Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kahdeksas jaosto)
23 päivänä huhtikuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Immateriaalioikeudet – Direktiivi 2004/48/EY – Teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistaminen – 9 artiklan 5 kohta – Väliaikaiset toimenpiteet – Tilanne, jossa pääasiaa koskevaa menettelyä ei ole pantu vireille – Kansallinen säännöstö, jossa säädetään sellaisten väliaikaisten toimenpiteiden voimassa pitämisestä, joilla voidaan ennakoida pääasiaa koskevan ratkaisun vaikutuksia
Asiassa C‑132/25,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Corte suprema di cassazione (ylin yleinen tuomioistuin, Italia) on esittänyt 10.2.2025 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen samana päivänä, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
M.M. Ristorazione Srl
vastaan
Villa Ramazzini Srl,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja O. Spineanu-Matei (esittelevä tuomari) sekä tuomarit S. Rodin ja N. Piçarra,
julkisasiamies: T. Ćapeta,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        M.M. Ristorazione Srl, edustajanaan B. Pasanisi, avvocato,
–        Villa Ramazzini Srl, edustajanaan M. Machetta, avvocato,
–        Italian hallitus, asiamiehenään S. Fiorentino, avustajinaan F. Montanaro, avvocato dello Stato, ja I. Fresu, procuratore dello Stato,
–        Alankomaiden hallitus, asiamiehinään A. Hanje ja J. Langer,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään C. Biz, J. Samnadda ja J. Szczodrowski,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/48/EY (EUVL 2004, L 157, s. 45) 9 artiklan 5 kohdan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat M.M. Ristorazione Srl ja kuviomerkin Mò Mò haltija Villa Ramazzini Srl ja jossa on kyse M.M. Ristorazionen vaatimuksesta todeta sellainen väliaikainen kielto tehottomaksi, jolla sitä kielletään käyttämästä tunnusmerkkiä ”Mò Mò Pizza, Sapori e Salute” ja muita merkin Mò Mò sisältäviä erottavia tunnuksia.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Kansainvälinen oikeus
3        Sopimus teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista muodostaa Maailman kauppajärjestön (WTO) perustamissopimuksen liitteen 1 C; mainittu perustamissopimus allekirjoitettiin Marrakechissa 15.4.1994 ja hyväksyttiin Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa (1986–1994) laadittujen sopimusten tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa 22.12.1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/800/EY (EYVL 1994, L 336, s. 1; jäljempänä TRIPS-sopimus). WTO:n jäsenet, mukaan lukien kaikki Euroopan unionin jäsenvaltiot ja unioni itse, ovat TRIPS‑sopimuksen sopimuspuolia.
4        TRIPS-sopimuksen 50 artiklassa, joka kuuluu kyseisen sopimuksen III osaan, määrätään seuraavaa:
”1.      Oikeusviranomaisilla tulee olla oikeus määrätä nopeista ja tehokkaista turvaamistoimenpiteistä,
a)      joilla estetään niiden tuomiopiirissä teollis- tai tekijänoikeuden loukkaaminen ja erityisesti maahantuotujen tavaroiden pääsy markkinoille tulliselvityksen jälkeen;
b)      jotka tähtäävät olennaisen todistusaineiston turvaamiseen, milloin rikkomusta on aihetta epäillä.
2.      Oikeusviranomaisilla tulee olla oikeus päättää turvaamistoimenpiteistä toista osapuolta kuulemattakin, milloin se katsotaan perustelluksi, erityisesti jos viivytys todennäköisesti aiheuttaisi korvaamatonta vahinkoa oikeudenhaltijalle, tai milloin on ilmeinen todistusaineiston hävittämisen vaara.
– –
6.      Jollei 4 kohdasta muuta johdu, tulee 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet vastaajan vaatimuksesta kumota tai niiden vaikutukset muuten poistaa, jos pääasiaa ei ole pantu vireille kohtuullisessa määräajassa, jonka pituuden toimenpiteestä määräävä oikeusviranomainen päättää, jos jäsenen lainsäädäntö niin sallii tai, jos tuomioistuimella ei ole sellaista määräysvaltaa, määräaika ei saa yli 20 työpäivää tai 31 kalenteripäivää riippuen siitä, kumpi niistä on pidempi.
– –”
Unionin oikeus
5        Direktiivin 2004/48 johdanto-osan 4, 5 ja 22 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(4)      Kansainvälisellä tasolla kaikkia jäsenvaltioita ja [Euroopan] yhteisöä itseään sen toimivaltaan kuuluvien kysymysten osalta sitoo [TRIPS-sopimus] – –
(5)      TRIPS-sopimus sisältää muun muassa teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamiseen tähtääviä keinoja koskevia määräyksiä, jotka ovat kansainvälisesti sovellettavia yhteisiä normeja ja jotka on pantu täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa. Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden kansainvälisten velvollisuuksien, TRIPS‑sopimukseen perustuvat mukaan lukien, noudattamiseen.
