61994CJ0177_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-177/94,
angaaende en anmodning, som Pretura circondariale di Roma, sezione distaccata di Frascati, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende straffesag mod
Gianfranco Perfili,
borgerlig part: Lloyd' s of London,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af EF-traktatens artikel 3, 5 og 6 samt artikel 6 i den europaeiske konvention af 4. november 1950 til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder,
har
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, C.N. Kakouris, og dommerne G.F. Mancini, F.A. Schockweiler (refererende dommer), J.L. Murray og H. Ragnemalm,
generaladvokat: P. Léger
justitssekretaer: R. Grass,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
° tiltalte i straffesagen, G. Perfili, ved advokaterne A. Rossotti og D. Vicini, Rom
° Lloyd' s of London ved advokat A. Giorgetti, Milano
° Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved A. Aresu og P. van Nuffel, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede,
paa grundlag af den refererende dommers rapport,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 16. november 1995,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 2. juni 1994 indgaaet til Domstolen den 28. juni 1994 har Vicepretore ved Pretura circondariale di Roma, sezione distaccata di Frascati, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikel 3, 5 og 6 samt artikel 6 i den europaeiske konvention af 4. november 1950 til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder (herefter "den europaeiske menneskerettighedskonvention").
2 Spoergsmaalene er blevet rejst i forbindelse med forsikringsselskabet Lloyd' s of London' s (herefter "Lloyd' s") indtraeden som borgerlig part i en straffesag, der er anlagt mod Gianfranco Perfili ved den forelaeggende ret.
3 Det fremgaar af de akter, den nationale retsinstans har fremsendt, og af de skriftlige indlaeg, der er indgivet af parterne i hovedsagen og af Kommissionen, at Lloyd' s har udpeget en generalfuldmaegtig for Italien ved en skriftlig fuldmagt ("power of attorney"), som er oprettet i henhold til engelsk ret, og som er i overensstemmelse med Haagerkonventionen af 5. oktober 1961 om afskaffelse af kravet om legalisering af udenlandske offentlige dokumenter.
4 Gianfranco Perfili, som er juveler i Colonna (Rom), har tegnet en tyveriforsikring hos Lloyd' s. To aar efter indgaaelsen af forsikringsaftalen indgav han anmeldelse til forsikringsselskabet om tyveri af smykker.
5 Efter en undersoegelse rejste den italienske anklagemyndighed tiltale mod Gianfranco Perfili ved Pretura di Roma for falsk anmeldelse af saerlig grov beskaffenhed og for forsoeg paa bedrageri af saerlig grov beskaffenhed. Lloyd' s generalfuldmaegtig for Italien gav i henhold til de italienske procesretlige regler en advokat saerlig fuldmagt til paa forsikringsselskabets vegne at indtraede som borgerlig part i straffesagen mod Gianfranco Perfili.
6 Ifoelge den forelaeggende ret paalaegger den italienske strafferetsplejelovs artikel 78, der vedroerer indtraeden som borgerlig part i en straffesag, den forurettede ved en straffelovsovertraedelse, som gennem en befuldmaegtiget vil indtale et borgerligt krav under en straffesag, at give denne en saerlig fuldmagt. Lloyd' s kunne ikke indtraede som borgerlig part, da der ikke i den generalfuldmagt, der var udstedt til selskabets generalfuldmaegtig i Italien, var givet ham saerlig fuldmagt til at indtraede som borgerlig part i straffesagen mod Gianfranco Perfili. Efter engelsk ret kan en viljeserklaering med det formaal at give fuldmaegtigen en saadan bemyndigelse vaere indeholdt i generalfuldmagten.
7 Den nationale ret har fundet, at en forurettet, som er britisk statsborger, og som vil goere sine borgerlige krav gaeldende gennem en saerlig befuldmaegtiget, er udsat for aabenbar forskelsbehandling i forhold til en forurettet, som er italiensk statsborger. Den britiske statsborger forhindres nemlig i at tilkendegive, hvad der er hans vilje, og begraenses i sin handlefrihed, fordi der i Italien findes et institut, som ikke kendes i hans egen nationale retsorden.
