61990CC0188_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1. Bayerisches Landessozialgericht, Ellevte Afdeling (herefter benaevnt "den forelaeggende retsinstans"), har forelagt Domstolen to praejudicielle spoergsmaal vedroerende beregningen af den tillaegsydelse ("Unterschiedsbetrag") til boern, der har mistet en eller begge foraeldre, som Domstolen har truffet afgoerelse om som led i sin praksis vedroerende artikel 78 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 (1).
I henhold til artikel 78, stk. 2, litra b), nr. i), i forordning nr. 1408/71 skal ydelser til et barn af en arbejdstager, der er afgaaet ved doeden, og som har vaeret omfattet af lovgivningen i flere medlemsstater, udredes
"efter lovgivningen i den af disse stater, paa hvis omraade barnet er bosat, saafremt der dér er erhvervet ret til i en af de i stk. 1 naevnte ydelser i medfoer af denne stats lovgivning ...".
I dommen i Gravina-sagen (2) fortolkede Domstolen denne bestemmelse i lyset af EOEF-traktatens artikel 51 og fastslog, at der efter bestemmelsen ikke kunne ske en nedsaettelse af ydelserne i henhold til national ret. Domskonklusionen lyder saaledes:
"Artikel 78, stk. 2, nr. i), i Raadets forordning nr. 1408/71 af 14. juni 1971 skal fortolkes saaledes, at retten til ydelser fra den stat, hvor det barn, som har mistet begge foraeldre eller en af dem, og som har faaet tilkendt ydelser, har bopael, ikke indebaerer, at retten til hoejere ydelser, som tidligere er erhvervet alene i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, fortabes. Naar det ydelsesbeloeb, som faktisk oppebaeres i bopaelsmedlemsstaten, er lavere end ydelsesbeloebet alene efter den anden medlemsstats lovgivning, har det efterladte barn ret til en supplerende ydelse, som svarer til forskellen mellem de to beloeb, og som skal afholdes af den kompetente institution i den sidstnaevnte stat."
I dommene i sagerne D' Amario (3), Ventura (4) og Athanasopoulos (5) har Domstolen gentaget dette princip.
Baggrunden for anmodningen om praejudiciel afgoerelse
2. De praejudicielle spoergsmaal er blevet rejst under en tvist, som maa ses i lyset af den naevnte retspraksis. Sagens parter paa er den ene side Mario og Marzio Doriguzzi-Zordanin (herefter benaevnt "sagsoegerne") og paa den anden side den tyske forsikringsinstitution Landesversicherungsanstalt Schwaben (herefter benaevnt "LVA Schwaben").
Sagsoegerne er de mindreaarige boern af Giancarlo Doriguzzi-Zordanin, en arbejdstager, der afgik ved doeden den 29. august 1983, og som havde tilbagelagt forsikringsperioder i baade Tyskland (78 maaneder) og Italien (123 maaneder). Sagsoegerne er ikke helt uden foraeldre, da de stadig har deres mor. De har altid vaeret bosat i Italien.
Fra den 1. september 1983 har den italienske forsikringsinstitution, Istituto Nazionale della Previdenza Sociale (herefter benaevnt "INPS"), udbetalt sagsoegerne ydelser i form af pension til boern, der har mistet en af deres foraeldre, paa grundlag af den forsikringsordning, som deres nu afdoede far var tilknyttet. Det maanedlige ydelsesbeloeb pr. barn har andraget fra 59 710 LIT (med virkning fra den 1.9.1983) til 73 960 LIT (med virkning fra den 1.11.1985). Herudover har INPS udbetalt et fast maanedligt beloeb paa 19 760 LIT pr. barn i form af "familietillaeg".
Ved afgoerelse af 3. september 1985 afslog LVA Schwaben at tilkende sagsoegerne tillaegsydelser. LVA Schwaben henviste herved til den ovenfor citerede bestemmelse i artikel 78, stk. 2, litra b), nr. i), i forordning nr. 1408/71. Da sagsoegerne var bosat i Italien, og deres ret til ydelser i form af pension til efterladte boern dér udsprang af italiensk lovgivning, maatte INPS vaere den eneste kompetente institution.
