 päivänä maaliskuuta 2012 (
1
)
Asia C-131/11
Pfeifer & Langen Kommanditgesellschaft
vastaan
Hauptzollamt Aachen
(Finanzgericht Düsseldorfin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
”Sokerialan yhteinen markkinajärjestely — Markkinointivuotta koskevan lopullisen sokerintuotannon vahvistaminen — Valkoisen sokerin ylijäämät, jotka jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat havainneet tarkastuksen kohteena olevan markkinointivuoden jälkeen — Velvollisuus lukea sokerin ylijäämät kuuluviksi tarkastuksen kohteena olevaan markkinointivuoteen tai markkinointivuoteen, jona ylijäämät on vahvistettu”
1.
Tässä Finanzgericht Düsseldorfin (Saksa) esittämässä ennakkoratkaisupyynnössä unionin tuomioistuimelta kysytään, onko sokerin ylijäämät, jotka kansalliset viranomaiset toteavat suorittamansa tarkastuksen yhteydessä, luettava kuuluviksi siihen markkinointivuoteen, jona ne on vahvistettu, vai taannehtivasti siihen markkinointivuoteen, jota tarkastus koskee.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Sokerialan yhteinen markkinajärjestely
2.
Neuvoston asetuksella N:o 1009/67/ETY (
2
) otettiin 1.7.1968 käyttöön sokeria koskeva tukijärjestelmä. Markkinointivuoden aikana enimmäiskiintiön rajoissa tuotetusta ja myydystä sokerista maksettiin taloudellista tukea (jäljempänä interventiotoimenpiteet). Jäsenvaltiot myönsivät kiintiöt (jotka otettiin käyttöön asetuksen N:o 1009/67 23 artiklassa) sokerintuottajille niiden tuotantoalueilla kunkin markkinavuoden osalta. Lisäksi säädettiin interventiotoimenpiteistä aiheutuvia kustannuksia koskevasta yhteisön (
3
) korvausjärjestelmästä. Kaikki yhteisön tuottajat vastasivat tietyissä rajoissa näistä kustannuksista maksamalla tuotantomaksun, ja loput kustannukset rahoitettiin yhteisön talousarviosta. (
4
) Enimmäiskiintiön yli tuotettua sokeria ei voitu myydä sisämarkkinoilla, eikä siihen sovellettu interventiotoimenpiteitä.
Perusasetus
3.
Neuvoston asetusta (ETY) N:o 1785/81 (
5
) (jäljempänä perusasetus) sovellettiin 1.7.1981 alkaen.
4.
Johdanto-osan 11. perustelukappaleessa todettiin, että ”syyt, joiden vuoksi yhteisö on tähän saakka ylläpitänyt sokeri – – alalla tuotantokiintiöjärjestelmää, ovat edelleen perusteltuja; järjestelmää on kuitenkin muutettava tuotannon viimeaikaisen kehityksen huomioon ottamiseksi ja tarvittavien välineiden antamiseksi yhteisölle, jotta varmistettaisiin oikeudenmukaisesti ja tehokkaasti, että tuottajat vastaavat itse kokonaisuudessaan yhteisön tuotannon ja sen kulutuksen välisestä suhteesta johtuvien ylijäämien myyntikustannuksista – –”.
5.
Johdanto-osan 15. perustelukappaleessa todettiin, että ”yrityksille myönnetyt tuotantokiintiöt takaavat tuottajille yhteisön hinnat ja tuotannon myynnin – –”.
6.
Perusasetuksella otettiin käyttöön uusi kiintiöjärjestelmä. Tältä osin siinä säädettiin, että A-juurikkaan ja B-juurikkaan vähimmäishinta pitäisi vahvistaa vuosittain. (
6
) Käsiteltävän asian kannalta merkityksellisenä ajanjaksona sokerialalla oli kolme tuotantoluokkaa. A-tuotanto tarkoitti tuotantoa, joka tapahtui kiintiön rajoissa ja vastasi lähtökohtaisesti kysyntää sisämarkkinoilla, ja B-tuotanto puolestaan tuotantoa, joka tapahtui kiintiön rajoissa ja lähtökohtaisesti vastasi ylijäävän sokerin vientiä, jolle myönnetään vientitukea. C-sokeri tuotettiin näiden kiintiöiden ulkopuolella ja sitä ei voitu markkinoida vapaasti EU:n alueella; se oli vietävä ilman vientitukia sokeriteollisuuden kustannuksella. (
7
) C-sokerin tuottamiseen käytettävään juurikkaaseen ei myöskään kohdistettu hintatukitoimenpiteitä. Perusasetuksen 24 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa säädettiin näin ollen seuraavaa:
”– –
a)
’A-sokerilla’ [tarkoitetaan] – – sokerimäärää, joka on tuotettu määritettynä markkinointivuonna kyseisen yrityksen A-kiintiön rajoissa;
b)
’B-sokerilla’ [tarkoitetaan] – – sokerimäärää, joka on tuotettu määritettynä markkinointivuonna ja joka on suurempi kuin A-kiintiö, mutta pienempi kuin kyseisen yrityksen A- ja B-kiintiöiden yhteismäärä;
c)
’C-sokerilla’ [tarkoitetaan] – – sokerimäärää, joka on tuotettu määritettynä markkinointivuonna ja joka joko on suurempi kuin kyseisen yrityksen A- ja B-kiintiöiden yhteismäärä tai on tuotettu yrityksessä, jolla ei ole kiintiötä.” (
8
)
7.
Perusasetuksen 26 artiklassa kiellettiin myymästä yhteisön sisämarkkinoilla C-sokeria, jota ei ollut siirretty 27 artiklan mukaisesti. Tällainen sokeri oli vietävä ennen kyseisen markkinointivuoden päättymistä seuraavaa 1. päivää tammikuuta. Perusasetuksen 26 artiklan 3 kohdassa säädettiin maksun perimisestä C-sokerista, jonka vientiä vaaditun määräajan kuluessa ei ollut todistettu.
8.
Perusasetuksen 27 artiklan 1 kohdan mukaan ”kukin yritys voi päättää siirtää A-kiintiötä suuremman sokerintuotannon kokonaan tai osittain seuraavaan markkinointivuoteen kyseisen seuraavan vuoden tuotannon lukuun. Tämä päätös on peruuttamaton.” (
9
)
9.
Perusasetuksen 28 artiklassa säädettiin periaatteesta, jonka mukaan tuottajat itse vastasivat sellaisten ylijäämien myynnistä, jotka aiheutuivat yhteisön tuotannon ja sokerin sisämarkkinoilla tapahtuvan kulutuksen välisestä erosta. Kaikesta A- ja B-sokerin tuotannosta perittiin näin ollen tuotantomaksu. Maksun laskeminen tapahtui kahdessa osassa. Ensin vahvistettiin väliaikainen maksu, joka perustui kuluvan markkinointivuoden arvioituun tuotantoon. (
10
) Sen jälkeen, ennen seuraavan markkinointivuoden loppua, vahvistettiin lopullinen edeltävän markkinointivuoden sokerintuotanto. (
11
)
10.
