Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
NICHOLAS EMILIOU
18 päivänä syyskuuta 2025 (1)
Asia C‑728/23 P
Espanjan kuningaskunta
vastaan
Robert Stockdale,
Euroopan unionin neuvosto,
Euroopan komissio,
Euroopan ulkosuhdehallinto (EUH) ja
Euroopan unionin erityisedustaja Bosnia ja Hertsegovinassa
Valitus – Bosnia ja Hertsegovinassa toimivan Euroopan unionin erityisedustajan palveluksessa oleva Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen – Peräkkäiset määräaikaiset työsopimukset – Työsopimuksen irtisanominen Yhdistyneen kuningaskunnan unionista eroamisen jälkeen – Sellaisen jäsenvaltion tekemä valitus, joka ei ole ollut väliintulijana unionin yleisessä tuomioistuimessa – Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan kolmas kohta – Valituksen tutkittavaksi ottaminen – Käsite ”unionin ja sen henkilöstön väliset riidat”
I       Johdanto
1.        Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön (jäljempänä perussääntö) 56 artiklan kolmannessa kohdassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus hakea muutosta unionin yleisen tuomioistuimen lopullisiin päätöksiin, vaikka ne eivät olisi olleet väliintulijana asiassa unionin yleisessä tuomioistuimessa. Tähän oikeuteen liittyy kuitenkin yksi varauma: sitä ei sovelleta tapauksiin, jotka koskevat ”unionin ja sen henkilöstön” välisiä riitoja. Tällaisissa tapauksissa jäsenvaltio voi siten hakea muutosta lopulliseen päätökseen vain, jos se oli väliintulijana unionin yleisessä tuomioistuimessa.
2.        Espanjan kuningaskunta vaatii valituksessaan unionin tuomioistuinta kumoamaan osittain unionin yleisen tuomioistuimen tuomion Stockdale v. neuvosto ym. (jäljempänä valituksenalainen tuomio), joka koski Euroopan unionin neuvoston ja yksityisen (Robert Stockdale), joka työskenteli peräkkäisillä määräaikaisilla työsopimuksilla Bosnia ja Hertsegovinassa toimivan Euroopan unionin erityisedustajan (jäljempänä EU:n erityisedustaja) palveluksessa, välistä riitaa.(2)
3.        Espanjan kuningaskunta pyysi saada osallistua väliintulijana unionin yleisen tuomioistuimen menettelyyn, joka johti valituksenalaisen tuomion antamiseen. Valituksenalainen tuomio kuitenkin annettiin ennen kuin unionin yleinen tuomioistuin teki päätöksen kyseisen jäsenvaltion väliintulohakemuksen hyväksymisestä tai hylkäämisestä.
4.        Unionin tuomioistuimen pyynnöstä tässä ratkaisuehdotuksessa keskitytään sitä koskeviin menettelyllisiin kysymyksiin, onko kyseisen jäsenvaltion katsottava tehneen valituksen asiassa, joka koskee ”unionin ja sen henkilöstön välistä riitaa”, ja onko se näin ollen jätettävä tutkimatta perussäännön 56 artiklan kolmannen kohdan nojalla.
II     Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Perussääntö
5.        Perussäännön 56 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Unionin yleisen tuomioistuimen lopullisiin päätöksiin sekä päätöksiin, joilla tehdään vain osittainen asiaratkaisu taikka joilla ratkaistaan väite toimivallan puuttumisesta tai siitä, että asia on jätettävä tutkittavaksi ottamatta, voidaan hakea muutosta unionin tuomioistuimelta kahden kuukauden kuluessa muutoksenhaun kohteena olevan päätöksen tiedoksiantamisesta.
Muutosta voivat hakea kaikki asianosaiset, joiden vaatimukset on kokonaan tai osittain hylätty. – –
Lukuun ottamatta tapauksia, jotka koskevat unionin ja sen henkilöstön välisiä riitoja, muutosta voivat hakea myös jäsenvaltiot ja unionin toimielimet, jotka eivät ole olleet väliintulijana asiassa unionin yleisessä tuomioistuimessa. Tässä tapauksessa jäsenvaltiot ja toimielimet ovat samassa asemassa kuin ne jäsenvaltiot tai toimielimet, jotka olivat väliintulijana ensimmäisessä oikeusasteessa.”
B       Päätös (YUTP) 2019/1340
6.        Euroopan unionin erityisedustajan nimittämisestä Bosnia ja Hertsegovinaan 8.8.2019 annetun neuvoston päätöksen (YUTP) 2019/1340 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Nimitetään Johann SATTLER Euroopan unionin erityisedustajaksi Bosnia ja Hertsegovinaan 1 päivän syyskuuta 2019 ja 31 päivän elokuuta 2021 väliseksi ajaksi. Neuvosto voi poliittisten ja turvallisuusasioiden komitean (PTK) arvion perusteella ja [Euroopan] unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan, jäljempänä ’korkea edustaja’, ehdotuksesta päättää, että erityisedustajan toimeksianto päätetään aikaisemmin.”
7.        Kyseisen päätöksen 4 artiklan sanamuoto on seuraava:
”1.      Erityisedustaja vastaa toimeksiannon toteuttamisesta korkean edustajan alaisuudessa.
2.      PTK ylläpitää erityisiä suhteita erityisedustajaan ja toimii erityisedustajan ensisijaisena yhteyspisteenä neuvostoon. PTK huolehtii erityisedustajan strategisesta ja poliittisesta ohjauksesta hänen toimeksiantonsa puitteissa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta korkean edustajan toimivaltaa.
3.      Erityisedustaja koordinoi toimensa tiiviisti Euroopan ulkosuhdehallinnon ja sen asiaankuuluvien yksiköiden kanssa.”
8.        Kyseisen päätöksen 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Avustajaryhmän perustaminen ja kokoonpano”, säädetään seuraavaa:
”1.      Erityisedustaja vastaa avustajaryhmän perustamisesta toimeksiantonsa ja siihen varattujen käytettävissä olevien taloudellisten resurssien asettamissa rajoissa. Avustajaryhmällä on oltava asiantuntemusta toimeksiantoon kuuluvista poliittisista erityiskysymyksistä. Erityisedustajan on viipymättä ilmoitettava neuvostolle ja komissiolle avustajaryhmän kulloinenkin kokoonpano.
2.      Jäsenvaltiot, unionin toimielimet ja Euroopan ulkosuhdehallinto voivat esittää, että henkilöstöä lähetetään työskentelemään erityisedustajan kanssa. Tällaisen lähetetyn henkilöstön palkat maksaa jäsenvaltio, asianomainen unionin toimielin tai Euroopan ulkosuhdehallinto. Myös jäsenvaltioiden unionin toimielimiin tai Euroopan ulkosuhdehallintoon lähettämät asiantuntijat voidaan asettaa työskentelemään erityisedustajan kanssa. Sopimussuhteisen kansainvälisen henkilöstön on oltava jäsenvaltioiden kansalaisia.
3.      Kaikki lähetetyt työntekijät pysyvät hallinnollisesti lähettävän jäsenvaltion, lähettävän unionin toimielimen tai Euroopan ulkosuhdehallinnon alaisina, ja he suorittavat tehtävänsä ja toimivat erityisedustajan toimeksiannon toteuttamista edistävällä tavalla.”