3. Den 16. juli 1986 anlagde sagsoegerne sag ved Sozialgericht Augsburg med paastand om, at LVA Schwaben tilpligtedes at tilkende dem tillaegsydelser.
Ved afgoerelse af 7. maj 1987 aendrede LVA Schwaben sin tidligere afgoerelse. Paa baggrund af Domstolens domme i Gravina- og D' Amario-sagerne ville sagsoegerne herefter kunne blive tilkendt tillaegsydelser (i det foelgende ligeledes benaevnt "Gravina"-tillaeg) for perioden 1. september 1983 - 31. december 1985 - som er den eneste periode, hvorom der er strid.
LVA Schwaben' s nye afgoerelse bragte dog ikke hovedsagen til afslutning, da sagsoegerne ikke accepterede den metode, der blev lagt til grund ved beregningen af tillaegsydelsen. LVA Schwaben gik saaledes ud fra det samlede ydelsesbeloeb fra INPS - dvs. baade de maanedlige ydelser i form af pension til efterladte boern og de maanedlige ydelser i form af familietillaeg - og sammenholdt dette beloeb med de ydelser, som ville vaere kommet til udbetaling efter tysk lovgivning alene paa grundlag af de tyske forsikringsbidrag. Tillaegsydelsen androg herefter med virkning fra den 1. september 1983 maanedligt 29,30 DM pr. barn, men blev gradvis nedsat i takt med, at de italienske ydelser i form af pension til efterladte boern steg, saaledes at tillaegsydelsen den 31. december 1985 kun androg 19,10 DM om maaneden pr. barn.
Sagsoegerne er af den opfattelse, at der ved beregningen af tillaegsydelserne ikke kan tages hensyn til familietillaeggene fra INPS, der andrager 19 760 LIT om maaneden pr. barn. Familietillaeggene kan ikke anses som en del af efterladtepensionen, men er selvstaendige ydelser, som maa sidestilles med tysk "Kindergeld", som udbetales for ethvert barn, der forsoerges, uanset om barnet har mistet en eller begge foraeldre.
Sozialgericht Augsburg gav ikke sagsoegerne medhold. Retten lagde LVA Schwaben' s opfattelse til grund, hvorefter der ved beregningen af "Gravina"-tillaegget skulle tages hensyn til de italienske familietillaeg. Sagsoegerne ankede denne dom til Bayerisches Landessozialgericht.
4. Den forelaeggende retsinstans er umiddelbart af den opfattelse, at sagsoegerne af foelgende to grunde ikke boer gives medhold i ankesagen. Retten mener for det foerste, at familietillaeggene fra INPS maa anses som "boernetilskud" ("Familienbeihilfen", "allocations familiales"), som i henhold til artikel 78, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 udtrykkeligt er omfattet af reglerne i artikel 78 om ydelser til boern, der har mistet en eller begge foraeldre. Der boer efter rettens opfattelse ved beregningen af det "Gravina"-tillaeg, som den tyske institution skal udbetale, herefter tages hensyn til saadanne familietillaeg.
Den forelaeggende retsinstans mener for det andet, at boern, der har mistet en eller begge foraeldre, og som er bosat i Italien, ville blive stillet bedre end tilsvarende boern med bopael i Tyskland, saafremt der ses bort fra familietillaeggene ved beregningen af "Gravina"-tillaegget. Saadanne boern, der har bopael i Tyskland, vil ifoelge retten ikke ud over efterladtepension kunne oppebaere "Kindergeld" i medfoer af § 8, stk. 1, nr. 1, i Bundeskindergeldgesetz (lov om boernetilskud - BKGG).
Den forelaeggende retsinstans har dog fundet, at de paagaeldende faellesskabsretlige bestemmelser (retten sigter her til EOEF-traktatens artikel 51 og til artikel 77 og 78 i forordning nr. 1408/71) kan give anledning til fortolkningstvivl, hvorfor retten har ment at burde forelaegge Domstolen foelgende to praejudicielle spoergsmaal:
"1) Hvilke ydelser fra den italienske forsikringsinstitution skal der tages hensyn til ved beregningen af det tillaeg til ydelser i form af pension til boern, der har mistet en eller begge foraeldre, som skal udbetales af den tyske forsikringsinstitution?
