62021CJ0391
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)
19 päivänä syyskuuta 2024 (
*1
)
Muutoksenhaku – Toimielimiä koskeva oikeus – Euroopan parlamentin jäsenen yhtenäinen asema – Italian vaalipiireistä valitut Euroopan parlamentin jäsenet – Italian edustajainhuoneen eläkkeistä tekemä päätös – Italian edustajainhuoneen jäsenten eläkkeiden määrän muuttaminen – Euroopan parlamentin tekemä vastaava muutos tiettyjen Italiassa valittujen Euroopan parlamentin entisten jäsenten eläkkeiden määrään – Parlamentin päätösten peruuttaminen ja korvaaminen – Unionin yleisen tuomioistuimen tuomion kumotuksi saamista koskevan asiavaltuuden jatkuminen
Asiassa C‑391/21 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 24.6.2021,
Enrico Falqui, kotipaikka Firenze (Italia), edustajinaan F. Sorrentino ja A. Sandulli, avvocati,
valittajana,
ja jossa vastapuolena on
Euroopan parlamentti, asiamiehinään S. Alves ja S. Seyr,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Lycourgos sekä tuomarit O. Spineanu-Matei, J.-C. Bonichot, S. Rodin (esittelevä tuomari) ja L. S. Rossi,
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
kuultuaan julkisasiamiehen 11.1.2024 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Valituksellaan Enrico Falqui vaatii, että unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 5.5.2021 antaman tuomion Falqui ym. v. parlamentti (T‑695/19, EU:T:2021:242; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla jolla tämä hylkäsi hänen kanteensa, jossa vaadittiin ensinnäkin sen 8.7.2019 päivätyn ilmoituksen kumoamista, jonka Euroopan parlamentti oli laatinut (jäljempänä riidanalainen päätös) ja joka koski hänen saamansa eläkkeen määrän mukauttamista Ufficio di Presidenza della Camera dei deputatin (edustajainhuoneen puhemiehistö, Italia) 12.7.2018 antaman päätöksen nro 14/2018 (jäljempänä päätös nro 14/2018) 1.1.2019 tapahtuneen voimaantulon seurauksena, toiseksi parlamentin varainhoidon pääosaston jäsenten edustajanpalkkioiden ja sosiaalietuuksien yksikön päällikön (jäljempänä yksikön päällikkö) 11.4.2019 päivätyn sellaisen ilmoituksen kumoamista, joka koski hänen saamansa eläkkeen soveltamista päätöksen nro 14/2018 1.1.2019 tapahtuneen voimaantulon jälkeen, ja kolmanneksi parlamentin oikeudellisen yksikön 11.1.2019 antaman lausunnon nro SJ-0836/18 (jäljempänä oikeudellisen yksikön lausunto) kumoamista.
Asiassa sovellettavat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Kuluja ja korvauksia koskevat säännöt
2
Euroopan parlamentin jäsenten kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen (jäljempänä kuluja ja korvauksia koskevat säännöt), sellaisina kuin ne olivat voimassa 14.7.2009 asti, liitteessä III olevassa 1 artiklassa määrättiin seuraavaa:
”1.   Kaikilla Euroopan parlamentin jäsenillä on oikeus vanhuuseläkkeeseen.
2.   Kaikille Euroopan parlamentin jäsenille tarkoitetun lopullisen yhteisön eläkejärjestelmän perustamiseen asti ja jos kansallisessa järjestelmässä ei määrätä eläkkeestä tai jos eläkkeen määrä ja/tai ehdot eivät ole samat kuin sen jäsenvaltion parlamentin jäseniin sovellettavat määrä ja ehdot, jonka edustajaksi jäsen on valittu Euroopan parlamenttiin, tilapäistä eläkettä voidaan maksaa kyseisen jäsenen pyynnöstä Euroopan unionin talousarvion parlamenttia koskevasta pääluokasta.”
3
Kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevassa 2 artiklassa määrättiin seuraavaa:
”1.   Tällaisen eläkkeen määrä ja ehdot ovat samat kuin sen jäsenvaltion parlamentin alahuoneen jäsenen eläkkeen määrä ja ehdot, jonka edustajaksi jäsen on valittu Euroopan parlamenttiin.
2.   Jäsenen, joka on edellä 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu edunsaaja, on järjestelmään liittyessään maksettava Euroopan unionin talousarvioon määrä, jonka suuruus lasketaan siten, että hän maksaa kaikkiaan yhtä paljon kuin sen jäsenvaltion parlamentin alahuoneen jäsen, josta hänet on valittu, maksaisi kansallisten säännösten mukaisesti.”
4
Kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 3 artiklan 1 ja 2 kohdassa määrättiin seuraavaa:
”1.   Hakemukset tilapäiseen eläkejärjestelmään liittymiseksi on tehtävä kahdentoista kuukauden kuluessa jäsenen toimikauden alkamisesta.
Kyseisen määräajan päätyttyä eläkejärjestelmän jäsenyys tulee voimaan hakemuksen vastaanottamiskuukauden ensimmäisestä päivästä alkaen.
2.   Eläkkeen maksamista koskevat hakemukset on tehtävä kuuden kuukauden kuluessa eläkeoikeuden alkamisesta.
Kyseisen määräajan päätyttyä eläkkeen maksaminen alkaa hakemuksen vastaanottamiskuukauden ensimmäisestä päivästä alkaen.”
Jäsenten asemaa koskevat säännöt
5
Euroopan parlamentin jäsenten asemaa koskevien sääntöjen vahvistamisesta 28.9.2005 tehdyn Euroopan parlamentin päätöksen 2005/684/EY, Euratom (EUVL 2005, L 262, s. 1; jäljempänä jäsenten asemaa koskevat säännöt), joka tuli voimaan 14.7.2009, 25 artiklan 1 ja 2 kohdassa määrätään seuraavaa:
”1.   Jäsenet, jotka olivat parlamentin jäseniä jo ennen sääntöjen voimaan tulemista ja valittiin uudelleen, voivat edustajanpalkkion, siirtymäkorvauksen ja eri eläkkeiden osalta valita edustajantoimensa koko kestoajaksi aikaisemman kansallisen järjestelmän.
2.   Nämä maksut suoritetaan jäsenvaltion talousarviosta.”
6
Jäsenten asemaa koskevien sääntöjen 28 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Eläkeoikeus, jonka jäsen on hankkinut kansallisten säännösten perusteella ennen näiden sääntöjen voimaantuloa, säilyy täysimääräisenä.”
Soveltamisohjeet
7
Euroopan parlamentin jäsenten asemaa koskevien sääntöjen soveltamisohjeista 19.5. ja 9.7.2008 tehdyn Euroopan parlamentin puhemiehistön päätöksen 2009/C 159/01 (EUVL 2009, C 159, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin jäsenten asemaa koskevien sääntöjen soveltamisohjeiden muuttamisesta 13.12.2010 tehdyllä parlamentin puhemiehistön päätöksellä 2010/C 340/06 (EUVL 2010, C 340, s. 6) (jäljempänä soveltamisohjeet), 7 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Siirtymämääräyksissä on varmistettava, että henkilöt, jotka saavat tiettyjä kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen nojalla myönnettyjä etuuksia, saavat niitä myös mainittujen sääntöjen kumoamisen jälkeen perustellun luottamuksensuojan periaatteen mukaisesti. Ennen jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaantuloa kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen nojalla saatujen eläkeoikeuksien säilyminen on turvattava.”
8
Soveltamisohjeiden 49 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Jäsenellä, joka on hoitanut edustajantointaan vähintään yhden kokonaisen vuoden, on oikeus toimikauden päätyttyä elinaikaiseen vanhuuseläkkeeseen sitä kuukautta seuraavan kuukauden ensimmäisestä päivästä, jona jäsen täyttää 63 vuotta.
Entisten jäsenten tai heidän laillisten edustajiensa on toimitettava vanhuuseläkkeen maksamista koskeva hakemus kuuden kuukauden kuluessa oikeuden alkamisesta, ellei kyseessä ole ylivoimainen este. Tämän määräajan jälkeen vanhuuseläkkeen nauttiminen alkaa hakemuksen vastaanottamiskuukauden ensimmäisenä päivänä.”
9
Soveltamisohjeet tulivat 73 artiklansa nojalla voimaan samana päivänä kuin jäsenten asemaa koskevat säännöt eli 14.7.2009.
10
Soveltamisohjeiden 74 artiklassa määrätään, että kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen voimassaolo päättyy jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaantulopäivänä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta soveltamisohjeiden IV osassa esitettyjä siirtymämääräyksiä, joihin muun muassa niiden 75 artikla kuuluu.
11
Soveltamisohjeiden 75 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.   Perhe-eläkkeen, työkyvyttömyyseläkkeen, huollettavana olevista lapsista myönnetyn työkyvyttömyyseläkkeen lisämäärän ja kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteen I, II ja III nojalla myönnetyn eläkkeen maksamista jatketaan mainittujen liitteiden mukaisesti henkilöille, jotka ovat saaneet kyseisiä etuuksia ennen jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaantulopäivää.