III  Riidan tausta
9.        Riidan tausta kuvataan yksityiskohtaisesti valituksenalaisessa tuomiossa.(3) Tämän ratkaisuehdotuksen kannalta merkitykselliset tosiseikat voidaan tiivistää seuraavasti.
10.      Stockdale on Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen, joka toimi Bosnia ja Hertsegovinaan sijoittautuneen erityisedustajan talous- ja hallintopäällikkönä.
11.      Neuvosto antoi 11.3.2002 SEU 33 artiklan nojalla päätöksen EU:n erityisedustajan nimittämisestä Bosnia ja Hertsegovinaan.(4) Tämän jälkeen neuvosto antoi useita peräkkäisiä toimia, joilla se nimitti Bosnia ja Hertsegovinaan erityisedustajan yhtäjaksoiseksi määräaikaiseksi ajanjaksoksi.
12.      Asianomaisen kanteen nostamisajankohtana (toisin sanoen 29.12.2020) Bosnia ja Hertsegovinassa toimiva EU:n erityisedustaja oli nimitetty 1.9.2019 alkavaksi ja 31.8.2021 päättyväksi kaudeksi.(5)
13.      Stockdale työskenteli 15.2.2006–1.3.2007 EU:n erityisedustajan kanssa tehdyllä määräaikaisella työsopimuksella, jonka kesto ei voinut ylittää Euroopan unionin erityisedustajan toimikautta.
14.      Hän teki 1.3.2007 alkaen kuusitoista peräkkäistä määräaikaista työsopimusta EU:n erityisedustajan kanssa. Stockdalen tekemän viimeisen määräaikaisen sopimuksen (jäljempänä kyseessä oleva sopimus) 5 artiklassa toimikauden kestoksi määrättiin 1.9.2019–31.8.2021.
15.      Stockdale myös allekirjoitti komission ja EU:n erityisedustajan kanssa 13 kolmikantasopimusta, joilla hänet nimitettiin väliaikaiseksi toimistopäälliköksi. Kyseisissä kolmikantasopimuksissa määrättiin, että jos EU:n erityisedustaja kuolee tai eroaa tehtävästään, jos hänelle sattuu onnettomuus tai sairaus, joka estää häntä hoitamasta tehtäviään, tai jos komission ja kyseisen erityisedustajan välinen rahoitussopimus irtisanotaan, Stockdale vastaa kyseiselle erityisedustajalle myönnettyjen varojen hallinnoinnista. Stockdale allekirjoitti viimeisimmän tällaisen sopimuksen 7.10.2019.
16.      Euroopan unionin ja Yhdistyneen kuningaskunnan edustajat allekirjoittivat 24.1.2020 sopimuksen Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan eroamisesta Euroopan unionista ja Euroopan atomienergiayhteisöstä(6) (jäljempänä erosopimus).
17.      Erosopimus tuli voimaan 1.2.2020 sen 185 artiklan mukaisesti. Erosopimuksen 126 artiklassa määrätään siirtymäkaudesta, joka alkaa kyseisen sopimuksen voimaantulopäivänä ja päättyy 31.12.2020 (jäljempänä siirtymäkausi) ja jonka aikana unionin oikeudessa oleva viittaus ”jäsenvaltioihin” oli saman sopimuksen 127 artiklan 6 kohdan mukaan ymmärrettävä siten, että se kattaa kyseisenä ajanjaksona myös Yhdistyneen kuningaskunnan.
18.      Stockdale lähetti 24.6.2020 EU:n erityisedustajalle kirjeen, jossa hän tiedusteli oikeuksiaan ja valitti syrjinnästä siinä tapauksessa, että hänen virkaansa pidettäisiin lopulta tarpeettomana, jos erityisedustajan toimisto Bosnia ja Hertsegovinassa siirretään kyseisessä valtiossa toimivalle EU:n edustustolle ja siten Euroopan ulkosuhdehallinnolle.
19.      EU:n erityisedustaja toimitti Stockdalen pyynnön 7.7.2020 komission ulkopolitiikan välineiden yksikön johtajalle ja totesi, että Stockdale esitti kysymyksiä palvelussuhteen ehdoistaan erityisesti ottaen huomioon kyseessä olevan sopimuksen todennäköisen päättymisen Yhdistyneen kuningaskunnan EU:sta eroamisen yhteydessä. Mainitun yksikön päällikkö vastasi 13.7.2020, että kyseinen yksikkö ei ole vastuussa yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan (jäljempänä YUTP) henkilöstöä koskevista henkilöresursseista, ja kehotti EU:n erityisedustajaa ottamaan asiasta yhteyttä Euroopan ulkosuhdehallintoon. Lisäksi hän totesi, että siltä osin kuin Stockdalen vaatimus liittyi taloudellisiin näkökohtiin, kyseessä olevan sopimuksen ehtojen mukaisesti hänelle ei voitu maksaa irtisanomiskorvausta tai eläkemaksua.
20.      EU:n erityisedustaja kääntyi 15.9.2020 Euroopan ulkosuhdehallinnon puoleen ja toimitti tälle 24.6.2020 päivätyn Stockdalen kirjeen.
21.      Stockdale kirjoitti 28.9.2020 EU:n erityisedustajalle, jotta tämä hankkisi lisätietoja hänen mahdollisuuksistaan jatkaa tehtävissään siirtymäkauden päätyttyä. Sen jälkeen, kun mainittu erityisedustaja oli saattanut asian komission ulkopoliittisten välineiden yksikön käsiteltäväksi, sen johtaja vastasi 2.10.2020, että Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisiin ei sovelleta poikkeusta ja että heidän sopimuksensa päättyisivät 31.12.2020.
22.      EU:n erityisedustaja teki 17.11.2020 päätöksen, jolla hän irtisanoi kyseessä olevan sopimuksen irtisanomisaikaa noudattaen ja joka tuli voimaan 31.12.2020 (jäljempänä irtisanomispäätös). Kuten unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 34 kohdassa, irtisanomispäätös perustui siihen, että Yhdistyneen kuningaskunnan unionista eroamisen seurauksena Stockdalella ei enää ollut jäsenvaltion kansalaisuutta. EU:n erityisedustajan mukaan tämä merkitsi sitä, ettei häntä voitu enää pitää tämän palveluksessa.
IV     Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
A       Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa
23.      Unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 29.12.2020 jättämällään kannekirjelmällä Stockdale nosti neuvostoa, komissiota, Euroopan ulkosuhdehallintoa ja EU:n erityisedustajaa vastaan kanteen, jossa hän vaati ensinnäkin, että irtisanomispäätös todetaan lainvastaiseksi, toiseksi, että vastaajat velvoitetaan maksamaan hänelle 10 000 euroa tästä päätöksestä aiheutuneesta aineettomasta vahingosta, ja kolmanneksi, että hänet otetaan takaisin palvelukseen aiempaan tehtäväänsä tai että toissijaisesti vastaajat velvoitetaan maksamaan hänelle 393 850,08 euroa korvauksena irtisanomispäätöksestä aiheutuneesta aineellisesta vahingosta (jäljempänä ensimmäinen vaatimus).
24.      Stockdale esitti myös kolme muuta vaatimusta, joista viimeinen oli muotoiltu ”toissijaisesti”. Käsiteltävän valituksen kannalta merkityksellinen on kuitenkin vain ensimmäinen vaatimus.
