62021CC0329
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
GIOVANNI PITRUZZELLA
esitatud 20. oktoobril 2022 (
1
)
Kohtuasi C‑329/21
DIGI Communications NV
versus
Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Hivatala
Menetluses osales:
Magyar Telekom Nyrt.
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Fővárosi Törvényszék (Pealinna Budapesti kohus, Ungari))
Eelotsusetaotlus – Elektroonilised sidevõrgud ja ‑teenused – Direktiivid 2002/20/EÜ ja 2002/21/EÜ – Enampakkumismenetlus sageduste kasutusõiguste andmiseks – Sellise valdusühingu menetlusest kõrvaldamine, kes ei ole asjaomases liikmesriigis registreeritud elektrooniliste sideteenuste pakkujana – Kaebeõigus enampakkumise tulemuste kinnitamise otsuse peale
1.
Käesoleva ettepaneku esemeks olevas eelotsusetaotluses küsib Fővárosi Törvényszék (Pealinna Budapesti kohus, Ungari) Euroopa Kohtult mitu küsimust direktiivi 2002/21/EÜ (
2
) (edaspidi „raamdirektiiv“) artikli 4 lõike 1, direktiivi 2002/20/EÜ (
3
) (edaspidi „loadirektiiv“) artikli 7 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 47 tõlgendamise kohta.
2.
Need küsimused tekkisid kaebuses, mille DIGI Communications N. V. (edaspidi „DIGI“) esitas otsuse peale, millega Nemzeti Média-és Hírközlési Hatóság (edaspidi „NMHH“), Ungari riigi reguleeriv asutus telekommunikatsiooni valdkonnas, andis sageduste kasutamise õigused 5G võrgu kasutuselevõtmise ja traadita lairibaühenduse lisateenuste toetuseks (edaspidi „enampakkumise tulemuste kinnitamise otsus“).
I. Õiguslik kontekst
A.
Raamdirektiiv
3.
Põhikohtuasja asjaoludele kohaldatav raamdirektiivi redaktsioon on see, mida muudeti viimasel korral direktiiviga 2009/140/EÜ (
4
). Raamdirektiiv tunnistati kehtetuks ja asendati alates 20. detsembrist 2020 direktiiviga (EL) 2018/1972 (
5
).
4.
Raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 esimese lõigu põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis on ette nähtud:
„1. Liikmesriigid tagavad, et riigi tasandil on olemas toimivad mehhanismid, mille alusel on riigi reguleeriva asutuse otsuse mõjuvälja jäävatel kasutajatel ja elektroonilisi sidevõrke ja/või -teenuseid pakkuvatel ettevõtjatel õigus esitada kaebus sellise otsuse vastu edasikaebusi käsitlevale organile, mis on asjaomastest pooltest sõltumatu. Kõnealusel organil, milleks võib olla kohus, on oma funktsioonide tõhusaks täitmiseks asjakohased teadmised. Liikmesriigid tagavad, et juhtumi asjaolusid võetakse nõuetekohaselt arvesse ja et olemas on toimiv edasikaebamise mehhanism“.
5.
Raamdirektiivi artikli 8 „Üldised eesmärgid ja reguleerimispõhimõtted“ lõike 2 punktide a, b ja d ning selle artikli lõike 5 punkti c põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis on ette nähtud:
„2.   Riigi reguleerivad asutused toetavad konkurentsi elektrooniliste sidevõrkude, elektrooniliste sideteenuste ning nendega seotud vahendite ja teenuste pakkumisel muu hulgas järgmiselt:
a)
tagades, et kasutajad, sealhulgas puuetega kasutajad, eakad kasutajad ja sotsiaalsete erivajadustega kasutajad saavad maksimaalselt kasu nii valiku, hinna kui ka kvaliteedi näol;
b)
tagades, et elektroonilise side sektoris ei moonutata ega piirata konkurentsi, sealhulgas sisu edastusel;
[…]
d)
soodustades raadiosageduste ja numeratsiooniressursside tulemuslikku kasutamist ja kindlustades nende tõhusa haldamise.
[…]
5.   Riigi reguleerivad asutused kohaldavad lõigetes 2, 3 ja 4 nimetatud üldiste eesmärkide saavutamiseks objektiivseid, läbipaistvaid, mittediskrimineerivaid ja proportsionaalseid reguleerimispõhimõtteid muu hulgas järgmiselt:
[…]
c)
kindlustades tarbijate huvides olevat konkurentsi ning edendades vajaduse korral infrastruktuuripõhist konkurentsi“.
B.
Loadirektiiv
6.
Loadirektiivi põhikohtuasja asjaoludele kohaldatav redaktsioon on direktiiviga 2009/140 muudetud redaktsioon. Ka loadirektiiv tunnistati kehtetuks ja asendati alates 20. detsembrist 2020 direktiiviga 2018/1972.
7.
Loadirektiivi artikli 1 kohaselt on selle eesmärk „rakendada elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste siseturg lubade andmist käsitlevate eeskirjade ja tingimuste ühtlustamise ja lihtsustamise abil, et soodustada võrkude ja teenuste pakkumist kogu ühenduses“.
8.
Loadirektiivi põhikohtuasja asjaoludele kohaldatava redaktsiooni artikli 2 lõikes 2 määratletakse „üldluba“ kui „liikmesriigi loodud õiguslik raamistik, millega tagatakse elektrooniliste sidevõrkude ja ‑teenuste pakkumise õigused ja kehtestatakse sektorispetsiifilised kohustused, mida võib kohaldada kõigi või teatud liiki elektrooniliste sidevõrkude ja ‑teenuste suhtes vastavalt [sellele direktiivile]“.
9.
Loadirektiivi artiklis 3 „Elektrooniliste sidevõrkude ja ‑teenustega seotud üldluba“ on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid tagavad elektrooniliste sidevõrkude ja ‑teenuste pakkumise vabaduse käesolevas direktiivis sätestatud tingimustel. Selle saavutamiseks ei tee liikmesriigid ettevõtjatele takistusi elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste pakkumisel, kui see ei ole vajalik asutamislepingu artikli 46 lõikes 1 sätestatud põhjustel.
2.   Ilma et see piiraks artikli 6 lõikes 2 nimetatud erikohustusi või artiklis 5 nimetatud kasutusõigusi, võib elektroonilisi sidevõrke ja -teenuseid pakkuda ainult üldloa alusel. Asjaomaselt ettevõtjalt võib nõuda teatise esitamist, kuid samas ei pea ta saama riigi reguleerivalt asutuselt selgesõnalist otsust ega muud haldusakti enne, kui hakkab kasutama loast tulenevaid õigusi. Vajaduse korral pärast teatise esitamist võib ettevõtja hakata tegutsema, võttes vajadusel arvesse artiklite 5, 6 ja 7 sätteid kasutusõiguste kohta.
[…]
3.   Lõikes 2 nimetatud teatis ei sisalda muud kui juriidilise või füüsilise isiku deklaratsiooni riigi reguleerivale asutusele selle kohta, et alustatakse elektrooniliste sidevõrkude või ‑teenuste pakkumist, ja minimaalset teavet, mis on vajalik, et riigi reguleeriv asutus saaks pidada elektrooniliste sidevõrkude ja ‑teenuste pakkujate registrit või nimekirja. Kõnealune teave peab sisaldama andmeid, mis on vajalikud pakkuja tuvastamiseks, näiteks ettevõtja registrinumbrid, pakkuja kontaktisikud, aadress, võrgu või teenuse lühikirjeldus ja tegevuse alustamise eeldatav kuupäev“.
10.
Loadirektiivi põhikohtuasja asjaoludele kohaldatava redaktsiooni artikli 7 lõike 1 punktis a, lõikes 3 ja lõikes 5 on ette nähtud:
„1.   Kui liikmesriik kaalub, kas piirata raadiosageduste kasutamiseks antavate kasutusõiguste hulka või kas olemasolevaid õigusi pikendada, juhul kui õiguste tingimustes ei ole seda sätestatud, siis ta muu hulgas:
a)
võtab piisavalt arvesse vajadust võimalikult suurendada kasutajate heaolu ja soodustada konkurentsi arengut;
[…]
3.   Kui raadiosageduste kasutamise õiguste andmist tuleb piirata, annavad liikmesriigid selliseid õigusi objektiivsete, läbipaistvate, mittediskrimineerivate ja proportsionaalsete valikukriteeriumide põhjal. Kõigi selliste valikukriteeriumide puhul tuleb asjakohaselt arvesse võtta [raamdirektiivi] artiklis 8 sätestatud eesmärkide ja kõnealuse direktiivi artiklis 9 sätestatud nõuete täitmise saavutamist.
[…]
5.   Käesoleva artikli sätted ei piira raadiosageduste kasutamise õiguste üleandmist direktiivi 2002/21/EÜ (raamdirektiiv) artikli 9b kohaselt“.
II. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
11.
18. juulil 2019 algatas NMHH 5G‑võrgu kasutuselevõtmise toetuseks ja traadita lairibaühenduse lisateenustega seoses sageduste kasutamise õiguste enampakkumismenetluse (edaspidi „enampakkumismenetlus“) ning avaldas dokumendid, mis sisaldasid selle üksikasjalikke eeskirju (edaspidi „dokumendid“).
12.