Perusasetuksen 28 artiklan 3 kohdassa säädettiin seuraavaa: ”Jos 1 kohdassa tarkoitetut 2 kohdan mukaisesti tarkistetut toteamukset johtavat ennakoitavaan kokonaistappioon, tappio jaetaan kyseisenä markkinointivuonna tuotetun A- ja B-sokerin – – ennakoitavalla määrällä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 29 artiklan 1 kohdan soveltamista. Tuloksena oleva määrä peritään valmistajilta perustuotantomaksuna heidän A- ja B-sokerin – – tuotannostaan.”
11.
Perusasetuksen 28 artiklan mukaisella järjestelmällä asetettiin perustuotantomaksulle enimmäismäärä. Jos perustuotantomaksulla ei tämän enimmäismäärän vuoksi voitu kattaa kokonaan kokonaistappiota (ylijäämien kokonaismyyntikustannukset), perusasetuksessa säädettiin lisämaksun perimisestä B-kiintiöstä (B-maksu). (
12
)
12.
Perusasetuksen 41 artiklan nojalla annettiin sokerijärjestelmän soveltamista koskevia täytäntöönpanosääntöjä. (
13
)
Täytäntöönpanoasetus
13.
Perusasetuksen 27 artiklan 3 kohta, 28 artiklan 7 kohta, 29 artiklan 5 kohta ja 39 artikla ovat täytäntöönpanoasetuksen (
14
) oikeudellinen perusta. Täytäntöönpanoasetuksen johdanto-osassa selvitettiin, että kiintiöjärjestelmän asianmukaiseksi soveltamiseksi oli erityisen tarpeellista ottaa käyttöön säännöt, jotka koskevat perusasetuksen 28 artiklan mukaisten tuotantomaksujen (toisin sanoen perustuotantomaksu ja tarvittaessa sovellettava B-maksu) määrittämiseksi tarvittavia tietoja. Johdanto-osassa todettiin, että tuotantomaksut voitiin vahvistaa vasta markkinointivuoden jälkeen. Taloudellinen vastuu pitäisi kuitenkin kohdistaa tuottajiin mahdollisimman varhain. Tämän vuoksi pidettiin tarpeellisena varmistaa (arvioiden perusteella laskettujen) tuotantomaksujen maksaminen ennakkoon niin, että kaikki maksettavat määrät maksettaisiin ennen markkinointivuoden päättymistä. Lisäksi todettiin, että maksujen määrät voitiin vahvistaa vasta, kun käytettävissä oli mahdollisimman tarkat tiedot kulutuksesta. Kiintiöjärjestelmän hallinnollisten asioiden moitteettoman hoitamisen mahdollistamiseksi oli vahvistettava tuotannon toteamiseen ja siihen liittyvien tietojen ilmoittamiseen tarvittavat aikarajat, ja tarvittaessa oli säädettävä jäsenvaltioiden toteuttamista aiheellisista tarkastustoimenpiteistä. (
15
)
14.
Täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on vahvistettava vuosittain ennen 15 päivää helmikuuta kunkin niiden alueella sijaitsevan yrityksen kuluvaa markkinointivuotta koskeva väliaikainen sokerintuotanto.
– –
3.   Jäsenvaltioiden on vahvistettava vuosittain ennen 1 päivää lokakuuta kunkin yrityksen edellisen markkinointivuoden lopullinen sokerin – – tuotanto.
4.   Jos sokerin 3 kohdassa tarkoitetun lopullisen tuotannon vahvistamisen jälkeen siinä todetaan eroja, nämä erot on otettava huomioon vahvistettaessa eron toteamista koskevan markkinointivuoden lopullinen tuotanto.” (
16
)
15.
Täytäntöönpanoasetuksen 5 artiklassa säädettiin, että perustuotantomaksu (mikäli sitä voitiin soveltaa) ja B-maksu oli arvioitava perusasetuksen 28 artiklan mukaisesti ennen kuluvan markkinointivuoden 1 päivää huhtikuuta.
16.
Täytäntöönpanoasetuksen 7 artiklassa säädettiin määräajoista, joihin mennessä maksun määrät piti vahvistaa. Siinä säädettiin myös maksujäännösten vahvistamisesta ottaen huomioon 5 artiklan mukaisesti perityt ennakkomaksut.
Komission asetus (ETY) N:o 2670/81: C-sokeriin sovellettavat säännöt
17.
Komission asetuksen (ETY) N:o 2670/81 (
17
) 1 artiklassa säädettiin, että C-sokerin valmistajan oli esitettävä todisteet siitä, että tuote oli viety siitä jäsenvaltiosta, jonka alueella se on tuotettu, ilman tukea tai maksua. Jos todistetta siitä, että C-sokeri oli viety yhteisöstä ennen sitä markkinointivuotta seuraavaa 1 päivää tammikuuta, jona se oli tuotettu, ei esitetty, kyseistä määrää pidettiin sisämarkkinoilla myytynä. (
18
)
18.
Asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädettiin, että tällaisessa tilanteessa määrä perittiin sokerintuottajalta.
Kansallinen lainsäädäntö
19.
Markkinointivuonna 1997–1998 sovellettiin sokerin tuotantosääntelyn yhteydessä kannettavista maksuista 7.3.1983 annettua asetusta (Verordnung über die im Rahmen der Produktionsregelung für Zucker zu erhebenden Abgaben, jäljempänä kansallinen asetus).
20.
Asetuksen 1 §:ssä, jonka otsikkona oli ”Soveltamisala”, todettiin, että kansallista toimenpidettä sovellettiin yhteisön järjestelmän yhteydessä tuotantokiintiöiden ulkopuolella tuotettuihin sokerimääriin ja seuraavaan markkinointivuoteen siirrettyihin sokerimääriin.
21.
Kansallisen asetuksen 4 §:ssä edellytettiin, että sokerintuottaja ilmoittaa toimivaltaisille kansallisille viranomaisille kunkin vuoden 31 päivään tammikuuta mennessä kuluvan markkinointivuoden väliaikaisen sokerintuotantonsa ja kunkin vuoden 15 päivään syyskuuta mennessä kuluvan markkinointivuoden lopullisen sokerintuotantonsa.
22.
Kansallisen asetuksen 8 §:n mukaan toimivaltaisten viranomaisten oli annettava kullekin sokerintuottajalle tämän tilapäistä ja lopullista sokerintuotantoa kyseisen markkinointivuoden aikana koskeva ”vahvistamispäätös” (sovellettavilla yhteisön toimilla säädettyinä ajankohtina). Tämän jälkeen toimivaltaiset viranomaiset vahvistivat kirjallisella päätöksellä tuotantomaksuja koskevan ennakkomaksun (joka laskettiin 9 §:n mukaisesti) tuotantokiintiöiden rajoissa tuotetuista sokerimääristä vahvistamispäätösten mukaisesti. Lopulliset maksut A- ja B-kiintiöiden rajoissa tuotetuille sokerimäärille piti vahvistaa tämän jälkeen laskemalla tilapäiselle ja lopulliselle sokerintuotannolle vahvistettujen maksujen ja ennakkomaksujen välinen erotus.