25.      Unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon toimittamillaan erillisillä kirjelmillä – komissio ja neuvosto 11.5.2021, Euroopan ulkosuhdehallinto 12.5.2021 ja EU:n erityisedustaja 30.6.2021 – nämä asianosaiset esittivät toimivallan puuttumista ja tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskevia oikeudenkäyntiväitteitä, joissa ne väittivät erityisesti, että irtisanomispäätöstä ja väitettyjä sääntöjenvastaisuuksia, joihin Stockdale vetosi, ei voitu lukea niiden syyksi.
26.      Stockdale esitti 30.8.2021 huomautuksensa toimivallan puuttumista ja tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskevista oikeudenkäyntiväitteistä ja vaati, että nämä väitteet hylätään.
27.      Unionin yleinen tuomioistuin päätti työjärjestyksensä 130 artiklan 1 kohdan mukaisesti ratkaista toimivallan puuttumista ja tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskevat kysymykset kaikkien vaatimusten osalta ennen pääasian käsittelyn aloittamista.
B       Valituksenalainen tuomio
28.      Valituksenalaisessa tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi osittain vastaajien esittämät toimivallan puuttumista ja tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskevat oikeudenkäyntiväitteet.
29.      Ensimmäisen vaatimuksen osalta unionin yleinen tuomioistuin etenkin totesi, että se on SEUT 263 artiklan nojalla toimivaltainen ratkaisemaan vaatimuksen, joka koskee irtisanomispäätöksen, joka on perussopimuksilla perustetun unionin elimen eli EU:n erityisedustajan tekemä päätös, laillisuutta, ja SEUT 268 artiklan nojalla toimivaltainen ratkaisemaan vaatimuksen, joka koskee rahallista korvausta irtisanomispäätöksestä väitetysti aiheutuneista aineettomista ja aineellisista vahingoista. Todettuaan, että EU:n erityisedustaja oli irtisanomispäätöksen tehnyt unionin elin, unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että nämä vaatimukset voitiin ottaa tutkittavaksi EU:n erityisedustajan osalta ja että ne oli jätettävä tutkimatta siltä osin kuin ne koskevat neuvostoa, komissiota ja Euroopan ulkosuhdehallintoa.
30.      Unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin katsoi, ettei se ole toimivaltainen sen Stockdalen vaatimuksen osalta, että unionin yleinen tuomioistuin määrää hänet otettavaksi takaisin palvelukseen EU:n erityisedustajan henkilöstöön kuuluvana. Se selitti, että unionin tuomioistuimet eivät lähtökohtaisesti voi antaa vahingonkorvauskanteen yhteydessä määräyksiä unionin toimielimelle, elimelle tai laitokselle, tai muuten ne loukkaavat hallintoviranomaisen oikeuksia.
V       Menettely unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
31.      Espanjan kuningaskunta teki nyt käsiteltävän valituksen unionin tuomioistuimen kirjaamoon 27.11.2023 toimittamallaan valituskirjelmällä.
32.      Espanjan kuningaskunta vaatii valituksessaan, että unionin tuomioistuin
–         kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin se koskee toteamusta kelpoisuudesta olla vastaajana ensimmäisen vaatimuksen osalta ja
–        toteaa, että ensimmäinen vaatimus on otettava tutkittavaksi neuvoston osalta ja jätettävä tutkimatta EU:n erityisedustajan osalta.
33.      Vastineessaan Stockdale vaatii, että unionin tuomioistuin
–        hyväksyy Espanjan kuningaskunnan tekemän valituksen ja
–        velvoittaa ensimmäisessä oikeusasteessa vastaajina olleet korvaamaan valituksesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
34.      Neuvosto vaatii vastineessaan, että unionin tuomioistuin
–        hylkää valituksen ja
–        velvoittaa Espanjan kuningaskunnan korvaamaan neuvostolle tästä muutoksenhakumenettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
35.      Komissio vaatii vastineessaan, että unionin tuomioistuin
–        hylkää valituksen ja
–        velvoittaa Espanjan kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
36.      Euroopan ulkosuhdehallinto vaatii vastineessaan, että unionin tuomioistuin
–        hylkää valituksen perusteettomana tai toissijaisesti jättää sen tutkimatta ja
–        velvoittaa Espanjan kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
37.      EU:n erityisedustaja vaatii vastineessaan, että unionin tuomioistuin
–        jättää valituksen tutkimatta tai joka tapauksessa hylkää sen perusteettomana ja
–        velvoittaa Espanjan kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
38.      Stockdale teki 28.10.2024 asiassa liitännäisvalituksen. Käsittelen tässä ratkaisuehdotuksessa kuitenkin ainoastaan Espanjan kuningaskunnan tekemää valitusta (jäljempänä päävalitus), koska keskityn tarkastelussani kyseisen valituksen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiin.
VI     Asian tarkastelu
39.      Espanjan kuningaskunta väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 125–142 kohdassa, että ensimmäinen vaatimus voitiin ottaa tutkittavaksi EU:n erityisedustajan osalta ja että se oli jätettävä tutkimatta muun muassa neuvoston osalta. Sen näkemyksen mukaan neuvostoa olisi täytynyt pitää ainoana vastaajana.
40.      Kyseinen jäsenvaltio teki päävalituksen perussäännön 56 artiklan kolmannen kohdan nojalla, koska valituksenalaisen tuomion antamisajankohtana se oli pyytänyt saada osallistua väliintulijana menettelyyn unionin yleisessä tuomioistuimessa mutta sitä ei ollut vielä hyväksytty ”väliintulijaksi”.
41.      Kuten johdannossa selitin, kyseisessä määräyksessä annetaan jäsenvaltioille erityinen (tai laajennettu) valitusoikeus,(7) joka poikkeaa kyseisen artiklan toiseen kohtaan sisältyvästä yleissäännöstä, jonka mukaan ainoastaan osapuolet, jotka olivat väliintulijana asiassa unionin yleisessä tuomioistuimessa, voivat hakea muutosta unionin yleisen tuomioistuimen lopullisiin päätöksiin sekä päätöksiin, joilla tehdään vain osittainen asiaratkaisu taikka joilla ratkaistaan väite toimivallan puuttumisesta tai siitä, että asia on jätettävä tutkittavaksi ottamatta.
42.      Tämän erityisen valitusoikeuden nojalla jäsenvaltiot voivat hakea muutosta unionin yleisen tuomioistuimen lopullisiin päätöksiin, vaikka ne eivät olisi olleet väliintulijana unionin yleisessä tuomioistuimessa. Tarkoituksena on antaa tällaisille etuoikeutetuille asianosaisille ”oikeuden valvojina” mahdollisuus saattaa asia unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi oikeuskäytännön johdonmukaisuuden takaamiseksi silloinkin, kun oikeudenkäyntimenettelyn asianosaiset hyväksyvät unionin yleisen tuomioistuimen tuomion.(8)
43.      Perussäännön 56 artiklan kolmannen kohdan sanamuodosta kuitenkin ilmenee, että kyseinen oikeus ei koske ”tapauksia, jotka koskevat unionin ja sen henkilöstön välisiä riitoja”. Aivan kuten kyseisessä määräyksessä otetaan käyttöön erityinen tai laajennettu valitusoikeus jäsenvaltioille, siinä myös määrätään poikkeuksesta tähän oikeuteen. Tällaisten henkilöstöä koskevien riitojen osalta jäsenvaltioiden valitusoikeus rajoittuu siihen, mistä määrätään perussäännön 56 artiklan toisessa kohdassa (toisin sanoen silloin sovelletaan yleissääntöä).(9)
44.      Seuraavassa jaksossa tarkastelen lähemmin syitä siihen, miksi perussäännön 56 artiklan kolmanteen kohtaan sisältyvä poikkeus, joka koskee ”unionin ja sen henkilöstön välisiä riitoja”, ei mielestäni kata Euroopan unionin ja Stockdalen kaltaisen YUTP:n sopimusperusteisen kansainvälisen henkilöstön välisiä riitoja sillä seurauksella, että päävalitus voidaan ottaa tutkittavaksi (A). Sen jälkeen otan kantaa siihen, että käsiteltävässä asiassa Espanjan kuningaskunta pyysi saada osallistua väliintulijana asiaan unionin yleisessä tuomioistuimessa. Valituksenalainen tuomio annettiin kuitenkin ennen kuin päätös kyseisen jäsenvaltion väliintulohakemuksen hyväksymisestä tai hylkäämisestä tehtiin. Seuraavaksi selitän, miksi tämä asian erityispiirre on mielestäni lisäperuste katsoa, että päävalitus voidaan ottaa tutkittavaksi (B).
