61999CC0226_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I - Inledning
1. Tribunale civile e penale di Genova i Italien har genom en tolkningsfråga ställd med stöd av artikel 234 EG begärt att domstolen skall tolka artikel 244 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen.
II - Bakgrunden till målet vid den nationella domstolen
2. Tolkningsfrågan har sin bakgrund i en tvist mellan Siples Srl i likvidation (nedan kallat Siples) och Ministerio delle Finanze, Servizio della Riscossione dei Tributi och Concessione Provincia di Genova (uppbördsmyndigheten, Genua).
3. Tullmyndigheten i Genua delgav Siples ett uppbördsbesked om betalning av 2 300 miljoner ITL avseende tullavgifter och mervärdesskatt att betalas vid import beträffande viss import av svamp från Korea under år 1993. Siples väckte talan mot uppbördsbeslut vid Tribunale di Genova.
4. Uppbördsmyndigheten delgav Siples ett betalningsföreläggande avseende betalning av sagda belopp. Siples väckte talan mot betalningsföreläggandet och yrkade att verkställigheten av detta skulle skjutas upp interimistiskt tills den rättsliga myndigheten fastställt skatteskulden.
5. Inom ramen för det andra målet noterade Tribunale di Genova i fråga om begäran om uppskov med verkställigheten, efter att ha konstaterat att den mot bakgrund av gällande nationell lagstiftning och rättspraxis inom området saknar behörighet, att det i artikel 244 i gemenskapens tullkodex föreskrivs att tullmyndigheterna under vissa omständigheter kan skjuta upp verkställigheten av ett beslut som klandrats hos dessa.
6. Efter att ha konstaterat att villkoren i nämnda artikel 244 för att skjuta upp verkställigheten av de ifrågasatta besluten föreföll vara uppfyllda, var den hänskjutande domstolen i vissa avseenden osäker på bestämmelsens tillämplighet, på grund av att den endast tillerkänner tullmyndigheten och inte de rättsliga myndigheterna befogenhet att skjuta upp verkställigheten av det ifrågasatta beslutet.
7. Därför beslutade Tribunale di Genova att vilandeförklara förfarandet och ställa en tolkningsfråga till domstolen angående tolkningen av artikel 244 i tullkodexen.
III - Tolkningsfrågan
8. Tribunale di Genova ställde följande tolkningsfråga till domstolen:
"Tillkommer den i artikel 244 [i tullkodexen] föreskrivna behörigheten att uppskjuta verkställigheten av det ifrågasatta beslutet endast tullmyndigheten, eller tillkommer den även den rättsliga myndighet till vilken överklagande har getts in?"
IV - Gemenskapsrättsliga bestämmelser
9. Artikel 243 i tullkodexen lyder som följer:
"1. Varje person skall ha rätt att överklaga beslut som fattats av tullmyndigheterna i fråga om tillämpningen av tullagstiftningen och som berör denne direkt och personligen.
Varje person som hos tullmyndigheterna gjort framställning om ett beslut i fråga om tillämpningen av tullagstiftningen skall också ha rätt att överklaga, om beslut inte fattats inom den tid som avses i artikel 6.2.
Överklagandet skall ges in i den medlemsstat där beslutet fattats eller framställningen gjorts.
2. Överklagandet sker
a) i första instans hos de tullmyndigheter som utsetts för detta av medlemsstaterna, och
b) i andra instans hos ett oberoende organ som kan vara en rättslig myndighet eller ett motsvarande specialiserat organ enligt gällande bestämmelser i medlemsstaterna."
10. I artikel 244 föreskrivs i sin tur:
"Överklagande skall inte medföra att verkställigheten av det ifrågasatta beslutet uppskjuts.
Tullmyndigheterna skall dock uppskjuta verkställigheten av det[ta] beslut i [dess] helhet eller delvis, om de har goda skäl att anta att det ifrågasatta beslutet är oförenligt med tullagstiftningen eller att den person det gäller riskerar att åsamkas skada som inte kan repareras.
Om det ifrågasatta beslutet medför att import- eller exporttull skall debiteras, får verkställigheten av beslutet uppskjutas förutsatt att säkerhet ställs eller har ställts. Säkerhet behöver emellertid inte krävas, om detta krav sannolikt skulle medföra allvarliga ekonomiska eller sociala svårigheter på grund av gäldenärens förhållanden."
11. I artikel 245, slutligen, föreskrivs följande:
"De närmare bestämmelserna om överklagande skall fastställas av medlemsstaterna."
V - Förfarandet vid domstolen
12. I detta förfarande har sökanden i tvisten vid den nationella domstolen, den italienska regeringen, den svenska regeringen och kommissionen inkommit med skriftliga yttranden inom den tidsfrist som föreskrivs i artikel 20 i EG-stadgan för domstolen. Vid förhandlingen, som hölls den 22 juni 2000, deltog ombuden för Republiken Italien och kommissionen för att avge muntliga yttranden.
