Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)
13 päivänä toukokuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – Jäsenvaltioissa sovellettavat yhteiset vaatimukset ja menettelyt laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi – Direktiivi 2008/115/EY – 6, 8 ja 9 artikla – Laittomasti oleskelevat kolmansien maiden kansalaiset, jotka on tuomittu pitkäaikaiseen tai elinkautiseen vankeusrangaistukseen – Mahdollisuus tehdä palauttamispäätös – Menettelyä koskevat takeet
Asiassa C-877/24 [Shamsi](i),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Raad van State (ylin hallintotuomioistuin, Alankomaat) on esittänyt 18.12.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen samana päivänä, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
X ja
Y
vastaan
Minister van Asiel en Migratie, aiemmin Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Lycourgos (esittelevä tuomari) sekä tuomarit O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Piçarra ja N. Fenger,
julkisasiamies: D. Spielmann,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        X, edustajanaan M. F. Wijngaarden, advocaat,
–        Y, edustajanaan I.
C. van Krimpen, advocaat,
–        Alankomaiden hallitus, asiamiehinään M. K. Bulterman ja M.
H.
S. Gijzen,
–        Belgian hallitus, asiamiehinään L. Jans ja M. Van Regemorter,
–        Tšekin hallitus, asiamiehinään A. Edelmannová, M. Smolek ja J. Vláčil,
–        Saksan hallitus, asiamiehinään J. Möller ja R. Kanitz,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään F. Blanc, A. Katsimerou, F. van Schaik ja J. Vondung,
kuultuaan julkisasiamiehen 22.1.2026 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115/EY (EUVL 2008, L 348, s. 98) 6, 8 ja 9 artiklan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asioissa, joissa vastakkain ovat yhtäältä kolmansien maiden kansalaiset X ja Y ja toisaalta minister van Asiel en Migratie (turvapaikka- ja maahanmuuttoministeri, Alankomaat; jäljempänä ministeri), aiemmin Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, ja joissa on kyse X:ää ja Y:tä koskevien palauttamispäätösten laillisuudesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
3        Direktiivin 2008/115 johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”On tarpeen sopia selkeistä, avoimista ja oikeudenmukaisista säännöistä, joilla luodaan tehokas palauttamispolitiikka välttämättömänä osana hallittua maahanmuuttopolitiikkaa.”
4        Kyseisen direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Tätä direktiiviä sovelletaan jäsenvaltion alueella laittomasti oleskeleviin kolmansien maiden kansalaisiin.
2.      Jäsenvaltiot voivat päättää, että ne eivät sovella tätä direktiiviä kolmansien maiden kansalaisiin,
a)      joita koskee maahantulokielto – – tai jotka toimivaltaiset viranomaiset ovat pysäyttäneet tai ottaneet kiinni heidän ylittäessään laittomasti jäsenvaltion ulkorajan maa-, meri- tai ilmateitse ja joille ei ole sen jälkeen myönnetty lupaa tai oikeutta oleskella tuossa jäsenvaltiossa;
b)      jotka on rikosoikeudellisena seuraamuksena tai rikosoikeudellisen seuraamuksen johdosta määrätty palautettavaksi kansallisen lainsäädännön mukaisesti tai jotka ovat luovuttamismenettelyn kohteena.
3.      Tätä direktiiviä ei sovelleta henkilöihin, joilla on – – oikeus vapaaseen liikkumiseen yhteisössä.”
5        Kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan
– –
3)       ’palauttamisella’ prosessia, jonka aikana kolmannen maan kansalainen palaa joko vapaaehtoisesti paluuvelvoitetta noudattaen tai pakotettuna
–        alkuperämaahan, tai
–        kauttakulkumaahan yhteisön tai kahdenvälisten takaisinottosopimusten tai muiden järjestelyjen mukaisesti, tai
–        muuhun kolmanteen maahan, johon kyseinen kolmannen maan kansalainen päättää vapaaehtoisesti palata ja johon hänet hyväksytään”.
6        Kyseisen direktiivin 5 artiklassa täsmennetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on otettava tätä direktiiviä täytäntöön pannessaan asianmukaisesti huomioon
a)      lapsen etu,
b)      perhesuhteet,
c)      asianomaisen kolmannen maan kansalaisen terveydentila,
ja noudatettava palauttamiskiellon periaatetta.”
7        Direktiivin 2008/115
6 artiklan 1–5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltion on tehtävä palauttamispäätös sen alueella laittomasti oleskelevista kolmansien maiden kansalaisista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 2–5 kohdassa tarkoitettujen poikkeusten soveltamista.
2.      Jäsenvaltion alueella laittomasti oleskelevia kolmansien maiden kansalaisia, joilla on toisen jäsenvaltion myöntämä voimassa oleva oleskelulupa tai muu oleskeluun oikeuttava lupa, on vaadittava siirtymään välittömästi kyseisen toisen jäsenvaltion alueelle. Jos asianomainen kolmannen maan kansalainen ei noudata tätä vaatimusta tai jos kolmannen maan kansalaisen välitön poistuminen on tarpeen yleisen järjestyksen tai valtion turvallisuuden vuoksi, sovelletaan 1 kohtaa.
