62002CC0025_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Esillä oleva asia koskee sitä, syrjitäänkö vaatimuksella, jonka mukaan osa-aikaisessa yleislääkärin koulutuksessa on suoritettava tietty määrä koulutusjaksoja täysipäiväisesti, siten kuin siitä on säädetty lääkäreiden vapaan liikkuvuuden sekä heidän tutkintotodistustensa, todistustensa ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojensa vastavuoroisen tunnustamisen helpottamisesta 5 päivänä huhtikuuta 1993 annetussa neuvoston direktiivissä 93/16/ETY (jäljempänä direktiivi 93/16/ETY), välillisesti naisia, miten tätä direktiiviä on tulkittava suhteessa miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annettuun neuvoston direktiiviin 76/207/ETY (jäljempänä direktiivi 76/207/ETY), ja onko sukupuoleen perustuvan syrjinnän kielto yhteisön oikeuden kirjoittamaton perusoikeus, joka on ensisijainen verrattuna kaikkiin sen kanssa ristiriidassa oleviin johdetun oikeuden sääntöihin.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
2. Direktiivin 76/207/ETY 1 artiklassa säädetään, että direktiivin tarkoituksena on toteuttaa jäsenvaltioissa miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu mahdollisuuksissa työhön, uralla etenemiseen ja ammatilliseen koulutukseen sekä työoloissa samoin kuin sosiaaliturvassa.
3. Direktiivin 76/207/ETY 2 artiklan mukaan tasa-arvoisen kohtelun periaatteella tarkoitetaan, että minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei saa esiintyä välittömästi tai välillisesti etenkään siviilisäädyn tai perheaseman perusteella.
4. Tämän direktiivin mukaan tasa-arvoisen kohtelun periaatteen soveltaminen tarkoittaa sitä, ettei välitöntä tai välillistä sukupuoleen perustuvaa syrjintää saa olla työpaikan saamisen ehdoissa eikä mahdollisuuksissa ammatilliseen ohjaukseen ja koulutukseen, ammatilliseen jatkokoulutukseen ja uudelleenkoulutukseen, toimialasta ja ammattiasemasta riippumatta. Tämän vuoksi jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että tasa-arvoisen kohtelun periaatteen vastaiset lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset kumotaan.
5. Direktiivillä 86/457/ETY perustettiin yleislääkärin erityiskoulutus. Tämän direktiivin 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan täysipäiväisen koulutuksen on kestettävä vähintään kaksi vuotta. Tämän direktiivin 5 artiklan mukaan tiettyjen edellytysten täyttyessä koulutus voidaan suorittaa myös osa-aikaisena. Direktiivin 86/457/ETY sisältö otettiin mukaan direktiiviin 93/16/ETY sitä annettaessa. Direktiivin 86/457/ETY 5 artikla vastaa nykyisin voimassa olevaa direktiivin 93/16/ETY 34 artiklaa.
6. Direktiivin 93/16/ETY 34 artiklassa säädetään seuraavaa:
"1. Jäsenvaltiot voivat hyväksyä yleislääkärin erityiskoulutuksen täysipäiväisen opiskelun lisäksi myös osa-aikaisen opiskelun, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 31 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ilmaistun täysipäiväisen opiskelun periaatetta ja sikäli kuin tällainen opiskelu täyttää seuraavat edellytykset:
- koulutuksen kokonaiskesto ei saa lyhentyä sen vuoksi, että se suoritetaan osa-aikaisesti;
- osa-aikaisen opiskelun viikoittainen kesto ei saa olla vähemmän kuin 60 prosenttia viikoittaisen täysipäiväisen opiskelun kestosta;
- osa-aikaisen opiskelun tulee sisältää tietty määrä täysipäiväisiä koulutusjaksoja sekä sairaalassa tai klinikassa suoritettavan harjoittelun yhteydessä että sellaisen harjoittelun yhteydessä, joka suoritetaan hyväksytyllä yleislääkärin vastaanotolla tai terveydenhuollon laitoksessa, jossa lääkärit huolehtivat perusterveydenhuollosta. Näiden täysipäiväisten opintojaksojen tulee määrältään ja kestoltaan olla sellaisia, että ne valmentavat riittävästi yleislääkärin ammatin tehokkaaseen harjoittamiseen.
2. Osa-aikaisen opiskelun on oltava laadultaan täysipäiväistä opiskelua vastaava. Sen on johdettava 30 artiklassa tarkoitetun tutkintotodistuksen, todistuksen tai muun muodollista kelpoisuutta osoittavan asiakirjan myöntämiseen."
7. Direktiivin 93/16/ETY 25 artiklassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat hyväksyä osa-aikaisen erikoistumiskoulutuksen toimivaltaisten kansallisten viranomaisten hyväksymillä edellytyksillä, jos täysipäiväinen koulutus ei olisi yksilöllisten perusteltujen syiden vuoksi mahdollista. Toisin kuin 34 artiklassa, 25 artiklassa ei edellytetä, että tietty koulutusjakso suoritetaan täysipäiväisesti.
III Pääasian tosiseikat ja menettelyn kulku
A Pääasia
8. Katharina Rinkella, joka on pääasian kantaja, on virallisesti tunnustettu lääkärin tutkintotodistus. Hän vaatii oikeutta saada käyttää nimikettä "Praktische Ärztin" (yleislääkäri) Hampurissa yleislääkärin vastaanotolla suorittamansa osa-aikaisen koulutuksen perusteella.
9. Pääasian kantaja oli aiemmin suorittanut yleislääketieteen (erikois)lääkärinkoulutuksen, jota säännellään Ärztekammerin, joka on pääasian vastaaja, antamalla Weiterbildungsordnungilla (erikoistumiskoulutussäännöt). Vuosina 1988-1992 hän työskenteli täysipäiväisesti sisätautien osastolla eräässä sairaalassa. Tästä työskentelyajasta Ärztekammer hyväksyi kaksi vuotta täysipäiväiseksi erikoistumiskoulutukseksi.
10. Kahden lapsensa syntymän jälkeen Rinke siirtyi suorittamaan olennaisesti lyhyempää "yleislääketieteen erityiskoulutusjaksoa". Hän oli 1.4.1994-31.3.1995 jatkokoulutettavana apulaisena yleislääketieteen vastaanotolla, ja hän työskenteli osa-aikaisesti mutta yli 60 prosenttia normaalista työajasta.
11. Rinke haki 4.5.1995 todistusta "yleislääketieteen erityiskoulutusjaksosta" ja siihen liittyvää oikeutusta käyttää yleislääkäri-nimikettä. Vastaaja hylkäsi tämän hakemuksen 5.5.1995 tekemällään päätöksellä sillä perusteella, että Hamburgisches Ärztegesetzin (Hampurin lääkäreistä annettu laki) 13 b §:n 2 momentin ensimmäisen virkkeen mukaan kyseinen koulutus on pitänyt suorittaa siten, että henkilö on työskennellyt yleislääketieteen vastaanotolla täysipäiväisesti vähintään kuusi kuukautta. Toisin kuin Weiterbildungsordnung für die Facharztausbildungissa, lääkäreistä annetussa laissa ei säädetä tämän osalta mitään poikkeusta.
12. Koska Rinken oikaisuvaatimus ei menestynyt, hän nosti kanteen sillä perusteella, että Hamburgische Ärtzegesetzin 13 b §:n 2 momentin ensimmäinen virke on ristiriidassa direktiivissä 76/207/ETY säädetyn, yhteisön oikeuteen kuuluvan syrjintäkiellon kanssa. Hänen mukaansa vaatimuksen, josta säädetään direktiivin 86/457/ETY 5 artiklan 1 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa ja jonka mukaan osa yleislääkärin vastaanotolla suoritettavasta koulutuksesta on joka tapauksessa suoritettava täysipäiväisesti, on väistyttävä siksi, että se on ristiriidassa perustavanlaatuisen syrjintäkiellon periaatteen kanssa.
