62005CC0301_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Ta pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje v zadevi Wilfer proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), T-315/03(2), sproža vrsto vprašanj, vključno s pravilno razlago in uporabo koncepta opisnosti za namen člena 7(1)(c) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (v nadaljevanju: Uredba)(3) .
Uredba
2. Člen 7(1) Uredbe našteva razloge za zavrnitev registracije znamke, ki veljajo za „absolutne“. Absolutni razlogi samodejno preprečijo registracijo, medtem ko „relativni“ razlogi (kot na primer podobnost med predlagano znamko in že obstoječo znamko), odvisno od okoliščin, lahko preprečijo registracijo.
3. Člen 7(1) v ustreznem delu določa:
„Kot znamka se ne registrirajo:
[…]
(b) znamke, ki so brez slehernega razlikovalnega učinka;
(c) znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki, ki lahko v gospodarskem prometu označujejo vrsto, kakovost, količino, namen, vrednost, geografski izvor ali čas proizvodnje blaga ali opravljanja storitve ali druge lastnosti blaga ali storitve.“
4. Znake ali podatke iz člena 7(1)(c) bom štela za „opisne“.
5. Pri razlagi člena 7(1)(b) in (c) Uredbe je treba upoštevati tudi sodno prakso Sodišča v zvezi z razlago identičnega besedila člena 3(1)(b) in (c) Direktive o znamki.(4)
6. Člen 59 Uredbe določa:
„Pritožba se pisno vloži pri Uradu v dveh mesecih po datumu obvestila o odločbi, zoper katero je vložena pritožba. […] V roku štirih mesecev po datumu obvestila o odločbi je treba vložiti pisno izjavo, ki navaja vzroke za pritožbo.“
7. Člen 63, od (1) do (3), Uredbe določa:
„1.	Proti odločbam odborov za pritožbe glede pritožb se lahko vloži tožba pri Sodišču.
2.	Tožba se lahko vloži zaradi kršitve pravil o pristojnosti, kršitve bistvenih določb postopka, kršitve Pogodbe, te uredbe ali kateregakoli pravnega pravila v zvezi z njihovo uporabo ali zaradi zlorabe pooblastil.
3.	Sodišče je pristojno za razveljavitev ali spremembo izpodbijane odločbe.“(5)
8. Člen 74 Uredbe določa:
„1.	V postopku Urad preveri dejstva po uradni dolžnosti; vendar pa je Urad v postopku v zvezi z relativnimi razlogi za zavrnitev registracije pri tem preizkusu omejen na zahtevani ukrep in na dejstva, dokaze in navedbe, ki so jih podale stranke.
2.	Urad lahko spregleda dejstva na katere se stranke niso sklicevale ali dokaze, ki jih zadevne stranke niso predložile v ustreznem času.“
Dejansko stanje
9. H.-P. Wilfer je oktobra leta 2001 vložil zahtevo za registracijo besedne znamke ROCKBASS kot znamke Skupnosti za „tehničn[o] zvočn[o] oprem[o], mešalne mize, naprave za zvočne efekte, ojačevalc[e], omarice za zvočnike, aktivne omarice za zvočnike (combos), zaboj[e]__ kovčk[e] in vreče za prej omenjene proizvode“; „glasben[e] inštrument[e], zlasti kitare, električne kitare, basovske kitare, akustične kitare, dodatk[e] za kitare, in sicer strune, vijaki in pasovi; zaboji, kovčki in vreče, ki so prilagojeni navedenim proizvodom“ in „zaboji, kovčki in vreče“(6) . Preizkuševalec je 11. marca 2002 zavrnil zahtevo na podlagi člena 7(1)(b) in (c) Uredbe. H.-P. Wilfer se je 25. marca 2002 pritožil na prvi odbor za pritožbe UUNT (v nadaljevanju: odbor za pritožbe). 3. julija 2002 je vložil pisno izjavo, s katero je navedel vzroke za pritožbo in 2. julija 2003 je vložil še dopolnilno pisno izjavo, ki je vsebovala izjavo D. Roesberga, urednika glasbene revije, in podatke o registraciji znamke ROCKBASS v Kanadi, Avstraliji in Novi Zelandiji.
10. Odbor za pritožbe je z odločbo z dne 11. julija 2003 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) na podlagi člena 7(1)(c) Uredbe zavrnil pritožbo. V bistvu je odbor za pritožbe menil, da se pri upoštevni javnosti, ki jo sestavljajo glasbeni strokovnjaki, beseda „rockbass“ nanaša na basovsko kitaro, ki je primerna zlasti za igranje rock glasbe, in označuje tudi tehniko basovske kitare – „rock bass“. Zato je menil, da besedni znak ROCKBASS neposredno opisuje glasbene inštrumente in njihove dodatke ter druge proizvode, navedene v zahtevi, kolikor njihovi opisi vključujejo proizvode, uporabljene v okviru basovskih kitar.