– –
(22)      On myös erityisen tärkeää säätää turvaamistoimenpiteistä, joiden avulla [teollis- ja tekijänoikeuksien] loukkaus saadaan välittömästi lakkaamaan ilman, että joudutaan odottamaan pääasiaa koskevaa ratkaisua, samalla kun vastaajan oikeuksia kunnioitetaan ja huolehditaan siitä, että turvaamistoimenpiteet ovat oikeasuhteisia kunkin tapauksen ominaispiirteisiin nähden, sekä antamalla vakuudet, jotka tarvitaan kattamaan perusteettomasta hakemuksesta vastaajalle aiheutuneet kulut ja vahingot. Nämä toimenpiteet ovat erityisen perusteltuja, jos viivästyminen saattaisi aiheuttaa korjaamatonta vahinkoa teollis- ja tekijänoikeuden haltijalle.”
6        Direktiivin 2 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä säädettyjä toimenpiteitä, menettelyjä ja oikeussuojakeinoja sovelletaan 3 artiklan mukaisesti kaikkiin yhteisön lainsäädännössä ja/tai kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä säädettyjen teollis- ja tekijänoikeuksien loukkauksiin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön tai jäsenvaltioiden lainsäädännössä säädettyjen tai säädettävien keinojen käyttämistä, sikäli kuin mainitut keinot ovat edullisempia oikeudenhaltijoille.”
7        Direktiivin 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Yleinen velvoite”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on säädettävä tarvittavat toimenpiteet, menettelyt ja oikeussuojakeinot tässä direktiivissä tarkoitettujen teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamiseksi. Näiden toimenpiteiden, menettelyjen ja oikeussuojakeinojen on oltava oikeudenmukaisia ja tasapuolisia, ne eivät saa olla liian monimutkaisia tai kalliita eivätkä ne saa sisältää kohtuuttomia määräaikoja tai johtaa aiheettomiin viivytyksiin.
2.      Näiden toimenpiteiden, menettelyjen ja oikeussuojakeinojen on myös oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia, ja niitä on sovellettava siten, että vältetään luomasta esteitä lailliselle kaupankäynnille ja säädetään takeista niiden väärinkäytön estämiseksi.”
8        Direktiivin 9 artiklassa, jonka otsikko on ”Turvaamis- ja säilyttämistoimenpiteet”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset oikeusviranomaiset voivat hakijan pyynnöstä:
a)      määrätä väitetylle oikeudenloukkaajalle osoitetun väliaikaisen kiellon, jonka tarkoituksena on estää teollis- tai tekijänoikeuden välittömät loukkaukset tai kieltää väliaikaisesti tai, jos kansallinen lainsäädäntö sen mahdollistaa, tarvittaessa uhkasakon uhalla kyseisen oikeuden väitettyjen loukkausten jatkaminen tai asettaa jatkamisen ehdoksi oikeudenhaltijalle kuuluvan korvauksen takaamiseen tarkoitettujen vakuuksien asettaminen; väliaikainen kielto voidaan määrätä samoin edellytyksin välittäjälle, jonka palveluja kolmas osapuoli käyttää loukatakseen teollis- tai tekijänoikeutta; [tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivissä 2001/29/EY [(EYVL 2001, L 167, s. 10)] säädetään kiellon määräämisestä välittäjälle, joiden palveluja kolmannet osapuolet käyttävät tekijänoikeuden tai tekijänoikeuden lähioikeuksien loukkaamiseksi;
b)      määrätä takavarikoitaviksi tai luovutettaviksi sellaiset tavarat, joiden epäillään loukkaavan teollis- tai tekijänoikeutta, jotta voidaan estää niiden saattaminen jakelukanavien piiriin tai levittäminen jakelukanavia pitkin.
2.      Kaupallisessa laajuudessa tehtyjen loukkausten osalta jäsenvaltioiden on varmistettava, että jos vahingon kärsinyt osapuoli osoittaa olosuhteet, jotka saattavat uhata vahingonkorvauksen maksamista, että oikeusviranomaiset voivat määrätä väitetyn loukkaajan irtainta ja kiinteää omaisuutta asetettavaksi hukkaamiskieltoon sekä myös tämän pankkitilit ja muut varat jäädytettäviksi. Tässä tarkoituksessa toimivaltaiset viranomaiset voivat määrätä esitettäviksi pankki-, rahoitus- tai kaupallisia asiakirjoja tai asianmukaisen pääsyn asiaankuuluviin tietoihin.
3.      Oikeusviranomaisilla on 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden osalta oikeus vaatia hakijaa toimittamaan kaikki kohtuullisesti saatavissa olevat todisteet, jotta ne voivat riittävän varmasti vakuuttua siitä, että hakija on oikeudenhaltija ja että hänen oikeuttaan on loukattu tai että tällaisen loukkauksen uhka on välitön.
