61991CJ0187_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 10. juli 1991, indgaaet til Domstolen den 24. juli s.aa., har Tribunal de première instance de Neufchâteau i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 24 og 25 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3719/88 af 16. november 1988 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for import- og eksportlicenser samt forudfastsaettelsesattester for landbrugsprodukter (EFT L 331, s. 1).
2 Dette spoergsmaal er blevet rejst under en sag, som den belgiske stat har anlagt mod andelsselskabet Belovo (herefter benaevnt "Belovo"), Bastogne, med paastand om betaling af et yderligere beloeb i importafgifter for aeg hidroerende fra tredjelande.
3 Belovo havde hos de belgiske myndigheder for perioden fra den 28. november 1988 til den 21. september 1989 ansoegt om og faaet udstedt ni licenser med forudfastsaettelsesattester for landbrugsafgifter ved indfoersel af aeg hidroerende fra tredjelande. Den 3. oktober 1989 anmodede de naevnte myndigheder i overensstemmelse med den i forordning nr. 3719/88 fastlagte procedure om tilbagelevering af fem af disse licenser under henvisning til, at der efter Raadets forordning (EOEF) nr. 2771/75 af 29. oktober 1975 om den faelles markedsordning for aeg (EFT L 282, s. 49) ikke var hjemmel til at udstede licenser med forudfastsaettelse af importafgifter for aeg hidroerende fra tredjelande. Det er i sagen ubestridt, at der ikke efter de faellesskabsbestemmelser, der var gaeldende, dengang de i hovedsagen omhandlede begivenheder fandt sted, var hjemmel til at udstede saadanne licenser. Belovo leverede de omhandlede licenser tilbage.
4 Belovo, som var bundet af kontrakter, der var afsluttet i august og september 1989, dvs. paa et tidspunkt forud for anmodningen om tilbagelevering af de naevnte licenser, anbragte, efter at selskabet havde fremskaffet de for indfoerslen noedvendige dokumenter, fra oktober 1989 aegpartierne paa toldoplag. Ved to nationale retsafgoerelser fik Belovo tilladelse til at importere disse partier aeg mod betaling af de gaeldende afgifter paa datoen for forudfastsaettelsen i de tilbageleverede licenser.
5 Efter at den belgiske stat havde konstateret, at Belovo kun havde betalt de importafgifter, der var fastsat i licenserne, og som var lavere end de afgifter, der blev beregnet paa det tidspunkt, hvor indfoerslerne faktisk skete, fremsatte den krav om betaling af forskelsbeloebet. De belgiske myndigheder anfoerte til stoette for dette krav, at artikel 24 og 25 i forordning nr. 3719/88 bl.a. indeholder bestemmelser om adgangen til at berigtige fejl og udelukker, at licensindehavere paaberaaber sig velerhvervede rettigheder. Belovo havde som erfaren erhvervsdrivende heller ikke kunnet vildledes af aabenbart fejlbehaeftede licenser.
6 Belovo imoedegik ved Tribunal de première instance de Neufchâteau dette krav, bl.a. under henvisning til, at selskabet havde handlet i god tro og ikke kunne tilregnes den fejlagtige udstedelse af licenser, der havde medfoert, at selskabet havde paataget sig store kontraktlige forpligtelser. I oevrigt gjorde selskabet gaeldende, at det ikke efter bestemmelserne i forordning nr. 3719/88 er udelukket, at den myndighed, der har udstedt licenser som de omhandlede, paadrager sig ansvar.
7 Artikel 24 og 25 i forordning nr. 3719/88 har foelgende ordlyd:
"Artikel 24
1. Der maa ikke foretages aendringer i angivelserne i licenserne og i partiallicenserne efter deres udstedelse.
2. Opstaar der tvivl angaaende rigtigheden af angivelserne i licensen eller i partiallicensen, tilbagesendes licensen eller partiallicensen til den myndighed, der har udstedt licensen, paa foranledning af den paagaeldende eller af det kompetente tjenestested i den paagaeldende medlemsstat.