11. H.-P. Wilfer je pri Sodišču prve stopnje predlagal razveljavitev izpodbijane odločbe in navedel štiri tožbene razloge: da UUNT v nasprotju s prvim stavkom člena 74(1) Uredbe ni preveril dejstev po uradni dolžnosti, neupoštevanje dokaza, ki ga je predložil H.-P. Wilfer, in kršitev člena 7(1)(b) ter (c) Uredbe.
12. Sodišče prve stopnje je v celoti zavrnilo tožbo. Sodba Sodišča prve stopnje je, kolikor je pomembno za pritožbo, povzeta spodaj v okviru pritožbenih razlogov, na katere se nanaša.
Pritožba
13. H.-P. Wilfer je navedel sedem pritožbenih razlogov.
Prvi pritožbeni razlog
14. V izpodbijani sodbi je Sodišče prve stopnje zavrnilo predlog H.-P. Wilferja, ki ga je podal na obravnavi, naj se upošteva, da sta ga zastopala skupaj odvetnik in Patentanwalt, ali podredno, da ga je zastopal odvetnik skupaj s Patentanwaltom. Na podlagi člena 19 Statuta Sodišča lahko le odvetnik, ki je vpisan v imenik odvetnikov v eni od držav članic ali drugi državi, ki je podpisnica Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, zastopa stranko ali pomaga stranki, ki ni država članica ali institucija iz prvega in drugega odstavka istega člena.(7)
15. Prvi pritožbeni razlog H.-P. Wilferja je, da je Sodišče prve stopnje napačno razlagalo člen 19 Statuta Sodišča, s tem ko je zavrnilo njegov predlog, da bi ga skupaj zastopala njegova patentna zastopnika.
16. Ker je H.-P. Wilfer prvi pritožbeni razlog na obravnavi umaknil, ne predlagam, da bi zadevo dalje preučili.
Drugi pritožbeni razlog
17. V izpodbijani sodbi se Sodišče prve stopnje sklicuje na izjavo, ki jo je na obravnavi predložil H.-P. Wilfer in ki naj bi se nanašala na postopek registracije znamke ROCKBASS v Združenih državah. Sodišče prve stopnje je opozorilo, da izhaja iz člena 63(2) in (3) Uredbe, da sta razveljavitev in sprememba odločbe odbora za pritožbe mogoči le zaradi vsebinske ali postopkovne kršitve in da je treba na podlagi ustaljene sodne prakse zakonitost akta Skupnosti presojati glede na dejanske in pravne elemente, ki so obstajali na dan, ko je bil akt sprejet. Zato je mogoče zakonitost odločbe odbora za pritožbe izpodbijati z navajanjem novih dejstev pred Sodiščem prve stopnje le, če je bilo dokazano, da bi moral odbor za pritožbe ta dejstva po uradni dolžnosti upoštevati med upravnim postopkom, preden je v obravnavanem primeru sprejel kakršno koli odločbo. Ker pa je bila izjava, ki jo je predložil H.-P. Wilfer, podana šele po izdaji izpodbijane odločbe in ker dokaz, ki se nanaša na postopek registracije znamke ROCKBASS v Združenih državah, ni dejstvo, ki bi ga moral odbor za pritožbe upoštevati po uradni dolžnosti pred sprejetjem izpodbijane odločbe, s to izjavo ni mogoče izpodbijati zakonitosti te odločbe in se torej ne sme upoštevati v postopku.(8)
18. Drugi pritožbeni razlog H.-P. Wilferja je, da je Sodišče prve stopnje z zavrnitvijo, da bi upoštevalo to izjavo, napačno uporabilo prvi stavek člena 74(1) in člen 7(1)(b) in (c) Uredbe. Ali se lahko znamka registrira, je pomembno tako ob vložitvi zahteve za registracijo kot ob registraciji.
19. Na javni obravnavi je pravni zastopnik H.-P. Wilferja pojasnil, da v okviru drugega pritožbenega razloga njegova stranka ni predlagala, da bi moralo Sodišče prve stopnje samo uporabiti člen 74(1) Uredbe. Njena trditev je bila prej to, da je Sodišče napačno razlagalo člen 74(1), kolikor je menilo, da odbor za pritožbe ni dolžan po uradni dolžnosti preučiti dejstva, da so bile vzporedne registracije uspešno izvedene v drugih pravnih sistemih. Na to dejstvo je bil opozorjen odbor za pritožbe s pisno izjavo, ki jo je H.-P. Wilfer predložil 2. julija 2003.(9)
20. Pomembnost pisne izjave je bistvo tretjega pritožbenega razloga, ki ga obravnavam spodaj. Kar zadeva drugi pritožbeni razlog, ki se nanaša natančno na točko 14 sodbe Sodišča prve stopnje, ne vidim, kako bi lahko bila pisna izjava pomembna. V tej točki je Sodišče prve stopnje odločalo o dopustnosti izjave, ki jo je predložil H.-P. Wilfer na obravnavi.