23.
Kansallisen asetuksen 9 §:n 1 momentin 3 kohdan mukaan toimivaltaisten viranomaisten piti vahvistaa sisämarkkinoilla myydyistä C-sokerimääristä maksettavat maksut.
Tosiseikat ja menettelyn kulku
24.
Markkinointivuonna 1997–1998 Pfeifer & Langen KG (jäljempänä Pfeifer) tuotti sokeria Elsdorfissa, Euskirchenissä, Appeldomissa ja Lagessa sijaitsevissa tehtaissaan. Pfeifer teki 8.9.1998 ilmoituksen lopullisesta sokerintuotannostaan. Toimivaltaiset viranomaiset tekivät 25.9.1998 vahvistamispäätöksen Pfeiferin sokerintuotannosta kyseisenä markkinointivuonna.
25.
Toimivaltaiset viranomaiset suorittivat 4.11.1999 tarkastuksen Pfeiferin toimitiloissa. Tarkastus keskeytettiin Pfeiferin riitautuksen johdosta, mutta sitä jatkettiin 16.1.2003. Tarkastus koski muun muassa sokerin markkinointivuoden 1997/98 tuotantomaksuja.
26.
Vuonna 2006 todettiin valkoisen sokerin ylijäämä (yhteensä 9657,4 tonnia). Tätä sokeria pidettiin C-sokerina, joka luettiin kuuluvaksi markkinointivuoteen 1997/98, ja tämän vuoksi määrättiin 5810857,58 euron maksu kansallisen asetuksen 9 §:n 3 momentin nojalla. Pfeiferin riitautuksen johdosta toimivaltaiset viranomaiset tekivät 27.4.2010 vahvistamispäätökset, joilla ne vahvistivat uudeksi määräksi 6922,1 tonnia valkoista C-sokeria ja alensivat maksua 4165027,57 euroon.
27.
Pfeifer riitautti 27.4.2010 tehdyt päätökset. Pfeifer väittää, että nämä vahvistamispäätökset ovat täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 4 kohdan vastaisia.
28.
Koska asiaan liittyy kysymys yhteisön oikeuden tulkinnasta, Finanzgericht Düsseldorf lykkäsi asian käsittelyä ja esitti unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
Onko [täytäntöönpanoasetuksen] 3 artiklan 4 kohtaa tulkittava niin, että sitä sovelletaan myös toimivaltaisen viranomaisen tuottajan luona suorittaman tarkastuksen yhteydessä toteamiin ylijäämiin?
29.
Pfeifer, toimivaltainen viranomainen ja komissio esittivät kirjallisia huomautuksia. Kaikkien osapuolten lausumat kuultiin 9.2.2012 pidetyssä istunnossa.
Arviointi
Alustavat huomautukset
30.
Valkoinen sokeri on homogeeninen tuote. (
19
) Mikään ei erota sokerin A-, B- ja C-luokkaa fysikaalisesti toisistaan. Ei myöskään ole mahdollista päätellä sokerin valmistuspäivää sen olomuodosta. Näin ollen silloin, kun tuottaja varastoi sokeria siiloissa, joissa on jo edeltävien markkinointivuosien aikana tuotettua sokeria, on mahdotonta erottaa eri markkinointivuosina tuotetut sokerit toisistaan. (
20
)
31.
Tämän vuoksi on tärkeää, että tietyn markkinointivuoden aikana tuotettua sokeria koskeva kirjanpitojärjestelmä on luotettava ja täsmällinen. (
21
)
32.
On kiistatonta, että kyseinen sokeri ylitti Pfeiferin A- ja B-kiintiöiden yhteenlasketun määrän markkinointivuoden 1997–1998 osalta. Viranomaisten toteamat ylijäämät ovat siis perusasetuksen 24 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettua C-sokeria.
33.
Tosiseikkojen tapahtumahetkellä ei peritty minkäänlaista C-sokerin tuotantomaksua (asia on vieläkin näin sellaisen tuotetun sokerin osalta, joka ylittää asetuksessa N:o 1234/2007 säädetyn järjestelmän mukaisen kiintiön (
22
)).
Kiintiöitä ja sokerin tuotantomaksuja koskeva järjestelmä
34.
Täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 4 kohdan oikean tulkinnan selvittämiseksi on tutkittava, millä tavoin kiintiöitä ja sokerin tuotantomaksuja koskevaa järjestelmää sovellettiin markkinointivuonna 1997/98.
35.
Sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn erityispiirre oli tuohon aikaan taloudellinen tuki, jota myönnettiin sokerille, jota tuotettiin kulutukseen sisämarkkinoilla ja tiettyyn vientiin.
36.
A- ja B-sokerin tuotanto oli tiettynä markkinointivuonna niiden kiintiöiden mukainen, jotka vastasivat (pääsääntöisesti) A-sokerin osalta kysyntää sisämarkkinoilla ja B-sokerin osalta sokerin ylijäämän vientiä vientituen turvin. Asiassa Britis Sugar (
23
) ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedusteli, oliko tuottajalla oikeus luokitella sokeri C-sokeriksi ennen kuin se oli tosiasiallisesti tuottanut A- ja B-kiintiöitä vastaavat sokerimäärät markkinointivuoden aikana. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että perusasetuksessa edellytettiin sitä, että tuottaja on täyttänyt A- ja B-kiintiönsä ennen kuin se voi luokitella sokerin C-sokeriksi. (
24
)
37.
Tuotantomaksut perittiin sokerin tuottajilta A- ja B-sokerin tuotannon taloudellisen tuen rahoittamiseksi, ja erityisesti A- ja B-sokerin sen määrän, joka jäi yli yhteisön kulutuksesta tiettynä markkinointivuonna, vientitukien rahoittamiseksi. (
25
) Perusasetuksen 28 artiklassa säädettiin siitä, miten nämä tuotantomaksut arvioitiin, ensin väliaikaisten lukujen ja sitten lopullisten lukujen perusteella. (
26
) Näin ollen kerättiin ja todettiin seuraavat tiedot: i) tuotetun A- ja B-sokerin määrä; ii) yhteisössä kulutukseen myytävän sokerin määrä; iii) ”vietävä ylijäämä”, joka saatiin vähentämällä i alakohdassa tarkoitetusta määrästä ii alakohdassa tarkoitettu määrä; iv) keskimääräinen tappio (tai tarvittaessa keskimääräinen tulo) vientiin tarkoitettua sokeritonnia kohti; v) määrä, joka piti täten kattaa maksuilla ja joka saatiin kertomalla iii alakohdassa tarkoitettu määrä iv alakohdassa tarkoitetulla summalla.
38.