Jos työkyvyttömyyseläkettä saava entinen jäsen kuolee 14 päivän heinäkuuta 2009 jälkeen, hänen puolisolleen, hänen kanssaan muun vakiintuneen parisuhteen kuin avioliiton osapuolena olevalle henkilölle tai hänen huollettavanaan oleville lapsille maksetaan perhe-eläkettä jäsenten kulukorvaussääntöjen liitteessä I määrätyin ehdoin.
2.   Ennen jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaantulopäivää edellä mainitun liitteen III nojalla saadut vanhuuseläkeoikeudet säilyvät. Tässä eläkejärjestelmässä eläkeoikeuksia saaneet henkilöt saavat eläkettä, joka lasketaan heidän edellä mainitun liitteen III nojalla saamiensa oikeuksien perusteella, jos he täyttävät asianomaisen jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä vahvistetut asiaa koskevat edellytykset ja ovat esittäneet edellä mainitussa liitteessä III olevan 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun hakemuksen.”
Italian oikeus
12
Päätöksen ro 14/2018 §:n 1–3 momentissa määrätään seuraavaa:
”1.   Suoraan ja perhe-eläkkeenä maksettavien elinikäisten eläkkeiden sekä suoraan ja perhe-eläkkeenä maksettaviin pro rata ‑eläke-etuuksiin kohdistuvan elinikäisen eläkkeen osuuden määrät, kun niitä koskevat oikeudet on saatu 31.12.2011 voimassa olleen säännöstön perusteella, lasketaan 1.1.2019 lukien tämän päätöksen mukaisten uusien ehtojen mukaisesti.
2.   Edellisessä momentissa tarkoitettu uusi laskelma suoritetaan kertomalla yksilöllisen eläkemaksun määrä muuntokertoimella, joka vastaa jäsenen ikää päivänä, jona hän sai oikeuden elinikäiseen eläkkeeseen tai pro rata ‑eläke-etuuteen.
3.   Tähän päätökseen liitetyssä taulukossa 1 olevia muuntokertoimia on sovellettava.”
Asian tausta
13
Asian tausta on selostettu valituksenalaisen tuomion 13–23 kohdassa. Tätä tuomiota varten asian tausta voidaan esittää tiivistettynä seuraavasti.
14
Valittaja Falqui on Italiassa valittu entinen Euroopan parlamentin jäsen. Hän saa vanhuuseläkettä.
15
Euroopan parlamentti ilmoitti valittajan tammikuun 2019 eläkelaskelmaan lisäämällään huomautuksella hänelle siitä, että hänen vanhuuseläkkeensä määrää saatetaan tarkistaa päätöksen nro 14/2018 perusteella ja että tämä uusi laskelma voi mahdollisesti johtaa perusteettomasti maksettujen määrien takaisinperintään.
16
Parlamentti sovelsi kyseistä päätöstä kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 2 artiklan 1 kohdan nojalla ja alensi valittajan vanhuuseläkkeen määrää 1.1.2019 lähtien.
17
Parlamentti ilmoitti valittajalle yksikön päällikön päiväämättömällä ilmoituksella, joka liitettiin valittajan vuoden 2019 helmikuun eläkelaskelmaan, että oikeudellisen yksikön lausunnossa oli vahvistettu, että päätöstä nro 14/2018 sovelletaan automaattisesti hänen tilanteeseensa. Parlamentti ilmoitti valittajalle lisäksi, että saatuaan tarvittavat tiedot Camera dei deputatilta (edustajainhuone, Italia) parlamentti ilmoittaisi valittajalle hänen vanhuuseläkkeensä uudesta määrästä ja perisi mahdollisen erotuksen seuraavien 12 kuukauden kuluessa. Lopuksi ilmoituksessa annettiin valittajalle tieto siitä, että hänen eläkkeensä lopullisesta määrästä päätettäisiin muodollisella toimella, josta olisi mahdollista tehdä oikaisuvaatimus tai nostaa kumoamiskanne.
18
Yksikön päällikkö ilmoitti 11.4.2019 päivätyllä ilmoituksella valittajalle ensinnäkin, että kuten hän oli ilmoittanut valittajan vuoden 2019 helmikuun eläkelaskelmaan liitetyssä ilmoituksessa, valittajan vanhuuseläkkeen määrää tullaan kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti mukauttamaan niitä määriä vastaavasti, joilla päätöksen nro 14/2018 nojalla alennetaan edustajainhuoneen entisille jäsenilleen Italiassa maksamia vastaavia eläkkeitä. Toiseksi ilmoitettiin, että valittajan vanhuuseläkkeen määrää mukautetaan huhtikuusta 2019 lähtien ja taannehtivasti 1.1.2019 alkaen kyseisen ilmoituksen liitteenä toimitetun eläkkeen uuden määrän vahvistamista koskevan luonnoksen mukaisesti. Kolmanneksi 11.4.2019 päivätyssä ilmoituksessa valittajalle asetettiin ilmoituksen vastaanottamisesta alkava 30 päivän määräaika huomautusten esittämiselle. Ilmoituksessa todettiin, että jollei huomautuksia esitetä, kyseisen ilmoituksen vaikutuksia pidetään lopullisina ja ne johtavat muun muassa perusteettomasti saatujen määrien takaisinperintään tammi–maaliskuulta 2019.
19
Valittaja toimitti 23.5.2019 sähköpostilla huomautuksensa parlamentille.
20
Valittaja nosti 10.6.2019 unionin yleisessä tuomioistuimessa 11.4.2019 päivättyä ilmoitusta koskevan kumoamiskanteen, joka merkittiin rekisteriin numerolla T‑347/19. Kyseinen kanne jätettiin 3.7.2020 annetulla määräyksellä Falqui ja Poggiolini v. parlamentti (T‑347/19 ja T‑348/19, EU:T:2020:303) tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat. Valittaja ei valittanut kyseisestä määräyksestä.
21
Yksikön päällikkö totesi riidanalaisessa päätöksessä, että valittajan toimittamat huomautukset eivät sisältäneet seikkoja, joiden perusteella parlamentin kantaa, sellaisena kuin se on ilmaistu päätösluonnoksessa, olisi tarkistettava. Tämän vuoksi vanhuuseläkkeen määrästä ja siitä seuranneen perusteettoman edun takaisinperintää koskevasta suunnitelmasta, sellaisina kuin ne on laskettu uudelleen ja ilmoitettu päätösluonnoksen liitteessä, oli tullut lopullisia riidanalaisen päätöksen tiedoksiantopäivänä.
22
Valittaja ei ensin saanut riidanalaista päätöstä koskevaa tiedoksiantoa, koska Italian posti oli palauttanut sen Belgian postiin. Valittaja sai tiedon riidanalaisesta päätöksestä vasta 29.8.2019, jolloin parlamentti esitti oikeudenkäyntiväitteen asiassa T‑347/19 nostetusta kanteesta. Kyseisen oikeudenkäyntiväitteen esittämisen jälkeen parlamentti kuitenkin antoi riidanalaisen päätöksen tiedoksi toisen kerran hyödyllisellä tavalla.
Oikeudenkäynti unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
23
Valittaja nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 11.10.2019 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, jossa hän vaati 11.4.2019 päivätyn ilmoituksen ja oikeudellisen osaston lausunnon kumoamista.
24
Valittaja esitti kumoamisvaatimuksensa tueksi kolme kanneperustetta. Ensimmäinen kanneperuste koski soveltamissääntöjen rikkomista. Toinen kanneperuste koski sitä, että kun otetaan huomioon päätöksen nro 14/2018 väitetty lainvastaisuus Italian oikeuden kannalta, parlamentin olisi pitänyt kieltäytyä soveltamasta kyseistä päätöstä valittajan tilanteeseen. Kolmas kanneperuste koski ensisijaisuusperiaatteen, oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamista.
25
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisella tuomiolla kaikki kolme kanneperustetta ja tämän vuoksi kanteen kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset unionin tuomioistuimessa
26
Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin:
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion
–
kumoaa oikeudellisen yksikön lausunnon, päätösluonnoksen ja riidanalaisen päätöksen ja
–
velvoittaa parlamentin korvaamaan molemmissa oikeusasteissa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
27
Parlamentti vaatii, että unionin tuomioistuin:
–
hylkää valituksen ja
–
velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien ensimmäisessä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
28
Falqui toimitti 12.1.2022 unionin tuomioistuimen kirjaamoon jäljennöksen Consiglio di giurisdizione della Camera dei deputatin (edustajainhuoneen lainkäyttöneuvosto, Italia) 23.12.2021 antamasta tuomiosta nro 4/2021 (jäljempänä tuomio nro 4/2021), jolla kumotaan päätös nro 14/2018. Kyseistä asiakirjaa ei ole tässä vaiheessa lisätty asiakirja-aineistoon.
29
Asian Santini v. parlamentti (C‑198/21 P) valittajat toimittivat 9.3.2022 unionin tuomioistuimen kirjaamoon saman tuomion.