8 Da Vicepretore har fundet det tvivlsomt, om de italienske processuelle regler er forenelige med traktatens artikel 3, 5 og 6 samt med artikel 6 i den europaeiske menneskerettighedskonvention, som sikrer adgang til en uafhaengig og upartisk domstol, der er oprettet ved lov, i en strid om borgerlige rettigheder og forpligtelser eller angaaende en anklage for en forbrydelse, har han forelagt Domstolen foelgende to spoergsmaal:
1) "Er artikel 78 i den gaeldende italienske strafferetsplejelov i strid med Rom-traktatens artikel 3, 5 og 6, idet den paalaegger en borger i Faellesskabet ° i det foreliggende tilfaelde en britisk statsborger ° som er den forurettede ved en lovovertraedelse og vil indtraede i straffesagen som borgerlig part, at lade udfaerdige et saerligt juridisk dokument, der ikke er foreskrevet i den paagaeldendes egen retsorden, nemlig en saerlig fuldmagt til at indtraede i straffesagen som borgerlig part, hvilket kan vaere overfloedigt efter engelsk ret, fordi den er omfattet af generalfuldmagten (power of attorney)?"
2) "Er den omtalte artikel 78 i strid med artikel 6 i konventionen af 4. november 1950 til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder, og har denne konvention betydning i den foreliggende sag?"
Det foerste spoergsmaal
9 Indledningsvis bemaerkes, at Domstolen ifoelge fast praksis savner kompetence til som led i den praejudicielle procedure i henhold til traktatens artikel 177 at traeffe afgoerelse om, hvorvidt en national ordning er forenelig med faellesskabsretten (jf. dom af 6.7.1995, sag C-62/93, BP Supergaz, Sml. I, s. 1883, praemis 13). Derimod kan Domstolen forsyne den nationale ret med alle de fortolkningsbidrag vedroerende faellesskabsretten, som kraeves, for at retten selv kan vurdere, om de nationale bestemmelser er forenelige med faellesskabsretten.
10 Dernaest bemaerkes, at traktatens artikel 2 beskriver Faellesskabets opgaver og formaal, som naermere er opregnet i artikel 3 (jf. dom af 24.11.1982, sag 249/81, Kommissionen mod Irland, Sml. s. 4005, praemis 28, og af 29.9.1987, sag 126/86, Giménez Zaera, Sml. s. 3697, praemis 10).
11 Traktatens artikel 2 og 3 tager navnlig sigte paa oprettelse af et faelles marked, hvor varer, personer, tjenesteydelser og kapital frit kan bevaege sig, og hvor konkurrencen ikke er fordrejet. Dette formaal sikres navnlig gennem forbuddet i traktatens artikel 6 mod al forskelsbehandling, der udoeves paa grundlag af nationalitet, og det er dette forbud, den forelaeggende rets spoergsmaal vedroerer.
12 Under disse omstaendigheder maa det foerste spoergsmaal forstaas saaledes, at det oenskes oplyst, om traktatens artikel 6 skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for, at bestemmelser i en medlemsstat paalaegger den forurettede ved en straffelovsovertraedelse, som vil indtraede i en straffesag som borgerlig part, at udstede en saerlig fuldmagt til den, som repraesenterer ham, naar et saadant formelt krav ikke stilles i lovgivningen i den medlemsstat, hvor den forurettede er statsborger.
13 I henhold til traktatens artikel 6, stk. 1, er al forskelsbehandling, der udoeves paa grundlag af nationalitet, forbudt inden for traktatens anvendelsesomraade og med forbehold af dennes saerlige bestemmelser.
14 Det almindelige forbud mod forskelsbehandling i denne artikel kan derfor kun finde anvendelse med forbehold af traktatens saerlige bestemmelser (jf. dom af 14.7.1977, sag 8/77, Sagulo m.fl., Sml. s. 1495, praemis 11).
15 Hvad angaar den frie bevaegelighed, er denne regel for etableringsfrihedens vedkommende gennemfoert ved traktatens artikel 52-58 og for tjenesteydelsernes vedkommende ved traktatens artikel 59-66.
