62022CJ0512
DOMSTOLENS DOM (Fjerde Afdeling)
19. september 2024 (
*1
)
»Appel – økonomisk og monetær politik – tilsyn med kreditinstitutter – direktiv 2013/36/EU – forordning (EU) nr. 1024/2013 – specifikke tilsynsopgaver, der overdrages til Den Europæiske Centralbank (ECB) – vurdering af erhvervelser af kvalificerede andele – indsigelse mod erhvervelse af en kvalificeret andel«
I de forenede sager C-512/22 P og C-513/22 P,
angående to appeller i henhold til artikel 56 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, iværksat henholdsvis den 26. og den 27. juli 2022,
Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest), Rom (Italien), ved avvocati A. Baldaccini, M. Carpinelli, A. Saccucci og R. Vaccarella,
appellant i sag C-512/22 P,
de øvrige parter i appelsagen:
Silvio Berlusconi,
sagsøger i første instans,
Den Europæiske Centralbank (ECB) ved G. Buono og C. Hernández Saseta, som befuldmægtigede, bistået af avvocato M. Lamandini,
sagsøgt i første instans,
Europa-Kommissionen først ved V. Di Bucci, A. Nijenhuis, A. Steiblytė og D. Triantafyllou, derefter ved P.A. Messina, A. Nijenhuis, A. Steiblytė og D. Triantafyllou og endelig ved P.A. Messina, A. Steiblytė og D. Triantafyllou, som befuldmægtigede,
intervenient i første instans,
og
Marina Elvira Berlusconi,
Pier Silvio Berlusconi,
Barbara Berlusconi,
Eleonora Berlusconi,
Luigi Berlusconi,
som retssuccessorer efter Silvio Berlusconi først ved avvocati A. Di Porto, N. Ghedini, B. Nascimbene og G. Perroni, derefter ved avvocati A. Di Porto, B. Nascimbene og G. Perroni,
appellanter i sag C-513/22 P,
de øvrige parter i appelsagen:
Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest), Rom (Italien),
sagsøger i første instans,
Den Europæiske Centralbank (ECB) ved G. Buono og C. Hernández Saseta, som befuldmægtigede, bistået af avvocato M. Lamandini,
sagsøgt i første instans,
Europa-Kommissionen først ved V. Di Bucci, A. Nijenhuis, A. Steiblytė og D. Triantafyllou, derefter ved P.A. Messina, A. Nijenhuis, A. Steiblytė og D. Triantafyllou og endelig ved P.A. Messina, A. Steiblytė og D. Triantafyllou, som befuldmægtigede,
intervenient i første instans,
har
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, C. Lycourgos, og dommerne O. Spineanu-Matei, J.-C. Bonichot (refererende dommer), S. Rodin og L.S. Rossi,
generaladvokat: M. Campos Sánchez-Bordona,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 16. maj 2024,
afsagt følgende
Dom
1
Med deres respektive appeller har Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest) på den ene side og Marina Elvira Berlusconi, Pier Silvio Berlusconi, Barbara Berlusconi, Eleonora Berlusconi og Luigi Berlusconi, som retssuccessorer efter Silvio Berlusconi, på den anden side nedlagt påstand om ophævelse af Den Europæiske Unions Rets dom af 11. maj 2022, Fininvest og Berlusconi mod ECB (T-913/16, herefter »den appellerede dom«, EU:T:2022:279), hvorved Retten frifandt Den Europæiske Centralbank (ECB) i det søgsmål, som Fininvest og Silvio Berlusconi havde anlagt med påstand om annullation af ECB’s afgørelse ECB/SSM/2016 – 7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4 af 25. oktober 2016, hvorved ECB besluttede at modsætte sig Fininvests og Silvio Berlusconis erhvervelse af en kvalificeret andel i Banca Mediolanum S.p.A (herefter »den omtvistede afgørelse«).
I. Retsforskrifter
A. CRD IV-direktivet
2
Artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26. juni 2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (EUT 2013, L 176, s. 338, herefter »CRD IV-direktivet«) med overskriften »Definitioner« fastsætter:
»1.   I dette direktiv forstås ved:
[...]
33)
»kvalificeret andel«: kvalificeret andel, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 36), i [Europa-Parlamentets og Rådets] forordning (EU) nr. 575/2013 [af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT 2013, L 176, s. 1)].«
3
Dette direktivs artikel 22 med overskriften »Underretning om og vurdering af påtænkte erhvervelser« har følgende ordlyd:
»1.   Medlemsstaterne stiller krav om, at enhver fysisk eller juridisk person eller fysiske eller juridiske personer, som handler samlet (»den påtænkte erhverver«), der påtænker direkte eller indirekte at erhverve en kvalificeret kapitalandel i et kreditinstitut eller direkte eller indirekte yderligere at forøge en sådan kvalificeret kapitalandel i et kreditinstitut med det resultat, at den pågældendes andel af stemmerettigheder eller kapitalandele derved når op på eller overstiger 20, 30 eller 50%, eller at kreditinstituttet derved bliver den pågældendes datterselskab (»den påtænkte erhvervelse«), skal underrette de kompetente myndigheder for det kreditinstitut, hvori de enten søger at erhverve eller forøge en kvalificeret kapitalandel, skriftligt og inden erhvervelsen, om størrelsen af den kapitalandel, der påtænkes erhvervet, og de relevante oplysninger, der er specificeret i overensstemmelse med artikel 23, stk. 4. [...]
[...]
6.   Gør de kompetente myndigheder ikke i løbet af vurderingsperioden skriftligt indsigelse mod den påtænkte erhvervelse, anses den for at være godkendt.
[...]
8.   Medlemsstaterne må ikke indføre krav om underretning af de kompetente myndigheder eller de kompetente myndigheders godkendelse vedrørende direkte eller indirekte erhvervelse af stemmerettigheder eller kapitalandele, der er strengere end kravene i dette direktiv.
[...]«
4
CRD IV-direktivets artikel 23 med overskriften »Vurderingskriterier« bestemmer:
»1.   Ved vurderingen af den i artikel 22, stk. 1, omhandlede underretning og de i artikel 22, stk. 3, omhandlede oplysninger vurderer de kompetente myndigheder for at sikre en forsvarlig og forsigtig forvaltning af det kreditinstitut, hvori der påtænkes en erhvervelse, og under hensyntagen til den påtænkte erhververs sandsynlige indflydelse på kreditinstituttet den påtænkte erhververs egnethed og den påtænkte erhvervelses finansielle soliditet i overensstemmelse med følgende kriterier:
a)
den påtænkte erhververs omdømme
b)
omdømme, viden, kompetence og erfaring, jf. artikel 91, stk. 1, hos de medlemmer af ledelsesorganet og de medlemmer af den daglige ledelse, som kommer til at lede kreditinstituttets virksomhed som følge af den påtænkte erhvervelse
c)
den påtænkte erhververs finansielle soliditet, især i forhold til den type virksomhed, der udøves eller påtænkes udøvet i det kreditinstitut, hvori erhvervelsen påtænkes
[...]
2.   De kompetente myndigheder må kun gøre indsigelse mod den påtænkte erhvervelse, hvis der er rimelige grunde dertil på baggrund af kriterierne i stk. 1, eller de af den påtænkte erhverver afgivne oplysninger ikke er fyldestgørende.
[...]«
B. Forordning nr. 575/2013
5
Følgende fremgår af femte betragtning til forordning nr. 575/2013:
»Denne forordning og [direktiv 2013/36] bør tilsammen udgøre de retlige rammer for adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut eller investeringsselskab og for tilsynssystemet og de tilsynsmæssige krav for kreditinstitutter og investeringsselskaber [...]. Denne forordning bør derfor læses sammen med nævnte direktiv.«
6
Denne forordnings artikel 4 med overskriften »Definitioner« bestemmer:
»1.   I denne forordning forstås ved:
[...]
