62022TJ0462_RES
Věc T‑462/22
Millennium BCP Participações, SGPS, Sociedade Unipessoal, Lda_aBCP África, SGPS, Lda,
v.
Evropská komise
Rozsudek Tribunálu (pátého senátu) ze dne 6. listopadu 2024
„Státní podpory – Oblast Zona Franca da Madeira – Režim podpor zavedený Portugalskem – Rozhodnutí, kterým se určuje neslučitelnost režimu s rozhodnutími C(2007) 3037 final a C(2013) 4043 final, jimiž byl tento režim prohlášen za neslučitelný s vnitřním trhem a jimiž se nařizuje vrácení podpor vyplacených na jeho základě – Povinnost uvést odůvodnění – Pojem ‚existující podpora‘ ve smyslu čl. 1 písm. b) bodu ii) nařízení (EU) č. 2015/1589 – Neexistence odchylky od podmínky týkající se vytvoření nebo zachování pracovních míst v autonomní oblasti Madeira – Zásada řádné správy – Zásada loajální spolupráce – Legitimní očekávání – Právní jistota“
Podpory poskytované státy – Rozhodnutí Komise konstatující neslučitelnost podpory s vnitřním trhem – Povinnost uvést odůvodnění – Dosah – Určení příjemce podpory – Zohlednění kontextu a všech právních pravidel upravujících danou oblast
(Článek 296 SFEU)
(viz body 25–40)
Podpory poskytované státy – Existující podpory a nové podpory – Kvalifikace jako existující podpora – Výklad pravidel režimu podpory – Skutečnosti, které je třeba vzít v úvahu – Text rozhodnutí o schválení, obsah oznámení provedeného dotyčným členským státem a dodatečné informace
[Článek 108 odst. 3 SFEU; nařízení Rady 2015/1589, čl. 1 písm. c)]
(viz body 56, 58, 66, 67)
Podpory poskytované státy – Zákaz – Odchylky – Oznámení záměru podpory – Povinnost spolupráce členského státu, který požaduje odchylku
(Článek 4 odst. 3 SEU; čl. 108 odst. 3 SFEU; nařízení Rady č. 659/1999, bod 6 odůvodnění)
(viz body 57, 92)
Podpory poskytované státy – Existující podpory a nové podpory – Opatření, kterým se mění režim existujících podpor – Provádění režimu v rozporu s podmínkami stanovenými v rozhodnutí Komise o schválení – Odchylka, která nebyla platně oznámena Komisi – Změna dotýkající se vlastní podstaty režimu – Kvalifikace podpory jako nové podpory
[Článek 108 odst. 3 SFEU; nařízení Rady 2015/1589, čl. 1 písm. b) bod ii) a čl. 1 písm. c)]
(viz body 70–83, 93, 97)
Podpory poskytované státy – Existující podpory a nové podpory – Přezkum oznámeného režimu podpory Komisí – Zásada řádné správy – Povinnost pečlivosti a nestrannosti – Dosah
(Článek 108 odst. 3 SFEU; Listina základních práv Evropské unie, článek 41)
(viz body 89–91)
Podpory poskytované státy – Navrácení protiprávní a neslučitelné podpory – Porušení zásady ochrany legitimního očekávání – Neexistence
(Článek 108 odst. 3 SFEU)
(viz body 102–109)
Podpory poskytované státy – Navrácení protiprávní a neslučitelné podpory – Porušení zásady právní jistoty – Neexistence
(Článek 107 SFEU)
(viz body 111–117)
Shrnutí
Tribunál zamítl žalobu podanou dvěma společnostmi proti rozhodnutí Evropské komise (
1
), kterým byly prohlášeny za neslučitelné s vnitřním trhem některé podpory vyplacené podnikům usazeným na ostrově Madeira na základě dříve schváleného režimu, a nařídil jejich navrácení (
2
). V tomto rámci upřesnil Tribunál zejména rozsah informací, které musí členské státy poskytnout při oznámení opatření podpory Komisi, aby jí bylo umožněno provést její přezkum s požadovanou řádnou péčí s ohledem na požadavky vlastní zásadě loajální spolupráce.
Za účelem podpory regionálního rozvoje a diverzifikace hospodářské struktury ostrova Madeira zavedla Portugalská republika režim podpor ve prospěch vymezeného pásma na tomto ostrově zvaného svobodné pásmo Madeira (ZFM).
