61986CJ0326_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevninger, indgivet til Domstolens Justitskontor den 23 . december 1986 ( sag 326/86 ) og den 3 . marts 1988 ( sag 66/88 ), har henholdsvis 20 forhandlere, restauratoerer og producenter, der afsaetter italiensk vin, og en raekke arvinger til personer, som afgik ved doeden efter at have drukket italiensk vin indeholdende metanol, i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 178 og artikel 215, stk . 2, anlagt sag mod Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber med paastand om erstatning for den skade, som de haevder at have lidt som foelge af denne forfalskede vins tilstedevaerelse paa markedet for vin .
2 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at de har lidt en skade, som for nogles vedkommende skyldes faldet i eksporten af italiensk vin og faldet i omsaetningen som foelge heraf ( sag 326/86 ), og som for de oevrige sagsoegeres vedkommende skyldes tabet af en af deres paaroerende ( sag 66/88 ).
3 I april 1985 blev der paa markedet i Forbundsrepublikken Tyskland fundet nogle oestrigske vine, der var blevet forfalsket med diethylenglycol . Under en pressekonference den 27 . august 1985 oplyste Kommissionen, at der ligeledes i nogle italienske vine var blevet fundet meget smaa spor af diethylenglycol .
4 Den 19 . marts 1986 meddelte de italienske myndigheder Kommissionen, at nogle italienske vine var blevet forfalsket med metanol . Dagen efter videregav Kommissionen denne oplysning til de andre medlemsstater . Den 2 . marts 1986 var der blevet givet meddelelse om de foerste doedsfald som foelge af indtagelse af italiensk vin forfalsket med metanol .
5 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at Kommissionen har begaaet en tjenstlig fejl . De anfoerer herved for det foerste, at Kommissionen har gjort sig skyldig i en daarlig forvaltning og en manglende overvaagning af markedet for vin, idet den ikke har sikret sig, at de almindelige ordninger vedroerende markedet for vin er blevet overholdt forskriftsmaessigt i medlemsstaterne . Sagsoegerne anfoerer endvidere, at disse generelle ordninger er uhensigtsmaessige . De goer herved gaeldende, at de vedtagne ordninger inden for vinsektoren skaber et incitament til at fremstille forfalskede vine, navnlig med det formaal at daekke efterspoergslen efter vin til forbrug . Endelig anfoerer de, at Kommissionen burde have reageret over for den betydelige stigning i maengderne af vin i 1984 . Fra august 1985 burde Kommissionen have truffet de fornoedne forholdsregler til at imoedegaa de negative konsekvenser for de paagaeldende erhvervsdrivende af skandalen vedroerende forfalskede vine paa markedet .
6 Kommissionen har gjort gaeldende, at der ikke er begaaet fejl, saaledes som sagsoegerne haevder, og at det ikke er blevet godtgjort, at der er en aarsagssammenhaeng mellem nogen saadan fejl og den skade, som sagsoegerne har lidt .
7 Vedroerende de faktiske omstaendigheder, tvistens baggrund, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
8 Inden gennemgangen af de problemer, som den konkrete sag rejser, bemaerkes foelgende vedroerende de betingelser, der skal vaere opfyldt for, at Faellesskabet kan ifalde ansvar i henhold til EOEF-Traktatens artikel 215, stk . 2 . Ifoelge Domstolens faste praksis ( jfr . bl.a . dom af 15 . januar 1987, GAEC de la Ségaude mod Raadet og Kommissionen, 253/84, Sml . s . 123 ) forudsaetter et ansvar for Faellesskabet, at den paagaeldende retsakt fra vedkommende institution eller dennes handlemaade er retsstridig, at der foreligger et tab, og at der er en aarsagssammenhaeng mellem henholdsvis retsakten eller handlemaaden og det tab, som paastaas erstattet, idet samtlige disse betingelser skal vaere opfyldt .
9 Det maa herefter i foerste raekke undersoeges, hvorvidt sagsoegerne har godtgjort, at Kommissionen har handlet retsstridigt, og i bekraeftende fald, hvorvidt de to andre forudsaetninger for, at der foreligger et ansvar for Faellesskabet, er opfyldt .
10 Det bemaerkes indledningsvis, at det paahviler medlemsstaterne at paase, at de faellesskabsretlige bestemmelser i vinsektoren overholdes .