13. Ärztekammer sitä vastoin esitti, että lakisääteinen edellytys täysipäiväisestä koulutuksesta on objektiivisesti perusteltu. Kyseisellä sääntelyllä pyritään sen mukaan takaamaan se, että tuleva yleislääkäri saa yleislääkärin vastaanotolla työskennellessään kokonaiskuvan tällaisen vastaanoton työtehtävistä ja oppii tekemään kaikkia tällaisilla vastaanotoilla suoritettavia toimia. Jos koulutus on pelkästään osa-aikaista, on mahdollista, että koulutettava ei saa kokemusta kotikäynneistä tai saa joka tapauksessa vain osittaisen kuvan potilaiden sairauksien kehittymisestä.
14. Verwaltungsgericht hylkäsi kanteen. Revision-muutoksenhaussa Bundesverwaltungsgerichtin toimivaltainen jaosto hylkäsi Rinken vaatimukset 18.2.1999 antamassaan tuomiossa. Tässä tuomiossa todettiin, että on kiistatonta, että Hamburgische Ärztegesetzin 13 b §:n 2 momentin ensimmäisessä virkkeessä ja 13 a §:n 3 momentin kolmannessa virkkeessä edellytetään osana yleislääkärin erityiskoulutusta vähintään kuusikuukautista täysipäiväistä työskentelyä yleislääkärin vastaanotolla ja että kantaja ei täytä tätä edellytystä. Edelleen tuomion mukaan ei ole tarpeen ratkaista, onko pakottavaa vaatimusta täysipäiväisestä koulutuksesta pidettävä tasa-arvodirektiivin 76/207/ETY 2 artiklan 1 kohdassa ja 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna sukupuoleen perustuvana välillisenä syrjintänä. Hampurin kyseinen lainsäädäntö on tuomion mukaan joka tapauksessa perusteltu direktiivin 93/16/ETY 34 artiklan 1 kohdan vuoksi. Kyseisen 34 artiklan 1 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa, joka vastaa direktiivin 86/457/ETY 5 artiklan 1 kohtaa, kielletään sellainen kansallinen sääntely, jonka mukaan koulutus yleislääkärin vastaanotolla voidaan suorittaa kokonaisuudessaan osa-aikaisesti. Yleisten oikeusperiaatteiden mukaisesti tämä säännös saa etusijan direktiiviin 76/207/ETY nähden, koska kyseiset direktiivit ovat normihierarkiassa samanasteisia mutta yleislääkärin koulutusta koskevat direktiivit on annettu tasa-arvodirektiivin jälkeen ja niitä on pidettävä erityissäädöksinä. Kyseisellä säännöksellä ei myöskään loukata mielivallan kieltoa eikä suhteellisuusperiaatetta. Vaatimus, jonka mukaan ainakin osa yleislääketieteen harjoittelusta on suoritettava täysipäiväisesti, perustuu hyväksyttäviin syihin, kun otetaan huomioon direktiivin pohjana oleva ajatus kotilääkäritoiminnasta.
15. Bundesverfassungsgericht kumosi tämän tuomion kantajan tekemän valtiosääntövalituksen johdosta 9.1.2001 tekemällään päätöksellä, ja asia palautettiin Bundesverwaltungsgerichtiin. Bundesverfassungsgericht totesi, että Bundesverwaltungsgericht on loukannut kantajan oikeutta saada asiansa Grundgesetzin 101 §:n 1 momentin toisen virkkeen mukaisesti laillisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, koska vastoin EY 234 artiklan toista kohtaa se ei ole esittänyt Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymystä siitä, millainen keskinäinen suhde on direktiivin 93/16/ETY 34 artiklan 1 kohdan kolmannella luetelmakohdalla ja tasa-arvodirektiivillä 76/207/ETY. Bundesverfassungsgerichtin mukaan ei ole selvää, että Bundesverwaltungsgerichtin tuomiossa mainitut lex specialis ja lex posterior -tulkintaperiaatteet soveltuvat automaattisesti myös yhteisön oikeudessa; edelleen on mahdollista, että syrjintäkiellon periaatteesta on sittemmin tullut hierarkkiselta tasoltaan perusoikeus, minkä vuoksi se saisi etusijan direktiiviin 93/16/ETY nähden.
16. Bundesverwaltungsgericht päätti näin ollen lykätä asian käsittelyä ja esittää ennakkoratkaisukysymyksiä. Selostaakseen kysymyksiä tarkemmin se esitti seuraavia huomioita.
17. Ongelmallista on ensinnäkin, merkitseekö direktiivin 93/16/ETY 34 artiklan 1 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa asetettu edellytys, jonka mukaan yleislääkärin erityiskoulutukseen on sisällyttävä täysipäiväisiä koulutusjaksoja ja erityisesti hyväksytyn yleislääkärin vastaanotolla suoritettava osa, direktiivissä 76/207/ETY tarkoitettua sukupuoleen perustuvaa välillistä syrjintää. Se, että koulutusta ei voida suorittaa kokonaisuudessaan osa-aikaisesti, koskee tosin selvästikin naisia enemmän kuin miehiä, koska naiset käyttävät kokemuksen mukaan huomattavasti enemmän mahdollisuutta osa-aikaiseen työskentelyyn. Toisaalta on epäselvää, onko tasa-arvodirektiivi tältä osin merkityksellinen, koska yhteisöjen tuomioistuimen tähänastinen oikeuskäytäntö ei käytettävissä olleiden tietojen mukaan koske tätä ongelmakenttää. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä on säännönmukaisesti ollut kyse siitä, että osa-aikaisia työntekijöitä syrjitään kokopäiväisiin työntekijöihin verrattuna. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa ei ole kyse siitä, että tietyillä työskentelyyn liittyvillä yksityiskohdilla olisi syrjiviä vaikutuksia. Lainsäätäjä on pikemminkin sulkenut kokonaan pois tietyn työskentelymuodon eli osa-aikaisen työskentelyn asianomaisten työntekijöiden osalta. Yhteisöjen tuomioistuin ei ole vielä ratkaissut, sovelletaanko tasa-arvodirektiiviä myös tällaisiin säännöksiin ja mitä arviointiperusteita on tältä osin noudatettava.
18. On myös ajateltavissa, että syrjintäkieltoa ei sovelleta siksi, että vaatimus täysipäiväisestä työskentelystä yleislääkärin vastaanotolla on perusteltu syistä, joilla ei ole mitään tekemistä sukupuoleen perustuvan syrjinnän kanssa. Tällaisia syitä ovat mahdollisesti ne Bundesverwaltungsgerichtin kumotussa tuomiossa mainitut syyt, jotka liittyvät kotilääkärin tehtävään. Toisaalta on myös otettava huomioon se, että direktiivin 93/16/ETY 25 artiklassa ei säädetä erikoislääkäreiden koulutuksen osalta mistään sellaisista koulutusjaksoista, jotka olisi välttämättä suoritettava täysipäiväisesti.
19. Jos vaatimuksella täysipäiväisestä koulutuksesta loukataan syrjintäkieltoa, on myös kysyttävä, miten direktiivin 93/16/ETY 34 artiklan 1 kohdan ja direktiivin 76/207/ETY 2 ja 3 artiklan välinen normiristiriita on ratkaistava. Toisaalta on mahdollista, että asiassa sovelletaan eurooppalaiselle oikeusperinteelle ominaisia lex specialis ja lex posterior -periaatteita. Toisaalta on mahdollista, että sukupuoleen perustuvan syrjinnän kielto on yhteisön oikeuden perusoikeus, mikä voi johtaa siihen, että direktiivin 93/16/ETY 34 artiklan 1 kohdan kolmas luetelmakohta on tehoton.