13. Siples har gjort gällande att den italienska rättsordningen tillerkänner den rättsliga myndigheten befogenhet att fatta beslut om uppskov med verkställighet. Enligt dess uppfattning erkänns även denna befogenhet i artikel 244 i tullkodexen. Siples har i detta avseende anfört att hänvisningen i denna bestämmelse till tullmyndigheterna inte skall tolkas så att endast dessa kan skjuta upp verkställigheten, utan att de tillerkänns samma befogenhet som de rättsliga myndigheterna förfogar över.
14. Den italienska regeringen, som anser att tvisten endast avser mervärdesskatt på import, har hänvisat till sitt yttrande i mål C-1/99, Kofisa. I detta yttrande förklarade den italienska regeringen att det i den italienska rättsordningen inte förekom någon bestämmelse som gjorde gemenskapens tullkodex, och särskilt artiklarna 243 och 244 i denna, tillämpliga på tvister avseende mervärdesskatt på import och att domstolen följaktligen inte är behörig att uttala sig i förevarande mål.
I andra hand har den italienska regeringen föreslagit att domstolen skall besvara tolkningsfrågan så att den talan som avses i artikel 243 i tullkodexen i ett inledande skede skall inges till den tullmyndighet som av medlemsstaterna utsetts för ändamålet. I ett andra skede kan tullmyndighetens avslagsbeslut bli föremål för en talan vid det oberoende organet, som även kan uppskjuta verkställigheten av det ifrågasatta beslutet.
15. Den svenska regeringen har för sin del hävdat att bestämmelserna om de nationella domstolarnas rättsskipning faller inom medlemsstaternas behörighet. Följaktligen reglerar inte artikel 244 i tullkodexen de nationella domstolarnas befogenhet att fatta beslut om uppskov med verkställighet. Dessutom följer av artikel 244 andra stycket att denna bestämmelse endast avser tullmyndigheternas befogenhet att skjuta upp verkställigheten av ett beslut inom tullområdet
Den svenska regeringen har dragit slutsatsen att artikel 244 i tullkodexen inte utgör hinder för att de nationella rättsordningarna tillerkänner de domstolar som är behöriga att avgöra tvister inom tullområdet befogenheten att besluta att helt eller delvis skjuta upp det ifrågasatta beslutets verkställighet.
16. Kommissionen har slutligen noterat att tolkningsfrågan är identisk med den andra tolkningsfrågan i mål C-1/99, Kofisa. Kommissionen har hävdat att tolkningsfrågan i förevarande mål är relevant, eftersom den anser att artikel 244 i tullkodexen, trots att tvisten delvis är av skatterättslig karaktär, är tillämplig i fråga om tullavgifter.
Beträffande prövningen i sak av frågan anser kommissionen att artikel 244 endast tillerkänner tullmyndigheterna befogenheten att, på de villkor som uppställs i sagda bestämmelse, uppskjuta verkställigheten. Detta utesluter dock inte att de rättsliga myndigheterna kan förordna om uppskov med stöd av de i den nationella rättsordningen gällande processrättsliga bestämmelserna. Slutligen har kommissionen påmint om att gemenskapsrätten, enligt domstolens rättspraxis, tillerkänner enskilda ett fullständigt och effektivt rättsskydd, vilket särskilt innebär att interimistiskt skydd kan garanteras i de fall där det är nödvändigt för att det slutliga beslutet skall få full effekt.
VI - Bedömning av tolkningsfrågan
17. Genom sin tolkningsfråga vill Tribunale civile e penale di Genova få klarhet i om artikel 244 i tullkodexen tillerkänner tullmyndigheten en exklusiv rätt att interimistiskt skjuta upp verkställigheten av det ifrågasatta beslutet, eller om denna befogenhet även tillkommer den rättsliga myndighet vid vilken överklagandet har anhängiggjorts.
18. Inledningsvis kan den italienska regeringens påstående avseende domstolens bristande behörighet att uttala sig i förevarande mål inte godtas. Till skillnad från i mål C-1/99, Kofisa, framgår det av de uppgifter som har lämnats av den nationella domstolen att förevarande mål inte endast avser mervärdesskatten på import, utan även tullavgifterna. Följaktligen måste det, trots att tvisten delvis är av skatterättslig karaktär, anses att artikel 244 i tullkodexen är tillämplig på tvisten vid den nationella domstolen.
19. Beträffande prövningen i sak av tolkningsfrågan inskränker sig artikel 244 till att, i här relevanta delar, fastställa att tullmyndigheterna skall uppskjuta verkställigheten av det omtvistade beslutet helt eller delvis, om de har goda skäl att anta att det ifrågasatta beslutet är oförenligt med tullagstiftningen eller att den person det gäller riskerar att åsamkas skada som inte kan repareras.
