Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
NICHOLAS EMILIOU
15 päivänä toukokuuta 2025(1)
Asia C‑428/23
ROGON GmbH & Co. KG,
MVI Management GmbH ja
DC
vastaan
Deutscher Fußballbund eV (DFB)
(Ennakkoratkaisupyyntö – Bundesgerichtshof (ylin yleinen tuomioistuin, Saksa)
Ennakkoratkaisupyyntö – Kilpailu – SEUT 101 artikla – Tuomioon Meca-Medina perustuva oikeuskäytäntö – Urheiluliiton säännöstö – Ammattilaisjalkapallo – Pelaaja-agenttien toiminta
I       Johdanto
1.        Unionin tuomioistuimen on pitänyt tutkia useissa viimeaikaisissa asioissa – kuten ISU,(2) Superleague,(3) Royal Antwerp(4) ja FIFA(5) – kansainvälisten tai kansallisten urheiluliittojen antamien tiettyjen sääntöjen yhteensopivuutta kilpailua ja sisämarkkinoita koskevan unionin lainsäädännön kanssa.
2.         Nyt käsiteltävä asia on looginen jatke näille asioille. Kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävässä asiassa on kyse kansallisen urheiluliiton säännöistä (jäljempänä riidanalaiset säännöt), jotka koskevat pelaaja-agenttien (jäljempänä agentit) toimintaa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään unionin tuomioistuimelta lähinnä lisäohjeita alun perin tuomioon Wouters(6) perustuvan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön soveltamisalan määrittämiseksi. Tätä oikeuskäytäntöä on sittemmin sovellettu urheiluun liittyvään toimintaan, ensin tuomiossa Meca-Medina(7) ja äskettäin tuomioissa ISU, Superleague ja Royal Antwerp sekä eräissä myöhemmissä tuomioissa (jäljempänä tuomioon Meca-Medina perustuva oikeuskäytäntö).(8)
3.        Suurelta osin samankaltaisia tai aiheeseen liittyviä oikeudellisia kysymyksiä tuodaan esiin myös kahdessa muussa ennakkoratkaisupyynnössä – asiassa C‑209/23, RRC Sports(9) ja asiassa C‑133/24, CD Tondela ym.(10) –, joista esitän ratkaisuehdotukseni tänään. Tätä ratkaisuehdotusta olisi näin ollen luettava yhdessä kyseisten ratkaisuehdotusten kanssa. Prosessiekonomian vuoksi ja lukemisen helpottamiseksi pyrin välttämään tarpeettomia toistoja kaikissa kolmessa ratkaisuehdotuksessa, ja teen tätä varten useita ristikkäisiä viittauksia niiden välillä.
II     Tosiseikat, asian käsittelyn vaiheet ja ennakkoratkaisukysymykset
4.        Pääasian oikeudenkäynnin kohteena oleva riita perustuu kolmen kantajan (kaksi yritystä, jotka tarjoavat jalkapalloilijoille neuvonta- ja edustuspalveluja, sekä yhden näistä yrityksistä toimitusjohtaja) Deutscher Fußballbund e. V.:tä (Saksan jalkapalloliitto, jäljempänä DFB) vastaan esittämiin kieltovaatimuksiin. DFB on 27 saksalaisen jalkapalloliiton kattojärjestö, jossa on noin 25 000 seuraa ja yli 7 miljoonaa jäsentä ja joka on myös Kansainvälisen jalkapalloliiton (Fédération internationale de football association, jäljempänä FIFA) jäsen.
5.        DFB:n perussäännön 16a §:n mukaan Deutsche Fußball Liga (Saksan jalkapalloliiga, jäljempänä DFL) huolehtii otteluiden järjestämisestä Saksan kahdella ylimmällä ammattilaissarjatasolla (Bundesliga ja 2. Bundesliga). DFL on Saksan kahden ylimmän ammattilaissarjatason seurojen yhteenliittymä. DFL:n varsinaisina jäseninä Bundesliigan tai 2. Bundesliigan otteluihin osallistuvat seurat ovat sidottuja DFB:n perussääntöön ja sen sitoviin sääntöihin. Voidakseen pelata Bundesliigassa tai 2. Bundesliigassa pelaajien on allekirjoitettava DFL:n kanssa lisenssisopimus, joka velvoittaa myös heidät noudattamaan voimassa olevia liiton sääntöjä. FIFAn jäsenenä DFB:n on noudatettava sen sääntöjä, ja se on velvollinen panemaan täytäntöön FIFAn päätökset.
6.        FIFAn hyväksyttyä pelaaja-agenttien kanssa työskentelyä koskevat säännöt DFB hyväksyi pelaaja-agenttien toimintaa koskevat määräykset (Reglement für die Spielervermittlung, jäljempänä RfSV), jotka tulivat voimaan 1.4.2015. RfSV
on suunnattu seuroille ja pelaajille, jotka ovat velvollisia noudattamaan kyseisiä sääntöjä. Niillä säännellään pelaajien ja seurojen mahdollisuutta käyttää agenttipalveluja ammattipelaajia koskevien sopimusten ja siirtosopimusten tekemiseen. RfSV:ssä määrätään muun muassa
–        agenttien rekisteröintivelvollisuudesta (RfSV:n 2 §:n 3 kohta ja 3 §:n 2 ja 3 kohta);
–        sellaisen agentti-ilmoituksen antamisesta, jossa vahvistetaan, että agentti sitoutuu noudattamaan FIFAn, DFB:n ja DFL:n eri perussääntöjä, sääntöjä ja määräyksiä, liiton oikeuspaikkaa koskevat säännöt mukaan luettuina (RfSV:n 2 §:n 2 kohta ja 3 §:n 2 ja 3 kohta sekä liitteet 1 ja 2);
–        luonnollisen henkilön rekisteröintiä koskevasta lisävelvollisuudesta oikeushenkilön rekisteröinnin yhteydessä (RfSV:n liite 2)
–        agenttiin sovellettavasta kiellosta osallistua pelaajan tulevan siirron osalta seuran myöhempiin korvauksiin jatkosiirroista (RfSV:n 7 §:n 3 kohta);
–        alaikäisten pelaajien siirtoja koskevasta palkkiokiellosta (RfSV:n 7 §:n 7 kohta) ja
–        velvollisuudesta julkistaa agenteille suoritetut palkkiot ja maksut (RfSV:n 6 §:n 1 kohta).
7.        Sääntöjen rikkomisesta voidaan määrätä seuraamuksia epäurheilijamaisena käytöksenä (RfSV:n 9 §). Sääntöihin on liitetty vakiolomakkeet vaaditun agentti-ilmoituksen antamista varten. Nämä säännöt sisällytettiin DFL GmbH:n (DFL:n kokonaan omistama tytäryhtiö) Bundesliigan ja 2. Bundesliigan seurojen ja yhtiöiden johtajille 12.1.2018 lähetettyyn kiertokirjeeseen nro 62, jossa näille tiedotettiin muun muassa lähtevää siirtoa koskevista sopimuksista.(11)
8.        Pääasian kantajat vastustivat vaatimuksissaan tiettyjä RfSV:n sääntöjä ja vaativat väliaikaista oikeussuojaa.
9.        Landgericht Frankfurt am Main (alueellinen alioikeus, Frankfurt am Main, Saksa) hyväksyi vaatimukset osittain. Oberlandesgericht Frankfurt am Main (osavaltion ylioikeus, Frankfurt am Main, Saksa) hyväksyi kantajien tekemän valituksen perusteella osan vaatimuksista mutta hylkäsi kantajien valituksen muilta osin ja DFB:n vastavalituksen.
10.      Kantajat pysyttävät kieltovaatimuksensa Bundesgerichtshofille esitetyissä Revision-valituksissaan, ja DFB pysyttää kanteen hylkäämistä koskevan vaatimuksensa. Koska Bundesgerichtshof oli epävarma niiden unionin oikeuden säännösten oikeasta tulkinnasta, joihin asianosaiset ovat tukeutuneet, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Sovelletaanko urheiluliiton säännöstöön, joka on osoitettu liiton jäsenille ja jolla säännellään liiton ulkopuolisten yritysten palvelujen käyttöä liiton toimintaa edeltävillä markkinoilla, tuomiossa [Wouters] ja tuomiossa [Meca-Medina] vahvistettuja periaatteita, joiden mukaan kartellikieltoa sovellettaessa on
–      otettava huomioon se kokonaistilanne, jossa kyseinen päätös on tehty tai johon sen vaikutukset kohdistuvat, ja erityisesti sen tavoitteet
–      ja lisäksi tutkittava, ovatko siitä aiheutuvat kilpailua rajoittavat vaikutukset näihin tavoitteisiin pyrkimisen välttämätön seuraus
–      ja ovatko ne oikeasuhteisia näihin tavoitteisiin nähden (jäljempänä tuomioon Meca-Medina perustuva testi)?
2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, sovelletaanko nyt tarkasteltavassa tapauksessa tuomioon Meca-Medina perustuvaa testiä kaikkiin tämän säännöstön sääntöihin vai onko ratkaiseva merkitys sisällöllisillä kriteereillä, kuten sillä, miten läheisesti tai etäisesti yksittäinen sääntö liittyy liiton urheilutoimintaan?”
11.      Yksi pääasian kantajista (ROGON GmbH & Co. KG), DFB, Saksan ja Ranskan hallitukset sekä Euroopan komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia.
12.       Unionin tuomioistuin kehotti 19.3.2024 päivätyllä kirjeellä osapuolia, joita asia koskee, esittämään unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 62 artiklan 1 kohdan nojalla huomautuksensa tuomion ISU, tuomion Superleague ja tuomion Royal Antwerp vaikutuksesta nyt käsiteltävässä asiassa esitettyihin kysymyksiin annettavaan vastaukseen. DFB, Saksan ja Ranskan hallitukset, ROGON ja komissio noudattivat tätä pyyntöä.