21. V zvezi s tem vprašanjem v povzetku prava iz točke 13 sodbe Sodišča prve stopnje oziroma uporabi tega prava v obravnavani zadevi v točki 14 ni ničesar, kar bi kazalo na to, da je to Sodišče nepravilno razlagalo ali uporabilo pravo.(10) V skladu s tem bi zavrnila drugi pritožbeni razlog kot neutemeljen.
Tretji pritožbeni razlog
22. H.-P. Wilfer je pred Sodiščem prve stopnje zatrjeval, da odbor za pritožbe ni upošteval njegove dopolnilne izjave 2. julija 2003 in njegove priloge, ki je vsebovala zapriseženo izjavo D. Roesberga, urednika glasbene revije, in podatke o prejšnji registraciji znamke ROCKBASS.
23. V izpodbijani sodbi je Sodišče prve stopnje odločilo, da člena 59 Uredbe ni mogoče razlagati v smislu, da nasprotuje upoštevanju novih dejstev ali dokazov, predloženih med preverjanjem pritožbe, ki se nanaša na absoluten razlog za zavrnitev po poteku roka za predložitev pritožbenih razlogov. Člen 74(2) Uredbe dopušča odboru za pritožbe diskrecijsko pravico glede upoštevanja dodatnih elementov, predloženih po poteku teka roka. Iz tega sledi, da bi moral odbor za pritožbe preučiti to dopolnilno izjavo, da bi se vsaj prepričal, da ta ne vsebuje novih dejstev ali dokazov, ki jih je treba preveriti. Zato je odbor za pritožbe storil postopkovno napako, ker ni preveril te pisne izjave. Vendar pa posledica postopkovne nepravilnosti ni delna ali celotna razveljavitve odločbe, razen če se ugotovi, da bi bila odločba brez te nepravilnosti vsebinsko drugačna.(11) Pisna izjava ni vsebovala novih trditev ali novih dokazov, ki bi lahko vplivali na vsebino izpodbijane odločbe. Zaprisežena izjava je bila predložena zlasti v podporo dvema trditvama, ki ju je H.-P. Wilfer navajal že pred preizkuševalcem in pred odborom za pritožbe, in torej ni mogla vplivati na vsebino izpodbijane odločbe. V zvezi z navedbami o registraciji znamke ROCKBASS v Kanadi, Avstraliji in Novi Zelandiji, ker registracije, ki so bile že izvedene v državah članicah, niso odločujoč dejavnik,(12) iz tega še toliko bolj izhaja, da registracije, opravljene v tretjih državah, katerih zakonodaja ni podvržena harmonizaciji Skupnosti, nikakor ne morejo biti uporabljene kot dokaz, da so izpolnjena enaka merila, kot so merila iz člena 7(1)(c) Uredbe. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da ker pisna izjava ne vsebuje novih elementov, ki bi lahko vplivali na vsebino izpodbijane odločbe, te odločbe ni mogoče razveljaviti zaradi dejstva, da odbor za pritožbe ni preveril te izjave.(13)
24. Tretji pritožbeni razlog H.-P. Wilferja je, da je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo člen 74 Uredbe in sodno prakso Skupnosti v zvezi s postopkovnimi napakami. Pisna izjava z dne 2. julija 2003 je vsebovala nove trditve in dokaz, ki bi lahko vplivali na vsebino odločbe odbora za pritožbe. Če bi odbor za pritožbe ta dokaz upošteval, ne bi mogel ostati pri stališču, da se beseda „rockbass“ nanaša na basovsko kitaro, ki je primerna zlasti za igranje rock glasbe. Upoštevanje pisne izjave bi zato gotovo vplivalo na vsebino izpodbijane odločbe. Isto velja za navedbe v zvezi z registracijo v Kanadi, Avstraliji, Novi Zelandiji in Združenih državah [ sic ], ker se je v izpodbijani odločbi odbor za pritožbe skliceval na angleško uporabo in besedna pravila. Če bi odbor za pritožbe upošteval ugotovitev na angleško govorečih sodiščih, da je ROCKBASS domišljijski in zato zadostno različen ter ne v celoti opisen, bi bila lahko izpodbijana odločba vsebinsko drugačna.
25. Po mojem mnenju je tretji pritožbeni prav tako neutemeljen. Sodišče prve stopnje je pravilno razlagalo člen 74(2) Uredbe in korektno povzelo učinek sodne prakse Sodišča v točki 33 svoje sodbe. To stališče je bilo poleg tega potrjeno v novejši sodbi Sodišča v zadevi Kaul(14) .