4.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut turvaamistoimenpiteet voidaan tarvittaessa ottaa käyttöön toista osapuolta kuulematta, erityisesti jos viivästyminen saattaisi aiheuttaa korjaamatonta vahinkoa oikeudenhaltijalle. Tässä tapauksessa osapuolille on ilmoitettava asiasta viipymättä viimeistään toimenpiteiden täytäntöönpanon jälkeen.
Asian uudelleen käsittely, johon liittyy oikeus tulla kuulluksi, on järjestettävä vastaajan vaatimuksesta, jotta kohtuullisessa ajassa toimenpiteestä ilmoittamisen jälkeen voidaan ratkaista, onko toimenpidettä muutettava taikka onko se kumottava tai pidettävä voimassa.
5.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut väliaikaiset toimenpiteet kumotaan tai muutoin lakkaavat olemasta voimassa vastaajan vaatimuksesta, jos hakija ei pane pääasiaa koskevaa menettelyä vireille kohtuullisessa määräajassa, jonka toimenpiteistä päättävä oikeusviranomainen asettaa asianomaisen jäsenvaltion lainsäädännön niin salliessa tai, tällaisen määräajan puuttuessa, enintään 20 työpäivän tai 31 vuorokauden kuluessa, riippuen siitä, kumpi on pitempi.
– –”
Italian oikeus
Teollisoikeuskoodeksi
9        Teollisoikeuskoodeksista 10.2.2005 annetun asetuksen nro 30, joka perustuu 12.12.2002 annetun lain nro 273 15 §:ään (decreto legislativo n. 30 – Codice della proprietà industriale, a norma dell’articolo 15 della legge 12 dicembre 2002, n. 273; GURI nro 52, 4.3.2005, Supplemento ordinario nro 28), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin (jäljempänä teollisoikeuskoodeksi), 131 §:ssä, jonka otsikko on ”Kieltomääräys”, säädetään seuraavaa:
”1.      Teollisoikeuden haltija voi hakea määräystä, jolla kielletään kyseisen oikeuden välittömät loukkaukset ja meneillään olevien loukkausten jatkaminen tai toistaminen. Haltija voi erityisesti hakea määräystä, jolla kielletään teollisoikeutta loukkaavien tuotteiden valmistaminen, kaupan pitäminen ja käyttäminen, ja määräystä vetää tällaiset tuotteet markkinoilta sellaista henkilöä vastaan, jolla on tuotteet hallussaan tai muulla tavoin pääsy niihin, turvaamismenettelyjä koskevien siviiliprosessikoodeksin säännösten mukaisesti.
Kieltomääräystä ja määräystä vetää tällaiset tuotteet markkinoilta voidaan hakea samoin perustein sellaista henkilöä vastaan, jonka palveluja käytetään teollisoikeuden loukkaamiseksi.
2.      Tuomioistuin voi kieltomääräystä antaessaan vahvistaa summan jokaisesta myöhemmin todetusta rikkomisesta tai noudattamatta jättämisestä sekä toimenpiteen täytäntöönpanon viivästymisestä.”
10      Teollisoikeuskoodeksin 132 §:ssä, jonka otsikko on ”Turvaamistoimenpiteellä annettavan suojan ennakoiminen ja välitoimimenettelyn ja pääasiamenettelyn välinen suhde”, säädetään seuraavaa:
”1.      Tämän koodeksin 126, 128, 129, 131 ja 133 §:ssä tarkoitettuja toimenpiteitä voidaan toteuttaa myös patentti- tai rekisteröintimenettelyn aikana, kunhan hakemus on saatettu yleisön tai niiden henkilöiden saataville, joille se on annettu tiedoksi.
2.      Jos turvaamistoimenpiteestä määräävä tuomioistuin ei aseta määräaikaa, jonka kuluessa asianosaisten on pantava pääasiaa koskeva menettely vireille, menettely on pantava vireille 20 työpäivän tai 31 vuorokauden kuluessa, riippuen siitä, kumpi on pitempi. Jos määräys on annettu istunnossa, määräaika alkaa kulua määräyksen antamisesta, ja muussa tapauksessa se alkaa kulua määräyksen tiedoksiantamisesta. Jos kuvausta täydentäviä turvaamistoimenpiteitä haetaan samanaikaisesti tai toissijaisesti, määräajan laskennassa otetaan huomioon myös näistä täydentävistä toimenpiteistä määräävän nimetyn tuomioistuimen määräys.
3.      Jos pääasiaa koskevaa menettelyä ei ole pantu vireille edellä 2 momentissa säädetyssä pakottavassa määräajassa tai jos menettely on päätetty vireillepanon jälkeen, turvaamistoimenpide lakkaa olemasta voimassa.
