61995CJ0259_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-259/95,
Europa-Parlamentet ved kontorchef Christian Pennera og Auke Baas, begge Parlamentets Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg paa Europa-Parlamentets Generalsekretariat, Kirchberg,
sagsoeger,
mod
Raadet for Den Europaeiske Union ved Guus Houttuin, Raadets Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos direktoer Alessandro Morbilli, Den Europaeiske Investeringsbanks Direktorat for Juridiske Anliggender, 100, boulevard Konrad Adenauer,
sagsoegt,
stoettet af
Kongeriget Sverige ved afdelingschef Lotty Nordling, Handelsafdelingen, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtiget,
og
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent John Forman og Dominique Maidani, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
intervenienter,
angaaende en paastand om annullation af Raadets beslutning 95/184/EF af 22. maj 1995 om aendring af beslutning 3092/94/EF om etablering af et faellesskabssystem til informering om ulykker i hjemmet og i fritiden (EFT L 120, s. 36),
har
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, G.F. Mancini, og dommerne J.L. Murray, G. Hirsch (refererende dommer), H. Ragnemalm og R. Schintgen,
generaladvokat: A. La Pergola
justitssekretaer: assisterende justitssekretaer H. von Holstein,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at parterne har afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 27. februar 1997, hvor Europa-Parlamentet var repraesenteret af Christian Pennera og Auke Baas, Raadet af Aidan Feeney, Raadets Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget, Kongeriget Sverige af kontorchef Erik Brattgard, Handelsafdelingen, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtiget, og Kommissionen af John Forman og Dominique Maidani,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 20. marts 1997,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 2. august 1995 har Europa-Parlamentet i medfoer af EF-traktatens artikel 173, stk. 3, anlagt sag med paastand om annullation af Raadets beslutning 95/184/EF af 22. maj 1995 om aendring af beslutning 3092/94/EF om etablering af et faellesskabssystem til informering om ulykker i hjemmet og i fritiden (EFT L 120, s. 36, herefter »den anfaegtede beslutning«).
2 Informationssystemet paa faellesskabsplan om ulykker i hjemmet og i fritiden blev indfoert ved Raadets beslutning 93/683/EOEF af 29. oktober 1993 (EFT L 319, s. 40) for aaret 1993 med det formaal ved hjaelp af oplysninger, der indsamles paa hospitalerne, at finde frem til de produkter, der forekommer i forbindelse med saadanne ulykker. Dette system, der anses for en opfoelgning af Raadets direktiv 92/59/EOEF af 29. juni 1992 om produktsikkerhed i almindelighed (EFT L 228, s. 24), gaar foerst og fremmest ud paa, at medlemsstaterne modtager et tilskud til hospitaler, hvis antal fastsaettes af medlemsstaten, og som er med til at indsamle de data, der er naevnt i bilag I til naevnte beslutning.
3 Ved Europa-Parlamentets og Raadets beslutning 3092/94/EF af 7. december 1994 (EFT L 331, s. 1) blev systemet forlaenget for en fireaarsperiode (1994-1997) og udgifterne hertil fastsat til 2,5 mio. ECU pr. aar for i alt 54 hospitaler, der var fordelt paa medlemsstaterne efter den fordelingsnoegle, der var angivet i bilag I til beslutningen.
4 Ved den anfaegtede beslutning aendrede Raadet beslutning 3092/94 paa baggrund af tre nye medlemsstaters tiltraedelse af Faellesskabet. Ifoelge den anfaegtede beslutnings artikel 1 beloeber de midler, der nu skoennes noedvendige til systemets gennemfoerelse, sig til 2,808 mio. ECU pr. aar for perioden 1995-1997, og antallet af deltagende hospitaler forhoejes til 65. I artikel 2 er det bestemt, at beslutningen anvendes fra ikrafttraedelsesdatoen for tiltraedelsestraktaten.