Četrti, peti in sedmi pritožbeni razlog
26. Četrti, peti in sedmi pritožbeni razlog se nanašajo na tisti del sodbe Sodišča prve stopnje, ki zadeva trditev H.-P. Wilferja, da je odbor za pritožbe kršil člen 7(1)(c) Uredbe v dveh pogledih.
Sodba Sodišča prve stopnje
27. Prvič, H.-P. Wilfer je navedel različne sestavne dele znaka ROCKBASS. Zatrjeval je tudi, da ima v angleščini besedna zveza „rock bass“ natančen pomen, in sicer pomeni ribo z imenom „skalni ostriž“, kar je izredno neobičajno glede na prijavljene proizvode. Zadevni znak, ki ga označujejo neobičajna slovnična struktura in dvoumen pomen, naj bi upoštevna javnost zato dojemala kot domišljijski izraz.(15)
28. Sodišče prve stopnje je odločilo, da je opisnost znaka treba presojati v razmerju do proizvodov ali storitev, za katere je bila zahtevana registracija.(16) Odbor za pritožbe je pravilno določil pomene, vezane prav posebej na zadevne proizvode. Iz tega sledi, kot je ugotovil odbor za pritožbe, da beseda „rockbass“ označuje basovsko kitaro, ki je namenjena igranju rock glasbe, ali obratno, glasbeni stil, ki se izvaja z basovsko kitaro. Te presoje ne more omajati dejstvo, da zadevne besede kot take ni v slovarjih. Znamka opisuje značilnosti, če je sestavljena iz neologizma, ki ga sestavljajo elementi, od katerih vsak opisuje značilnosti proizvodov ali storitev, za katere je bila zahtevana registracija, razen če obstaja zaznavna razlika med neologizmom in preprosto vsoto elementov, ki ga sestavljajo. To pomeni, da zaradi neobičajne kombinacije za navedene proizvode ali storitve neologizem ustvarja vtis, ki je dovolj oddaljen od vtisa, ki ga ustvarja preprosta kombinacija pomenov elementov, ki ga sestavljajo.(17) Znak ROCKBASS ne pomeni razlike glede na besedna pravila angleščine, ker ustreza pravilni sintaktični postavitvi dveh besed, ki ga sestavljata, skupaj. Zato znak strukturalno ni neobičajen(18) in torej ne ustvarja vtisa, ki bi bil oddaljen od vtisa, ki ga ustvarja preprosta kombinacija pomenov njegovih sestavin.(19)
29. Drugič, H.-P. Wilfer je trdil, da kljub svojim morebitnim opisnim pomenom znak ROCKBASS v zvezi z zadevnimi proizvodi ne bi mogel imeti jasnega in nedvoumnega pomena, ki ga ne bi bilo mogoče razumeti narobe. Zlasti ker basovska kitara nima posebnih značilnosti za rock glasbo, naj ne bi bilo naravno izraza „rockbass“ razumeti kot navedbe posebne vrste basovskih kitar ali kot poimenovanja funkcije basovske kitare. Čeprav bi predpostavljali, da izraz „rockbass“ označuje tehniko igranja basovske kitare, naj ta pomen ne bi opisoval uporabe proizvoda, ker je mogoče z vsakim inštrumentom izvajati praktično vse glasbene stile. Zato naj povezava med znakom in basovskimi kitarami ne bi bila neposredna, zlasti zato, ker naj se ne bi nanašala na njihove bistvene značilnosti.(20)
30. Sodišče prve stopnje je odločilo, da za uporabo člena 7(1)(c) Uredbe zadostuje, da je ta znak opisen za enega od mogočih namenov zadevnih proizvodov, ki za upoštevno javnost lahko pride v poštev pri izbiri in ki zato pomeni bistveno lastnost za enega izmed teh.(21) Ni sporno, da je izvajanje rock glasbe eden od mogočih namenov zadevnih proizvodov. Rock je moderen in zelo znan stil, ki se povezuje z električno kitaro. Zato se sklicevanje na ta stil, ki mu sledi sklicevanje na električno basovsko kitaro, lahko upošteva pri izbiri kitare, zlasti če je potrošnikov namen igranje rocka. Sicer pa, kot je pokazal odbor za pritožbe s sklicevanjem na različne internetne strani, bi se lahko znak, sestavljen iz besed „rock“ in „bass“, splošno uporabljal v gospodarskem prometu za označevanje električne basovske kitare, namenjene izvajanju rock glasbe. Vprašanje tehnične natančnosti takega poimenovanja ni primerno s stališča upoštevnega potrošnika, ki nima posebnih tehničnih znanj. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je zato glede basovskih kitar odbor za pritožbe pravilno štel, da se znak ROCKBASS neposredno nanaša na te proizvode in na enega od njihovih namenov, ki lahko pride v poštev pri izbiri upoštevne javnosti, in torej, da je opisen.(22)