Perusasetuksessa esitetään yksityiskohtaisesti A- ja B-sokeria koskeva järjestelmä. C-sokerista säädetään kuitenkin vain pääperiaatteet. C-sokeri oli A- ja B-kiintiöiden yhteenlasketun määrän yli tuotettua sokeria, eikä sitä voitu markkinoida vapaasti yhteisössä. Juurikkaalle, jota käytettiin C-sokerin valmistukseen, ei taattu vähimmäishintaa. (
27
) Tuottajat ja kasvattavat sopivat vapaasti sen hinnasta. Sokerin tuottajilla oli mahdollisuus siirtää C-sokeri seuraavaan markkinointivuoteen, jolloin se voitiin kirjata A-sokeriksi. Tällaista sokeria piti varastoida vähintään 12 kuukautta. Siirtämismahdollisuus oli rajoitettu 20 prosenttiin tuottajan A-kiintiöstä. (
28
) C-sokeri, jota ei siirretty, oli vietävä ilman minkäänlaista vientitukea, ja viennistä oli esitettävä todisteet. C-sokerin arvo oli yleisesti sen maailmanmarkkina-arvo. Kyseinen tuottaja vastasi kaikista tuottamansa C-sokerin vientikustannuksista. (
29
)
39.
Mikäli tuottaja ei pystynyt esittämään todisteita C-sokerin viennistä, kyseistä määrää pidettiin sisämarkkinoilla myytynä. (
30
) Asetuksen N:o 2670/81 3 artiklan 2 kohdassa säädettiin, että kyseisen jäsenvaltion oli perittävä tietty maksu. Asetuksessa ei ollut nimenomaista säännöstä, jonka nojalla tämä maksu olisi voinut vaihdella, mutta tietyissä olosuhteissa tämä on voinut ollut tarpeellista suhteellisuusperiaatteen valossa. (
31
) Niinpä C-sokerista maksettava maksu eroaa huomattavasti A- ja B-sokeriin sovellettavista tuotantomaksuista. (
32
)
40.
Koska C-sokeriin ei sovellettu perusasetuksen 28 artiklan mukaisia tuotantomaksuja, jäsenvaltioiden toimivaltaisilla viranomaisilla ei ollut velvollisuutta kerätä ja todeta tätä sokeriluokkaa koskevia tietoja A- ja B-sokeriin sovellettavien sääntöjen nojalla.
41.
Perusasetus on sittemmin kumottu ja korvattu. Uudessa järjestelmässä ei enää käytetä A-, B- ja C-sokerin luokkia. (
33
) Muutetussa sokerijärjestelmässä säädetään kuitenkin edelleen taloudellisesta tuesta, jonka tuottajat rahoittavat maksamalla maksun kiintiöiden rajoissa tuotetusta sokerista. Kiintiön ylittävästä sokerin ylijäämästä, jota ei siirretä seuraavaan markkinointivuoteen, kannetaan yhä maksu, koska ylijäämää ei voida vapaasti myydä sisämarkkinoilla. (
34
)
Täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 4 kohdan tulkinta
42.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma siitä, edellytetäänkö täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 4 kohdassa, että toimivaltaisten viranomaisten toteamat C-sokerimäärät luetaan kuuluviksi takautuvasti tarkastuksen kohteena olevaan markkinointivuoteen (tässä tapauksessa markkinointivuoteen 1997/98) vai siihen markkinointivuoteen, jona sokerimäärät vahvistettiin.
43.
Pfeifer väittää, että esitetyllä kysymyksellä on huomattavia taloudellisia seurauksia sokerin tuottajille ja että Pfeiferin pitäisi voida valita, siirtääkö se sokeriylijäämät niiden vahvistamista koskevaa markkinointivuotta seuraavaan markkinointivuoteen (
35
), vai viekö se ylijäämät maasta säädetyn ajan kuluessa. Pfeifer myöntää, että mikäli ylijäämät luetaan kuuluvaksi takautuvasti markkinointivuoteen 1997/98, on maksettava asetuksen N:o 2670/81 3 artiklan mukainen maksu. (
36
)
44.
Pfeifer katsoo lisäksi, että täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 4 kohtaa pitäisi tulkita yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Hannoversche Zucker (
37
) antaman tuomion valossa, ja väittää, että kyseisen tuomion seurauksena toimivaltaisten viranomaisten toteamat sokeriylijäämät on luettava kuuluviksi siihen markkinointivuoteen, jonka aikana ne on vahvistettu. Pfeifer väittää, että koska yhteisöjen tuomioistuimen tuomio kyseisessä asiassa koski markkinointivuosia ennen asetuksen N:o 1009/67 voimaantuloa, tuomiota on sovellettava sitäkin suuremmalla syyllä myöhempään sokerialan yhteiseen markkinajärjestelyyn.
45.
Toimivaltaiset viranomaiset, komissio ja ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsovat, että asiassa Hannoversche Zucker annettua tuomiota ei voida soveltaa nyt käsiteltävään asiaan. Komissio katsoo, että asiassa Hannoversche Zucker annettu tuomio koskee ainoastaan A- ja B-sokeria ja että se ei sen vuoksi ole merkityksellinen C-sokeria koskevassa pääasiassa. Lisäksi komissio toteaa, että A- ja B-kiintiöiden sokeria ei ole mahdollista kohdistaa takautuvasti markkinointivuosiin, jotka ovat päättyneet. Näin toimiminen aiheuttaisi hallinnollisia ongelmia, koska olisi mahdotonta saada vuosittaiset kiintiöt ja markkinointivuoden tilikauteen perustuva vuosittainen varastojen inventointi vastaamaan toisiaan.
46.
Mielestäni asiaa Hannoversche Zucker koskevat olosuhteet ovat olleet erikoislaatuiset. Asian perustana olevat seikat koskivat 1.7.1968 edeltäviä ja seuraavia markkinointivuosia; asetus N:o 1009/67 tuli voimaan kyseisenä päivänä. (
38
) Hannoversche Zucker oli tuolloin sokerin tuottaja. Se oli kahden varastojen inventoinnin kohteena. Ensimmäinen toimitettiin 5.10.1966 ja toinen 30.9.1970. Toisessa varastojen inventoinnissa havaittiin sokeriylijäämä. Ylijäämä koski sokeria, josta oli maksettava tuotantomaksu. Katsottiin, että kyseinen ylijäämä voitiin (lähes varmuudella) osittain kohdistaa 30.6.1968 edeltäviin markkinointivuosiin ja siis (asetuksella N:o 1009/67 käyttöön otetun) tuotantomaksun voimaantuloa edeltävään aikaan. (
39
) Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedusteli, pitikö ylijäämä, joka todettiin 1.7.1968 jälkeen, mutta joka oli tuotettu ennen kyseistä päivämäärää, lukea tuotantomaksua laskettaessa kuuluvaksi i) sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn voimaantuloa edeltävään ajanjaksoon, ii) tämän järjestelmän soveltamisalaan kuuluvaan ensimmäiseen markkinointivuoteen (1968/69) vai iii) markkinointivuoteen, jona ylijäämä vahvistettiin.