5 Beslutning 3092/94 blev udstedt med hjemmel i EF-traktatens artikel 129 A, stk. 2, hvori der henvises til den faelles beslutningsprocedure ifoelge EF-traktatens artikel 189 B, mens den anfaegtede beslutning blev vedtaget efter proceduren ifoelge artikel 169 i akten vedroerende vilkaarene for Kongeriget Norges, Republikken OEstrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltraedelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europaeiske Union (EFT 1994 C 241, s. 21, herefter »tiltraedelsesakten«). Det hedder heri:
»1. De fornoedne tilpasninger af institutionernes retsakter fra foer tiltraedelsen, som ikke er indeholdt i denne akt eller bilagene hertil, foretages efter fremgangsmaaden i stk. 2. Disse tilpasninger traeder i kraft ved tiltraedelsen.
2. Raadet, der traeffer afgoerelsen med kvalificeret flertal paa forslag af Kommissionen, eller Kommissionen, alt efter om de oprindelige tekster er blevet vedtaget af den ene eller den anden af disse to institutioner, udfaerdiger med henblik herpaa de noedvendige tekster.«
6 Ifoelge artikel 2, stk. 3, i tiltraedelsestraktaten (EFT 1994 C 241, s. 9) kan Unionens institutioner inden tiltraedelsen vedtage de foranstaltninger, der er omhandlet bl.a. i tiltraedelsesaktens artikel 169. Disse foranstaltninger traeder i kraft med forbehold af tiltraedelsestraktatens ikrafttraeden og da paa datoen herfor, dvs. den 1. januar 1995.
7 Parlamentet har anfoert, at den anfaegtede beslutning blev vedtaget under tilsidesaettelse af Parlamentets befoejelser og i strid med de tids- og indholdsmaessige bestemmelser vedroerende kompetencen, der er fastlagt i tiltraedelsesaktens artikel 169.
8 Domstolens praesident har ved to kendelser af henholdsvis 12. og 26. februar 1996 tilladt Kongeriget Sverige og Kommissionen at intervenere i sagen til stoette for Raadets paastande.
9 Det bemaerkes indledningsvis, at de tilpasninger, som er sket direkte paa grundlag af tiltraedelsesakten, ikke er retsakter vedtaget af institutionerne og derfor ikke vil kunne undergives legalitetskontrol, hvorimod tilpasninger af retsakter vedtaget af institutionerne som saadanne er undergivet traktatens almindelige regler om legalitetskontrol (dom af 28.4.1988, forenede sager 31/86 og 35/86, LAISA mod Raadet, Sml. s. 2285, praemis 17). Parlamentets soegsmaal vedroerer de tilpasninger, der er sket ved en raadsbeslutning, og tager sigte paa at vaerne Parlamentets befoejelser, hvorfor det kan admitteres.
Den tidsmaessige anvendelse af tiltraedelsesaktens artikel 169
10 Parlamentet har anfoert, at artikel 169 i al fald i dens franske version er saa praecist formuleret, at de paataenkte tilpasninger kun kan ske i overgangsperioden fra tiltraedelsestraktatens underskrivelse til dens ikrafttraeden, dvs. fra den 24. juni til den 31. december 1994, begge dage medregnet. Artikel 169 har ikke kunnet anvendes efter sidstnaevnte dato.
11 Det bemaerkes, at ifoelge tiltraedelsestraktatens artikel 3 har samtlige sproglige versioner af traktaten, som tiltraedelsesakten ifoelge traktatens artikel 1, stk. 2, sidste punktum, udgoer en integrerende del af, samme gyldighed.