13.      Ranskan hallitusta lukuun ottamatta nämä osapuolet esittivät myös suullisia huomautuksia 12.2.2024 pidetyssä istunnossa.
III  Asian tarkastelu
14.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii kahdella kysymyksellään täsmentämään tuomioon Meca-Medina perustuvassa oikeuskäytännössä vahvistettujen periaatteiden soveltamisalaa ja sitä, miten näitä periaatteita olisi konkreettisesti sovellettava urheiluliiton säännöstöä koskevassa asiassa.
A       Ensimmäinen kysymys: tuomioon Meca-Medina perustuvan oikeuskäytännön soveltamisala
15.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään, sovelletaanko tuomioon Meca-Medina perustuvaa oikeuskäytäntöä urheiluliiton säännöstöön, joka on osoitettu liiton jäsenille ja jolla säännellään liiton ulkopuolisten yritysten palvelujen käyttöä liiton toimintaa edeltävillä markkinoilla.
16.      Jotta voin vastata tähän kysymykseen, muistutan ensin tuomioon Meca-Medina perustuvan oikeuskäytännön tärkeimmistä periaatteista (1). Sen jälkeen pyrin selvittämään sen alkuperää unionin kilpailuoikeudellisessa järjestelmässä (2) ja lopuksi selvennän sen taustalla olevaa logiikkaa ja soveltamisalaa (3). Tarkastelen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiä kysymyksiä näiden näkökohtien pohjalta (4).
17.      Aluksi on täsmennettävä, että tarkastelen tässä ratkaisuehdotuksessa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esiin tuomia oikeudellisia kysymyksiä sen perusteella, miten olen ymmärtänyt tuomioon Meca-Medina perustuvan oikeuskäytännön, sellaisena kuin se on unionin tuomioistuimen edellä 1 kohdassa mainituissa asioissa antamien tuomioiden jälkeen.
1.     Tuomioon Meca-Medina perustuvan oikeuskäytännön tärkeimmät periaatteet
18.      Tuomioon Meca-Medina perustuva oikeuskäytäntö on esitetty tiivistetysti tuomion Superleague 183–187 kohdassa. Unionin tuomioistuin muistutti tuomiossaan aluksi, että vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että kaikki yritysten väliset sopimukset tai yritysten yhteenliittymän päätökset, jotka rajoittavat sopimuspuolina olevien yritysten toimintavapautta, eivät välttämättä kuulu SEUT 101 artiklan 1 kohdassa määrätyn kiellon piiriin. Unionin tuomioistuin totesi lisäksi, että ”sen taloudellisen ja oikeudellisen asiayhteyden, johon tietyt kyseisistä sopimuksista ja tietyt kyseisistä päätöksistä kuuluvat, tarkastelun perusteella saatetaan nimittäin todeta ensinnäkin, että ne voidaan perustella yhdellä tai useammalla yleisen edun mukaisella hyväksyttävällä tavoitteella, joka ei sellaisenaan ole kilpailunvastainen, toiseksi, että konkreettiset keinot, joihin näiden tavoitteiden toteuttamiseksi turvaudutaan, ovat todella tarpeen tätä varten, ja kolmanneksi, että vaikka osoittautuisi, että näiden keinojen luontaisena seurauksena on kilpailun rajoittuminen tai vääristyminen vähintään potentiaalisesti, kyseinen luontainen seuraus ei mene pidemmälle kuin on tarpeen erityisesti poistamalla kaiken kilpailun”.
19.      Unionin tuomioistuimen mukaan kyseisiä periaatteita ”voidaan soveltaa erityisesti silloin, kun on kyse ammatillisen yhdistyksen tai urheiluyhdistyksen kaltaisen yhteenliittymän sopimuksista tai päätöksistä, jotka ovat sääntöjen muodossa, tiettyjen eettisten tai ammattieettisten tavoitteiden saavuttamiseksi ja laajemmin ammattitoiminnan harjoittamisen sääntelemiseksi, jos kyseinen yhteenliittymä osoittaa, että edellä mainitut edellytykset täyttyvät”.
20.      Unionin tuomioistuin totesi, että tätä ”oikeuskäytäntöä ei sitä vastoin voida soveltaa silloin, kun on kyse toiminnasta, joka riippumatta siitä, onko toimijana tällainen liitto vai ei ja mihin yleisen edun mukaisiin hyväksyttäviin tavoitteisiin sen selittämiseksi voidaan vedota, on jo luonnostaan [unionin kilpailuoikeuden] vastaista”. Unionin tuomioistuin päätteli näin ollen, että tuomioon Meca-Medina perustuvaa oikeuskäytäntöä ei sovelleta sopimuksiin, joiden tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen.
2.     Tuomioon Meca-Medina perustuvan oikeuskäytännön alkuperä
21.      Oikeuskirjallisuudessa on pohdittu paljon tuomioon Meca-Medina perustuvan oikeuskäytännön merkitystä ja perusteluja. Jotkut ovat esimerkiksi katsoneet, että sillä on otettu käyttöön unionin kilpailuoikeudessa eräänlainen (Yhdysvaltain kartellioikeutta vastaava) ”rule of reason”
‑periaate, toiset ovat rinnastaneet sen vapaata liikkuvuutta koskevassa oikeuskäytännössä noudatettuun logiikkaan (jossa sallitaan eri yleisiin etuihin perustuvat oikeuttamisperusteet) ja toiset ovat pitäneet sitä ”liitännäisrajoituksia” koskevan teorian muunnelmana (ja viitanneet siihen ”sääntelyyn perustuvana liitännäisrajoituksena”).(12)
22.      Mielestäni tuomioon Meca-Medina perustuvaa oikeuskäytäntöä voidaan selittää loitontumalla sen erityispiirteistä ja tarkastelemalla sitä siinä laajemmassa asiayhteydessä, jossa unionin kilpailusääntöjä on tulkittu ja sovellettu ainakin viime vuosikymmeninä.(13)
23.      Useissa unionin tuomioistuimen tämän ajanjakson aikana antamissa tuomioissa on tehty hyvin selväksi, että SEUT 101 ja 102 artiklan asianmukainen soveltaminen edellyttää, että viranomaiset välttävät tarpeetonta muotosidonnaisuutta ja tutkivat asianmukaisesti kaikkia tarkasteltavassa tilanteessa merkityksellisiä oikeudellisia ja taloudellisia näkökohtia. Riippumatta siitä, onko menettelytapa monenvälinen vai yksipuolinen ja epäilläänkö sen olevan ”tarkoitukseen” tai ”vaikutukseen” perustuva rajoitus, sen yhteensopivuutta unionin kilpailuoikeuden kanssa ei voida arvioida pelkästään abstraktisti, vaan se määräytyy aina laajemman asiayhteyden mukaan.(14) Tämä periaate on vahvistettu nimenomaisesti tuomion Meca-Medina 42 kohdassa.
24.      Siksi yritysten välinen sopimus tai yritysten yhteenliittymän päätös voi hyvinkin – ja joskus merkittävästi – rajoittaa asianomaisten yritysten toimintavapautta ilman, että kyseinen sopimus tai päätös olisi kilpailunvastainen. Vaikka tämä saattaakin olla ilmiselvää, haluan korostaa uudelleen, että unionin kilpailusääntöjen tavoitteena ei ole suojella talouden toimijoiden esteetöntä kaupankäyntiä vaan varmistaa, että unionin markkinat toimivat asianmukaisesti ja tehokkaasti ja edistävät siten voimavarojen optimaalista jakautumista ja unionin kansalaisten hyvinvointia.(15)
25.      Hyvin yksinkertaistaen voidaan todeta, että sopimus tai päätös on kilpailunvastainen ja siten SEUT 101 artiklan 1 kohdan nojalla kielletty, jos sillä tosiasiallisesti tai mahdollisesti(16) estetään tai haitataan eri yritysten välistä, muutoin tavanomaista kilpailua tai tehdään siitä vähemmän houkuttelevaa, ja jos sillä siten vaikutetaan kielteisesti kuluttajien hyvinvointiin. Näin on yleensä silloin, kun kyseinen toiminta voi lyhyellä tai keskipitkällä aikavälillä johtaa suoraan hintojen nousuun ja/tai tuotannon vähenemiseen tai innovaatioiden tukahduttamiseen. Näin voi olla myös silloin, kun toiminnalla muutetaan markkinoiden kilpailurakennetta – luomalla markkinoille pääsyn esteitä, lisäämällä markkinoiden keskittymistä jne. – tavalla, joka todennäköisesti johtaa tulevaisuudessa edellä kuvattuun tilanteeseen.(17)
26.      Sitä vastoin sopimus tai päätös, jolla kokonaisuutena tarkasteltuna ei ole kilpailunvastaisia vaikutuksia markkinoilla, ei kuulu SEUT 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Näin on, vaikka siihen olisi sisällytetty tiettyjä seikkoja – joilla erikseen ja abstraktisti tarkasteltuna – on (tai näyttää olevan) tiettyjä rajoittavia vaikutuksia (esimerkiksi kilpailukieltolausekkeet, yksinoikeuslausekkeet jne.). Franchise-sopimukset ja valikoivat jakelusopimukset ovat tästä hyviä esimerkkejä.
27.      Joissakin uusimmissa tuomioissa on vahvistettu toistamiseen tämä lähestymistapa. Unionin tuomioistuin on katsonut, että pelkästään se, että sopimuksessa on lauseke, joka yksinään on saattanut haitata uusien tulokkaiden saapumista markkinoille (tuomio CB(18)) tai joka on johtanut nykyisten kilpailijoiden hintojen yhtenäistämiseen (tuomio Budapest Bank(19)) tai markkinoiden jakamista koskevaan järjestelyyn (tuomio EDP(20)), ei ole riittävä peruste sille, että sopimusta voitaisiin pitää sellaisenaan SEUT 101 artiklan vastaisena. Tätä varten on katsottu tarpeelliseksi arvioida yksityiskohtaisemmin kyseistä toimenpidettä sen asianmukaisessa oikeudellisessa ja taloudellisessa asiayhteydessä.