Finder den myndighed, der har udstedt licensen, at betingelserne for en rettelse er til stede, inddrager den partiallicensen eller licensen saavel som tidligere udstedte partiallicenser og udsteder snarest enten en rettet partiallicens eller en rettet licens og tilhoerende rettede partiallicenser. Til disse nye dokumenter, som paa hvert eksemplar paategnes 'licens rettet den ...' eller 'partiallicens rettet den ...', overfoeres eventuelle tidligere afskrivninger.
Anser den udstedende myndighed ikke en rettelse af licensen eller partiallicensen for noedvendig, anfoerer den paa dokumentet 'kontrolleret den ... i henhold til artikel 24 i forordning (EOEF) nr. 3719/88' og anbringer sit stempel.
Artikel 25
1. Indehaveren er pligtig til paa forlangende af den myndighed, der har udstedt licensen, at tilbagelevere licensen og partiallicenserne til denne.
2. Naar de kompetente tjenestesteder i medlemsstaterne tilbagesender eller tilbageholder et omstridt dokument i henhold til bestemmelserne i denne artikel, eller i artikel 24, giver disse tjenestesteder indehaveren en kvittering paa dennes forlangende."
8 Tribunal de première instance de Neufchâteau har besluttet at udsaette sagen og at anmode Domstolen om en praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal:
"I artikel 24 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3719/88 af 16. november 1988 bestemmes, at saafremt den myndighed, der har udstedt en (import)licens, finder, at betingelserne for en rettelse er til stede, inddrager den partiallicensen eller licensen saavel som tidligere udstedte partiallicenser og udsteder snarest enten en rettet partiallicens eller en rettet licens og tilhoerende rettede partiallicenser. I samme forordnings artikel 25 bestemmes, at indehaveren er pligtig til paa forlangende af den myndighed, der har udstedt licensen, at tilbagelevere licensen og partiallicenserne til denne. Medfoerer disse bestemmelser,
1) at en erhvervsdrivende, som har benyttet ukorrekte licenser, skal betale de beloeb, der udgoeres af afgiftsforhoejelser, foretaget efter udstedelsen af en forudfastsaettelsesattest, som er tildelt ved en fejltagelse?
2) at den erhvervsdrivende, in casu en importoer af aeg ° et i en saerlig forordning omhandlet produkt ° der ved en fejltagelse blev anset for omfattet af forudfastsaettelsesreglerne, og hvis importaftaler blev afsluttet foer tilbagekaldelsen af licenserne, og som efter tilbagekaldelsen af disse gennemfoerte importen i henhold til en afgoerelse i en sag om foreloebige forholdsregler ° hvorved varerne som let fordaervelige tillodes indfoert og henlagt paa toldoplag ° er forpligtet til derefter at betale de beloeb, der skulle have vaeret erlagt, saafremt der ikke var begaaet en fejl ved udstedelsen af licenserne?
3) at den erhvervsdrivende kan vaere omfattet af forudfastsaettelsesreglerne for afsluttede, men endnu ikke gennemfoerte kontrakter, og for ordrer, der er afgivet, eller omvendt skal betale de forhoejelser af afgifterne, som er foretaget efter deres forudfastsaettelse?
4) at den erhvervsdrivende kan fremsaette indsigelse mod, at de af den ukorrekte licens flydende rettigheder aendres, eller goere gaeldende, at den udstedende myndighed ifalder ansvar?
5) at det, naar den kompetente myndighed har begaaet fejl ved udstedelsen af en importlicens, er udelukket over for denne myndighed at goere gaeldende, at den har vildledt en erhvervsdrivende?"