30
Nyt käsiteltävässä asiassa samoin kuin asioissa Coppo Gavazzi v. parlamentti (C‑725/21 P) ja Santini ym. v. parlamentti (C‑198/21 P) kirjaaja toimitti 16.3.2022 kyseisten asioiden asianosaisille esittelevän tuomarin ja julkisasiamiehen unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 62 artiklan nojalla päättämän prosessinjohtotoimen, jonka mukaan heitä on pyydetty toimittamaan kaikki asiakirjat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan heitä koskevan asian kohteeseen, ja erityisesti tuomion nro 4/2021.
31
Valittaja toimitti 23.3.2022 useita asiakirjoja, joiden joukossa on tuomio nro 4/2021. Myös parlamentti toimitti 29.3.2022 useita asiakirjoja, joiden joukossa on tuomio nro 4/2021 ja asiakirja, jonka otsikko on ”Italian edustajainhuoneen eläkkeiden laskennasta antamat uudet säännöt”. Parlamentti ilmoitti unionin tuomioistuimelle myös, että kun se saa edustajainhuoneelta pyytämänsä lisäselvityksen kyseisten sääntöjen konkreettisesta soveltamisesta, se tulee laskemaan valittajan vanhuseläkkeen uudelleen ja lähettämään hänelle uuden päätösluonnoksen, joka koskee hänen eläkeoikeuksiensa määrittämistä ja johon hänellä tulee olemaan mahdollisuus esittää huomautuksia ennen lopullisen päätöksen tekemistä.
32
Parlamentti teki 21.9.2022 lopullisen päätöksen, jossa vahvistettiin valittajan vanhuuseläkkeen uusi määrä sekä jälkikäteen maksettavat erät (jäljempänä parlamentin uusi päätös).
33
Unionin tuomioistuimen presidentti pyysi 25.10.2022 tekemällään päätöksellä asianosaisia täsmentämään, katsoivatko ne yhtäältä, että parlamentin uudella päätöksellä korvattiin takautuvin vaikutuksin riidanalainen päätös, ja toisaalta että kyseisen uuden päätöksen antamisen jälkeen valituksella oli edelleen kohde.
34
Parlamentti täsmensi 29.11.2022 katsovansa, että parlamentin uudella päätöksellä korvattiin takautuvin vaikutuksin riidanalainen päätös mutta että valituksella oli edelleen kohde. Sen mukaan asiaosaisten ja hyvän oikeudenhoidon intressissä on, että unionin tuomioistuin lausuu valituksen asiakysymyksestä, jotta selvennetään kysymystä siitä, rasittaako valituksenalaista tuomiota oikeudellinen virhe, ja siitä, voiko parlamentti laskea kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti valittajan eläkkeen uudelleen, jos sovellettava kansallinen säännöstö muuttuu.
35
Valittaja ilmoitti 29.11.2022 toimittamallaan kirjeellä katsovansa, että hänellä on edelleen intressi siihen, että unionin tuomioistuin ottaa kantaa jäsenten asemaa koskevien sääntöjen soveltamisohjeiden 75 artiklan 2 kohdan tulkintaan. Parlamentti viittasi uudessa päätöksessään nimittäin edelleen automaattisesti kansallisiin sääntöihin kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen perusteella maksettavan vanhuuseläkkeen laskentatavan muuttamiseksi, mistä seuraa valittajan mukaan, että kyseessä oleva entinen Euroopan parlamentin jäsen altistuu tältä osin kansallisen poliittisen elimen muuttuvien päätösten vaaralle.
Valituksen tarkastelu
36
Valituksensa tueksi valittaja esittää viisi valitusperustetta tukeakseen valitustaan, jolla hän pyrkii lähinnä riitauttamaan sen, että unionin yleinen tuomioistuin vahvisti, että soveltamisohjeiden 75 artiklan, luettuna yhdessä kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 2 artiklan 1 kohdan kanssa (jäljempänä parlamentin sisäiset säännöt), tulkinta on perusteltu. Ensimmäinen valitusperuste muodostuu lähinnä kolmesta osasta. Ensimmäinen osa koskee kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen 1 artiklan 2 kohdan ja 2 artiklan 1 kohdan sekä soveltamisohjeiden 75 artiklan virheellistä tulkintaa, toinen jäsenten asemaa koskevien sääntöjen 28 artiklan rikkomista ja kolmas päätöksen N:o 14/2018 vaikutusten virheellistä arviointia. Toinen valitusperuste, joka käsittää kaksi osaa, koskee luottamuksensuojan periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamista. Kolmannessa valitusperusteessaan valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin totesi virheellisesti, että parlamentti voi soveltaa kansallisia eläkesäännöksiä automaattisesti entisiin jäseniinsä tarkistamatta kyseisten kansallisten säännösten laillisuutta. Neljännen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki virheen, kun se ei ottanut huomioon päätöksen nro 14/2018 jälkeen annetun tuomioistuinratkaisun vaikutuksia. Viides valitusperuste, jossa on kolme osaa, koskee unionin yleisen tuomioistuimen tekemiä oikeudellisia virheitä siltä osin kuin se ensinnäkin jätti virheellisesti tutkimatta toisen ja kolmannen kanneperusteen, toiseksi totesi, ettei sillä ole toimivaltaa lausua perusteettomasti saatujen määrien palauttamisesta siinä tapauksessa, että kanne menestyy, ja kolmanneksi velvoitti valittajan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan parlamentin oikeudenkäyntikulut.
Alustavat huomautukset valittajan oikeussuojan tarpeen säilymisestä
37
Tämän tuomion 32 kohdasta ilmenee, että parlamentin uudella päätöksellä, joka annettiin oikeudenkäyntimenettelyn ollessa vireillä unionin tuomioistuimessa, vahvistetaan valittajalle maksettavan vanhuuseläkkeen uusi määrä sekä jälkikäteen maksettavat erät.
38
Tältä osin on huomattava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että sillä uhalla, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa, oikeudenkäynnin kohteen on oikeussuojan tarpeen tavoin oltava olemassa tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka, mikä edellyttää sitä, että valitus voi tuloksellaan tuottaa valittajalle etua (tuomio 4.9.2018, ClientEarth v. komissio, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39
Kantajan oikeussuojan tarve ei kuitenkaan välttämättä lopu sen vuoksi, että kantajan riitauttaman toimen vaikutukset ovat lakanneet oikeudenkäynnin aikana (ks. vastaavasti tuomio 28.5.2013, Abdulrahim v. neuvosto ja komissio, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, 62 kohta).
40
Kantajalla voi tietyissä tilanteissa säilyä intressi vaatia asian vireillä ollessa lainsäädännöllä kumotun toimen kumoamista saadakseen riidanalaisen toimen antajan tekemään jatkossa asianmukaiset muutokset ja siten estääkseen sen riskin, että lainvastaisuus, jonka väitetään rasittavan riidanalaista toimea, toistuu (tuomio 6.9.2018, Bank Mellat v. neuvosto, C‑430/16 P, EU:C:2018:668, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41
Nyt käsiteltävässä asiassa parlamentin 29.11.2022 antamasta vastauksesta, joka on esitetty tiivistetysti tämän tuomion 31 kohdassa, ilmenee yksiselitteisesti, että kyseinen toimielin aikoo jatkossakin mukauttaa entisten Euroopan parlamentin jäsenten eläkkeitä, mikäli kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa kansallisessa lainsäädännössä tapahtuu muutos (jäljempänä muuttuva järjestelmä).
42
Vaikka parlamentti on korvannut riidanalaisen päätöksen uudella päätöksellä, kyseinen päätös perustuu edelleen parlamentin sisäisten sääntöjen tulkintaan, jonka mukaan parlamentin on sovellettava muuttuvaa järjestelmää vanhuuseläkettä saaviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin ja perhe-eläkettä saaviin henkilöihin, jotka valittajan tavoin kuuluvat kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteiden soveltamisalaan (jäljempänä kyseessä olevat entiset Euroopan parlamentin jäsenet).
43
Valittaja kyseenalaistaa nyt käsiteltävän valituksen yhteydessä nimenomaan tämän tulkinnan. Tästä seuraa, että huolimatta siitä, että riidanalainen päätös on korvattu takautuvin vaikutuksin, valittajalla on edelleen intressi saada todetuksi, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen vahvistaessaan, että kyseinen tulkinta on perusteltu, koska parlamentti voi soveltaa sitä tehdessään tulevaisuudessa riidanalaisia päätöksiä tai parlamentin uusia päätöksiä vastaavia päätöksiä, joten on olemassa paitsi vaara väitetyn lainvastaisuuden toistumisesta tämän tuomion 40 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla, myös vaara siitä, että kun tällaisista samankaltaisista päätöksistä nostetaan kumoamiskanne, unionin yleinen tuomioistuin tekee uudelleen väitetyt oikeudelliset virheet, jotka ovat saaneet sen vahvistamaan, että mainittu tulkinta on perusteltu.