36)
»kvalificeret andel«: direkte eller indirekte besiddelse af mindst 10% af kapitalen eller stemmerettighederne i en virksomhed eller en besiddelse, som giver mulighed for at udøve betydelig indflydelse på driften af den pågældende virksomhed
[...]«
C. SSM-forordningen
7
Følgende fremgår af 11. betragtning til Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15. oktober 2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter (EUT 2013, L 287, s. 63, herefter »SSM-forordningen«):
»Der bør [...] oprettes en bankunion i [Den Europæiske Union], som bygger på et omfattende og detaljeret fælles regelsæt for finansielle tjenesteydelser for det indre marked som helhed, og som omfatter en fælles tilsynsmekanisme og nye rammer for indskudsgaranti og afvikling. [...]«
8
22. betragtning til denne forordning har følgende ordlyd:
»En vurdering af en ny ejers egnethed forud for køb af en betydelig kapitalandel i et kreditinstitut er et afgørende værktøj til at sikre, at ejere af kreditinstitutter fortsat er egnede og finansielt solide. ECB er som EU-institution godt placeret til at foretage en sådan vurdering, uden at dette medfører unødige restriktioner for det indre marked. ECB bør have til opgave at vurdere erhvervelser og afhændelser af betydelige kapitalandele i kreditinstitutter, bortset fra når det drejer sig om en bankafvikling.«
9
Den nævnte forordnings artikel 1 med overskriften »Genstand og anvendelsesområde« bestemmer:
»Denne forordning overdrager ECB særlige opgaver i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter med henblik på at bidrage til kreditinstitutternes sikkerhed og soliditet og det finansielle systems stabilitet inden for Unionen og de enkelte medlemsstater, idet der fuldt ud og under stor omhu tages hensyn til det indre markeds enhed og integritet baseret på ligebehandling af kreditinstitutterne med henblik på at undgå regelarbitrage.
[...]«
10
Samme forordnings artikel 4 er affattet således:
»1.   ECB har inden for rammerne af artikel 6 og i overensstemmelse med stk. 3 i denne artikel enekompetence til med henblik på tilsyn at udføre følgende opgaver i forbindelse med alle de kreditinstitutter, der er etableret i de deltagende medlemsstater:
[...]
c)
at vurdere underretninger om erhvervelser og afhændelser af kvalificerede andele i kreditinstitutter, bortset fra når det drejer sig om en bankafvikling og med forbehold af artikel 15
[...]
3.   Med henblik på at udføre de opgaver, som ECB overdrages ved denne forordning, og med det formål at sikre høje standarder for tilsyn, anvender ECB al relevant EU-ret, og såfremt denne EU-ret består af direktiver, den nationale lovgivning til gennemførelse af disse direktiver. Hvis den relevante EU-ret består af forordninger, og hvis disse forordninger i øjeblikket udtrykkeligt giver medlemsstaterne valgmuligheder, anvender ECB også den nationale lovgivning om udøvelse af disse valgmuligheder.
[...]«
11
SSM-forordningens artikel 15 med overskriften »Vurdering af erhvervelser af kvalificerede andele« bestemmer:
»1.   Med forbehold af undtagelserne i artikel 4, stk. 1, litra c), indsendes enhver anmeldelse om erhvervelse af en kvalificeret andel i et kreditinstitut, der er etableret i en deltagende medlemsstat, eller alle relaterede oplysninger til de kompetente nationale myndigheder i den medlemsstat, hvor kreditinstituttet er etableret i overensstemmelse med kravene i den relevante nationale lovgivning på grundlag af de retsakter, der er omhandlet i artikel 4, stk. 3, første afsnit.
2.   Den kompetente nationale myndighed vurderer den foreslåede erhvervelse og fremsender [...] anmeldelsen til ECB med et forslag til afgørelse om at modsætte sig eller ikke at modsætte sig erhvervelsen på grundlag af kriterierne i de retsakter, der er omhandlet i artikel 4, stk. 3, første afsnit, og bistår ECB i overensstemmelse med artikel 6.
3.   ECB beslutter, om den skal modsætte sig erhvervelsen på grundlag af de vurderingskriterier, der er fastsat i den relevante EU-ret, og i overensstemmelse med den procedure og de vurderingsperioder, der er fastsat heri.«
II. Tvistens baggrund og den omtvistede afgørelse
12
Fininvest er et italiensk holdingselskab, der var 61,21% ejet af Silvio Berlusconi. Fininvest ejede 30,1% af selskabskapitalen i Mediolanum, der er et børsnoteret blandet finansielt holdingselskab, hvoraf Fin. Prog. Italia ejede 26,5% af kapitalen. Indtil den 30. december 2015 ejede Mediolanum 100% af kapitalen i Banca Mediolanum, der er et kreditinstitut.
13
Efter dom nr. 35729/13 fra Corte suprema di cassazione (kassationsdomstol, Italien), der blev endelig den 1. august 2013, og hvorved Silvio Berlusconi blev kendt skyldig i skatteunddragelse, fastslog Banca d’Italia ved en afgørelse af 7. oktober 2014 (herefter »Banca d’Italias afgørelse af 7. oktober 2014«), at han ikke længere opfyldte det krav til omdømme, som var fastsat i den lovgivning, der gennemførte CRD IV-direktivets artikel 23, stk. 1, litra a). Ved denne afgørelse bestemte Banca d’Italia følgelig, at den del af Fininvests andel i Mediolanum, som oversteg 9,99%, skulle afhændes inden for en frist på 30 måneder fra oprettelsen af en fond, der var ansvarlig for afhændelsen, og suspenderede Fininvests udøvelse af stemmerettigheder svarende til den andel, der skulle afhændes, i den periode, der var nødvendig for at gennemføre denne afhændelse.
14
Silvio Berlusconi og Fininvest indbragte sagen for Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien), som den 4. december 2015 udsatte gennemførelsen af den nævnte afgørelse og dernæst annullerede den ved dom af 3. marts 2016 (herefter »dommen afsagt af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) den 3. marts 2016«).
15
I mellemtiden blev Mediolanum den 30. december 2015 overtaget af dets datterselskab Banca Mediolanum.
16
Banca d’Italia og ECB var af den opfattelse, at Fininvest og Silvio Berlusconi efter denne fusion og efter dommen afsagt af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) den 3. marts 2016 havde erhvervet en kvalificeret andel i Banca Mediolanums kapital og opfordrede dem til at anmelde denne erhvervelse i overensstemmelse med den nationale lovgivning, der gennemfører CRD IV-direktivets artikel 22 ff.
17
Da denne opfordring ikke blev efterkommet, besluttede Banca d’Italia den 3. august 2016 af egen drift at indlede proceduren til vurdering af den nævnte erhvervelse.
18
Banca d’Italia forelagde i henhold til SSM-forordningens artikel 15, stk. 2, ECB et udkast til afgørelse med en negativ udtalelse vedrørende omdømmet hos erhververne af den omhandlede kvalificerede andel, idet den opfordrede ECB til at modsætte sig erhvervelsen.
19
Ved den omtvistede afgørelse modsatte ECB sig Fininvests og Silvio Berlusconis erhvervelse af denne kvalificerede andel af kapitalen i Banca Mediolanum.
III. Sagen for Retten og den appellerede dom
20
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 23. december 2016 anlagde Fininvest og Silvio Berlusconi sag med påstand om annullation af den omtvistede afgørelse.
21
Ved den appellerede dom frifandt Retten ECB.
IV. Retsforhandlingerne ved Domstolen og parternes påstande i appelsagerne
22
Med deres respektive appeller, der er affattet stort set identisk, har Fininvest (sag C-512/22 P) og Silvio Berlusconi (sag C-513/22 P) nedlagt følgende påstande:
–
Den appellerede dom ophæves.
–
Som følge heraf annulleres den omtvistede afgørelse.
–
Subsidiært ophæves den appellerede dom, og sagen hjemvises til en anden afdeling ved Retten.
–
ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder omkostningerne i første instans.