12 Selv om det er korrekt, at de tilpasninger, der skal foretages i henhold til artikel 169 ifoelge den franske version af denne bestemmelse skal foretages »avant l'adhésion«, kan der alligevel ikke vaere nogen tvivl om, at denne tidsmaessige begraensning i alle de oevrige sproglige versioner ikke vedroerer muligheden for at anvende artikel 169, men datoen for vedtagelsen af de akter, der skal tilpasses (»De fornoedne tilpasninger af institutionernes retsakter fra foer tiltraedelsen; Erfordern vor dem Beitritt erlassene Rechtsakte der Organe aufgrund des Beitritts eine Anpassung; Ïôáí ðñUEîaaéò ôùí ïñãUEíùí ðñéí ôç ðñïó÷þñçóç ÷ñaaéUEaeïíôáé ðñïóáñìïãÞ óõíaaðaassá áõôÞò; Más gá gníomhartha na n-institiúidí arna ndéanamh roimh an aontachas a oiriúnú de thoradh an aontachais; En caso de que los actos de las instituciones previos a la adhesión requieran una adaptación como consecuencia de ésta; Quando gli atti delle istituzioni precendenti all'adesione richiedono adattamenti in conseguenza dell'adesione; Indien besluiten van de Instellingen van vóór de toetreding in verband met de toetreding moeten worden aangepast; Quando os actos das Instituições, anteriores à adesão, devam ser adaptados em virtude da adesão; Jos toimielinten ennen liittymistae antamia saeaedoeksiae on mukautettava liitymisen johdosta; Saadana anpassningar av institutionernes raettsakter som behoevs infoer anslutningen; Where acts of the institutions prior to accession require adaptation by reason of accession«).
13 Det fremgaar imidlertid af Domstolens faste praksis, at naar der er uoverensstemmelse mellem de forskellige sproglige versioner, kraever noedvendigheden af en ensartet fortolkning, at den paagaeldende bestemmelse fortolkes paa baggrund af den almindelige opbygning af og formaalet med den ordning, som den er led i (jf. bl.a. dom af 24.10.1996, sag C-72/95, Kraaijeveld m.fl, Sml. I, s. 5403, praemis 28).
14 Det bemaerkes, at artikel 169 er indeholdt i afsnit II i tiltraedelsesaktens femte del og baerer overskriften »Anvendelse af institutionernes retsakter«. De tilpasninger, der skal foretages i henhold til denne bestemmelse, har saaledes alene til formaal at goere de faellesskabsretsakter, der ikke er blevet tilpasset ved selve tiltraedelsesakten, anvendelige paa de nye medlemsstater. Foelgelig kan andre aendringer ikke foretages med hjemmel i aktens artikel 169.
15 I det foreliggende tilfaelde var det for at goere beslutning 3092/94 anvendelig paa de nye medlemsstater kun noedvendigt at foretage en tilpasning paa to punkter: Antallet af hospitaler skulle fastsaettes efter stoerrelsen af befolkningerne i de nye medlemsstater, og den oekonomiske stoette skulle derfor forhoejes forholdsmaessigt herefter. Ved at forhoeje antallet af hospitaler fra 54 til 65 og faellesskabsstoettens beloeb fra 2,500 til 2,808 mio. ECU fulgte Raadet imidlertid de i beslutning 3092/94 angivne kriterier. Den anfaegtede retsakt holdt sig saaledes inden for rammerne af en tilpasning i artikel 169's forstand.
16 Ifoelge Parlamentet har tiltraedelsestraktatens artikel 2, stk. 3, imidlertid til formaal at goere det muligt for Faellesskabets institutioner i overgangsperioden at traeffe alle de foranstaltninger, der er noedvendige, for at de nye medlemsstater paa tidspunktet for tiltraedelsen kan vaere fuldstaendig integreret. Det er derfor klart, at denne bestemmelse ikke omfatter vedtagelsen af retsakter, der som den anfaegtede beslutning har tilbagevirkende gyldighed.
17 Endvidere er det paa baggrund af det grundlaeggende princip om accept af hele den gaeldende faellesskabsret, der foerst og fremmest fastslaas i tiltraedelsesaktens artikel 2, udelukket paa grundlag af en bestemmelse, der er indeholdt i tiltraedelsesaktens femte del, at indfoere regler, der goer undtagelse fra den almindelige faellesskabsret, saaledes at visse institutioner, naar alle vigtigere retsakter obligatorisk traeder i kraft paa tiltraedelsesdatoen, senere uden nogen tidsbegraensning kan foretage tilpasninger, dvs. aendringer af faellesskabsretsakter fra tiden foer denne tiltraedelse, der ikke paa dennes dato er klart angivet.