47.
Koska tätä tilannetta koskevaa lainsäädäntöä ei ollut, yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että vastausta oli etsittävä sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn päämäärien ja tavoitteiden valossa ottamalla huomioon sekä hallinnolliset että käytännölliset seikat. (
40
) Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että varastojen inventointi oli suoritettu (teknisistä syistä) useiden vuosien välein eikä joka vuosi. Tämän vuoksi oli vaikea määrittää tarkasti kyseisen ylijäämän todellinen tuotantovuosi. Näiden ylijäämien lukeminen kuuluviksi niiden vahvistamista koskevaa markkinointivuotta edeltävään markkinointivuoteen edellyttäisi kyseisen kauden lopullisen tuotannon muuttamista ei ainoastaan Hannoversche Zuckerin, mutta myös kyseisen jäsenvaltion ja koko yhteisön osalta. (
41
) Tämä aiheuttaisi hallinnollisia ongelmia, jotka olisivat suhteettomia tavoiteltuun päämäärään nähden. (
42
)
48.
Näin ollen yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että ylijäämä, joka todettiin sen jälkeen, kun lopullinen tuotanto oli todettu, oli katsottava syntyneeksi sen markkinointivuoden aikana, jona ylijäämä todettiin. Niinpä ylijäämä oli luettava kuuluvaksi tähän markkinointivuoteen. (
43
)
49.
Mielestäni nyt käsiteltävä asia eroaa asiasta Hannoversche Zucker.
50.
Ensinnäkin 47 vuotta sitten kyseisessä asiassa vallinneet erityiset olosuhteet eivät ole samat kuin nyt käsiteltävässä asiassa. Toiseksi asiassa Hannoversche Zucker sokeriylijäämä koski kiintiösokeria (myöhemmin perusasetuksen mukainen A- ja B-sokeri), johon liittyi monimutkaisia tuotantomaksun laskutapoja. (
44
) Nyt käsiteltävä asia koskee C-sokeria, josta ei peritä tuotantomaksua.
51.
Erityisiä hallinnollisia vaikeuksia, jotka yhteisöjen tuomioistuin otti esille asiassa Hannoversche Zucker, ei näin ollen esiinny nyt käsiteltävässä asiassa.
52.
Pfeifer väittää, että täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 4 kohtaa sovelletaan sokeriylijäämiin, jotka toimivaltaiset viranomaiset ovat todenneet, ja että sokeriylijäämä pitää lukea kuuluvaksi siihen markkinointivuoteen, jona se on vahvistettu. Pfeifer on tuonut istunnossa esiin joukon lisähuomautuksia sen väitteensä tueksi, jonka mukaan 3 artiklan 4 kohtaa on voitu soveltaa C-sokeriin. Pfeifer väittää, että täytäntöönpanoasetuksen 1 ja 4 artiklan sanalla ”sokerintuotanto” viitataan perusasetuksen 26–29 artiklaan. Koska perusasetuksen kyseiset säännökset ovat kattaneet kaikki sokeriluokat, A-, B- ja C-sokeri ovat Pfeiferin mukaan kuuluneet täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 4 kohdan soveltamisalaan. Pfeifer on katsonut lisäksi, että komission asetusta N:o 2670/81 pitäisi lukea yhdessä täytäntöönpanoasetuksen kanssa.
53.
Toimivaltaiset viranomaiset väittävät, että täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 4 kohtaa ei voida soveltaa, koska säännöksen ensimmäisen virkkeen sanalla ”vahvistami[n]en” (”Jos – – lopullisen tuotannon vahvistamisen jälkeen siinä todetaan eroja – –”) viitataan sokerin tuottajan vahvistamaan lopulliseen tuotantoon eikä toimivaltaisten viranomaisten tarkastuksen päätteeksi vahvistamaan lopulliseen sokerintuotantoon.
54.
Komissio katsoo, että täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 4 kohtaa ei voida soveltaa C-sokerin lopullisen tuotannon määrittämiseen. Komissio väittää, että vaikka tiettyjä täytäntöönpanoasetuksen säännöksiä voidaan soveltaa kaikkiin sokeriluokkiin, asetuksen 3 artiklaa voidaan soveltaa ainoastaan A- ja B-sokeriin.
55.
Olen samaa mieltä komission kanssa.
56.
On totta, että täytäntöönpanoasetuksen 1 ja 4 artiklassa viitattiin perusasetuksen 26–29 artiklassa tarkoitettuun ”sokerintuotantoon”. Täytäntöönpanoasetuksen oikeudellisena perustana olivat kuitenkin perusasetuksen 27 artiklan 3 kohta, 28 artiklan 7 kohta, 29 artiklan 5 kohta ja 39 artikla. Kaikki nämä säännökset (lukuun ottamatta 39 artiklaa (
45
)) koskivat A- ja B-sokeria tai sokeria, joka oli siirretty seuraavaan markkinointivuoteen perusasetuksen 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti ja jota pidettiin näin ollen A-sokerina. Mielestäni tämä merkitsee sitä, että täytäntöönpanoasetuksen pääasiallinen tarkoitus oli säätää järjestelmästä, joka koskee A- ja B-sokeria eikä C-sokeria.
57.
Lisäksi sokeri luokiteltiin A-, B- tai C-sokeriksi tuotannon jälkeen, jotta sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn mukainen monimutkainen taloudellinen järjestelmä voisi toimia. (
46
) Luokittelu piti tehdä tietyssä järjestyksessä. Niinpä C-luokka tuli kysymykseen vasta, kun A- ja B-kiintiöt olivat täynnä. (
47
)
58.
Tämän vuoksi ei ole yllättävää, että täytäntöönpanoasetuksen tietyissä säännöksissä viitattiin sokerin kokonaistuotantoon. Oli välttämätöntä vahvistaa sokerin kokonaistuotanto ensinnäkin sen määrittämiseksi, olivatko A- ja B-kiintiöt täytetty, ja sitten sen määrittämiseksi, jäikö sokerin kokonaistuotannosta C-sokeria, jonka tuottaja ehkä haluaisi siirtää seuraavaan markkinointivuoteen siten, että siitä tulisi osa hänen kyseisen vuoden A-kiintiötään. Sokerin kokonaistuotannon ilmoittamisvelvollisuudesta ei voida tehdä sitä johtopäätöstä, että täytäntöönpanoasetuksella olisi säännelty C-sokeriin sovellettavasta erityisjärjestelmästä. Siinä ei tehty näin. Nämä säännökset löytyvät pääosin komission asetuksesta N:o 2670/81.
59.
Täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklaa on luettava osana asetuksen muodostamaa kokonaisuutta, ja asetusta itseään pitäisi tulkita osana perusasetuksen 26–29 artiklassa säädettyä kiintiöitä ja tuotantomaksuja koskevaa järjestelmää.
60.