–
For så vidt som Domstolen måtte finde det nødvendigt, bestemmes det med henblik på bevisoptagelsen, at protokollatet fra den mundtlige forhandling, der blev afholdt ved Retten den 16. september 2021, og lydoptagelsen af retsmødet skal optages i sagsakterne i henhold til de gennemførelsesbestemmelser, som Domstolen måtte finde hensigtsmæssige.
23
Ved afgørelse af 29. august 2022 er sagerne C-512/22 P og C-513/22 P blevet forenet med henblik på den skriftlige og mundtlige forhandling samt dommen.
24
Efter Silvio Berlusconis død erklærede Marina Elvira Berlusconi, Pier Silvio Berlusconi, Barbara Berlusconi, Eleonora Berlusconi og Luigi Berlusconi ved skrivelse af 6. november 2023 at ville fortsætte sag C-513/22 P som afdødes retssuccessorer.
V. Om anmodningerne om genåbning af retsforhandlingernes mundtlige del
25
Ved skrivelse indleveret til Domstolens Justitskontor den 13. juni 2024 har ECB anmodet om, at retsforhandlingernes mundtlige del genåbnes i henhold til artikel 83 i Domstolens procesreglement.
26
I denne henseende bemærkes, at Domstolen til enhver tid, efter at have hørt generaladvokaten, i overensstemmelse med procesreglementets artikel 83 ved kendelse kan bestemme, at retsforhandlingernes mundtlige del skal genåbnes, navnlig hvis den finder, at sagen er utilstrækkeligt oplyst, eller såfremt sagen bør afgøres på grundlag af et argument, som ikke har været drøftet af parterne (dom af 6.3.2018, Achmea, C-284/16, EU:C:2018:158, præmis 28 og den deri nævnte retspraksis).
27
ECB har til støtte for sin anmodning gjort gældende, at generaladvokaten i sit forslag til afgørelse har støttet sig på et nyt forhold, som parterne ikke har drøftet, nemlig at der findes et selvstændigt EU-retligt begreb om indirekte kvalificerede andele.
28
I det foreliggende tilfælde skal sagen ikke afgøres på grundlag af et argument, som ikke har været drøftet af parterne. Såvel i første instans for Retten som i forbindelse med det første appelanbringende har parterne således kunnet udtale sig om begrebet »kvalificeret andel« som omhandlet i EU-retten og om den direkte eller indirekte karakter af Fininvests og Silvio Berlusconis kapitalandel i Banca Mediolanum.
29
Efter at have hørt generaladvokaten skal anmodningen om genåbning af retsforhandlingernes mundtlige del følgelig ikke tages til følge.
30
Ved skrivelse indleveret til Domstolens Justitskontor den 15. juli 2024 har Silvio Berlusconis retssuccessorer og Fininvest ligeledes anmodet om genåbning af den mundtlige forhandling med henblik på at kunne tage stilling til den af ECB indgivne anmodning om genåbning af den mundtlige forhandling samt til de nye argumenter, som denne institution har fremsat i denne anmodning.
31
Efter at have hørt generaladvokaten, og eftersom ECB’s anmodning om genåbning af den mundtlige forhandling imidlertid ikke er blevet taget til følge, kan heller ikke den anmodning om genåbning af den mundtlige forhandling, som Silvio Berlusconis retssuccessorer og Fininvest har indgivet, tages til følge.
VI. Om appellerne
A. Formaliteten med hensyn til appellerne
1.
Parternes argumenter
32
ECB har for det første gjort gældende, at rehabiliteringen af Silvio Berlusconi, der fandt sted i 2018, gjorde det muligt for ham at anmode om en fornyet vurdering af hans omdømme i forbindelse med en ny ansøgning om tilladelse til at eje en kvalificeret andel i Banca Mediolanum. Denne rehabilitering fratager følgelig appellanterne deres interesse i at opnå annullation af den omtvistede afgørelse og ophævelse af den appellerede dom og medfører, at deres appeller ikke kan antages til realitetsbehandling.
33
ECB er for det andet af den opfattelse, at appellerne, hvori appellanterne har begrænset sig til at gentage argumenter, som Retten allerede har forkastet, ligeledes skal afvises af denne grund.
34
Appellanterne har nedlagt påstand om, at disse formalitetsindsigelser forkastes.
2.
Domstolens bemærkninger
35
I denne henseende bemærkes i første række, at det følger af fast retspraksis, at en sagsøgers søgsmålsinteresse for så vidt angår sagens genstand skal foreligge på tidspunktet for sagens anlæggelse, idet sagen i modsat fald afvises. Sagens genstand skal, ligesom søgsmålsinteressen, bestå indtil retsafgørelsen, idet det i modsat fald findes ufornødent at træffe afgørelse, hvilket forudsætter, at søgsmålet, eller i givet fald appellen, med sit resultat kan bibringe parten en fordel (dom af 7.9.2023, Versobank mod ECB, C-803/21 P, EU:C:2023:630, præmis 159 og den deri nævnte retspraksis).
36
ECB har i denne forbindelse gjort gældende, at rehabiliteringen af Silvio Berlusconi, der fandt sted i 2018, gør det muligt for appellanterne at anmode om en fornyet vurdering af hans omdømme i forbindelse med en ny ansøgning om tilladelse til at eje en kvalificeret andel i Banca Mediolanums kapital og følgelig har frataget dem deres interesse i at opnå annullation af den omtvistede afgørelse. Da rehabiliteringen fandt sted før iværksættelsen af appellerne, kan appellerne derfor ikke antages til realitetsbehandling i henhold til den retspraksis, der er nævnt i den foregående præmis.
37
I modsætning til, hvad ECB har gjort gældende, giver rehabiliteringen af Silvio Berlusconi imidlertid ikke appellanterne den samme fordel som en annullation af den omtvistede afgørelse.
38
Selv hvis det antages, at rehabiliteringen af Silvio Berlusconi fjerner begrundelsen for, at ECB med den omtvistede afgørelse modsatte sig appellanternes erhvervelse af en kvalificeret andel af Banca Mediolanums kapital, fjerner den nemlig for det første ikke denne afgørelse, i modsætning til den virkning, som Domstolens annullation af den nævnte afgørelse ville have.
39
Mens den omtvistede afgørelse for det andet ville blive anset for aldrig at have eksisteret, hvis den blev annulleret, har Silvio Berlusconis rehabilitering først virkning fra det tidspunkt, hvor den indtrådte, dvs. i løbet af 2018.
40
Det følger af det ovenstående, at formalitetsindsigelsen om, at Silvio Berlusconis rehabilitering har medført, at appellanterne ikke havde nogen retlig interesse i at anlægge sag til prøvelse af den omtvistede afgørelse, ikke kan tages til følge.
41
I anden række bemærkes, at det følger af fast retspraksis, at en appel, som i realiteten kun har til formål at opnå, at de i stævningen for Retten fremsatte påstande pådømmes endnu en gang, falder uden for Domstolens kompetence i henhold til artikel 56 i statutten for Domstolen (jf. i denne retning dom af 11.6.2024, Kommissionen mod Deutsche Telekom, C-221/22 P, EU:C:2024:488, præmis 27 og den deri nævnte retspraksis).
42
Imidlertid kan retsspørgsmål, som Retten har behandlet, diskuteres på ny under en appelsag, såfremt appellanten bestrider Rettens fortolkning eller anvendelse af EU-retten. Hvis en appellant således ikke kunne basere sin appel på anbringender og argumenter, som allerede havde været fremsat for Retten, ville appelproceduren nemlig blive berøvet en del af sin betydning. En sagsøger er desuden berettiget til at iværksætte en appel ved at fremsætte anbringender, der er afledt af den appellerede dom, og som på det retlige plan tilsigter at bestride dommens lovlighed (dom af 11.6.2024, Kommissionen mod Deutsche Telekom, C-221/22 P, EU:C:2024:488, præmis 28 og 29 og den deri nævnte retspraksis).
