62024CJ0061_RES
Asia C‑61/24 (Lindenbaumer) (
i
)
DL
vastaan
PQ
(Ennakkoratkaisupyyntö – Bundesgerichtshof)
Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 20.3.2025
Ennakkoratkaisupyyntö – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tiiviimpi yhteistyö avio- ja asumuseroon sovellettavan lain alalla – Asetus (EU) N:o 1259/2010 – 8 artiklan a ja b alakohta – Puolisoiden asuinpaikan käsite – Toisen puolison asema diplomaattisena edustajana – Diplomaattisia suhteita koskeva Wienin yleissopimus
Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Avio- ja asumuseroon sovellettava laki – Asetus N:o 1259/2010 – Puolisoiden asuinpaikan käsite – Toisen puolison asema diplomaattisena edustajana ja hänen asemapaikkansa vastaanottajavaltiossa – Puolisoilla ei ole asuinpaikkaa vastaanottajavaltiossa – Poikkeus – Puolisoiden tahto vahvistaa elinetujensa tavanomainen keskus tähän valtioon – Arviointiperusteet
(Neuvoston asetuksen N:o 1259/2010 8 artiklan a ja b alakohta)
(ks. 35–67 kohta ja tuomiolauselma)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin, jolle Bundesgerichtshof (liittovaltion ylin tuomioistuin, Saksa) on esittänyt ennakkoratkaisupyynnön, täsmentää asetuksessa N:o 1259/2010 (
1
) tarkoitettua puolisoiden asuinpaikan käsitettä silloin, kun toinen puolisoista on diplomaattinen edustaja ja hänet on siirretty edustustoon vastaanottajavaltiossa.
DL ja PQ ovat Saksan kansalaisia, ja he solmivat avioliiton vuonna 1989. Asuttuaan yhdessä yli kymmenen vuoden ajan Berliinissä (Saksa) vuokra-asunnossa (jäljempänä perheasunto) ja noin kahden vuoden ajan Tukholmassa (Ruotsi), he muuttivat syyskuussa 2019 Moskovaan (Venäjä) asuntoon, joka sijaitsee Saksan suurlähetystön, jossa PQ toimii lähetystöneuvoksena, kiinteistökompleksissa.
Saksaan paluuta varten puolisot kuitenkin säilyttivät perheasuntonsa, jossa yksi heidän täysi-ikäisistä lapsistaan on asunut syyskuusta 2019 lähtien ja josta osa alivuokrattiin kesäkuuhun 2020 saakka.
Tammikuussa 2020 DL palasi Berliiniin leikkausta varten ja jäi perheasuntoon helmikuuhun 2021 saakka. Tämän jälkeen hän palasi Moskovaan Saksan suurlähetystössä sijaitsevaan asuntoon, josta hän lähti lopullisesti toukokuussa 2021 palatakseen Berliiniin. Hän asuu nyt perheasunnossa Berliinissä, kun taas PQ asuu edelleen Moskovassa.
PQ jätti 8.7.2021 avioerohakemuksen Amtsgerichtiin (alioikeus, Saksa) ja väitti, että hän oli asunut DL:stä erillään tammikuusta 2020 lähtien ja että he olivat eronneet lopullisesti maaliskuussa 2021. DL vastusti tätä hakemusta sillä perusteella, että pariskunta oli eronnut aikaisintaan toukokuussa 2021, kun hän palasi Berliiniin. Hakemus hylättiin sillä perusteella, että Saksan oikeudessa edellytetty vuoden asumuseroaika ei ollut päättynyt ja että puolisoiden tuomitsemiselle välittömästi avioeroon ei ollut riittävän painavia syitä.
PQ valitti tästä päätöksestä Kammergerichtiin (osavaltion ylioikeus, Saksa), joka puolestaan tuomitsi puolisot avioeroon Venäjän lain nojalla, jota se katsoi voitavan soveltaa puolisoiden viimeisen asuinpaikan perusteella asetuksen N:o 1259/2010 8 artiklan b alakohdan nojalla.
DL valitti tästä ratkaisusta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma siitä, onko asuinpaikan käsitteen tulkinnan asetuksen N:o 1259/2010 kannalta vastattava asetukseen N:o 2201/2003 (
2
) sisältyvän saman käsitteen tulkintaa. Se pohtii, ovatko jommankumman puolison asemapaikka valtiossa diplomaattisena edustajana, puolisoiden fyysisen oleskelun kesto kyseisessä valtiossa sekä se, missä määrin he ovat integroituneet sosiaalisesti ja perheen osalta kyseiseen valtioon, merkityksellisiä tai jopa ratkaisevia seikkoja asetuksen N:o 1259/2010 8 artiklan a ja b alakohdassa tarkoitetun puolisoiden asuinpaikan määrittämiseksi.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin toteaa aluksi, että asetukseen N:o 1259/2010 ei sisälly asuinpaikan käsitteen määritelmää eikä siinä viitata lainkaan jäsenvaltioiden oikeuteen tämän käsitteen merkityksen ja ulottuvuuden määrittämiseksi. Näin ollen itsenäistä ja yhtenäistä tulkintaa on etsittävä ottamalla huomioon kyseisen säännöksen sanamuoto, asiayhteys ja sillä lainsäädännöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on.
Asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla asuinpaikan käsitteellä on periaatteessa kaksi tunnusmerkkiä eli yhtäältä se, että asianomainen haluaa keskittää tavanomaisen elinpiirinsä tietylle paikkakunnalle, ja toisaalta se, että hän oleskelee riittävän pysyvästi kyseisen jäsenvaltion alueella. Kun otetaan huomioon asetusten N:o 1259/2010 ja N:o 2201/2003 säännösten välinen välttämätön johdonmukaisuus, nämä samat seikat ovat tarpeen asetuksen N:o 1259/2010 8 artiklan a ja b alakohdassa tarkoitetun asuinpaikan käsitteen luonnehtimiseksi. Tällainen yhtenäinen käsitys kuvastaa näiden kahden muun muassa avioeroa ja asumuseroa koskevan asetuksen välistä läheistä suhdetta.