44
Tästä seuraa, että on katsottava, että valittajalla on edelleen oikeussuojan tarve unionin tuomioistuimessa siltä osin kuin nyt käsiteltävä valitus kohdistuu valituksenalaisen tuomion perusteluihin, jotka ovat välttämätön tuki unionin yleisen tuomioistuimen arvioinnille, jonka mukaan parlamentin sisäisistä säännöistä seuraa, että sen oli sovellettava valittajaan muuttuvaa järjestelmää.
Ensimmäinen valitusperuste
Asianosaisten väitteet
45
Ensimmäinen valitusperuste muodostuu pääasiallisesti kolmesta osasta.
46
Ensimmäisessä osassa valittaja väittää, että toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 49 kohdassa, jäsenten asemaa koskevilla säännöillä kumottiin kuluja ja korvauksia koskevat säännöt ja todettiin, ettei niitä voitu soveltaa tulevaisuudessa.
47
Kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 1 artiklan 2 kohdan nojalla kyseisillä säännöillä perustettu vanhuuseläkejärjestelmä on valittajan mukaan nimittäin vain tilapäinen. Soveltamisohjeissa kuitenkin täsmennetään, että kyseessä olevien entisten Euroopan parlamentin jäsenten perusteltujen odotusten suojaamiseksi jo myönnetyt tai ainakin kuluja ja korvauksia koskeviin sääntöihin sisältyvien sääntöjen perusteella jo saadut vanhuuseläkeoikeudet säilyvät muuttumattomina.
48
Valittajan mukaan soveltamisohjeiden johdanto-osan seitsemännestä perustelukappaleesta ja niiden 75 artiklasta, luettuna luottamuksensuojan periaatteen valossa, ilmenee, että kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen perusteella niiden voimassaoloaikana myönnetyt tai saadut etuudet ovat, toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 57 kohdassa, muuttumattomia. Kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III oleva viittaus kansalliseen oikeuteen on siis ymmärrettävä viittaukseksi kansalliseen lainsäädäntöön, sellaisena kuin sitä sovellettiin eläkeoikeuden saamishetkellä.
49
Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi, valittajan mukaan sitä, että kuluja ja korvauksia koskevissa säännöissä täsmennetään, että kyseisillä säännöillä käyttöön otettu eläkejärjestelmä on ”tilapäinen”, ”kaikille Euroopan parlamentin jäsenille tarkoitetun lopullisen yhteisön eläkejärjestelmän perustamiseen asti”, ei voida tulkita siten, että kyseinen järjestelmä olisi pidettävä voimassa jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaantulon jälkeen. Indikatiivin preesensin käyttö ilmaisee ainoastaan säännön tuolloisen luonteen sen käyttöönottohetkellä ja sen kumoamiseen saakka.
50
Valittajan mukaan soveltamisohjeiden 75 artiklassa ei määrätä, että jo myönnettyjä eläkkeitä tai jo saatuja eläkeoikeuksia säänneltäisiin jatkossa edelleen säännöllä, jonka mukaan kyseessä olevien entisten Euroopan parlamentin jäsenten eläkkeen määrän on aina vastattava kansallisten parlamentin jäsenten eläkkeen määrää, vaan siinä määrätään, että kyseisen säännön perusteella aikaisemmin myönnettyjen eläkkeiden ”maksamista jatketaan” ja että jo saadut vanhuuseläkeoikeudet ”säilyvät”.
51
Jos kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen perusteella myönnetyt tai saadut etuudet eivät olisi soveltamisohjeiden nojalla muuttumattomia, ne olisivat valittajan mukaan ristiriidassa sääntöjen luottamuksensuojan tavoitteen kanssa, koska kyseessä oleviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin sovelletaan muutoksia, joita heidän vanhuuseläkkeensä laskentaa koskeviin sääntöihin on tehty asiaa koskevien uusien kansallisten sääntöjen perusteella, kun taas Euroopan parlamentin jäsenillä, jotka ovat hoitaneet edustajantointaan vaalikaudesta 2009–2014 lähtien, on oikeus vanhuuseläkkeeseen, jonka määrä on varma ja muuttumaton.
52
Valittaja arvostelee ensimmäisen valitusperusteensa toisessa osassa unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se katsoi valituksenalaisen tuomion 62 kohdassa, että sen kyseisen tuomion 57 kohdassa esittämä parlamentin sisäisten sääntöjen tulkinta, jonka mukaan kyseisen toimielimen on sovellettava aina samoja kyseessä olevien entisten Euroopan parlamentin jäsenten vanhuuseläkkeiden määrää ja ehtoja koskevia sääntöjä kuin ne, jotka on vahvistettu sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jossa heidät on valittu, ei ole ristiriidassa jäsenten asemaa koskevien sääntöjen 28 artiklan kanssa, sillä perusteella, että kyseistä määräystä sovelletaan ainoastaan eläkeoikeuksiin, jotka parlamentin jäsenet ovat saavuttaneet kansallisten säännösten perusteella, kun taas valittajan eläkeoikeudet on saatu kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteen III määräysten perusteella.
53
Kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 1 artiklan 2 kohdasta ja 2 artiklan 1 kohdasta ilmenee valittajan mukaan, että kyseisten sääntöjen tavoitteena oli välttää kaikenlainen erilainen kohtelu yhtäältä sellaisten jäsenvaltioissa valittujen Euroopan parlamentin jäsenten, jotka takaavat omalla kustannuksellaan samanlaisen eläkkeen kuin se, jota kansallisen parlamentin jäsenet saavat, ja toisaalta sellaisista jäsenvaltioista valittujen Euroopan parlamentin jäsenten välillä, joissa, kuten Italian tasavallassa, ei ollut säädetty heidän osaltaan samanlaisista eläkkeistä kuin ne, joita kansallisen parlamentin jäsenet saavat.
54
Vaikka unionin yleisen tuomioistuimen tavoin olisikin katsottava, että jäsenten asemaa koskevien sääntöjen 28 artiklassa viitataan vain niihin Euroopan parlamentin jäseniin, jotka ovat saaneet oikeuden eläkkeeseen ”kansallisten säännösten perusteella”, tavoite saattaa edellisessä kohdassa tarkoitetut kaksi Euroopan parlamentin jäsenten ryhmää yhdenvertaiseen asemaan on valittajan mukaan esteenä sille, että siirtymäjärjestelmä, joka koskee entisiä parlamentin jäseniä, jotka jo saivat vanhuuseläkettä jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaan tullessa, voisi olla erilainen sen mukaan, myöntääkö eläkkeen jäsenvaltio vai parlamentti kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteen III nojalla.
55
Ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa valittaja arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se katsoi, että päätöksellä nro 14/2018 on ollut vaikutusta ainoastaan Italian parlamentin entisten jäsenten eläkkeiden määrään, vaikka se vaikutti heidän eläkeoikeuteensa sellaisenaan, ja tämä vaikutus oli taannehtiva.
56
Valittajan mukaan kyseisessä päätöksessä nimittäin määrättiin ennen vuotta 2012 voimassa olleen Italian järjestelmän, jossa säädettiin sekä eläkkeen että vakuutuksen luonteisten suoritusten myöntämisestä, perusteella jo kertyneiden ja maksettujen eläkeoikeuksien korvaamisesta maksuperusteisella eläkejärjestelmällä. Tästä seuraa valittajan mukaan, että kun parlamentti soveltaa päätöstä nro 14/2018 kyseessä olevien entisten Euroopan parlamentin jäsenten tilanteeseen, se muuttaa paitsi heidän vanhuuseläkkeensä määrää myös heidän saavutettua eläkeoikeuttaan poistamalla taannehtivasti kyseisen oikeuden ja korvaamalla sen toisella, jonka luonne ja myöntämisedellytykset ovat erilaiset.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
– Alustavat huomautukset
57
Ensimmäisen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa valittaja väittää, että jäsenten asemaa koskevilla säännöillä kumottiin kuluja ja korvauksia koskevat säännöt ja todettiin, ettei niitä voida soveltaa tulevaisuudessa, joten kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen nojalla niiden voimassaoloaikana myönnettyjen tai saatujen etuuksien määrä on muuttumaton.
58
Tällaisella väitteellä valittaja riitauttaa lähinnä sen parlamentin sisäisten sääntöjen tulkinnan perusteltavuuden, jonka mukaan parlamentin on sovellettava muuttuvaa järjestelmää kyseessä oleviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin.
59
Sama koskee toista osaa, koska unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 62 kohdassa esittämä parlamentin jäsenten asemaa koskevien sääntöjen 28 artiklan tulkinta, jonka mukaan kyseistä määräystä sovelletaan ainoastaan eläkeoikeuksiin, jotka parlamentin jäsenet ovat saaneet kansallisten säännösten perusteella, on yksi niistä syistä, joiden vuoksi unionin yleinen tuomioistuin totesi, että jäsenten asemaa koskevien sääntöjen soveltamisohjeiden 75 artiklan 2 kohdan ensimmäistä virkettä ei voida tulkita siten, että siinä taattaisiin kyseessä oleville entisille parlamentin jäsenille oikeus kiinteään ja muuttumattoman eläkkeen määrään.