Četrti in peti pritožbeni razlog
31. H.-P. Wilfer v okviru četrtega pritožbenega razloga trdi, da Sodišče prve stopnje ni upoštevalo drugih mogočih pomenov besede „rockbass“. V nemščini ima angleška beseda „rock“ več kot 25 različnih pomenov in beseda „bass“ najmanj šest, izmed katerih je glasbeni pomen skrajno večfaktorski. Poleg tega ima nemška beseda „Rock“ najmanj pet različnih pomenov in beseda „Bass“ najmanj štiri. H.-P. Wilfer je pred Sodiščem prve stopnje navedel, da bi v skladu s tem lahko imel pojem „rockbass“ številne pomene. Sodišče prve stopnje, ne da bi podalo kakšen razlog, tega ni upoštevalo in je s tem izkrivilo oziroma spremenilo razlago H.-P. Wilferja in kršilo zahtevo po obrazložitvi. Dalje, niti izpodbijana odločba niti internetne strani, na katere se je s tem v zvezi skliceval odbor za pritožbe, ne kažejo na to, da bi bilo verjetno, da se v gospodarskem prometu pojem „rockbass“ splošno uporablja za označevanje električne basovske kitare, ki se uporablja za igranje rock glasbe. Sodišče prve stopnje je zato prav tako izkrivilo dejstvo, na katerem temelji njegova sodba, in kršilo zahtevo po obrazložitvi.
32. H.-P. Wilfer trdi v okviru petega pritožbenega razloga, da s tem ko je Sodišče prve stopnje odločilo, da znamka ROCKBASS nima nenavadne strukture, ni prezrlo samo, da bi lahko imel ta pojem več različnih pomenov, ampak tudi, da ima več mogočih slovničnih permutacij, npr. samostalnik/samostalnik, glagol/pridevnik itd. Sodišče prve stopnje je z neupoštevanjem te razlage popačilo dejstva, na katerih temelji sodba, in kršilo zahtevo po obrazložitvi.
33. V zvezi s četrtim pritožbenim razlogom zadošča omeniti, da je Sodišče odločilo, da je treba zavrniti registracijo besede, če vsaj eden izmed njenih mogočih pomenov označuje lastnost zadevnih proizvodov ali storitev.(23)
34. Po mojem mnenju je treba isti pristop uporabiti v okviru petega pritožbenega razloga.
35. Zato menim, da sta četrti in peti pritožbeni razlog neutemeljena.
Sedmi pritožbeni razlog
36. H.-P. Wilfer v okviru sedmega pritožbenega razloga trdi, da je Sodišče prve stopnje na različne načine kršilo člen 7(1)(c) Uredbe.
37. Prvič, stopnji njegove analize sta si sledili v napačnem vrstnem redu. Na začetku je Sodišče prve stopnje upoštevalo samo mogoče pomene, ki bi lahko kako označevali lastnosti prijavljenih proizvodov. Tako je prišlo do začaranega kroga. Kot trdi H.-P. Wilfer, bi bilo treba na prvi stopnji analize upoštevati mogoče pomene z vidika nepristranskega povprečnega opazovalca in šele na drugi stopnji te pomene povezati s prijavljenimi proizvodi. Če bi Sodišče prve stopnje sledilo temu pristopu, bi moralo upoštevati vse pomene pojma „rockbass“, ki so razumljivi povprečnemu nepristranskemu profesionalnemu ali ljubiteljskemu glasbeniku. Med temi razumljivimi pomeni je riba vrste skalni ostriž.
38. Te navedbe ne sprejmem. Po mojem mnenju pristop Sodišča prve stopnje, pri katerem upošteva samo mogoče pomene, ki bi lahko kako označevali lastnosti prijavljenih proizvodov, jasno ne ohranja začaranega kroga. Ta pristop je posledica načela, da je treba zavrniti registracijo besede, če vsaj eden izmed njenih mogočih pomenov označuje lastnost zadevnih proizvodov ali storitev. Četudi potemtakem, če je izjava H.-P. Wilferja pravilna, da je med pomeni pojma „rock bass“, ki so razumljivi povprečnemu profesionalnemu ali ljubiteljskemu glasbeniku (izmed katerih materni jezik mnogih ne bo angleščina) severnoameriška sladkovodna riba vrste skalni ostriž(24), to ne bi moglo omajati pristopa, ki ga je zavzelo Sodišče prve stopnje.