B Ennakkoratkaisukysymykset
20. Edellä esitetyn perusteella Bundesverwaltungsgericht päätti 8.11.2001 tekemällään päätöksellä, joka saapui yhteisöjen tuomioistuimeen 31.1.2002, esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
"1. Onko direktiiveissä 86/457/ETY ja 93/16/ETY säädettyä edellytystä, jonka mukaan yleislääkärin nimityksen saamiseksi suoritettavassa yleislääketieteen erityiskoulutuksessa on tietyt osat suoritettava täysipäiväisesti työskennellen, pidettävä direktiivissä 76/207/ETY tarkoitettuna sukupuoleen perustuvana välillisenä syrjintänä?
2. Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
a) Miten on ratkaistava direktiivin 76/207/ETY ja direktiivien 86/457/ETY ja 93/16/ETY välinen normiristiriita?
b) Kuuluuko sukupuoleen perustuvan välillisen syrjinnän kielto yhteisön oikeuden kirjoittamattomiin perusoikeuksiin, joille on annettava etusija suhteessa sellaiseen yhteisön johdettuun oikeuteen, joka on niiden kanssa ristiriidassa?"
C Asian käsittelyn vaiheet yhteisöjen tuomioistuimessa
21. Rinke, Ruotsin hallitus, neuvosto ja komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia yhteisöjen tuomioistuimessa käytävän menettelyn yhteydessä. Rinke, neuvosto ja komissio ovat täsmentäneet näkemyksiään 12.11.2002 pidetyssä suullisessa käsittelyssä.
IV Arviointi asiasta
A Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
22. Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, muodostaako vaatimus, jonka mukaan osa-aikaisen yleislääkärin koulutuksen tietyt osat on suoritettava täysipäiväisesti, välillistä syrjintää.
23. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä on katsottu niin palkkauksen ja sosiaaliturvaetuuksien kuin työhönpääsyn ja työehtojenkin osalta, että välillistä syrjintää on sellaisen (kansallisen) säännöksen tai määräyksen soveltaminen, joka tosin on sanamuodoltaan neutraali mutta joka on tosiasiallisesti epäedullinen huomattavasti suuremmalle määrälle naisia kuin miehiä, ellei tämä erilainen kohtelu ole perusteltavissa seikoilla, jotka ovat objektiivisia ja joilla ei mitenkään syrjitä sukupuolen perusteella. Tämä oikeuskäytäntö on tämän jälkeen kodifioitu useisiin direktiiveihin. Seuraavaksi selvitän ensin, kohdellaanko riidanalaisilla säännöillä epäedullisemmin naisia kuin miehiä. Tämän jälkeen tutkin näiden säännösten perusteluksi esitettyjä väitteitä.
24. Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että kun toimenpiteen on todettu olevan epäedullisempi huomattavasti suuremmalle määrälle naisia kuin miehiä tai päinvastoin, sen oletetaan merkitsevän sukupuoleen perustuvaa välillistä syrjintää, ja vastakkaisen toteennäyttäminen kuuluu työnantajalle tai toimenpiteen toteuttajalle. Lisäksi kyseistä tilannetta kuvaavien tietojen on oltava luotettavia. Tämä tarkoittaa, että niiden on koskettava riittävän suurta otosta, niiden on voitava katsoa ilmaisevan muuta kuin satunnaisia tai suhdanteita kuvaavia ilmiöitä ja niiden on vaikutettava yleisesti ottaen merkityksellisiltä.
Välillinen syrjintä - kohdellaanko naisia epäedullisemmin?
25. Rinke ja Ruotsin hallitus ovat todenneet, että kyseinen vaatimus koskee käytännössä huomattavasti useampia naisia kuin miehiä, ja että kyseessä on näin ollen välillinen syrjintä. Ne huomauttavat, että kokemuksen perusteella useammat naiset kuin miehet valitsevat osa-aikaisen koulutuksen. Ne toteavat, että lääkärin perustutkinto saavutetaan keskimääräisesti 28 vuoden iässä. Naisten osalta kyseessä on myös ikä, jolloin heidän on tosissaan harkittava lasten hankkimista. Jatkokoulutus kestää kolmesta viiteen vuoteen. Suurin osa naisista saa tuona aikana ensimmäiset lapsensa. Se, että tarvittavaa ammattikokemusta ei voida suorittaa kokonaan osa-aikaisesti, sulkee käytännössä tämän ryhmän pois koulutuksesta. Suoritettua osa-aikaista koulutusta ei hyväksytä, joten he eivät voi toimia myöskään yleislääkäreinä.
26. Neuvosto toteaa, että direktiivissä tyydytään ainoastaan antamaan joitakin yleislääkärin osa-aikaiseen koulutukseen sovellettavia yksityiskohtaisia säännöksiä. Sitä, että tietty koulutusjakso on suoritettava täysipäiväisesti, ei voida verrata siihen, että suljetaan kokonaan pois mahdollisuus osa-aikaiseen koulutukseen. Viimeksi mainitulla kohdeltaisiin neuvoston mukaan epäedullisemmin naisia. Neuvosto katsoo, että osa-aikakoulutuksessa olevat lääkärit eivät ole epäedullisemmassa asemassa kuin täysipäiväisessä koulutuksessa olevat lääkärit. Ammattiin pääsyn edellytykset ovat molempien ryhmien osalta samat, ja heiltä edellytetään sekä käytännön koulutusta että täysipäiväistä koulutusjaksoa. Neuvoston mukaan ei voida katsoa, että tällä säännöksellä naisia kohdeltaisiin miehiä epäedullisemmin, siitä huolimatta, kuten ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on todennut, että osa-aikaiseen koulutukseen osallistuvat etupäässä naiset.
27. Komissio toteaa, että arvioitaessa, kohdellaanko jollain toimella käytännössä epäedullisemmin naisia, huomioon voidaan ottaa vain puhtaat tosiseikat. Sen mukaan ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ei ole esillä olevassa asiassa ottanut huomioon tällaisia tosiseikkoja. Se on todennut ennakkoratkaisupyynnössään vain, että "se, että koulutusta ei voida suorittaa kokonaisuudessaan osa-aikaisesti, koskee tosin selvästikin naisia enemmän kuin miehiä, koska naiset käyttävät kokemuksen mukaan huomattavasti enemmän mahdollisuutta osa-aikaiseen työskentelyyn". Tällainen yleinen toteamus ei komission mukaan riitä osoittamaan, että kyseessä on välillinen syrjintä. Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon miesten ja naisten roolin kehitys työmarkkinoilla ja perhepiirissä, ei voida ilman tarkempaa tutkimusta katsoa, että naiset valitsevat käytännössä huomattavasti useammin osa-aikaisen koulutuksen.
28. Komission mukaan kansallisen tuomioistuimen on siis tutkittava, koskeeko konkreettinen toimi tosiasiallisesti useampia naisia kuin miehiä. Tämä voitaisiin selvittää ainakin osittain osa-aikaista yleislääkärin koulutusta suorittavien miesten ja naisten lukumääriä koskevien tilastotietojen perusteella. Vain siinä tapauksessa, että naisten suhteellinen osuus olisi huomattavasti korkeampi, voitaisiin katsoa, että sääntö, jonka mukaan koko koulutusta ei voida suorittaa osa-aikaisesti, on naisille epäedullinen.
29. Rinke korostaa kuitenkin, ettei tällaisia tilastotietoja ole saatavilla, juuri siitä syystä, ettei kokonaan osa-aikaista koulutusta hyväksytä, ja koska tällaista ryhmää ei siis ole olemassa. Hänen mukaansa pitäisi verrata toisiinsa kaikkia yleislääkäreinä toimivia naisia ja miehiä. Tällöin olisi tehtävä ero sellaisten miespuolisten yleislääkärien välillä, jotka ovat saaneet tutkintonsa erityiskoulutuksen perusteella, sekä niiden välillä, jotka ovat saaneet kelpoisuuden pelkästään käytännön kokemuksen perusteella, ennen vuonna 1995 perustettua yleislääkärin erityiskoulutusta. Tilastoissa ei tehdä tällaisia eroja, eikä tätä koskevia tietoja näin ollen ole mahdollista esittää.