43
I det foreliggende tilfælde har appellanterne i modsætning til, hvad ECB i øvrigt har gjort gældende uden forklaring, præcist angivet, hvilke elementer der anfægtes i den appellerede dom, samt grundene til, at denne efter deres opfattelse er behæftet med retlige fejl, og de har således ikke begrænset sig til blot at gentage de argumenter, som de gjorde gældende for Retten.
44
ECB’s anden formalitetsindsigelse skal derfor ligeledes forkastes.
B. Realiteten
45
Til støtte for appellerne, der er affattet stort set identisk, har appellanterne fremsat 11 anbringender vedrørende henholdsvis retlige fejl begået af Retten i forbindelse med dens bedømmelse af den omtvistede afgørelse for så vidt angår det første til det sjette anbringende, retlige fejl i forbindelse med Rettens vurdering af lovligheden af proceduren for vedtagelsen af denne afgørelse for så vidt angår det syvende og det ottende anbringende, og retlige fejl begået af Retten, idet denne afviste visse af de fremsatte anbringender og en del af de for Retten fremlagte dokumenter, for så vidt angår det niende, det tiende og det ellevte anbringende.
1.
Det første appelanbringende
a)
Formaliteten
46
ECB har gjort gældende, at det første anbringende, der i det væsentlige vedrører det forhold, at Retten med urette fastslog, at appellanterne havde erhvervet en kvalificeret andel i Banca Mediolanums kapital i 2016, ikke kan antages til realitetsbehandling, idet det tilsigter at rejse tvivl om Rettens bedømmelse af en faktisk omstændighed og om kvalificeringen af denne omstændighed i henhold til gældende national ret.
47
Det fremgår ganske vist af fast retspraksis, at bedømmelsen af faktiske omstændigheder og beviser ikke er et retsspørgsmål, der som sådant kan efterprøves af Domstolen under en appelsag, medmindre disse omstændigheder og beviser er blevet urigtigt gengivet (dom af 28.9.2023, Changmao Biochemical Engineering mod Kommissionen, C-123/21 P, EU:C:2023:708, præmis 121 og den deri nævnte retspraksis). Det er ligeledes ubestridt, at med samme forbehold henhører kvalificeringen af de faktiske omstændigheder i henhold til national ret, som indebærer en fortolkning af EU-retten, heller ikke under Domstolens kompetence (dom af 18.1.2024, Jenkinson mod Rådet m.fl., C-46/22 P, EU:C:2024:50, præmis 107 og den deri nævnte retspraksis).
48
Som Retten med rette bemærkede i den appellerede doms præmis 49, er begrebet erhvervelse af en kvalificeret andel i et kreditinstitut imidlertid et selvstændigt EU-retligt begreb. Dette fremgår af den omstændighed, at hverken definitionen af »kvalificeret andel« i artikel 4, stk. 1, nr. 36), i forordning nr. 575/2013, SSM-forordningens artikel 15 eller CRD IV-direktivets artikel 22 om de nærmere regler for kontrol med erhvervelsen af en sådan andel indeholder en henvisning til national ret. Dette fremgår ligeledes af det formål, som EU-lovgiver forfølger, således som det bl.a. fremgår af 11. betragtning til SSM-forordningen og denne forordnings artikel 1 om at indføre et harmoniseret tilsyn med det finansielle system, navnlig, således som det fremgår af 22. betragtning til denne forordning, med erhvervelse af såkaldte »kvalificerede« kapitalandele i kreditinstitutter.
49
Følgelig udgør Rettens konklusion om, at appellanterne erhvervede en kvalificeret andel i Banca Mediolanum i 2016, hverken en kvalificering af denne omstændighed i henhold til gældende national ret eller en vurdering af de faktiske omstændigheder, men en kvalificering af den nævnte omstændighed i forhold til et EU-retligt begreb som fortolket af Retten.
50
Domstolen har imidlertid inden for rammerne af en appel ikke alene kompetence til at efterprøve Rettens fortolkning af et EU-retligt begreb, såsom begrebet »kvalificeret andel« som omhandlet i CRD IV-direktivet, og Rettens kvalificering af en transaktion i forhold til dette begreb, men også, henset til den retspraksis, der er nævnt i nærværende doms præmis 47, til at efterprøve, om Retten foretog en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder eller de beviser, der lå til grund for denne kvalificering, således som appellanterne i øvrigt flere gange har gjort gældende i forbindelse med det første anbringende i deres appeller.
51
ECB’s afvisningspåstand skal derfor forkastes.
b)
Realiteten
1) Parternes argumenter
52
Med det første anbringendes første led har appellanterne gjort gældende, at Retten burde have konkluderet, at tilladelsesproceduren ikke kunne indledes, eftersom den i den appellerede doms præmis 81 havde fastslået, at Fininvest og Silvio Berlusconi gennem dette selskab i fællesskab udøvede kontrol med Banco Mediolanum gennem en aktionæraftale indgået med Fin. Prog. Italia.
53
Med det første anbringendes andet led har appellanterne gjort gældende, at Retten ved at fastslå, at Fininvests kapitalandel på 30,16% i Banca Mediolanum var blevet reduceret til en kapitalandel på 9,99% ved Banca d’Italias afgørelse af 7. oktober 2014 og på ny var blevet til en kvalificeret andel efter dommen afsagt af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) den 3. marts 2016, behæftede den appellerede dom med en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder og flere retlige fejl.
54
For det første fastslog Retten med urette i den appellerede doms præmis 72, at Banca d’Italias afgørelse af 7. oktober 2014 havde reduceret Fininvests kvalificerede kapitalandel på 30,16% i Banca Mediolanum til 9,99%. Selv om denne kvalificerede andel på 30,16% var midlertidigt underlagt et påbud om afhændelse og et samtidigt forbud mod udøvelse af stemmerettigheder, forblev den en kvalificeret andel.
55
Hvad angår påbuddet om afhændelse er det åbenbart, at så længe afhændelsen ikke har fundet sted, har dette påbud ikke ændret omfanget af Fininvests kvalificerede kapitalandel. Denne afhændelse fandt imidlertid aldrig sted.
56
Hvad angår stemmerettighederne påvirkede begrænsningen heraf heller ikke appellanternes besiddelse af en kvalificeret andel i Banca Mediolanum.
57
For det andet førte denne første fejl Retten til at begå endnu en fejl i den appellerede doms præmis 73. Eftersom Fininvest efter Banca d’Italias afgørelse af 7. oktober 2014 og indtil tidspunktet for fusionen ved Banca Mediolanums overtagelse af Mediolanum ejede en kvalificeret andel på 30,16% i Mediolanum, kunne Fininvest ifølge appellanterne ikke være direkte indehaver af kun 9,99% af aktierne i Banca Mediolanum efter denne fusion. Fininvest forblev derimod indehaver af den samme kvalificerede andel på 30,16%, som selskabet tidligere ejede og aldrig havde afhændet.
58
Eftersom Banca d’Italias afgørelse af 7. oktober 2014 for det tredje ikke ændrede Fininvests kvalificerede andel på 30,16% til en ikke-kvalificeret andel på 9,99%, og da den nævnte fusion ikke ændrede denne kapitalandel, tog Retten ligeledes fejl i den appellerede doms præmis 76, da den fandt, at Fininvest som følge af dommen afsagt af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) den 3. marts 2016 generhvervede en kvalificeret andel på 30,16% i Banca Mediolanum. Denne sidstnævnte dom havde ingen indvirkning på omfanget af kapitalandelen. Under alle omstændigheder kan en dom, der annullerer en ulovlig afgørelse, ikke medføre en erhvervelse. Dommen afsagt af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) den 3. marts 2016 har således ikke skabt nogen ret, men blot annulleret påbuddet om afhændelse.
59
Med det første anbringendes tredje led har appellanterne gjort gældende, at Retten ulovligt satte sin egen begrundelse i stedet for den, som ophavsmanden til den omtvistede afgørelse havde angivet, således som det fremgår af de nedenfor anførte argumenter.