9 Hvad naermere angaar de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg, der er indgivet til Domstolen, henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
10 Det fremgaar af forelaeggelsesdommen, at den nationale ret foerst og fremmest oensker en afgoerelse af, om artikel 24 og 25 i forordning nr. 3719/88 efter sagens omstaendigheder er til hinder for, at Belovo kan paaberaabe sig en berettiget forventning paa grundlag af de licenser, der ° som det er ubestridt ° ikke burde vaere udstedt, og hermed afslaa at betale de yderligere importfgifter og eventuelt goere krav gaeldende paa grundlag af et ansvar for den myndighed, der har udstedt de ulovlige licenser.
11 Det bemaerkes i den forbindelse, at artikel 24 og 25 i forordning nr. 3719/88, som de praejudicielle spoergsmaal udtrykkeligt drejer sig om, bl.a. vedroerer den fremgangsmaade, der skal foelges, naar der opstaar tvivl angaaende rigtigheden af angivelserne i licenserne, og ikke udelukker et eventuelt erstatningssoegsmaal paa grundlag af national ret anlagt af indehaveren af saadanne licenser mod den myndighed, der har udstedt disse. Disse artikler indeholder derimod intet vedroerende de eventuelle oekonomiske foelger af en tilbagekaldelse af licenser, der ikke skulle have vaeret udstedt.
12 I oevrigt bemaerkes, at Domstolen ikke under en sag i henhold til EOEF-traktatens 177 er kompetent til at tage stilling til hovedsagens faktiske omstaendigheder, men er forpligtet til at give den nationale ret de vejledende oplysninger vedroerende fortolkningen, der er noedvendige for, at denne kan afgoere tvisten (dom af 22.5.1990, sag C-332/88, Alimenta, Sml. I, s. 2077). Med henblik herpaa kan Domstolen ogsaa inddrage faellesskabsregler, som den nationale ret ikke har henvist til i spoergsmaalet, hvorimod det paahviler den nationale ret at afgoere, om disse regler, som fortolket af Domstolen, finder anvendelse i den konkrete sag (jf. bl.a. dom af 27.3.1990, sag C-315/88, Bagli Pennacchiotti, Sml. I, s. 1323, praemis 10).
13 I denne forbindelse bemaerkes, som generaladvokaten med foeje har anfoert, at de bestemmelser, ved hjaelp af hvilke de forelagte spoergsmaal kan loeses korrekt, findes i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkraevning af import- eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter (EFT L 197, s. 1). Det fremgaar saaledes, at hovedsagen foerst og fremmest drejer sig om stoerrelsen af en del af de importafgifter, som Belovo er blevet afkraevet for aeg, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale disse afgifter.
14 Forordning nr. 1697/79 har navnlig til formaal af retssikkerhedsgrunde at begraense de nationale myndigheders muligheder for at efteropkraeve faellesskabsafgifter (jf. bl.a. dom af 5.10.1988, sag 210/87, Padovani, Sml. s. 6177, praemis 6).
15 Forordningens artikel 5 har foelgende ordlyd:
"1. De kompetente myndigheder kan ikke foretage efteropkraevning, saafremt den import- eller eksportafgift, som senere viser sig at vaere mindre end den afgift, der forskriftsmaessigt skulle have vaeret opkraevet, er beregnet:
° enten paa grundlag af bindende oplysninger fra de kompetente myndigheder selv
° eller paa grundlag af generelle bestemmelser, som senere er fundet ugyldige ved en retsafgoerelse.
2. De kompetente myndigheder kan undlade at foretage efteropkraevning af import- eller eksportafgift, der ikke er opkraevet som foelge af en fejl, som de kompetente myndigheder selv har begaaet, og som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, saafremt sidstnaevnte i forbindelse med toldangivelsen har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gaeldende forskrifter ..."
16 Af artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 fremgaar det, at det bl.a. er en betingelse for anvendelsen af bestemmelsen, at debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget den af myndighederne begaaede fejl. De i det praejudicielle spoergsmaals punkt 5 omtalte omstaendigheder vedroerer denne betingelse.