16 Nationale bestemmelser om fremgangsmaaden i forbindelse med indtraeden i en straffesag som borgerlig part beroerer adgangen for et forsikringsselskab, der er etableret i en anden medlemsstat, til at forsvare sine civilretlige interesser i vaertslandet og maa undersoeges i forhold til traktatens bestemmelser om etableringsfriheden eller den frie udveksling af tjenesteydelser i vaertslandet.
17 Det er imidlertid fast praksis, at forbuddet i traktatens artikel 6, 52 og 59, hvorefter ingen medlemsstat inden for traktatens anvendelsesomraade maa anvende sine retsregler forskelligt ud fra et nationalitetskriterium, ikke omfatter den eventuelle forskelsbehandling, der skyldes manglende overensstemmelse mellem de forskellige medlemsstaters lovgivninger, naar disse finder anvendelse paa alle, der henhoerer under deres anvendelsesomraade, efter objektive kriterier og uden hensyn til nationalitet (jf. i denne retning, dom af 28.6.1978, sag 1/78, Kenny, Sml. s. 1489, praemis 18, af 7.5.1992, forenede sager C-251/90 og C-252/90, Wood og Cowie, Sml. I, s. 2873, praemis 19, og af 3.7.1979, forenede sager 185/78-204/78, Van Dam en Zonen m.fl., Sml. s. 2345, praemis 10).
18 Det spoergsmaal, der er formuleret af den forelaeggende ret, og de faktiske og retlige oplysninger, den har givet Domstolen, goer det ikke muligt for denne at tage stilling til, om og under hvilke omstaendigheder saadanne nationale bestemmelser, som finder anvendelse uden forskel, vil kunne udgoere en hindring for etableringsfriheden eller den frie udveksling af tjenesteydelser, som ikke er begrundet.
19 Det foerste spoergsmaal maa derfor besvares saaledes, at traktatens artikel 6, sammenholdt med artikel 52 og 59, hvori der opstilles et princip om forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, skal fortolkes saaledes, at den ikke er til hinder for, at bestemmelser i en medlemsstat paalaegger den forurettede ved en straffelovsovertraedelse, som vil indtraede i en straffesag som borgerlig part, at udstede en saerlig fuldmagt til den, som repraesenterer ham, selv om et saadant formelt krav ikke stilles i lovgivningen i den medlemsstat, hvor den forurettede er statsborger.
Det andet spoergsmaal
20 Det er fast praksis, at naar en national retsforskrift falder inden for anvendelsesomraadet for faellesskabsretten, skal Domstolen i forbindelse med en praejudiciel forelaeggelse give alle de oplysninger med hensyn til fortolkningen, som kraeves, for at den nationale ret kan vurdere, om en saadan retsforskrift er i overensstemmelse med de grundrettigheder, som Domstolen skal beskytte, saaledes som de navnlig fremgaar af den europaeiske menneskerettighedskonvention. Domstolen har derimod ikke denne kompetence med hensyn til nationale retsforskrifter, som ikke omfattes af faellesskabsretten (jf. dom af 4.10.1991, sag C-159/90, Society for the Protection of Unborn Children Ireland, Sml. I, s. 4685, praemis 31).
21 Naar henses til besvarelsen af det foerste spoergsmaal, er det derfor ufornoedent at besvare det andet spoergsmaal.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
22 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Vicepretore ved Pretura circondariale di Roma, sezione distaccata di Frascati, ved kendelse af 2. juni 1994, for ret:
EF-traktatens artikel 6, sammenholdt med artikel 52 og 59, hvori der opstilles et princip om forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, skal fortolkes saaledes, at den ikke er til hinder for, at bestemmelser i en medlemsstat paalaegger den forurettede ved en straffelovsovertraedelse, som vil indtraede i en straffesag som borgerlig part, at udstede en saerlig fuldmagt til den, som repraesenterer ham, selv om et saadant formelt krav ikke stilles i lovgivningen i den medlemsstat, hvor den forurettede er statsborger.