Täytäntöönpanoasetuksen johdanto-osassa selvitettiin, että oli tarpeellista kerätä ja todeta tiedot sokerintuotannosta tietyltä markkinointivuodelta tuotantomaksujen määrittämiseksi ja tehdä tämä aluksi väliaikaisesti. Koska tuotantomaksuja ei peritty C-sokerista, ei ollut mitään syytä kerätä ja todeta C-sokeria koskevia tietoja tällä perusteella.
61.
Järjestelmällä oli tarkoitus taata se, että tuottajat noudattaisivat velvollisuuttaan maksaa kyseistä markkinointivuotta koskevat tuotantomaksut niin pian kuin mahdollista kyseisen ajanjakson päätyttyä. Tavoitteena oli välttää tilanne, jossa varastojen inventointi (jonka tuottajat toimittivat ja toimivaltaiset viranomaiset myöhemmin tarkastivat) tapahtuisi sellaisin aikavälein, että ilmoitettu tavoite jäisi toteutumatta sokerintuotannon ja tosiasiallisesti tuotettua A- ja B-sokeria koskevien tietojen toteamisen välissä kuluneen ajan vuoksi.
62.
Tämän vuoksi täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 1 kohdassa vaadittiin, että jäsenvaltiot vahvistavat ennen 15 päivää helmikuuta kunkin niiden alueella sijaitsevan yrityksen kyseistä markkinointivuotta koskevan väliaikaisen sokerintuotannon. Täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 3 kohdassa vaadittiin, että lopullinen sokerintuotanto vahvistetaan ennen seuraavan markkinointivuoden 1 päivää lokakuuta.
63.
Täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 4 kohdassa mahdollistettiin oikaisun tekeminen, jos (3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun) sokerin lopullisen tuotannon vahvistamisen jälkeen siinä todettiin eroja. Asetuksessa säädettiin myös ylimääräisestä oikaisusta siinä tapauksessa, että toimivaltaiset viranomaiset havaitsisivat tarkastuksen tai tuottajan ilmoitusta seuraavan tutkimuksen yhteydessä sokerintuotannon eroista johtuvan ylijäämän.
64.
Koska sokeri on homogeeninen tuote, tällaiset erot voivat johtua pikemminkin tuottajan huolimattomuudesta kuin siitä, että se olisi toiminut sääntöjenvastaisesti. Joka tapauksessa lainsäätäjä salli sen, että järjestelmä edellytti tietynasteista joustavuutta, jotta hallinnolliset ja käytännölliset vaikeudet sokerin tuotannon määrittämisessä voitaisiin ottaa huomioon. Niinpä täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 4 kohdassa säädettiin, että tällaiset erot oli otettava huomioon eron toteamista koskevana markkinointivuonna. Asetuksessa ei säädetty mahdollisuudesta lukea kyseiset erot kuulumaan takautuvasti tarkastuksen kohteena olevaan markkinointivuoteen.
65.
On totta, että täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklassa ei mainittu nimenomaisesti, sovellettiinko sitä kaikkiin sokeriluokkiin yhteisön järjestelmässä vai ainoastaan A- ja B-sokeriin.
66.
Katson kuitenkin, että kun 3 artiklaa luetaan osana täytäntöönpanoasetuksen muodostamaa kokonaisuutta, on selvää, että sillä oli tarkoitus säätää määräajoista sekä väliaikaisen että lopullisen sokerintuotannon vahvistamiselle (tiettynä markkinointivuonna) sekä A- että B-sokerin tuotannon osalta.
67.
Niinpä täytäntöönpanoasetuksen 5 artiklassa säädettiin, että perustuotantomaksu ja B-maksu oli arvioitava perusasetuksen 28 artiklan mukaisesti. Ennakkomaksut oli määritettävä täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti todettujen tietojen perusteella. Jäsenvaltioiden oli perittävä ennakkomaksut ennen 1.5. Täytäntöönpanoasetuksen 7 artiklassa säädettiin, että edellisen markkinointivuoden perustuotantomaksun ja B-maksun määrät oli vahvistettava ennen 1.11. ottaen huomioon 5 artiklan mukaisesti perityt ennakkomaksut. Määräajat, joiden puitteissa vaaditut tiedot oli ilmoitettava, eivät koskeneet C-sokeria, koska tätä sokeriluokkaa koskevaa tuotantomaksua ei ollut.
68.
Näin ollen 3 artiklan 1 ja 3 kohdan mukaisesti kerätyillä tiedoilla (jotka koskivat väliaikaista ja lopullista tuotantoa markkinointivuonna) oli tarkoitus mahdollistaa perustuotantomaksun ja B-maksun määrittämiseen ja perimiseen liittyvien, perusasetuksen 28 artiklan 1 ja 4 kohdan mukaisten velvoitteiden täyttäminen. (
48
)
69.
Mielestäni täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 4 kohdassa olevilla sanoilla ”lopullisen tuotannon vahvistami[n]en” viitataan näin ollen vain A- ja B-sokeriin.
70.
Perusasetuksessa ei säädetty velvollisuudesta määrittää C-sokerin väliaikaista ja lopullista tuotantoa. Sokerialan yhteisessä markkinajärjestelyssä piti toimittaa ainoastaan seuraavat C-sokeria koskevat tiedot: oliko sitä tosiasiallisesti tuotettu, oliko se siirretty seuraavaan markkinointivuoteen ja oliko se viety maasta säädettynä ajanjaksona. (
49
) Täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetyt tiedon keräämistä koskevat määräajat eivät koskeneet C-sokeria. Näin ollen ei ollut tarvetta tehdä 3 artiklan 4 kohdan nojalla minkäänlaisia oikaisuja tämän sokeriluokan osalta.
71.
Lopuksi katson, että täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 4 kohdan tulkitseminen niin, että se koskee C-sokeria, olisi ristiriidassa sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn tavoitteen kanssa siltä osin kuin tuottajien ei pitäisi myydä C-sokeria vapaasti sisämarkkinoilla. (
50
) C-sokerin lukeminen kuuluvaksi siihen markkinointivuoteen, jonka aikana toimivaltaiset viranomaiset ovat vahvistaneet sen, mitä Pfeifer puoltaa, saattaisi haitata tämän järjestelmän hallinnointia, kuten seuraavasta käy ilmi.
72.
Asetuksen N:o 2670/81 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti perittyä maksua sovellettiin siinä tapauksessa, että ei ollut todistettu, että C-sokeri oli joko siirretty seuraavaan markkinointivuoteen tai että se oli viety maasta säädettynä ajanjaksona. (
51
) Tämän maksun tarkoituksena oli saattaa C-sokeri samaan asemaan yhteisön ulkopuolisesta valtiosta tuodun sokerin kanssa. (
52
) Vapautus maksusta oli mahdollista ainoastaan ylivoimaiseen esteeseen perustuvassa tilanteessa, jossa C-sokeri oli lopullisesti tuhoutunut tai vahingoittunut. (
53
)
73.