60
Med det første anbringendes fjerde led har appellanterne gjort gældende, at Retten ved at udelukke, at der foreligger en »udtrykkelig henvisning« til national ret, og ved følgelig at undlade at anvende italiensk ret ved fortolkningen af begrebet »erhvervelse af en kvalificeret andel«, tilsidesatte SSM-forordningens artikel 4, stk. 3, artikel 19 i decreto legislativo n. 385 – Testo unico delle leggi in materia bancaria e creditizia (lovdekret nr. 385 – den konsoliderede banklov) af 1. september 1993 (almindeligt tillæg til GURI nr. 230 af 30.9.1993), som ændret ved decreto legislativo nr. 72 (lovdekret nr. 72) af 12. maj 2015 (herefter »TUB«) samt det almindelige princip om loyalt samarbejde, der er fastsat i artikel 4, stk. 3, TEU.
61
Af denne grund er den appellerede dom behæftet med en retlig fejl, idet Retten, hvis den havde anvendt italiensk ret, ikke ville have kunnet anse en »ændring af den retlige struktur« af en kapitalandel for at være en erhvervelse.
62
Eftersom ECB i den omtvistede afgørelse udtrykkeligt havde lagt til grund, at italiensk ret udgjorde retsgrundlaget med henblik på definitionen af begrebet »erhvervelse af en kvalificeret andel«, satte Retten desuden sin egen begrundelse i stedet for begrundelsen fra ophavsmanden til den omtvistede afgørelse og tilsidesatte kontradiktionsprincippet på dette punkt.
63
Ifølge det første anbringendes femte led finder en fortolkning af begrebet »erhvervelse af en kvalificeret andel«, hvorefter en »ændring af en kapitalandels retlige struktur« er omfattet, hverken støtte i CRD IV-direktivet, i SSM-forordningen, i sædvanlig sprogbrug eller i de formål, der forfølges med den omhandlede lovgivning. CRD IV og SSM-forordningen har således indført en forudgående vurdering af egnetheden af enhver person, der påtænker at erhverve kapitalandele i et kreditinstitut. De eventuelle »ændringer i den retlige struktur« af en kapitalandel, der allerede ejes, indebærer imidlertid ikke, som i det foreliggende tilfælde, nogen ændring af ejerskabet af denne kapitalandel.
64
Det nye begreb »ændring af den retlige struktur« af en kapitalandel, som Retten har skabt, er desuden i strid med retssikkerhedsprincippet, eftersom dette begreb ikke har nogen betydning, der er defineret i EU-retten, og idet det ifølge Retten ikke kan fortolkes under anvendelse af medlemsstaternes ret.
65
Da begrebet »erhvervelse af en kvalificeret andel«, som Retten lagde til grund, ikke var det samme som begrebet i den omtvistede afgørelse, havde parterne endelig ikke mulighed for at drøfte dette.
66
Med det første anbringendes sjette led har appellanterne gjort gældende, at Retten tilsidesatte CRD IV-direktivets artikel 22 og TUB’s artikel 22 ved at fastslå, at Fininvest havde erhvervet en kvalificeret kapitalandel, der var underlagt et krav om tilladelse, som følge af den omstændighed, at selskabets indirekte kvalificerede kapitalandel i Banca Mediolanum var blevet direkte.
67
Den lovgivning, der regulerer tilsynet med banker i såvel EU-retten i overensstemmelse med CRD IV-direktivets artikel 22, stk. 1, som national ret i overensstemmelse med TUB’s artikel 22, tillægger ikke den sondring, der i den appellerede dom foretages mellem direkte kvalificerede andele og indirekte kvalificerede andele, nogen betydning, eftersom denne lovgivning har til hensigt at spore den endelige indehaver af en kvalificeret kapitalandel, uanset om der måtte findes mellemmænd.
68
Den sondring, som Retten foretog mellem direkte og indirekte andele, er desuden helt uden relevans for så vidt angår Silvio Berlusconi. Han beholdt nemlig både før og efter fusionen og dommen afsagt af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) den 3. marts 2016 en indirekte andel i Banca Mediolanum.
69
ECB er af den opfattelse, at det første anbringendes første led savner grundlag. Retten begrænsede sig i den appellerede doms præmis 81 til at henvise til en del af sammenhængen.
70
Som svar på det første anbringendes andet led har ECB anført, at appellanterne under alle omstændigheder ikke ejede en kvalificeret andel efter Banca d’Italias afgørelse af 7. oktober 2014, og at de erhvervede denne kvalificerede andel som følge af fusionen og dommen afsagt af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) den 3. marts 2016. I henhold til gældende national ret udgjorde appellanternes kapitalandel i Mediolanum i øvrigt ikke en indirekte kvalificeret andel i Banca Mediolanum, da Mediolanum ikke var underlagt appellanternes enekontrol.
71
Hvad angår det første anbringendes tredje led har Retten ikke sat sin egen begrundelse i stedet for begrundelsen fra ophavsmanden til den omtvistede afgørelse. Den eneste forskel mellem ECB’s og Rettens synspunkt vedrører beskrivelsen af sammenhængen, som er uden betydning for ratio decidendi.
72
Det første anbringendes fjerde led er ligeledes ugrundet. På grundlag af såvel en ordlydsfortolkning som en kontekstuel fortolkning har begrebet »erhvervelse« nemlig nødvendigvis en selvstændig EU-retlig betydning på samme måde som det sammensatte begreb »erhvervelse af kvalificerede andele«. Hvis Retten havde anvendt den italienske lovgivning, ville den under alle omstændigheder ligeledes have fastslået, at appellanterne havde erhvervet en kvalificeret andel.
73
Som svar på det første anbringendes femte led har ECB gjort gældende, at Retten har forklaret, at Mediolanum efter fusionen ikke længere var mellemled mellem appellanterne og Banca Mediolanum, og at »graden af indirekte kontrol med denne kapitalandel« derfor var blevet ændret. Ved at nævne ændringen af »den retlige struktur« for kapitalandelen ønskede Retten følgelig at sondre mellem på den ene side forholdet mellem appellanterne og Banca Mediolanum gennem Mediolanum og på den anden side deres forhold efter Banca Mediolanums overtagelse af Mediolanum.
74
Det første anbringendes sjette led skal ligeledes forkastes, da det hviler på den fejlagtige forudsætning, at Silvio Berlusconi hele tiden forblev indehaver af en indirekte kvalificeret andel i Banca Mediolanum.
75
Europa-Kommissionen er af den opfattelse, at det første anbringendes første led, hvorved appellanterne har gjort gældende, at Retten med rette fastslog, at Silvio Berlusconi og Fininvest allerede før fusionen i fællesskab udøvede kontrol med Banca Mediolanum som følge af en aktionæraftale, må forkastes, da der ikke er tale om en kritik af den appellerede dom. Under alle omstændigheder er dette forhold uden relevans for afgørelsen af, om fusionen har givet anledning til en ny kapitalandel, der er underlagt et krav om anmeldelse. Det væsentlige punkt er, at Fininvests og Silvio Berlusconis kapitalandel i Banca Mediolanum aldrig tidligere har været underlagt tilsynsmyndighedens vurdering, således som det fremgår af bilag 5 til den omtvistede afgørelse.
76
De klagepunkter, der er redegjort for i det første anbringendes andet led, er uvirksomme, idet de vedrører begrundelser, som den appellerede doms konklusion ikke er baseret på. De er desuden uden relevans. Såfremt Domstolen måtte fastslå, at der foreligger en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder, kan den subsidiært beslutte at ophæve den appellerede dom, for så vidt som Retten fandt, at appellanternes indirekte andel i Banca Mediolanum efter Banca d’Italias afgørelse af 7. oktober 2014 ikke længere var en kvalificeret kapitalandel, og kan, idet den træffer afgørelse i sagen i første instans, forkaste det første anbringende i dette søgsmål ved at fastslå, at Fininvest og Silvio Berlusconi efter fusionen og dommen afsagt af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) den 3. marts 2016 for første gang havde erhvervet en direkte kapitalandel i Banca Mediolanum.