3.      Jäsenvaltio voi olla tekemättä palauttamispäätöksen alueellaan laittomasti oleskelevasta kolmannen maan kansalaisesta, jos toinen jäsenvaltio ottaa asianomaisen kolmannen maan kansalaisen takaisin tämän direktiivin voimaantulopäivänä voimassa olevien kahdenvälisten sopimusten tai järjestelyjen nojalla. Tässä tapauksessa asianomaisen kolmannen maan kansalaisen takaisin ottaneen jäsenvaltion on sovellettava 1 kohtaa.
4.      Jäsenvaltio voi milloin tahansa päättää myöntää alueellaan laittomasti oleskelevalle kolmannen maan kansalaiselle erillisen oleskeluluvan tai muun luvan, joka oikeuttaa oleskeluun, yksilöllisten inhimillisten syiden tai humanitaaristen tai muiden syiden perusteella. Tällöin palauttamispäätöstä ei tehdä. Jos palauttamispäätös on jo tehty, se perutaan tai sitä lykätään oleskeluluvan tai muun oleskeluun oikeuttavan luvan voimassaoloajaksi.
5.      Jos jäsenvaltion alueella laittomasti oleskelevan kolmannen maan kansalaisen oleskeluluvan tai muun oleskeluun oikeuttavan luvan uusimismenettely on vireillä, jäsenvaltion on harkittava palauttamispäätöksen tekemisestä pidättäytymistä, kunnes vireillä oleva menettely on saatu päätökseen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 6 kohdan soveltamista.”
8        Kyseisen direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet pannakseen täytäntöön palauttamispäätöksen, jos vapaaehtoista poistumista varten ei ole myönnetty aikaa – – tai jos paluuvelvoitetta ei ole noudatettu – – myönnetyn ajan kuluessa.”
9        Direktiivin 9 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on lykättävä maastapoistamista
a)      silloin, kun se loukkaisi palauttamiskiellon periaatetta; tai
b)      niin kauan kuin myönnetään 13 artiklan 2 kohdan mukaista lykkäystä.
2.      Jäsenvaltio voi lykätä maastapoistamista asianmukaiseksi ajaksi ottaen huomioon yksittäistapauksen erityispiirteet. Jäsenvaltioiden on erityisesti otettava huomioon:
a)      kolmannen maan kansalaisen fyysinen tai henkinen tila;
b)      tekniset syyt, kuten kuljetuskapasiteetin puute tai maastapoistamisen epäonnistuminen siksi, että palautettavan henkilöllisyyttä ei voida selvittää.”
Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset
X:n tilanne
10      X:llä oli toistaiseksi voimassa oleva oleskelulupa Alankomaissa. Alankomaiden tuomioistuin tuomitsi hänet 19.1.2015 lainvoimaisesti elinkautiseen vankeusrangaistukseen 12.5.2011–20.5.2011 tehdyistä useista tapoista ja murhista.
11      Ministeri peruutti 20.9.2018 tekemällään päätöksellä X:n oleskeluluvan taannehtivasti 12.5.2011 lukien, määräsi X:n poistumaan välittömästi Euroopan unionin alueelta ja määräsi hänelle kymmenen vuoden maahantulokiellon. Ministeri hylkäsi 27.7.2020 tekemällään päätöksellä X:n oikaisuvaatimuksen 20.9.2018 tehdystä päätöksestä.
12      X valitti ministerin 27.7.2020 tekemästä päätöksestä rechtbank Den Haagiin, zittingsplaatsen ’s-Hertogenbosch en Amsterdam (Haagin alioikeus, ’s-Hertogenboschin ja Amsterdamin istuntopaikat, Alankomaat). Kyseinen tuomioistuin hylkäsi valituksen 14.1.2022 antamallaan tuomiolla muun muassa sillä perusteella, että ministeri oli velvollinen tekemään X:ää
koskevan palauttamispäätöksen ja että palauttamispäätös oli tarpeen sen varmistamiseksi, että X voitaisiin poistaa maasta, jos hänet vapautettaisiin, mikä on mahdollista 25 vuoden vankeusajan jälkeen.
13      X valitti tuomiosta Raad van Stateen (ylin hallintotuomioistuin, Alankomaat), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
Y:n tilanne
14      Y saapui Alankomaihin 31.8.2018. Alankomaiden tuomioistuin tuomitsi hänet 16.11.2020 lainvoimaisesti 25 vuoden vankeusrangaistukseen kahdesta terroristisessa tarkoituksessa tehdystä murhan yrityksestä, jotka oli tehty päivänä, jona hän saapui Alankomaihin.
15      Ministeri totesi 25.4.2023 tekemässään päätöksessä, ettei Y oleskellut laillisesti Alankomaissa, määräsi hänet poistumaan välittömästi unionin alueelta ja määräsi hänelle 20 vuoden maahantulokiellon.
16      Y valitti päätöksestä rechtbank Den Haagiin, zittingsplaatsen ’s-Hertogenbosch en Amsterdam. Kyseinen tuomioistuin hyväksyi valituksen 22.12.2023 antamallaan tuomiolla ja kumosi kyseisen päätöksen, koska se katsoi, ettei ministeri voinut pätevästi tehdä palauttamispäätöstä tilanteessa, jossa henkilöä ei voida poistaa maasta pitkän vankeusrangaistuksen täytäntöönpanon vuoksi.