28.      Nämä periaatteet ovat myös liitännäisrajoituksia koskevan oikeuskäytännön perustana. Kuten unionin tuomioistuin muistutti syyskuussa 2024 antamassaan tuomiossa Booking.com, ”jos tietty järjestely tai toiminta jää kilpailuvaikutustensa neutraaliuden tai myönteisyyden vuoksi SEUT 101 artiklan 1 kohdassa määrätyn kieltoperiaatteen soveltamisalan ulkopuolelle, tähän järjestelyyn tai toimintaan osallistuvan toimijan tai toimijoiden kaupallisen itsemääräämisoikeuden rajoitus ei myöskään kuulu mainitun kieltoperiaatteen soveltamisalaan, jos kyseinen rajoitus on objektiivisesti tarpeellinen asianomaisen järjestelyn tai toiminnan toteuttamiseksi ja oikeassa suhteessa järjestelyn tai toiminnan tavoitteisiin”.(21)
29.      Tästä seuraa, että ”silloin, kun tällaista pääjärjestelyn tai päätoiminnan rajoitusta ei voida erottaa järjestelyn tai toiminnan olemassaoloa tai sen tarkoitusta vaarantamatta, on tarkasteltava rajoituksen yhteensoveltuvuutta SEUT 101 artiklan kanssa yhdessä sen pääjärjestelyn tai päätoiminnan yhteensoveltuvuuden kanssa, jonka liitännäisrajoituksena tätä rajoitusta on pidettävä, siitä huolimatta, että erikseen tarkasteltuna samanlainen rajoitus voi ensiarviolta vaikuttaa kuuluvan SEUT 101 artiklan 1 kohdan kieltoperiaatteen soveltamisalaan”.(22)
30.      Näin ollen kolmen tärkeän edellytyksen on täytyttävä, jotta rajoitusta voidaan pitää ”liitännäisrajoituksena”: i) päätoiminta ei ole luonteeltaan kilpailunvastaista; ii) rajoituksen on oltava ”tarpeen” tämän toiminnan toteuttamiseksi (sen puuttuminen estäisi päätoiminnan toteuttamisen) ja iii) rajoituksen on oltava ”oikeasuhteinen” kyseisen toiminnan taustalla oleviin tavoitteisiin nähden (eli ei ole olemassa realistisia vaihtoehtoja, jotka ovat kilpailua vähemmän rajoittavia).
31.      Nämä kolme edellytystä muistuttavat silmiinpistävästi niitä kolmea edellytystä, jotka muodostavat tuomioon Meca-Medina perustuvan testin, kuten tämän ratkaisuehdotuksen 18 kohdassa todettiin. Tämä ei luonnollisestikaan ole sattumaa. Tuomioon Meca-Medina perustuvalla oikeuskäytännöllä on selvästi samoja piirteitä kuin liitännäisrajoituksia koskevalla oikeuskäytännöllä,(23) sillä molemmat perustuvat unionin kilpailuoikeuden perusperiaatteeseen, jonka mukaan sen määrittämiseksi, onko tietty toiminta kilpailunvastaista, toimintaa on arvioitava sen asianmukaisessa oikeudellisessa ja taloudellisessa asiayhteydessä. Kun otetaan huomioon sen logiikka – jota tarkastelen seuraavaksi – vaikuttaa siltä, että sääntelyyn perustuvan liitännäisrajoituksen käsite on hyvin merkityksellinen tuomioon Meca-Medina perustuvan oikeuskäytännön kannalta.
3.     Tuomioon Meca-Medina perustuvan oikeuskäytännön logiikka ja soveltamisala
32.      Kuten totesin ratkaisuehdotuksessani RRC Sports,(24) on aloja, joilla (unionin ja/tai kansalliset) viranomaiset voivat päättää olla sääntelemättä tietyn taloudellisen toiminnan tiettyjä näkökohtia ja jättää asianomaisten talouden toimijoiden tehtäväksi laatia itsehallintoelinten, ammattialajärjestöjen tai etujärjestöjen välityksellä tarvittavat säännöt ja tarvittaessa valvoa niiden noudattamista ja ratkaista mahdollisia riitoja. On useita syitä, joita ei tässä tarvitse palauttaa mieleen,(25) joiden vuoksi viranomaisten päätös jättää tietyt kysymykset itsesääntelyn piiriin voi hyödyttää viranomaisia, asianomaisia markkinatoimijoita ja ennen kaikkea niiden asiakkaita.
33.      Tämä pätee myös toimenpiteisiin, joilla, kuten edellä on todettu, voi olla tiettyjä rajoittavia vaikutuksia. Itsesääntelytoimilla, joilla pyritään esimerkiksi varmistamaan vähimmäislaatuvaatimukset tai välttämään eturistiriitoja, petoksia tai väärinkäytöksiä, voidaan lisätä kuluttajien luottamusta markkinatoimijoihin ja siten parantaa markkinoiden tehokkuutta. Tällaisissa tilanteissa markkinat todennäköisesti kasvavat ja niiden kilpailullisuus paranee yleisesti.
34.      Liitännäisrajoituksia koskevassa oikeuskäytännössä yritykset pyrkivät kaupalliseen tavoitteeseen, joka ei kokonaisuutena tarkasteltuna ole kilpailunvastainen.(26) Tämä merkitsee sitä, että liiketoimen tavoitteena on joko kilpailun lisääminen tai että se on vähintäänkin neutraali tältä osin. Kyse on joka tapauksessa tavoitteesta, joka merkitsee asianomaisten yritysten taloudellisten etujen paranemista.(27) Sitä vastoin tuomion Meca-Medina kaltaisissa asioissa – mahdollinen – markkinoihin liittyvä tavoite pyritään saavuttamaan yhden tai useamman yleisen edun mukaisen hyväksyttävän tavoitteen ohessa tai sen kanssa päällekkäin.(28) Tällaisia tavoitteita ovat esimerkiksi oikeudenhoidon asianmukaisuus (tuomio Wouters(29)), urheilijoiden terveyden suojelu ja ”kilpailun asianmukaisuus ja objektiivisuus sekä urheilun eettiset arvot” (tuomio Meca-Medina(30)), hyvän hallinnon edistäminen yritysten kirjanpidon ja verotuksen alalla (tuomio OTOC(31)) kuluttajansuoja (tuomio Consiglio Nazionale dei Geologi(32)) ja tieliikenneturvallisuus (tuomio API(33)).
35.      Se, että viranomaiset hyväksyvät (muodollisesti tai epävirallisesti, nimenomaisesti tai implisiittisesti) yksityisten elinten käyttämän itsesääntelyvallan ja niistä johtuvan vastuun,(34) merkitsee väistämättä sitä, että näille elimille annetaan tiettyä liikkumavaraa asiaa koskevien sääntöjen ja normien vahvistamisessa. Laillisia toimintatapoja – joiden vaikutus kilpailuun on suurelta osin sama –, joita tällaiset elimet voivat ottaa käyttöön kyseisten tavoitteiden saavuttamiseksi, voi olla useita.
36.      Tämä käy ilmi tuomiosta Wouters, jossa korostettiin, että itsesääntelyelin ”on voinut perustellusti katsoa, että [kyseiset toimenpiteet] ovat niistä välttämättä aiheutuvista kilpailua rajoittavista vaikutuksista huolimatta välttämättömiä asianajajan ammatin asianmukaisen harjoittamisen kannalta”.(35)
37.      Olen tietoinen siitä, että sana ”perustellusti” ei esiinny tuomioissa ISU, Superleague, Royal Antwerp ja FIFA. Unionin tuomioistuin on kuitenkin joissakin näistä tuomioista ilmaissut saman käsitteen toisella tavalla ja todennut seuraavaa:
”[edellytyksestä, joka koskee kyseessä olevan toimenpiteen välttämättömyyttä], on todettava, että se edellyttää tällaisen toiminnan ja tosiasiallisesti ajateltavissa olevien vaihtoehtoisten toimenpiteiden vaikutusten arviointia ja vertailua sen määrittämiseksi, voidaanko mainitusta toiminnasta odotettavissa olevat tehokkuusedut saavuttaa kilpailua vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä. Tämä edellytys ei sitä vastoin voi johtaa siihen, että tällaisen toiminnan ja tällaisten vaihtoehtoisten toimenpiteiden välillä olisi tehtävä tarkoituksenmukaisuuteen perustuva valinta siinä tapauksessa, että vaihtoehtoiset toimenpiteet eivät vaikuta kilpailua vähemmän rajoittavilta.”(36)
38.      Samalla tällaisen harkintavallan käytölle on kuitenkin asetettava rajoja, ja jos epäilyksiä ilmenee, käyttöä on tutkittava. On ilmeistä, että näiden elinten vahvistamat säännöt ja normit voivat koskea kysymyksiä (hinnat, markkinoille pääsyn edellytykset jne.), jotka voivat ainakin potentiaalisesti aiheuttaa ongelmia kilpailun kannalta. Silloinkin, kun nämä säännöt annetaan yleisen edun mukaisen oikeutetun tavoitteen saavuttamiseksi, konkreettiset vaikutukset kilpailuun voivat kuitenkin olla ongelmallisia, ja ne voivat siten edellyttää asianmukaista arviointia SEUT 101 artiklassa vahvistetuissa puitteissa.(37) Tämä selittää sen, miksi tuomioon Meca-Medina perustuvassa oikeuskäytännössä hyväksytään se, että tietyt itsesääntelytoimenpiteet jäävät SEUT 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle, mutta vain, jos tietyt edellytykset täyttyvät.