DIGI, Madalmaades registreeritud valdusühing, mis ei ole registreeritud Ungaris elektrooniliste sideteenuste pakkujana, esitas oma kandidatuuri enampakkumismenetluses osalemiseks, kuid NMHH tunnistas formaalselt tema kandidatuuri kehtetuks. NMHH leidis, et DIGI oli kuritarvitanud oma õigust osaleda enampakkumismenetluses, menetlusest kõrvale hoidnud ja püüdnud ametit eksitada. NMHH leidis, et DIGI oli oma kandidatuuri esitanud oma tütarettevõtja DIGI Távközlési és Szolgáltató Korlátolt Felelősségű Társasági (edaspidi „DIGI Kft.“) – Ungaris registreeritud äriühing, kes osutab selles riigis elektroonilisi sideteenuseid – asemel, kes oleks juhul, kui ta oleks kandideerinud ise, menetlusest kõrvaldatud dokumentide artikli 61 punktis n sisalduva sätte alusel. (
6
) NMHH keeldus lõpliku otsusega seetõttu DIGI kandidatuuri registreerimisest enampakkumismenetlusel osalejana ning järeldas, et DIGI oli kaotanud enampakkumisel osaleja staatuse.
13.
Kaebaja vaidlustas selle otsuse kohtus, kuid tema kaebus jäeti rahuldamata nii esimeses astmes eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt kui ka teises astmes ja lõplikult Kúrias (Ungari kõrgeim kohus).
14.
Enne DIGI kaebusega algatatud menetluses otsuse tegemist võttis NMHH vastu enampakkumise tulemuste kinnitamise otsuse, millega enampakkumismenetluse esemeks olevate sageduste kasutamise õigused anti kolmele peamisele Ungari turul tegutsevale elektrooniliste sideteenuste osutajatele, mitte aga DIGI Kft.‑le.
15.
Kaebaja esitas enampakkumise tulemuste kinnitamise otsuse peale tühistamiskaebuse, millega algas eelotsusetaotluse esitanud kohtus halduskohtumenetlus.
16.
Kuna DIGI kõrvaldati enampakkumismenetlusest ega kuulu seetõttu menetluse tulemusel tehtud otsuse adressaatide hulka, leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ta peab sissejuhatuseks analüüsima selle ettevõtja kaebuse esitamise õiguse küsimust ja eelkõige, kas teda võib raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses pidada „otsuse mõjuvälja jäävaks ettevõtjaks“, kelle kaebeõigust viidatud sätte tähenduses tuleb tunnustada.
17.
Kuna selle mõiste määratlus raamdirektiivis puudub, leidis Fővárosi Törvényszék (Pealinna Budapesti kohus), tuginedes 21. veebruari 2008. aasta kohtuotsusele Tele2 Telecommunication (
7
) (edaspidi „kohtuotsus Tele2“), 24. aprilli 2008. aasta kohtuotsusele Arcor (
8
) (edaspidi „kohtuotsus Arcor“) ja 22. jaanuari 2015. aasta kohtuotsusele T‑Mobile Austria (
9
) (edaspidi „kohtuotsus T‑Mobile“), et Euroopa Kohus analüüsis kolme tingimust, et teha kindlaks, kas ettevõtjal on õigus esitada kaebus eespool viidatud artikli 4 lõike 1 alusel, st: i) kõnealune ettevõtja on ettevõtja, kes on riigi reguleeriva asutuse otsuse adressaadiks oleva ettevõtja või ettevõtjate konkurent, kes pakub elektroonilisi sidevõrke või ‑teenuseid; ii) et riigi reguleeriv asutus võttis asjaomase otsuse vastu menetluses, mille eesmärk on kaitsta konkurentsi, ja iii) et otsus kahjustab või võib kahjustada esimese ettevõtja turuseisundit.
18.
Kõikide esitatud eelotsuse küsimuste eesmärk on sisuliselt saada Euroopa Kohtult täpsustusi selle kohta, kuidas neid tingimusi põhikohtuasja asjaoludele kohaldada.
19.
Selles olukorras otsustas Fővárosi Törvényszék (Pealinna Budapesti kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
1.1 Kas teises liikmesriigis registreeritud ja tegutsevat ettevõtjat, kes ise ei osuta elektroonilisi sideteenuseid otsuses nimetatud turul, võib pidada riigi reguleeriva asutuse otsuse adressaadiks olevate ettevõtjate konkurendiks [raamdirektiivi] artikli 4 lõike 1 tähenduses, kui ettevõtja, kes on tema otsese kontrolli all, tegutseb asjaomasel turul teenuseosutajana ja konkureerib seal otsuse adressaadiks olevate ettevõtjatega?
1.2 Kas küsimusele 1.1 vastamiseks tuleb kontrollida, kas emaettevõtja, kes soovib esitada kaebuse, moodustab majandusüksuse ettevõtjaga, kes on tema kontrolli all ja kes tegutseb asjaomasel turul konkurendina?
2.
2.1 Kas raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 ning [loadirektiivi] artikli 7 tähenduses riigi reguleeriva asutuse läbiviidud enampakkumismenetlus, mille ese on sageduste kasutamise õigused 5G kasutuselevõtmise toetuseks ja traadita lairibaühenduse lisateenustega seoses, kujutab endast menetlust, mille eesmärk on kaitsta konkurentsi? Kas seda tuleb samuti tõlgendada nii, et riigi reguleeriva asutuse otsuse, millega kinnitatakse enampakkumise tulemus, eesmärk on selles tähenduses kaitsta konkurentsi?
2.2 Kui Euroopa Kohus vastab küsimusele 2.1 jaatavalt, siis kas asjaolu, et riigi reguleeriv asutus on eraldi otsuses tehtud lõpliku otsusega keeldunud registreerimast kohtule kaebuse esitanud ettevõtja pakkumust, mille tagajärjel ei saa see ettevõtja enampakkumismenetluses osaleda ja seega ei ole ta menetluse tulemusel tehtud otsuse adressaat, mõjutab konkurentsi kaitse eesmärki?
3.
3.1 Kas raamdirektiivi artikli 4 lõiget 1 koostoimes põhiõiguste harta artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et see annab riigi reguleeriva asutuse otsuse peale kaebuse esitamise õiguse ainult sellisele ettevõtjale:
a)
kelle turuseisundit see otsus otseselt ja tegelikult mõjutab; või
b)
kelle puhul on tõendatud, et otsus võib väga tõenäoliselt mõjutada tema turupositsiooni, või
c)
kelle turupositsiooni otsus võib otseselt või kaudselt mõjutada?
3.2 Kas küsimuses 3.1. nimetatud mõjutamist tõendab iseenesest asjaolu, et ettevõtja esitas pakkumuse enampakkumisel, mis tähendab, et ta soovis sellel osaleda, kuid ei saanud, kuna ta ei vastanud nõuetele, või võib kohus lisaks sellele õiguspäraselt nõuda, et ettevõtja esitaks lisaks selle mõjutamise kohta tõendid?
4.
Kas esimesele kuni kolmandale küsimusele antud vastuseid arvestades tuleb raamdirektiivi artikli 4 lõiget 1 koostoimes põhiõiguste harta artikliga 47 tõlgendada nii, et ettevõtjaga, kes osutab elektroonilisi sideteenuseid ja keda mõjutab riigi reguleeriva asutuse otsus, millega tuvastatakse 5G kasutuselevõtmise toetuseks ja traadita lairibaühenduse lisateenustega seoses sageduste kasutamise õiguste enampakkumismenetluse tulemus ja kellel on seega kaebeõigus, on tegemist sellise ettevõtja puhul:
—
kes ei tegele asjaomasel turul majandustegevusega teenuste osutamiseks, kuid tema otsese kontrolli all olev ettevõtja osutab sellel turul elektroonilisi sideteenuseid, ja
—
keda riigi reguleeriv asutus ei registreerinud enne vaidlustatud enampakkumise tulemuse kohta oma otsuse tegemist jõustunud ja lõpliku otsusega enampakkumisel osalejana, mis välistas tema edasise osalemise enampakkumisel?“
20.
Euroopa Kohtu põhikirja artikli 23 alusel esitasid kirjalikud seisukohad põhikohtuasja pooled ja komisjon. Euroopa Kohus kuulas nende huvitatud isikute suulised seisukohad ära 1. juunil 2022 peetud kohtuistungil.
III. Analüüs
A.
Sissejuhatavad märkused
21.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus lähtub eelotsuse küsimusi sõnastades eeldusest, et selleks, et ettevõtjat saaks pidada otsuse „mõjuvälja jäävaks“ isikuks raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses ning et tal saaks sellest tulenevalt olla kaebeõigus riigi reguleeriva asutuse otsuse peale, peab ettevõtja tingimata olema selle otsuse adressaadiks oleva ettevõtja või ettevõtjate otsene ja tegelik konkurent.
22.
Sel põhjusel soovitakse esimese eelotsuse küsimusega saada selgitusi sageduste kasutamise õiguste andmise valikumenetluses edukateks pakkujateks osutunud ettevõtjate võimaliku „konkurendi“ staatuse kohta, mis on sellisel ettevõtjal, kes, nagu DIGI, pakub telekommunikatsiooni teenuseid ainult kaudselt selle kontserni ettevõtjate kaudu, kelle valdusühing ta on.
23.
Jagan komisjoni seisukohta, et eeldus, millele Fővárosi Törvényszék (Pealinna Budapesti kohus) tugineb, põhineb kohtuotsuste Tele2, Arcor ja T‑Mobile valel tõlgendamisel.
24.
Kindlasti on tõsi, et kohtuasjades, mille põhjal viidatud otsused tehti, olid ettevõtjad, kelle kaebeõiguse üle vaieldi, selle ettevõtja või nende ettevõtjate konkurendid, kes olid riigi reguleeriva asutuse otsuse adressaadid sellest otsusest puudutatud liikmesriigi turul. (
10
) Kõnealuste kohtuotsuste ükski lause ei luba aga minu arvates tuletada Euroopa Kohtu soovi piirata sätte kohaldamisala ainult tegelike või üksnes potentsiaalsete konkurentide ringiga, kes on riigi reguleeriva asutuse asjaomase otsuse adressaadid.
25.