Tento režim, který byl původně schválen Evropskou komisí v roce 1987 jako slučitelná regionální podpora, byl změněn v roce 2002. V roce 2007 Komise schválila třetí režim, který byl v roce 2013 znovu změněn (
3
) (dále jen „režim III“).
Režim III, tak jak byl schválen Komisí, měl formu snížení daně z příjmu právnických osob ze zisků z činností fakticky i fyzicky vykonávaných na Madeiře, osvobození od obecních a místních daní, jakož i osvobození od daně z převodu nemovitosti při založení podniku v oblasti ZFM až do maximálních výší podpory založených na maximálních stropech stanovených na základě počtu pracovních míst zachovaných příjemcem.
Po výkonu dohledu nad uvedeným režimem pro roky 2012 a 2013 se Komise rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 3 SFEU.
Na konci tohoto řízení rozhodnutím ze dne 4. prosince 2020 konstatovala, že se režim III, tak jak byl zaveden Portugalskem, podstatně liší od toho schváleného rozhodnutími z roku 2007 a 2013. Komise kvalifikovala tento režim jako „novou podporu“ poskytovanou protiprávně a neslučitelnou s vnitřním trhem a nařídila příjemcům její navrácení.
Žalobkyně, Millennium BCP Participações, SGPS, Sociedade Unipessoal, Lda, a BCP África, SGPS, Lda, jsou společnostmi zabývajícími se správou podílů (dále jen „SGPS“), které jsou příjemci režimu III. Proti rozhodnutí 2022/1414 podaly žalobu na neplatnost v rozsahu, v němž se jich týká.
Závěry Tribunálu
Na podporu své žaloby žalobkyně vytýkaly Komisi zejména to, že se dopustila nesprávného právního posouzení tím, že zařadila SGPS do příjemců, na které se vztahuje povinnost navrácení v případě nedodržení podmínky týkající se vytvoření nebo zachování pracovních míst v autonomní oblasti Madeira (dále jen „AOM“). Tvrdily totiž, že na základě výjimky, která je nedílnou součástí režimu III, jak byl oznámen Komisi, SGPS této podmínce nepodléhaly, takže podpora, která jim byla vyplacena, nebyla „novou podporou“, ale „existující podporou“ odpovídající podpoře schválené Komisí rozhodnutími z roku 2007 a 2013.
Tribunál úvodem připomněl, že kvalifikace režimu III, tak jak byl zaveden ve prospěch SGPS, jako „existující podpora“ nebo „nová podpora“ závisí nejen na skutečném znění rozhodnutí o schválení, ale také na obsahu oznámení učiněného dotčeným členským státem a na dalších doplňujících informacích, které tento členský stát poskytl v návaznosti na žádosti o doplňující informace. V tomto rámci je třeba rovněž zohlednit jednání tohoto členského státu při oznámení uvedeného režimu ve světle povinnosti spolupráce s Komisí.
V projednávané věci je z oznámení režimu III jako celku, zejména z oznámení z roku 2006 (dále jen „sdělení z roku 2006“), jakož i z následné korespondence mezi Komisí a portugalskými orgány zřejmé, že dotčená výjimka byla uvedena pouze v právních základech připojených k oznámení, zejména v ustanovení návrhu vládního nařízení s mocí zákona týkajícího se statutu daňových výhod, který byl oznámen Komisi (
4
). Naproti tomu ve formuláři oznámení ani v připojeném vysvětlujícím memorandu nebyla o této výjimce žádná zmínka.
S ohledem na znění dotčeného ustanovení, jakož i na důvodovou zprávu k oznámenému návrhu nařízení s mocí zákona, mohla mít Komise důvodně za to, že podobně jako všechny podniky, na které se měl vztahovat režim III, podléhaly SGPS podmínce vytvoření nebo zachování pracovních míst v AOM. Kromě toho z vysvětlujícího memoranda připojeného k oznámení z roku 2006, jakož i důvodové zprávy k oznámenému návrhu nařízení s mocí zákona vyplývá, že úmyslem portugalských orgánů bylo uložit všem podnikům, které chtějí využít režim III, povinnost vytvořit nebo zachovat pracovní místa v AOM.