20. Själva lydelsen av artikeln stöder tolkningen att endast tullmyndigheterna tillerkänns befogenheten att besluta om uppskov med verkställigheten. Medan det i fråga om artikel 243 uttryckligen stadgas om en ordning för överklagande såväl hos tullmyndigheterna som hos det oberoende organet (en rättslig myndighet eller ett motsvarande specialiserat organ), nämns i artikel 244 endast möjligheten att tullmyndigheterna beslutar att skjuta upp det ifrågasatta beslutets verkställighet.
21. Det är dessutom, vilket kommissionen gör i sitt yttrande, lämpligt att påminna om att den berörda bestämmelsen utgör ett undantag från den allmänna regeln (artikel 7 i tullkodexen), som föreskriver att beslut som antagits, utom i de fall som anges i artikel 244 andra stycket, skall kunna verkställas av tullmyndigheterna omedelbart.
Med tanke på att undantagen från gemenskapsrätten skall tolkas restriktivt, skall den befogenhet att uppskjuta verkställigheten av beslut som föreskrivs i artikel 244 endast tillerkännas de tullmyndigheter som uttryckligen nämns i bestämmelsen, varför bestämmelsen följaktligen inte skall tolkas extensivt så att denna befogenhet analogt tillerkänns de rättsliga myndigheterna.
22. De krav som föreskrivs i artikel 244 i tullkodexen för att tullmyndigheten skall besluta om uppskov med verkställigheten bekräftar denna tolkning. Bestämmelsen tillåter endast att verkställigheten skjuts upp i fall då tullmyndigheterna har goda skäl att anta att det ifrågasatta beslutet är oförenligt med tullagstiftningen eller att den person det gäller riskerar att åsamkas skada som inte kan repareras. Som domstolen konstaterade i domen i målet Giloy skall tullmyndigheterna uppskjuta verkställigheten av ett omtvistat beslut avseende en tullavgift då ett enda av de två villkor som nämns i bestämmelsen är uppfyllt, vilket innebär att ett uppskov med verkställigheten skall beviljas då den person det gäller riskerar att åsamkas irreparabel skada.
Däremot fastslås i domstolens rättspraxis om möjligheten för domstolarna att skjuta upp verkställigheten av en nationell administrativ rättsakt som antagits på grundval av en gemenskapsbestämmelse att verkställigheten av ett omtvistat förvaltningsbeslut kan skjutas upp av de rättsliga myndigheterna endast om det, bland andra krav, samtidigt finns starka skäl att betvivla att gemenskapsrättsakten är giltig och att det är brådskande för att undvika att den part som begärt uppskov lider allvarlig och irreparabel skada.
23. Denna tolkning av artikel 244 utesluter dock inte att de rättsliga myndigheter som ansvarar för att avgöra målet med stöd av artikel 243 i tullkodexen kan besluta att skjuta upp det omtvistade beslutets verkställighet i enlighet med de i den nationella rättsordningen gällande processrättsliga bestämmelserna.
24. Parallellt slår domstolens rättspraxis fast att gemenskapsrätten tillerkänner rättssubjekten ett fullständigt och effektivt rättsligt skydd, vilket särskilt innebär ett erkännande av rätten till interimistiska åtgärder som garanterar den fulla verkan av ett eventuellt senare domstolsavgörande avseende de yrkanden som förs fram på grundval av gemenskapsrätten.
25. Artikel 244 i tullkodexen utgör i själva verket inte något hinder för de rättsliga myndigheter som enligt artikel 243 har att meddela avgörande i förfarandet att besluta om uppskov med det ifrågasatta beslutets verkställighet, antingen med stöd av i den nationella rättsordningen gällande processrättsliga regler eller med hänvisning till det fullständiga och effektiva rättsliga skydd som gemenskapsrätten tillerkänner rättssubjekten.
VII - Förslag till avgörande
26. Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag att domstolen skall besvara den tolkningsfråga som har ställts av Tribunale civile e penale di Genova på följande sätt:
Artikel 244 i tullkodexen för gemenskapen skall tolkas så att befogenheten att besluta att skjuta upp verkställigheten av det ifrågasatta beslutet endast tillkommer tullmyndigheterna. Emellertid utgör inte denna bestämmelse något hinder för att de rättsliga myndigheter som har att meddela avgörande i ett förfarande enligt artikel 243 i samma tullkodex kan meddela sagda beslut om uppskov, antingen med stöd av i den nationella rättsordningen gällande processrättsliga regler eller med hänvisning till det fullständiga och effektiva rättsliga skydd som gemenskapsrätten tillerkänner rättssubjekten.