Viidatud kohtuotsustes kinnitas Euroopa Kohus, et liikmesriikidel lasuvat kohustust tagada tõhus kohtulik kaitse, mis on kehtestatud harta artiklis 47 ning mida raamdirektiivi artikkel 4 väljendab, „tuleb […] kohaldada ka kasutajate ja ettevõtjate suhtes, kes võivad tugineda [liidu] õiguskorrast – täpsemalt telekommunikatsioonialastest direktiividest – tulenevatele õigustele ja kelle õigusi riigi reguleeriva asutuse otsus mõjutab“. (
11
)
26.
Järelikult on eespool viidatud kohtuotsustest tulenevalt kaks tingimust, et ettevõtja saaks end raamdirektiivi artikli 4 tähenduses pidada riigi reguleeriva asutuse sellise otsuse „mõjuvälja jäävaks“, mille adressaat ta ei ole.
27.
Seoses esimese tingimusega liidu õiguskorras tunnustatud õiguste omamise kohta on Euroopa Kohus konkreetselt leidnud, et see on täidetud niisuguse ettevõtja konkurentide puhul, kellel on asjaomasel turul märkimisväärne turujõud, kuna nad on nende õiguste võimalikud omanikud, mis tulenevad regulatiivsetest erikohustustest, mis riigi reguleeriv asutus on kehtestanud sellele ettevõtjale kooskõlas raamdirektiivi artikliga 16, (
12
) või määruse (EÜ) nr 2887/2000 (
13
) artikli 2 punkti b kohaselt kasutusõiguse saanu puhul, kes sõlmis kõnealuse artikli punkti a kohaselt teavitatud operaatoriga lepingu kliendiliinidele juurdepääsu kohta, (
14
) või viimasena ettevõtja puhul konkureerivate ettevõtjate aktsionäride struktuuri muutmiseks loa andmise menetluse raames, mis viitab muutusele raadiosageduste jaotamises turul tegutsevate ettevõtjate vahel.
28.
Teise tingimuse kohta olgu märgitud, et õiguseid, mis on ettevõtjal raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 alusel liidu õiguskorrast tulenevalt, võib potentsiaalselt kahjustada riigi reguleeriva asutuse otsus, esiteks selle otsuse sisu tõttu ja teiseks tegevuse tõttu, millega see ettevõtja tegeleb või mida ta kavandab. (
15
) Riigi reguleeriva asutuse otsuse adressaadi või adressaatide konkurendi puhul täpsustas Euroopa Kohus otsuses T‑Mobile, et viidatud säte puudutab kõnealuseid ettevõtjaid, „kui asjaomane otsus võib mõjutada nende turuseisundit“. (
16
)
29.
Tõsi on, et selle kohtuotsuse punktis 39, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus eelotsuse küsimuste sõnastuses viitab, kinnitas Euroopa Kohus üldisemalt, et ettevõtjat „võib käsitada riigi reguleeriva asutuse otsuse mõjuvälja jääva isikuna raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses, kui see otsus on tehtud elektroonilise side direktiivides ette nähtud menetluses ja kui selline ettevõtja, kes pakub elektroonilisi sidevõrke või ‑teenuseid, on riigi reguleeriva asutuse otsuse adressaadiks oleva ettevõtja või ettevõtjate konkurent, ning kui riigi reguleeriv asutus teeb otsuse menetluses, mille eesmärk on konkurentsi tagamine, ja asjaomane otsus võib mõjutada esimese ettevõtja turuseisundit“.
30.
Minu arvates tuleneb aga kõnealuse kohtuotsuse viidatud punktis ja järgmises, punktis 40 sisalduvast sõnaselgest viitest põhikohtuasja kaebaja konkreetsele olukorrale, millel Euroopa Kohtu otsus põhines, et Euroopa Kohus ei soovinud piirata raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 kohaldamisala ainult konkurentidest ettevõtjatega, ja igal juhul mitte ainult riigi reguleeriva asutuse otsuse adressaadi või adressaatide „tegelike konkurentidega“ otsuse mõjuvälja jääval riigisisesel turul.
31.
Raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 tekst piirab aga ulatust, mis on selle sättega liikmesriikidele kehtestatud kohustusel näha ette tõhusad õiguskaitsevahendid riigi reguleeriva asutuste otsuste vastu lisaks kasutajatele kõikidele ettevõtjale, kes „pakuvad elektroonilisi sidevõrke ja/või teenuseid“. Sellest tuleneb, et ettevõtja, keda ei saa käsitada „kasutajana“ raamdirektiivi artikli 2 punkti h (
17
) kohaselt või kes ei paku sidevõrke punkti m tähenduses, peab selleks, et kasutada sama direktiivi artikli 4 lõikes 1 kinnitatud kaebeõigust, tõendama, et ta on elektrooniliste sideteenuste pakkuja.
32.
Kuigi on tõsi, et ei raamdirektiiv ega loadirektiiv ei sisalda elektrooniliste sideteenuste pakkuja mõiste määratlust, (
18
) siis selleks, et piirata nende ettevõtjate ringi, kes võivad end pidada selle mõistega hõlmatuks, on vaja tugineda loadirektiivi süsteemile.
33.
Viidatud direktiivis määratleti õiguslik raamistik, et tagada elektrooniliste sidevõrkude ja ‑teenuste pakkumise vabadus, mille eesmärk on esiteks võimaldada kõigile teenuste pakkujatele objektiivseid, läbipaistvaid, mittediskrimineerivaid ja proportsionaalseid õigusi, tingimusi ja korda, (
19
) ja teiseks lubade andmise süsteem, mis oleks „võimalikult lihtne“, et „stimuleerida uute elektrooniliste sideteenuste ning üleeuroopaliste sidevõrkude ja ‑teenuste arengut, ja las[ta] ühtlasi teenuseosutajatel ja tarbijatel kasutada ühtse turu mastaabisääste“. (
20
) Selle õigusliku raamistikuga kehtestati „üldloa“ kord, (
21
) milles on sätestatud kõik võrgud ja kõik elektroonilised sideteenused ning mis ei nõua riigi reguleerivalt asutuselt sõnaselget otsust ega haldusakti.
34.
Loadirektiivi põhikohtuasja asjaoludele kohaldatava redaktsiooni artikli 3 lõike 2 esimese lause kohaselt „võib elektroonilisi sidevõrke ja ‑teenuseid pakkuda ainult üldloa alusel“. Direktiivi artikli 6 lõikest 1 tulenevalt võib elektrooniliste sidevõrkude või ‑teenuste pakkumise üldloa siduda ainult sama direktiivi lisas loetletud tingimustega. Need tingimused peavad olema mittediskrimineerivad, proportsionaalsed ja läbipaistvad.
35.
Lisaks on loadirektiivi artikli 3 lõike 2 teises lauses sätestatud, et: „asjaomaselt ettevõtjalt võib nõuda teatise esitamist, kuid samas ei pea ta saama riigi reguleerivalt asutuselt selgesõnalist otsust ega muud haldusakti enne, kui hakkab kasutama loast tulenevaid õigusi“.
36.
Ettevõtjat, kes täidab tingimusi, millest sõltub asjaomases liikmesriigis loadirektiivi artikli 3 lõike 2 esimeses lauses sätestatud üldluba, võib minu arvates pidada „elektroonilisi sidevõrke ja/või -teenuseid pakkuvaks ettevõtjaks“ raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 kohaselt, ilma et selle staatuse kohta oleks vaja ühtegi asjaomase liikmesriigi haldusasutuse ametlikku kinnitust, ja eelkõige ilma, et oleks vaja, et kõnealune ettevõtja oleks juhul, kui viidatud liikmesriik seda nõuab, esitanud loadirektiivi artikli 3 lõike 2 teises lauses sätestatud teatise. Teatis on vajalik üksnes asjaomases liikmesriigis elektrooniliste sidevõrkude või ‑teenuste pakkumise tegevuse alustamiseks ning seda ei või eelkõige nõuda sellises sageduste andmise menetluses osalemiseks, nagu see, mida käsitletakse põhikohtuasjas. (
22
)
37.
Sellest järeldub, et raamdirektiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud kaebeõigust võib kasutada ka ettevõtja, kes ei ole veel otseselt või kaudselt esindatud selle liikmesriigi turul, mis jääb riigi reguleeriva asutuse otsuse mõjuvälja ja/või selles liikmesriigis elektrooniliste sideteenuste pakkujana registreeritud, eelkõige selles sektoris, kuid erinevas liikmesriigis tegutsev ettevõtja.
38.
Kuna raamdirektiivi artikli 4 lõikes 1 on aga viidatud elektrooniliste sideteenuste pakkumise tegevusega tegelemisele, leian – välistamata viidatud sätte kohaldamisalast ettevõtjaid, kes ei ole veel neis sektorites konkreetselt aktiivsed –, et selline sõnastus nõuab, et kõnealune ettevõtja peab selleks, et ta saaks omada „otsuse mõjuvälja jääva“ isiku staatust selle sätte kohaselt, tõendama tegelikku kavatsust ning taristu ja tehnoloogia seisukohast mitte üksnes hüpoteetilist vaid ka tegelikku võimalust siseneda elektrooniliste sidevõrkude ja/või ‑teenuste pakkumise turule.
39.
Eelnevate kaalutluste põhjal analüüsin Fővárosi Törvényszéki (Pealinna Budapesti kohus) esitatud eelotsuse küsimusi.
40.
Vastupidi NMHH väidetele on need küsimused minu arvates vastuvõetavad. Argumendid, mille NMHH esitas vastuvõetamatuse toetuseks, on aetud segamini eelotsuse küsimuste sisulise analüüsiga.
B.
Esimene eelotsuse küsimus
41.