77
Det første anbringendes tredje led, hvorefter Retten satte sin egen begrundelse i stedet for begrundelsen i den omtvistede afgørelse for så vidt angår fortolkningen af begrebet »erhvervelse af en kvalificeret andel«, savner faktisk grundlag.
78
Det første anbringendes fjerde led sammenblander to klart adskilte spørgsmål: for det første den ret, som ECB var forpligtet til at anvende, dvs. i medfør af SSM-forordningens artikel 4, stk. 3, »al relevant EU-ret, og såfremt denne EU-ret består af direktiver, den nationale lovgivning til gennemførelse af disse direktiver«, og for det andet fortolkningen af begrebet »erhvervelse af en kvalificeret andel« som omhandlet i SSM-forordningens artikel 15.
79
I overensstemmelse med den retspraksis, der er nævnt i den appellerede doms præmis 44, skal en bestemmelse i EU-retten, som ikke indeholder nogen udtrykkelig henvisning til medlemsstaternes ret, undergives en selvstændig og ensartet fortolkning i hele Unionen. Den blotte læsning af de ovennævnte bestemmelser i SSM-forordningen og CRD IV-direktivet bekræfter, hvad der korrekt blev bemærket i den appellerede doms præmis 45, nemlig at disse bestemmelser ikke indeholder nogen henvisning til medlemsstaternes lovgivning. Heraf følger, at begrebet »erhvervelse af en kvalificeret andel« udgør et selvstændigt EU-retligt begreb, som skal fortolkes ensartet i samtlige medlemsstater.
80
Hvad angår den fejlagtige fortolkning af begrebet »erhvervelse af en kvalificeret andel«, som Retten skulle have anlagt, fokuserer appellanternes klagepunkter på vildledende vis på Rettens anvendelse af udtrykket »ændring af den retlige struktur«. Rettens argumentation er imidlertid meget mere struktureret og præcis og vedrører specifikt omdannelsen af en indirekte kvalificeret andel til en direkte kvalificeret andel, således som det fremgår af en objektiv læsning af den appellerede doms præmis 78-81. Klagepunktet om, at den af Retten anlagte fortolkning er i strid med retssikkerhedsprincippet, er således ugrundet.
81
Det kan højst medgives, at koncerninterne transaktioner, der foretages inden for koncernen af en eksisterende aktionær, og som ikke medfører en reel eller væsentlig ændring af den finansielle institutions direkte eller endelige aktionærkreds, under overholdelse af proportionalitetsprincippet er undtaget fra anmeldelsespligten og tilsynsmyndighedens kontrol, men kun på betingelse af, at der allerede er foretaget mindst én vurdering tidligere. De europæiske tilsynsmyndigheders fælles retningslinjer fra 2008 (CEBS/2008/214; CEIOPS 3L 3 19/08; CESR/08 543b) er affattet på denne måde. I den foreliggende sag har Fininvests og Silvio Berlusconis kapitalandel i Banca Mediolanum aldrig været genstand for en vurdering.
82
Med det første anbringendes sjette led har appellanterne kritiseret sondringen mellem direkte og indirekte andele, idet de har gjort gældende, at det er uden betydning for, om der foreligger en kvalificeret andel.
83
Den EU-retlige og italienske lovgivning fastsætter ganske vist kontrol med erhvervelse af såvel direkte som indirekte kvalificerede kapitalandele. Dette betyder imidlertid ikke, at arten af og de nærmere bestemmelser vedrørende andelen er uden relevans. I overensstemmelse med CRD IV-direktivets artikel 23, stk. 1, skal vurderingen nemlig bl.a. tage hensyn til den påtænkte erhververs sandsynlige indflydelse og den påtænkte erhvervelses soliditet, idet disse kriterier kan påvirkes af kapitalandelens art og retlige struktur.
84
Den omstændighed, at Silvio Berlusconis andel forblev indirekte, er heller ikke relevant. Denne andel ændrede ligeledes art og retlig struktur som følge af, at Fininvests andel blev en direkte andel.
2) Domstolens bemærkninger
85
Indledningsvis bemærkes, at CRD IV-direktivet, som regulerer tilsynet med kreditinstitutter og investeringsselskaber, bl.a. fastsætter kontrol med erhvervelse af kvalificerede andele i kreditinstitutter.
86
I artikel 4, stk. 1, nr. 36), i forordning (EU) nr. 575/2013, hvortil der henvises i CRD IV-direktivets artikel 3, stk. 1, nr. 33), defineres en kvalificeret andel som »direkte eller indirekte besiddelse af mindst 10% af kapitalen eller stemmerettighederne i en virksomhed eller en besiddelse, som giver mulighed for at udøve betydelig indflydelse på driften af den pågældende virksomhed«.
87
I henhold til artikel 22, stk. 1, i CRD IV-direktivet skal medlemsstaterne stille krav om, at »enhver fysisk eller juridisk person [...], der påtænker direkte eller indirekte at erhverve en kvalificeret kapitalandel i et kreditinstitut eller direkte eller indirekte yderligere at forøge en sådan kvalificeret kapitalandel i et kreditinstitut [...], skal underrette de kompetente myndigheder [om deres hensigt] [...], skriftligt og inden erhvervelsen«.
88
SSM-forordningens artikel 15, stk. 2, bestemmer, at anmodningen om erhvervelse af en kvalificeret andel vurderes af den kompetente nationale myndighed, som fremsender et forslag til afgørelse til ECB. Beføjelsen til at modsætte sig eller ikke at modsætte sig erhvervelsen af en kvalificeret andel tilkommer ECB i medfør af denne forordnings artikel 15, stk. 3.
89
I medfør af CRD IV-direktivets artikel 23, stk. 1, skal der ved vurderingen af den påtænkte erhververs egnethed og den påtænkte erhvervelses finansielle soliditet for at sikre en forsvarlig og forsigtig forvaltning af det pågældende kreditinstitut tages hensyn til en række kriterier, herunder »den påtænkte erhververs omdømme«.
90
ECB, som havde fået indbragt sagen af Banca d’Italia, modsatte sig ved den omtvistede afgørelse Fininvests og Silvio Berlusconis erhvervelse af en kvalificeret andel i Banca Mediolanum med den begrundelse, at Silvio Berlusconi ikke opfyldte kravet om omdømme.
91
Med det første anbringende i første instans bestred appellanterne at have erhvervet en kvalificeret andel i Banca Mediolanum i 2016. Retten forkastede dette anbringende af grunde, som appellanterne har anfægtet med det første appelanbringende.
92
Appellanterne har med det første appelanbringende gjort gældende, at Retten tog fejl, da den fastslog, at de havde erhvervet en kvalificeret andel i Banca Mediolanum i 2016.
93
Med det første anbringendes andet led, som skal behandles først, har appellanterne gjort gældende, at Retten ved i den appellerede doms præmis 72, 73 og 76 at fastslå, at deres kapitalandel i Banca Mediolanum var steget i 2016, gengav sagens faktiske omstændigheder urigtigt og begik retlige fejl.
94
Som anført i nærværende doms præmis 47 er det alene Retten, der har kompetence til at fastlægge og bedømme de faktiske omstændigheder. Denne bedømmelse udgør derfor ikke, medmindre der er tale om en urigtig gengivelse af disse elementer, et retsspørgsmål, der som sådant er undergivet Domstolens prøvelsesret under en appelsag. Den urigtige gengivelse skal fremgå på åbenbar vis af sagsakterne, uden at det skal være fornødent at foretage en fornyet vurdering af de faktiske omstændigheder og beviserne (jf. i denne retning dom af 25.6.2020, Satcen mod KF, C-14/19 P, EU:C:2020:492, præmis 104 og 105 og den deri nævnte retspraksis).