4.      Edellä 3 momentissa säädettyä ei sovelleta siviiliprosessikoodeksin 700 §:n nojalla toteutettuihin välitoimiin eikä muihin turvaamistoimenpiteisiin, joilla voidaan ennakoida pääasiassa annettavan ratkaisun vaikutuksia [(jäljempänä ennakoivat toimenpiteet)]. Tällaisissa tapauksissa kumpikin osapuoli voi panna pääasiaa koskevan menettelyn vireille.
– –”
Siviiliprosessikoodeksi
11      Siviiliprosessikoodeksin 700 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Muissa kuin tämän luvun aiemmissa jaksoissa säädetyissä tapauksissa henkilö, jolla on perusteltu syy pelätä, että hänen oikeuteensa kohdistuu välitön ja korjaamaton vahinko sinä aikana, joka on tarpeen, jotta hän voi vedota oikeuteensa tavanomaisessa menettelyssä, voi pyytää tuomioistuinta määräämään välitoimia, jotka tämä katsoo olosuhteiden mukaan asianmukaisimmiksi pääasian ratkaisun vaikutusten väliaikaiseksi turvaamiseksi”.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
12      Italiaan sijoittautunut yritys Villa Ramazzini on kuviomerkin Mò Mò haltija.
13      Niin ikään Italiaan sijoittautunut yritys M.M. Ristorazione käytti tunnusmerkkiä ”Mò Mò Pizza, Sapori e Salute”.
14      Tribunale di Roma (Rooman alioikeus, Italia) hyväksyi 22.3.2018 asettamallaan väliaikaisella kiellolla Villa Ramazzinin turvaamistoimihakemuksen. Kyseinen tuomioistuin kielsi M.M. Ristorazionea erityisesti käyttämästä merkkiä ”Mò Mò Pizza, Sapori e Salute” ja muita kuviomerkin Mò Mò sisältäviä tunnusmerkkejä, määräsi poistamaan kyseisen merkin M.M. Ristorazionen tunnuksesta ja määräsi kyseiselle yritykselle uhkasakon jokaiselta päivältä, jona ratkaisun täytäntöönpano viivästyy, täytäntöönpanokelpoisen ratkaisun tiedoksiantamispäivästä alkaen.
15      M.M. Ristorazione vaati Tribunale di Romaa toteamaan, että 22.3.2018 asetettu väliaikainen kielto oli tehoton. Kyseinen yritys väitti, että mainittu kielto oli menettänyt vaikutuksensa teollisoikeuskoodeksin 132 §:n 3 momentin ja direktiivin 2004/48 9 artiklan 5 kohdan nojalla, sillä Villa Ramazzini ei ollut pannut pääasiaa koskevaa menettelyä vireille oikeutensa vahvistamiseksi.
16      Tribunale di Roma hylkäsi 8.7.2020 antamallaan tuomiolla tehottomuuden toteamista koskevan vaatimuksen teollisoikeuskoodeksin 132 §:n 4 momentin nojalla; kyseisen säännöksen mukaan turvaamistoimenpiteen tehottomuutta koskevaa seuraamusta siitä, että pääasiaa koskevaa menettelyä ei ole pantu vireille ajoissa, ei sovelleta ennakoiviin toimenpiteisiin, joihin kyseisen tuomioistuimen mukaan M.M. Ristorazionelle asetettu kieltomääräys kuuluu. Mainitun tuomioistuimen mukaan direktiivin 2004/48 9 artikla koskee yksinomaan väliaikaisluonteisia toimenpiteitä eikä toimenpiteitä, joilla voidaan ennakoida pääasiaa koskevan ratkaisun vaikutuksia.
17      M.M. Ristorazione valitti Tribunale di Roman tuomiosta Corte d’appello di Romaan (Rooman ylioikeus, Italia), joka vahvisti Tribunale di Roman tuomion. Luokiteltuaan teollisoikeuskoodeksin 131 §:ssä tarkoitetut kieltomääräykset ennakoiviksi toimenpiteiksi Corte d’appello di Roma katsoi, että lopullisiksi tultuaan kyseisillä toimenpiteillä voidaan sellaisinaan suojata pysyvästi hakijan oikeutta. Kyseinen tuomioistuin katsoi tältä osin, että ennakoivat toimenpiteet on erotettava direktiivin 2004/48 9 artiklassa säädetyistä toimenpiteistä, joille on ominaista se, että niillä pyritään turvaamaan jokin asiantila, jotta pääasian ratkaisulla voisi olla vaikutuksia tulevaisuudessa. Mainitun tuomioistuimen mukaan ennakoivia toimenpiteitä koskevan säännöstön tarkoituksena on se, että kyseisen direktiivin 3 artiklassa säänneltyä prosessiekonomian periaatetta kunnioitetaan.
