62022TJ0579_RES
Sag T-579/22
ClientEarth AISBL
mod
Europa-Kommissionen
Rettens dom (Sjette Udvidede Afdeling) af 10. september 2025
»Miljø – Århuskonventionen – afslag på en anmodning om intern prøvelse – artikel 10 i forordning (EF) nr. 1367/2006 – delegeret forordning (EU) 2021/2139 – bioenergirelaterede aktiviteter – skovbiomasse – fremstilling af organiske basiskemikalier – fremstilling af plast i ubearbejdet form – klassificering – krav til tekniske screeningskriterier – artikel 19 i forordning (EU) 2020/852 – væsentligt bidrag til modvirkning af klimaændringer – artikel 10 i forordning 2020/852 – omstillingsaktiviteter – kvantitativ tærskel – definitiv videnskabelig dokumentation – livscyklus – forsigtighedsprincippet – princippet om ikke at gøre væsentlig skade på miljømålene – artikel 17 i forordning 2020/852 – cirkulær økonomi – vand- og havressourcer – forurening«
Miljø – Århuskonventionen – anvendelse på EU-institutionerne – ikkestatslige organisationers mulighed for at anmode om intern prøvelse af forvaltningsakter på miljøområdet – præcisering af grundene til, at der anmodes om prøvelse – nødvendigt at angive de elementer, der kan rejse tvivl om, hvorvidt den pågældende akt er velbegrundet
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1367/2006, art. 10, stk. 1)
(jf. præmis 27 og 28)
Miljø – Århuskonventionen – anvendelse på EU-institutionerne – ikkestatslige organisationers mulighed for at anmode om intern prøvelse af forvaltningsakter på miljøområdet – afslag på en anmodning om intern prøvelse – domstolsprøvelse – grænser – åbenbart urigtigt skøn – foreligger ikke
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1367/2006, art. 10, og 2020/852, art. 19, stk. 1)
(jf. præmis 29-33, 87, 104-108, 122, 143-147, 151 og 152)
Tilnærmelse af lovgivningerne – ramme til fremme af bæredygtige investeringer – bestemmelse af, om økonomiske aktiviteter er miljømæssigt bæredygtige – tekniske screeningskriterier – Kommissionens fastsættelse – Kommissionens afvejning af de forskellige krav, der finder anvendelse – lovlighed
[Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2020/852, art. 10, stk. 3 og 5, art. 11, stk. 3 og 5, og art. 19, stk. 1, litra f)]
(jf. præmis 52-57 og 94)
Tilnærmelse af lovgivningerne – ramme til fremme af bæredygtige investeringer – bestemmelse af, om økonomiske aktiviteter er miljømæssigt bæredygtige – tekniske screeningskriterier – Kommissionens fastsættelse – hensyntagen til relevant gældende EU-lovgivning – lovlighed
[Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2018/841 og 2020/852, art. 10, stk. 1, litra a), og art. 19, stk. 1, litra d); Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2018/2001]
(jf. præmis 61-71 og 95-100)
Tilnærmelse af lovgivningerne – ramme til fremme af bæredygtige investeringer – bestemmelse af, om økonomiske aktiviteter er miljømæssigt bæredygtige – tekniske screeningskriterier – Kommissionens fastsættelse – forpligtelse til at tage hensyn til produkternes eller tjenesternes livscyklus – rækkevidde
[Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2020/852, 34., 40. og 47. betragtning samt art. 19, stk. 1, litra g), og art. 19, stk. 5; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87]
(jf. præmis 75-86 og 139-142)
Tilnærmelse af lovgivningerne – ramme til fremme af bæredygtige investeringer – tekniske screeningskriterier – bestemmelse af, om økonomiske aktiviteter er miljømæssigt bæredygtige – Kommissionens fastsættelse – kriterier, der er fastsat for bioenergirelaterede aktiviteter – kriterium vedrørende princippet om kaskadeanvendelse af skovbiomasse ikke medtaget – utilstrækkelig videnskabelig dokumentation – anvendelse af en trinvis fremgangsmåde – lovlighed
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2020/852, art. 19, stk. 1 og 5; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2018/2001)
(jf. præmis 114-128)
Tilnærmelse af lovgivningerne – ramme til fremme af bæredygtige investeringer – bestemmelse af, om økonomiske aktiviteter er miljømæssigt bæredygtige – tekniske screeningskriterier – Kommissionens fastsættelse – kriterier, der er fastsat for fremstilling af organiske basiskemikalier – hensyntagen til økonomiske aktiviteter på et senere stadium – udelukket
[Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2020/852, art. 3, litra b), art. 9, litra c), art. 10, stk. 3, litra b), art. 17, stk. 1, litra c), nr. i) og ii), art. 17, stk. 2, og art. 19, stk. 1, litra g); Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60]
(jf. præmis 156-172)
Tilnærmelse af lovgivningerne – ramme til fremme af bæredygtige investeringer – bestemmelse af, om økonomiske aktiviteter er miljømæssigt bæredygtige – tekniske screeningskriterier – Kommissionens fastsættelse – kriterier, der er fastsat for fremstilling af organiske basiskemikalier – klassificering som omstillingsaktivitet – åbenbart urigtigt skøn – foreligger ikke
[Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1907/2006, nr. 1272/2008 og 2020/852, art. 9, litra e), art. 10, stk. 3, litra b), og art. 17, stk. 1, litra e)]
(jf. præmis 177-191)
Tilnærmelse af lovgivningerne – ramme til fremme af bæredygtige investeringer – bestemmelse af, om økonomiske aktiviteter er miljømæssigt bæredygtige – tekniske screeningskriterier – Kommissionens fastsættelse – kriterier, der er fastsat for fremstilling af plast i ubearbejdet form – ingen kvantitativ tærskel for anvendelsen af vedvarende materialer – lovlighed
[Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2020/852, art. 19, stk. 1, litra c) og k)]
(jf. præmis 201-207)
Tilnærmelse af lovgivningerne – ramme til fremme af bæredygtige investeringer – bestemmelse af, om økonomiske aktiviteter er miljømæssigt bæredygtige – tekniske screeningskriterier – Kommissionens fastsættelse – kriterier, der er fastsat for fremstilling af plast i ubearbejdet form – klassificering som omstillingsaktivitet – lovlighed – kriterium, på grundlag af hvilket det kan fastslås, at den omhandlede økonomiske aktivitet ikke gør væsentlig skade på målet om omstilling til en cirkulær økonomi, ikke medtaget – utilstrækkelig videnskabelig dokumentation – åbenbart urigtigt skøn – foreligger ikke
[Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2020/852, art. 9, litra d), art. 10, stk. 3, litra b), art. 17, stk. 1, litra d), art. 19, stk. 1, litra g) og k), og art. 19, stk. 5]
(jf. præmis 220-231)
Resumé
Retten bekræftede Europa-Kommissionens afgørelse om afslag på en anmodning om intern prøvelse af delegeret forordning 2021/2139 (
1
) om supplerende regler til forordning 2020/852 om fastlæggelse af en ramme til fremme af bæredygtige investeringer (
2
) (herefter »klassificeringsforordningen«). Retten udtalte sig i denne forbindelse for første gang om visse bestemmelser i klassificeringsforordningen vedrørende økonomiske aktiviteter relateret til bioenergi, fremstilling af organiske basiskemikalier og fremstilling af plast i ubearbejdet form.
Ved klassificeringsforordningen oprettes et fælles klassificeringssystem for på EU-plan at harmonisere kriterierne for at afgøre, om en økonomisk aktivitet er miljømæssigt bæredygtig i lyset af de forskellige miljømål, såsom modvirkning af klimaændringer (
3
).
Kommissionen vedtog i denne sammenhæng den delegerede forordning om supplerende regler til klassificeringsforordningen. Heri er der fastsat tekniske screeningskriterier til bestemmelse af de betingelser, hvorunder visse økonomiske aktiviteter relateret til bioenergi, fremstilling af organiske basiskemikalier og fremstilling af plast i ubearbejdet form kan anses for at bidrage væsentligt til målet om at modvirke klimaændringer og for ikke i væsentlig grad skade de andre miljømål, der er fastsat i samme forordning.
Den belgiske organisation ClientEarth, der arbejder uden gevinst for øje og navnlig har til formål at beskytte miljøet, havde i henhold til Århusforordningen (
4
) indgivet en anmodning til Kommissionen om intern prøvelse af den delegerede forordning, der ifølge organisationen var i strid med klassificeringsforordningen.
Kommissionen havde afslået anmodningen om intern prøvelse ved afgørelse af 6. juli 2022 (herefter »den anfægtede afgørelse«), der var genstand for søgsmålet.