A       Miksi ”unionin ja sen henkilöstön välisiä riitoja” koskevaa poikkeusta ei sovelleta YUTP:n sopimusperusteiseen kansainväliseen henkilöstöön?
45.      Vastauksissaan unionin tuomioistuimen esittämään kirjalliseen kysymykseen, joka koski päävalituksen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, Espanjan kuningaskunta, neuvosto, komissio, Euroopan ulkosuhdehallinto ja EU:n erityisedustaja kaikki selittivät, että poikkeus jäsenvaltioiden erityisoikeuteen hakea muutosta unionin yleisen tuomioistuimen lopulliseen ratkaisuun, vaikka ne eivät ole olleet väliintulijana asiassa unionin yleisessä tuomioistuimessa, koskee kaikkia SEUT 270 artiklan nojalla annettuja ratkaisuja eikä muita ratkaisuja.
46.      SEUT 270 artiklassa annetaan unionin tuomioistuimelle toimivalta ratkaista ”unionin ja sen henkilöstön väliset riidat unionin virkamiehiin sovellettavista henkilöstösäännöistä (jäljempänä henkilöstösäännöt(10)) ja unionin muuta henkilöstöä koskevista palvelussuhteen ehdoista johtuvin rajoituksin ja edellytyksin”. Kyseisessä määräyksessä taataan näin ollen unionin virkamiehille ja muulle henkilöstölle, joihin henkilöstösääntöjä sovelletaan, oikeus hakea muutosta tuomioistuimessa. Kyseistä määräystä on tulkittu laajasti, koska unionin tuomioistuimen mukaan se käsittää riidat, jotka koskevat paitsi henkilöitä, jotka virkamiehinä tai ”unionin muuna henkilöstönä” kuuluvat henkilöstösääntöjen soveltamisalaan, myös henkilöitä, joilla ei ole virkamiehen eikä ”unionin muun henkilöstön” asemaa ja jotka pelkästään vaativat sitä.(11)
47.      Kaikki riidat, jotka perustuvat luonnollisen henkilön ja Euroopan unionin väliseen työsuhteeseen, eivät kuitenkaan kuulu SEUT 270 artiklan soveltamisalaan. Henkilöstösäännöt eivät nimittäin muodosta tyhjentävää säännöstöä, jossa kiellettäisiin henkilöiden palvelukseen ottaminen muuten kuin näiden sääntöjen yhteydessä.(12)
48.      Etenkään YUTP:n sopimusperusteisen henkilöstön jäsenet eivät kuulu henkilöstösääntöjen eivätkä siten kyseisen määräyksen soveltamisalaan.(13) Selkeän esimerkin tästä ryhmästä muodostavat sopimusperusteisen henkilöstön jäsenet, jotka työskentelevät yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan (jäljempänä YTPP)(14) alan operaatioissa kolmansissa maissa. Nämä henkilöt, jotka (kuten yleisemmin YUTP:n sopimusperusteisen henkilöstön muut jäsenet) voidaan ottaa palvelukseen joko paikallisesti tai kansainvälisesti,(15) eivät kuulu henkilöstösääntöjen soveltamisalaan – vaikka heidän operaationsa katsotaan kuuluvan käsitteen ”unionin elimet ja laitokset” soveltamisalaan SEUT 263 artiklaa sovellettaessa.(16) Näiden henkilöiden SEUT 270 artiklan nojalla unionin tuomioistuimissa nostamilta kanteilta katsottaisiin siten puuttuvan tutkittavaksi ottamisen edellytykset.(17)
49.      Unionin tuomioistuimilla voi olla toimivaltaa tällaisissa henkilöstöä koskevissa riidoissa vain silloin, kun ne pannaan vireille SEUT 272 tai SEUT 263 artiklan nojalla. Ensiksi mainittu määräys mahdollistaa unionin tuomioistuinten tuomioistuinvalvonnan harjoittamisen kuitenkin vain, jos kyseiseen työsopimukseen sisältyy välityslauseke, jossa unionin tuomioistuimet nimetään tuomioistuimiksi, joiden käsiteltäväksi kyseistä sopimusta koskevat riidat on saatettava. Viimeksi mainitussa määräyksessä annetaan unionin tuomioistuimille oikeus valvoa ”unionin elinten ja laitosten sellaisten säädösten laillisuutta, joiden tarkoituksena on tuottaa oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin osapuoliin” (tämä edellyttää, että Euroopan unionin voidaan katsoa antaneen riidanalaisen säädöksen).
50.      Samat oikeuskeinot ovat Stockdalen, joka on EU:n erityisedustajan palveluksessa (YUTP:n yhteydessä) työskentelevä sopimusperusteisen kansainvälisen henkilöstön jäsen, kaltaiseen yksityiseen. Valituksenalaisessa tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että se oli SEUT 263 artiklan nojalla toimivaltainen ratkaisemaan ensimmäisen vaatimuksen yhteydessä esitetyn vaatimuksen, joka koskee irtisanomispäätöksen, joka on perussopimuksilla perustetun unionin elimen eli EU:n erityisedustajan tekemä päätös, laillisuutta koskevaa tuomioistuinvalvontaa. Edes Stockdale itse ei viitannut missään vaiheessa SEUT 270 artiklaan mahdollisena ”väylänä” riidan saattamiselle unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi.
51.      Unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi viimeisten viiden vuoden aikana on tietääkseni saatettu ainoastaan kaksi muuta työriitaa, jotka koskevat henkilöitä, jotka oli otettu sopimusperusteisen kansainvälisen henkilöstön jäseniksi YUTP:n yhteydessä (in casu valmiuksien kehittämistä Somaliassa koskevan Euroopan unionin operaation (EUCAP Somalia) toimesta).(18) Näissäkin asioissa kantajat perustivat kanteensa SEUT 263 artiklaan ja (toissijaisesti) SEUT 272 artiklaan eivätkä SEUT 270 artiklaan.
52.      Näissä olosuhteissa on nähdäkseni selvää, että Stockdale EU:n erityisedustajan palveluksessa (YUTP:n yhteydessä) työskentelevänä kansainvälisen sopimusperusteisen henkilöstön jäsenenä ei kuulu SEUT 270 artiklan soveltamisalaan.