18      M.M. Ristorazione teki kassaatiovalituksen Corte suprema di cassazioneen (ylin yleinen tuomioistuin, Italia), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Se vetoaa valituksensa tueksi kahteen valitusperusteeseen, joista ensimmäinen perustuu direktiivin 2004/48 9 artiklan ja teollisoikeuskoodeksin 132 §:n rikkomiseen. M.M. Ristorazionen mukaan kyseinen 9 artikla kattaa ennakoivat toimenpiteet, kuten kieltomääräykset, joiden tarkoituksena on estää loukkaukset tai saada ne lakkaamaan. M.M. Ristorazione väittää lisäksi, ettei kyseisen direktiivin 3 artikla ole esteenä sille, että ennakoivat toimenpiteet voivat lakata olemasta voimassa.
19      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa ensinnäkin, että vaikka teollisoikeuskoodeksin 132 §:n 3 momentissa vahvistetaan yleissääntö, jonka mukaan turvaamistoimenpide menettää tehokkuutensa, jos pääasiaa koskevaa menettelyä ei ole pantu vireille asetetussa pakottavassa määräajassa, teollisoikeuskoodeksin 132 §:n 4 momentissa säädetään kuitenkin, että kyseistä sääntöä ei sovelleta siviiliprosessikoodeksin 700 §:n nojalla määrättyihin välitoimiin eikä muihin turvaamistoimenpiteisiin, joilla voidaan ennakoida pääasiaa koskevan ratkaisun vaikutuksia, ja tällaisissa tilanteissa kumpikin osapuoli voi panna pääasiaa koskevan menettelyn vireille.
20      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lisää, että direktiivin 2004/48 9 artiklan 5 kohdasta ilmenee, että kyseisen artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut väliaikaiset toimenpiteet on kumottava tai niiden on muutoin lakattava olemasta voimassa vastaajan vaatimuksesta, jos hakija ei pane pääasiaa koskevaa menettelyä vireille kohtuullisessa määräajassa.
21      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan direktiivin 2004/48 9 artiklan 5 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet kuuluvat niihin unionin lainsäätäjän säätämiin oikeudellisiin välineisiin, joilla voidaan kokonaisvaltaisesti vähentää vaaraa siitä, että vastaajalle aiheutuu vahinkoa väliaikaisten tai turvaamistoimenpiteiden vuoksi, ja siten suojata tätä.
22      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että direktiivin 2004/48 9 artiklan 1 kohdan a alakohdassa mainittuihin toimenpiteisiin kuuluvat väliaikainen kieltomääräys, joka vastaa teollisoikeuskoodeksin 131 §:n 1 momentissa säädettyä kieltomääräystä, ja uhkasakon määrääminen, joka vastaa sitä, että teollisoikeuskoodeksin 131 §:n 2 momentissa vahvistetaan ”summa jokaisesta myöhemmin todetusta rikkomisesta tai noudattamatta jättämisestä sekä toimenpiteen täytäntöönpanon viivästymisestä”.
23      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa toiseksi, ettei kansallisen tason oikeuskäytännössä tai oikeuskirjallisuudessa anneta yksiselitteistä vastausta siihen, onko teollisoikeuskoodeksin 132 §:n 4 momentti direktiivin 2004/48 säännösten vastainen.
24      Tässä tilanteessa Corte suprema di cassazione on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko direktiivin [2004/48] 9 artiklan 5 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä [teollisoikeuskoodeksin] 132 §:n 4 momenttiin sisältyvälle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan sääntöä siitä, että turvaamistoimenpide menettää tehokkuutensa, jos pääasiaa koskevaa menettelyä ei panna vireille teollisoikeuskoodeksin 132 §:n 3 momentissa säädetyssä määräajassa, ei sovelleta siviiliprosessikoodeksin 700 §:n nojalla määrättyihin välitoimiin eikä muihin turvaamistoimenpiteisiin, joilla voidaan ennakoida pääasiaa koskevan ratkaisun vaikutuksia, missä tapauksessa kumpikin asianosainen voi kuitenkin panna vireille edellä mainitun pääasiaa koskevan menettelyn?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
25      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ainoalla kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2004/48 9 artiklan 5 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä sellaisen kansallisen säännöksen soveltamiselle, jossa sallitaan tiettyjen väliaikaisten toimenpiteiden – kuten sellaisten toimenpiteiden, joilla voidaan ennakoida pääasiaa koskevan ratkaisun vaikutuksia –, voimassa pitäminen, vaikka hakija ei ole pannut pääasiaa koskevaa menettelyä vireille mainitun 9 artiklan 5 kohdassa säädetyssä määräajassa ja vaikka vastaaja vaatii, että kyseiset toimenpiteet kumotaan tai että ne lakkaavat muutoin olemasta voimassa.