11 I henhold til artikel 64 i Raadets forordning nr . 337/79 af 5 . februar 1979 om den faelles markedsordning for vin ( EFT L 54, s . 1 ) paahviler det saaledes medlemsstaterne at udpege en eller flere myndigheder, som skal have til opgave at foere kontrol med, at de naevnte bestemmelser overholdes . Endvidere skal medlemsstaterne myndigheder ifoelge artikel 3 i Raadets forordning nr . 359/79 af 5 . februar 1979 om direkte samarbejde mellem de instanser, som medlemsstaterne har paalagt at foere kontrol med overholdelsen af faellesskabsbestemmelserne og de nationale bestemmelser i vinsektoren ( EFT L 54, s . 136 ), i givet fald noeje undersoege omstaendigheder, som giver grundlag for at antage, at et produkt ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne i vinsektoren . I henhold til Raadets beslutning 84/133 af 2 . marts 1984 om indfoerelse af et faellesskabssystem for hurtig udveksling af oplysninger om farer i forbindelse med anvendelse af forbrugsgoder ( EFT L 70, s . 16 ) er det ligeledes medlemsstaterne, der skal traeffe hasteforanstaltninger til at forhindre markedsfoering af et produkt, saafremt dette indebaerer en alvorlig og umiddelbar fare for forbrugernes sundhed eller sikkerhed .
12 Det fremgaar af indholdet af disse ordninger, at faellesskabsinstitutionerne kun har pligt til at gribe ind, saafremt det maa antages, at de nationale myndigheder ikke i noedvendigt omfang udfoerer de kontrolopgaver, der paahviler dem .
13 Inden droeftelsen af sagsoegernes anbringender bemaerkes, at Kommissionen har truffet en raekke forholdsregler, for saa vidt angaar forvaltningsstrukturen paa markedet for vin . Der henvises herved navnlig til Kommissionens forordninger nr . 2102/84 af 13 . juli 1984 om hoest -, produktions - og beholdningsanmeldelser i vinsektoren ( EFT L 194, s . 1 ) og 2396/84 af 20 . august 1984 om naermere regler for udarbejdelse af vinprognosen ( EFT L 224, s . 14 ). Kommissionen har endvidere faaet gennemfoert en raekke aendringer til destillationsordningen, jfr . Raadets forordning nr . 2687/84 af 18 . september 1984 ( EFT L 255, s . 1 ) om aendring af Raadets forordning nr . 2179/83 af 25 . juli 1983 om fastsaettelse af generelle regler for destillation af vin og biprodukter fra vinfremstilling ( EFT L 212, s . 1 ).
14 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at de naevnte foranstaltninger inden for vinsektoren ikke er formaalstjenlige, idet de skaber et incitament til at fremstille kunstige vine, navnlig fordi der ikke foretages nogen indgaaende kemiske analyser af de produkter, der leveres til destillation .
15 Der maa med hensyn til dette anbringende gives Kommissionen medhold i, at det ikke er blevet godtgjort, at der er nogen sammenhaeng mellem destillationsordningen og fremstillingen af forfalskede vine . De paagaeldende giftige stoffer er blevet fundet i vin bestemt til forbrug og ikke i vin leveret til destillation .
16 Sagsoegerne har da ogsaa under den mundtlige forhandling erkendt, at der kun er blevet leveret ikke-forfalskede vine til destillation, og at de forfalskede vine blev bragt i handelen paa markedet for vin til forbrug . Det af sagsoegerne anfoerte, hvorefter destillationsordningen har opslugt al naturligt fremstillet vin, saaledes at det var noedvendigt at fremstille forfalsket vin for at daekke efterspoergslen efter vin til forbrug, kan ikke laegges til grund, da der er en overskudsproduktion af naturligt fremstillet vin .
17 Heller ikke det af sagsoegerne anfoerte om manglen paa analyser kan laegges til grund . Det bemaerkes herved blot, at selv om man gik ud fra, at forfalskede vine var blevet leveret til destillation, er det i henhold til artikel 27 i Raadets forordning nr . 2179/83 medlemsstaterne, som skal traeffe de fornoedne forholdsregler til, at der gennemfoeres en kontrol med hensyn til anvendelsen af destillationsordningen . Kontrollen med egenskaberne ved de produkter, der leveres til destillation, som ifoelge forordningens artikel 22 navnlig omfatter maengden, farven og alkoholindholdet, er tilstraekkelig til, at myndighederne kan foere tilsyn med den faellesskabsretlige ordning vedroerende destillation af vin og afsloere forfalskede vine, der leveres til destillation .
18 Sagsoegerne har endvidere gjort gaeldende, at Kommissionen burde have imoedeset den betydelige stigning i 1984 i maengden af vin leveret til destillation og i lagrene af italiensk vin ved slutningen af dette aar .