2) Navnlig oenskes det oplyst, hvorvidt der skal tages hensyn til de familietillaeg paa 19 760 LIT om maaneden pr. barn, som er blevet udbetalt af den italienske forsikringsinstitution?" (6)
Undersoegelse af de praejudicielle spoergsmaal
5. Ved anvendelsen af reglerne i artikel 78 i forordning nr. 1408/71 om den nationale lovgivning, i henhold til hvilken "ydelser til boern, der har mistet
begge foraeldre eller en af dem", skal tilkendes, forstaas ved "ydelser", jf. stk. 1,
"boernetilskud og i givet fald supplerende eller saerlige tilskud til boern, der har mistet begge foraeldre eller en af dem, samt pensioner eller renter til saadanne boern, med undtagelse af renter, der ydes de naevnte boern i henhold til forsikringen mod arbejdsulykker og erhvervssygdomme".
Det fremgaar utvetydigt af ordlyden af denne bestemmelse, at ydelser til efterladte boern omfatter saavel "pensioner og renter til saadanne boern" (for nemheds skyld vil jeg i det foelgende kun tale om pensioner til efterladte boern) som "boernetilskud" (og i givet fald "supplerende eller saerlige tilskud til boern, der har mistet begge foraeldre eller en af dem"), hvorved der i henhold til artikel 1, litra u), nr. ii), i forordning nr. 1408/71 skal forstaas "periodiske kontantydelser, saafremt ydelsen af disse udelukkende afhaenger af antallet af familiemedlemmer og eventuelt af disses alder" (7). Jeg bemaerker herved straks, at parterne i hovedsagen, den forelaeggende retsinstans og Kommissionen, saaledes som det fremgaar af de skriftlige indlaeg for Domstolen, alle er enige om, at de "familietillaeg", der udbetales af INPS i henhold til italiensk lovgivning, utvivlsomt maa anses som "boernetilskud" (italiensk: "assegni familiari") i den i artikel 1, litra u), nr. ii), i forordning nr. 1408/71 forudsatte betydning. Som anfoert af Kommissionen er dette en vigtig omstaendighed, idet familietillaeggene, saafremt de udelukkende kunne henfoeres til det vide begreb "familieydelser" i forordningens artikel 1, litra u), nr. i) - men ikke til det snaevrere begreb "boernetilskud" (8) - ikke ville vaere omfattet af anvendelsesomraadet for artikel 78. Naar den forelaeggende retsinstans finder, at familietillaeggene maa anses som "boernetilskud", maa dette vaere sket ud fra den forudsaetning, at tillaeggene maa antages at vaere "periodiske kontantydelser, [der] udelukkende afhaenger af antallet af familiemedlemmer og eventuelt af disses alder", jf. forordningens artikel 1, litra u), nr. ii). Da dette herefter maa laegges til grund, vil jeg ikke i det foelgende undersoege spoergsmaalet naermere.
6. Baggrunden for spoergsmaalene fra den forelaeggende retsinstans er, at der efter henholdsvis italiensk og tysk ret gaelder forskellige ordninger for saa vidt angaar de ydelser i form af ydelser til efterladte boern, som skal sammenholdes med henblik paa beregningen af "Gravina"-tillaegget.