26      Aluksi on muistutettava, että TRIPS-sopimus, joka on erottamaton osa unionin oikeusjärjestystä, sitoo unionia ja on siis ensisijainen unionin johdetun oikeuden toimiin nähden, joten kyseisiä toimia on tulkittava mahdollisuuksien mukaan TRIPS-sopimuksen määräysten mukaisesti (ks. vastaavasti tuomio 27.2.2024, EUIPO v. The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2024:172, 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27      Direktiivin 2004/48 johdanto-osan neljännessä ja viidennessä perustelukappaleessa todetaan tältä osin, että kyseinen direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden TRIPS-sopimukseen, joka sitoo kaikkia jäsenvaltioita ja unionia itseään, perustuvien velvollisuuksien noudattamiseen. Kyseisen direktiivin 9 artikla heijastaa lisäksi TRIPS‑sopimuksen 50 artiklan sanamuotoa. Tästä seuraa, että mainittua direktiiviä on tulkittava mahdollisuuksien mukaan TRIPS-sopimuksesta johtuvien unionin kansainvälisten velvoitteiden mukaisesti.
28      Lisäksi on niin, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeussäännön tulkinta edellyttää, että huomioon otetaan paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys, johon se kuuluu, sekä sen toimen tavoitteet ja päämäärät, jonka osa se on (ks. tuomio 17.11.1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, 12 kohta ja tuomio 19.6.2025, CeramTec, C‑17/24, EU:C:2025:455, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29      Ensiksi on todettava, että direktiivin 2004/48 9 artiklan 5 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että kyseisen 9 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut väliaikaiset toimenpiteet kumotaan tai että ne muutoin lakkaavat olemasta voimassa vastaajan vaatimuksesta, jos hakija ei pane pääasiaa koskevaa menettelyä vireille toimivaltaisen oikeusviranomaisen asettamassa kohtuullisessa määräajassa tai, tällaisen määräajan puuttuessa, enintään 20 työpäivän tai 31 vuorokauden kuluessa, riippuen siitä, kumpi on pitempi.
30      Direktiivin 2004/48 9 artiklan 5 kohdan sanamuodosta ilmenee, että kyse on ensinnäkin kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan a alakohtaan kuuluvista väliaikaisista toimenpiteistä. Kyseisten toimenpiteiden tarkoituksena on väliaikaismääräyksellä estää immateriaalioikeuden välittömät loukkaukset, kieltää väliaikaisesti tai, jos kansallinen lainsäädäntö sen mahdollistaa, tarvittaessa uhkasakon uhalla kyseisen oikeuden väitettyjen loukkausten jatkaminen tai asettaa jatkamisen ehdoksi oikeudenhaltijalle kuuluvan korvauksen takaamiseen tarkoitettujen vakuuksien asettaminen.
31      Kyseeseen tulevat seuraavaksi kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan b alakohtaan kuuluvat väliaikaiset toimenpiteet, joita ovat toimenpiteet, joilla määrätään takavarikoitaviksi tai luovutettaviksi sellaiset tavarat, joiden epäillään loukkaavan immateriaalioikeutta, jotta voidaan estää niiden saattaminen jakelukanavien piiriin tai levittäminen jakelukanavia pitkin.
32      Kyse on lopuksi mainitun direktiivin 9 artiklan 2 kohtaan kuuluvista väliaikaisista toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on määrätä väitetyn loukkaajan irtainta ja kiinteää omaisuutta asetettavaksi hukkaamiskieltoon sekä myös tämän pankkitilit ja muut varat jäädytettäviksi.
33      Direktiivin 2004/48 9 artiklan 5 kohdan, luettuna yhdessä kyseisen artiklan 1 ja 2 kohdan kanssa, sanamuoto kattaa näin ollen väliaikaiset toimenpiteet laajalti, eikä siinä suljeta pois sellaisia väliaikaisia toimenpiteitä, joilla voidaan ennakoida pääasiaa koskevan ratkaisun vaikutuksia.
34      Toiseksi direktiivin 2004/48 9 artiklan 5 kohdan asiayhteydestä ilmenee, että kyseisen säännöksen tavoitteena on antaa vastaajalle, jota vastaan väliaikainen tai turvaamistoimenpide on toteutettu, oikeus saada toimenpiteen voimassaolo lakkaamaan, jos vaikuttaa siltä, että hakija ei pane pääasiaa koskevaa menettelyä vireille asetetussa määräajassa (ks. analogisesti tuomio 13.9.2001, Schieving-Nijstad ym., C‑89/99, EU:C:2001:438, 42 kohta).
35      Direktiivin 2004/48 9 artiklan 5 kohdassa ei näet edellytetä jäsenvaltioiden säätävän, että asianomaiset väliaikaiset toimenpiteet lakkaavat automaattisesti olemasta voimassa sen johdosta, että hakijalle asetettu määräaika panna pääasiaa koskeva menettely vireille on päättynyt, sillä kyseisessä säännöksessä säädetään nimenomaisesti, että tällainen lakkaaminen edellyttää vastaajan vaatimusta (ks. analogisesti tuomio 13.9.2001, Schieving-Nijstad ym., C‑89/99, EU:C:2001:438, 60 kohta).
36      Kyseisen direktiivin 9 artiklan 4 kohdassa säädetään lisäksi, että vaikka väliaikaisista toimenpiteistä olisi määrätty vastaajaa kuulematta, niitä käsitellään uudelleen ainoastaan vastaajan vaatimuksesta.