39.      Jos näin ei ole, tämä ei merkitse sitä, että kyseessä oleva toimenpide olisi välttämättä ristiriidassa unionin oikeuden kanssa. SEUT 101 artiklan 3 kohdan nojalla toimenpiteille, joilla rajoitetaan kilpailua, voidaan nimittäin myöntää poikkeus SEUT 101 artiklan 1 kohdassa määrätystä kiellosta, jos niistä koituvat taloudelliset edut ylittävät haitalliset vaikutukset.(38)
40.      Haluan kuitenkin esittää muutamia lisähuomautuksia tuomioon Meca-Medina perustuvan oikeuskäytännön soveltamisalan selventämiseksi perusteellisemmin.
41.      Ensinnäkin on todettava, että vaikka tuomioon Meca-Medina perustuva oikeuskäytäntö ei suinkaan merkitse itsehallintoelimille annettua Monopoli-pelin vapauskorttia, siinä niille jätetään kuitenkin jonkin verran laajempi liikkumavara kuin muille yrityksille ja yritysten yhteenliittymille puhtaasti kaupallisia päämääriä tavoiteltaessa. Kuten edellä on selvennetty, tämä suhteellisen suopea kohtelu selittyy sillä, että viranomaiset ovat päättäneet jättää ammatillisen tai kaupallisen toiminnan tiettyjen näkökohtien sääntelyn kyseisiä yrityksiä edustavien elinten tai vähintäänkin koko alaa edustavien ja sen puolesta toimivien yritysten ryhmälle.
42.      Näin ollen katson, että vaikka ei olekaan ehdottoman välttämätöntä, että toimivaltaiset (unionin ja/tai kansalliset) viranomaiset ovat virallisesti antaneet kyseiselle elimelle tehtäväksi edistää sääntömääräisen toimintansa rajoissa jotakin yleisen edun mukaista oikeutettua tavoitetta, näiden viranomaisten on vähintäänkin tunnustettava ja hyväksyttävä elimen itsesääntelytoiminta.(39) Unionin tuomioistuimen antamista tuomioista Wouters,(40) Meca-Medina,(41) API,(42) ONP,(43) ja FIFA(44) ilmenee mielestäni joitakin tähän viittaavia seikkoja. Lisäksi kaikki asiaa koskeva viimeaikainen oikeuskäytäntö liittyy ammatti- tai urheiluyhdistysten toteuttamiin toimiin.(45) Kuten unionin tuomioistuin totesi tuomiossa Superleague, tuomioon Meca-Medina perustuvaa oikeuskäytäntöä ”voidaan soveltaa erityisesti silloin, kun on kyse ammatillisen yhdistyksen tai urheiluyhdistyksen kaltaisen yhteenliittymän sopimuksista tai päätöksistä, jotka ovat sääntöjen muodossa, tiettyjen eettisten tai ammattieettisten tavoitteiden saavuttamiseksi ja laajemmin ammattitoiminnan harjoittamisen sääntelemiseksi, jos kyseinen yhteenliittymä osoittaa, että edellä mainitut edellytykset täyttyvät”.(46)
43.      Mielestäni oikeuden nykytilassa yritysten tehtävänä ei ole itse päättää – omasta aloitteestaan, yksipuolisesti ja ilman viranomaisten ”siunausta” –, olisiko kilpailu vaarannettava tietyillä markkinoilla jonkin julkisluonteisen yleisen edun vuoksi ja jos on, missä määrin. Näin on erityisesti silloin, kun kyseisen elimen tavoittelema päämäärä ei liity läheisesti sen pääasialliseen toimintaan.
44.      Urheiluyhdistyksille voidaan esimerkiksi antaa jonkin verran harkintavaltaa päättää, miten parhaiten torjua dopingia(47) tai suojella nuoria urheilijoita.(48) Siihen ei olisi kuitenkaan mitään syytä ympäristönsuojeluun tai veronkierron estämiseen tähtääviä toimenpiteitä hyväksyttäessä.(49) Tällaisia (kaikin puolin kannatettavia) toimenpiteitä, joilla voi olla selkeä vaikutus yritysten väliseen kilpailuun Euroopan unionissa, olisi tarkasteltava perinteisen kilpailuoikeuden rajoissa.
45.      On totta, että tilanteessa, jossa viranomaiset kannustavat yhä enemmän yksityisiä yrityksiä laatimaan yritysten yhteiskuntavastuuta koskevia suunnitelmia ja strategioita, yksityisten yritysten välisillä sopimuksilla voitaisiin edistää tehokkaasti yleisen edun mukaisten tärkeiden tavoitteiden saavuttamista. Nykymarkkinoilla on myös aiempaa enemmän kilpailevia yrityksiä, jotka yhdistävät voimansa tehdäkseen yhteistyötä yksittäisissä yhteistä etua koskevissa kysymyksissä, vaikka ne jatkavatkin markkinoilla kovina kilpailijoina. Jotkut tutkijat ovat keksineet ilmiölle uuden nimen ”yhteistyökilpailu” (co-opetition), jonka he katsovat usein edistävän kehitystä ja tehostavan markkinoiden toimintaa.(50) Tällä ei kuitenkaan ole vaikutusta siihen, että kun kyse on yleisen edun mukaisista kilpailevista tavoitteista – eli yhtäältä tarpeesta varmistaa kilpailuun perustuvat markkinat ja toisaalta jostakin toisesta yleisestä edusta – on ennen kaikkea viranomaisten tehtävä löytää paras tapa saavuttaa tasapaino.(51)
46.      Toiseksi, jos yksityiset elimet aikovat säännellä viranomaisten luvalla tietyn taloudellisen toiminnan tiettyjä näkökohtia jonkin yleisen edun saavuttamiseksi, mielestäni on selvää, että niiden olisi tehtävä se läpinäkyvästi. Näin viranomaiset voivat harjoittaa tarvittavaa valvontaa ja toteuttaa tarvittaessa korjaavia toimia. Olen siksi vakaasti sitä mieltä, että tuomioon Meca-Medina perustuvaan oikeuskäytäntöön ei voida tukeutua salaisten tai luottamuksellisten sopimusten tai päätösten oikeuttamiseksi.
47.      Kolmanneksi katson, että oikeuskäytännössä käytetty ilmaisu ”yleisen edun mukainen oikeutettu tavoite” edellyttää välttämättä, että kyseinen etu on määritelty sellaiseksi asiaa koskevassa unionin lainsäädännössä tai oikeuskäytännössä. SEUT 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan sisämarkkinoiden toimintaa varten tarvittavien kilpailusääntöjen vahvistaminen kuuluu unionin yksinomaiseen toimivaltaan. Näin ollen, jos yksityisen yhdistyksen toteuttama toimenpide voi (tosiasiallisesti tai mahdollisesti) aiheuttaa rajoittavia vaikutuksia sisämarkkinoilla, se voi olla oikeutettu vain, jos kyseisen edun katsotaan tarvitsevan suojelua unionin oikeusjärjestyksessä.
48.      Neljänneksi ei voida pitää itsestään selvänä, että urheilu- ja ammattiyhdistysten kaltaisten yksityisten elinten toteuttama tietty toimi todella edistää julkisluonteista yleistä etua. Kuten julkisasiamies Szpunar on perustellusti todennut ratkaisuehdotuksessaan Royal Antwerp Football Club, yksityisten yhdistysten, kuten urheiluliittojen, perustamisella pyritään ensisijaisesti saavuttamaan taloudellisia ja yksityisiä tavoitteita, jotka saattavat olla helposti sovitettavissa yhteen muiden kuin taloudellisten yleisten etujen kanssa. Tällaiset yhdistykset ”käyttäytyisivät irrationaalisesti, jos ne pyrkisivät edistämään julkisia tavoitteita, jotka ovat suoraan ristiriidassa niiden kaupallisten etujen kanssa”.(52)
49.      Kuten Rogon korosti istunnossa, useat viime vuosien tapahtumat osoittavat lisäksi, että joillakin urheiluyhdistyksillä on epätäydelliset hallintorakenteet, ja niiden sisäinen valvonta ja suojatoimet huonon hallinnon ehkäisemiseksi ovat riittämättömiä.(53)
50.      Näin ollen väite, jonka mukaan toimenpiteellä pyritään saavuttamaan tietyt yleisen edun mukaiset tavoitteet, on voitava näyttää toteen, ja se voidaan hyväksyä vain, jos sen tueksi on esittää konkreettisia todisteita. Uskon, että lähes mihin tahansa urheiluliiton tai ammatillisen elimen toteuttamaan toimenpiteeseen voidaan yhdistää jälkikäteen jonkinlainen yleinen etu, jota toimenpiteellä väitetään tavoiteltavan, kun toimenpiteen oikeuttamiseen ilmenee tarvetta.(54) Se ei kuitenkaan riitä. Mielestäni itse toimenpiteestä tai asiayhteydestä, jossa se on toteutettu, on käytävä yksiselitteisesti ilmi, mikä on se erityinen etu, johon sillä pyritään, ja kyseessä oleva toimenpide on tosiasiallisesti suunniteltava siten, että sillä edistetään merkittävästi edun toteutumista.(55)
51.      On tuskin tarpeen lisätä, että puhtaasti taloudellisen tavoitteen osalta kyse ei voi olla tuomioon Meca-Medina perustuvassa oikeuskäytännössä tarkoitetusta yleisen edun mukaisesta hyväksyttävästä tavoitteesta.(56) Mikään oikeuskäytännössä ei kuitenkaan viittaa siihen, että sopimuksella olisi pyrittävä vain yhteen ainoaan tavoitteeseen, jotta se kuuluisi tuomioon Meca-Medina perustuvan oikeuskäytännön soveltamisalaan. Päinvastoin unionin tuomioistuimet vahvistivat asiassa Meca-Medina, että se, että toimenpiteellä pyritään kahteen tavoitteeseen (yhtäältä taloudelliseen ja yksityiseen tavoitteeseen ja toisaalta yleiseen ja julkiseen tavoitteeseen), ei ole esteenä oikeuskäytännön sovellettavuudelle.(57) Tämä edellyttää kuitenkin, että yksityinen taloudellinen tavoite ei sinällään ole kilpailunvastainen. Tästä pääsen viidenteen ja viimeiseen kohtaan.