95
Retten fastslog i den appellerede doms præmis 72, at efter Banca d’Italias afgørelse af 7. oktober 2014, hvorved sidstnævnte pålagde appellanterne at afhænde den del af deres kapitalandele i Mediolanum, som oversteg 9,99%, og suspenderede deres stemmerettigheder, der var knyttet til denne del af kapitalandelen, var appellanternes indirekte kapitalandel i Banca Mediolanum blevet reduceret til 9,99%, og at appellanterne følgelig havde mistet den kvalificerede kapitalandel, som de tidligere havde i dette kreditinstitut. I den appellerede doms præmis 73 bemærkede Retten følgelig, at Fininvest efter fusionen ved Banca Mediolanums overtagelse af Mediolanum den 30. december 2015 kun var direkte indehaver af 9,99% af kapitalandelene i Banca Mediolanum. Retten udledte heraf i den appellerede doms præmis 76, at Fininvest som følge af annullationen af Banca d’Italias afgørelse af 7. oktober 2014 ved dommen afsagt af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) den 3. marts 2016 var blevet direkte ejer af 30,16% af aktierne i Banca Mediolanum og således havde erhvervet en kvalificeret andel.
96
Det bemærkes imidlertid, at Banca d’Italias afgørelse af 7. oktober 2014, hvorved sidstnævnte bestemte, at appellanterne skulle afhænde den del af deres kapitalandele i Mediolanum, som oversteg 9,99%, ikke i sig selv medførte en reduktion af denne kapitalandel. Denne afgørelse fastsatte således, at afhændelsen skulle finde sted inden for en frist på 30 måneder gennem en fond, der var ansvarlig for afhændelsen. Som generaladvokaten har anført i punkt 43 i forslaget til afgørelse, var de aktier, der udgjorde Fininvests kapitalandel på 30,16% i Banca Mediolanum, på tidspunktet for dommen afsagt af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) den 3. marts 2016, hvorved Banca d’Italias afgørelse af 7. oktober 2014 blev annulleret, stadig i det førstnævnte selskabs besiddelse og var endnu ikke blevet overført til nogen køber. Som generaladvokaten har anført i punkt 44 i forslaget til afgørelse, var den eneste virkning af Banca d’Italias afgørelse af 7. oktober 2014, indtil den blev annulleret, at de stemmerettigheder, som var knyttet til de aktier, der var omfattet af pligten til afhændelse, blev suspenderet.
97
Heraf følger, at Retten gengav rækkevidden af Banca d’Italias afgørelse af 7. oktober 2014 urigtigt.
98
Retten tilsidesatte således åbenbart rækkevidden af Banca d’Italias afgørelse af 7. oktober 2014 ved at sammenblande det påbud, som banken pålagde appellanterne om at afhænde den del af deres kapitalandele i Mediolanum, som oversteg 9,99%, og selve afhændelsen af disse andele, idet alene denne afhændelse kunne medføre en reduktion af deres kapitalandel, mens dette påbud endnu ikke var blevet gennemført på tidspunktet for Consiglio du Statos (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) annullation heraf.
99
Heraf følger, således som appellanterne har gjort gældende, at Retten foretog en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder i den appellerede doms præmis 72, hvorefter Banca d’Italias afgørelse af 7. oktober 2014 havde reduceret appellanternes kapitalandel i Mediolanum til 9,99%.
100
Følgelig er også de konsekvenser, som Retten drog af denne vurdering i den appellerede doms præmis 73, 76 og 77, nemlig dels, at Fininvest kun var forblevet den direkte ejer af 9,99% af aktierne i Banca Mediolanum efter Banca Mediolanums overtagelse af Mediolanum, dels at annullationen af Banca d’Italias afgørelse af 7. oktober 2014 ved dommen afsagt af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) den 3. marts 2016 medførte, at Fininvest på ny havde erhvervet en kvalificeret andel på 30,16% i Banca Mediolanum, behæftet med en urigtig gengivelse.
101
Rettens vurdering af rækkevidden af dommen afsagt af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) den 3. marts 2016, der fremgår af den appellerede doms præmis 76, er desuden behæftet med en retlig fejl. Uanset rækkevidden af Banca d’Italias afgørelse af7. oktober 2014 bevirkede annullationen af denne afgørelse ved dommen afsagt af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) den 3. marts 2016, således som appellanterne har gjort gældende, at de igen blev placeret i den situation, som de befandt sig i inden den nævnte afgørelse, dvs. – som Retten selv medgav i den appellerede doms præmis 71 – den situation, hvor de var indehavere af en kvalificeret kapitalandel i Banca Mediolanum, og ikke den situation, hvor de erhvervede en sådan andel.
102
Det følger af det ovenstående, at appellanterne med rette har gjort gældende, at Retten gengav sagens faktiske omstændigheder urigtigt og begik en retlig fejl ved at fastslå, at deres kapitalandel i Banca Mediolanum var steget som følge af dommen afsagt af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) den 3. marts 2016.
103
Det første anbringendes andet led skal derfor tages til følge.
104
Med det første anbringendes femte og sjette led, som dernæst skal behandles samlet, har appellanterne gjort gældende, at Retten i den appellerede doms præmis 75-81 anlagde en urigtig fortolkning af begrebet »erhvervelse af en kvalificeret andel«, idet den lagde til grund, at en sådan erhvervelse kunne følge af alene den omstændighed, at der var sket en ændring af den retlige struktur for en kvalificeret andel, navnlig omdannelsen af en indirekte kvalificeret andel til en direkte kvalificeret andel.
105
Indledningsvis bemærkes, således som generaladvokaten har anført i punkt 61 i forslaget til afgørelse, at Rettens fortolkning nævnt i den foregående præmis hverken finder støtte i CRD IV-direktivets eller SSM-forordningens ordlyd.
106
Hvad navnlig angår den direkte eller indirekte karakter af den kvalificerede andel, der er genstand for erhvervelsen, fremgår det tværtimod udtrykkeligt af CRD IV-direktivets artikel 22, stk. 1, at det er uden betydning, om denne kapitalandel erhverves »direkte eller indirekte«.
107
Den manglende betydning af den kvalificerede andels retlige struktur fremgår mere generelt af artikel 4, stk. 1, nr. 36), i forordning nr. 575/2013, der alternativt definerer en kvalificeret andel som »direkte eller indirekte besiddelse af mindst 10% af kapitalen eller stemmerettighederne i en virksomhed eller en besiddelse, som giver mulighed for at udøve betydelig indflydelse på driften af den pågældende virksomhed«.
108
Det er således ikke en kapitalandels retlige struktur, navnlig dens direkte eller indirekte karakter, der er afgørende for, om der foreligger en kvalificeret andel, men, således som generaladvokaten i det væsentlige har anført i punkt 73 i forslaget til afgørelse, den omstændighed, at denne kapitalandel gør det muligt at opnå en vis grad af kontrol med eller indflydelse på kreditinstituttet.
109
Denne fortolkning understøttes af det formål, som EU-lovgiver forfølger med indførelsen af et tilsyn med erhvervelse af kvalificerede andele i kreditinstitutter, som ifølge CRD IV-direktivets artikel 23, stk. 1, tilsigter at »sikre en forsvarlig og forsigtig forvaltning af det kreditinstitut, hvori der påtænkes en erhvervelse, [...] under hensyntagen til den påtænkte erhververs sandsynlige indflydelse på kreditinstituttet«.
110
Retten begik følgelig en retlig fejl, da den i den appellerede doms præmis 80 fastslog, at ændringen af den kvalificerede andels retlige struktur kunne kvalificeres som erhvervelse af en sådan andel, selv om størrelsen af denne kapitalandel ikke var blevet ændret.
111
Retten tog derfor ligeledes fejl, da den i den appellerede doms præmis 75-81 fandt, at dels den omstændighed, at Fininvests tidligere indirekte kapitalandel i Banca Mediolanum efter dennes overtagelse af Mediolanum var blevet direkte, dels den omstændighed, at Silvio Berlusconis indirekte andel i Banca Mediolanum, der tidligere gik gennem Fininvest og Mediolanum, var blevet indirekte alene via Fininvest, gjorde det muligt at lægge til grund, at appellanterne havde erhvervet en kvalificeret andel i Banca Mediolanum.