60
Tämän valitusperusteen kolmannessa osassa valittaja väittää, että päätös nro 14/2018 on vaikuttanut hänen eläkeoikeuteensa. Näin ollen valittaja ei riitauta tällä osalla sen parlamentin sisäisten sääntöjen tulkinnan perusteltavuutta, jonka mukaan parlamentin on sovellettava muuttuvaa järjestelmää kyseessä oleviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin.
61
Tästä seuraa, että ainoastaan ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen ja toinen osa on tutkittava asiakysymyksen osalta.
– Asiakysymys
62
Valittaja arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta lähinnä siitä, että se katsoi valituksenalaisen tuomion 67 kohdassa, että parlamentti saattoi pätevästi tukeutua sisäisiin sääntöihinsä soveltaakseen muuttuvaa järjestelmää kyseessä oleviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin.
63
Aluksi on todettava, että kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 2 artiklan 1 kohdan mukaan ”[tilapäisen] eläkkeen määrä ja ehdot ovat samat kuin sen jäsenvaltion parlamentin alahuoneen jäsenen eläkkeen määrä ja ehdot, jonka edustajaksi jäsen on valittu Euroopan parlamenttiin”.
64
Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi lähinnä valituksenalaisen tuomion 54 kohdassa, ilmaisusta ”[tilapäisen] eläkkeen määrä ja ehdot ovat samat” ilmenee, että parlamentin on sovellettava kyseessä oleviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin eläkkeiden laskentasääntöjä sellaisina kuin niitä sovelletaan sen jäsenvaltion parlamentin jäseniin, jossa nämä entiset Euroopan parlamentin jäsenet on valittu. Toisin sanoen parlamentin on sovellettava kyseessä oleviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin muuttuvaa järjestelmää.
65
Tämä kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 2 artiklan 1 kohdan tulkinta vastaa kyseisellä säännöksellä tavoiteltua päämäärää, sellaisena kuin se ilmenee kyseisen liitteen 1 artiklan 2 kohdasta.
66
Viimeksi mainitun määräyksen mukaan mainitussa liitteessä olevan 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua eläkettä voivat nimittäin saada ainoastaan entiset Euroopan parlamentin jäsenet, joiden osalta sen jäsenvaltion eläkejärjestelmässä, jossa heidät on valittu, ei määrätä eläkkeestä tai joiden eläkkeen määrä ja/tai laskentaa koskevat ehdot eivät ole samat kuin ne, joita sovelletaan kansallisen parlamentin jäseniin.
67
Kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 2 artiklan 1 kohdan pääasiallisena tarkoituksena on näin ollen mahdollistaa se, että kyseisen liitteen 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa tilanteessa olevia entisiä Euroopan parlamentin jäseniä kohdellaan samalla tavalla kuin niitä Euroopan parlamentin jäseniä, joiden kansallisessa eläkejärjestelmässä säädettiin oikeudesta vanhuuseläkkeeseen, jonka määrä ja/tai laskentaa koskevat olivat samat kuin ne, joita sovelletaan heidän kansallisen parlamenttinsa jäseniin.
68
Kyseisen määräyksen tulkitseminen siten, että siinä edellytetään, että parlamentti soveltaa muuttuvaa järjestelmää kyseessä oleviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin, johtaa näin ollen siihen, että heihin sovelletaan samoin kuin näihin muihin Euroopan parlamentin entisiin jäseniin muutoksia, joita heidän kansallisen parlamentin jäsenten eläkkeiden määrän laskentasääntöihin on tehty.
69
Kyseinen kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteeseen III perustuva järjestelmä pidettiin voimassa soveltamisohjeiden 75 artiklan nojalla jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaantulon jälkeen muun muassa entisten Euroopan parlamentin jäsenten vanhuuseläkkeiden osalta.
70
Soveltamisohjeiden 74 artiklassa tosin määrätään, että kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen voimassaolo lakkaa jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaantulopäivänä. Kuten kyseisessä määräyksessä kuitenkin nimenomaisesti todetaan, kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen voimassaolo lakkaa, jollei kyseisten soveltamisohjeiden IV osassa esitetyistä siirtymämääräyksistä muuta johdu. Näihin siirtymämääräyksiin kuuluu mainittujen soveltamisohjeiden 75 artikla.
71
Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 51 kohdassa, soveltamisohjeiden 75 artiklan 1 kohdan nojalla kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteen III nojalla myönnetyn eläkkeen maksamista jatketaan kyseisen liitteen mukaisesti henkilöille, jotka ovat saaneet kyseisiä etuuksia ennen jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaantulopäivää.
72
Kuten unionin yleinen tuomioistuin perustellusti totesi valituksenalaisen tuomion 56 kohdassa, kyseisen määräyksen sanamuodosta ja tarkemmin sanottuna muotoilun ”maksamista jatketaan [kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteen III] mukaisesti” pakottavuudesta sekä indikatiivin preesensin käyttämisestä tässä muotoilussa on pääteltävä, että muuttuvaa järjestelmää sovelletaan edelleen kyseessä oleviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaantulon jälkeen.
73
Toisin kuin valittaja väittää, unionin yleinen tuomioistuin ei näin ollen tehnyt oikeudellista virhettä, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 49 kohdassa, että kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteen III määräyksiä ei ole kumottu jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaantulon seurauksena.
74
Soveltamisohjeiden 75 artiklan 1 kohdan tulkintaa, jonka mukaan muuttuvaa järjestelmää sovelletaan edelleen kyseessä oleviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaantulon jälkeen, ei horjuta kyseisen määräyksen 2 kohta, soveltamisohjeiden seitsemäs perustelukappale tai jäsenten asemaa koskevien sääntöjen 28 artikla.
75
Soveltamisohjeiden 75 artiklan 2 kohdan ensimmäisestä virkkeestä on ensinnäkin todettava, että siinä määrätään, että ”ennen jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaantulopäivää [jäsenten kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen] liitteen III mukaisesti saadut vanhuuseläkeoikeudet säilyvät”.
76
Toisin kuin valittaja väittää, kyseisestä määräyksestä ei voida johtaa mitään taetta sellaisen vanhuuseläkkeen maksamisesta, joka on laskettu jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaantulopäivänä voimassa olleiden kansallisten eläkkeiden laskentasääntöjen perusteella.
77
Tältä osin on korostettava, että jäsenten asemaa koskevilla säännöillä ja soveltamisohjeilla on otettu käyttöön kaksi peräkkäistä eläkejärjestelmää, jotka käsittävät kaksi erilaista eläkeoikeutta, eli yhtäältä eläkeoikeudet, jotka on saatu parlamentin sisäisten sääntöjen perusteella 14.7.2009 mennessä, jolloin kyseiset säännöt tulivat voimaan, ja toisaalta soveltamisohjeiden 49 artiklan perusteella kyseisestä päivästä lähtien saadut vanhuuseläkeoikeudet.
78
Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 50 kohdassa, soveltamisohjeiden 75 artiklan 1 kohtaa sovelletaan entisiin Euroopan parlamentin jäseniin, kuten valittajaan, jotka ovat suorittaneet unionin talousarvioon kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 2 artiklan 2 kohdan mukaisia maksuja ja jotka olivat alkaneet saada eläkettä kyseisen liitteen nojalla ennen parlamentin jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaantuloa, kun taas soveltamisohjeiden 75 artiklan 2 kohtaa sovelletaan entisiin Euroopan parlamentin jäseniin, joita osa valittajista on ja jotka siitä huolimatta, että he ovat myös maksaneet tällaisia maksuja, eivät olleet vielä alkaneet saada vanhuuseläkettä parlamentin jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaantulopäivänä.
79
Soveltamisohjeiden 75 artiklan 2 kohdan toisen virkkeen mukaan nimittäin ”[kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteen III nojalla] eläkeoikeuksia saaneet henkilöt saavat eläkettä, joka lasketaan heidän [kyseisen liitteen] nojalla saamiensa oikeuksien perusteella, jos he täyttävät asianomaisen jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä vahvistetut asiaa koskevat edellytykset ja ovat esittäneet edellä mainitussa liitteessä III olevan 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun hakemuksen.”
80
Koska soveltamisohjeiden 75 artiklan 2 kohdan toisessa virkkeessä määrätään edellytyksistä, jotka entisten Euroopan parlamentin jäsenten on täytettävä saadakseen eläkettä, joka lasketaan heidän kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteen III nojalla saamiensa oikeuksien perusteella, kyseistä määräystä ei ole tarkoitus soveltaa entisiin Euroopan parlamentin jäseniin, jotka ovat alkaneet saada eläkettä kyseisen liitteen mukaisesti ennen jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaantuloa.