52.      Viidenneksi pidän kohtuullisena, että sopimukset tai päätökset, joiden ”tarkoituksena” on rajoittaa kilpailua, eivät voi kuulua tuomiossa Meca-Medina tarkoitetun poikkeuksen soveltamisalaan. Kuten olen selventänyt yksityiskohtaisemmin ratkaisuehdotuksessani CD Tondela, sopimus tai päätös on tarkoitukseltaan kilpailua rajoittava, jos sen taloudellinen tarkoitus (tai yksi sen keskeisistä tarkoituksista) on luontaisesti kilpailunvastainen.(58) Tällaisessa tapauksessa rajoittavia vaikutuksia ei voida pitää ”liitännäisinä”. Toisin sanoen nämä vaikutukset eivät ole sellaisen kilpailua edistävän tai vähintäänkin neutraalin oikeutetun liiketoimen (valitettava mutta väistämätön) sivutuote, joka on merkitykseltään vähäinen. Päinvastoin ne ovat seurausta toiminnasta, jonka taustalla olevat taloudelliset perusteet ovat perustavanlaatuisesti ristiriidassa unionin kilpailuoikeuden tavoitteiden kanssa. Näissä olosuhteissa kyseisen toiminnan ei voida katsoa jäävän suoraan SEUT 101 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle, vaan toiminta edellyttää SEUT 101 artiklan 1 ja 3 kohdan nojalla asianmukaista arviointia.
53.      Riippumatta siitä, oliko tämä vaatimus, kuten unionin tuomioistuin totesi tuomiossa Superleague, sellainen joka ”unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä implisiittisesti mutta välttämättä ilmenee”(59) – tätä kysymystä on käsitelty viimeaikaisessa oikeuskirjallisuudessa(60) –, vaikuttaa joka tapauksessa siltä, että vaatimus on unionin kilpailuoikeudessa vahvistetun järjestelmän logiikan mukainen.(61)
54.      Tarkastelen seuraavaksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiä kysymyksiä näiden periaatteiden valossa.
4.     Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esiin tuomat seikat
55.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selventää ennakkoratkaisupyynnössään, miksi sillä on epäilyksiä siitä, voidaanko pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa soveltaa tuomioon Meca-Medina perustuvaa oikeuskäytäntöä.
56.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että aiemmin tarkastelluissa asioissa unionin tuomioistuimen oli tutkittava ammatti- ja urheiluyhdistysten päätöksiä, jotka olivat omiaan vaikuttamaan niiden omien jäsenten väliseen kilpailuun, koska niillä rajoitettiin jäsenten taloudellista käyttäytymistä. Tässä asiassa tarkasteltavalla säännöstöllä on sitä vastoin rajoittava vaikutus yhdistyksen jäsenten toimintaa edeltäviin markkinoihin(62) eli agenttipalvelujen markkinoihin. Voidakseen toimia näillä markkinoilla agenttien on välttämättä noudatettava säännöstössä vahvistettuja sääntöjä. Muutoin on vaarana, että DFB:n määräämien seuraamusten pelossa pelaajat ja seurat lopettavat agenttipalvelujen käytön.
57.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin muistuttaa kuitenkin tältä osin tietyistä Oberlandesgericht Frankfurt am Mainin (osavaltion ylioikeus, Frankfurt am Main), jonka päätöksestä on tehty revisiovalitus ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa, esittämistä tosiseikkoja koskevista toteamuksista. Oberlandesgericht Frankfurt am Main totesi muun muassa, että pelaaja-agenttien toiminta liittyy suoraan DFB:n järjestämiin urheilukilpailuihin. Sen mukaan tämä toiminta vaikuttaa merkittävästi joukkueiden kokoonpanoon, jatkuvuuteen ja urheilulliseen vahvuuteen ja siten kilpailujen reiluuteen sekä urheilijoiden suoriutumiseen ja terveyteen. Riidanalaisilla säännöillä pyritään välttämään riippuvuussuhteet agenttien, pelaajien ja seurojen välillä. Oberlandesgericht Frankfurt am Mainin mukaan tällaiset riippuvuudet voisivat vaarantaa urheilukilpailujen eheyden ja reiluuden. Se totesi tältä osin, että joissakin tapauksissa pelaaja-agenttien menettelyistä oli aiemmin aiheutunut pelaajille ja seuroille taloudellista ja ammatillista haittaa ja että niillä oli ollut myös rikosoikeudellisia seurauksia.
58.      Totean tässä yhteydessä, että myös Euroopan parlamentti yhtyy pitkälti Oberlandesgericht Frankfurt am Mainin näkemyksiin, sillä 23.11.2021 antamassaan päätöslauselmassa ”EU:n urheilupolitiikka: arviointi ja mahdolliset etenemistavat” se muistutti muun muassa siitä, ”että agenttien toimintaa on säänneltävä, ja tote[si], että jalkapallon siirtomarkkinoilla viime aikoina toteutetut uudistukset, kuten – –, agenttien toimilupia koskevat vaatimukset ja agenttien palkkioiden ylärajat, menevät oikeaan suuntaan; kehott[i] asianomaisia urheiluviranomaisia varmistamaan näiden uudistusten nopean täytäntöönpanon ja kehott[i] komissiota seuraamaan edistymistä”.(63) Jotkin unionin toimielinten aiemmin tilaamat tutkimukset näyttävät vahvistavan agenttien keskeisen roolin urheilualalla sekä sen, että jotkut agentit ovat osallistuneet moitittaviin käytäntöihin.(64)
59.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa lisäksi, että oikeuskirjallisuudessa on esitetty toisistaan poikkeavia näkemyksiä siitä, voidaanko yhdistyksen antamaa säännöstöä, jolla rajoitetaan muiden kuin siihen sidossuhteessa olevien yritysten taloudellista toimintavapautta, perustella tuomioon Meca-Medina perustuvalla oikeuskäytännöllä.
60.      Yhden näkemyksen mukaan tuomioon Meca-Medina perustuvaa oikeuskäytäntöä voidaan soveltaa urheiluyhdistyksen säännöstöön vain, jos säännöstöllä on puhtaasti urheilullisia tai nimenomaisesti urheiluun liittyviä tavoitteita. Tämän näkemyksen mukaan oikeuskäytäntöä ei kuitenkaan voida soveltaa säännöstöön, jonka kohde ei liity suoraan urheiluun, jos sääntelyn kohteena on sellaisten yritysten taloudellinen toiminta, jotka eivät ole urheiluliiton jäseniä ja jotka eivät näin ollen voi vaikuttaa kyseisten urheilusääntöjen sisältöön.
61.      Toisen näkemyksen mukaan tuomioon Meca-Medina perustuvan oikeuskäytännön sovellettavuus ei riipu siitä, koskevatko urheiluyhdistyksen säännöt vain urheiluyhdistyksen puhtaasti urheiluun liittyvää toiminnan alaa tai vaikuttavatko ne suoraan ulkopuolisiin markkinoihin. Ratkaisevaa on pikemminkin se, onko yhdistyksen säännöstön ja urheilukilpailun järjestämisen ja asianmukaisen toteuttamisen välillä yhteyttä. Tuomioon Meca-Medina perustuvaa oikeuskäytäntöä jätetään soveltamatta – tämän näkemyksen mukaan – ainoastaan silloin, jos riidanalaisella säännöllä pyritään (yhdistyksen) puhtaasti kaupallisiin tavoitteisiin eikä tietyn urheilukilpailun osalta voida määrittää mitään urheiluun liittyvää tavoitetta.
62.      Katson, että oikea vastaus ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen voidaan löytää edellä tiivistetysti esitettyjen kahden näkemyksen väliltä. Ensimmäinen näkemys vaikuttaa liian tiukalta ja toinen liian sallivalta.
63.      Olen selventänyt, että tuomioon Meca-Medina perustuvan oikeuskäytännön tarkoituksena on antaa viranomaisille mahdollisuus jättää tietyt asiat kyseistä taloudellista toimintaa harjoittavien yksiköiden itsesääntelyn varaan.(65) Mielestäni on siten selvää, että viranomaisten yksityisille yhdistyksille antama valta – joka perustuu muodolliseen toimivallan delegointiin tai toimeksiantoon tai pelkästään asiantilan sietämiseen(66) – on lähtökohtaisesti rajattava kyseisessä yhdistyksessä edustettuina olevien yritysten harjoittamaan toimintaan. Kyseisen elimen toimivallan laajentamiselle sellaisille taloudellisen toiminnan aloille, jotka eivät kuulu yhdistyksen perussäännössä vahvistettuihin tehtäviin, ei olisi mitään oikeudellista perustetta.
64.      Mielestäni on kuitenkin yhtä selvää, että tällaisten yhdistysten antamat säännöt voivat vaikuttaa vaihtelevassa määrin taloudelliseen toimintaan, joka liittyy yhdistyksen pääasialliseen tehtävään selvästi kuuluvaan toimintaan. Tämä voi olla väistämätöntä. Esimerkiksi asiassa Wouters Alankomaiden asianajajayhteisö hyväksyi kyseisen toimenpiteen eli asianajajiin sovellettavan kiellon ryhtyä yhteistyösuhteeseen tilintarkastajien kanssa. Tämä toimenpide vaikutti kuitenkin yhtä paljon tilintarkastajien kuin asianajajien toimen harjoittamiseen.