53.      Esitettyäni tämän selvennyksen selitän seuraavaksi, miksi olen samaa mieltä Espanjan kuningaskunnan, neuvoston, komission, Euroopan ulkosuhdehallinnon ja EU:n erityisedustajan kanssa siitä, että perussäännön 56 artiklan kolmanteen kohtaan sisältyvän poikkeuksen, joka koskee ”unionin ja sen henkilöstön välisiä riitoja”, soveltamisala on sama kuin SEUT 270 artiklan sillä seurauksella, että päävalitus ei kuulu kyseisen poikkeuksen soveltamisalaan ja se voidaan siten ottaa tutkittavaksi. Tukeudun tältä osin näiden määräysten sanamuodon ja asiayhteyden tarkasteluun (1) ja teleologisiin näkökohtiin (2).
1.     Sanamuodon ja asiayhteyden tarkastelu
54.      Huomautan aluksi, että SEUT 270 artiklan ja perussäännön 56 artiklan kolmanteen kohtaan sisältyvän poikkeuksen sanamuoto on täysin identtinen paitsi englanninkielisissä versioissa myös esimerkiksi ranskan-(19) ja espanjankielisissä(20) versioissa. Niiden sanamuoto on käytännössä sama myös muissa kieliversioissa.(21)
55.      Tämä identtinen sanamuoto on nähdäkseni ensimmäinen sitä päätelmää tukeva seikka, että SEUT 270 artiklan ja perussäännön 56 artiklan kolmanteen kohtaan sisältyvän poikkeuksen soveltamisala vastaavat toisiaan.
56.      Tätä päätelmää vahvistaa se seikka, että perussääntö on lisätty EUT-sopimukseen sen pöytäkirjana N:o 3. Kun perussopimuksen ja perussäännön määräyksissä käytetään identtisiä ilmauksia, ne on nähdäkseni ymmärrettävä samalla tavalla, ellei ole viitteitä päinvastaisesta.
57.      Totean tältä osin lisäksi, että on luonnostaan loogista katsoa, että tapa, jolla tietty tapausryhmä määritellään EUT-sopimuksessa (käsiteltävässä asiassa ryhmä, johon viitataan SEUT 270 artiklassa ”unionin ja sen henkilöstön välisinä riitoina”), määrää sen, miten sama ryhmä on ymmärrettävä perussäännössä.
58.      Ratkaisuehdotuksessani parlamentti v. Axa Assurances Luxembourg ym.(22) selitin, että ”Euroopan unionin tuomioistuimessa käytäviä menettelyjä koskevat tekstit muistuttavat rautatiejärjestelmää. Kukin raide edustaa menettelyllistä reittiä, samalla kun näillä raiteilla liikennöivät junat symboloivat Euroopan unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi saatettuja asioita. Asian käsittelyn edetessä menettelysäännöt toimivat rautateiden merkinantojärjestelmänä, jolla varmistetaan, että asia pysyy oikeilla raiteilla lopulliseen määräpaikkaansa saakka.”
59.      Mielestäni on selvää, että unionin tuomioistuimiin johtavat raiteet määritetään EUT-sopimuksessa. ”Unionin ja sen henkilöstön välisiä riitoja” koskevan raiteen lähtöpaikka on SEUT 270 artikla, jossa annetaan unionin tuomioistuimille toimivalta ratkaista tällaisia riitoja, kuten olen selittänyt. Perussäännön 56 artiklan kolmanteen kohtaan sisältyvä poikkeus on ”rautateiden merkinantojärjestelmä”, koska siitä ilmenee, että jäsenvaltiot, jotka eivät ole olleet väliintulijana asiassa unionin yleisessä tuomioistuimessa, eivät voi hakea muutosta unionin yleisen tuomioistuimen päätöksiin, jotka koskevat ”unionin ja sen henkilöstön välisiä riitoja”.
60.      Näiden seikkojen valossa katson sanamuodon ja asiayhteyden tarkastelun perusteella, että kyseinen poikkeus ja SEUT 270 artikla käsittävät saman tapausryhmän. Koska käsiteltävä asia ei kuulu SEUT 270 artiklan soveltamisalaan, se ei kuulu perussäännön 56 artiklan kolmanteen kohtaan sisältyvän ”unionin ja sen henkilöstön välisiä riitoja” koskevan poikkeuksen piiriin ja voidaan siten ottaa tutkittavaksi.
61.      Esitän vielä yhden huomautuksen.
62.      Kuten edellä 46 kohdassa selitin, unionin tuomioistuin on tulkinnut SEUT 270 artiklaa siten, että se koskee paitsi henkilöitä, jotka määritellään henkilöstösäännöissä virkamiehiksi tai ”unionin muuksi henkilöstöksi”, myös henkilöitä, joilla ei ole virkamiehen eikä ”unionin muun henkilöstön” asemaa ja jotka pelkästään vaativat sitä.
63.      Tämä ei kuitenkaan mielestäni tarkoita, että käsiteltävää asiaa on tarkasteltava ikään kuin kanne olisi voitu nostaa SEUT 270 artiklan nojalla. Stockdale ei nimittäin väittänyt unionin yleisessä tuomioistuimessa, että häntä olisi pidettävä henkilöstösääntöjen soveltamisalaan kuuluvana henkilönä (eli että henkilöstösääntöjä on sovellettava häneen). Hän pikemminkin väitti, että hänellä on oltava oikeus tiettyyn etuun, nimittäin oikeus jatkaa tehtävissään siirtymäkauden päätyttyä, riippumatta siitä, oliko vastaavaan etuun mahdollisuutta edes sellaisilla Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisilla, jotka kuuluivat henkilöstösääntöjen soveltamisalaan.
64.      Tarkastelen seuraavaksi teleologisia näkökohtia, jotka tukevat päätelmää siitä, että perussäännön 56 artiklan kolmanteen kohtaan sisältyvä ”unionin ja sen henkilöstön välisiä riitoja” koskeva poikkeus ja SEUT 270 artikla käsittävät saman tapausryhmän.
2.     Teleologinen tarkastelu
65.      Asiassa  neuvosto v. Busacca ym.(23) neuvosto väitti Espanjan kuningaskunnan tukemana, että perussäännön 56 artiklan kolmannen kohdan ilmaisulla ”unionin ja niiden henkilöstön välisiä riitoja”(24) ei tarkoiteta riitoja, joilla kyseenalaistetaan soveltamisalaltaan yleisen toimenpiteen (kuten asetuksen) laillisuus, vaan sillä tarkoitetaan ainoastaan riitoja, jotka koskevat oikeusnormin soveltamisesta tehtyjä yksittäisiä päätöksiä, joiden osalta ei ole ollut perusteltua antaa unionin toimielimille tai jäsenvaltioille, jotka eivät ole olleet väliintulijoina unionin yleisessä tuomioistuimessa, erityistä oikeutta saattaa asia unionin tuomioistuimen ratkaistavaksi.(25) Sen määrittämiseksi, kuuluuko työriita kyseisen poikkeuksen piiriin, olisikin arvioitava esitettyjen vaatimusten tai väitteiden asiasisältöä (toisin sanoen sitä, tuleeko niissä esille kysymyksiä soveltamisalaltaan yleisen toimenpiteen vai ainoastaan oikeusnormin soveltamisesta tehdyn yksittäisen päätöksen laillisuudesta).