30. Rinke toteaa erityisesti, että naiset ovat aliedustettuja tässä ammatissa. Tilastojen mukaan naisten osuus Saksan yleislääkäreistä vuosina 1993-1999 oli 35 prosenttia. Vuonna 2000 heidän osuutensa oli 37 prosenttia. Muissa Euroopan maissa tämä prosenttiosuus on suunnilleen sama. Tilastoista voidaan myös päätellä, että jatkokoulutuksessa on tämän jälkeen ongelmia. Kyseisistä 37 prosentista vain 62 prosenttia on erikoistunut muun muassa yleislääkäriksi, kun taas miesten vastaava osuus on 76 prosenttia. Rinke toteaa lisäksi, että muiden kuin yleislääketieteen erikoistumisen osalta on mahdollista suorittaa koko koulutus osa-aikaisesti. On lisäksi yleisesti tunnettua, että suurempi määrä naisia kuin miehiä työskentelee osa-aikaisesti. Tämä pätee vieläkin suuremmassa määrin 28-35-vuotiaiden naisten osalta. Rinke katsoo esittäneensä riittävästi sellaisia tosiseikkoja, joiden perusteella voidaan katsoa, että kyseessä on välillinen syrjintä.
Arviointi välillisestä syrjinnästä
31. Ensimmäinen kysymys, johon on tässä yhteydessä vastattava, koskee sitä, onko kyseessä välillinen syrjintä. Totean tämän osalta, että kysymyksenasettelu siitä, voivatko ja missä määrin osa-aikaista työntekoa koskevat rajoitukset sekä tästä aiheutuvat seuraukset muodostaa välillistä syrjintää, ei ole vieras yhteisöjen tuomioistuimelle. Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi useaan kertaan todennut oikeuskäytännössään implisiittisesti tai nimenomaisesti olevansa tietoinen niistä vaikeuksista, joita naiset voivat kohdata kokoaikaisessa työsuhteessa, sekä tätä koskevista epäedullisista vaikutuksista esimerkiksi palkkauksessa, työoloissa tai sosiaaliturvan alalla.
32. Lisäksi on todettava, että esillä olevassa asiassa on kyseessä koulutus, joka koskee sellaisenaan ammattiin pääsyä ja kuuluu näin ollen direktiivin 76/207/ETY soveltamisalaan. Kyseisessä direktiivissä todetaan, että myös koulutuksella voidaan syrjiä välillisesti. Esillä olevassa asiassa on kyseessä yleislääkärin erityiskoulutus, johon osallistumisen edellytyksenä on, että lääkärin yliopistollinen peruskoulutus on suoritettu hyväksytysti.
33. Samoin on selvää, että direktiivin 93/16/EY 34 artiklan 1 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa edellytetään, että osa tästä koulutuksesta suoritetaan täysipäiväisesti. Korostan lisäksi sitä, että tätä direktiiviä on muutettu tällä välin direktiivillä 2001/19/EY. Riidanalainen säännös, joka koskee osa-aikaiseen yleislääkärin koulutukseen sisältyviä täysipäiväisiä jaksoja, pysytettiin kuitenkin voimassa.
34. Tämän jälkeen on selvitettävä, muodostaako vaatimus täysipäiväisestä työskentelystä koulutuksen tietyn osan aikana suuremman esteen naisille kuin miehille.
35. Rinken tämän väitteensä tueksi esittämät luvut, jotka koskevat erityisesti naisten osuutta saksalaisista yleislääkäreistä, eivät ole täysin vakuuttavia, koska ne eivät muodostaa syy-seuraussuhdetta väitetyn esteen ja tuloksen välille. Saattaa nimittäin olla myös muita historiallisia syitä sille, miksi tässä ammatissa toimiminen, mikä edellyttää yliopistollisia jatko-opintoja, on suhteellisen vähäistä.
36. Sitä vastoin tiedot, joista käy ilmi, että osa-aikainen työskentely on yleensä houkuttelevampaa naisille kuin miehille, ovat vakuuttavia. Tilastotiedoista käy ilmi, että naiset ovat osa-aikaisissa työsuhteissa yleensä yliedustettuja. Tämä näyttäisi pitävän paikkansa myös niiden ammattien osalta, joihin pääsemisen edellytyksenä on akateeminen perus- tai jatkotutkinto. Mahdollisuus tehdä osa-aikatyötä näyttää kiistatta lisäävän suuren naisryhmän työskentelymahdollisuuksia. Tämä pätee ammatinharjoittamiseen sellaisenaan.
37. Eurostatin tilastoista käy ilmi, että osa-aikatyötä tekevät pääasiallisesti naiset. Vuoden 2001 tilastotiedoista käy ilmi, että kolmasosa työssäkäyvistä naisista tekee osa-aikatyötä, kun vain 6 prosenttia työssäkäyvistä miehistä työskentelee osa-aikaisesti. Lisäksi käy ilmi, että maissa, joissa osa-aikaisesti työskentelevien naisten määrä on alhainen, tämä kuvastaa estettä työmarkkinoille pääsyssä.
Naiset hankkivat lapsia EU:ssa keskimäärin 28 vuoden iässä. Lisäksi kaikissa EU:n jäsenvaltioissa naiset käyttävät huomattavasti enemmän aikaa lastenhoitoon kuin miehet. 20-49-vuotiaat naiset käyttävät tähän keskimäärin vähintään 45 tuntia viikossa, miehet huomattavasti alle 30 tuntia viikossa (EU:n keskiarvo on 22 tuntia). Naiset eivät ainoastaan omista enemmän aikaa hoitotyölle, vaan tästä riippuu myös se, työskentelevätkö he kodin ulkopuolella vaiko eivät, ja työskentelevätkö he täysipäiväisesti vaiko osa-aikaisesti. Hoitotyön ja työn yhdistelmän vuoksi naiset työskentelevät yleensä osa-aikaisesti, kun taas miehet työskentelevät korkeintaan muutaman tunnin vähemmän kokopäivätyössä. Noin 37 prosenttia 20-49-vuotiaista naisista, joilla on hoidettavia ja jotka käyvät osa-aikatyössä, työskentelee alle 30 tuntia viikossa. Heitä on kaksi kertaa enemmän kuin sellaisia saman ikäluokan naisia, joilla ei ole lapsia eikä näin ollen hoitotehtäviä.
38. Sellaisen koulutusta koskevan vaatimuksen osalta, jota ei voida täyttää osa-aikaisesti, voidaan todeta, että mahdollisuutta osa-aikatyöhön, mikä helpottaa useiden naisten pääsyä tuohon ammattiin, ei ole. Toisin sanoen osa-aikatyö helpottaa ammattiinpääsyä vain naisten osalta.
39. Esillä olevassa asiassa vaaditaan täysipäiväistä osallistumista yliopistolliseen jatkokoulutukseen. Tällöin ei helpoteta naisten ammattiinpääsyä. Tästä syystä tämä vaatimus kohdistuu naisiin epäedullisemmin kuin miehiin.
40. Se, että kyseessä on koulutusta koskeva vaatimus, tekee välillisen syrjinnän vaikutuksista vielä vakavampia kuin jos kyseessä olisi vaatimus, jonka mukaan jotain työtä olisi tehtävä täysipäiväisesti. Koulutukseen liittyvä edellytys mahdollistaa ammattiin pääsyä koskevan rajoituksen syntymisen. Tällä ei ole vaikutuksia pelkästään epäedullisemmin kohdellun ryhmän urakehitykseen, vaan myös tietyn ammatin harjoittamiseen.