Tällaisen maksun olemassaolo saattoi myös kannustaa tuottajia varmistamaan sen, että kerätyt ja todetut tiedot A- ja B-sokerista olivat mahdollisimman tarkkoja ja että ne toimitettiin toimivaltaisille viranomaisille säädetyssä määräajassa, jotta tuottajat voisivat välttää tai minimoida maksun riskin.
74.
C-sokerin ylijäämän lukeminen kuuluvaksi markkinointivuoteen, jona ylijäämä on vahvistettu, merkitsisi sitä, että tuottajien sallittaisiin välttää asetuksen N:o 2670/81 3 artiklan 1 kohdan mukainen maksu siten, että ne käyttäisivät vielä pitkään sovellettavien määräaikojen päättymisen jälkeen vientiä ja seuraavaan markkinointivuoteen siirtämistä koskevia mahdollisuuksia. (
54
) Näin ollen sokerin tuottajilla olisi mahdollisuus joustavuuteen C-sokerin kirjaamisessa, mikä ei ole ollut perusasetuksen mukaisen järjestelmän tarkoitus.
75.
Niinpä olisi täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 4 kohdan tarkoituksen vastaista tulkita tätä säännöstä niin, että sitä sovelletaan C-sokeriin.
76.
Näin ollen katson, että C-sokeri, jonka jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat todenneet tarkastuksen yhteydessä, ei kuulu täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan soveltamisalaan.
Ratkaisuehdotus
77.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Finanzgericht Düsseldorfin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Sokerialan kiintiöjärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 8.6.1982 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1443/82 3 artiklan 4 kohtaa ei sovelleta C-sokeriin. Näin ollen C-sokerin määrät, jotka jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat vahvistaneet tarkastuksen kohteena olevan markkinointivuoden osalta, eivät kuulu tämän säännöksen soveltamisalaan.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	Sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 18.12.1967 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1009/67 (EYVL 1967, s. 304).
(
3
)	Käytän tässä ratkaisuehdotuksessa termiä ”yhteisö”, koska sitä käytetään asian kannalta merkityksellisissä oikeussäännöissä.
(
4
)	Sokerialalla tehtiin tiettyjä muutoksia sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 19.12.1974 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 3330/74 (EYVL L 359, s. 1). Kiintiöjärjestelmää (joka oli otettu käyttöön väliaikaisesti) jatkettiin (itse asiassa) 30.6.1980 asti, ja peruskiintiöitä suurennettiin.
(
5
)	Sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 30.6.1981 annettu neuvoston asetus N:o 1785/81 (EYVL L 177, s. 4). Kyseessä olevan markkinointivuoden osalta sovellettiin perusasetusta sellaisena kuin se oli muutettuna 24.1.1994 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 133/94 (EYVL L 22, s. 7) ja 30.7.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1599/96 (EYVL L 206, s. 3). Tosiseikkojen tapahtumahetkellä sokerialan tuotteisiin kuuluivat sokeri, isoglukoosi ja inuliinisiirappi. Koska nyt käsiteltävä asia koskee ainoastaan valkoista sokeria, en viittaa näihin muihin tuotteisiin.
(
6
)	Perusasetuksen 3–5 artikla.
(
7
)	Ks. jäljempänä 34–41 kohta.
(
8
)	Perusasetus on sittemmin kumottu ja korvattu. Muutettua kiintiöjärjestelmää sovelletaan tällä hetkellä maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) 22.10.2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 (EUVL L 299, s. 1) nojalla.
(
9
)	Tosiasioiden tapahtumahetkellä sokerin seuraavaan markkinointivuoteen siirtämisen soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 13.1.1982 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 65/82 (EYVL L 9, s. 14), sellaisena kuin se oli muutettuna erityisesti 26.4.1982 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 948/82 (EYVL L 113, s. 7), 2 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettiin, että yritys saattoi päättää ainoastaan sellaisen sokerin siirtämisestä, jonka kyseinen jäsenvaltio oli ensin todennut tuotetuksi B-sokerina tai C-sokerina.
(
10
)	Perusasetuksen 28 artiklan 1 kohta. Markkinointivuosi määriteltiin perusasetuksen 2 artiklassa alkavaksi 1.7. ja päättyväksi 30.6. seuraavana vuonna.
(
11
)	Perusasetuksen 28 artiklan 2 kohta.
(
12
)	Perusasetuksen 28 artiklan 4 kohta.
(
13
)	Ks. esimerkiksi jäljempänä 13 ja 17 kohdassa mainitut soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
(
14
)	Sokerialan kiintiöjärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 8.6.1982 annettu komission asetus (EY) N:o 1443/82 (EYVL L 158, s. 17), sellaisena kuin se on muutettuna erityisesti 23.2.1994 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 392/94 (EYVL L 53, s.7; jäljempänä täytäntöönpanoasetus). Se kumottiin ja korvattiin kiintiöjärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä sokerialalla 20.2.2002 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 314/2002 (EYVL L 50, s. 40). Tällä hetkellä sovelletaan neuvoston asetuksen (EY) N:o 318/2006 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä sokerin sisämarkkinoiden ja kiintiöjärjestelmän hallinnoinnin osalta 29.6.2006 annettua komission asetusta (EY) N:o 952/2006 (EUVL L 178, s. 39).
(
15
)	Ks. täytäntöönpanoasetuksen johdanto-osan ensimmäisestä seitsemänteen perustelukappale.
(
16
)	Täytäntöönpanoasetuksella kumottiin ja korvattiin sokerialan kiintiöjärjestelmän soveltamista koskevista tietyistä tarvittavista yksityiskohtaisista säännöistä 12.3.1973 annettu komission asetus (ETY) N:o 700/73 (EYVL L 67, s. 12). Täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 4 kohta oli asiallisesti sama kuin tämän aiemman asetuksen 2 artiklan 3 kohta. Tällä hetkellä sovelletaan asetusta N:o 952/2006, ja sen 22 artiklan 5 kohta on asiallisesti sama kuin täytäntöönpanoasetuksen 3 artiklan 4 kohta.
(
17
)	Kiintiötä suuremman tuotannon soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä sokerialalla 14.9.1981 annettu komission asetus (ETY) N:o 2670/81 (EYVL L 262, s. 14). Komission asetus N:o 2670/81 kumottiin ja korvattiin neuvoston asetuksen (EY) N:o 318/2006 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä kiintiön ulkopuolisen tuotannon osalta sokerialalla 29.6.2006 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 967/2006 (EUVL L 176, s. 22).
(
18
)	Perusasetuksen 26 artiklan 3 kohta, joka on esitetty tiivistetysti edellä 7 kohdassa.
(
19
)	Ks. julkisasiamies Mischon esittämä ratkaisuehdotus asiassa C-101/99, British Sugar, tuomio 10.1.2002 (Kok., s. I-205, ratkaisuehdotuksen 45 kohta).