18 Det bemaerkes herved for det foerste, at efter tiltraedelsestraktatens artikel 2, stk. 3, »kan« Faellesskabets institutioner inden tiltraedelsen vedtage de foranstaltninger, der er omhandlet bl.a. i tiltraedelsesaktens artikel 169. Der gaelder altsaa ifoelge denne bestemmelse ingen begraensning for dens anvendelse efter tiltraedelsestraktatens ikrafttraeden, idet det blot er muligt at anvende den foer denne dato.
19 Endvidere anfaegtes princippet om, at den tiltraedende stat accepterer samtlige de retsakter, som er udstedt af institutionerne indtil det tidspunkt, hvor tiltraedelsen faar virkning (jf. dom af 16.2.1982, forenede sager 39/81, 43/81, 85/81 og 88/81, Halyvourgiki og Helleniki Halyvourgia mod Kommissionen, Sml. s. 593, praemis 12), ikke af retsakter, der vedtages efter tiltraedelsen med hjemmel i artikel 169. Som anfoert i naervaerende doms praemis 14 kan adgangen til at vedtage retsakter med hjemmel i sidstnaevnte bestemmelse kun bestaa i at foretage blotte tilpasninger med udelukkelse af andre aendringer overhovedet for at goere retsakterne anvendelige i de nye medlemsstater. Anvendelsen af gaeldende faellesskabsret i overensstemmelse med tiltraedelsesaktens artikel 2 medfoerer saaledes ikke, at artikel 169 ikke laengere kan anvendes, naar tiltraedelsestraktaten traeder i kraft.
20 Hvad angaar Parlamentets anbringende om, at en saadan fortolkning vil foere til en ubegraenset anvendelse af artikel 169, kan det fastslaas, at den anfaegtede beslutning i al fald blev vedtaget inden for en rimelig frist efter tiltraedelsestraktatens ikrafttraeden.
21 Endelig foelger det af Domstolens praksis - for saa vidt som tilpasningernes ikrafttraedelsesdato ifoelge tiltraedelsesaktens artikel 169, stk. 1, andet punktum, skal vaere tiltraedelsesdatoen, saaledes at der for retsakter udstedt efter tiltraedelsen bliver tale om tilbagevirkende gyldighed - at selv om retssikkerhedsprincippet i almindelighed er til hinder for, at en faellesskabsretsakt tillaegges gyldighed fra et tidspunkt, der ligger foer aktens offentliggoerelse, kan dette undtagelsesvis tillades, naar det tilstraebte formaal fordrer det, og de beroertes berettigede forventning respekteres behoerigt (jf. dom af 30.11.1990, sag C-331/88, Fedesa m.fl., Sml. I, s. 4023, praemis 45).
22 I det foreliggende tilfaelde var det imidlertid af hensyn til en ensartet anvendelse af gaeldende faellesskabsret paa hele Unionens omraade noedvendigt at anvende tilpasningsforanstaltninger fra tiltraedelsestidspunktet, selv om disse foranstaltninger blev truffet efter naevnte tiltraedelse. Da Parlamentet ikke har gjort gaeldende, at der har vaeret tale om en tilsidesaettelse af retssikkerhedsprincippet eller af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, skal det foerste anbringende derfor forkastes.
Det materielle anvendelsesomraade for tiltraedelsesaktens artikel 169
23 Parlamentet har gjort gaeldende, at hjemmelen for en retsakt, der aendrer en tidligere retsakt, som Parlamentet har vedtaget sammen med Raadet i henhold til bestemmelserne i traktatens artikel 129 A og 189 B, ikke kan vaere tiltraedelsesaktens artikel 169. Raadet har nemlig ikke kompetence til ensidigt at aendre en retsakt, som er vedtaget af Parlamentet og Raadet i faellesskab.