66.      Yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin hylkäsi kyseisen väitteen. Se totesi, että se, mitä menettelysääntöjä sovelletaan henkilöstöä koskeviin riita-asioihin, ei voi riippua siitä, vetoavatko asianosaiset vai eivät kyseessä olevassa asiassa sovellettavissa olevien säädösten tai yleisten säännösten tulkintaan tai pätevyyteen.(26) Sen sijaan on keskityttävä vaatimusten sisältöön. Yhteisöjen tuomioistuin huomautti tältä osin, että jos asianosaisten vaatimukset hyväksytään, tämä merkitsee ainoastaan sitä, että heitä koskevat yksittäispäätökset kumotaan. Neuvoston, joka ei ollut ollut väliintulijana asiassa unionin yleisessä tuomioistuimessa, tekemä valitus liittyi siten tapaukseen, joka koski ”unionin ja sen henkilöstön välistä riitaa” perussäännön 56 artiklan kolmanteen kohtaan sisältyvässä poikkeuksessa tarkoitetussa merkityksessä, eikä sitä näin ollen voitu ottaa tutkittavaksi.
67.      Ymmärrän nämä toteamukset ensinnäkin siten, että asianosaisten unionin yleisessä tuomioistuimessa esille tuomien unionin oikeutta koskevien kysymysten sisällöllä ei ole merkitystä sen kannalta, voiko jäsenvaltio (tai unionin toimielin), joka ei ole ollut väliintulijana asiassa unionin yleisessä tuomioistuimessa, vedota perussäännön 56 artiklan kolmannessa kohdassa annettuun ”erityiseen valitusoikeuteen”.(27) Se, onko tällainen valitusoikeus olemassa, ei riipu siitä, tuleeko asiassa esille tärkeitä tai laaja-alaisia unionin oikeutta koskevia kysymyksiä. Käänteisesti kaikissa tapauksissa, joissa jäsenvaltioilla on erityinen valitusoikeus, ei välttämättä tule esille tällaisia kysymyksiä.
68.      In casu tämä tarkoittaa, että sillä seikalla, että Espanjan kuningaskunta vetoaa päävalituksen tueksi laajempiin näkökohtiin,(28) jotka liittyvät siihen, olisiko erotettava toisistaan YUTP:n yhteydessä työskentelevää henkilöstöä koskevat ”henkilöstöhallintoon” liittyvät päätökset ja tässä yhteydessä tehdyt luonteeltaan strategiset tai poliittiset päätökset, ei ole merkitystä kyseisen valituksen tutkittavaksi ottamisen kannalta.
69.      Toiseksi ymmärrän tuomion neuvosto v. Busacca ym.(29) siten, että syy siihen, miksi jäsenvaltioilla tai unionin toimielimillä ei ole perussäännön 56 artiklan kolmannen kohdan nojalla ”erityistä valitusoikeutta” ”tapauksissa, jotka koskevat unionin ja sen henkilöstön välisiä riitoja”, liittyy siihen seikkaan, että tällaisissa tapauksissa kanteen kohteena on tyypillisesti yksittäisen päätöksen kumoaminen.(30)
70.      Koska käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva riita koskee myös luonnollista henkilöä (Stockdalea), joka vaatii hänen työehtojaan koskevan yksittäispäätöksen (in casu irtisanomispäätöksen) kumoamista, voitaisiin väittää, että samalla tavalla kuin Espanjan kuningaskunnalla ei olisi ollut ”erityistä valitusoikeutta”, jos asia olisi kuulunut SEUT 270 artiklan soveltamisalaan, sillä ei voi olla tällaista oikeutta, jos sama asia jää kyseisen määräyksen soveltamisalan ulkopuolelle (in casu siksi, että Stockdale työskentelee EU:n erityisedustajan palveluksessa).
71.      Tämän näkemyksen tueksi voitaisiin myös väittää, että pelkästään se seikka, että perussäännön 56 artiklan kolmanteen kohtaan sisältyvä ilmaus ”unionin ja sen henkilöstön välisiä riitoja” vastaa poikkeusta, ei tarkoita, että sitä on tulkittava suppeasti. Kuten julkisasiamies Alber selitti ratkaisuehdotuksessaan neuvosto v. Busacca ym.,(31) kyseisessä määräyksessä annettu erityinen valitusoikeus on jo itsessään poikkeus, koska perussäännön 56 artiklan toisen kohdan mukaan unionin yleisen tuomioistuimen tuomiosta voivat näet lähtökohtaisesti valittaa ainoastaan asianosaiset ja sellaiset väliintulijat, joita tuomio koskee suoraan. Tässä tilanteessa se, jota olen tähän mennessä nimittänyt ”poikkeukseksi”, muodostaa tosiasiassa poikkeuksen poikkeuksen tai poikkeuksen, jolla palataan takaisin pääsääntöön. On epäselvää, voidaanko tällaiseen tilanteeseen soveltaa yleistä periaatetta, jonka mukaan poikkeuksia on tulkittava suppeasti.
72.      Katson kuitenkin, että SEUT 263 artiklan ja SEUT 270 artiklan nojalla tuomioistuimen käsiteltäväksi saatettujen työriitojen ei pitäisi katsoa muodostavan yhtä ainoaa tapausryhmää, joka koskee ”unionin ja sen henkilöstön välisiä riitoja”, eikä niiden molempien pitäisi siten katsoa kuuluvan perussäännön 56 artiklan kolmanteen kohtaan sisältyvän poikkeuksen piiriin.
73.      Tältä osin haluan sanoa muutaman sanan unionin tuomioistuimen tuomiosta H v. neuvosto ym.(32) Kyseinen asia ei koskenut Stockdalen kaltaista YUTP:n sopimusperusteisen henkilöstön jäsentä vaan italialaista tuomaria, jonka Italian oikeusministeri lähetti Euroopan unionin poliisioperaatioon (EUPM) Sarajevoon (Bosnia ja Hertsegovina) ja jolle EUPM:n henkilöstöpäällikkö oli ilmoittanut, että hänet siirrettäisiin operatiivisista syistä Banja Lukan alueelliseen toimistoon. Unionin tuomioistuin katsoi, että lähetettyyn unionin henkilöstöön ja kansalliseen henkilöstöön sovelletaan joiltain osin samoja sääntöjä YTPP:n operaatioissa. Se myös totesi, että kyseessä olevat päätökset ”ovat myös pohjimmiltaan henkilöstöhallintoon liittyviä toimia kaikkien muiden sellaisten samankaltaisten päätösten tavoin, jotka unionin toimielimet ovat tehneet toimivaltaansa käyttäessään”.(33) Nämä seikat huomioon ottaen unionin tuomioistuin katsoi, että koska unionin tuomioistuimilla on SEUT 270 artiklan nojalla toimivalta valvoa henkilöstöhallintoon liittyviä toimia, jotka koskevat unionin toimielinten lähettämiä henkilöstön jäseniä, niillä on myös oltava SEUT 263 artiklan nojalla toimivalta valvoa tällaisia toimia, kun ne koskevat henkilöstön jäseniä, jotka jäsenvaltiot ovat lähettäneet vastatakseen mainitun operaation tarpeisiin.
74.      Ymmärrän, miten kyseisestä tuomiosta voidaan katsoa ilmenevän, että työriidat on asetettava yhdenvertaiseen asemaan riippumatta siitä, kuuluvatko ne SEUT 270 artiklan soveltamisalaan vai voidaanko ne saattaa unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi ainoastaan SEUT 263 artiklan nojalla, siinä mielessä, että tuomioistuinvalvonnan laajuuden on oltava molemmissa. Tuomio H v. neuvosto ym. kuitenkin osoittaa nähdäkseni myös, että unionin tuomioistuin ei pitänyt näitä kahta tapausryhmää yhtenä ja samana vaan piti näitä kahta (SEUT 270 artikla ja SEUT 263 artikla) edelleen erilaisina menettelyllisinä keinoina.