39. Drugič, H.-P. Wilfer trdi, da se Sodišče prve stopnje ni oprlo na celotni vtis znamke, ampak je analiziralo njene sestavne dele. Prezrlo je očiten domišljijski in metaforičen pomen pojma ROCKBASS in se je namesto tega sklicevalo na pomene, ki so po njegovem mnenju opisni. Prezrlo je pomen „glasbeni stil, ki se izvaja z basovsko kitaro“ in pojmu pripisalo izključen pomen „basovska kitara, ki je namenjena igranju rock glasbe“. Sklicevalo se je zgolj na možen pomen, ki izhaja iz razčlembe pojma na dva ločena pojma, in sicer „rock“ v smislu rock glasbe in „bass“ v smislu basovske kitare. Zato je popolnoma prezrlo celotni vtis, ki ga daje pojem ROCKBASS.
40. Ne morem sprejeti te navedbe. Sodišče prve stopnje je res najprej analiziralo sestavne dele znamke. To je namreč popolnoma skladno z ustaljeno sodno prakso Sodišča v zvezi z znamkami, ki so sestavljene iz neologizma, ki ga sestavljajo elementi, od katerih vsak opisuje značilnosti proizvodov ali storitev, za katere je bila zahtevana registracija: kot splošno pravilo so take znamke same po sebi opisne.(25) Sodišče prve stopnje se je nato sklicevalo na opredelitev, ki je bila dana temu splošnemu pravilu, namreč da se ne uporablja, če gre za zaznavno razliko med neologizmom in zgolj vsoto njegovih delov, pravilno ugotavljajoč, da to domneva, da zaradi neobičajne kombinacije za navedene proizvode ali storitve neologizem ustvarja vtis, ki je dovolj oddaljen od vtisa, ki ga ustvarja preprosta kombinacija pomenov elementov, ki ga sestavljajo. Sodišče prve stopnje je nato ugotovilo, da se znak ROCKBASS ni oddaljil od angleških pravil besedotvorja, ker ustreza pravilni sintaktični postavitvi dveh besed, ki ga sestavljata, skupaj. Sodišče prve stopnje je zaključilo, da beseda strukturalno ni neobičajna in torej ne ustvarja vtisa, ki bi bil oddaljen od vtisa, ki ga ustvarja preprosta kombinacija pomenov njegovih sestavin.
41. Po mojem mnenju je v tistem delu sodbe Sodišče prve stopnje pravilno analizo sodne prakse Sodišča povezalo z ugotovitvami dejanskega stanja, kar ne more biti predmet pritožbe.
42. Tretjič, H.-P. Wilfer trdi, da je Sodišče prve stopnje prezrlo dejstvo, da namen
ne zadošča za ugotovitev, da je znamka neposredno opisna. Iz točke 62 njegove sodbe jasno izhaja, da Sodišče prve stopnje štelo, da je izvajanje rock glasbe eden od možnih namenov zadevnih proizvodov. V zvezi s tem je ugotovilo, da je ta navedba lahko odločilna za kupca basovske kitare, ki namerava igrati rock glasbo. Vendar pa je presodilo, da vprašanje tehnične natančnosti takega poimenovanja ni primerno. S tem je Sodišče prve stopnje napačno spregledalo dejstvo, da se mora zato, da bi zadevna javnost štela okoliščino za bistveno, zavedati vsaj njenega obstoja. V tej zadevi ni ničesar, kar bi kazalo na to, da so prijavljeni proizvodi, in sicer „glasbeni inštrumenti“ oziroma električne basovske kitare“, posebno primerni za izvajanje določene glasbene zvrsti. Zato dejstvo, da je mogoče izvajati določeno zvrst glasbe – na primer rockbass – na določenih prijavljenih proizvodih, na primer na električni basovski kitari, ne more pomeniti bistvene značilnosti lastnosti teh proizvodov, še manj pa za druge zadevne glasbene inštrumente ali dodatke. Kot je Sodišče prve stopnje samo poudarilo v točki 66, je treba opisnost znaka presoditi posamično v razmerju do vsake kategorije prijavljenih proizvodov.
43. Tako se zdi, da H.-P. Wilfer trdi, da golo dejstvo, da beseda opisuje namen proizvoda ali storitve, ki bi bil zajet s predlagano besedno znamko, ne zadošča za zavrnitev registracije te znamke zaradi tega, ker je opisna. Priznam, da imam nekaj težav pri razumevanju, kako lahko taka trditev vzdrži najbolj bežno presojo besedila člena 7(1)(c) Uredbe. Ta določba enoznačno določa, da „znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki, ki lahko v gospodarskem prometu označujejo […] namen […] blaga ali storitve“, „se ne registrirajo“.