(
20
)	Komissio esitti tästä istunnossa osuvan vertauksen viittaamalla opettavaiseen eläinsatuun ”Jänis ja siili”, siten kuin Grimmin veljekset ovat sen esittäneet. Siili, jonka jänis haastaa kilpajuoksuun, sopii vaimonsa – joka on ulkonäöltään ainakin jäniksen silmissä mahdoton erottaa miehestään – kanssa siitä, että tämä asettuu maaliviivalle. Kun jänis saapuu maaliviivalle, siilin vaimo huijaa sitä huutamalla: ”Kas, minä olen jo täällä!”. Jänis ei usko tulosta, ja juoksee kilparataa uudelleen ja uudelleen. Siilit jatkavat huiputustaan, kunnes jänis lopulta kaatuu nääntymyksestä kuolleena maahan. Koska valkoinen sokeri on mahdoton erottaa muusta valkoisesta sokerista, aivan kuten sadun siilit toisistaan, se, että tietyn määrän C-sokeria voitaisiin katsoa koskevan sitä vuotta, jona se on todettu (”maaliviiva”) eikä sen tosiasiallista tuotantovuotta (”kilpajuoksun lähtöviiva”), tekisi tuottajalle mahdolliseksi vedota perusasetuksen 27 artiklaan siirtääkseen sokerimäärän seuraavalle markkinointivuodelle, ja näin ollen välttää maksu (ja ”voittaa jänis” eli välttää sokerimarkkinoiden asianmukaisen toiminnan).
(
21
)	On kohtuullista olettaa, että sokerin tuottajat kirjaavat markkinointivuoden aikana tuotetut sokerimäärät ja sen, onko niiden A- ja B-kiintiöt täytetty vai ei. Tällaiset tiedot olisivat tarpeellisia tuottajille yritystensä toiminnan varmistamiseksi, yrityksille niiden osakkeenomistajiaan kohtaan olevien velvollisuuksien täyttämiseksi sekä tuotantorekisterien pitämistä koskevien kansallisessa lainsäädännössä asetettujen merkityksellisten vaatimusten noudattamiseksi. Koska C-sokerille ei myönnetä taloudellista tukea, on lisäksi vaikea kuvitella, miten voisi olla tuottajan edun mukaista luokitella sokeri C-sokeriksi ennen kuin A- ja B-kiintiöt on täytetty. Ks. myös jäljempänä 36 kohdassa mainittu asia British Sugar ja jäljempänä 57 kohta.
(
22
)	Ks. jäljempänä 41 kohta.
(
23
)	Ks. edellä alaviite 19.
(
24
)	Edellä alaviittessä 19 mainittu asia British Sugar, tuomion 48 kohta.
(
25
)	Edellä alaviittessä 19 mainittu asia British Sugar, tuomion 7 kohta.
(
26
)	Ks. perusasetuksen 28 artiklan 1 ja 2 kohta sekä edellä 9 kohta.
(
27
)	Toisin kuin A- ja B-juurikkaille, joista valmistettiin A- ja B-sokeria; ks. edellä 6 kohta.
(
28
)	Ks. edellä 8 kohta.
(
29
)	Ks. edellä 7 kohta.
(
30
)	Komission asetuksen N:o 2670/81 1 artiklan 1 kohta.
(
31
)	Edellä alaviitteessä 19 mainitussa asiassa British Sugar julkisasiamies Mischo katsoi, että sokerin tuottaja on voinut viedä kiintiösokeria näennäisesti C-sokerina, koska kansallinen interventioelin oli myöntänyt vientitodistukset, vaikka niitä koskevat hakemukset eivät olleet sisältäneet todisteita siitä, että kyseisen sokerin tuotanto oli tosiasiallisesti British Sugarin A- ja B-kiintiöitä suurempi. Julkisasiamies katsoi, että kyseisissä olosuhteissa suhteellisuusperiaate saattaisi edellyttää maksettavan määrän muuttamista; ks. ratkaisuehdotuksen 86–89 kohta. Yhteisöjen tuomioistuin ei käsitellyt tuomiossaan tätä kysymystä sen perusteella, mitä se oli lausunut muissa ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle antamissaan vastauksissa.
(
32
)	Ks. edellä 47 kohta ja alaviite 41.
(
33
)	Ks. alaviite 8.
(
34
)	Ks. asetuksen N:o 1234/2007 III luku ja erityisesti 55 artikla.
(
35
)	Tässä tapauksessa sitä voitaisiin pitää A-sokerina ja myydä se sisämarkkinoilla (ks. edellä 8 kohta).
(
36
)	Ks. edellä 7 ja 17 kohta.
(
37
)	Asia 159/73, Hannoversche Zucker AG Rethen-Weetzen v. Hauptzollamt Hannover, tuomio 14.7.1974 (Kok., s. 121).
(
38
)	Kyseisenä päivänä otettiin käyttöön sokerialan yhteinen markkinajärjestely, ja yhteisön tuottajien maksamilla tuotantomaksuilla rahoitettava kiintiöjärjestelmä perustettiin tuolloin kokonaisuudessaan (ks. edellä 2 ja 34–41 kohta).
(
39
)	Edellä alaviitteessä 37 mainittu asia Hannoversche Zucker, tuomion 2 kohta.
(
40
)	Edellä alaviitteessä 37 mainittu asia Hannoversche Zucker, tuomion 4 kohta.
(
41
)	Sokerialan yhteisessä markkinajärjestelyssä tuotantomaksut laskettiin koko yhteisössä tuotetun sokerin perusteella, ja sen jälkeen maksut kohdistettiin jäsenvaltioille, jotka puolestaan jakoivat ne alueilleen sijoittautuneiden sokerin tuottajien kesken. Tämän vuoksi muutos lopulliseen tuotantoon olisi edellyttänyt uudelleenlaskentaa jokaisen yhteisössä toimivan sokerin tuottajan osalta.
(
42
)	Edellä alaviitteessä 37 mainittu asia Hannoversche Zucker, tuomion 5 kohta.
(
43
)	Edellä alaviitteessä 37 mainittu asia Hannoversche Zucker, tuomion 6 kohta.
(
44
)	Ks. edellä 2 kohta.
(
45
)	Asetuksen 39 artiklassa edellytettiin pelkästään, että jäsenvaltiot ja komissio toimittavat toisilleen perusasetuksen soveltamisen kannalta tarpeelliset tiedot.
(
46
)	Edellä alaviitteessä 19 mainittu asia British Sugar, tuomion 40–43 kohta.
(
47
)	Edellä alaviitteessä 19 mainittu asia British Sugar, tuomion 44 kohta.
(
48
)	Ks. edellä 9 kohta.
(
49
)	Ks. edellä 7, 8 ja 17 kohta.
(
50
)	Perusasetuksen 26 artiklan 1 kohta.
(
51
)	Asetuksen N:o 2670/81 1 artiklan 1 kohta.
(
52
)	Asetuksen N:o 2670/81 3 artiklan 1 kohta.
(
53
)	Asetuksen N:o 2670/81 3 artiklan 4 kohta.
(
54
)	Ks. perusasetuksen 26 ja 27 artikla sekä edellä oleva alaviite 20 (satu jäniksestä ja siilistä).