75.      Tältä osin muistutan myös, että SEU 24 artiklan 1 kohdan ja SEUT 275 artiklan mukaisesti unionin tuomioistuimella ei ole yleistä toimivaltaa ”[YUTP:tä] koskevien määräysten osalta eikä näiden määräysten nojalla hyväksyttyjen säädösten osalta”. Tähän on ainoastaan kaksi poikkeusta, jotka koskevat SEU 40 artiklassa vahvistetun loukkaamattomuuskiellon noudattamista ja EU-sopimuksen V osaston 2 luvun perusteella rajoittavien toimenpiteiden soveltamisesta luonnolliseen henkilöön tai oikeushenkilöön tehtyjen neuvoston päätösten laillisuutta. Se, missä määrin unionin tuomioistuimilla olisi oltava toimivaltaa työriidoissa YUTP:n yhteydessä, on arkaluonteinen kysymys, jota ei joka tapauksessa ole kokonaan ratkaistu edes tuomion H v. neuvosto ym. jälkeen,(34) koska kyseinen tuomio ei koskenut YUTP:n sopimusperusteisen kansainvälisen tai paikallisen henkilöstön jäseniä, kuten edellä esittämästäni kuvauksesta ilmenee.
76.      Tässä tilanteessa on vaikea puolustaa näkemystä, jonka mukaan unionin lainsäätäjän tarkoituksena oli, että perussäännön 56 artiklan kolmanteen kohtaan sisältyvä ”unionin ja sen henkilöstön välisiä riitoja” koskeva poikkeus kattaa tätä henkilöstöä koskevat riidat – sitäkin suuremmalla syyllä, koska nämä käsitteet ovat identtisiä tai lähes identtisiä SEUT 270 artiklassa käytettyjen kanssa ja YUTP:n sopimusperusteisen kansainvälisen tai paikallisen henkilöstön jäsenet eivät kuulu kyseisen määräyksen soveltamisalaan.
77.      Katson näin ollen, että päävalitus ei kuulu perussäännön 56 artiklan kolmanteen kohtaan sisältyvän ”unionin ja sen henkilöstön välisiä riitoja” koskevan poikkeuksen soveltamisalaan ja että se voidaan näin ollen ottaa tutkittavaksi.
B       Loppusanat
78.      Kuten olen edellä 44 kohdassa selittänyt, käsiteltävässä asiassa Espanjan kuningaskunta on pyytänyt saada osallistua väliintulijana menettelyyn unionin yleisessä tuomioistuimessa. Kyseisen jäsenvaltion väliintulohakemus oli itse asiassa päivätty 6.5.2021, yli kaksi vuotta ennen valituksenalaisen tuomion antamista. Unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin päätti antaa kyseisen tuomion ennen Espanjan kuningaskunnan väliintulohakemuksen hyväksymistä tai hylkäämistä (ja siten ennen kuin kyseinen jäsenvaltio esitti kirjalliset huomautuksensa).(35)
79.      Syynä siihen, miksi unionin yleinen tuomioistuin antoi valituksenalaisen tuomion ratkaisematta ensin tätä kysymystä, on – kuten edellä 27 kohdassa selitin – se, että kyseinen tuomioistuin voi työjärjestyksensä 130 artiklan 1 kohdan nojalla, jos vastaaja sitä pyytää, ratkaista pääasian käsittelyä aloittamatta, onko kanne jätettävä tutkimatta toimivallan puuttumisen vuoksi tai muusta syystä.
80.      Tämä erityispiirre on nähdäkseni lisäperuste katsoa, että päävalitus voidaan ottaa tutkittavaksi – vaikka tapauksen katsottaisiinkin kuuluvan perussäännön 56 artiklan kolmanteen kohtaan sisältyvän ”unionin ja sen henkilöstön välisiä riitoja” koskevan poikkeuksen piiriin.
81.      Katson nimittäin, että tällaisissa olosuhteissa kyseinen jäsenvaltio on eri asemassa kuin jäsenvaltio, joka ei ole pyytänyt saada esiintyä väliintulijana unionin yleisessä tuomioistuimessa. Se on pyrkinyt turvaamaan valitusoikeutensa esiintymällä väliintulijana ensimmäisessä oikeusasteessa ja osoittanut olevansa tietoinen siitä, että asia oli vireillä unionin yleisessä tuomioistuimessa, ja halukkuutensa esittää näkemyksensä siinä esille tulevista oikeudellisista kysymyksistä.(36) Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 130 artiklan 1 kohtaa ei myöskään voida nähdäkseni käyttää sen erityisen valitusoikeuden ”kiertämiseen”, joka jäsenvaltioilla ja unionin toimielimillä muutoin olisi (toisin sanoen, jos unionin yleinen tuomioistuin ei olisi päättänyt ratkaista pääasian käsittelyä aloittamatta, onko kanne jätettävä tutkimatta toimivallan puuttumisen vuoksi tai muusta syystä).
VII  Ratkaisuehdotus
82.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin toteaa, että Espanjan kuningaskunnan valitus on otettava tutkittavaksi.
1      Alkuperäinen kieli: englanti.
2      Tuomio 26.7.2023 (T‑776/20, EU:T:2023:422).
3      Ks. erityisesti valituksenalaisen tuomion 2–18 kohta.
4      Neuvoston yhteinen toiminta 11 päivältä maaliskuuta 2002 Euroopan unionin erityisedustajan nimittämisestä Bosnia ja Hertsegovinaan (EYVL 2002, L 70, s. 7).
5      [EU:n] erityisedustajan nimittämisestä Bosnia ja Hertsegovinaan 8.8.2019 tehdyllä neuvoston päätöksellä (YUTP) 2019/1340 (EUVL 2019, L 209, s. 10).
6      Sopimus Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan eroamisesta Euroopan unionista ja Euroopan atomienergiayhteisöstä (EUVL 2020, L 29, s. 7), joka tehtiin 17.10.2019 ja tuli voimaan 1.2.2020 ja joka hyväksyttiin Euroopan unionin ja Euroopan atomienergiayhteisön puolesta 30.1.2020 annetulla neuvoston päätöksellä (EU) 2020/135 (EUVL 2020, L 29, s. 1).
7      Sama erityinen valitusoikeus on myös unionin toimielimillä.
8      Ks. julkisasiamies Alberin ratkaisuehdotus neuvosto v. Busacca ym. (C‑434/98 P, EU:C:2000:298, 24 ja 25 kohta).
9      Tämä pätee myös unionin toimielinten tekemiin valituksiin.
10      Euroopan talousyhteisön ja Euroopan atomienergiajärjestön virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja näiden yhteisöjen muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen vahvistamisesta annettu asetus N:o 31 (ETY) 11 (Euratom) (EYVL 1962, P 45, s. 1385).
11      Ks. tuomio 5.10.2004, Sanders ym. v. komissio (T‑45/01, EU:T:2004:289, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Huomautan myös, että SEUT 270 artikla on ulotettu koskemaan henkilöitä, jotka työskentelevät sellaisten toimielinten tai elinten palveluksessa, jotka eivät sovella henkilöstösääntöjä, etenkin Euroopan keskuspankki (EKP) ja Euroopan investointipankki (EIP), koska kyseistä määräystä on yhdenmukaistettu perussäännön 50 a artiklan kanssa.