44. Na obravnavi je pravni zastopnik H.-P. Wilferja poudaril, da zvrst glasbe „rock bass“ ni posebna lastnost proizvodov ali glasbenih inštrumentov. Vendar še enkrat, ne razumem, kako lahko ta trditev koristi H.-P. Wilferju. Gotovo je samo po sebi jasno, da je en izmed namenov basovske kitare izvajanje rock glasbe. Ta ugotovitev ne bo nič manj držala, če določena oseba kupi basovsko kitaro z (mogoče zavedeno) predstavo, da bo z njo izvajala klasično glasbo. Še toliko manj jo izpodbija primer, ki ga je podal pravni zastopnik H.-P. Wilferja, ki je trdil, da je njegov logičen zaključek, da znamke Honda Jazz ni mogoče registrirati, ker je v avtomobilih mogoče predvajanje jazz glasbe.
45. Zato sem mnenja, da je sedmi pritožbeni razlog neutemeljen.
Šesti pritožbeni razlog
46. H.-P. Wilfer je pred Sodiščem prve stopnje trdil, da v zvezi z dodatki za kitaro sodna praksa(26) zahteva samostojen preizkus vsake kategorije zahtevanih proizvodov ali storitev. V tem primeru naj beseda „rockbass“ ne bi imela očitne zveze niti z bistvenimi značilnostmi dodatkov za kitare v razredu 15 niti s proizvodi iz razredov 9 in 18.(27)
47. Sodišče prve stopnje je odločilo, da je v zvezi z zaboji, kovčki in vrečami iz razreda 18, ker H.-P. Wilfer ni delal razlik v tej generični kategoriji, treba potrditi presojo odbora za pritožbe v delu, v katerem se nanaša na celotno kategorijo. V zvezi z opremo iz razreda 9 iz trditev strank izhaja, da se lahko ista oprema uporablja za različne inštrumente. Tako njihova uporaba v povezavi z basovsko kitaro pomeni le eno od njihovih mogočih uporab. Obstaja dovolj neposredna in konkretna zveza med znakom in zadevnimi proizvodi, ko tehnika, ki jo znak predstavlja, vključuje ali celo zahteva uporabo teh proizvodov. Ta tehnika namreč ne pomeni področja uporabe teh proizvodov ali storitev le v tem primeru, ampak tudi eno od njihovih lastnih funkcij.(28) Glede na to dejstvo, da se lahko zadevni proizvodi uporabljajo tudi v drugih okoliščinah, ki jih zadevni znak ne predstavlja, tega sklepa ne more ovreči.(29) Čeprav v obravnavanem primeru zadevna oprema ni namenjena uporabi izključno v povezavi z basovskimi kitarami, pa jih glede na uporabo električnih inštrumentov tudi ni mogoče uporabljati samostojno. Poleg tega so te naprave nujno potrebne pri igranju na električno kitaro, ki sama ne more proizvajati glasbenih tonov. Torej je možnost igranja na električno basovsko kitaro funkcija opreme iz zahteve in ne le eno od številnih področij njene uporabe. Zlasti se zahteva – ali pa vsaj predpostavlja – skupna uporaba teh dveh kategorij proizvodov zaradi njunih bistvenih značilnosti.(30)
48. V okviru šestega pritožbenega razloga H.-P. Wilfer trdi, da Sodišče prve stopnje ni upoštevalo dejstva, da zaboji, kovčki in vreče, ki so namenjeni prevozu glasbenih inštrumentov in njihovih dodatkov, spadajo v razred 15. V skladu s tem, je seznam proizvodov H.-P. Wilferja iz razreda 15 obsegal „zaboje, kovčke in vreče, vreče, ki so prilagojeni navedenim proizvodom“. Zaboji, kovčki in vreče iz razreda 18 so torej namenjeni za vsako uporabo, razen
za prevoz glasbenih inštrumentov in njihovih dodatkov. Sodišče prve stopnje je izkrivilo dejstva brez obrazložitve.
49. Poleg tega H.-P. Wilfer navaja, da s tem, ko je trdil, da proizvodov iz razreda 9, ki jih je prijavil H.-P. Wilfer, glede na uporabo električnih inštrumentov ni mogoče uporabljati samostojno,(31) je Sodišče prve stopnje izkrivilo dejstva brez obrazložitve. H.-P. Wilfer je pojasnil, da ni noben izmed proizvodov, navedenih v razredu 9, bil uporabljen kot „glasbeni inštrument“ ali „električna kitara“. Nasprotno, tehnična zvočna oprema, mešalne mize, naprave za zvočne efekte, ojačevalci, omarice za zvočnike, aktivne omarice za zvočnike (combos) se lahko enako uporabljajo za prenos številnih drugih zvočnih signalov, npr. živalskih glasov, ali video-, televizijskih ali radijskih signalov. Zato je nerealno in samovoljno domnevati, da je glavna funkcija te opreme uporaba skupaj z električno basovsko kitaro. To velja a fortiori
za „zaboje, kovčke in vreče za [tehnično zvočno opremo, mešalne mize, naprave za zvočne efekte, ojačevalce, omarice za zvočnike, aktivne omarice za zvočnike (combos)]“, ker se ne ponujajo skupaj z glasbenimi inštrumenti oziroma električnimi basovskimi kitarami, ampak samo s proizvodi iz razreda 9.