Esimese eelotsuse küsimuse esimese osaga küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult sisuliselt, kas juriidilist isikut, kelle asukoht on liikmesriigis, mis ei ole see liikmesriik, mis jääb selle otsuse mõjuvälja, millega riigi reguleeriv asutus andis enampakkumismenetluse tulemusel raadiosagedused, võib pidada otsuse adressaadiks olevate ettevõtjate „konkurendiks“ ning kas ta võib seega kasutada raamdirektiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud õigust esitada selle otsuse peale kaebus, juhul kui kõnealune juriidiline isik on – vaatamata sellele, et ta ei ole asjaomases liikmesriigis elektrooniliste sideteenuste pakkujana registreeritud, ei tegele selle tegevusega ega oma enda nimel selleks otstarbeks taristuid – siiski sellise kontserni valdusühing, mis pakub viidatud teenuseid Euroopa Liidu territooriumil ning mis tegutseb riigi reguleeriva asutuse otsuse adressaadiks olevas liikmesriigis tütarettevõtja kaudu, mis on selles liikmesriigis kõnealuste teenuste pakkujana registreeritud. Esimese eelotsuse küsimuse teise osaga küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas küsimuse esimesele osale vastamiseks on vaja analüüsida, kas asjaomane juriidiline isik moodustab riigi reguleeriva asutuse otsuse mõjuvälja jääva riigi sisesel turul tegutseva tütarettevõtjaga „majandusüksuse“ liidu konkurentsiõiguse tähenduses.
42.
Käesoleva ettepaneku punktides 23–30 esitatud kaalutlustest tuleneb, et esimene eelotsuse küsimus, mis piirab raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 kohaldamisala ainult riigi reguleeriva asutuse otsuse adressaadi või adressaatide tegelike konkurentidega, lähtub valest eeldusest ning tuleb sel põhjusel ümber sõnastada.
43.
Tervikuna kaaludes tuleb seda küsimust minu arvates mõista nii, et eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas sellist juriidilist isikut, kes on niisuguses olukorras, nagu see, mida kirjeldasin käesoleva ettepaneku punktis 41, võib pidada ettevõtjaks, kes „pakub […] elektroonilisi sideteenuseid“ raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses, ning kas sellele küsimusele antavat vastust mõjutab asjaolu, et juriidilise isiku ja asjaomasel riigisisesel turul tegutseva tütarettevõtja vahel on olemas „majandusüksus“ liidu konkurentsiõiguse tähenduses.
44.
DIGI ja komisjon soovitavad sellele küsimusele vastata jaatavalt, samas kui NMHH soovitab eitavat vastust.
45.
Kõigepealt tuleb tagasi lükata arvamus, mida NMHH toetas oma kirjalikes seisukohtades, mille kohaselt võivad ainult ettevõtjad, kes on sellise otsuse adressaadid, nagu see, mida käsitletakse põhikohtuasjas, kõnealuse otsuse edasi kaevata. Selles osas on piisav meenutada, et Euroopa Kohus kinnitas otsuses Tele2, kuigi erinevas kontekstis, et „raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 kitsast tõlgendust, mille kohaselt see säte ei anna kaebeõigust muudele isikutele kui riigi reguleerivate asutuste otsuste adressaatidele, [oleks] keeruline kokku sobitada üldiste eesmärkide ja reguleerimispõhimõtetega, millega need asutused on seotud tulenevalt kõnealuse direktiivi artiklist 8, ning eriti konkurentsi toetamise eesmärgiga“. (
23
) Puuduvad põhjused, eriti seoses põhikohtuasjas käsitletava otsuse laadiga või faktiliste asjaoludega, mis seda kohtuasja iseloomustavad, mis lubaksid raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 viidatud tõlgendusest kõrvale kalduda. Euroopa Kohtu kasutatud sõnastust arvestades omandab see tõlgendus lisaks selgelt üldise tähenduse.
46.
Ülaltoodut arvestades ilmneb käesoleva ettepaneku punktist 36, et „elektroonilisi sidevõrke ja/või ‑teenuseid pakkuva ettevõtja“ staatust raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses võib tunnustada ettevõtjal, kes täidab tingimused, millest sõltub asjaomases liikmesriigis loadirektiivi artikli 3 lõike 2 esimeses lauses sätestatud üldluba, ka juhul, kui kõnealune ettevõtja ei ole veel selle liikmesriigi turul ega ole seal veel viidatud artikli 3 lõike 2 teise lause kohaselt registreeritud. Lisaks tuleneb käesoleva ettepaneku punktist 38, et ei ole isegi vaja, et selline ettevõtja osutaks tegelikult elektroonilisi sideteenuseid, aga tingimusel, et ta tõendab tegelikku kavatsust ning taristu ja tehnoloogia seisukohast mitte üksnes hüpoteetilist vaid ka tegelikku võimalust siseneda sellele turule, mis võib olla kas asjaomases liikmesriigis või teises liikmesriigis.
47.
Eraldi arutluskäiku tuleb minu arvates kasutada juhul, kui sarnaselt põhikohtuasjaga juriidiline isik kasutab raamdirektiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud kaebeõigust, sest kuigi ta ei ole elektrooniliste sideteenuste pakkumise turul otseselt tegutsev, on ta neid teenuseid pakkuva kontserni juht. Ma ei välista aga, et viidatud sätte kohast „elektroonilisi sideteenuseid pakkuva ettevõtja“ staatust tuleb tunnustada ka sellisele juriidilisele isikule. Kehtima jääb tingimus, et juriidiline isik peab igal juhul tõendama, et ta jääb kõnealuse otsuse mõjuvälja raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses, st vastavalt kohtupraktikas selgitatule, et see otsus kahjustab tema liidu õiguskorrast ja eelkõige elektrooniliste sideteenuste valdkonna direktiividest tulenevaid õigusi.
48.
Eelmises punktis kirjeldatud hüpoteetilise olukorraga seoses on vaja kahte täpsustust.
49.
Esiteks on raamdirektiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud „elektroonilisi sideteenuseid pakkuva ettevõtja“ staatuse tunnustamine ettevõtjale, kes on nende teenuste pakkumise valdkonnas tegutseva kontserni juht, põhjendatud ainult tema kaudse kohaloluga turul ega sõltu ei võimalikust konkurentsisuhtest asjaomase riigi reguleeriva asutuse otsuse adressaatidega ega asjaolust, et ettevõtja moodustab otsuse mõjuvälja jääval turul tegutseva tütarettevõtjaga „majandusüksuse“ liidu konkurentsiõiguse tähenduses.
50.
Viimase aspekti kohta leian, et selline asjaolu on igal juhul ebaoluline, olenemata sellest, millise tõlgenduse annab Euroopa Kohus raamdirektiivi artikli 4 lõikele 1.
51.
Majandusüksuse mõiste, mis on tihedalt seotud ettevõtja funktsionaalse mõistega liidu konkurentsireeglite tähenduses, töötati välja eelkõige eesmärgiga tuvastada üksus, kes tuleb nende reeglite rikkumise eest vastutusele võtta, ning mõistet kasutatakse selles kontekstis peamiselt selleks, et võimaldada teatavatel tingimustel võtta emaettevõtja vastutusele tütarettevõtja konkurentsivastase tegevuse eest, ületades takistuse, mis tuleneb asjaolust, et viidatud üksused on eraldi juriidilised isikud.
52.
Need mõisted on eriomased kartelliõigusele, mille raames need täidavad ülesannet, mis samal ajal karistab konkurentsivastast tegevust ja hoiatab selle käitumise eest. Seega ei näi mulle otstarbekas „eksportida“ need mõisted liidu õiguse muudesse valdkondadesse, ka juhul, kui tegemist on valdkondadega, milles on olulised konkurentsi kaitsmise eesmärgid.
53.
Teiseks, vastupidi sellele, mida kinnitab eelotsusetaotluse esitanud kohus, ei tulene sellest, kui nõustuda, et „elektroonilisi sideteenuseid pakkuva ettevõtja“ staatust raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses võib tunnustada ka ettevõtjatele, kes ei ole selliste teenuste turul otseselt kohal, ja eelkõige kontserni valdusühingule, kes kõnealuseid teenuseid osutab, tagajärg sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, et lubatakse „kõrvale hoida pakkumismenetluse reeglitest“. Selle võimalik kinnitamine, et viidatud isikul on õigus esitada kaebus otsuse peale, millega riigi reguleeriv asutus andis kõnealuse menetluse tulemusel sageduste kasutusõigused, ei välista võimalust esitada kõnealusele isikule juhul, kui ta on oma nimel kandidatuuri esitanud, menetlusest kõrvaldamise põhjuseid, mida kohaldataks ettevõtjale, kes on kontserni liige, kes tegutseb pakkumismenetlusele asjaomasel turul, kui selgub, et nimetatud kandidatuur esitati ainult sooviga hoida kõrvale pakkumismenetluse osalemisnõuetest.
54.
Teisisõnu, kui raamdirektiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud õigus esitada kaebus riigi reguleeriva asutuse otsuse peale ei tulene tingimata poole staatusest selles haldusmenetluses, mille tulemusel nimetatud otsus tehti, ei tähenda see ka automaatset õigust selles menetluses osaleda.
55.
Kõikide eelnevate kaalutluste põhjal leian, et esimesele eelotsuse küsimusele ümbersõnastatud kujul peab vastama, et raamdirektiivi artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle sätte tähenduses ei takista „elektroonilisi sideteenuseid pakkuva ettevõtja“ staatuse tunnustamist ettevõtjale, kes täidab loadirektiivi artikli 3 lõike 2 esimeses lauses sätestatud üldloale kehtestatud tingimused, liikmesriigis, kus asub kõnealuse otsuse teinud riigi reguleeriv asutus, esiteks asjaolu, et ettevõtja ei tegutse veel nimetatud liikmesriigi turul ega ole seal registreeritud viidatud artikli 3 lõike 2 teise lause kohaselt, ning teiseks asjaolu, et ta ei paku hetkel elektroonilisi sideteenuseid, kuid seda tingimusel, et ta tõendab tegelikku kavatsust ning taristu ja tehnoloogia seisukohast mitte üksnes hüpoteetilist võimalust siseneda asjaomases liikmesriigis nende teenuste turule. Raamdirektiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud „elektroonilisi sideteenuseid pakkuva ettevõtja“ staatust võib tunnustada ka juriidilisele isikule, kes vaatamata sellele, et ta ei tegele otseselt elektrooniliste sideteenuste pakkumise tegevusega, kujutab endast sellise kontserni valdusühingut, kes neid teenuseid osutab.