24 Det er Parlamentets opfattelse, at tiltraedelsesaktens artikel 169, stk. 2, kun vedroerer retsakter, som Raadet og Kommissionen har vedtaget. Ophavsmaendene til tiltraedelsesakten har ganske klart oensket at skabe en smidigere procedure for tilpasningen af disse akter og saaledes fastlaegge disse to institutioners rolle i beslutningsprocessen efter artikel 169. Det er derimod helt udelukket, at der med »institutionernes retsakter« foruden Raadets og Kommissionens retsakter ogsaa menes retsakter, der er vedtaget af Parlamentet og Raadet i faellesskab og er vaesensforskellige fra retsakter vedtaget alene af Raadet, som det fremgaar af EF-traktatens artikel 172, 173, 189, 190 og 191. Tiltraedelsesaktens artikel 169, stk. 2, kan derfor ikke benyttes som hjemmel for tilpasning af retsakter, der er vedtaget af Raadet og Parlamentet i faellesskab.
25 Det bemaerkes, at det efter tiltraedelsesaktens artikel 169, stk. 1, foerste punktum, er muligt at foretage de tilpasninger af »institutionernes retsakter«, som er noedvendige som foelge af de nye medlemsstaters tiltraedelse, i hvilken forbindelse der henvises til proceduren ifoelge artiklens stk. 2. Heri bestemmes det, at Raadet, der traeffer afgoerelse med kvalificeret flertal paa forslag af Kommissionen, eller Kommissionen, alt efter om de oprindelige tekster er blevet vedtaget af den ene eller den anden af disse to institutioner, udfaerdiger de noedvendige tekster med henblik herpaa.
26 Det bemaerkes herved, at ved Raadets retsakter forstaas uden videre retsakter, som Raadet har udformet enten alene eller ved faelles beslutningstagen med Parlamentet. Det fremgaar saaledes af forskellige bestemmelser i EF-traktaten (bl.a. artikel 56, stk. 2, andet punktum, artikel 100 A, stk. 1, andet punktum, og artikel 129 A, stk. 2, som er hjemmel for beslutning 3092/94), at retsakter, der vedtages af Raadet og Parlamentet i faellesskab, anses for at vaere retsakter udstedt af Raadet. Naar der i tiltraedelsesaktens artikel 169, stk. 2, tales om Raadets retsakter, menes dermed ogsaa retsakter, som denne institution har vedtaget i faellesskab med Parlamentet.
27 Parlamentet har desuden udtrykkeligt anerkendt, at ophavsmaendene til tiltraedelsesakten ved affattelsen af artikel 169 oenskede at skabe en smidigere procedure med henblik paa tilpasningen af de retsakter, der ikke var blevet tilpasset i selve tiltraedelsesakten. Der er imidlertid ikke henvist til omstaendigheder, hvoraf det fremgaar, at de ikke oenskede, at de omraader, paa hvilke faellesskabsretsakterne oprindeligt var blevet vedtaget af Parlamentet og Raadet i faellesskab efter fremgangsmaaden i traktatens artikel 189 B, ikke skulle vaere omfattet af denne procedure. Parlamentet har med sit andet anbringende saaledes reelt gjort gaeldende, at tiltraedelsesaktens artikel 169 er ulovlig, men dette anbringende har Domstolen ikke kompetence til at efterproeve.
28 Raadet skal derfor frifindes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
29 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Parlamentet har tabt sagen og boer derfor betale sagens omkostninger. Kommissionen og Kongeriget Sverige, der har interveneret i sagen, baerer deres egne omkostninger, jf. procesreglementets artikel 69, stk. 4.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
1) Raadet for Den Europaeiske Union frifindes.
2) Europa-Parlamentet betaler sagens omkostninger.
3) Kongeriget Sverige og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber baerer deres egne omkostninger.