41. Neuvosto tai komissio eivät ole kyenneet osoittamaan, ettei esillä olevassa asiassa ole kyseessä tällainen välillisesti syrjivä vaikutus.
42. Komission väitettä, jonka mukaan miesten ja naisten roolin kehittymisestä työmarkkinoilla ei voida suoraan päätellä, että naiset valitsevat käytännössä huomattavasti useammin osa-aikaisen koulutuksen, ei voida hyväksyä, kun otetaan huomioon kiistattomat tilastotiedot miesten ja naisten osuudesta osa-aikaisissa tehtävissä.
43. On mahdollista, että komission mainitsema kehitys tulevaisuudessa aiheuttaa merkittäviä muutoksia näihin osuuksiin, mutta se ei millään tavalla vaikuta tämänhetkisten tilastotietojen pätevyyteen.
44. Muutenkaan neuvoston ja komission väitteet eivät ole johdonmukaisia niiden perustellessa vaatimusta, jonka mukaan yleislääkärin koulutus on suoritettava osittain täysipäiväisesti, sillä, että kyseessä on vain rajoitettu ajanjakso. Ne pyrkivät tällä väitteellään nimittäin lieventämään vaatimuksen rajoittavaa vaikutusta. Jo pelkästään tällaisen väitteen esittäminen osoittaa kuitenkin, että neuvosto ja komissio ovat tietoisia tällaisesta vaikutuksesta.
45. Neuvoston ja komission väitettä, jonka mukaan kantajan olisi näytettävä pääasiassa kansalliselle tuomioistuimelle, että kyseisellä kansallisella täytäntöönpanotoimella on välillisesti syrjiviä vaikutuksia, ja että kansallisten viranomaisten olisi puolestaan näytettävä, ettei tämä pidä paikkaansa, ei voida hyväksyä. Koska esillä olevan asian kohteena oleva kansallinen täytäntöönpanotoimi, joka koskee riidanalaista vaatimusta siitä, että koulutus on suoritettava täysipäiväisesti, perustuu kiistatta ja suoraan direktiivin 93/16/ETY 34 artiklan 1 kohdan kolmanteen luetelmakohtaan, esillä olevassa asiassa on selvitettävä, muodostaako kyseinen säännös mahdollisesti välillistä syrjintää.
46. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen ja laajan oikeuskäytännön mukaan jos on välillistä syrjintää koskevia epäilyksiä, työnantajan tai kansallisten viranomaisten asiana on osoittaa, ettei tämä pidä paikkaansa. Yhteisön lainsäätäjä on kodifioinut tämän oikeuskäytännön direktiiviin 97/80/EY. On totta, että oikeuskäytäntö ja edellä mainittu direktiivi on osoitettu jäsenvaltioille ja yksityisille oikeussubjekteille, mutta katson, että niihin sisältyvä periaate soveltuu täysin esillä olevan kaltaisiin tapauksiin, joissa yhteisön johdetun oikeuden on oltava yhteensoveltuvaa tasa-arvoisen kohtelun perustavaa laatua olevan periaatteen kanssa.
47. Neuvosto tai komissio eivät esitä edellä mainituissa kirjallisissa tai suullisissa huomautuksissaan mitään yksiselitteisiä laadullisia tietoja kumotakseen sen tilastotietoihin perustuvan olettaman, jonka mukaan riidanalaisella vaatimuksella syrjitään välillisesti naisia, jotka haluavat suorittaa yliopistollisen jatkokoulutuksen yleislääketieteessä.
Objektiiviset perustelut
48. Vaikka tietty toimi voikin koskea useampia naisia kuin miehiä tai päinvastoin, kyseessä ei kuitenkaan ole välillinen syrjintä, mikäli toimella pyritään lailliseen päämäärään, edellyttäen, että toteutetut keinot ovat tarpeen ja oikeasuhtaisia.
Osapuolten huomautukset
49. Rinke toteaa, ettei vaatimukselle, jonka mukaan yleislääkärin osa-aikaisen koulutuksen yhteydessä on suoritettava täysipäiväisiä jaksoja, ole objektiivisia perusteluja. Ruotsin hallitus yhtyy tähän näkemykseen. Se katsoo, että vaikka vaatimuksella kiistatta tavoitellaankin objektiivista päämäärää, tämä päämäärä voidaan saavuttaa myös muilla tavoin kuin direktiivissä säädetyllä tavalla, esimerkiksi edellyttämällä, että osa-aikaiseen koulutukseen on sisällyttävä sama kokonaisaika koulutusta kuin täysipäiväiseen koulutukseen. Tässä yhteydessä on myös todettu, että muiden erikoisalojen osalta koulutus voidaan aivan hyvin suorittaa osa-aikaisesti, ja että tämä pätee myös käytännön harjoittelun osalta. Tämä osoittaa, että koulutus voidaan järjestää myös muulla tavoin, siten, ettei se muodosta syrjintää.
50. Neuvosto ja komissio katsovat, että vaikka vaatimus koskisi useampia naisia kuin miehiä, se on joka tapauksessa objektiivisesti perusteltu. Ne huomauttavat, että direktiivin tarkoituksena on edistää lääkärien vapaata liikkuvuutta, mutta taata kuitenkin samalla korkea koulutuksen taso. Direktiivin mukaan jäsenvaltioiden on tunnustettava lääkärien tutkintotodistukset, todistukset ja muut muodollista kelpoisuutta osoittavat asiakirjat. Tämän vuoksi on yhdenmukaistettava koulutuksen kestoa koskevat vähimmäisedellytykset ja sisältö. Ne toteavat yleislääkärin koulutuksesta, että direktiivin 93/16/ETY 34 artiklan erityisenä tavoitteena on valvoa, että yleislääkärin osa-aikainen koulutus vastaa laadullisesti täysipäiväistä koulutusta. Ne huomauttavat lisäksi, että potilaille on myös taattava terveydenhuollon korkea taso. Ne toteavat, että 1) direktiivissä sallitaan pääsääntöisesti osa-aikainen koulutus 2) edellyttäen, että direktiivin 34 artiklan 2 kohdassa säädettyä yleistä edellytystä noudatetaan, ja että 3) tämä yleinen edellytys täsmennetään 34 artiklan 1 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa, jossa säädetään vaatimuksesta, jonka mukaan osa-aikaiseen koulutukseen on sisällyttävä tiettyjä täysipäiväisiä jaksoja. Ne toteavat lopuksi, että 4) yhteisön lainsäätäjän asiana on valvoa, ettei tällä vaatimuksella ylitetä sitä, mikä on ehdottoman välttämätöntä.
51. Neuvosto ja komissio toteavat tämän viimeksi mainitun kohdan osalta, ettei yhteisön lainsäätäjä ole vahvistanut täysipäiväisten jaksojen kestoa eikä lukumäärää, vaan tämä on jätetty kansallisen lainsäätäjän tehtäväksi. Ne toteavat, että on ainoastaan säädetty, että osa-aikaiseen koulutukseen sisältyvien täysipäiväisten jaksojen tulee olla sellaisia, että ne "valmentavat riittävästi yleislääkärin ammatin tehokkaaseen harjoittamiseen".
52. Ne huomauttavat, että vaikka kansallinen toimi ei olekaan riidan kohteena, myös jäsenvaltioiden on noudatettava yhteisön oikeuden periaatteita. Niiden on näin ollen otettava huomioon syrjintäkiellon periaate ja suhteellisuusperiaate. Niiden on näin ollen vahvistettava osa-aikaiseen koulutukseen sisältyvät täysipäiväiset jaksot siten, että ne ovat mahdollisimman lyhyitä, mutta kuitenkin riittävän pitkiä direktiivillä tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi.