19 Det bemaerkes herom, at den naevnte stigning i disse maengder af vin ikke noedvendigvis maatte foere til den antagelse, at markedet ville blive tilfoert forfalsket vin . Der maa herved gives Kommissionen medhold i, at dels den store hoest i 1983, dels fejlskoennene med hensyn til det forventede forbrug og unoejagtighederne med hensyn til anmeldelserne af lagrenes stoerrelse spillede en betydelig rolle .
20 Sagsoegerne har endelig gjort gaeldende, at Kommissionen dagen efter pressekonferencen den 27 . august 1985 burde have taget skridt til at fjerne de vine, der indeholdt diethylenglycol, fra markedet, til at informere forbrugerne om skandalen vedroerende forfalskede vine og til en styrkelse af de nationale myndigheders kontrol med overholdelsen af den faellesskabsretlige destillationsordning .
21 Det bemaerkes herom for det foerste, at Kommissionen savner kompetence til at fjerne forfalsket vin fra markedet, idet denne kompetence henhoerer under de nationale myndigheder .
22 Det bemaerkes endvidere, at der ikke paahviler Kommissionen nogen forpligtelse til at give offentligheden oplysninger om, hvilke erhvervsdrivende som eventuelt kan vaere indblandet i skandaler som omhandlet . Den ordning med udveksling af oplysninger, der er blevet indfoert for at afsloere svig og uregelmaessigheder inden for vinsektoren og for at imoedegaa farer i forbindelse med anvendelse af forbrugsgoder, overlader det til de nationale myndigheder at tage skridt til at informere forbrugerne .
23 Herudover bemaerkes, at de britiske myndigheder den 16 . august 1985 gav myndighederne i de andre medlemsstater en raekke oplysninger om den italienske vin, der indeholdt diethylenglycol . Det tilfoejes, at Kommissionen paa det tidspunkt, hvor den afholdt den naevnte pressekonference, kun havde kendskab til, at der i enkelte italienske vine var blevet fundet meget smaa spor af diethylenglycol . Kommissionen kunne derfor med rette anlaegge det skoen, at den burde forholde sig afventende frem for at give oplysning om identiteten af de selskaber, som var indblandet i handelen med disse vine, hvilket ville have medfoert en for handelen med italiensk vin endnu mere skadelig, negativ offentlig omtale . Det bemaerkes endvidere, at den 26 . marts 1986, da sagsoegerne opfordrede Kommissionen til at give oplysning om de involverede selskabers navne, var der allerede indtruffet flere doedsfald som foelge af italiensk vin indeholdende metanol . Det bemaerkes herudover, at Kommissionen straks gav de andre medlemsstater meddelelse om de oplysninger vedroerende italiensk vin forfalsket med metanol, som den modtog i marts 1986 fra de italienske myndigheder .
24 Der maa endelig laegges vaegt paa, at Kommissionen, selv efter at der i 1985 var blevet fundet italiensk vin med spor af diethylenglycol, ikke havde et tilstraekkeligt grundlag for at gennemfoere en kontrol af det italienske tilsyn med destillationsordningen . Endvidere ville en kontrol i henhold til artikel 9 i Raadets forordning nr . 729/70 af 21 . april 1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik ( EFT 1970 I, s . 196 ) have vedroert finansieringen gennem Den Europaeiske Udviklings - og Garantifond for Landbruget af destillationsforanstaltninger, og ikke afsaetningen af vin paa markedet, saaledes som sagsoegerne anfoerer .
25 Det maa herefter laegges til grund, at sagsoegerne ikke har kunnet godtgoere, at Kommissionen handlede retsstridigt, efter at skandalen vedroerende italienske vine indeholdende metanol blev kendt . Det er derfor ufornoedent at undersoege, hvorvidt de oevrige forudsaetninger for, at der kan foreligge et ansvar for Faellesskabet, er opfyldt .
26 Foelgelig vil sagsoegte vaere at frifinde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagsomkostningerne
27 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at betale sagens omkostninger . Sagsoegerne har tabt sagerne og boer derfor doemmes til at betale sagsomkostningerne . Benito Francesconi boer doemmes til at betale omkostningerne i forbindelse med sin begaering om at maatte intervenere i sag 66/88, som der ved kendelse af 15 . marts 1989 blev truffet bestemmelse om ikke kunne tages til foelge .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( Anden Afdeling )
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Sagsoegerne betaler sagsomkostningerne . Francesconi baerer omkostningerne i forbindelse med sin interventionsbegaering .