65.      Tällainen tilanne on mielestäni sitäkin todennäköisempi markkinoilla, jotka eivät pelkästään liity toisiinsa vaan jotka ovat tosiasiassa toisistaan riippuvaisia ja joilla on välttämätöntä tehdä yhteistyötä eri tasoilla lopputuotteen varmistamiseksi.(67) Erityisesti jalkapallon ”ekosysteemissä” talouden toimijoiden eri luokkien (seurojen, kansallisten ja kansainvälisten liittojen, pelaajien, agenttien, sponsorien, lähetystoiminnan harjoittajien jne.) on toimittava vuorovaikutuksessa ja tehtävä jossain määrin yhteistyötä, jotta varmistetaan järjestelmän elinkelpoisuus ja sen houkuttelevuus loppukuluttajille eli kannattajille. Loppujen lopuksi juuri he toimivat suoraan ja epäsuoraan koko jalkapalloalan rahoittajina. Jos lopputuote (jalkapallo-ottelut ja turnaukset) ei olisi houkutteleva, monen tähän ekosysteemiin osallistuvan toimijan liiketoiminta loppuisi.
66.      Koska – kuten Oberlandesgericht Frankfurt am Main on todennut – agenttien toiminnalla voi olla suora ja merkittävä vaikutus kilpailujen reiluuteen sekä urheilijoiden suoriutumiseen ja terveyteen, on helppo päätellä, että agenttien toimintaa koskevat säännöt voivat liittyä urheiluyhdistyksen tehtäväalueeseen. Näin on luonnollisesti vain silloin, kun kyseisillä säännöillä säännellään agenttitoiminnan sellaisia osa-alueita, joiden osalta tällainen ”suoraa ja merkittävää vaikutusta” koskeva edellytys täyttyy.
67.      Sitä suuremmalla syyllä en näe mitään perustetta väitteille, joiden mukaan tällaiset säännöt voivat koskea ainoastaan yhdistyksen jäsenten ammattietiikkaa, pelisääntöjä ja kilpailun kulkua koskevia sääntöjä. Katson tältä osin, että nämä väitteet voivat johtua käsitteellisestä sekaannuksesta. Unionin tuomioistuin on toisaalta todennut, että tietyt ”puhtaasti urheilua koskevat säännöt” eivät kuulu unionin kilpailuoikeuden soveltamisalaan, koska, kuten olen selventänyt ratkaisuehdotuksessani RRC Sports,(68) nämä säännöt eivät koske urheilun taloudellisia näkökohtia eivätkä aiheuta merkittäviä rajoittavia vaikutuksia kyseiseen taloudelliseen toimintaan. Toisaalta tuomioon Meca-Medina perustuvassa oikeuskäytännössä tarkastellun kaltaiset toimenpiteet koskevat suoraan taloudellista toimintaa, ja ne voivat tosiasiallisesti vaikuttaa taloudellisen toiminnan harjoittamiseen, millä voi olla seurauksia markkinoiden kilpailukyvyn kannalta. Kyseiset toimenpiteet kuuluvat sinänsä lähtökohtaisesti unionin kilpailuoikeuden soveltamisalaan. Unionin tuomioistuin on tyytynyt toteamaan, että tiettyjen edellytysten täyttyessä nämä toimenpiteet eivät kuulu SEUT 101 artiklan 1 kohdassa ja SEUT 102 artiklassa vahvistettujen kieltojen soveltamisalaan.
68.      Mielestäni on tarkasteltava kolmea keskeistä kysymystä, jotta tuomioistuin voi ratkaista, voidaanko urheiluyhdistyksen antamia sääntöjä, joiden vaikutukset ulottuvat kyseisen yhdistyksen pääasiallisia toimintoja pidemmälle, tarkastella tuomioon Meca-Medina perustuvan oikeuskäytännön perusteella. Ensinnäkin, voidaanko tällaisilla säännöillä suojatun edun tunnustaa olevan unionin oikeuden perusteella todella yleisen edun mukainen? Toiseksi, jos näin on, kuuluuko tämän päämäärän tavoittelu yleisesti ottaen toimivaltaisten viranomaisten tunnustamiin tai hyväksymiin yhdistyksen tehtäviin? Kolmanneksi, jos näin on, pyritäänkö yhdistyksen säännöillä tosiasiallisesti saavuttamaan kyseinen etu?
69.      Jos näihin kolmeen kysymykseen vastataan myöntävästi, katson, että kyseisiä sääntöjä voitaisiin lähtökohtaisesti tarkastella tuomioon Meca-Medina perustuvan testin valossa, vaikka niillä olisi vaikutusta myös sellaisten yritysten taloudelliseen toimintaan, joita yhdistys ei edusta (ja jotka eivät ole siinä edustettuina).
70.      Tämän ei kuitenkaan voida katsoa antavan urheiluyhdistyksille avointa valtakirjaa. Yhdistyksen pääasiallisen toiminnan ja kolmannen osapuolen toiminnan (tässä tapauksessa agenttipalvelujen) välisen yhteyden aste ei ole suinkaan merkityksetön. Päinvastoin sillä on selvä vaikutus tuomioon Meca-Medina perustuvan oikeuskäytännön soveltamiseen kyseisten sääntöjen tarpeellisuuden ja oikeasuhteisuuden kannalta. Sillä on kaksitahoinen ja täydentävä tehtävä.
71.      Yhtäältä on nimittäin niin, että mitä vähemmän vaikutusvaltaa kolmansilla osapuolilla on kyseiset säännöt antaneen yhdistyksen toimintaan ja päätöksentekoon, sitä epätodennäköisempää on, että näiden sääntöjen voidaan katsoa olevan tarpeen ja/tai oikeasuhteisia tavoitteiden saavuttamiseksi.
72.      Toisaalta mitä suurempi vaikutus kyseisillä säännöillä on kolmansien osapuolten taloudelliseen toimintaan, sitä todennäköisemmin näitä sääntöjä voidaan pitää tarpeettomina ja/tai suhteettomina tavoitteiden saavuttamiseksi.
73.      Tässä yhteydessä lienee tarpeetonta lisätä, että kolmansien osapuolten, joita asia koskee, tosiasiallinen ja tarkoituksenmukainen osallistuminen kyseisten sääntöjen antamiseen auttaisi varmasti varmistamaan niiden tarpeellisuuden ja oikeasuhteisuuden sekä vahvistamaan niiden hyväksyttävyyttä.
74.      Edellä esitetyn perusteella katson, että ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että SEUT 101 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että tuomioon Meca-Medina perustuvaa oikeuskäytäntöä sovelletaan urheiluliiton säännöstöön, joka koskee sellaisten yritysten palvelujen käyttöä, jotka toimivat liiton (tai sen jäsenten) toimintaa edeltävillä tai sen jälkeisillä markkinoilla, edellyttäen, että näillä palveluilla voi olla suora ja merkittävä vaikutus liiton pääasialliseen toimintaan.
75.      Ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen ehdottamani vastauksen jälkeen ja ennen toisen ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelua haluaisin esittää vielä yhden loppuhuomautuksen.
76.      Ymmärtääkseni kantajien pääasiassa riitauttamat säännöt ovat suurelta osin samankaltaisia kuin riitautetut säännöt Landgericht Mainzin (Mainzin alueellinen alioikeus, Saksa) menettelyssä, jossa se esitti asiaa RRC Sports koskevan ennakkoratkaisupyynnön. Kyseisessä asiassa esittämässäni ratkaisuehdotuksessa olen pyrkinyt antamaan ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle ohjeita siitä, miten tuomioon Meca-Medina perustuvaa oikeuskäytäntöä olisi sovellettava kyseisessä menettelyssä tarkasteltavien sääntöjen osalta, jotka ovat käsittääkseni samankaltaisia kuin nyt käsiteltävässä asiassa tarkasteltavat säännöt.(69) Toivon näin ollen, että kyseisessä ratkaisuehdotuksessa esitetyistä näkökohdista olisi hyötyä myös Bundesgerichtshofille.
B       Toinen kysymys
77.      Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko tuomioon Meca-Medina perustuvaa testiä sovellettava säännöstön kaikkiin sääntöihin kokonaisuutena vai kuhunkin näistä säännöistä erikseen, kun otetaan huomioon niiden erityispiirteet (kuten se, miten läheisesti tai etäisesti säännöt liittyvät liiton toimintaan).
78.      Olen tältä osin komission kanssa samaa mieltä siitä, että lähtökohtaisesti jokaista ammattielimen tai urheiluyhdistyksen antamaan säännöstöön sisältyvää sääntöä olisi tarkasteltava erikseen. Näillä säännöillä voi olla eri kohde, ja ne voivat koskea (tai vaikuttaa) eri markkinoihin ja eri yritysryhmiin. Tämä lähestymistapa vahvistettiin selvästi tuomiossa Superleague, jossa unionin tuomioistuin arvioi eri sääntöjen yhteensopivuutta erikseen.
79.      Voi kuitenkin olla tilanteita, joissa olisi keinotekoista jakaa sääntökokonaisuus (koko säännöstö tai sen jotkin osat) eri osiin tai osatekijöihin, koska ne muodostavat jakamattoman kokonaisuuden, eikä kyseisen sääntökokonaisuuden vaikutuksia voida arvioida järkevästi, ellei niitä tarkastella kokonaisuutena. Merkitystä on näillä säännöillä luodulla mekanismilla, ja se, että mekanismi voidaan ottaa käyttöön yhdessä tai useammassa säännössä, on pelkkä muotoseikka.
80.      Vastaavasti voi olla sääntöjä, jotka erikseen tarkasteltuina eivät rajoita tuntuvasti kilpailua mutta joilla kokonaisuutena voi olla merkittävämpi vaikutus kyseisten markkinoiden kilpailullisuuteen.