53. Neuvosto toteaa, että vaatimus, jonka mukaan osa-aikaiseen koulutukseen kuuluvat tietyt koulutusjaksot on suoritettava täysipäiväisesti, ei ylitä sitä, mikä on tarpeen. Tällä tavalla sovitetaan yhteen osa-aikaisen koulutuksen tarve ja yleislääketieteen koulutuksen laatua koskevat vaatimukset. Komissio ja neuvosto muistuttavat, että yleislääkärillä on keskeinen tehtävä terveydenhoitojärjestelmässä, ja toteavat, että tähän liittyy erityisiä vaatimuksia. Yhä useammin potilaat ottavat yhteyttä ensin yleislääkäriin, ja tällä on keskeinen asema diagnoosin tekemisessä ja lopullisesta hoidosta päätettäessä. Koulutettavana oleva yleislääkäri on harjaannutettava tätä tehtävää varten.
54. Komissio ei usko, että kokonaan osa-aikaisella koulutuksella voitaisiin vastata tähän tarpeeseen, koska osa-aikaista toimintaa ei voida rinnastaa tässä yhteydessä täysipäiväiseen koulutukseen. Myös neuvosto tuo esille eräitä ongelmia, joita aiheutuisi, mikäli koulutus olisi kokonaan osa-aikainen. Se toteaa, että osa-aikaisessa koulutuksessa potilaan taudinkuvan kehitystä ei voida seurata täysipainoisesti, ja että kokemuksen hankkiminen tietyistä tilanteista, kuten esimerkiksi päivystyksestä tai saattohoidosta tai kroonisesti sairaiden potilaiden seurannasta ei olisi samaa osa-aikaisessa koulutuksessa, eikä myöskään työtaakka eikä käytettävissäoloaika. Ne mainitsevat esimerkkinä koulutettavana olevan yleislääkärin, joka on käytettävissä aamulla, mutta ei iltapäivällä. Tällöin jos potilaalle aamulla vastaanotolla määrätty lääke ei sovellukaan hänelle, hän ei voi kääntyä uudestaan häntä hoitaneen lääkärin puoleen.
55. Ne toteavat, että korkealaatuinen koulutus edellyttää täysipainoista osallistumista kaikkiin mahdollisiin sairaanhoitotoimiin ja tilanteisiin, jotta tällä tavoin voitaisiin seurata taudinkuvan kehittymistä ja saada kokonaiskuva potilaiden terveydentilasta. Kokonaan osa-aikaisesti suoritettuun yleislääketieteen koulutukseen liittyviä ongelmia voidaan kuitenkin poistaa vaatimalla, että tietyt, vaikkakin lyhytaikaiset jaksot on suoritettava täysipäiväisesti osa-aikaisen kulutuksen yhteydessä. Tällä tavoin koulutettavana oleva yleislääkäri voi hankkia ne taidot ja kokemuksen, joita häneltä edellytetään lääkärin ammatissa.
56. Neuvosto toteaa vielä, että on erotettava toisistaan osa-aikainen työskentely ja osa-aikainen koulutus. Viimeksi mainittu kestää ainoastaan rajoitetun ajan, jonka kuluessa tarvittava kokemus on hankittava. Komissio katsoo samoin, että kun otetaan huomioon direktiivin tavoite, voidaan kohtuudella vaatia, että koulutusta on suoritettava tietyn rajoitetun ajan täysipäiväisesti. Tämäntyyppisen rajoitetun jakson osalta on myös mahdollista löytää helpommin ratkaisu esimerkiksi lastenhoidolle kuin kokonaan täysipäiväisesti suoritettavan koulutuksen osalta. Komissio toteaa lisäksi, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä jäsenvaltioille jätetään tietty harkintavalta siitä, mikä on tarpeen sosiaaliturvaa ja työoloja koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi, vaikka nämä säännöt koskisivatkin useampia naisia kuin miehiä. Yhteisön lainsäätäjään sovellettavat edellytykset eivät siis voi olla tätä ankarampia. Neuvosto oli näin ollen toimivaltainen säätämään harkintavaltansa rajoissa yleislääkärin koulutukseen liittyvistä vaatimuksista. Sen mukaan kyseessä voi olla tasa-arvoisen kohtelun periaatteen rikkominen vain, jos direktiivin säännös on ilmeisen perusteeton.
57. Siitä, että direktiivissä säännellään eri tavalla erikoislääkärien koulutusta, eli kun siinä ei säädetä, että osa tällaisesta koulutuksesta on suoritettava täysipäiväisesti, ei voida niiden mukaan vielä päätellä, että tämä voi päteä myös yleislääkärin koulutuksen osalta. Ne korostavat tehtävien erilaisuutta ja koulutuksen eri pituista kestoa. Ne katsovat, että erikoislääkäreillä ei ole samanlaista keskeistä roolia kuin yleislääkäreillä. Erikoislääkäreillä ei ole erikoisalansa osalta samaa laajaa ja jatkuvaa tehtäväkenttää kuin yleislääkärillä. Tästä syystä koulutusta koskevat vaatimukset ovat erilaiset. Yleislääkärin koulutus on luonteeltaan pääasiallisesti käytännöllistä, kun taas erikoislääkärin koulutukseen sisältyy sekä teoriaa että käytäntöä. Lisäksi erikoislääkärin koulutus kestää kolmesta viiteen vuoteen erikoisalasta riippuen. Tällainen koulutus on näin ollen huomattavasti pidempi, mikä oikeuttaa myös mahdollisuuden osallistua koulutukseen kokonaan osa-aikaisesti.
Arviointi asiasta: objektiiviset perustelut
58. Kuten olen todennut edellä 23 kohdassa, yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan välillistä syrjintää ei ole, jos kohtelu on objektiivisesti perusteltavissa, eli jos toimella on oikeutettu tavoite ja jos sen toteuttamista koskevat toimet ovat tarpeellisia ja oikeasuhtaisia.
59. Sen arvioimiseksi, onko se direktiivin 93/16/ETY 34 artiklan 1 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa säädetty vaatimus, jonka mukaan osa yleislääkärin koulutuksesta on suoritettava täysipäiväisesti, objektiivisesti perusteltavissa, on esitettävä kolme alustavaa huomautusta.
60. Ensinnäkin kun otetaan huomioon se yhä kasvava merkitys, joka niin kutsutuilla ensilinjan lääkäreillä on lääketieteellisessä ketjussa, korkeatasoista koulutusta ja pätevää valmistautumista tulevaa ammattia varten koskevat vaatimukset ovat luonnollisia ja perusteltuja. Ne perustuvat direktiiveihin 86/457/ETY ja 93/16/ETY, joissa säädetään myös erillisestä yleislääkärin yliopisto-opintojen jatkotason erityiskoulutuksesta, joka täysipäiväisesti suoritettuna kestää nykyisin kolme vuotta.
61. Toiseksi viittaan edellä (40 kohdassa) esittämääni huomioon, jonka mukaan esillä olevassa asiassa riidanalainen vaatimus siitä, että osa koulutuksesta on suoritettava täysipäiväisesti, saattaa vaikeuttaa tietyn ryhmän ammattiin pääsyä tai tehdä sen mahdottomaksi. Tällainen vaikutus heijastuu rakenteellisesti niiden henkilöryhmien myöhempiin mahdollisuuksiin työmarkkinoilla, joihin sillä on vaikutusta. Tämä asettaa korkeat vaatimukset objektiivisille perusteluille tarpeellisuutta ja oikeasuhtaisuutta koskevilta osin.
62. Kolmanneksi on todettava, että vaatimusta siitä, että osa koulutuksesta on suoritettava täysipäiväisesti, ei ole millään tavalla mainittu direktiivin johdanto-osassa eikä sen säännöksissä. Johdanto-osassa mainitaan yleisesti yleislääkärin erityiskoulutustarpeesta. Tämä toteamus vastaa edellä tekemääni ensimmäistä toteamusta (60 kohta).