81
Lisäksi siltä osin kuin soveltamisohjeiden 75 artiklan 2 kohdan toisessa virkkeessä määrätään, että kyseessä olevat entiset Euroopan parlamentin jäsenet saavat kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteen III mukaisesti vanhuuseläkettä saavutettujen oikeuksien perusteella, 75 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla käsitteellä ”saadut vanhuuseläkeoikeudet” on ymmärrettävä tarkoitettavan eläkeoikeuksia, jotka perustuvat kunkin kyseessä olevan entisen Euroopan parlamentin jäsenen maksamiin yksilöllisiin maksuihin ja jotka muodostavat heille kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 2 artiklan 1 kohdan nojalla maksettavan vanhuuseläkkeen laskentaperusteen. Tätä käsitettä ei näin ollen voida ymmärtää siten, että sillä viitattaisiin väitettyyn oikeuteen saada jokin kiinteä ja muuttumaton määrä eläkettä, joka on laskettu sellaisten kansallisten sääntöjen perusteella, joka olivat voimassa jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaan tullessa tai kyseisellä määräyksellä käyttöön otettuun järjestelmään liittymishetkellä.
82
Soveltamisohjeiden 7 perustelukappaleessa todetaan yhtäältä, että ”siirtymämääräyksissä on varmistettava, että henkilöt, jotka saavat tiettyjä kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen nojalla myönnettyjä etuuksia, saavat niitä myös mainittujen sääntöjen kumoamisen jälkeen perustellun luottamuksensuojan periaatteen mukaisesti”, ja toisaalta, että ”ennen jäsenten asemaa koskevien sääntöjen voimaantuloa kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen nojalla saatujen eläkeoikeuksien säilyminen on turvattava”.
83
Kyseisestä perustelukappaleesta ilmenee, että siinä täsmennetään, että kyseisen säännöstön nojalla myönnettyjen etuuksien maksamista jatketaan, eikä siitä voida päätellä, ettei kyseistä säännöstöä enää sovellettaisi mainitun päivämäärän jälkeen.
84
Näin ollen käsitteellä ”saadut eläkeoikeudet” on kyseisessä perustelukappaleessa sama ulottuvuus kuin soveltamisohjeiden 75 artiklan 2 kohdassa olevalla käsitteellä, sellaisena kuin sitä täsmennetään tämän tuomion 81 kohdassa.
85
Soveltamisohjeiden 75 artiklassa säädetty tae, jonka mukaan kyseessä olevat entiset Euroopan parlamentin jäsenet, jotka ovat maksaneet maksuja kuluja ja korvauksia koskevilla säännöillä perustetun eläkejärjestelmän mukaisesti, saavat edelleen etuuksia kyseisestä järjestelmästä, ja oikeus siihen, että heidän vanhuuseläkkeensä määrä määritetään muuttuvan järjestelmän mukaisesti, edistää luottamuksensuojan tavoitteen saavuttamista.
86
Tässä parlamentin sisäisten sääntöjen tarkastelun asiayhteydessä unionin yleinen tuomioistuin saattoi oikeudellista virhettä tekemättä todeta valituksenalaisen tuomion 57 kohdassa, että parlamentin sisäisissä säännöissä edellytetään nimenomaisesti, että parlamentti soveltaa aina samoja eläkkeiden määrää ja ehtoja koskevia sääntöjä kuin ne, joista määrätään kyseessä olevan jäsenvaltion oikeudessa.
87
Lopuksi on todettava jäsenten asemaa koskevien sääntöjen 28 artiklasta, että unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt mitään oikeudellista virhettä, kun se totesi, että kyseistä määräystä sovelletaan ainoastaan eläkeoikeuksiin, joita entiset Euroopan parlamentin jäsenet eivät ole saaneet kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteen III nojalla vaan kansallisten eläkesäännösten perusteella, kuten tämän määräyksen sanamuodostakin ilmenee. Toisin kuin valittaja väittää, kyseinen määräys ei sellaisenaan vaikuta soveltamisohjeiden 75 artiklan 1 kohdan tulkintaan.
88
Lisäksi se, että kansallisten säännösten perusteella saavutetut oikeudet pysyvät voimassa jäsenten asemaa koskevien sääntöjen 28 artiklan nojalla kyseisten sääntöjen soveltamispäivänä, ei merkitse, toisin kuin valittaja väittää, erilaista kohtelua sellaisten kyseessä olevien entisten Euroopan parlamentin jäsenten vahingoksi, joiden vanhuuseläkkeen määrää voidaan muuttaa muuttuvan järjestelmän perusteella. Jäsenten asemaa koskevien sääntöjen 28 artiklasta ilmenee nimittäin ainoastaan, että kyseisten sääntöjen hyväksyminen ei vaikuta entisten Euroopan parlamentin jäsenten kansallisten eläkesäännösten perusteella saamiin eläkeoikeuksiin, eikä siitä ilmene, että jäsenvaltioita kiellettäisiin muuttamasta kyseisten säännösten perusteella maksettavien vanhuuseläkkeiden laskentasääntöjä.
89
Näin ollen sekä parlamentin sisäisten sääntöjen sanamuodosta että niiden asiayhteydestä ja tarkoituksesta ilmenee, ettei unionin yleinen tuomioistuin tehnyt valituksenalaisen tuomion 67 kohdassa oikeudellista virhettä todetessaan, että parlamentti oli voinut pätevästi tukeutua sisäisiin sääntöihinsä soveltaakseen muuttuvaa järjestelmää kyseessä oleviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin.
90
Ensimmäinen valitusperuste on näin ollen hylättävä osittain perusteettomana ja osittain tehottomana.
Toinen valitusperuste
Asianosaisten väitteet
91
Toinen valitusperuste käsittää lähinnä kaksi osaa.
92
Ensimmäisessä osassa valittaja väittää, että syistä, jotka valittaja esitti ensimmäisen valitusperusteen yhteydessä, unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 94–98 kohdassa virheellisesti, ettei parlamentti ollut loukannut luottamuksensuojan periaatetta, koska parlamentti ei ollut antanut valittajalle mitään muita vakuutteluja kuin ne, jotka sisältyvät soveltamisohjeiden 75 artiklaan ja kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 2 artiklan 1 kohtaan.
93
Toisessa osassa valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi suhteellisuusperiaatetta valituksenalaisen tuomion 100–110 kohdassa.
94
Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin tutki valituksenalaisen tuomion 110 kohdassa, oliko riidanalainen päätös suhteellisuusperiaatteen mukainen, virheellisesti, kun se ei ottanut huomioon luottamuksensuojan periaatetta, sellaisena kuin se seuraa soveltamisohjeista, vaan Italian tasavallan tavoitteen vähentää julkisia menoja vakavan talouskriisin vuoksi. Valittaja katsoo, että koska hänen eläkkeensä maksetaan unionin talousarviosta eikä kyseisen jäsenvaltion talousarviosta, tällaiseen tavoitteeseen ei voida vedota hänen eläkkeensä määrän alentamiseksi.
95
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin totesi hänen mukaansa virheellisesti, että riidanalaisen päätöksen oikeasuhteisuus on taattu sillä, että päätökseen nro 14/2018 sisältyy ”joitakin määräyksiä, joilla taataan sen oikeasuhteisuus, ja erityisesti [viimeksi mainitun] päätöksen 1 artiklan 6 ja 7 kohta”. Valittajan mukaan edustajainhuoneen lainkäyttöneuvoston tuomiolla kumottiin päätöksen nro 14/2018 1 §:n 7 momentti sillä perusteella, että kyseinen määräys ei riitä korvaamaan suhteettomia haittoja, joita kyseisestä päätöksestä aiheutuu.
96
Kolmanneksi valittaja väittää olevan selvää, että hänen vanhuuseläkkeensä määrän alentaminen on suhteetonta ja liiallista, koska riidanalaisessa päätöksessä kyseisen eläkkeen määrää muutettiin 3108,58 eurosta 1644 euroon.
97
Parlamentti katsoo, että toinen valitusperuste on hylättävä perusteettomana.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
– Alustavat huomautukset
98
Toisen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa valittaja väittää lähinnä, että hänen vanhuuseläkkeensä määrän laskemista koskevien uusien sääntöjen soveltaminen ei ole luottamuksensuojan periaatteen mukaista, koska parlamentin sisäisillä säännöillä pyritään takaamaan kyseessä olevien entisten Euroopan parlamentin jäsenten eläkkeiden laskentasääntöjen muuttumattomuus.
99
Valittaja riitauttaa tällaisella väitteellä lähinnä sen parlamentin sisäisten sääntöjen tulkinnan perusteltavuuden, jonka mukaan parlamentin on sovellettava muuttuvaa järjestelmää kyseessä oleviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin.
100
Tämän valitusperusteen toisessa osassa valittaja riitauttaa mahdollisuuden ottaa riidanalaisen päätöksen laillisuutta tutkittaessa huomioon päätöksen nro 14/2018 tavoitteet ja kyseiseen päätökseen sisältyvät takeet siltä osin kuin kyse on vanhuuseläkkeen määrän alentamisen oikeasuhteisuudesta.