17      Ministeri valitti tuomiosta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen.
X:n ja Y:n tilanteita koskevat yhteiset seikat
18      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että on riidatonta, että X ja Y oleskelevat laittomasti Alankomaissa, että he eivät ole vedonneet direktiivin 2008/115 5 artiklassa lueteltuihin periaatteisiin ja että he eivät kuulu direktiivin 6 artiklan 2–5 kohdassa tarkoitettujen, palauttamispäätöksen tekemisvelvollisuudesta säädettyjen poikkeusten soveltamisalaan.
19      Pääasioiden asianosaiset ovat kuitenkin eri mieltä ministerin mahdollisuudesta tehdä X:ää ja Y:tä koskeva palauttamispäätös tilanteessa, jossa ministeri ei voi poistaa heitä maasta ja jossa he eivät voi noudattaa heihin kohdistettua paluuvelvoitetta siihen asti, kunnes heille määrätyt vankeusrangaistukset päättyvät.
20      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tästä ensinnäkin, että vaikka direktiivin 2008/115 6 artiklan 1 kohdassa näytetään asetettavan velvollisuus tehdä palauttamispäätös pääasioissa kyseessä olevien kaltaisissa tilanteissa, kyseisessä direktiivissä ei määritetä selvästi, miten tämä velvollisuus voidaan sovittaa yhteen sen seikan kanssa, että tällaisissa tilanteissa paluumahdollisuus on poissuljettu pitkäksi ajaksi. Kyseinen tuomioistuin katsoo, että sen käsiteltäväksi saatettua kyseisen direktiivin tulkintaongelmaa ei voida ratkaista tarkastelemalla unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä.
21      Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa selvittää siinä tapauksessa, että ministerillä ei olisi ollut toimivaltaa tehdä pääasioissa palauttamispäätöstä, oliko ministerillä tällöin direktiivin 2008/115 nojalla velvollisuus myöntää X:lle ja Y:lle oleskelulupa, jotta vältettäisiin sellaisen tilanteen jatkuminen, jossa he eivät voi olla palauttamismenettelyn kohteena mutta eivät kuitenkaan oleskele laillisesti asianomaisen jäsenvaltion alueella.
22      Kolmanneksi kyseinen tuomioistuin pohtii, onko pääasioissa kyseessä olevien palauttamispäätösten tekemisen vastustamiseksi mahdollista vedota suhteellisuusperiaatteeseen.
23      Tässä tilanteessa Raad van State on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Ovatko direktiivi [2008/115] ja erityisesti sen 6, 8 ja 9 artikla esteenä palauttamispäätöksen tekemiselle ulkomaalaisesta, joka ei pitkäaikaisen tai elinkautisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpanon vuoksi voi täyttää paluuvelvoitettaan pitkään aikaan ja jota ei tämän vuoksi voida myöskään poistaa unionin alueelta?
2)      Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko jäsenvaltio tällöin direktiivin [2008/115] 6 artiklan 4 kohdan mukaan velvollinen myöntämään ulkomaalaiselle erillisen oleskeluluvan tai muun oleskeluun oikeuttavan luvan pitkäaikaisen tai elinkautisen vapaudenmenetyksen keston ajaksi?
3)      Onko direktiivin [2008/115] 6 artiklan 1 kohdan yhteydessä mahdollista ottaa yksittäistapauksen arvioinnissa huomioon suhteellisuusperiaate muutenkin kuin 2–5 kohdassa lueteltujen poikkeuksien ja kyseisen direktiivin 5 artiklassa mainittujen periaatteiden ja etujen perusteella?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen ja kolmas kysymys
24      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä ja kolmannella kysymyksellään, joita on tarkasteltava yhdessä, lähinnä, onko direktiivin 2008/115
6, 8 ja 9 artiklaa, luettuina yhdessä suhteellisuusperiaatteen kanssa, tulkittava siten, että ne ovat esteenä laittomasti oleskelevaa kolmannen maan kansalaista koskevan palauttamispäätöksen tekemiselle silloin, kun hän ei hänelle määrätyn pitkäaikaisen tai elinkautisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpanon vuoksi voi vapaaehtoisesti poistua asianomaisen jäsenvaltion alueelta eikä häntä voida poistaa maasta pitkään aikaan.
25      Direktiivin 2008/115 2 artiklan 1 kohdan mukaan kyseistä direktiiviä sovelletaan jäsenvaltion alueella laittomasti oleskeleviin kolmansien maiden kansalaisiin.
26      Vaikka kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetään tietyistä direktiivin soveltamisalaa koskevista pakollisista tai valinnaisista rajoituksista, ja kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa annetaan jäsenvaltioille erityisesti oikeus päättää olla soveltamatta direktiiviä kolmansien maiden kansalaisiin, jotka on rikosoikeudellisena seuraamuksena tai rikosoikeudellisen seuraamuksen johdosta määrätty palautettavaksi, on todettava, että näissä säännöksissä ei millään tavoin suljeta pois sitä, että kyseistä direktiiviä sovelletaan kolmansien maiden kansalaisiin, jotka on tuomittu vankeusrangaistukseen tai jotka suorittavat tällaista rangaistusta.