C.
Teine eelotsuse küsimus
56.
Teise eelotsuse küsimuse esimese osaga küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas enampakkumismenetluse, mille ese on sageduste kasutamise õigused 5G kasutuselevõtmise toetuseks ja traadita lairibaühenduse lisateenustega seoses, mille viib läbi riigi reguleeriv asutus loadirektiivi artikli 7 kohaselt, ning otsuse, millega kuulutatakse välja selle menetluse tulemus, eesmärk on kaitsta konkurentsi. Eelotsusetaotlusest ilmneb, et seda küsimust sõnastades tugines Fővárosi Törvényszék (Pealinna Budapesti kohus) eelkõige kohtuotsuse T‑Mobile punktile 39, millele viitasin käesoleva ettepaneku punktis 29, lähtudes eeldusest, et selleks, et riigi reguleeriva asutuse asjaomase otsuse adressaadi või adressaatide konkurenti saaks pidada raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 kohaselt otsuse mõjuvälja jäävaks, tuleb see otsus võtta vastu menetluse raames, mille eesmärk on konkurentsi kaitsmine.
57.
Ei ole kahtlust, nagu lisaks arvab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et sellise enampakkumismenetluse, nagu see, mis on põhikohtuasja ese, mis on algatatud loadirektiivi artikli 7 kohaselt, olukorras, kus osutub vajalikuks piirata kasutusõiguste arvu, mida raadiosageduste suhtes antakse, põhieesmärkide hulgas on konkurentsi kaitsmine.
58.
See ei tulene mitte ainult loadirektiivi artikli 7 lõike 1 punktist a, milles on sõnaselgelt nõutud, et asjaomane liikmesriik võtaks piisavalt arvesse vajadust võimalikult suurendada konkurentsi arengut, vaid ka selle artikli lõikest 3.
59.
Sätte kohaselt tuleb objektiivsete, läbipaistvate, mittediskrimineerivate ja proportsionaalsete valikukriteeriumite puhul, mille alusel peab raadiosageduste kasutamise õigused andma, „asjakohaselt arvesse võtta [raam]direktiivi artiklis 8 sätestatud eesmärkide […] täitmise saavutamist“. Kuid nende eesmärkide seas nimetatakse selle artikli lõikes 2 konkurentsi edendamist elektrooniliste sidevõrkude, elektrooniliste sideteenuste ja nendega seotud vahendite ja teenuste pakkumisel. Nimetatud lõike punktis b on täpsustatud, et seda eesmärki püütakse saavutada muu hulgas „tagades, et elektroonilise side sektoris ei moonutata ega piirata konkurentsi“.
60.
Lisaks meenutan, et seoses raamdirektiivi artikliga 8 on Euroopa Kohus täpsustanud, et see säte paneb liikmesriikidele kohustuse kindlustada, et riigi reguleerivad asutused võtavad kõik mõistlikud meetmed, mille eesmärk on edendada konkurentsi elektrooniliste sideteenuste pakkumisel, tagades, et elektroonilise side sektoris ei moonutata ega piirata konkurentsi, ja kõrvaldades liidu tasandil nende teenuste pakkumiselt viimased takistused. (
24
)
61.
Üldisemalt on Euroopa Kohus kinnitanud, et uus elektrooniliste sidevõrkude ja ‑teenuste ning seotud vahendite ja teenuste ühine reguleeriv raamistik (NCRC), mille osaks raamdirektiiv ja loadirektiiv olid, „põhineb muu hulgas tõhusa ja moonutamata konkurentsi eesmärgil ning NCRCga soovitakse konkurentsi edendada, võttes eelkõige arvesse võrdse kohtlemise ja proportsionaalsuse põhimõtteid“. (
25
)
62.
Sellest järeldub, et raamdirektiivi artiklis 8 sätestatud konkurentsi kaitsmise eesmärk mitte üksnes ei eelne loadirektiivi artikli 7 põhjal algatatud menetluse valikukriteeriumitele, vaid see mõjutab ka otsust anda kasutusõigused elektrooniliste sidevõrkude ja –teenuste kohta, mille kättesaadavus on piiratud.
63.
Esimese eelotsuse küsimuse teise osaga, mis on sõnastatud juhuks, kui selle küsimuse esimesele osale vastatakse jaatavalt, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas sellise otsuse, millega lõpetatakse loadirektiivi artikli 7 kohane loa andmise menetlus, konkurentsi kaitsmise eesmärki mõjutab asjaolu, et riigi reguleeriv asutus keeldus eraldi otsusega, mis on jõustunud, registreerimast sellise ettevõtja kandidatuuri, kes esitab kõnealuse otsuse peale kohtule kaebuse.
64.
Eelotsusetaotlusest ilmneb, et Fővárosi Törvényszék (Pealinna Budapesti kohus) soovib Euroopa Kohtult küsida sisuliselt tagajärgede kohta, mis on ettevõtja lõplikul kõrvaldamisel raadiosageduste kasutusõiguste andmise menetlusest selle ettevõtte õigusele esitada kaebus nimetatud menetluse tulemusel tehtud otsuse peale. Eelkõige küsib see kohus, kas asjaolu tõttu, et menetlusest kõrvaldamisega jäeti kõnealune ettevõtja ilma võimalusest kuuluda viidatud otsuse adressaatide hulka, ei ole „selle ettevõtja seisukohast“ võimalik saavutada konkurentsi kaitsmise eesmärki, mida otsusega taotletakse, osas, milles ettevõtja ei oleks võimeline muutma otseselt oma turuseisundit seoses asjaomaste sageduste kasutusõigustega.
65.
Mulle näib selge, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu tõstatatud asjaolu ei välista iseenesest konkurentsi kaitsmise eesmärgi saavutamist, mida raadiosageduste kasutusõiguste andmisel peab järgima.
66.
Loomulikult võib ettevõtja kõrvaldamine valikumenetlusest, mille tulemusel kasutusõiguste andmise otsus tehti, teatud konkreetsel juhul mõjutada kõnealuse eesmärgi tõhusat saavutamist, eelkõige kui selleks kohaldatakse kriteeriumeid, mis ei vasta loadirektiivi artiklis 7 kehtestatud tingimustele.
67.
Sel juhul on võimalik, et viidatud otsus ei ole täielikult kooskõlas eespool viidatud tõhusa ja moonutamata konkurentsi kaitsmise eesmärgiga või isegi rikub seda. See ei muuda aga kuidagi asjaolu, et viidatu jääb üheks peamiseks eesmärgiks, mille raamdirektiiv ja loadirektiiv niisugusele otsusele omistavad.
68.
Tegelikult soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teise eelotsuse küsimuse teise osaga eelkõige saada Euroopa Kohtult teada, kas ettevõtja, kes esitas valikumenetluses oma kandidatuuri, lõplik kõrvaldamine võib mõjutada selle ettevõtja õigust ja/või põhjendatud huvi esitada kaebus lõpliku kasutusõiguste andmise otsuse peale, ja seda, mis osas sõltub kõnealune mõjutamine asjaolust, et otsus ja selle võimalik tühistamine ei ole saa muuta kõnealuse ettevõtja turuseisundit, mis tal oli kõrvaldamise hetkel.
69.
See küsimus esitatakse erinevast vaatenurgast neljanda eelotsuse küsimuse teises osas ning seetõttu analüüsin seda vastavas punktis.
70.
Kõigi eelevate kaalutluste põhjal leian, et teisele eelotsuse küsimusele tuleb vastata, et loadirektiivi artikli 7 kohaselt riigi reguleeriva asutuse poolt läbiviidava enampakkumismenetlusega ja selle ametiasutuse otsusega, millega kinnitatakse kõnealuse menetluse tulemused, taotletakse tõhusa ja moonutamata konkurentsi eesmärki.
D.
Kolmas eelotsuse küsimus
71.
Kolmanda eelotsuse küsimuse esimese osaga küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult sisuliselt selgitusi tingimuse kohta, mis on seotud mõjuga, mis riigi reguleeriva asutuse otsusel peab olema elektroonilisi sidevõrke või ‑teenuseid pakkuva ettevõtja olukorrale, et see ettevõtja saaks ennast määratleda selle otsuse „mõjuvälja jäävana“ raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses. Eelkõige küsib Fővárosi Törvényszék (Pealinna Budapesti kohus), kas kõnealune ettevõtja peab tõendama, et riigi reguleeriva asutuse otsus „mõjutab otseselt“ tema turuseisundit, või kas selleks piisab, et selline mõju on „väga tõenäoline“ või ka pelgalt kaudne?
72.
Selles osas on tõsi – nagu märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus –, et kohtuotsuses Tele2 tõlgendas Euroopa Kohus raamdirektiivi artikli 4 lõiget 1 nii, et ettevõtjatel, kes konkureerivad ettevõtjaga, kellel on (varem olnud) märkimisväärne turujõud asjaomasel turul, on õigus esitada kaebus otsuse peale, mille riigi reguleeriv asutus tegi sama direktiivi artiklis 16 sätestatud turuanalüüsi menetluses, mis „mõjutab ebasoodsalt […] [nende] õigusi“, (
26
) andes mõista, et vaja on otsest mõju selliste ettevõtjate turuseisundile.
73.