Som allerede naevnt (under punkt 2) udbetales der af den kompetente institution (INPS) i bopaelsmedlemsstaten (Italien) to former for ydelser til sagsoegerne. For det foerste udbetaler INPS et variabelt beloeb i form af efterladtepension, hvortil kommer et fast beloeb, der har karakter af boernetilskud efter artikel 78, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, [sammenholdt med forordningens artikel 1, litra u), nr. ii)]. Efter lovgivningen i den anden medlemsstat (Tyskland), hvori der principielt bestaar en ret til ydelser for sagsoegerne, udbetales der en efterladtepension, som alt efter det paagaeldende tidspunkt og omstaendighederne suppleres med "Kinderzuschuss" (9) eller "Kindergeld" (10). "Kinderzuschuss" udgoer en integrerende del af "pension til boern, der har mistet begge foraeldre eller en af dem" (jf. artikel 78, stk. 1, i forordning nr. 1408/71), hvorimod "Kindergeld" ikke udgoer en del af en saadan pension, men er omfattet af begrebet "boernetilskud" [i henhold til forordningens artikel 78, stk. 1, sammenholdt med artikel 1, litra u), nr. ii)]. Hertil kommer, at "Kinderzuschuss" som en del af efterladtepensionen udbetales af en forsikringsinstitution, her LVA Schwaben, hvorimod "Kindergeld" udbetales af Bundesanstalt fuer Arbeit. I den sag, hvori den forelaeggende retsinstans har forelagt Domstolen naervaerende spoergsmaal, er det dog ikke klart, hvilke former for supplerende ydelser ("Kinderzuschuss" eller "Kindergeld") der skal udbetales til boern, der har mistet en af deres foraeldre, som sagsoegerne, hvis far afgik ved doeden foer den 1. januar 1984. Det synes at fremgaa af sagsoegernes indlaeg og af indlaegget fra LVA Schwaben (11), at sagsoegerne ville have krav paa "Kindergeld". Kommissionen har heroverfor anfoert, at selv om "Kinderzuschuss" til efterladte boern med virkning fra den 1. januar 1984 er blevet erstattet af "Kindergeld", finder denne ordning hverken anvendelse paa boern, der kun har mistet en af deres foraeldre, eller paa pensionsmodtagere, der allerede foer den 1. januar 1984 havde ret til "Kinderzuschuss". Ogsaa den forelaeggende retsinstans er af denne opfattelse (12), hvilket er aarsagen til, at retten i det foerste praejudicielle spoergsmaal henviser til "den" tyske institution, naermere bestemt LVA Schwaben (dvs. den under den naevnte forudsaetning eneste kompetente institution).
7. Det er den naevnte forskel mellem italiensk og tysk lovgivning, som ligger til grund for den forelaeggende retsinstans' tvivl med hensyn til beregningen af "Gravina"-tillaegget.
I de tilfaelde, hvor Domstolen indtil nu har skullet tage stilling til dette tillaeg, har der altid vaeret tale om at sammenholde ydelser af samme art. I dommene i sagerne Gravina, D' Amario og Ventura, jf. ovenfor, blev det som efterladtepension i bopaelsmedlemsstaten (Italien) udbetalte ydelsesbeloeb sammenholdt med det efterladtepensionsbeloeb, som det paagaeldende barn ville have haft krav paa efter lovgivningen i den anden medlemsstat (Tyskland). I dommen i Athanasopoulos-sagen, jf. ovenfor, var der spoergsmaal om at sammenholde de boernetilskud, der efter lovgivningen i de paagaeldende to medlemsstater ogsaa blev udbetalt til efterladte boern.
Hvad derimod angaar naervaerende sag er der - i hvert fald efter den fortolkning af tysk lovgivning, som den forelaeggende retsinstans vil laegge til grund - ved beregningen af "Gravina"-tillaegget tale om at sammenholde ydelser af forskellig art, naermere bestemt, for saa vidt angaar Italien, en efterladtepension og et familietillaeg (som er et boernetilskud i den i artikel 78, stk 1, i forordning nr. 1408/71 forudsatte betydning) og, for saa vidt angaar Tyskland, en efterladtepension, som inkluderer "Kinderzuschuss". Den forelaeggende retsinstans oensker herved oplyst, hvorvidt der ved beregningen af "Gravina"-tillaegget skal tages hensyn til de boernetilskud (konkret "assegni familiari"), som den italienske institution har udbetalt til sagsoegerne, selv om sagsoegerne efter tysk lovgivning - i hvert fald efter den forelaeggende retsinstans' opfattelse - kun har krav paa en efterladtepension (fra LVA Schwaben), der inkluderer "Kinderzuschuss" - men ikke paa "Kindergeld" (fra en anden tysk institution).