37      Kolmanneksi on todettava direktiivin 2004/48 tavoitteista ja päämääristä, että kyseisellä direktiivillä on tarkoitus säännellä niitä immateriaalioikeuksiin liittyviä näkökohtia, jotka liittyvät kiinteästi yhtäältä kyseisten oikeuksien noudattamiseen ja toisaalta niiden loukkaamiseen, velvoittamalla jäsenvaltiot säätämään tehokkaista oikeussuojakeinoista, joilla suojattujen immateriaalioikeuksien loukkaukset voitaisiin välttää, lopettaa tai korjata (tuomio 28.4.2022, Phoenix Contact, C‑44/21, EU:C:2022:309, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan mukaan immateriaalioikeuksien noudattamisen varmistamisen kannalta tarvittavien toimenpiteiden, menettelyjen ja oikeussuojakeinojen on oltava muun muassa oikeudenmukaisia ja tasapuolisia.
38      Mainitun direktiivin 3 artiklan 2 kohdan mukaan näiden toimenpiteiden, menettelyjen ja oikeussuojakeinojen on myös oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia, ja niitä on sovellettava siten, että vältetään luomasta esteitä lailliselle kaupankäynnille ja säädetään takeista niiden väärinkäytön estämiseksi. Kyseisessä säännöksessä asetetaan siten jäsenvaltioille ja viime kädessä kansallisille tuomioistuimille velvollisuus taata, ettei muun muassa direktiivin 2004/48 9 artiklassa tarkoitettuja toimenpiteitä ja menettelyjä käytetä väärin (tuomio 28.4.2022, Phoenix Contact, C‑44/21, EU:C:2022:309, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39      Lisäksi on todettava direktiivin 2004/48 johdanto-osan 22 perustelukappaleesta myös ilmenevän, että kyseisen direktiivin 9 artiklan 5 kohdan tavoitteena on huolehtia siitä, että asianomaiset väliaikaiset toimenpiteet eivät ole loputtomiin voimassa ilman, että asiakysymystä ratkaistaan. Kyseisen 9 artiklan 5 kohdalla, luettuna yhdessä mainitun direktiivin 3 artiklan kanssa, pyritään siten estämään väliaikaisten toimenpiteiden suhteeton käyttö tai väärinkäyttö ja välttämään esteiden luominen lailliselle kaupankäynnille takaamalla vastaajalle mahdollisuus vaatia näiden toimenpiteiden kumoamista, jos hakija ei pane pääasiaa koskevaa oikeudenkäyntiä vireille.
40      Direktiivin 2004/48 9 artiklan 5 kohta, jossa ei säädetä yhdestäkään poikkeuksesta siinä vahvistettuun sääntöön, on siten yksi vastaajalle annetuista takeista, joista unionin lainsäätäjä on katsonut tarpeelliseksi säätää vastineena säätämistään nopeista ja tehokkaista väliaikaisista tai turvaamistoimenpiteistä, jotka vaikuttavat vastaajan intresseihin (ks. vastaavasti tuomio 28.4.2022, Phoenix Contact, C‑44/21, EU:C:2022:309, 43–48 kohta).
41      Se, että tietyt väliaikaiset toimenpiteet pidetään voimassa ilman, että hakija on velvollinen panemaan pääasiaa koskevaa oikeudenkäyntiä vireille, on omiaan johtamaan tilanteisiin, joissa väliaikainen toimenpide, joka vaikuttaa perustellulta kiireellisen menettelyn yhteydessä mutta joka osoittautuu mahdollisesti myöhemmin perusteettomaksi, vaikuttaisi edelleen vastaajaan pääasiaa koskevan tuomioistuinvalvonnan puuttuessa ja vaarantaisi mahdollisesti direktiivin 2004/48 9 artiklan 5 kohdan tavoitteen ja kyseisen direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun suhteellisuusperiaatteen sellaisten toimenpiteiden soveltamisen yhteydessä, joilla pyritään varmistamaan immateriaalioikeuksien noudattaminen.
42      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esiin tuoma prosessiekonomian periaate ei myöskään voi olla etusijalla niihin unionin johdetun oikeuden nimenomaisiin säännöksiin nähden, joissa edellytetään sellaisten takeiden käyttöönottoa, joilla voidaan turvata puolustautumisoikeudet, sellaisina kuin ne on vahvistettu direktiivin 2004/48 3 ja 9 artiklassa, luettuina TRIPS-sopimuksen 50 artiklan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklan valossa.