27      Direktiivin 2008/115 6 artiklan 1 kohdasta seuraa, että kun oleskelun laittomuus on osoitettu, kolmannen maan kansalaisesta on tehtävä palauttamispäätös, sanotun rajoittamatta mainitun 6 artiklan 2–5 kohdassa tarkoitettujen poikkeusten soveltamista ja tämän direktiivin 5 artiklassa vahvistettuja vaatimuksia tarkasti noudattaen; palauttamispäätöksessä on yksilöitävä kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 alakohdassa tarkoitetuista kolmansista maista se, johon hänet on maasta poistettaessa siirrettävä (tuomio 22.11.2011, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Maastapoistaminen – Lääkekannabis), C-69/21, EU:C:2022:913, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28      Tältä osin on korostettava, ettei yksikään kyseisen direktiivin 6 artiklan 2–5 kohdassa säädetyistä poikkeuksista koske suoraan tai välillisesti kolmansien maiden kansalaisia, jotka on tuomittu vankeusrangaistukseen tai jotka suorittavat tällaista rangaistusta.
29      Myöskään direktiivin 2008/115 5 artiklan, jossa jäsenvaltiot velvoitetaan ottamaan asianmukaisesti huomioon tietyt edut ja noudattamaan palauttamiskiellon periaatetta, vaatimuksista ei seuraa, että jäsenvaltion olisi yleisesti pidättäydyttävä tekemästä palauttamispäätöstä laittomasti oleskelevasta kolmannen maan kansalaisesta, kun tämä on tuomittu vankeusrangaistukseen tai hän suorittaa tällaista rangaistusta.
30      On kuitenkin todettava, että kun palauttamispäätös on tehty direktiivissä 2008/115 käyttöön otettuja aineellisia ja menettelyllisiä takeita noudattaen ja jos paluuvelvoitetta ei ole noudatettu vapaaehtoista paluuta varten myönnetyssä määräajassa, kyseisen jäsenvaltion on poistettava asianomainen kolmannen maan kansalainen maasta kyseisen direktiivin 8 artiklan mukaisesti (ks. vastaavasti tuomio 12.9.2024, Changu, C-352/23, EU:C:2024:748, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Sekä
jäsenvaltioiden lojaliteettivelvoitteesta että muun muassa direktiivin 2008/115 johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa mainituista tehokkuusvaatimuksista seuraa, että kyseinen velvoite toteuttaa kolmansien maiden kansalaisten maastapoistaminen on täytettävä viipymättä (ks. vastaavasti tuomio 23.4.2015, Zaizoune, C-38/14, EU:C:2015:260, 34 kohta ja tuomio 15.2.2016, N., C-601/15 PPU, EU:C:2016:84, 76 kohta).
31      Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, jäsenvaltio, joka ennen palauttamismenettelyn päättymistä panee täytäntöön kolmannen maan kansalaiselle määrätyn pitkäaikaisen tai elinkautisen vankeusrangaistuksen, ei noudata velvollisuuttaan poistaa häntä maasta useiden vuosien tai jopa useiden vuosikymmenien ajan, eikä kyseinen kolmannen maan kansalainen voi myöskään poistua vapaaehtoisesti kyseisen jäsenvaltion alueelta tuona aikana.
32      Tällainen este palauttamismenettelyn nopealle loppuun saattamiselle ei kuitenkaan estä jäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia määräämästä laittomasti oleskelevalle kolmannen maan kansalaiselle pitkäaikaista tai elinkautista vankeusrangaistusta ja panemasta sitä täytäntöön.
33      On totta, että unionin tuomioistuin on katsonut, että vaikka rikoslainsäädäntö ja rikosprosessia koskevat säännöt kuuluvat lähtökohtaisesti jäsenvaltioiden toimivaltaan, unionin oikeudella voi kuitenkin olla vaikutusta tähän oikeudenalaan. Unionin tuomioistuin on päätellyt tästä, että jäsenvaltiot eivät voi soveltaa rikosoikeudellista lainsäädäntöä, jolla saatetaan vaarantaa direktiivillä tavoiteltujen päämäärien toteuttaminen ja estää näin sen tehokas vaikutus (ks. vastaavasti tuomio 6.12.2011, Achughbabian, C-329/11, EU:C:2011:807, 33 kohta).
34      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee kuitenkin myös, että kyseisessä direktiivissä ei suljeta pois jäsenvaltioilla olevaa valtaa määrätä vankeusrangaistusta siitä, että laittomasti oleskeleva kolmannen maan kansalainen on tehnyt muita kuin pelkästään laittomaan oleskeluun tai maahantuloon perustuvia rikoksia, myös tilanteissa, joissa palauttamismenettelyä ei ole vielä saatettu päätökseen (ks. vastaavasti tuomio 7.6.2016, Achughbabian, C-47/15, EU:C:2016:408, 65 kohta).
35      Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 39 kohdassa, jäsenvaltioiden mahdollisuus määrätä vankeusrangaistus tällaisten rikosten tekemisestä kattaa paitsi mahdollisuuden määrätä tällainen rangaistus myös mahdollisuuden panna määrätty rangaistus täytäntöön.
36      Tässä yhteydessä ensimmäiseen ja kolmanteen kysymykseen vastaamiseksi on tarpeen määrittää, onko tämän tuomion 30 kohdassa mainittu asianomaisen jäsenvaltion velvollisuus toteuttaa palauttamispäätöksen kohteena olevan kolmannen maan kansalaisen maastapoistaminen viipymättä esteenä tällaisen palauttamispäätöksen tekemiselle tilanteessa, jossa pitkäaikaisen tai elinkautisen vankeusrangaistuksen määräämisen ja täytäntöönpanon jälkeen on jo selvää, että paluuvelvoitetta ei missään tapauksessa voida panna täytäntöön pitkään aikaan.