8. Jeg er enig med den forelaeggende retsinstans, LVA Schwaben og Kommissionen i, at der ved beregningen af "Gravina"-tillaegget til efterladte boern skal tages hensyn til samtlige de ydelser, som rent faktisk udbetales i bopaelsmedlemsstaten, for saa vidt disse ydelser er ydelser som omhandlet i artikel 78, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 - hvilket er ubestridt i sagen (jf. ovenfor punkt 5) - og de er bestemt til at bidrage til efterladte boerns underhold. Rigtigheden heraf stoettes af ordene "ydelser til saadanne boern" (dvs. til boern, "der har mistet begge foraeldre eller en af dem") i artikel 78, stk. 2, hvoraf det fremgaar, at det er ydelsens formaal (og ikke saa meget dens art eller benaevnelse), der er afgoerende, jf. endvidere den i artikel 78, stk. 1, angivne vide definition af, hvad der skal forstaas ved "ydelser". Stoerrelsen af tillaegget maa foelgelig fastsaettes ved at sammenholde samtlige de ydelser bestemt til at bidrage til det paagaeldende efterladte barns underhold, som rent faktisk udbetales i bopaelsmedlemsstaten, med samtlige de ydelser bestemt til at bidrage til barnets underhold, som dette har ret til i den anden medlemsstat.
Min opfattelse er herefter den, at der ved den naevnte sammenligning skal tages hensyn til det samlede ydelsesbeloeb i de to medlemsstater. En anden loesning, hvorved samtlige ydelser i de to medlemsstater til efterladte boern ikke sammenholdes paa grundlag af de samlede ydelsesbeloeb, men saerskilt for ydelser, der er af samme art (hvilket ville udelukke en inddragelse af ydelser, der oppebaeres i bopaelsmedlemsstaten, men som ikke har noget sidestykke i den anden medlemsstat), ville da ogsaa efter min opfattelse vaere uforenelig med formaalet med dommen i Gravina-sagen, jf. ovenfor. Ifoelge denne dom kan et efterladt barn ikke fortabe retten til hoejere ydelser efter lovgivningen i en anden medlemsstat end den, hvori det er bosat, men barnet kan heller ikke stille krav om flere rettigheder end dem, som tilkommer det efter lovgivningen i denne anden medlemsstat paa lige fod med efterladte boern, der er bosat i denne. Dette forudsaetter, at institutionen i den anden medlemsstat (eller institutionerne, saafremt der er flere kompetente institutioner) i de ydelser, som den (de) skal udbetale, kan fratraekke et beloeb svarende til det samlede ydelsesbeloeb, der allerede i bopaelsmedlemsstaten udbetales med henblik paa at bidrage til det paagaeldende barns underhold, hvorved arten eller benaevnelsen af ydelserne i de to medlemsstater er uden betydning, ligesom det er uden betydning, hvilken institution (eller hvilke institutioner) der udbetaler ydelserne i de to medlemsstater (idet jeg selvsagt hele tiden forudsaetter, at der er tale om ydelser, som er omfattet af definitionen i artikel 78, stk. 1, i forordning nr. 1408/71).
9. Det er med rette, at Kommissionen har gjort gaeldende, at da ordningerne vedroerende bistand til efterladte boern er meget forskellige i de forskellige medlemsstater, ville det ikke vaere muligt at tilgodese de hensyn, som der ved dommen i Gravina-sagen, jf. ovenfor, er blevet lagt vaegt paa, saafremt man saerskilt sammenholdt ydelser af samme art. Det fremgaar af den redegoerelse for de nationale ordninger, som Kommissionen har fremlagt, at der i visse medlemsstater udelukkende udbetales boernetilskud, som for efterladte boerns vedkommende suppleres med tillaeg, hvorimod der i andre medlemsstater udbetales pension til saadanne boern, med eller uden supplement i form af boernetilskud. Indskraenkede man sig til at sammenholde ydelser af samme art, ville dette foere til vilkaarlige resultater. Det ydelsesbeloeb, som det efterladte barn eller den person, som forsoerger det, ville modtage, ville i saa fald afhaenge af det naermere indhold af ordningerne vedroerende bistand til efterladte boern i de paagaeldende medlemsstater. Det ville kun vaere i det omfang, at ydelserne i de paagaeldende medlemsstater kunne sidestilles, at der ville blive taget hensyn til dem. En saadan ordning ville foere til ubegrundede forskelle, idet et efterladt barn ville modtage snart mere, snart mindre, end det beloeb, som det ville have ret til i den paagaeldende anden medlemsstat i forhold til bopaelsmedlemsstaten, saafremt det var bosat i denne. Den eneste beregningsmetode, hvorved saadanne forskelle undgaas, er den, hvorefter der samlet foretages en sammenligning af samtlige ydelser efter artikel 78, stk. 1, der i de paagaeldende medlemsstater er bestemt til at bidrage til efterladte boerns underhold.