Rettens bemærkninger
Retten behandlede i første række et anbringende, hvormed ClientEarth i det væsentlige gjorde gældende, at Kommissionen havde begået retlige fejl med hensyn til kravene til tekniske screeningskriterier i henhold til klassificeringsforordningens artikel 19.
I henhold til denne bestemmelses stk. 1, litra f), skal de tekniske screeningskriterier være baseret på definitiv videnskabelig dokumentation og forsigtighedsprincippet som fastsat i artikel 191 TEUF.
I denne forbindelse forkastede Retten for det første klagepunktet om, at Kommissionen havde fortolket begrebet »definitiv videnskabelig dokumentation« for snævert som svarende til »videnskabelig dokumentation, der gør det muligt at drage en konklusion«.
Retten anførte først, at ClientEarth hverken havde forklaret, hvorfor Kommissionens fortolkning skulle gøre den anfægtede afgørelse ulovlig, eller hvorfor den ikke var ensbetydende med den »bedste tilgængelige dokumentation« eller den »nyeste og mest troværdige, videnskabelige dokumentation«.
Herefter forkastede Retten ClientEarths argument om, at Kommissionen havde vurderet, at den kunne se bort fra den bedste og nyeste, videnskabelige dokumentation med den begrundelse, at den delegerede forordning ville blive ajourført regelmæssigt. Dette argument var nemlig støttet på en fejlagtig fortolkning af den anfægtede afgørelse, der kun fastsatte, at en for streng fortolkning af kravet om hensyntagen til sådan dokumentation ville rejse tvivl om målene med klassificeringsforordningen og betyde, at Kommissionens forpligtelse til regelmæssigt at revurdere de tekniske screeningskriterier i overensstemmelse med den videnskabelige og teknologiske udvikling ville blive frataget enhver effektiv virkning.
Endelig havde ClientEarth heller ikke godtgjort, at forsigtighedsprincippet var blevet tilsidesat, for så vidt som organisationen ikke havde redegjort for, i hvilken henseende den fortolkning af klassificeringsforordningens artikel 19, stk. 1, litra f), som var lagt til grund i den anfægtede afgørelse, skulle tilsidesætte dette princip. I det foreliggende tilfælde havde den blot gjort gældende, at Kommissionen i mangel af definitiv videnskabelig dokumentation var afskåret fra at klassificere en given aktivitet i henhold til nævnte forordning.
For det andet forkastede Retten argumentet om, at Kommissionen havde begået en fejl ved fortolkningen af klassificeringsforordningens artikel 19, stk. 1, ved at have fundet, at den skulle afveje de forskellige krav heri. Retten noterede i denne henseende, at denne bestemmelse opstiller en række krav, som vedrører både indholdet og formen af de tekniske screeningskriterier. Desuden skal der i forbindelse med disse tages hensyn til flere omstændigheder, i forhold til hvilke der forfølges forskellige mål, nemlig navnlig miljømæssige, videnskabelige, økonomiske og finansielle mål samt gennemførlighedsmål. Ved fastsættelsen af disse kriterier påhviler det således Kommissionen at tage hensyn til alle de krav, der er fastsat i klassificeringsforordningens artikel 19, stk. 1, og, hvis det er relevant, finde en passende balance eller en praktisk overensstemmelse mellem dem.
For det tredje tog Retten stilling til den retlige fejl, som Kommissionen angiveligt havde begået ved udelukkende at støtte sig på gældende EU-lovgivning, navnlig RED II-direktivet (
5
) og LULUCF-forordningen (
6
). Ifølge ClientEarth opfyldte disse retsakter, som Kommissionen havde taget i betragtning i forbindelse med fastsættelsen af de tekniske screeningskriterier for bioenergirelaterede aktiviteter, andre funktioner end klassificeringsforordningen og var støttet på forældet videnskabelig dokumentation, der ikke var i overensstemmelse med kravene i denne forordnings artikel 19, stk. 1.
Retten indledte med at bemærke, at Kommissionen i henhold til denne forordning skal tage hensyn til »eventuel relevant gældende EU-lovgivning« ved fastsættelsen af de tekniske screeningskriterier, således at Kommissionen ikke kunne foreholdes at have taget hensyn til gældende EU-lovgivning.