37      Tältä osin on ensinnäkin todettava, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että palauttamispäätöksen tekeminen ajankohtana, jolloin toimivaltaiset viranomaiset eivät vielä ole varmoja siitä, että ne voivat panna sen täytäntöön, ei välttämättä ole poissuljettua.
38      Unionin tuomioistuin on siten katsonut, että jäsenvaltio voi tehdä palauttamispäätöksen samaan aikaan sellaisen päätöksen kanssa, jolla kansainvälistä suojelua koskeva hakemus hylätään ensimmäisessä asteessa, vaikka mahdollinen muutoksenhaku tähän hylkäämiseen merkitsisi lähtökohtaisesti asianomaiselle henkilölle lupaa jäädä kyseessä olevan jäsenvaltion alueelle odottamaan muutoksenhaun tutkimista, mikä sulkee pois kaikki mahdollisuudet kyseisen henkilön maastapoistamiseen (ks. vastaavasti tuomio 19.6.2018, Achughbabian, C-181/16, EU:C:2018:465, 59 kohta).
39      Palauttamispäätöksen tekeminen heti, kun oleskelu on todettu laittomaksi, on lisäksi omiaan edistämään direktiivin 2008/115 päätavoitetta eli sellaisen tehokkaan maastapoistamis- ja palauttamispolitiikan toteuttamista, jossa kunnioitetaan täysimääräisesti asianomaisten henkilöiden perusoikeuksia ja ihmisarvoa (ks. vastaavasti tuomio 19.6.2018, Gnandi, C-181/16, EU:C:2018:465, 48 kohta ja tuomio 22.11.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Maastapoistaminen – Lääkekannabis), C-69/21, EU:C:2022:913, 88 kohta), erityisesti takaamalla, että tällaisen päätöksen laillisuutta koskevat mahdolliset riitautukset voidaan tutkia viivyttämättä kohtuuttomasti paluuvelvoitteen täytäntöönpanoa, ja antamalla toimivaltaisille viranomaisille riittävästi aikaa toteuttaa toimenpiteitä, jotka käytännössä mahdollistavat maastapoistamisen toteuttamisen.
40      Toiseksi on kuitenkin todettava, että vaikka kolmannen maan kansalainen oleskelee laittomasti jäsenvaltion alueella, se, että häntä koskevaa paluuvelvoitetta ei todennäköisesti voida täyttää, voi tietyissä erityistapauksissa olla esteenä kyseistä kolmannen maan kansalaista koskevan palauttamispäätöksen tekemiselle.
41      Unionin tuomioistuin on siten katsonut, että ilman huoltajaa olevasta alaikäisestä ei voida tehdä palauttamispäätöstä tarkistamatta ensin, että suunnitellussa kohdemaassa on olemassa asianmukaiset vastaanotto-olosuhteet, joiden avulla paluuvelvoite voidaan tosiasiallisesti täyttää (ks. vastaavasti tuomio 14.1.2021, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Ilman huoltajaa olevan alaikäisen palauttaminen), C-441/19, EU:C:2021:9, 55, 59 ja 60 kohta).
42      Yleisemmin ottaen unionin tuomioistuin on katsonut, että direktiivin 2008/115 5 artiklassa, joka on jäsenvaltioita siitä lähtien sitova yleissääntö, kun ne panevat kyseisen direktiivin täytäntöön, toimivaltainen kansallinen viranomainen velvoitetaan noudattamaan palauttamismenettelyn kaikissa vaiheissa palauttamiskiellon periaatetta, joka taataan perusoikeutena Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 18 artiklassa, luettuna yhdessä Genevessä 28.7.1951 allekirjoitetun pakolaisten oikeusasemaa koskevan yleissopimuksen (Yhdistyneiden kansakuntien sopimussarja, nide 189, s.150, nro 2545 (1954)) 33 artiklan ja perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdan kanssa. Näin on muun muassa silloin, kun kyseinen viranomainen aikoo asianomaista henkilöä kuultuaan kohdistaa häneen palauttamispäätöksen (ks. vastaavasti tuomio 22.11.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Maastapoistaminen – Lääkekannabis), C-69/21, EU:C:2022:913, 55 kohta ja tuomio 6.7.2023, Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (Törkeän rikoksen tehnyt pakolainen), C-663/21, EU:C:2023:540, 49 kohta)
43      Unionin tuomioistuin päätteli tästä, että direktiivin 2008/115 5 artikla on esteenä sille, että kolmannen maan kansalaisesta tehdään palauttamispäätös silloin, kun tässä päätöksessä mainitaan kohdemaana maa, jonka osalta on painavia perusteita uskoa, että jos päätös pannaan täytäntöön, kyseinen kolmannen maan kansalainen alistuisi todelliselle vaaralle perusoikeuskirjan 18 artiklan tai 19 artiklan 2 kohdan vastaisesta kohtelusta (tuomio 22.11.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Maastapoistaminen – Lääkekannabis), C-69/21, EU:C:2022:913, 56 kohta ja tuomio 6.7.2023, Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (Törkeän rikoksen tehnyt pakolainen), C-663/21, EU:C:2023:540, 50 kohta).
44      Tämän tuomion 41–43 kohdassa mainittuihin tuomioihin johtaneille asioille ominaiset olosuhteet eroavat kuitenkin merkittävästi pääasioissa kyseessä olevien kaltaisista tilanteista.