Ze všech těchto skutečností vyplývá, že portugalské orgány Komisi nikdy neupozornily na skutečnost, že oznámený návrh nařízení s mocí zákona může být použit v tom smyslu, že by SGPS umožnil využívat režim III, aniž podléhaly podmínce vytvoření nebo zachování pracovních míst v AOM. V oznámení z roku 2006 a následné výměně informací tak Portugalská republika neposkytla Komisi všechny nezbytné informace, které by jí umožnily nejprve konstatovat existenci výjimky pro SGPS za této podmínky, dále přezkoumat slučitelnost takové výjimky se Smlouvou o SEU a konečně si v tomto ohledu utvořit názor, ačkoliv výjimka použitelná na SGPS v praxi těmto podnikům umožnila mít prospěch ze státních podpor poskytnutých za podstatně výhodnějších podmínek, než jsou podmínky stanovené obecným režimem použitelným na jiné podniky.
Tribunál měl rovněž za to, že žalobkyně marně tvrdí, že Komise porušila právo na řádnou správu tím, že neprovedla pečlivý přezkum oznámení z roku 2006.
Portugalské orgány totiž Komisi neumožnily zjistit, že jí byla pro účely jejího posouzení předložena výjimka z podmínky týkající se vytvoření nebo zachování pracovních míst na území AOM pro SGPS. Uvedené orgány ani nevysvětlily, jak byla tato výjimka úměrná cíli sledovanému podporou a slučitelná s vnitřním trhem, zatímco podmínka vytvoření nebo zachování pracovních míst představovala podmínku přístupu k režimu III, zejména v rozsahu, v němž sloužil k vyčíslení přispění k cíli regionálního rozvoje, jakož i úrovně a přiměřenosti poskytnutých výhod.
Kdyby tedy bylo záměrem portugalských orgánů předložit tuto výjimku k posouzení Komise, zásada loajální spolupráce, která se na ně vztahuje, by je měla vést k tomu, že by Komisi více upozornily na existenci takové výjimky, která vyvolává pochybnosti o její slučitelnosti s vnitřním trhem, a v důsledku toho k tomu, že k této slučitelnosti poskytnou vysvětlení.
Za těchto podmínek nelze Komisi vytýkat, že porušila zásadu řádné správy nebo porušila povinnost řádné péče tím, že si neuvědomila, že ustanovení, k němuž portugalské orgány neposkytly vysvětlení, může být vykládáno tak, že umožňuje odchylku od podmínky týkající se vytvoření nebo zachování pracovních míst na území AOM.
Jelikož tedy výjimka z podmínky týkající se vytvoření nebo zachování pracovních míst v AOM nebyla platně oznámena, nemůže být považována za povolenou rozhodnutím z roku 2007.
Takové povolení může vyplývat z rozhodnutí z roku 2013 tím méně, že toto rozhodnutí obsahuje zmínku o závazku Portugalské republiky „zrušit jakékoli zvýhodněné zacházení s takovými subjekty, jako jsou [SGPS], jestliže se potvrdí, že jejich zacházení v oblasti ZFM je skutečně zvýhodňující oproti obecnému portugalskému režimu použitelnému na SGPS“.
Vzhledem k tomu, že ostatní vznesené žalobní důvody vycházející z porušení povinnosti Komise uvést odůvodnění a z porušení zásad ochrany legitimního očekávání a právní jistoty se rovněž ukázaly jako neopodstatněné, zamítl Tribunál žalobu v plném rozsahu.
(
1
) – Rozhodnutí Komise C(2020) 2022 final ze dne 4. prosince 2020 o režimu podpory SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) poskytnuté Portugalskem oblasti Zona Franca da Madeira – (ZFM) – Režim III (Úř. věst. 2022, L 217, s. 49).
(
2
) – Rozsudek, který je předmětem tohoto shrnutí, byl vyhlášen poté, co byla žaloba na neplatnost téhož rozhodnutí podána Portugalskou republikou pravomocně zamítnuta v celém rozsahu [rozsudek ze dne 21. září 2022, Portugalsko v. Komise (Svobodné pásmo Madeiry), T- 95/21, EU:T:2022:567, potvrzený rozsudkem Soudního dvora ze dne 4. července 2024, Portugalsko v. Komise (Svobodné pásmo Madeiry), C‑736/22 P, nezveřejněný, EU:C:2024:579].
(
3
) – Rozhodnutí Komise ze dne 27. června 2007 ve věci N421/2006 a ze dne 2. července 2013 ve věci SA.34160 (2011/N) (dále jen „rozhodnutí z let 2007 a 2013“).
(
4
) – Článek 34oA odst. 5 statutu daňových výhod obsažený v oznámeném návrhu nařízení s mocí zákona.