Hvad nærmere bestemt angik de angiveligt forældede kriterier i RED II-direktivet og LULUCF-forordningen bemærkede Retten, at datoen for vedtagelse af lovgivningen ikke i sig selv kunne godtgøre en manglende overensstemmelse med kravene i klassificeringsforordningen. Desuden kunne dette direktiv og denne forordning, henset til deres formål, ikke anses for at være irrelevante med henblik på fastsættelsen af de tekniske screeningskriterier for bioenergirelaterede aktiviteter. Retten tilføjede i denne retning, at klassificeringsforordningen udtrykkeligt henviser til RED II-direktivet og indirekte til LULUCF-forordningen, og at de kriterier, der er fastsat ved disse to retsakter, er indbyrdes forbundne for så vidt angår biobrændstoffer, flydende biobrændsler og biomassebrændsler produceret af biomasse fra skove.
For det fjerde fastslog Retten, at i modsætning til hvad ClientEarth gjorde gældende, havde Kommissionen ikke tilsidesat forpligtelsen som fastsat i klassificeringsforordningens artikel 19, stk. 1, litra g), til at tage hensyn til livscyklus for så vidt angår aktiviteter vedrørende fremstilling af organiske basiskemikalier og fremstilling af plast i ubearbejdet form.
Retten bemærkede i denne henseende, at Kommissionen i den anfægtede afgørelse ganske vist havde anført, at den almengyldige indarbejdelse af livscyklusovervejelser i de tekniske screeningskriterier havde vist sig vanskelig på grund af manglen på anvendelige og sammenlignelige data. Hvad angår fremstilling af organiske basiskemikalier havde den imidlertid bl.a. taget hensyn til direkte drivhusgasemissioner, og hvad angår fremstilling af plast i ubearbejdet form var de tekniske screeningskriterier støttet på ekspertudtalelser samt på en livscyklusvurdering.
Retten fremhævede i øvrigt, at klassificeringsforordningens artikel 19, stk. 1, litra g), hverken kræver, at der fastsættes tekniske screeningskriterier specifikt vedrørende livscyklus, eller at der foretages en livscyklusvurdering i alle konkrete tilfælde. Det kræves derimod, at Kommissionen i forbindelse med vedtagelsen af de tekniske screeningskriterier tager hensyn til livscyklus, herunder navnlig allerede eksisterende livscyklusvurderinger.
I anden række behandlede Retten ClientEarths anbringende om åbenbart urigtige skøn for så vidt angår bioenergirelaterede aktiviteter.
Sagsøgeren gjorde for det første gældende, at Kommissionen havde anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved at konkludere, at forbrænding af skovbiomasse bidrager væsentligt til modvirkning af klimaændringer og ikke gør væsentlig skade på miljømålene. Sagsøgeren foreholdt nærmere bestemt Kommissionen at have behandlet alle råmaterialer af skovoprindelse ens uden at følge anbefalingerne fra den tekniske ekspertgruppe vedrørende bæredygtig finansiering. Hvad dette angår fastslog Retten, at sagsøgeren ikke havde godtgjort, at de grunde, som Kommissionen havde påberåbt sig for ikke at følge disse anbefalinger, var behæftet med et åbenbart urigtigt skøn, som kunne rejse tvivl om troværdigheden heraf. Retten tilføjede, at i modsætning til hvad ClientEarth gjorde gældende, blev importeret træ også taget i betragtning med henblik på fastsættelsen af de tekniske screeningskriterier for økonomiske aktiviteter relateret til bioenergi, henset til RED II-direktivets artikel 29, stk. 6 og 7.
Ifølge sagsøgeren havde Kommissionen for det andet med urette lagt til grund, at der ikke fandtes tilstrækkelig videnskabelig dokumentation til at fastsætte tekniske screeningskriterier vedrørende princippet om ikke at gøre væsentlig skade på målet om omstilling til en cirkulær økonomi for så vidt angår anvendelsen af skovbiomasse i forbindelse med bioenergirelaterede aktiviteter med henblik på at tage hensyn til princippet om kaskadeanvendelse af skovbiomasse.