45      Kyseiset tuomiot koskevat nimittäin tapauksia, joissa palauttamispäätöksen tekopäivänä joko ei ollut selvää, että asianomainen kolmannen maan kansalainen voitaisiin palauttaa kohdemaahan kyseisen kolmannen maan kansalaisen perusoikeuksia loukkaamatta, tai joissa oli osoitettu, että tällainen palauttaminen merkitsisi vakavaa vaaraa kyseisten perusoikeuksien loukkaamisesta.
46      Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei sitä vastoin totea, että olisi väitetty tai näytetty toteen, että palauttaminen kohdemaahan voisi loukata asianomaisten kolmansien maiden kansalaisten perusoikeuksia. Tällaisissa tilanteissa paluuvelvoitteen asettaminen ja kyseisen velvoitteen täytäntöönpanon ennakoitavissa olevat edellytykset eivät ole sinä päivänä, jona palauttamispäätös aiotaan tehdä, omiaan aiheuttamaan vaaraa kyseisten kolmansien maiden kansalaisten perusoikeuksien loukkaamisesta, joten syyt, joilla tämän tuomion 41–43 kohdassa mainituissa tuomioissa on perusteltu tällaisen päätöksen tekemisen poissulkeminen, eivät voi johtaa samaan ratkaisuun nyt käsiteltävässä asiassa.
47      Kolmanneksi on korostettava, että unionin lainsäätäjä on nimenomaisesti ottanut huomioon, että tietyissä tilanteissa palauttamispäätöstä ei voida panna välittömästi täytäntöön, ja määrittänyt näihin tilanteisiin sovellettavan oikeudellisen järjestelmän.
48      Direktiivin 2008/115 9 artiklan 2 kohdassa säädetään erityisesti, että jäsenvaltiot voivat lykätä maastapoistamista asianmukaiseksi ajaksi ottaen huomioon yksittäistapauksen erityispiirteet. Kyseisessä säännöksessä täsmennetään, että jäsenvaltioiden on erityisesti otettava huomioon asianomaisen kolmannen maan kansalaisen fyysinen tai henkinen tila sekä tekniset syyt, kuten kuljetuskapasiteetin puute tai maastapoistamisen epäonnistuminen siksi, että palautettavan henkilöllisyyttä ei voida selvittää.
49      Kyseisessä säännöksessä sallitaan siten maastapoistamisen lykkääminen erityisten olosuhteiden perusteella, ja siinä annetaan tiettyjä esimerkkejä, mutta ei kuitenkaan luetella tyhjentävästi tapauksia, joissa maastapoistamista voidaan lykätä.
50      Yhtäältä vankeusrangaistuksen määräämistä muusta rikoksesta kuin yksinomaan laittomasta oleskelusta tai maahantulosta ja toisaalta sen täytäntöönpanoa on pidettävä tällaisena olosuhteena, koska tämän tuomion 34 ja 35 kohdasta ilmenee, että tällaiset toimenpiteet kuuluvat jäsenvaltion rikosoikeudellisen toimivallan käyttöön, jolle direktiivi 2008/115 ei ole esteenä.
51      Unionin tuomioistuin on tosin katsonut, että jopa vankeusrangaistukseen johtava rikosoikeudellinen menettely
ei kuulu direktiivin 2008/115 9 artiklassa mainittuihin maastapoistamisen lykkäämistä koskeviin oikeuttamisperusteisiin (ks. vastaavasti tuomio 6.12.2011, Achughbabian, C-329/11, EU:C:2011:807, 45 kohta). Tämä täsmennys liittyi kuitenkin erityiseen tilanteeseen eli siihen, että laittomaan oleskeluun liittyvistä teoista oli aloitettu rikosoikeudellinen menettely ennen palauttamismenettelyn toteuttamista.
52      Lisäksi direktiivin 2008/115
9 artiklan 2 kohdassa ilmaistua vaatimusta, jonka mukaan maastapoistamista on lykättävä asianmukaiseksi ajaksi, ei voida tulkita siten, että se merkitsisi sitä, että tällainen lykkääminen voidaan toteuttaa ainoastaan lyhytaikaisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpanon varmistamiseksi.
53      Unionin lainsäätäjän valinta olla määrittämättä etukäteen sen ajanjakson enimmäiskestoa, jonka aikana maastapoistamista voidaan lykätä, ja viitata yksinkertaisesti asianmukaiseen aikaan, nimittäin osoittaa, että sen tarkoituksena on ollut sallia tietty joustavuus direktiivin 2008/115 9 artiklan 2 kohdan täytäntöönpanossa, mutta sulkea kuitenkin pois se, että maastapoistamisen lykkääminen voisi jatkua pidempään kuin lykkäämisen oikeuttavat olosuhteet edellyttävät.
54      Tästä seuraa, että tilanteessa, jossa pitkäaikaisen tai elinkautisen vankeusrangaistuksen määräämisen ja sen täytäntöönpanon jälkeen muusta kuin pelkästään laittomaan oleskeluun tai maahantuloon liittyvästä rikoksesta johtuvaa paluuvelvoitetta ei panna täytäntöön pitkään aikaan, toimivaltaiset viranomaiset voivat direktiivin 2008/115 9 artiklan 2 kohdan nojalla lykätä maastapoistamista siihen saakka, kunnes kyseinen rangaistus on pantu täytäntöön.