Euroopa Kohus kinnitas aga selle otsuse punktis 39, et raamdirektiivi artikli 4 lõke 1 tähenduses käsitletakse „mõjuvälja jäävatena“„kasutajaid ja ettevõtjaid, kes konkureerivad ettevõtjaga, kellel on (varem olnud) märkimisväärne turujõud asjaomasel turul, kui selline otsus võib kasutajate ja konkureerivate ettevõtjate õigusi mõjutada“.
74.
Lisaks täpsustas Euroopa Kohus kohtuotsuses T‑Mobile, et nimetatud säte peab silmas nii kõnealuse otsuse adressaati kui ka teisi ettevõtjaid, kes pakuvad elektroonilisi sidevõrke või ‑teenuseid ja kes võivad olla selle adressaadi konkurendid, kui asjaomane otsus „võib mõjutada“ nende turuseisundit (
27
) – väljend, mis võib hõlmata ka pelgalt kaudset mõju.
75.
Nagu mul oli juba võimalik meenutada, kohtuotsuses Arcor täpsustas Euroopa Kohus viitega kohtuotsuse Tele2 punktile 39 samamoodi, et kasutusõiguse saanu, kes ei ole riigi reguleeriva otsuse adressaat, omandab „puudutatud isiku” staatuse direktiivi 90/387 artikli 5a lõike 3, mis asendati raamdirektiivi artikli 4 lõikega 1, tähenduses juhul, kui selline otsus „võib mõjutada“ tema õigusi esiteks selle sisu tõttu ja teiseks tegevuse tõttu, millega kõnealune isik tegeleb või kavatseb tegeleda. (
28
)
76.
Eespool viidatud kohtupraktikat arvestades tuleb minu arvates esiteks välistada, et selleks, et saada raamdirektiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud kaebeõigus, peab asjaomane ettevõtja tõendama, et riigi reguleeriva asutuse otsus, mille peale ta soovib kaebuse esitada, mõjutab kindlalt, otseselt ja tegelikult tema turuseisundit. Eelkõige tuleb minu arvates tagasi lükata NMHH esitatud seisukoht, mille kohaselt kuulub niisuguses enampakkumismenetluses, nagu see, mis on kõne all põhikohtuasjas, õigus esitada kaebus otsuse peale, mille riigi reguleeriv asutus tegi menetluse tulemusel, ainult ettevõtjale või ettevõtjatele, kes esitasid menetluses osalemiseks kehtiva kandidatuuri, kuna ainult need ettevõtjad oleksid võimelised tõendama sellest otsusest tulenevat otsest ja tegelikku kahju. Lisaks, kuna kõnealused ettevõtjad on riigi reguleeriva asutuse sellise otsuse adressaadid, mis kinnitab valikumenetluse tulemused, näib selline seisukoht vastuolus Euroopa Kohtu kinnitusega, mille kohaselt oleks üldiste eesmärkide ja regulatiivsete põhimõtetega, mis tulenevad riigi reguleerivatele asutustele direktiivi artiklist 8, eelkõige konkurentsi edendamise eesmärgiga, vastuolus raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 tõlgendus, mille alusel see säte ei anna kaebeõigust isikutele, kes ei ole nende ametiasutuste otsuste adressaadid. (
29
)
77.
Teiseks tuleneb eelkõige viitest asjaomase riigi reguleeriva asutuse otsuse sisule ja kõnealuse ettevõtja tegevusele või kavatsetud tegevusele, et ei piisa sellest, et see ettevõtja tugineb ükskõik millisele kaudsele mõjule, mis on viidatud otsusel tema turuseisundile. Minu arvates saab ainult nende õiguste kahjustamine, mis on ettevõtjal liidu õiguskorra ja eriti elektrooniliste sideteenuste valdkonna direktiivide alusel, mis tuleneb otseselt kõnealuse otsuse sisust ning mis ei ole küll kindel ja tegelik, kuid mis võib mõistliku tõenäolisusega toimuda, anda ettevõtjale raamdirektiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud kaebeõiguse.
78.
Kolmanda eelotsuse küsimuse teise osaga küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas mõjutamist, millele küsimuse esimene osa viitab, tõendab iseenesest asjaolu, et asjaomane ettevõtja esitas enampakkumismenetluses pakkumuse, vaatamata sellele, et ta viidatud menetlusest kõrvaldati, kuna ta ei vastanud esitatud tingimustele.
79.
Selles osas leian, et ettevõtjat, kes vastab mõistele „elektroonilisi sideteenuseid pakkuv ettevõtja“ raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses ja kes esitas pakkumuse, et osaleda valikumenetluses sageduste kasutusõiguste andmiseks, tuleb pidada sätte kohaselt selle otsuse „mõjuvälja jäävaks“, millega kinnitatakse valikumenetluse tulemused, ka siis, kui ta kõrvaldati menetlusest põhjusel, et ta ei täitnud osalemisnõuet, mille kohaselt ei või isik olla süüdimõistetud konkurentsireeglite rikkumises teatava ajavahemiku jooksul, mis eelneb enampakkumismenetluse algatamisele.
80.
Küsimust, kas ja kuidas mõjutab asjaolu, et selline menetlusest kõrvaldamine kinnitati riigi reguleeriva asutuse otsusega, mis muutus lõplikuks pärast seda, kui asjaomase ettevõtja poolt kohtule esitatud kaebus tagasi lükati, viimase õigust esitada kaebus otsuse peale, millega kuulutatakse välja valikumenetluse tulemus, käsitlen neljanda eelotsuse küsimuse analüüsis.
81.
Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata kolmandale eelotsuse küsimusele, et raamdirektiivi artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et elektroonilisi sidevõrke või –teenuseid pakkuval ettevõtjal oleks õigus esitada selle sätte tähenduses kaebus riigi reguleeriva asutuse otsuse peale, peab see ettevõtja tõendama, et sellise otsuse sisu võib otseselt kahjustada õigusi, mis tal on tulenevalt liidu õiguskorrast, eelkõige elektrooniliste sideteenuste valdkonna direktiividest. Kui selline kahju ei pea olema tingimata kindel ja tegelik, peab see siiski saama tekkida mõistliku tõenäosusega. Ettevõtja, kes vastab raamdirektiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud mõistele „elektroonilisi sideteenuseid pakkuv ettevõtja“, ja kes on esitanud pakkumuse, et osaleda sageduste kasutusõiguste andmise valikumenetluses, võib end pidada selle sätte tähenduses enampakkumismenetluse tulemusi kinnitava otsuse „mõjuvälja jäävaks“. See ettevõtja ei kaota otsuse „mõjuvälja jääva“ isiku staatust ainult asjaolu tõttu, et ta kõrvaldati viidatud menetlusest põhjusel, et ta ei täitnud osalemisnõuet, mille kohaselt ei tohi kandidaat olla süüdimõistetud konkurentsireeglite rikkumises teatava ajavahemiku jooksul, mis eelnes enampakkumismenetluse algatamisele.
E.
Neljas eelotsuse küsimus
82.
Neljanda eelotsuse küsimusega, mis jaguneb samuti kaheks alaküsimuseks, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult sisuliselt, kas raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses otsuse „mõjuvälja jääva“ ettevõtja staatus, kellel on õigus esitada kaebus riigi reguleeriva asutuse otsuse peale, millega kinnitatakse raadiosageduste kasutusõiguste andmise pakkumismenetluse tulemus, on ettevõtjal, kes esiteks ei osuta elektroonilisi sideteenuseid asjaomases liikmesriigis, välja arvatud oma tütarettevõtja kaudu (esimene alaküsimus), ja kes teiseks kõrvaldati valikumenetlusest riigi reguleeriva asutuse lõpliku otsusega enne kõnealuse otsuse vastuvõtmist (teine alaküsimus).
83.
Seoses esimese alaküsimusega piirdun käesoleva ettepaneku punktides 23–30 ja 45–55 esitatud kaalutlustele viitamisega.
84.
Seoses teise alaküsimusega leian kooskõlas järeldustega, mille tegin kolmanda eelotsuse küsimuse analüüsi tulemusel, et raamdirektiivi artikli 4 lõiget 1 koostoimes harta artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et üksusel, kes osaleb loadirektiivi artikli 7 kohaselt riigi reguleeriva asutuse korraldatud enampakkumismenetluses sageduste kasutusõiguste andmiseks, on õigus esitada kaebus otsuste peale, mille riigi reguleeriv asutus tegi selles menetluses, nii juhul kui tegemist on otsustega, mille adressaat see üksus on, kui ka juhul, kui tegemist on menetlusest kõrvaldamise otsusega, nagu ka otsusega, mille adressaat ta otseselt ei ole, kui on täidetud eespool nimetatud artikli 4 lõikes 1 ette nähtud tingimused.
85.
Lisaks täpsustan, et kuna minu arvates on sarnaselt põhikohtuasjaga tegemist menetlusest kõrvaldatud ettevõtja kaebusega enampakkumismenetluse tulemuste kinnitamise otsuse peale, on ettevõtjal õigus esitada kaebus – kui tehakse kindlaks, et ta täidab raamdirektiivi artikli 4 lõikes 1 ette nähtud tingimused – sõltumata kõrvaldamisotsuse lõplikust laadist. (
30
)
86.
Fővárosi Törvényszéki (Pealinna Budapesti kohus) menetletavas kohtuasjas on minu arvates vaja selgitada, kas DIGI esitas kaebuse enampakkumismenetluse tulemuste kinnitamise otsuse peale eesmärgiga seada kahtluse alla enda pakkumismenetlusest kõrvaldamine, vaidlustades selle, et tema suhtes kohaldati ebaseaduslikku kõrvaldamiskriteeriumit, või kas ta seadis kahtluse alla sageduste andmise seaduslikkuse, mis viidi läbi dokumentide põhjal, mis sisaldasid kriteeriumeid, mis ei olnud objektiivsed, läbipaistvad, proportsionaalsed ega mittediskrimineerivad, ja mis takistasid tema tütarettevõtjal tegelikult menetluses osaleda. Viimasel juhul oleks tal õigus esitada kaebus emaettevõtjana, mitte kõrvaldatud osalejana.