43      Lopuksi on niin, että direktiivin 2004/48 2 artiklan 1 kohtaa, josta ilmenee, että kyseisen direktiivin soveltaminen ei rajoita muun muassa jäsenvaltioiden lainsäädännössä säädettyjen tai säädettävien keinojen käyttämistä, sikäli kuin mainitut keinot ovat edullisempia oikeudenhaltijoille (tuomio 28.4.2022, Phoenix Contact, C‑44/21, EU:C:2022:309, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), ei voida tulkita siten, että siinä sallitaan tiettyjen väliaikaisten toimenpiteiden voimassa pitäminen ilman, että immateriaalioikeuteen vetoava hakija olisi velvollinen panemaan pääasiaa koskevan menettelyn vireille. On näet niin, että vaikka kansallinen sääntö, jossa säädetään tällaisesta voimassa pitämisestä, voisi olla edullisempi immateriaalioikeuden haltijoille, unionin lainsäätäjä on vahvistanut kyseisen direktiivin 3 ja 9 artiklassa väliaikaisten ja turvaamistoimenpiteiden soveltamista koskevat edellytykset TRIPS-sopimuksen 50 artiklan mukaisesti ja huolehtinut siitä, että immateriaalioikeuden haltijan oikeudet ja perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklan mukaiset puolustautumisoikeudet ovat keskenään tasapainossa. Tällaiset soveltamista koskevat edellytykset eivät näin ollen kuulu jäsenvaltioiden menettelyllisen itsemääräämisoikeuden piiriin.
44      Neljänneksi on huomattava, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan osassa oikeuskirjallisuudesta on omaksuttu näkemys, jonka mukaan teollisoikeuskoodeksin 132 §:n 4 momentissa säädetyt ennakoivat toimenpiteet eivät kuulu direktiivin 2004/48 9 artiklan 5 kohdassa tarkoitettuihin väliaikaisiin toimenpiteisiin. Kyseisessä oikeuskirjallisuudessa on katsottu, että erona väliaikaisiin tai turvaamistoimenpiteisiin suppeassa merkityksessä ymmärrettyinä kyseisten ennakoivien toimenpiteiden tarkoituksena on katsottava olevan immateriaalioikeuksien suojaaminen samalla tavalla kuin lopullisella asiaratkaisulla. Mainitun oikeuskirjallisuuden mukaan ennakoivat toimenpiteet ovat poikkeuksellisia väliaikaisia toimenpiteitä, koska niillä ennakoidaan pääasiaa koskevaa ratkaisua.
45      Tästä on todettava, että kansalliselle tuomioistuimelle kuuluu sen selvittäminen, ovatko pääasiassa toteutetut ennakoivat toimenpiteet direktiivin 2004/48 9 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja väliaikaisia toimenpiteitä.
46      Voidaan kuitenkin todeta olevan yhtäältä selvää, että sekä hakija että vastaaja voivat panna pääasiaa koskevan menettelyn vireille, joten lainsäätäjä ei vaikuta tarkoittaneen tällaisten ennakoivien toimenpiteiden olevan oikeudellisesti lopullisia, ja kyseinen lainsäätäjä on itsekin luonnehtinut tällaisia toimenpiteitä väliaikaisiksi (ks. analogisesti tuomio 16.6.1998, Hermès, C‑53/96, EU:C:1998:292, 38 kohta).
47      Toisaalta on muistutettava unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenevän, että ”vaikka asianosaiset pitäisivät väliaikaismääräystä oikeusriidan ’lopullisena’ ratkaisuna, tämä ei muuta TRIPS‑sopimuksen 50 artiklassa turvaamistoimenpiteeksi luonnehditun toimenpiteen oikeudellista luonnetta” (tuomio 16.6.1998, Hermès, C‑53/96, EU:C:1998:292, 44 kohta).
48      Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2004/48 9 artiklan 5 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä sellaisen kansallisen säännöksen soveltamiselle, jossa sallitaan tiettyjen väliaikaisten toimenpiteiden – kuten sellaisten toimenpiteiden, joilla voidaan ennakoida pääasiaa koskevan ratkaisun vaikutuksia –, voimassa pitäminen, vaikka hakija ei ole pannut pääasiaa koskevaa menettelyä vireille mainitun 9 artiklan 5 kohdassa säädetyssä määräajassa ja vaikka vastaaja vaatii, että kyseiset toimenpiteet kumotaan tai että ne lakkaavat muutoin olemasta voimassa.
Oikeudenkäyntikulut
49      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/48/EY 9 artiklan 5 kohtaa
on tulkittava siten, että
se on esteenä sellaisen kansallisen säännöksen soveltamiselle, jossa sallitaan tiettyjen väliaikaisten toimenpiteiden – kuten sellaisten toimenpiteiden, joilla voidaan ennakoida pääasiaa koskevan ratkaisun vaikutuksia –, voimassa pitäminen, vaikka hakija ei ole pannut pääasiaa koskevaa menettelyä vireille mainitun 9 artiklan 5 kohdassa säädetyssä määräajassa ja vaikka vastaaja vaatii, että kyseiset toimenpiteet kumotaan tai että ne lakkaavat muutoin olemasta voimassa.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: italia.