63. Direktiivin valmisteluasiakirjoista käy ilmi, että komissio esitti ehdotuksessaan alunperin mahdollisuutta suorittaa koulutus kokonaan osa-aikaisesti, mikäli täysipäiväinen koulutus ei olisi pakottavien henkilökohtaisten syiden vuoksi mahdollista. Tämä ehdotus vastasi erikoislääkäreihin sovellettavia alan säännöksiä. Neuvosto ei kuitenkaan hyväksynyt tätä ehdotusta. Tietyt jäsenvaltiot pitivät tätä vaatimusta turhana, kun taas toiset jäsenvaltiot katsoivat, että täysipäiväinen koulutus oli välttämätön. Tästä syystä direktiivissä 86/457/ETY ja myöhemmin direktiivissä 93/16/ETY säädettiin, että osa-aikainen koulutus on mahdollista, mikäli osa siitä suoritetaan täysipäiväisesti. Direktiivissä 93/16/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/19/EY, tämä vaatimus pysytettiin voimassa, vaikka sen johdanto-osassa todetaan, että "kertomuksessaan direktiivin 93/16/ETY IV osastossa säädetystä yleislääkärin erityiskoulutuksesta komissio on suositellut yleislääkäreiden osa-aikaiseen opiskeluun sovellettavien vaatimusten mukauttamista erikoislääkäreiden osa-aikaisen opiskelun vaatimuksiin". Täyttä yhdenmukaistamista ei ole tehty. Kyseisen alan asiantuntijat eivät kuitenkaan ole vastustaneet sitä, että yleislääkärin koulutus voitaisiin suorittaa kokonaan osa-aikaisesti, eivätkä neuvosto ja komissio ole esittäneet suullisessa käsittelyssä tätä koskevia vastalauseita.
64. Näistä valmisteluasiakirjoista voidaan päätellä, että kaikki eivät olleet yksimielisiä tarpeesta säätää, että tietty jakso yleislääkärin osa-aikaisesta koulutuksesta olisi suoritettava täysipäiväisesti. Tätä tarvetta ei ole nimenomaisesti perusteltu direktiivissä 93/16/ETY, kun taas direktiivin 2001/19/EY johdanto-osaan sisältyy toteamus, jossa pikemminkin kiistetään tällainen vaatimus. Kumpaankaan näistä direktiiveistä ei sisälly mitään seikkoja, joiden perusteella voitaisiin arvioida tällaisen vaatimuksen oikeasuhtaisuutta. Lisäksi valmisteluasiakirjojen perusteella näyttäisi, ettei niissä ole otettu huomioon mahdollisuutta, että tällaisesta säännöksestä saattaisi aiheutua välillistä syrjintää.
65. Tämän jälkeen on tarkasteltava niitä tosiseikkoja, joita neuvosto ja komissio ovat esittäneet kirjallisissa ja suullisissa huomautuksissaan tämän säännöksen objektiivisen perusteltavuuden tueksi. Nämä perustelut voidaan tiivistää seuraaviin kolmeen osaan:
- tarvittavan kokemuksen hankkiminen seuraamalla potilaiden taudinkuvan kehittymistä pitkällä aikavälillä
- riittävän kokemuksen hankkiminen erityisesti yleislääkärin toimintaan kuuluvista erilaisista tilanteista
- ja yleislääkärin ja muiden erikoislääkärien ammattien väliset erot, sekä tähän liittyvät koulutukselliset vaatimukset.
66. Ensimmäinen peruste ei ole asiallisesti virheellinen, mutta lääkärien tarve hankkia kokemusta potilaidensa taudinkuvan kehittymisestä ja mahdollisista komplikaatioista ei eroa eri alojen, esimerkiksi sisätautien, kardiologian tai psykiatrian erikoislääkärien osalta. Myös näillä aloilla oireet voivat muuttua nopeasti ja edellyttävät alkuperäisen diagnoosin ja hoitomuodon muuttamista.
67. Itse asiassa myös toisen perusteen osalta voidaan todeta samaa. Kaikkien lääkäreiden toiminnan harjoittamiseen kuuluu olennaisesti se, että potilaan hoidon jatkuvuus on taattava. Myös täysipäiväisessä koulutuksessa ja harjoittelussa on opittava tarjoamaan tarvittavia hoitomuotoja ja harjoittamaan niitä hoitovuoron ja henkilöstön vaihtuessa.
68. Molempien perusteiden osalta on näin ollen vaikeaa ymmärtää, miksi yleislääkäreiltä vaaditaan, että heidän on suoritettava osa koulutuksesta täysipäiväisesti, kun näin ei nimenomaisesti ole erikoislääketieteen alojen osalta. Ohimennen voidaan myös huomauttaa, että tarvittavan kokemuksen hankkimiseksi olisivat voineet riittää täysipäiväisiä jaksoja vähemmän rajoittavat vaatimukset, esimerkiksi se, että osa-aikaisen koulutuksen aikataulu sovitaan siten, että asianomainen saa riittävästi kokemusta potilaiden arvioinnista ja seurannasta pidemmällä aikavälillä. Lyhyesti voidaan todeta, että siltä osin kuin näillä perusteilla pyritään osoittamaan täysipäiväisyyttä koskevan vaatimuksen tarpeellisuus, ne eivät riitä perustelemaan tämän vaatimuksen oikeasuhtaisuutta.
69. Kolmas peruste on asiallisesti virheellinen siltä osin kuin sillä pyritään osoittamaan, että vain yleislääkäreiden osa-aikainen koulutus on tarpeen suorittaa osittain täysipäiväisesti. Koska direktiivissä, sellaisena kuin se on muutettuna, täysipäiväisen yleislääketieteen koulutuksen kestoa on pidennetty kolmeen vuoteen, ja se vastaa näin ollen tiettyjä muita lääketieteen erikoisaloja, ei koulutuksen lyhyemmällä kestolla voida enää perustella sitä, että täysipäiväisiä jaksoja koskeva vaatimus olisi pysytettävä voimassa pelkästään yleislääkärin koulutuksen osalta.
70. Yhteisöjen tuomioistuin on osa-aikatyöhön liittyviä eri seikkoja koskevissa useissa tuomioissaan jättänyt hyväksymättä yleistäviä huomautuksia esimerkiksi siitä, että osa-aikaiset työntekijät omistautuvat työlleen vähemmän tai että heillä on vähemmän kapasiteettia hankkia ammattitaitoa ja -kokemusta. Katson, että myös edellä selostetut neuvoston ja komission huomautukset ovat yleistäviä. Niillä ei perustella asianmukaisesti eikä täsmällisesti direktiivin 93/16/ETY 34 artiklan 1 kohdan kolmannen luetelmakohdan tarpeellisuutta eikä oikeasuhtaisuutta.
71. Komissio on vielä todennut, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä jäsenvaltioille jätetään tietty harkintavalta siitä, mikä on tarpeen sosiaaliturvaa ja työoloja koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi. Vastaavasti myös yhteisön lainsäätäjällä on sen mukaan tällaista harkintavaltaa. Tällä väitteellä ei ole merkitystä esillä olevassa asiassa, koska kuten olen todennut edellä 62 kohdassa, direktiivin 93/16/ETY johdanto-osassa tai säännöksissä ei perustella mitenkään sen vaatimuksen tarpeellisuutta eikä oikeasuhtaisuutta, että osa yleislääkärin osa-aikaisesta koulutuksesta on suoritettava täysipäiväisesti. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan harkintavalta tarkoittaa velvollisuutta perustella tämän harkintavallan käyttö.