10. Endelig vil jeg kort undersoege, om dommen i Laumann-sagen, jf. ovenfor (note 7), kan have betydning for naervaerende sag. Ifoelge denne dom er boernetilskud kendetegnet ved, at de direkte og udelukkende tilkommer arbejdstageren selv, hvorimod ydelser i form af rente (eller pension) til et efterladt barn udelukkende tilkommer barnet selv (praemis 7). For Domstolen er denne forskel med hensyn til, hvem der er den ydelsesberettigede, af betydning for fortolkningen af antikumulationsreglen i artikel 79, stk. 3, i forordning nr. 1408/71. Reglen heri om, at retten til ydelser stilles i bero, som har til formaal at undgaa "dobbeltydelser", gaelder saaledes ifoelge Domstolen kun ydelser af samme art, og dette forudsaetter, at der er tale om én og samme ydelsesberettiget. Naermere bestemt ville det
"stride mod maalet med de faellesskabsretlige regler om forbud mod dobbeltydelser inden for social sikring, hvis omfanget af en ydelse til en ydelsesberettiget kan formindskes ved, at en anden ydelsesberettiget oppebaerer en ydelse" (praemis 8).
Maa man ogsaa i denne sag laegge vaegt paa den naevnte sondring med hensyn til, hvem der er den ydelsesberettigede, dvs. paa, at den ydelsesberettigede for ydelser i form af efterladtepension til boern er det efterladte barn selv, hvorimod boernetilskud udbetales til den person, der forsoerger barnet (her Doriguzzi' s enke), og kan man naermere bestemt paa dette grundlag fremfoere et argument mod den ovenfor naevnte globale beregningsmetode? Svaret er efter min mening nej. Jeg er saaledes enig med Kommissionen i, at udgangspunktet for antikumulationsreglen i artikel 79, stk. 3, og retspraksis herom er et ganske andet. Mens formaalet med antikumulationsreglen i artikel 79, stk. 3, er at undgaa "dobbeltydelser", er formaalet med "Gravina"-tillaegget at sikre de ydelsesberettigede en fuldstaendig ydelse paa grundlag af det hoejeste ydelsesbeloeb. Naar henses til disse forskellige maalsaetninger, kan sondringen i dommen i Laumann-sagen, jf. ovenfor, med hensyn til, hvem der er den ydelsesberettigede, ikke vaere udtryk for et relevant fortilfaelde for saa vidt angaar spoergsmaalet om beregningen af "Gravina"-tillaegget til efterladte boern. Grundlaeggende set gaar det raesonnement, der ligger til grund for dommen i Laumann-sagen, i oevrigt i samme retning som det, jeg her har gjort mig til talsmand for, idet der i begge tilfaelde er tale om at ville sikre de ydelsesberettigede alle de rettigheder, som de har erhvervet, hverken mere eller mindre.