55      Kaikkien näiden seikkojen perusteella on todettava, että tällaisessa tilanteessa ei voida katsoa, että tämän tuomion 30 kohdassa mainittu velvollisuus toteuttaa palauttamispäätöksen kohteena olevan kolmannen maan kansalaisen maastapoistaminen viipymättä on esteenä palauttamispäätöksen tekemiselle.
56      On kuitenkin niin, että tässä yhteydessä sen ajankohdan, jona toimivaltaiset viranomaiset arvioivat palauttamispäätöstä tehdessään mahdollisuutta määrätä paluuvelvoite direktiivin 2008/115 5 artiklaa ja asianomaisen kolmannen maan kansalaisen perusoikeuksia noudattaen, ja sen ajankohdan, jona tämä velvollisuus voidaan tosiasiallisesti panna täytäntöön, välillä kuluu välttämättä huomattava aika.
57      Näin ollen on olemassa vaara siitä, että päivänä, jona mainittu velvollisuus voitaisiin tosiasiallisesti panna täytäntöön, täytäntöönpano ei ole enää yhteensopivaa kyseisen 5 artiklan tai näiden perusoikeuksien kanssa, vaikka palauttamispäätös olisi sen tekopäivänä ollut täysin yhteensopiva mainitun 5 artiklan ja mainittujen perusoikeuksien kanssa.
58      Tämän vaaran torjumiseksi jäsenvaltioilla on yhtäältä velvollisuus sallia kyseisen kolmannen maan kansalaisen vedota palauttamispäätöksen tekemisen jälkeen tapahtuneisiin kaikkiin sellaisiin olosuhteiden muutoksiin, joilla voi olla merkittävä vaikutus hänen tilanteensa arviointiin erityisesti direktiivin 2008/115 5 artiklan perusteella (ks. vastaavasti tuomio 19.6.2018, Gnandi, C-181/16, EU:C:2018:465, 64 kohta ja tuomio 4.9.2025, Adrar, C-313/25 PPU, EU:C:2025:647, 65 kohta).
59      Toisaalta toimivaltaisten viranomaisten on ennen palauttamispäätöksen täytäntöönpanoa tehtävä ajantasainen arviointi kolmannen maan kansalaiseen kohdistuvasta riskistä altistua palauttamiskiellon periaatteen vastaiselle kohtelulle. Tällaisen arvioinnin, jonka on oltava erillinen ja palauttamispäätöksen tekohetkellä tehdystä arvioinnista riippumaton, on mahdollistettava se, että toimivaltaiset viranomaiset voivat kaikkien olosuhteissa tapahtuneiden muutosten ja kolmannen maan kansalaisen mahdollisesti esittämien uusien seikkojen perusteella varmistua siitä, ettei ole olemassa painavia perusteita uskoa, että kyseinen kolmannen maan kansalainen altistuisi tällaiselle vaaralle siinä tapauksessa, että hän palaa kohdemaahan (ks. vastaavasti tuomio 17.10.2024, Ararat, C-156/23, EU:C:2024:892, 38 kohta).
60      Tässä ajantasaisessa arvioinnissa on myös otettava asianmukaisesti huomioon kaikki direktiivin 2008/115 5 artiklassa mainitut edut, jotta voidaan varmistaa, että nämä edut eivät estä palauttamispäätöksen täytäntöönpanoa (ks. vastaavasti tuomio 22.11.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Maastapoistaminen – Lääkekannabis), C-69/21, EU:C:2022:913, 91 kohta ja tuomio 4.9.2025, Adrar, C-313/25 PPU, EU:C:2025:647, 79 ja 80 kohta).
61      Tämän tuomion 58–60 kohdassa mainittuja velvoitteita on sovellettava, vaikka asianomaisesta kolmannen maan kansalaisesta on tehty palauttamispäätös, josta on tullut lainvoimainen, myös silloin, kun hän ei ole riitauttanut kyseistä päätöstä ajoissa (ks. vastaavasti tuomio 4.9.2025, Adrar, C-313/25 PPU, EU:C:2025:647, 63 kohta).
62      Siinä tapauksessa, että toimivaltaiset viranomaiset päätyvät ajantasaisen arvioinnin päätteeksi siihen, että asianomainen kolmannen maan kansalainen altistuisi maasta poistamisen johdosta vakavalle vaaralle siitä, että palauttamiskiellon periaatetta loukataan, kyseisten viranomaisten on direktiivin 2008/115 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti ainakin lykättävä maastapoistamista niin kauan kuin tällainen vaara on olemassa (ks. vastaavasti tuomio 17.10.2024, Ararat, C-156/23, EU:C:2024:892, 39 kohta). Mainitut viranomaiset eivät missään tapauksessa voi poistaa kyseistä kolmannen maan kansalaista maasta, jos on ilmeistä, että maastapoistaminen olisi ristiriidassa kyseisen direktiivin 5 artiklan tai perusoikeuskirjassa taatun perusoikeuden kanssa.
63      Lisäksi perusoikeuskirjan 47 artiklan mukaan asianomaisella kolmannen maan kansalaisella on oltava käytettävissään tehokas oikeussuojakeino, jonka avulla hän voi riitauttaa toimivaltaisten viranomaisten ajantasaisen arviointinsa päätteeksi tekemän päätelmän (ks. analogisesti tuomio 15.4.2021, Belgian valtio (Siirtopäätöksen tekemisen jälkeiset seikat), C-194/19, EU:C:2021:270, 35 kohta).