72. Edellä esitetyn perusteella olen päätynyt siihen lopputulokseen, että neuvosto ja komissio eivät ole kyenneet esittämään vakuuttavaa objektiivista perustelua direktiivin 93/16/ETY 34 artiklan 1 kohdan kolmannelle luetelmakohdalle. Näin ollen on katsottava, että tällä säännöksellä syrjitään välillisesti naisia heidän mahdollisuuksissaan työmarkkinoilla.
73. Lisäksi tutkin vielä neuvoston ja komission väitettä, jonka mukaan riidanalainen säännös on joustava, kun siinä ei määritetä täysipäiväisten jaksojen pituutta eikä lukumäärää, ja koska niiden mukaan jäsenvaltioiden on tätä säännöstä täytäntöönpannessaan otettava huomioon tasa-arvoisen kohtelun perustavaa laatua oleva periaate ja suhteellisuusperiaate.
74. Tällä väitteellä ei ole merkitystä esillä olevassa asiassa, koska olen todennut jo edellä, että yhteisön säännös on sellaisenaan tasa-arvoisen kohtelun periaatteen vastainen. Se, että siinä jätetään jäsenvaltioille harkintavaltaa soveltaa säännöstä tiukemmin tai väljemmin ei muuta asiaa mitenkään. Päinvastoin, kun yhteisön lainsäätäjän on punnittava huolellisesti keskenään direktiivin tavoitteita ja siitä perustavaa laatua olevalle tasa-arvoisen kohtelun periaatteelle mahdollisesti aiheutuvaa rajoitusta, ei voida puhua jäsenvaltioille kuuluvasta harkintavallasta. Kun yhteisön lainsäätäjä katsoi, että vähimmäiskokemuksen hankkiminen täysipäiväisesti oli niin välttämätöntä, että sillä voitiin oikeuttaa tasa-arvoisen kohtelun periaatteelle aiheutuva rajoitus, sen olisi täytynyt perustella tämä hyvin ja sisällyttää perustelu yksityiskohtaisesti direktiiviin.
B Toinen ennakkoratkaisukysymys
75. Toiseen kysymykseen sisältyy kaksi osaa, eli se, miten on ratkaistava normikonflikti direktiivin 76/207/ETY ja direktiivin 93/16/ETY välillä, sekä se, onko välillisen syrjinnän kielto yhteisön kirjoittamaton perusoikeus, joka syrjäyttää kaikki sen kanssa ristiriidassa olevat johdetun oikeuden normit.
Osapuolten huomautukset
76. Kaikki osapuolet toteavat, että oikeus tasa-arvoisen kohteluun on ihmisoikeus ja että tällaiset perusoikeudet ovat yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita, joita on noudatettava. Lisäksi Amsterdamin sopimuksella tämä periaate on tullut myös osaksi perustamissopimusta, sillä se on sisällytetty erityisesti EY 2 artiklaan ja EY 3 artiklan 2 kohtaan, ja lisäksi EY 141 artiklan 3 kohdassa tarjotaan nimenomainen perusta yhteisön toimien toteuttamista varten. Komissio ja neuvosto viittaavat myös Nizzassa 7.12.2000 annettuun Euroopan unionin perusoikeuskirjaan.
77. Rinke toteaa, että vaatimus siitä, että tietty koulutusjakso on suoritettava täysipäiväisesti, on primaarioikeuden vastainen ja tällä perusteella osittain mitätön. Näin ollen direktiivin 76/207/ETY ja direktiivin 93/16/ETY välisellä normikonfliktilla ei ole merkitystä. Ja vaikka normikonflikti olisi ratkaistava, merkitystä olisi tällöin sillä edulla, jota kummallakin direktiivillä suojataan. Tämän osalta direktiivillä 93/16/ETY ei suljeta pois direktiivin 76/207/ETY soveltamista, ja olisi vastoin tämän viimeksi mainitun direktiivin tavoitetta syrjäyttää sillä tavoiteltu etu pelkästään sillä perusteella, että siitä säädetään direktiivissä 93/16/ETY.
78. Ruotsin hallitus huomauttaa, että direktiivin 76/207/ETY säännöksissä ilmaistaan miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaate, ja että riidanalainen säännös on tämän periaatteen vastainen.
79. Komissio myöntää, että direktiivin 76/207/ETY, joka on johdettua oikeutta, voidaan katsoa olevan ilmaisu sukupuoleen perustuvan syrjinnän perustavaa laatua olevasta kiellosta. Se katsoo kuitenkin, että direktiivi on osoitettu jäsenvaltioille eikä yhteisön toimielimille lakia säätävinä eliminä. Näin ollen on tutkittava, ovatko kyseiset säännökset yhteisön oikeuden perustavaa laatua olevien periaatteiden vastaisia.
Arviointi asiasta
80. EY 141 artiklassa ja siihen perustuvassa johdetussa oikeudessa, muun muassa direktiivissä 76/207/ETY, vahvistettu ja kehitetty miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaate työmarkkinoilla on erityinen ilmaisu perustavaa laatua olevasta miesten ja naisten välisen tasa-arvon periaatteesta työmarkkinoilla. Yhteisöjen tuomioistuin on vakiintuneessa oikeuskäytännössään antanut tälle periaatteelle perusoikeutta vastaavan merkityksen. Tästä seuraa, että myös yhteisön lainsäätäjän on johdettua oikeutta antaessaan ja täytäntöönpannessaan selvitettävä, ovatko säännökset yhdenmukaisia kyseisen perustavaa laatua olevan oikeusperiaatteen kanssa.
81. Direktiivin 93/16/ETY 34 artiklan 1 kohdan kolmatta luetelmakohtaa on arvioitava myös tämän huolenpitovelvoitteen kannalta. Kuten olen todennut edellä ensimmäiseen kysymykseen annettavan vastauksen yhteydessä, tällä säännöksellä ja näin ollen myös sillä tavalla, jolla se on täytäntöönpantu osaksi kansallista oikeutta, syrjitään välillisesti naisia heidän pääsyssään työmarkkinoille. Kyseessä on välillinen syrjintä, jonka osalta ei ole näytetty, että vastaisi pakottavaa tarvetta, ja se on joka tapauksessa suhteeton.
82. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on useaan kertaan todennut, että perustavaa laatua oleva oikeusperiaate menee johdetun oikeuden edelle ja että mikäli johdetun oikeuden säännös on ristiriidassa sitä korkea-arvoisemman normin kanssa, sitä on jätettävä soveltamatta.
83. Edellä esitetyn perusteella on todettava, että direktiivin 93/16/ETY 34 artiklan 1 kohdan kolmas luetelmakohta on pätemätön. Näin ollen niitä tämän säännöksen täytäntöönpanevia kansallisia säännöksiä, joiden mukaan osa yleislääkärin koulutusjaksosta on suoritettava täysipäiväisesti, on jätettävä soveltamatta.
V Ratkaisuehdotus
84. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Bundesverwaltungsgerichtin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1) Lääkäreiden vapaan liikkuvuuden sekä heidän tutkintotodistustensa, todistustensa ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojensa vastavuoroisen tunnustamisen helpottamisesta 5 päivänä huhtikuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/16/ETY 34 artiklan 1 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa säädetty vaatimus, jonka mukaan tietyt osat osa-aikaista yleislääkärin erityiskoulutusta on suoritettava täysipäiväisesti, muodostaa direktiivissä 76/207/ETY tarkoitettua sukupuoleen perustuvaa välillistä syrjintää.
2) Direktiivin 93/16/ETY 34 artiklan 1 kohdan kolmas luetelmakohta on pätemätön. Sen täytäntöönpanosta annettuja kansallisia säännöksiä on jätettävä soveltamatta, siltä osin kuin niissä vaaditaan, että osa osa-aikaista yleislääkärin erityiskoulutusta on suoritettava täysipäiväisesti.