81.      Vaikuttaa siltä, että kahdessa edellä kuvatussa tilanteessa unionin kilpailuoikeuteen perustuva yhdistyksen sääntöjen asianmukainen arviointi edellyttää asianomaisten viranomaisten tekemää analyysia, jossa kaikkia sääntöjä tai joitakin sääntöjä arvioidaan yhdessä.
82.      Haluan myös lisätä, että arvioitaessa yksittäisiä sääntöjä tai sääntöjen ryhmää tuomioon Meca-Medina perustuvan testin perusteella olisi tarkasteltava, kuinka läheisesti (tai etäisesti) yhdistyksen toiminta ja niiden yritysten toiminta, joihin yhdistyksen säännöt vaikuttavat, liittyvät toisiinsa huolimatta siitä, että ne toimivat erillisillä joskin toisiinsa liittyvillä markkinoilla. Kuten edellä 70–72 kohdassa on todettu, tämä seikka on erityisen merkityksellinen arvioitaessa sitä, ovatko kyseiset säännöt tarpeellisia ja oikeasuhteisia, kun otetaan huomioon, miten niillä edistetään säännöstöllä tavoiteltua yleistä etua.
83.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa toiseen ennakkoratkaisukysymykseen siten, että tuomioon Meca-Medina perustuvaa testiä on lähtökohtaisesti sovellettava jokaiseen ammatti- tai urheiluliiton antamaan säännöstöön sisältyvään sääntöön, ellei tiettyjen erityisten olosuhteiden vuoksi tarkoituksenmukainen arviointi edellytä, että joitakin tai kaikkia näitä sääntöjä on arvioitava yhdessä. Tässä yhteydessä se, miten läheisesti tai etäisesti yhdistyksen toiminta ja niiden kolmansien yritysten toiminta, joita säännöt koskevat, liittyvät toisiinsa, on merkityksellinen tekijä arvioitaessa, ovatko kyseiset säännöt tarpeellisia ja oikeasuhteisia yleisen edun mukaiseen hyväksyttävään tavoitteeseen nähden.
IV     Ratkaisuehdotus
84.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Bundesgerichtshofin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin, että SEUT 101 artiklaa on tulkittava seuraavasti:
1) Tuomioon Meca-Medina perustuvaa oikeuskäytäntöä sovelletaan urheiluliiton säännöstöön, joka koskee sellaisten yritysten palvelujen käyttöä, jotka toimivat liiton (tai sen jäsenten) toimintaa edeltävillä tai sen jälkeisillä markkinoilla, edellyttäen, että näillä palveluilla voi olla suora ja merkittävä vaikutus liiton pääasialliseen toimintaan.
2) Tuomioon Meca-Medina perustuvassa oikeuskäytännössä vahvistettuja edellytyksiä on lähtökohtaisesti sovellettava ammatti- tai urheiluliiton antaman säännöstön kuhunkin sääntöön, jollei erityisten olosuhteiden vuoksi tarkoituksenmukainen arviointi edellytä, että joitakin tai kaikkia näitä sääntöjä on arvioitava yhdessä. Tässä yhteydessä se, miten läheisesti tai etäisesti liiton toiminta ja niiden kolmansien yritysten toiminta, joita säännöt koskevat, liittyvät toisiinsa, on merkityksellinen tekijä arvioitaessa, ovatko kyseiset säännöt tarpeellisia ja oikeasuhteisia yleisen edun mukaiseen hyväksyttävään tavoitteeseen nähden.
1      Alkuperäinen kieli: englanti.
2      Tuomio 21.12.2023, International Skating Union v. komissio (C‑124/21 P, EU:C:2023:1012) (jäljempänä tuomio ISU).
3      Tuomio 21.12.2023, European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011) (jäljempänä tuomio Superleague).
4      Tuomio 21.12.2023, Royal Antwerp Football Club (C‑680/21, EU:C:2023:1010) (jäljempänä tuomio Royal Antwerp).
5      Tuomio 4.10.2024, FIFA (C‑650/22, EU:C:2024:824) (jäljempänä tuomio FIFA).
6      Tuomio 19.2.2002, Wouters ym. (C‑309/99, EU:C:2002:98) (jäljempänä tuomio Wouters).
7      Tuomio 18.7.2006, Meca-Medina ja Majcen v. komissio (C‑519/04 P, EU:C:2006:492) (jäljempänä tuomio Meca-Medina).
8      Ks. tuomio 18.12024, Lietuvos notarų rūmai ym.(C‑128/21, EU:C:2024:49, 97–105 kohta) ja tuomio 25.1.2024, Em akaunt BG (C‑438/22, EU:C:2024:71, 21–35 ja 42–54 kohta).
9      C‑209/23 (jäljempänä ratkaisuehdotus RRC Sports).
10      C‑133/24
(jäljempänä ratkaisuehdotus CD Tondela).
11      Kiertokirjeessä täsmennettiin, että korvauksena voitaisiin sopia kertaluonteisesta kiinteästä maksusta tai erissä suoritettavasta maksusta, joka määritetään suhteessa lähtevää siirtoa koskevasta agenttipalvelusta saatuun siirtokorvaukseen mutta joka ei saa olla verrattavissa prosenttiosuuteen perustuvaan korvaukseen.
12      Ks. muun muassa seuraavat lähteet oikeuskäytäntöviittauksineen: Monti, G., ”Article 81 EC and Public Policy”, Common Market Law Review, vuosikerta 39, nro 5, 2002, s. 1068 ja 1087; Komninos, A.P., ”Non-competition concerns: Resolution of conflicts in the integrated Article 81 EC”, Working Paper (L) 08/05, The University of Oxford Centre for Competition Law and Policy, s. 10 ja sitä seuraavat sivut; Nazzini, R., ”Article 81 EC between time present and time past: A normative critique of ’restriction of competition’ in EU law”, Common Market Law Review, nide 43, nro 2, 2006, s. 521 ja sitä seuraavat sivut ja Whish, R., Competition Law, 6, painos, Oxford University Press, 2006, s. 126–131.
13      Ks. analogisesti tuomio 18.9.2001, M6 ym. v. komissio (T‑112/99, EU:T:2001:215, 75–77 kohta).
14      Ks. muun muassa tuomio 11.9.2014, CB v. komissio (C‑67/13 P, EU:C:2014:2204); tuomio 6.9.2017, Intel v. komissio (C‑413/14 P, EU:C:2017:632); tuomio 2.4.2020, Budapest Bank ym. (C‑228/18, EU:C:2020:265); tuomio 30.1.2020, Generics (UK) ym. (C‑307/18, EU:C:2020:52); ja tuomio 10.9.2024, Google ja Alphabet v. komissio (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726).
15      Ks. yksityiskohtaisemmin ratkaisuehdotukseni RRC Sports, 26 kohta.
16      Ks. erityisesti tuomio 5.12.2024, Tallinna Kaubamaja Grupp ja KIA Auto (C‑606/23, EU:C:2024:1004, 22 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
17      Ks. vastaavasti esim. tuomio 4.6.2009, T-Mobile Netherlands ym. (C‑8/08, EU:C:2009:343, 36–39 kohta).
18      Tuomio 11.9.2014, CB v. komissio (C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 48–87 kohta).
19      Tuomio 2.4.2020, Budapest Bank ym. (C‑228/18, EU:C:2020:265, 51–86 kohta).
20      Tuomio 26.10.2023, EDP – Energias de Portugal ym. (C‑331/21, EU:C:2023:812, 87–94 kohta).
21      Tuomio 19.9.2024, Booking.com ja Booking.com (Deutschland) (C‑264/23, EU:C:2024:764, 51 kohta).
22      Ibid., 52 kohta.
23      Sekä tuomiossa Wouters (109 kohta) että tuomiossa Meca-Medina (42 ja 47 kohta) merkityksellisenä ennakkotapauksena pidettiin 15.12.1994 annettua tuomiota DLG (C‑250/92, EU:C:1994:413), jossa katsottiin, että liitännäisrajoituksia koskevaa teoriaa voidaan soveltaa. Ks. tästä myös julkisasiamies Rantosin ratkaisuehdotus European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2022:993, 87–92 kohta).
24      Ks. kyseisen ratkaisuehdotuksen 30 kohta.
25      Viittaan tältä osin vain julkisasiamies Jacobsin ratkaisuehdotukseen Pavlov ym. (C‑180/98–C‑184/98, EU:C:2000:151, 92 kohta): ”Olen väittänyt, että vapaiden ammattien harjoittajien tarjoamien palveluiden markkinoihin liittyvät erityispiirteet edellyttävät jonkinasteista sääntelyä. Ammattikuntien itsesääntelyn vastustajat väittävät, että valtion tai ainakin valtion valvomien sääntelyä harjoittavien elinten tulisi säännellä vapaiden ammattien harjoittajia, koska sääntelyvallan käyttöön liittyy väärinkäytön riski. Jälleen tulee kuitenkin vastaan informaatioon liittyvä ongelma. Kyseisten palveluiden monitahoisuus ja niiden jatkuva kehittyminen, joka perustuu nopeasti muuttuvaan tietoon ja tekniseen kehitykseen, merkitsee sitä, että parlamenttien ja hallitusten on vaikea säätää tarvittavan yksityiskohtaisia ja ajan tasalla olevia säännöksiä. Asianomaisten ammattikuntien asioista perillä olevien jäsenten toimesta tapahtuva itsesääntely on usein soveliaampi tapa, koska tällä tavoin asioihin voidaan reagoida riittävän joustavasti. Suurin haaste kilpailuoikeudellisille järjestelmille on näin ollen sääntelyvallan väärinkäytön estäminen ilman, että samalla poistettaisiin ammattikuntien itsesääntely.”
26      Jotta se voitaisiin erottaa tuomion Meca-Medina ”sääntelyyn perustuvasta liitännäisrajoituksesta”, kyseisen oikeuskäytännön yhteydessä viitataan toisinaan ”kaupalliseen liitännäisrajoitukseen”. Ks. esim. edellä alaviitteessä 12 mainittu Whish, R., s. 128.