12      Ks. tuomio 6.12.1989, Mulfinger ym. v. komissio (C‑249/87, EU:C:1989:614, 10 kohta).
13      Selvennyksenä todettakoon, että käyttäessäni käsitettä ”YUTP:n sopimusperusteisen henkilöstön jäsenet, joiden osalta ei ole annettu henkilöstösääntöjä, en tarkoita lähetettyjä unionin virkamiehiä tai muuta henkilöstöä, jotka kuuluvat henkilöstösääntöjen soveltamisalaan. Tällaiset henkilöt nimittäin voivat, vaikka he työskentelevät YUTP:n alalla, vedota SEUT 270 artiklaan, koska heidän työehtonsa määräytyvät sen mukaan, missä he tavallisesti työskentelevät.
14      YTPP on erottamaton osa YUTP:tä ja tärkein toimintakehys, jonka avulla jäsenvaltiot voivat kehittää eurooppalaista strategista turvallisuus- ja puolustuskulttuuria, käsitellä konflikteja ja kriisejä yhdessä, suojella unionia ja sen kansalaisia sekä lujittaa kansainvälistä rauhaa ja turvallisuutta (ks https://www.europarl.europa.eu/factsheets/fi/sheet/159/common-security-and-defence-policy).
15      YTPP:n alan operaatioissa työskenteleviä eri henkilöstöryhmiä koskevasta yleiskatsauksesta ks. Moser, C., ”Administrative accountability: Separate but complementary fora” (luku 7), teoksessa Accountability in EU Security and Defence – The Law and Practice of Peacebuilding, Oxford University Press, 2020, s. 240–245.
16      Ks. esim. tuomio 24.2.2022, Eulex Kosovo (C‑283/20, EU:C:2022:126), jossa unionin tuomioistuin totesi, että ”Eulex Kosovo” olisi vastaajana kaikkien sellaisten unionin tuomioistuimissa käytettävien oikeussuojakeinojen yhteydessä, jotka koskevat sille uskotun operaation täytäntöönpanosta aiheutuvia seurauksia.
17      Yksityiskohtaisemmasta selityksestä ks. Butler, G., ”Contracted EU civil servants in EU common security and defence policy missions: Procedural routes to judicial remedies”, European Labour Law Journal, osa 14, nro 3, 2023, s. 355.
18      Ks. tuomio 13.7.2022, JF v. EUCAP Somalia (T‑194/20, EU:T:2022:454) ja tuomio 13.7.2022, JC v. EUCAP Somalia (T‑165/20, EU:T:2022:453).
19      Esimerkiksi perussäännön ranskankielisessä versiossa 56 artiklan kolmannessa kohdassa käytetään ilmaisua ”litiges opposant l’Union à ses agents”. SEUT 270 artiklassa käytetään samaa ilmaisua (”litige entre l’Union et ses agents”).
20      Ilmaisua ”litigios entre la Unión y sus agentes” käytetään sekä perussäännön 56 artiklan kolmannessa kohdassa että SEUT 270 artiklassa.
21      Esimerkiksi SEUT 270 artiklan italiankielisessä versiossa käytetään ilmaisua ”qualsiasi controversia tra l’Unione e gli agenti di questa”, kun taas perussäännön 56 artiklan kolmannen kohdan italiankielisessä versiossa käytetään sanamuotoa ”controversie tra l’Unione e i loro agenti”. Näiden määräysten saksankielisissä versioissa on myös pieni vivahde-ero (”Streitsachen zwischen der Union und ihren Bediensteten” ja ”Streitsachen zwischen der Union und deren Bediensteten”). SEUT 270 artiklan ja perussäännön 56 artiklan kreikankielisten versioiden sanamuoto on myös käytännössä sama.
22       (C‑766/21, EU:C:2024:63, 1 kohta).
23      Ks. tuomio 5.10.2000 (C‑434/98 P, EU:C:2000:546).
24      Kyseisen tuomion julistamisajankohtana vastaava määräys oli EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artikla.
25      Ks. tuomio 5.10.2000, neuvosto v. Busacca ym. (C‑434/98 P, EU:C:2000:546, 19 kohta).
26      Ibid., 22–25 kohta.
27      Ks. myös julkisasiamies Alberin ratkaisuehdotus neuvosto v. Busacca ym. (C‑434/98 P, EU:C:2000:298).
28      Kyseisen jäsenvaltion mukaan valituksenalaisessa tuomiossa erotetaan EU:n erityisedustajat toimet, jotka hän toteuttaa unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan alaisuudessa (kun hän toteuttaa hänelle annettua toimeksiantoa), ja ne, jotka hän toteuttaa omissa nimissään ja yksinomaan omalla vastuullaan toimeksiannon puitteissa tapahtuvan hallinnollisen johtamisen yhteydessä (kuten henkilöstöasiat). Espanjan kuningaskunta pitää tätä erottelua virheellisenä. Sen mukaan EUT-sopimuksessa ei tehdä minkäänlaista eroa toimien, joita EU:n erityisedustajaa voidaan vaatia toteuttamaan, luonteen perusteella, ovatpa ne sitten luonteeltaan strategisia tai poliittisia tai koskevatpa ne henkilöstöhallintoa tai eivät.
29      Ks. edellä alaviite 23.
30      Huomautan, että riitoja, jotka koskevat soveltamisalaltaan yleisiä toimia, voidaan saattaa unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi SEUT 270 artiklan nojalla. Oikeuskäytännöstä kuitenkin ilmenee, että tällaisessa tilanteessa soveltamisalaltaan yleisen toimen on oltava toimivaltaisen nimittävän viranomaisen toteuttama ja että siihen on sisällyttävä ainakin hallinnon kantajan tapauskohtaisesta tilanteesta esittämä lopullinen kanta (ks. tuomio 12.9.2018, De Geoffroy ym. v. parlamentti, T‑788/16, EU:T:2018:534, 24 ja 25 kohta).
31      Ks. edellä alaviite 27 (kyseisen ratkaisuehdotuksen 23 kohta).
32      Tuomio 19.7.2016 (C‑455/14 P, EU:C:2016:569). Kyseistä asiaa koskevasta kommentaarista ks. Prete, L., ”The scope of the Court’s jurisdiction in the CFSP: H v Council and Others”, teoksessa Butler, G. ja Wessel, R.A. (toim.), EU External Relations Law, Hart Publishing, 2022, s. 831–840.
33      Ks. kyseisen tuomion 54 kohta.
34      Kyseisen tuomion kriittisestä tarkastelusta ks. Prete, L., ”The scope of the Court’s jurisdiction in the CFSP: H v Council and Others”, teoksessa Butler, G. ja Wessel, R.A., EU External Relations Law, Hart Publishing, 2022, s. 831–840.
35      Espanjan kuningaskunta totesi väliintulohakemuksessaan pelkästään, että se haluaa esiintyä väliintulijana tukeakseen Stockdalen vaatimuksia.
36      Ks. sitä vastoin julkisasiamies Alberin ratkaisuehdotus neuvosto v. Busacca ym., 27 kohta (edellä alaviite 27), jossa hän selittää, että kyseisessä asiassa neuvosto ei ollut lainkaan pyytänyt saada esiintyä väliintulijana unionin yleisessä tuomioistuimessa.