Asetuksen N:o 1259/2010 8 artiklan a ja b alakohdassa tarkoitetun puolisoiden asuinpaikan käsitteen määritelmällä, jolle on lähtökohtaisesti ominaista nämä kaksi seikkaa, voidaan nimittäin taata sekä oikeusvarmuuden ja ennakoitavuuden tavoite että tarvittava joustavuus avioliittoa koskevissa menettelyissä samalla kun estetään mahdolliset väärinkäytökset sovellettavan lain valinnassa.
Ensinnäkin toisen puolison diplomaattisen edustajan asemasta on todettava, että ulkomaan edustustossa vastaanottajavaltiossa työskentelevän diplomaattisen edustajan ammatillisen toiminnan luonne ja erityispiirteet puoltavat lähtökohtaisesti tälle tehtävälle ominaisten olosuhteiden vuoksi sitä, että kyseisellä edustajalla ja hänen puolisollaan ei ole asetuksen N:o 1259/2010 8 artiklan a ja b alakohdassa tarkoitettua asuinpaikkaa kyseisessä valtiossa.
Vaikka se, että toinen puolisoista on diplomaattinen edustaja, on merkityksellinen seikka tutkittaessa sitä, onko puolisoilla asuinpaikka vastaanottajavaltion alueella, arvioitaessa syitä heidän oleskeluunsa tässä valtiossa ja heidän oleskelunsa edellytyksiä tämä seikka ei yksinään ole ratkaiseva peruste sulkea pois sitä, että asianomaisen henkilön ja hänen perheenjäsentensä asuinpaikka on mainitussa valtiossa. Puolisoiden asuinpaikka on määritettävä, vaikka kyse olisikin tällaisesta seikasta, kaikkien kullekin yksittäistapaukselle erityisten tosiseikkojen perusteella.
Siltä osin kuin toiseksi on kyse puolisoiden fyysisen oleskelun kestoa valtion alueella koskevasta kriteeristä, on otettava huomioon diplomaattisten edustajien ja heidän perheenjäsentensä erityistilanne heidän tehtäviensä luonteen vuoksi. Yhtäältä nämä henkilöt säilyttävät nimittäin usein läheisen yhteytensä lähettäjävaltioon, johon he matkustavat säännöllisesti. Toisaalta diplomaattisiin edustajiin sovelletaan yleensä rotaatioperiaatetta, joten heidän oleskelunsa vastaanottajavaltiossa voidaan katsoa olevan ensi näkemältä väliaikaista, vaikka se voikin käytännössä kestää huomattavan pitkään. Näissä erityisissä olosuhteissa se, kuinka kauan puolisot ovat fyysisesti olleet vastaanottajavaltion alueella, ei sellaisenaan ole ratkaiseva tekijä sen kannalta, onko heidän asuinpaikkansa kyseisessä valtiossa. Tältä osin ei voida sulkea pois sitä, että puolisot oleskelevat tällä alueella huomattavan pitkään säilyttäen samalla elinetujensa keskuksen lähettäjävaltiossa, johon he matkustavat säännöllisesti.
Kolmanneksi sosiaalinen integroituminen valtiossa, olipa se sitten vastaanottajavaltio tai lähettäjävaltio, on merkityksellinen seikka puolisoiden asuinpaikkaa määritettäessä. Tämä integroituminen on nimittäin omiaan konkretisoimaan subjektiivista tekijää, joka koskee asianomaisten henkilöiden tahtoa keskittää elinetujensa tavanomainen keskus tiettyyn paikkaan. Lähettäjävaltiossa säilytetyt perhesiteet tai päinvastoin vastaanottajavaltiossa luodut perhesiteet voivat myös olla merkityksellisiä kaikkien käsiteltävässä asiassa kyseessä olevien tosiseikkojen arvioinnissa.
Asetusta N:o 2201/2003 koskevan oikeuskäytännön, jota voidaan soveltaa asetuksen N:o 1259/2010 8 artiklan a ja b alakohdassa tarkoitetun asuinpaikan käsitteen tulkintaan, mukaan puolisolla, joka elää kahdessa eri valtiossa, voidaan katsoa olevan asuinpaikka vain toisessa näistä valtioista.
Unionin tuomioistuin päättelee, että asetuksen N:o 1259/2010 8 artiklan a ja b alakohtaa on tulkittava siten, että toisen puolison asema diplomaattisena edustajana ja hänen lähettämisensä työtehtäviin vastaanottajavaltioon ovat lähtökohtaisesti esteenä sille, että puolisoiden asuinpaikan katsotaan olevan kyseisessä valtiossa. Asia olisi toisin, jos kaikkien kyseessä olevien olosuhteiden, joihin kuuluvat muun muassa puolisoiden fyysisen läsnäolon kesto ja heidän sosiaalinen ja perheen osalta tapahtuva integroitumisensa kyseiseen valtioon, kokonaisarvioinnissa osoitettaisiin yhtäältä, että puolisot ovat halunneet vahvistaa elinetujensa tavanomaisen keskuksen mainittuun valtioon, ja toisaalta, että heidän oleskelunsa kyseisen valtion alueella on riittävän pysyvää.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
(
1
)	Tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta avio- ja asumuseroon sovellettavan lain alalla 20.12.2010 annettu neuvoston asetus (EU) N:o 1259/2010 (EUVL 2010, L 343, s. 10).
(
2
)	Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2201/2003 (EUVL 2003, L 338, s. 1).