27      Ks. esim. tuomio 25.10.1977, Metro SB-Großmärkte v. komissio (26/76, EU:C:1977:167, 22 kohta) ja tuomio 28.1.1986, Pronuptia de Paris (161/84, EU:C:1986:41, 15–27 kohta).
28      Ks. tuomio Superleague, 183 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen (kursivointi tässä).
29      Tuomion 97 kohta.
30      Tuomion 43 ja 45 kohta. Ks. myös SEUT 165 artiklan 2 kohta.
31      Tuomio 28.2.2013, Ordem dos Técnicos Oficiais de Contas (C‑1/12, EU:C:2013:127, 95 kohta) (jäljempänä tuomio OTOC).
32      Tuomio 18.7.2013, (C‑136/12 P, EU:C:2013:489, 55 ja 56 kohta).
33      Tuomio 4.9.2014, API ym. (C‑184/13–C‑187/13, C‑194/13, C‑195/13 ja C‑208/13, EU:C:2014:2147, 50 ja 51 kohta).
34      Tämä ei tietenkään voi koskea tilannetta, jossa jäsenvaltioiden viranomaiset antavat norminantovaltaa ammatilliselle yhteenliittymälle ja määrittävät yleisen edun mukaiset kriteerit ja keskeiset periaatteet, joita yhteenliittymän antamissa määräyksissä on noudatettava, sekä säilyttävät päätösvallan viime kädessä itsellään. Näissä tapauksissa ammatillisen yhteenliittymän antamat määräykset säilyvät luonteeltaan valtiollisina eivätkä yrityksiin sovellettavat perustamissopimuksen määräykset koske niitä. Ks. vastaavasti tuomio OTOC, 54 kohta.
35      Tuomion 110 kohta (kursivointi tässä). Ks. myös kyseisen tuomion 105 ja 107 kohta.
36      Kursivointi tässä. Ks. tuomio Superleague (197 kohta), tuomio Royal Antwerp (124 kohta) ja tuomio FIFA (156 kohta).
37      Kuten julkisasiamies Léger totesi ratkaisuehdotuksessaan Wouters ym. (C‑309/99, EU:C:2001:390), yritysten yhteenliittymän käsitteellä on eräs erityinen merkitys (nykyisessä) SEUT 101 artiklan 1 kohdassa, koska sen ”tarkoituksena on estää, että yritykset voisivat välttyä kilpailusääntöjen soveltamiselta pelkästään sen muodon perusteella, jota käyttäen ne yhteensovittavat toimintansa markkinoilla. Tämän periaatteen tehokkuuden varmistamiseksi [SEUT 101 artiklan 1 kohdassa] ei kielletä ainoastaan yritysten välisiä suoria yhteistoimintajärjestelyjä (sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat), vaan myös institutionaaliset yhteistoiminnan muodot, toisin sanoen tilanteet, joissa taloudelliset toimijat toimivat ryhmärakenteen tai yhteisen elimen välityksellä.” Ks. ratkaisuehdotuksen 62 kohta.
38      Ks. vastaavasti mm. tuomio 25.10.1977, Metro SB-Großmärkte v. komissio (26/76, EU:C:1977:167, 21 kohta); tuomio 26.1.2005, Piau v. komissio (T‑193/02, EU:T:2005:22, 100–106 kohta); tuomio 23.11.2006, Asnef-Equifax ja Administración del Estado (C‑238/05, EU:C:2006:734, 67 kohta) ja tuomio 25.1.2024, Em akaunt BG (C‑438/22, EU:C:2024:71, 33 kohta). Olen esittänyt muutamia huomautuksia SEUT 101 artiklan 3 kohdasta ratkaisuehdotukseni RRC Sports 75–95 kohdassa.
39      Ks. tästä Mavroidis, P. C., ja Neven, D., ”Legitimate objectives in antitrust analysis: The FIFA regulation of agents and the right to regulate football in Europe”, Concurrences nro 1-2024, Art. nro 117111.
40      Tuomion 100 kohta.
41      Tuomio 30.9.2004, Meca-Medina ja Majcen v. komissio (T‑313/02, EU:T:2004:282, 38 ja 46 kohta).
42      Tuomio 4.9.2014, API ym. (C‑184/13–C‑187/13, C‑194/13, C‑195/13 ja C‑208/13, EU:C:2014:2147, 46 ja 47 kohta).
43      Tuomio 10.12.2014, ONP ym. v. komissio (T‑90/11, EU:T:2014:1049, 347 kohta).
44      Tuomion 99 kohta.
45      Ks. erityisesti edellä alaviitteissä 2–5 ja 7 mainittu oikeuskäytäntö.
46      Tuomion 183 kohta.
47      Ks. tuomio Meca-Medina, 43–45 kohta.
48      Ks. mm. tuomio 15.12.1995, Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:463, 106 kohta) ja tuomio 16.3.2010, Olympique Lyonnais (C‑325/08, EU:C:2010:143, 39 kohta).
49      Ks. vastaavasti tuomio FIFA, 99 kohta.
50      Brandenburger, A.M., ja Nalebuff., B.J., Co-opetition: A Revolution Mindset that Combines Competition and Cooperation, Crown Business, 1996.
51      Ks. tältä osin myös ratkaisuehdotukseni RRC Sports, 91 kohta.
52      C‑680/21, EU:C:2023:188, 56–60 kohta.
53      Ks. esim. Yhdistyneiden kansakuntien huumeiden ja rikollisuuden vastainen virasto, ”Global report on corruption in sport”, 2022 (saatavilla verkossa), s. 3. Ks. myös komission tiedonanto ”Urheilun eurooppalaisen ulottuvuuden kehittäminen”, 18.1.2011, KOM(2011) 12 lopullinen, 41.1 kohta. Ks. tästä myös ratkaisuehdotukseni RRC Sports, 94 kohta.
54      Vastaavasti Van Rompuy, B., ”EU Court of Justice delineates the scope of the Wouters exception”, Kluwer Competition Law Blog, 15.1.2024.
55      Ks. tässä yhteydessä julkisasiamies Rantosin ratkaisuehdotus European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2022:993, 89 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
56      Ks. vastaavasti tuomio 4.10.2011, Football Association Premier League ym. (C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, 134–146 kohta) ja tuomio Superleague, 210–241 kohta. Kummassakaan tapauksessa ei edes harkittu tuomioon Meca-Medina perustuvan oikeuskäytännön mahdollista soveltamista tarkasteltuihin toimenpiteisiin.
57      Ks. tuomio 30.9.2004, Meca-Medina ja Majcen v. komissio (T‑313/02, EU:T:2004:282, 57 kohta). Muutoksenhaun osalta ks. tuomion Meca-Medina 46 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
58      Ks. kyseisen ratkaisuehdotuksen 23–45 kohta.
59      Tuomion 185 kohta. Oikeuskäytäntö ei tosiasiassa ollut tältä osin kovin selkeä. Ks. tuomio 23.11.2017, CHEZ Elektro Bulgaria ja FrontEx International (C‑427/16 ja C‑428/16, EU:C:2017:890, 53 kohta) ja tuomion Superleague 183 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö. Kuten edellä on selvennetty, tämä vaatimus on kuitenkin mainittu johdonmukaisesti kaupallisia liitännäisrajoituksia koskevassa oikeuskäytännössä.
60      Ks. esim. Weatherill, S., ”The impact of the rulings of 21.12.2023 on the structure of EU sports law”, The International Sports Law Journal, Nide 23, 2023, s. 409–415.
61      Äskettäin on esitetty (Gryllos, G., ”Anticompetitive object / effect: An overview of EU and national case law”, 21.3.2025, e-Competitions, Art. nro 123946, s. 9), että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä asetetut edellytykset siitä, että yleisen edun mukaiset hyväksyttävät tavoitteet eivät saa olla kilpailunvastaisia ja että kyseinen toimenpide ei saa poistaa kaikkea kilpailua, muistuttavat Yhdysvaltain Supreme Courtin näkemystä joissain urheiluun liittyvissä tapauksissa. Näissä tapauksissa kyseinen tuomioistuin ei myöntänyt erityistä poikkeusta Sherman Actin mukaisesti kaupan rajoituksille, joita urheiluyhdistykset olivat asettaneet, sillä perusteella, että rajoitukset palvelivat kilpailua tärkeämpiä yhteiskunnallisia tavoitteita. Ks. äskettäin Supreme Courtin lausunto 21.6.2021 (141 S. Ct. 2141 (2021)).
.
62      Seurat ja pelaajat ovat mukana kyseiseillä markkinoilla ainoastaan palvelujen vastaanottajina.
63      2021/2058 (INI) (EUVL 2022 C 224, s. 2). Kursivointi tässä. Ilmaisulla ”viime aikoina toteutetut uudistukset” viitattiin ymmärtääkseni uudistuksiin, jotka johtivat FIFAn pelaaja-agentteja koskevien määräysten antamiseen.
64      Ks. esim. ”Study on sports agents in the European Union”, Euroopan komission tilaama tutkimus, marraskuu 2009, s. 3, 4, 168 ja 169 ja Parrish, R. ym., ”Promoting and Supporting Good Governance in the European Football Agents Industry – Final Report”, julkaissut Euroopan komissio, 2019, s. 3, 4, 95, 96 ja 127–129.
65      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 32 kohta.
66      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 42 kohta.
67      Ks. soveltuvin osin tuomio 11.4.2000, Deliège (C‑51/96 ja C‑191/97, EU:C:2000:199, 56 ja 57 kohta).
68      Ks. kyseisen ratkaisuehdotuksen 17–28 kohta.
69      Ks. kyseisen ratkaisuehdotuksen 53–113 kohta.