64      Lisäksi on niin, että vaikka suhteellisuusperiaatteen noudattaminen on varmistettava palauttamismenettelyn kaikissa vaiheissa, mukaan lukien palauttamispäätöksen tekemiseen liittyvä vaihe (ks. vastaavasti tuomio 11.6.2015, Zh. ja O., C-554/13, EU:C:2015:377, 49 kohta), palauttamispäätöksen varhaista tekemistä pääasioissa kyseessä olevien kaltaisissa tilanteissa ei voida pitää tämän periaatteen vastaisena, kunhan tämän tuomion 56–63 kohdassa mainitut takeet todella tarjotaan asianomaisille kolmansien maiden kansalaisille.
65      Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen ja kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2008/115 6, 8 ja 9 artiklaa, luettuina yhdessä suhteellisuusperiaatteen kanssa, on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä laittomasti oleskelevaa kolmannen maan kansalaista koskevan palauttamispäätöksen tekemiselle silloin, kun hän ei hänelle määrätyn pitkäaikaisen tai elinkautisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpanon vuoksi voi poistua vapaaehtoisesti asianomaisen jäsenvaltion alueelta eikä häntä voida poistaa maasta pitkään aikaan, kunhan kansallisessa säännöstössä säädetään riittävistä takeista, joilla varmistetaan kyseisen direktiivin 5 artiklan ja perusoikeuskirjan noudattaminen kyseisen päätöksen täytäntöönpanon yhteydessä.
Toinen kysymys
66      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että toiseen kysymykseen on vastattava vain, jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan siten, että direktiivi 2008/115 on esteenä palauttamispäätöksen tekemiselle pääasioissa kyseessä olevien kaltaisissa tilanteissa.
67      Koska kyseisestä vastauksesta ilmenee, että mahdollisuudelle tehdä palauttamispäätös on asetettu edellytys, jonka täyttyminen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava, toiseen kysymykseen on tarpeen vastata.
68      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee tällä kysymyksellään lähinnä, onko direktiiviä 2008/115 tulkittava siten, että siinä velvoitetaan jäsenvaltio myöntämään oleskelulupa alueellaan laittomasti oleskelevalle kolmannen maan kansalaiselle, kun tämän on suoritettava siellä pitkäaikainen tai elinkautinen vankeusrangaistus.
69      Unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että direktiivin 2008/115 tarkoituksena ei ole yhdenmukaistaa kokonaisuudessaan jäsenvaltioiden sääntöjä ulkomaalaisten oleskelusta. Tällä direktiivillä käyttöön otetut yhteiset säännöt ja menettelyt koskevat näet ainoastaan palauttamispäätösten tekemistä ja tällaisten päätösten täytäntöönpanoa (tuomio 24.2.2021, M ym. (Siirto jäsenvaltioon), C-673/19, EU:C:2021:127, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
70      Kyseisellä direktiivillä ei etenkään pyritä määrittämään, mitä seurauksia on sellaisten kolmansien maiden kansalaisten laittomasta oleskelusta jäsenvaltion alueella, joiden osalta ei ole mahdollista tehdä päätöstä palauttamisesta kolmanteen valtioon (tuomio 24.2.2021, M ym. (Siirto jäsenvaltioon), C-673/19, EU:C:2021:127, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
71      Kyseisen direktiivin 6 artiklan 4 kohdasta, johon ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa, on erityisesti todettava, että tässä säännöksessä vain sallitaan se, että jäsenvaltiot voivat myöntää kansallisen oikeutensa – eivätkä unionin oikeuden – perusteella alueellaan laittomasti oleskeleville kolmansien maiden kansalaisille oleskeluoikeuden yksilöllisten inhimillisten syiden tai humanitaaristen syiden perusteella (tuomio 22.11.2011, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Maastapoistaminen – Lääkekannabis), C-69/21, EU:C:2022:913, 86 kohta).
72      Toiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että direktiiviä 2008/115 on tulkittava siten, että siinä ei velvoiteta jäsenvaltiota myöntämään oleskelulupaa alueellaan laittomasti oleskelevalle kolmannen maan kansalaiselle, kun tämän on suoritettava siellä pitkäaikainen tai elinkautinen vankeusrangaistus.
Oikeudenkäyntikulut
73      Pääasioiden asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevien asioiden käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115/EY 6, 8 ja 9 artiklaa
on tulkittava siten, että
ne eivät ole esteenä laittomasti oleskelevaa kolmannen maan kansalaista koskevan palauttamispäätöksen tekemiselle silloin, kun hän ei hänelle määrätyn pitkäaikaisen tai elinkautisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpanon vuoksi voi poistua vapaaehtoisesti asianomaisen jäsenvaltion alueelta eikä häntä voida poistaa maasta pitkään aikaan, kunhan kansallisessa säännöstössä säädetään riittävistä takeista, joilla varmistetaan kyseisen direktiivin 5 artiklan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan noudattaminen kyseisen päätöksen täytäntöönpanon yhteydessä.
2)      Direktiiviä 2008/115 on tulkittava siten, että siinä ei velvoiteta jäsenvaltiota myöntämään oleskelulupaa alueellaan laittomasti oleskelevalle kolmannen maan kansalaiselle, kun tämän on suoritettava siellä pitkäaikainen tai elinkautinen vankeusrangaistus.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: hollanti.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.