Forslag til afgoerelse
11. Jeg skal herefter sammenfattende foreslaa, at Domstolen besvarer de praejudicielle spoergsmaal saaledes:
"Artikel 78, stk. 2, litra b), nr. i), i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 skal fortolkes saaledes, at der ved beregningen af den tillaegsydelse, der skal udbetales, naar det faktisk oppebaarne ydelsesbeloeb i bopaelsmedlemsstaten er lavere end det ydelsesbeloeb, som det paagaeldende barn, der har mistet en eller begge foraeldre, har ret til efter lovgivningen i en anden medlemsstat, skal tages hensyn til det samlede beloeb, som alle ydelser bestemt til efterladte boern i de paagaeldende medlemsstater repraesenterer - uanset ydelsernes art, deres benaevnelse og den ydelsesberettigede, og uanset, om ydelserne udbetales af en eller flere institutioner - for saa vidt der er tale om ydelser, som er omfattet af definitionen i artikel 78, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 1408/71."
(*) Originalsprog: nederlandsk.
(1) - Raadets forordning af 14.6.1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som affattet i bilag I til Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2.6.1983 (EFT L 230, s. 6).
(2) - Dom af 9.7.1980 (sag 807/79, Sml. s. 2205).
(3) - Dom af 24.11.1983 (sag 320/82, Sml. s. 3811).
(4) - Dom af 14.12.1988 (sag 269/87, Sml. s. 6411, praemis 14).
(5) - Dom af 11.6.1991 (sag C-251/89, Sml. I, s. 2797, punkt 1 i domskonklusionen).
(6) - Bayerisches Landessozialgericht (Fjortende Afdeling) har paa ny, jf. sag C-218/91, Gobbis, forelagt Domstolen det spoergsmaal, hvorvidt den paagaeldende tyske forsikringsinstitution ved beregningen af Gravina -tillaegget til boern, der har mistet en eller begge foraeldre, har kunnet tage hensyn til familietillaeggene (som denne afdeling omtaler som assegni familiari ) efter italiensk lovgivning. I modsaetning til Ellevte Afdeling (den forelaeggende retsinstans i naervaerende sag) er Fjortende Afdeling af den opfattelse, at der ikke skal tages hensyn til disse tillaeg, idet der er tale om boernetilskud, som ydes for alle boern og ikke saerligt for boern, der har mistet en eller begge foraeldre.
(7) - I dommen af 16.3.1978 (sag 115/77, Laumann, Sml. s. 805, praemis 7) udtalte Domstolen i forbindelse med spoergsmaalet om den faellesskabsretlige antikumulationsregel i forordningens artikel 79, stk. 3, at boernetilskud har sammenhaeng med et faktisk arbejdsforhold, og at de direkte og udelukkende [tilkommer] arbejdstageren selv, hvorimod rente til boern, der har mistet begge foraeldre eller en af dem, ... direkte og udelukkende [tilkommer] barnet selv, jf. herom nedenfor punkt 10.
(8) - I sin dom af 27.9.1988 (sag 313/86, Lenoir, Sml. s. 5391, praemis 11) har Domstolen saaledes i henseende til artikel 77, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 fastslaaet, at der inden for rammerne af det vide begreb familieydelser maa sondres mellem boernetilskud og andre familieydelser (som f.eks. ydelser for skolesoegende boern).
(9) - Jf. § 1269 i Reichsversicherungsordnung (lov om social sikring - RVO).
(10) - Jf. § 1 ff. i BKGG.
(11) - I sit skriftlige indlaeg har LVA Schwaben anfoert, at spoergsmaalet om, hvorvidt Bundesanstalt fuer Arbeit skal udrede Kindergeld for sagsoegerne som supplement til de i Italien udbetalte boernetilskud, afhaenger af, om bopaelsvilkaaret i henhold til BKGG kan goeres gaeldende over for en afdoed vandrende arbejdstagers ydelsesberettigede paaroerende. I dommen i Athanasopoulos-sagen, der siden er blevet afsagt (jf. ovenfor note 5), har Domstolen imidlertid klart fastslaaet, at der skal udbetales tillaegsydelser, ogsaa selv om lovgivningen i den paagaeldende medlemsstat som forudsaetning for en udbetaling af boernetilskud stiller krav om, at den ydelsesberettigede eller dennes boern skal vaere bosat i medlemsstaten.
(12) - Den forelaeggende retsinstans mener saaledes, at der ikke i det foreliggende tilfaelde efter § 8, stk. 1, i BKGG bestaar noget krav paa Kindergeld .