87.
Seoses DIGI põhjendatud huviga vaidlustada enampakkumismenetluse tulemuste kinnitamise otsus, leian esiteks, et juhul kui eelotsusetaotluse esitanud kohus seda kinnitab, ei näi olevat välistatud, et pärast DIGI poolt Alkotmánybíróságile (konstitutsioonikohus, Ungari) esitatud erakorralisi kaebusi seatakse kahtluse alla selle haldusmenetluse seaduslikkus, mille tulemusel tehti kõnealuse ettevõtja enampakkumismenetlusest kõrvaldamise otsus, või sellele järgnenud kohtumenetluse õiglane laad. Teiseks märgin, et samuti juhul, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus seda kinnitab, ei ole välistatud, et DIGI esitatud kaebuse sisuline läbivaatamine võib viia pakkumismenetluse tulemuste kinnitamise otsuse ja enampakkumismenetluse kui terviku tühistamiseni, mis teeb vajalikuks korraldada uuesti menetlus, milles DIGI Kft võiks seekord osaleda, arvestades dokumentide artikli 61 punktis n ette nähtud kõrvaldamispõhjuse aegumistähtaja saabumist.
88.
NMHH väidab, et DIGI tuginemine kaebuse esitamise õigusele, mis tugineb raamdirektiivi artiklile 4, et vaidlustada enampakkumismenetluse tulemust kinnitavat otsust, on laadilt kuritarvituslik, kuna selle eesmärk on kõrvale hoida piiridest, mis on seotud kohtuotsuse seadusjõuga, mis tehti kaebuses, mille DIGI esitas enda enampakkumismenetlusest kõrvaldamise otsuse peale.
89.
Selle kohta märgin, et kuigi ei ole a priori välistatud, et osalemine menetluses, mille riigi reguleeriv asutus algatas liidu õiguse sätete alusel, ja sellest tulenevalt kaebeõiguse kasutamine otsuste suhtes, mille kõnealune ametiasutus selles kontekstis tegi, võivad viia kuritarvitamiseni juhul, kui on täidetud Euroopa Kohtu praktikas ette nähtud tingimused, (
31
) ei ole minu arvates käesoleval juhul sellise olukorraga tegemist.
90.
Esiteks ei saa väita, et DIGI tegutses kuritarvituslikult ainult asjaolu tõttu, et ta esitas enampakkumismenetluses kandidatuuri enda nimel, mitte DIGI Kft kaudu. Sama kehtib ka juhul, kui tema tegelik soov oleks anda DIGI Kft‑le üle õigused, mille ta võis menetluse tulemusel saada, vähemalt osas, milles DIGI lähtus eeldusest, et dokumendi säte, millega nähti ette tema tütarettevõtja faktiline kõrvaldamine enampakkumismenetlusest, oli ebaseaduslik. Teiseks, vastupidi sellele, mida väidab NMHH, on DIGI eesmärk oma kaebeõiguse põhjendamiseks raamdirektiivi artiklile 4 tuginedes see, et kinnitataks tema enampakkumismenetluses osalemise õigust – õigust, millest ta jäeti tema väitel liidu õiguse norme rikkudes ilma –, mitte tugineda neile normidele pettuse või kuritarvituse eesmärgil, et saada põhjendamatu eelis. (
32
) Kui ilmneb, et Ungari õigusnormid kohtuotsuste seadusjõu valdkonnas välistavad DIGI esitatud väidete analüüsimise sellise kaebuse raames, võib kaebuse sel põhjusel tunnistada tervikuna või osaliselt vastuvõetamatuks, kuid selle kaebuse esitamist ei või käsitleda kuritarvitusena üksnes põhjusel, et see võib viidatud välistamise tekitada.
91.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on aga hinnata, kas ja millises osas on kaebusele, mille menetlemine on tal pooleli, kohaldatav kohtuotsuse seadusjõu erand.
92.
DIGI väidab, et Kúria (Ungari kõrgeim kohus), tehes otsuse kaebuses, mille DIGI esitas Fővárosi Törvényszéki (Pealinna Budapesti kohus) otsuse peale, millega kinnitati NMHH otsust tema enampakkumismenetlusest kõrvaldamise kohta, jättis ELTL artiklit 267 – nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud (
33
) – rikkudes täitmata endale kui viimase astme kohtule kuuluva kohustuse esitada Euroopa Kohtule eelotsusetaotlus, mida DIGI taotles. Ta on seisukohal, et sellises olukorras, kooskõlas lahendusega, mida Euroopa Kohus kasutas 18. juuli 2007. aasta kohtuotsuses Lucchini, (
34
) tuleks riigisisesed kohtuotsuse seadusjõu valdkonna reeglid jätta konkreetsel juhul kohaldamata, et tagada liidu õigusnormide täielik tõhusus.
93.
Selles osas on piisav meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika alusel, arvestades olulisust, mis on kohtuotsuse seadusjõu põhimõttel nii liidu õiguskorras kui ka riigisisestes õiguskordades, ei kohustata liidu õigusega riigisisest kohut jätma kohaldamata riigisiseseid menetlusnorme, mis annavad kohtuotsusele seadusjõu, ka mitte siis, kui see lubaks heastada riigisisese olukorra, mis on liidu õigusega vastuolus. (
35
) Sellest tuleneb, et kuigi kohtuotsusest Lucchini ilmneb, et riigisisese kohtu jõustunud otsusele ei saa tugineda, et takistada liidu institutsiooni ainupädevuse teostamist, puudub väljaspool viidatud olukorda kohustus jätta säte kohaldamata.
94.
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb aga samuti, et kui kohaldatavad riigisisesed menetlusnormid võimaldavad liikmesriigi kohtul kindlatel tingimustel muuta oma lahendit, mis on omandanud seadusjõu, et viia olukord liikmesriigi õigusega kooskõlla, tuleb võrdväärsuse põhimõttest ja tõhususe põhimõttest lähtudes nende tingimuste täitmise korral seda võimalust eelistada, et taastada vaidlusaluse olukorra kooskõla liidu õigusega. (
36
) Ka sel juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne hinnata, kas see võimalus on olemas talle lahendamiseks esitatud kohtuasjas, ning kas on täidetud tingimused, millest see sõltub. (
37
)
95.
Eelnevate kaalutluste põhjal tuleb minu arvates neljandale eelotsuse küsimusele vastata, et raamdirektiivi artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et üksusel, kes osaleb riigi reguleeriva asutuse poolt loadirektiivi artikli 7 alusel korraldatud enampakkumismenetluses sageduste kasutusõiguste andmiseks, on õigus esitada kaebus otsuste peale, mille riigi reguleeriv asutus tegi selle menetluse raames, nii juhul, kui tegemist on otsustega, mille adressaat üksus on, kui ka otsuste puhul, mille otsene adressaat ta ei ole, juhul, kui on täidetud eespool nimetatud artikli 4 lõikes 1 ette nähtud tingimused. Viidatud menetlusest kõrvaldatud ettevõtja õigus esitada kaebus sageduste andmise lõpliku otsuse peale ei sõltu sellest, kas kõrvaldamisotsus on omandanud seadusjõu või mitte, kui ilmneb, et ettevõtja täidab raamdirektiivi artikli 4 lõikes 1 ette nähtud tingimused.
IV. Ettepanek
96.
Kõikide eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Fővárosi Törvényszéki (Pealinna kohus, Ungari) esitatud küsimustele järgmiselt:
„1.
Direktiivi 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja ‑teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et:
–
selle sätte tähenduses ei takista „elektroonilisi sideteenuseid pakkuva ettevõtja“ staatuse tunnustamist ettevõtjale, kes täidab direktiivi 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja ‑teenustega seotud lubade andmise kohta artikli 3 lõike 2 esimeses lauses sätestatud üldloale kehtestatud tingimused, liikmesriigis, kus asub kõnealuse otsuse teinud riigi reguleeriv asutus, esiteks asjaolu, et ettevõtja ei tegutse veel nimetatud liikmesriigi turul ega ole seal registreeritud viidatud artikli 3 lõike 2 teise lause kohaselt, ning teiseks asjaolu, et ta ei paku hetkel elektroonilisi sideteenuseid, kuid seda tingimusel, et ta tõendab tegelikku kavatsust ning taristu ja tehnoloogia seisukohast mitte üksnes hüpoteetilist võimalust siseneda asjaomases liikmesriigis nende teenuste turule. Viidatud „elektroonilisi sideteenuseid pakkuva ettevõtja“ staatust võib tunnustada ka juriidilisele isikule, kes vaatamata sellele, et ta ei tegele otseselt elektrooniliste sideteenuste pakkumise tegevusega, kujutab endast sellise kontserni valdusühingut, kes neid teenuseid osutab;
–
selleks, et elektroonilisi sidevõrke või –teenuseid pakkuval ettevõtjal oleks õigus esitada selle sätte tähenduses kaebus riigi reguleeriva asutuse otsuse peale, peab see ettevõtja tõendama, et sellise otsuse sisu võib otseselt kahjustada õigusi, mis tal on tulenevalt liidu õiguskorrast, eelkõige elektrooniliste sideteenuste valdkonna direktiividest. Kui selline kahju ei pea olema tingimata kindel ja tegelik, peab see siiski saama tekkida mõistliku tõenäosusega. Ettevõtja, kes vastab direktiivi 2002/21 artikli 4 lõikes 1 sätestatud mõistele „elektroonilisi sideteenuseid pakkuv ettevõtja“ ja kes on esitanud pakkumuse, et osaleda sageduste kasutusõiguste andmise valikumenetluses, võib end pidada selle sätte tähenduses enampakkumismenetluse tulemusi kinnitava otsuse „mõjuvälja jäävaks“. See ettevõtja ei kaota „mõjuvälja jääva“ isiku staatust ainult asjaolu tõttu, et ta kõrvaldati viidatud menetlusest põhjusel, et ta ei täitnud osalemisnõuet, mille kohaselt ei tohi kandidaat olla süüdi mõistetud konkurentsireeglite rikkumises teatava ajavahemiku jooksul, mis eelneb enampakkumismenetluse algatamisele.