17 Der skal herved henvises til Domstolens faste praksis, hvorefter det tilkommer den nationale retsinstans at afgoere, om denne betingelse er opfyldt, idet der skal tages hensyn til fejlens karakter, den paagaeldende erhvervsdrivendes erfaring og den agtpaagivenhed, han har udvist (jf. bl.a. dom af 8.4.1992, sag C-371/90, Beirafrio, Sml. I, s. 2715, praemis 21).
18 For saa vidt angaar fejlens naermere beskaffenhed skal det afgoeres, om bestemmelserne paa omraadet er indviklede, eller om de omvendt er saa klare, at fejlen uden vanskeligheder kan konstateres paa grundlag af de faktiske omstaendigheder. Det maa fastslaas, at de kompetente myndigheders gentagne fejl i et tilfaelde som det foreliggende, hvor den erhvervsdrivende ved flere lejligheder over et langt tidsrum havde faaet udstedt ni licenser, der hver isaer bekraeftede rigtigheden af en opfattelse, der senere viste sig at vaere urigtig, og som begrundede de omtvistede betalinger, udgoer et bevis dels for, at der er tale om indviklede spoergsmaal (jf. navnlig dom af 26.6.1990, sag C-64/89, Deutsche Fernsprecher, Sml. I, s. 2535, praemis 20), og dels for, at den erhvervsdrivende ikke har manglet agtpaagivenhed. Det maa herved tilfoejes, at den omstaendighed, at indfoerslerne skete, efter at licenserne var kaldt tilbage, paa grundlag af kontrakter, der var indgaaet i god tro foer tilbagekaldelsen, ikke beroerer de foelger, der udspringer af bedoemmelsen af spoergsmaalet om fejlens beskaffenhed.
19 Hvad den erhvervsdrivendes faglige erfaring angaar tilkommer det den nationale ret at afgoere, om der er tale om erhvervsmaessig virksomhed, der i alt vaesentligt bestaar i import og eksport, og om den paagaeldende erhvervsdrivende allerede havde en vis erfaring i handel med de paagaeldende varer og navnlig tidligere havde foretaget lignende forretninger og herved faaet afgifterne beregnet rigtigt (jf. bl.a. den ovenfor naevnte dom af 26.6.1990, Deutsche Fernsprecher, praemis 21).
20 Den forelaeggende rets spoergsmaal skal herefter besvares med, at artikel 24 og 25 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3719/88 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for import- og eksportlicenser samt forudfastsaettelseslicenser ikke er til hinder for, at indehaveren af importlicenser, som utvivlsomt ikke skulle have vaeret udstedt, paa grundlag af national rets erstatningsregler anlaegger erstatningssag mod den udstedende myndighed, hvorunder der bl.a. tages hensyn til den berettigede forventning, som disse licenser har skabt hos den erhvervsdrivende. Et krav som det i hovedsagen omhandlede om efteropkraevning af en del af importafgifterne er omfattet af bestemmelsen i artikel 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkraevning af import- eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter. Det tilkommer den nationale ret at afgoere, om samtlige betingelser for at anvende bestemmelserne i stk. 2 i naevnte artikel 5 er opfyldt.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal de première instance de Neufchâteau ved dom af 10. juli 1991, for ret:
Artikel 24 og 25 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3719/88 af 16. november 1988 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for import- og eksportlicenser samt forudfastsaettelseslicenser er ikke til hinder for, at indehaveren af importlicenser, som utvivlsomt ikke skulle have vaeret udstedt, paa grundlag af national rets erstatningsregler anlaegger erstatningssag mod den udstedende myndighed, hvorunder der bl.a. tages hensyn til den berettigede forventning, som disse licenser har skabt hos den erhvervsdrivende. Et krav som det i hovedsagen omhandlede om efteropkraevning af en del af importafgifterne er omfattet af bestemmelsen i artikel 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkraevning af import- eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter. Det tilkommer den nationale ret at afgoere, om samtlige betingelser for at anvende bestemmelserne i stk. 2 i naevnte artikel 5 er opfyldt.