Retten bemærkede i denne henseende, at Kommissionen i den anfægtede afgørelse havde anført, at dette princip var yderst komplekst, og at tilstrækkelig videnskabelig dokumentation var altafgørende for at fastlægge passende kriterier. Kommissionen havde vurderet, at den i denne sammenhæng kunne anvende en trinvis fremgangsmåde i overensstemmelse med klassificeringsforordningens artikel 19, stk. 5. Kommissionen havde bl.a. lagt til grund, at RED II-direktivet allerede pålagde operatørerne forpligtelser vedrørende affaldshierarki og cirkulær økonomi, og at forslaget til direktiv om ændring af RED II-direktivet fastsatte, at medlemsstaterne skulle sikre, at energi fra biomasse produceres på en måde, der tager hensyn til affaldshierarkiet og princippet om kaskadeanvendelse.
Sagsøgeren havde ikke fremført konkrete argumenter, der gjorde det muligt at bestride Kommissionens konklusion om, at der ikke fandtes tilstrækkelig videnskabelig dokumentation, og ikke godtgjort, at indførelsen af ovennævnte trinvise fremgangsmåde var behæftet med et åbenbart urigtigt skøn.
I tredje række undersøgte Retten anbringendet om åbenbart urigtige skøn med hensyn til fremstilling af organiske basiskemikalier, som Kommissionen med urette havde klassificeret som omstillingsaktivitet som omhandlet i klassificeringsforordningens artikel 10, stk. 2 (
7
).
ClientEarth gjorde i denne forbindelse bl.a. gældende, at Kommissionen ikke havde taget hensyn til indvirkningen af produkternes livscyklus. Retten bemærkede imidlertid, at Kommissionen hverken havde pligt til at fastsætte tekniske screeningskriterier specifikt vedrørende livscyklus eller til at foretage en livscyklusvurdering i alle konkrete tilfælde.
Sagsøgeren anførte desuden, at Kommissionen ved at have klassificeret aktiviteten fremstilling af organiske basiskemikalier som en omstillingsaktivitet, for så vidt som den udelukkende er beregnet til anvendelser, der er væsentlige for samfundet, havde gjort sig skyldig i et åbenbart urigtigt skøn med hensyn til kriterierne for anvendelse af princippet om ikke at gøre væsentlig skade på målet om forebyggelse og bekæmpelse af forurening.
Retten anførte imidlertid, at det fulgte af den anfægtede afgørelse, at klassificering som omstillingsaktivitet kun kan opretholdes, hvis fremstillingen af organiske basiskemikalier udføres ved hjælp af en mere kulstoffattig proces. Denne klassificering anvendes desuden ikke på fremstilling af organiske basiskemikalier, forudsat at der er tale om fremstilling af stoffer, som kan klassificeres for visse risici eller risikokategorier, »medmindre deres anvendelse har vist sig at være væsentlig for samfundet«. Sagsøgeren kunne følgelig ikke foreholde Kommissionen ikke at have fremlagt tilstrækkelig dokumentation om anvendelsen af farlige stoffer i efterfølgende led og om, hvilke anvendelser heraf der er væsentlige for samfundet.
Retten tilføjede, at i modsætning til hvad ClientEarth gjorde gældende, var REACH-forordningen (
8
) og CLP-forordningen (
9
), som der var henvist til i den anfægtede afgørelse, relevante i denne henseende. Det følger nemlig af de lovmæssige krav til kemikaliesikkerhed, der er fastsat i bl.a. disse forordninger, at anvendelser af organiske basiskemikalier i efterfølgende led er reguleret, og at producenter af disse kemikalier og andre aktører i leverandørkæden er underlagt en række forpligtelser med hensyn til navnlig registrering og udveksling af data samt oplysning herom.
I fjerde og sidste række analyserede Retten ClientEarths anbringende vedrørende aktiviteten fremstilling af plast i ubearbejdet form.
Ifølge sagsøgeren burde Kommissionen have fastsat et kvantitativt kriterium til fastlæggelse af en nødvendig minimumsandel af vedvarende råmaterialer for klassificering af fremstilling af plast i ubearbejdet form som en aktivitet, der bidrager væsentligt til modvirkning af klimaændringer. Retten fastslog dog, at Kommissionen i den delegerede forordning havde fastsat dels et kvalitativt kriterium, der kræver anvendelse af vedvarende råmaterialer i en ikkefastlagt mængde, dels et kvantitativt kriterium, som kræver, at drivhusgasemissionerne ikke overskrider de fastsatte tærskler. Dette valg er i overensstemmelse med klassificeringsforordningens artikel 19, der ikke gør det obligatorisk at indarbejde kvantitative kriterier eller tærskler i de tekniske screeningskriterier i alle tilfælde.