112
Det første anbringendes femte og sjette led skal derfor tiltrædes.
113
Det følger af det ovenstående, at det første appelanbringende skal tages til følge, uden at det er nødvendigt at tage stilling til de øvrige led i det første appelanbringende.
2.
Det andet appelanbringende
a)
Parternes argumenter
114
Selv om Retten i den appellerede doms præmis 95-99 anerkendte, at CRD IV-direktivet ikke kunne have tilbagevirkende kraft, foretog den ifølge appellanterne ikke desto mindre i denne doms præmis 100 en anvendelse med tilbagevirkende kraft, eftersom den anvendte dette direktiv på en kvalificeret kapitalandel, som Fininvest og Silvio Berlusconi havde ejet siden 1996.
115
ECB og Kommissionen er af den opfattelse, at Retten ikke anvendte CRD IV-direktivet med tilbagevirkende kraft, eftersom den fastslog, at Silvio Berlusconi i medfør af Banca d’Italias afgørelse af 7. oktober 2014 ikke længere var indehaver af en indirekte kvalificeret andel på det tidspunkt, hvor den fælles tilsynsmekanisme blev indført på grundlag af SSM-forordningen, og at han først blev indehaver af en sådan andel efter Banca Mediolanums overtagelse af Mediolanum i 2015 og afsigelsen af dommen afsagt af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) den 3. marts 2016.
b)
Domstolens bemærkninger
116
Det bemærkes, at CRD IV-direktivets artikel 22 bestemmer, at medlemsstaterne skal stille krav om, at enhver fysisk eller juridisk person, der påtænker direkte eller indirekte at erhverve en kvalificeret kapitalandel i et kreditinstitut, skal underrette de kompetente myndigheder skriftligt og inden erhvervelsen, og at en sådan erhvervelse i overensstemmelse med dette direktivs artikel 23 kun er tilladt, hvis den pågældende person opfylder kriterierne i denne sidstnævnte bestemmelse.
117
Det følger af det ovenstående, således som Retten i det væsentlige har anført i den appellerede doms præmis 98, at CRD IV-direktivets artikel 22 og 23 alene finder anvendelse på erhvervelser af kvalificerede andele, der er sket efter datoen for ikrafttrædelsen af de bestemmelser, som disse artikler pålægger medlemsstaterne at vedtage, hvilken dato er fastsat til senest den 31. december 2013 ved dette direktivs artikel 162.
118
I det foreliggende tilfælde har appellanterne uden at blive modsagt gjort gældende, at de i 1996 erhvervede en kapitalandel i Banca Mediolanum på 30,16%, dvs. en kvalificeret kapitalandel som omhandlet i CRD IV-direktivet. Som det fremgår af den appellerede doms præmis 71 og 72, anerkendte Retten i øvrigt, at appellanterne stadig ejede en sådan kapitalandel på tidspunktet for Banca d’Italias afgørelse af 7. oktober 2014.
119
Det fremgår således for det første af nærværende doms præmis 102, at i modsætning til, hvad Retten fastslog, ændrede sidstnævnte afgørelse ikke omfanget af appellanternes kapitalandel i Banca Mediolanum.
120
For det andet fremgår det af nærværende doms præmis 108 og 110, at ændringen af denne kapitalandels retlige struktur som følge af Banca Mediolanums overtagelse af Mediolanum ikke havde nogen indflydelse på appellanternes besiddelse af en kvalificeret kapitalandel i Banca Mediolanum.
121
Heraf følger, at appellanterne ikke har erhvervet en kvalificeret andel i Banca Mediolanum efter ikrafttrædelsen af de bestemmelser, der gennemfører CRD IV-direktivet, men at de kun har bevaret en sådan tidligere erhvervet kapitalandel.
122
Det fremgår imidlertid af nærværende doms præmis 117, at dette direktivs artikel 22 og 23, der ikke har tilbagevirkende kraft, ikke finder anvendelse på kvalificerede andele, der er erhvervet før denne dato. Appellanterne kan således med rette gøre gældende, at ECB ved at modsætte sig, at appellanterne ejer en kvalificeret andel i Banca Mediolanum, ulovligt har anvendt disse artikler med tilbagevirkende kraft.
123
Retten begik derfor en retlig fejl ved at fastslå, at ECB ikke havde anvendt disse artikler med tilbagevirkende kraft ved i den omtvistede afgørelse at modsætte sig appellanternes besiddelse af en kvalificeret andel i Banca Mediolanum.
124
Det følger af det ovenstående, at det andet appelanbringende ud over det første anbringende skal tages til følge.
125
Den appellerede dom skal derfor ophæves, uden at det er nødvendigt at undersøge de øvrige appelanbringender.
VII. Om søgsmålet for Retten
126
I medfør af artikel 61, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol kan denne, hvis den af Retten trufne afgørelse ophæves, enten hjemvise sagen til Retten til afgørelse eller selv træffe endelig afgørelse, hvis sagen er moden til påkendelse.
127
I den foreliggende sag træffer Domstolen endelig afgørelse i sagen, der er moden til påkendelse.
128
Med det første anbringende i første instans bestred appellanterne at have erhvervet en kvalificeret andel i Banca Mediolanum i 2016.
129
Det fremgår således af nærværende doms præmis 121, at appellanterne ikke erhvervede en sådan andel i Banca Mediolanum i 2016.
130
ECB kunne derfor ikke lovligt ved den omtvistede afgørelse modsætte sig appellanternes angivelige erhvervelse af en kvalificeret andel i Banca Mediolanum i 2016.
131
Det første anbringende i første instans skal derfor tages til følge, og den omtvistede afgørelse annulleres, uden at det er nødvendigt at undersøge de øvrige anbringender i annullationssøgsmålet i første instans.
VIII. Sagsomkostninger
132
Ifølge procesreglementets artikel 184, stk. 2, træffer Domstolen afgørelse om sagsomkostninger, såfremt appellen tages til følge, og Domstolen endeligt afgør sagen.
133
I henhold til procesreglementets artikel 138, stk. 1, der i medfør af samme reglements artikel 184, stk. 1, finder anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom.
134
Da appellanterne har nedlagt påstand om, at ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne, og da ECB har tabt sagen, bør det pålægges denne at bære sine egne omkostninger og at betale appellanternes omkostninger såvel i forbindelse med sagen i første instans som i forbindelse med appelsagen.
135
I henhold til procesreglementets artikel 184, stk. 4, kan en intervenient i første instans, som ikke selv har iværksat appel, kun pålægges at betale sagsomkostninger i appelsagen, hvis den pågældende har deltaget i den skriftlige eller den mundtlige del af retsforhandlingerne for Domstolen. Deltager en intervenient i første instans i appelsagen, kan Domstolen bestemme, at den pågældende skal bære sine egne omkostninger.
136
Da Kommissionen, der var intervenient i første instans, i det foreliggende tilfælde har deltaget i sagen for Domstolen til støtte for ECB’s påstande, men ikke selv er appellant, bør den pålægges at bære sine egne omkostninger.
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Fjerde Afdeling):
1)
Dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 11. maj 2022, Fininvest og Berlusconi mod ECB (T-913/16, EU:T:2022:279), ophæves.
2)
Afgørelse ECB/SSM/2016 – 7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4 truffet af Den Europæiske Centralbank (ECB) den 25. oktober 2016 annulleres.
3)
Den Europæiske Centralbank (ECB) bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, som Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest), Silvio Berlusconi samt Marina Elvira Berlusconi, Pier Silvio Berlusconi, Barbara Berlusconi, Eleonora Berlusconi og Luigi Berlusconi, som Silvio Berlusconis retssuccessorer, har afholdt såvel i forbindelse med sagen i første instans som i forbindelse med appelsagen.
4)
Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: italiensk.