–
üksusel, kes esitab oma kandidatuuri riigi reguleeriva asutuse poolt direktiivi 2002/20 artikli 7 alusel korraldatud enampakkumismenetluses sageduste kasutusõiguste andmiseks, on õigus esitada kaebus otsuste peale, mille riigi reguleeriv asutus tegi menetluse raames, nii juhul, kui tegemist on otsustega, mille adressaat üksus on, kui ka otsuste puhul, mille otsene adressaat ta ei ole, juhul, kui on täidetud direktiivi 2002/21 artikli 4 lõikes 1 ette nähtud tingimused. Viidatud menetlusest kõrvaldatud ettevõtja õigus esitada kaebus sageduste andmise lõpliku otsuse peale ei sõltu sellest, kas kõrvaldamisotsus on omandanud seadusjõu või mitte, kui ilmneb, et ettevõtja täidab viidatud artikli 4 lõikes 1 ette nähtud tingimused.
2.
Direktiivi 2002/20 artikli 7 kohaselt riigi reguleeriva asutuse poolt läbiviidava enampakkumismenetlusega ja selle ametiasutuse otsusega, millega kinnitatakse kõnealuse menetluse tulemused, taotletakse tõhusa ja moonutamata konkurentsi eesmärki“.
(
1
)	Algkeel: itaalia.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (raamdirektiiv) (EÜT 2002, L 108, lk 33; ELT eriväljaanne 13/29, lk 349).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (loadirektiiv) (EÜT 2002, L 108, lk 21; ELT eriväljaanne 13/29, lk 337).
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta direktiiv, millega muudetakse direktiive 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta, 2002/19/EÜ elektroonilistele sidevõrkudele ja nendega seotud vahenditele juurdepääsu ja vastastikuse sidumise kohta ning 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (ELT 2009, L 337, lk 37).
(
5
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2018. aasta direktiiv, millega kehtestatakse Euroopa elektroonilise side seadustik (uuesti sõnastatud) (ELT 2018, L 321, lk 36).
(
6
)	Dokumentide artikli 61 punkti n alusel kõrvaldatakse enampakkumismenetlusest üksused, kelle suhtes on 24 kuud enne pakkumismenetluse algatamist tehtud lõplik haldusotsus, millega tuvastati konkurentsi piiravate kokkulepete rikkumine, turgu valitseva seisundi kuritarvitamine või koondumiste valdkonna reeglite rikkumine.
(
7
)	C‑426/05, EU:C:2008:103.
(
8
)	C‑55/06, EU:C:2008:244.
(
9
)	C‑282/13, EU:C:2015:24.
(
10
)	Kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Tele2, oli tegemist otsusega, mille riigi reguleeriv asutus võttis vastu raamdirektiivi artiklis 16 sätestatud turuanalüüsi menetluse käigus; kohtuasjas, mis viis kohtuotsuseni Arcor (ja mis puudutas nõukogu 28. juuni 1990. aasta direktiivi 90/387/EMÜ telekommunikatsiooniteenuste siseturu loomise kohta avatud võrgu pakkumise kaudu (Open Network Provision – ONP) (EÜT 1990, L 192, lk 1) artikli 5a lõike 3 tõlgendamist) oli tegemist otsusega, millega riigi reguleeriv asutus andis loa tariifidele, mida tavatelefonivõrgu operaator kasutas eraldatud juurdepääsuks oma kliendiliinile; ja viimasena kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus T‑Mobile, oli tegu sageduste eraldamise muutmise otsusega.
(
11
)	Vt selle kohta kohtuotsus Tele2, punkt 32, kohtuotsus Arcor, punktid 175 ja 176, ja kohtuotsus T‑Mobile, punkt 34. Vt ka 13. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus Polkomtel (C‑231/15, EU:C:2016:769, punktid 20 ja 24).
(
12
)	Vt kohtuotsus Tele2, punkt 36.
(
13
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 2887/2000, mis käsitleb eraldatud juurdepääsu kliendiliinile (EÜT 2000, L 336, lk 4; ELT eriväljaanne 13/26, lk 83). Määruse eespool viidatud artikli 2 punktis b määratletakse „kasutusõiguse saanu“ kui kolmas isik, kes vastavalt direktiivile 97/13/EÜ […] on nõuetekohaselt volitatud või kellel vastavalt siseriiklikele õigusaktidele on õigus pakkuda sideteenuseid ja kes on õigustatud saama eraldatud kliendiliinijuurdepääsu“.
(
14
)	Vt kohtuotsus Arcor, punkt 176.
(
15
)	Vt selle kohta osas, mis on seotud direktiivi 90/387 artikli 5a lõike 3 kohaldamisega kasutusõiguste saanutele määruse nr 2887/2000 artikli 2 punkti b kohaselt, kohtuotsus Arcor, punkt 176.
(
16
)	Kohtuotsus T‑Mobile, punkt 37.
(
17
)	Sättes sisalduva määratluse põhjal on „kasutaja“„juriidiline või füüsiline isik, kes kasutab üldkasutatavat elektroonilist sideteenust või taotleb selle kasutamist“.
(
18
)	30. aprilli 2014. aasta kohtuotsuses UPC DTH (C‑475/12, EU:C:2014:285, punktid 55 ja 57) hoidus Euroopa Kohus esitamast elektrooniliste sideteenuste pakkuja mõiste üldmääratlust raamdirektiivi tähenduses, eelistades järgida üksikjuhtumipõhist lähenemisviisi.
(
19
)	Vt loadirektiivi põhjendused 3 ja 4.
(
20
)	Vt loadirektiivi põhjendus 7.
(
21
)	Loadirektiivi artikli 2 lõike 2 kohaselt mõeldakse „üldloa“ all „liikmesriigi loodud õiguslik[ku] raamistik[ku], millega tagatakse elektrooniliste sidevõrkude ja ‑teenuste pakkumise õigused ja kehtestatakse sektorispetsiifilised kohustused, mida võib kohaldada kõigi või teatud liiki elektrooniliste sidevõrkude ja ‑teenuste suhtes […]“.
(
22
)	Käesoleval juhul täpsustas NMHH kohtuistungil, et teatise esitamine ei olnud enampakkumismenetluses osalemise nõue.
(
23
)	Vt kohtuotsus Tele2, punkt 38.
(
24
)	Vt 26. juuli 2017. aasta kohtuotsus Persidera (C‑112/16, EU:C:2017:597, punkt 37 ja viidatud kohtupraktika).
(
25
)	Vt 26. juuli 2017. aasta kohtuotsus Persidera (C‑112/16, EU:C:2017:597, punkt 42).
(
26
)	Vt kohtuotsus Tele2, punkt 48.
(
27
)	Vt kohtuotsus T-Mobile, punkt 37.
(
28
)	Vt kohtuotsus Arcor, punkt 176.
(
29
)	Vt kohtuotsus Tele2, punkt 38.
(
30
)	Sellekohaste õigusnormide puudumisel ei leia ma, et loadirektiivi artikli 7 põhjal riigi reguleerivate asutuste alustatud menetlustele on kohaldatav analoogne kord, mis on ette nähtud nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiivi 89/665 riiklike tarne‑ ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta artikli 2a lõike 2 teises lõigus (EÜT 1989, L 395, lk 33; EÜT eriväljaanne 03/01, lk 246), nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud, vt 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Randstad Italia (C‑497/20, EU:C:2021:1037, punkt 75) ja 5. septembri 2019. aasta kohtuotsus Lombardi (C‑333/18, EU:C:2019:675, punkt 31).
(
31
)	Vt 8. juuni 2017. aasta kohtuotsus Vinyls Italia (C‑54/16, EU:C:2017:433, punktid 52 ja 53 ning viidatud kohtupraktika).
(
32
)	Vt 28. juuli 2016. aasta kohtuotsus Kratzer (C‑423/15, EU:C:2016:604, punktid 37–42), 9. septembri 2021. aasta kohtuotsus GE Auto Service Leasing (C‑294/20, EU:C:2021:723, punkt 65).
(
33
)	DIGI viitab selles osas 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsusele Consorzio Italian Management e Catania Multiservizi (C‑561/19, EU:C:2021:799).
(
34
)	C‑119/05, EU:C:2007:434, punktid 59–63 (edaspidi „kohtuotsus Lucchini“).
(
35
)	Vt 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Cabinet de avocat UR (Advokaatide käibemaksuga maksustamine) (C‑424/19, EU:C:2020:581, punktid 22 ja 23 ning viidatud kohtupraktika).
(
36
)	Vt 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Cabinet de avocat UR (Advokaatide käibemaksuga maksustamine) (C‑424/19, EU:C:2020:581, punkt 26 ja viidatud kohtupraktika). Lisaks, kuna liidu õigusest tulenevate õiguste rikkumist kõrgeima astme kohtu otsusega ei saa üldjuhul enam heastada, siis on Euroopa Kohus täpsustanud, et kohtulahendi seadusjõu põhimõte ei takista tunnustamast sellest otsusest tuleneva liikmesriigi vastutuse põhimõtet, vt 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Hochtief Solutions Magyarországi Fióktelepe (C‑620/17, EU:C:2019:630, punkt 39 ja viidatud kohtupraktika).
(
37
)	Vt selle kohta 18. detsembri 2019. aasta kohtumäärus Hochtief (C‑362/18, ei avaldata, EU:C:2019:1100, punkt 64 ja viidatud kohtupraktika).