Det kunne heller ikke foreholdes Kommissionen, at den i den anfægtede afgørelse havde henvist til fremtidige revisioner af de tekniske screeningskriterier. I henhold til klassificeringsforordningens artikel 19, stk. 5, første og sidste afsnit, er en sådan revision nemlig obligatorisk mindst hvert tredje år for aktiviteter, der er klassificeret som en omstillingsaktivitet, herunder fremstilling af plast i ubearbejdet form.
ClientEarth foreholdt i øvrigt Kommissionen, at den ikke havde fastsat tekniske screeningskriterier til bestemmelse af, om aktiviteten fremstilling af plast i ubearbejdet form gjorde væsentlig skade på målet om omstilling til en cirkulær økonomi. Kommissionen havde desuden ikke fulgt en anbefaling herom fra den tekniske ekspertgruppe vedrørende bæredygtig finansiering.
I denne henseende konstaterede Retten først, at ekspertgruppens anbefalinger ikke er bindende for Kommissionen. I henhold til klassificeringsforordningens artikel 19, stk. 1, litra g) og k), skal de tekniske screeningskriterier desuden tage hensyn til den pågældende aktivitets livscyklus, men skal også være lette at anvende og at verificere. Kommissionen havde i den anfægtede afgørelse fundet, at den almengyldige indarbejdelse af livscyklusforhold i kriterierne var vanskelig som følge af manglen på anvendelige og sammenlignelige data og de mangeartede anvendelser af biobaseret plast. Retten måtte imidlertid ikke sætte sig i Kommissionens sted ved vurderingen af, om videnskabelig og kompleks dokumentation er operationel eller tilstrækkelig, med henblik på at afgøre, om det var muligt at fastsætte et sådant teknisk screeningskriterium.
Eftersom Retten havde forkastet alle ClientEarths argumenter, frifandt den Kommissionen i det hele.
(
1
) – Kommissionens delegerede forordning (EU) 2021/2139 af 4.6.2021 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/852 for så vidt angår fastsættelse af de tekniske screeningskriterier til bestemmelse af de betingelser, hvorunder en økonomisk aktivitet kvalificeres som bidragende væsentligt til modvirkning af klimaændringer eller tilpasning til klimaændringer, og til fastlæggelse af, hvorvidt den pågældende økonomiske aktivitet i væsentlig grad skader nogle af de andre miljømål (EUT 2021, L 442, s. 1, herefter »den delegerede forordning«).
(
2
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/852 af 18.6.2020 om fastlæggelse af en ramme til fremme af bæredygtige investeringer og om ændring af forordning (EU) 2019/2088 (EUT 2020, L 198, s. 13).
(
3
) – Klassificeringsforordningens artikel 9 og 10.
(
4
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1367/2006 af 6.9.2006 om anvendelse af Århuskonventionens bestemmelser om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet på Fællesskabets institutioner og organer (EUT 2006, L 264, s. 13), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/1767 af 6.10.2021 (EUT 2021, L 356, s. 1) (herefter »Århusforordningen«).
(
5
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/2001 af 11.12.2018 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder (EUT 2018, L 328, s. 82, herefter »RED II-direktivet«).
(
6
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/841 af 30.5.2018 om medtagelse af drivhusgasemissioner og ‑optag fra arealanvendelse, ændret arealanvendelse og skovbrug i klima- og energirammen for 2030 og om ændring af forordning (EU) nr. 525/2013 og afgørelse nr. 529/2013/EU (EUT 2018, L 156, s. 1, herefter »LULUCF-forordningen«).
(
7
) – Omstillingsaktiviteter er aktiviteter, for hvilke der ikke findes teknologisk og økonomisk gennemførlige lavemissionsalternativer, men som understøtter omstillingen til en klimaneutral økonomi, forudsat at visse kriterier overholdes.
(
8
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18.12.2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF (EUT 2006, L 396, s. 1).
(
9
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1272/2008 af 16.12.2008 om klassificering, mærkning og emballering af stoffer og blandinger og om ændring og ophævelse af direktiv 67/548/EØF og 1999/45/EF og om ændring af forordning (EF) nr. 1907/2006 (EUT 2008, L 353, s. 1).