101
Tämä väite koskee sitä, onko unionin yleisen tuomioistuimen omaksuma parlamentin sisäisten sääntöjen tulkinta perusteltu siten, että kyseisten sääntöjen on johdettava Euroopan parlamentin entisten jäsenten eläkkeiden mukauttamiseen siten, että kansallisten eläkejärjestelmien tavoitteet ja näiden järjestelmien tarjoamat takeet otetaan huomioon.
102
Tästä seuraa, että toisen valitusperusteen perusteltavuutta on tutkittava.
– Asiakysymys
103
Aluksi on muistutettava, että yleisen tulkintaperiaatteen mukaan unionin toimea on tulkittava niin pitkälle kuin mahdollista tavalla, joka ei aseta sen pätevyyttä kyseenalaiseksi, ja kaiken primaarioikeuden sekä erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) määräysten mukaisesti. Niinpä tilanteessa, jossa unionin johdettua oikeutta voidaan tulkita eri tavoin, etusija on annettava tulkinnalle, jonka ansiosta säännös on primaarioikeuden mukainen, eikä tulkinnalle, jonka johdosta säännöksen todetaan olevan ristiriidassa sen kanssa (tuomio 21.6.2022, Ligue des droits humains, C‑817/19, EU:C:2022:491, 86 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
104
Näin ollen on tutkittava, onko parlamentin sisäisten sääntöjen tulkinta, jonka mukaan parlamentin on sovellettava muuttuvaa järjestelmää kyseessä oleviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin, mikä johti riidanalaisen päätöksen tekemiseen, luottamuksensuojan periaatteen mukainen.
105
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan kukaan ei voi pätevästi vedota kyseisen periaatteen loukkaamiseen, jollei hallinto ole antanut hänelle täsmällisiä vakuutteluja. Mahdollisuus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen on kaikilla talouden toimijoilla, joille toimielimen toiminnan vuoksi on syntynyt perusteltuja odotuksia. Vakuutteluja, jotka voivat synnyttää tällaisia odotuksia riippumatta siitä muodosta, jossa ne on annettu, ovat täsmälliset, ehdottomat ja yhtäpitävät tiedot, jotka on saatu toimivaltaisista ja luotettavista lähteistä (ks. vastaavasti tuomio 23.1.2019, Deza v. ECHA, C‑419/17 P, EU:C:2019:52, 69 ja 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
106
Sitä vastoin silloin, kun huolellinen ja järkevä henkilö voi ennakoida sellaisen unionin toimenpiteen toteuttamisen, joka voi vaikuttaa hänen etuihinsa, hän ei voi vedota luottamuksensuojan periaatteeseen, kun tällainen toimenpide toteutetaan (ks. vastaavasti tuomio 23.1.2019, Deza v. ECHA, C‑419/17 P, EU:C:2019:52, 71 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
107
Tältä osin on yhtäältä todettava, että tämän tuomion 63–89 kohdasta ilmenee, että parlamentin sisäisissä säännöissä taataan asianomaisille entisille Euroopan parlamentin jäsenille vain oikeus eläkkeeseen, jonka määrä ja ehdot ovat samat kuin sen jäsenvaltion, jossa heidät on valittu, parlamentin jäsenille maksettavan eläkkeen määrä ja ehdot.
108
Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 96 kohdassa, että valittaja ei ollut osoittanut eikä väittänyt, että parlamentti olisi antanut hänelle muita vakuutteluja kuin kyseisiin määräyksiin sisältyvät vakuuttelut.
109
Se, että valittaja liittyi vapaaehtoisesti kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 2 artiklan 1 kohdalla perustettuun eläkejärjestelmään, ei kuitenkaan luonut hänelle hetkellä, jolloin hän liittyi järjestelmään, oikeutta saada ennakoitavaa, kiinteää ja muuttumatonta vanhuuseläkkeen määrää. Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi perustellusti valituksenalaisen tuomion 97 kohdassa, ainoa täsmällinen ja ehdoton vakuuttelu, jonka parlamentti saattoi hänelle antaa, oli se, että parlamentin sisäisten sääntöjen mukaan hän saisi muuttuvan järjestelmän mukaisesti vanhuuseläkkeen, jonka määrä ja ehdot ovat samat kuin sen jäsenvaltion, jossa hänet on valittu, parlamentin jäsenen eläkkeen määrä ja ehdot.
110
Tästä seuraa, että parlamentin sisäisten sääntöjen tulkinta, jonka mukaan sen on sovellettava muuttuvaa järjestelmää kyseessä oleviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin, on luottamuksensuojan periaatteen mukainen.
111
Näin ollen toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomana.
112
Tämän valitusperusteen toisesta osasta on todettava, että koska parlamentin sisäisten sääntöjen tulkinta, jonka mukaan sen on sovellettava muuttuvaa järjestelmää kyseessä oleviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin, voi johtaa eläkkeen määrän alentamiseen, joka vaikuttaa asianomaisen henkilön elämänlaatuun, tämä tulkinta voi johtaa perusoikeuskirjan 17 artiklassa vahvistetun omaisuudensuojan rajoittamiseen (ks. vastaavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 1.9.2015, Da Silva Carvalho Rico v. Portugali, CE:ECHR:2015:0901DEC001334114, 33 kohta).
113
Omaisuudensuoja ei kuitenkaan ole ehdoton, ja sen käyttöä voidaan näin ollen rajoittaa muun muassa sillä edellytyksellä, että rajoitukset voidaan oikeuttaa unionin tavoittelemilla yleisen edun mukaisilla päämäärillä (ks. vastaavasti tuomio 13.6.2017, Florescu ym., C‑258/14, EU:C:2017:448, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
114
Perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan mukaan perusoikeuskirjan 17 artiklassa vahvistetun omaisuudensuojan rajoitukset ovat viimeksi mainitun määräyksen mukaisia edellyttäen, että rajoituksista säädetään lailla, niissä kunnioitetaan omaisuudensuojan keskeistä sisältöä ja ne ovat suhteellisuusperiaatteen mukaisesti välttämättömiä ja vastaavat tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia.
115
Tältä osin on todettava, että muuttuvan järjestelmän soveltamisella Euroopan parlamentin entisiin jäseniin, jotka ovat kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa tilanteessa, pyritään unionin tunnustamaan yleisen edun mukaiseen tavoitteeseen, koska soveltamisen tarkoituksena on – kuten tämän tuomion 53 kohdasta ilmenee – kohdella samalla tavalla yhtäältä Euroopan parlamentin jäseniä, joiden osalta sen jäsenvaltion eläkejärjestelmässä, josta heidät oli valittu, ei määrätä eläkkeestä tai jotka kuuluivat eläkejärjestelmään, jonka eläkkeen määrä ja/tai laskentaa koskevat ehdot eivät olleet samat kuin kansallisen parlamentin jäseniin sovellettavat, ja toisaalta Euroopan parlamentin jäseniä, joiden kansallisessa eläkejärjestelmässä säädettiin tällaisesta eläkkeen määrästä ja/tai laskentaa koskevista ehdoista, jotka olivat samat kuin kansallisen parlamentin jäseniin sovellettavat.
116
Päätöksen nro 14/2018, jota sovelletaan muuttuvan järjestelmän nojalla kyseessä oleviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin, tavoitteet ovat nimittäin luonteeltaan puhtaasti kansallisia. Sellaisinaan niillä ei näin ollen voida perustella eläkkeiden määrän alentamista, koska nämä määrät maksetaan sellaisen eläkejärjestelmän perusteella, jota ei ole perustettu kansallisen oikeuden vaan unionin oikeuden nojalla ja joka rahoitetaan unionin talousarviosta.
117
Unionin yleinen tuomioistuin otti näin ollen myös virheellisesti valituksenalaisen tuomion 102–108 kohdassa huomioon kyseisellä kansallisella päätöksellä tavoitellut päämäärät tutkiessaan, oliko riidanalaisilla päätöksillä aiheutettu valittajien omaisuudensuojan loukkaus oikeutettu.
118
On kuitenkin huomautettava, että vaikka unionin yleisen tuomioistuimen tuomion perustelut olisivat unionin oikeuden vastaisia, tällainen oikeudenvastaisuus ei voi johtaa tuomion kumoamiseen vaan perustelut on korvattava uusilla perusteluilla ja valitus on hylättävä, jos tuomiolauselman tueksi on sellaisia muita oikeudellisia perusteluja, että siitä ilmenevä lopputulos on perusteltu (tuomio 14.12.2023, komissio v. Amazon.com ym., C‑457/21 P, EU:C:2023:985, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
119
Näin ollen on tutkittava, onko perusoikeuskirjan 17 artiklassa vahvistetun omaisuudensuojan loukkaamista koskevan väitteen hylkääminen perusteltua muiden oikeudellisten perustelujen perusteella kuin niiden, joita rasittaa tämän tuomion 117 kohdassa yksilöity virhe.
120
Tältä osin on todettava, että muuttuvan järjestelmän soveltaminen kyseessä oleviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin vastaa tosiasiallisesti tämän tuomion 115 kohdassa todettua yhdenvertaisen kohtelun tavoitetta, koska siitä seuraa, että kyseisessä kohdassa mainittuihin kahteen Euroopan parlamentin jäsenten ryhmään sovelletaan koko ajan kyseessä olevan jäsenvaltion parlamentin jäsenten eläkkeiden laskemista koskevia kansallisia sääntöjä.
121
Tämä soveltaminen oli lisäksi tarpeen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi, ja ainoastaan kuluja ja korvauksia koskevien sääntöjen liitteessä III olevan 2 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä kyseisen liitteen 1 artiklan 2 kohdan kanssa, määrätyn kaltainen eläkkeen määrän ja/tai laskentaa koskevien ehtojen mukauttaminen voi johtaa kyseisten Euroopan parlamentin jäsenten ryhmien yhdenvertaiseen kohteluun.
122
Näin ollen on ilmeistä, että tämän tuomion 117 kohdassa todetusta oikeudellisesta virheestä huolimatta perusoikeuskirjan 17 artiklassa vahvistetun omaisuudensuojan loukkaamista koskevan väitteen hylkääminen on perusteltua, koska kyseinen omaisuudensuojan rajoitus täyttää kaikki perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa vahvistetut edellytykset.
123
Edellä olevasta seuraa, että toinen valituperuste on perusteeton.
Kolmas valitusperuste
Asianosaisten väitteet
124
Kolmannessa valitusperusteessaan valittaja arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se totesi valituksenalaisen tuomion 43 kohdassa, että päätöksen nro 14/2018 laillisuuden arviointi ei kuulu unionin tuomioistuinten toimivaltaan. Valittaja katsoo, että koska parlamentin sisäisissä säännöissä viitataan kansallisiin säännöksiin, parlamentti ei voi soveltaa tällaisia säännöksiä tarkistamatta ensin niiden laillisuutta.
125
Valittajan mukaan ainoastaan tällainen kansallisen järjestelmän laillisuuden tarkistaminen unionin tasolla takaa tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden kunnioittamisen, koska valittajalla ei entisenä Euroopan parlamentin jäsenenä, joka ei ole koskaan ollut Italian edustajainhuoneen jäsen, ole Italiassa mahdollisuutta riitauttaa tätä laillisuutta, koska häneen ei muodollisesti sovelleta kansallista järjestelmää.
126
Lisäksi tietyistä kansallisten asiantuntijoiden julkaisuista valittajan mukaan ilmenee, että Italian parlamentin jäsenten viimeisin eläkeuudistus johtaa täysin perusteettomaan vakuutusmatemaattiseen järjestelmään, joka loukkaa heidän perusteltuja odotuksiaan ja heidän vanhuuseläkkeensä vakautta, mikä on luottamuksensuojan periaatteen vastaista.
127
Parlamentti katsoo, että kolmas valitusperuste on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
– Alustavat huomautukset
128
Kolmannessa valitusperusteessaan valittaja väittää, että parlamentin sisäisiä sääntöjä ei voida tulkita siten, että parlamentti voi soveltaa kansallia eläkesäännöksiä automaattisesti entisiin jäseniinsä tarkistamatta kyseisten kansallisten säännösten laillisuutta.
129
Tämä valitusperuste koskee siis parlamentin sisäisten sääntöjen tulkintaa, ja se on näin ollen tutkittava asiakysymyksen osalta.
– Asiakysymys
130
Kuten tämän valituksen ensimmäisen valitusperusteen tarkastelusta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin saattoi perustellusti todeta valituksenalaisen tuomion 54 ja 57 kohdassa, että parlamentin oli sovellettava valittajaan samoja eläkkeiden määrää ja ehtoja koskevia sääntöjä kuin ne, jotka on vahvistettu Italian oikeudessa.
131
Unionin yleinen tuomioistuin on totesi myös perustellusti samoissa kohdissa, että parlamentti voi vapautua kyseisestä velvollisuudesta siinä tapauksessa, että tällainen soveltaminen johtaisi unionin oikeuden yleisen periaatteen tai perusoikeuskirjan määräyksen kaltaisen ylemmäntasoisen oikeussäännön rikkomiseen.
132
Parlamentin tehtävänä on nimittäin varmistua siitä, että sen sisäisten sääntöjen, joiden mukaan sen entisten jäsenten eläkkeet mukautetaan kansallisten säännösten kehityksen mukaan, soveltaminen ei ole ristiriidassa unionin oikeuden yleisten periaatteiden tai perusoikeuskirjan kanssa. Kyseisen toimielimen on näin ollen pidättäydyttävä tällaisesta mukauttamisesta, jos se osoittautuu unionin oikeuden vastaiseksi.
133
Vaikka edellä esitetystä ilmenee, ettei parlamentti voinut automaattisesti – ottamatta huomioon unionin oikeuden yleisiä periaatteita ja perusoikeuskirjaa – soveltaa päätöstä nro 14/2018 entisiin jäseniinsä, tästä ei kuitenkaan seuraa, että kyseisen toimielimen olisi pitänyt tutkia kyseisen päätöksen laillisuus.
134
Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 73 kohdassa perustellusti, että kyseisen Italian oikeuden mukaisen päätöksen laillisuuden tutkiminen on yksinomaan Italian toimivaltaisten viranomaisten tehtävä. Edellisessä kohdassa mainittu parlamentin velvollisuus ei merkitse kansallisten eläkesäännösten laillisuuden tarkastelemista vaan sen takaamista, että sen omien sisäisten sääntöjen, joiden mukaan Euroopan parlamentin entisten jäsenten eläkkeet mukautetaan tällaisten kansallisten säännösten perusteella, soveltaminen on unionin oikeuden mukaista.
135
Tästä seuraa, että kolmas valitusperuste on perusteeton.
Neljäs valitusperuste
Asianosaisten lausumat
136
Neljännessä valitusperusteessaan valittaja väittää, että tämän tuomion 95 kohdassa mainitun edustajainhuoneen lainkäyttöneuvoston tuomion seurauksena kansallisen parlamentin entinen jäsen voi muun muassa pyytää vanhuuseläkkeensä määrän muuttamista erityisissä mutta melko epätäsmällisissä tilanteissa eli silloin, kun asianomainen henkilö on työkyvytön, kun hänen on vastattava hänen eloonjäämisensä edellyttämistä hoidoista, jos hänellä ei ole muita merkittäviä varoja, tai jos hän onnistuu osoittamaan, että hänen vanhuuseläkkeensä määrän muuttaminen päätöksen nro 14/2018 nojalla on heikentänyt vakavasti hänen elinolosuhteitaan. Tällaista järjestelmää, joka edellyttää asianomaisen henkilökohtaista tilannetta koskevan tutkinnan suorittamista, ei voida soveltaa unionin tasolla, mitä unionin yleinen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon.
137
Parlamentti väittää, että neljäs valitusperuste on jätettävä tutkimatta.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
138
Neljännen valitusperusteensa tueksi valittaja vetoaa pelkästään riidanalaiseen päätökseen liittyvään väitteeseen, jolla ei ole vaikutusta sen parlamentin sisäisten sääntöjen tulkinnan perusteltavuuteen, jonka mukaan parlamentin on sovellettava muuttuvaa järjestelmää kyseessä oleviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin.
139
Neljäs valitusperuste on näin ollen jätettävä tutkimatta.
Viides valitusperuste
Asianosaisten väitteet
140
Viides valitusperuste jakautuu kolmeen osaan.
141
Ensimmäisessä osassa valittaja väittää, että toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 112–119 kohdassa, päätösluonnos ja oikeudellisen yksikön lausunto on kumottava, koska kyse on valittajalle vastaisista kannekelpoisista toimista.
142
Toisessa osassa valittaja väittää, että toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 120–122 kohdassa, perusteettomasti saatujen määrien palauttamista siinä tapauksessa, että kanne menestyy, ei voida rinnastaa unionin toimielimille asetettuun määräykseen, jonka osalta unionin yleisellä tuomioistuimella ei ole toimivaltaa.
143
Tämän valitusperusteen kolmannessa osassa valittaja riitauttaa unionin yleisen tuomioistuimen oikeudenkäyntikuluja koskevan ratkaisun.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
144
Yhdelläkään valittajan viidennen valitusperusteen osista ei arvostella edes epäsuorasti sen parlamentin sisäisten sääntöjen tulkinnan perusteltavuutta, jonka mukaan parlamentin on sovellettava muuttuvaa järjestelmää kyseessä oleviin entisiin Euroopan parlamentin jäseniin.
145
Näin ollen viides valitusperuste on jätettävä tutkimatta.
146
Koska kaikki valittajien valituksensa tueksi esittämät valitusperusteet hylätään, valitus on hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
147
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan mukaan unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista, jos valitus on perusteeton. Saman työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla sovelletaan valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
148
Koska valittaja on hävinnyt asian ja parlamentti on vaatinut hänen velvoittamistaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, hänet velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan parlamentin oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Valitus hylätään.
2)
Enrico Falqui velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Euroopan parlamentin oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: italia.