50. Strinjam se z UUNT, da se v okviru prvega dela šestega pritožbenega razloga, čeprav je naveden kot izkrivljanje dejstev, dejansko želi doseči ponovna presoja dejstev, kot sta jih ugotovila Sodišče prve stopnje in odbor za pritožbe. Iz izpodbijane odločbe izhaja, da H.-P. Wilfer ni izključil možnosti, da bi se zaboji, kovčki in vreče iz razreda 18 uporabljali skupaj s kitarami. Na podlagi tega je odbor za pritožbe ugotovil, da je bil namen teh proizvodov opisan s predlagano znamko. Potrditev te ugotovitve na Sodišču prve stopnje ne more biti predmet pritožbe.
51. V zvezi z drugo točko se zdi, da H.-P. Wilfer ne izpodbija ugotovitve Sodišča prve stopnje, da je eden izmed mogočih načinov uporabe opreme iz razreda 9 uporaba skupaj z basovsko kitaro. Dejstvo, da se ta oprema lahko uporabi na drug način, na katerega se zadevni znak ne nanaša, ne pomeni, da ta znak ni opisen.(32) Sodišče prve stopnje je torej pravilno ugotovilo, da se znak ne more registrirati z opremo iz razreda 9.
52. V skladu z navedenim menim, da je šesti pritožbeni razlog delno nedopusten in delno neutemeljen.
Predlog
53. Iz zgoraj navedenih razlogov menim, naj Sodišče:
– zavrne pritožbo;
– H.-P. Wilferju naloži stroške pritožbe.
(1) .
(2)  –	ZOdl., str. II-1981.
(3)  –	UL 1994, L 11, str. 1.
(4)  –	Prva direktiva Sveta z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (89/104/EGS) (UL 1989, L 40, str. 1). V okviru drugih bistveno identičnih določb Direktive 89/104 in Uredbe je Sodišče pojasnilo, da se morajo njegove razlage ene določbe uporabiti tudi za drugo: sodba z dne 22. junija 2000 v zadevi Marca Mode (C‑425/98, Recueil, str. I-4861, točke od 26 do 28).
(5)  –	Trinajsta uvodna izjava Uredbe določa, da pristojnosti, ki jih Uredba podeljuje Sodišču Evropskih skupnosti v zvezi z razveljavitvijo in spreminjanjem odločb pritožbenih sodišč, Sodišče prve stopnje ustrezno izvaja na prvi stopnji v skladu s Sklepom Sveta z dne 24. oktobra 1988 o ustanovitvi Sodišča prve stopnje Evropskih skupnostih (88/591/ESPJ, EGS, Euratom) (UL L 319, str. 1), kot je bil spremenjen s Sklepom 93/350/Euratom, ESPJ, EGS z dne 8. junija 1993 (UL L 144, str. 21).
(6)  –	Iz razredov 9, 25 in 18 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kot je bil revidiran in spremenjen.
(7)  –	Točki 10 in 11 izpodbijane sodbe, ki navajata sklep Sodišča prve stopnje z dne 9. septembra 2004 v zadevi Alto de Casablanca proti UUNT (Veramonte), T-14/04, ZOdl., str. II-3077, točka 9, in navedena sodna praksa.
(8)  –	Točke od 12 do 14 izpodbijane sodbe, ki navajajo sodbo z dne 26. novembra 2003 v zadevi HERON Robotunits proti UUNT (ROBOTUNITS), T-222/02, Recueil, str. II-4995, točki 50 in 51, in navedena sodna praksa.
(9)  –	Glej točko 9 zgoraj.
(10)  –	Glej tudi točko 54 sodbe Sodišča z dne 13. marca 2007 v zadevi UUNT proti Kaul, C-29/05 P, ki potrjuje to razumevanje Sodišča prve stopnje v tej zadevi.
(11)  –	Navajanje sodb z dne 29. oktobra 1980 v združenih zadevah Van Landewyck in drugi proti Komisiji, od 209/78 do 215/78 in 218/78, Recueil, str . 3125, točka 47; z dne 21. marca 1990 v zadevi Belgija proti Komisiji, C-142/87, Recueil, str. I-959, točka 48, in z dne 21. oktobra 2004 v zadevi KWS Saat proti UUNT, C-447/02 P, ZOdl., str. I-10107, točke od 47 do 50.
(12)  –	Sodba z dne 24. novembra 2004 v zadevi Henkel proti UUNT,
T-393/02, ZOdl., str. II-4115, točka 46, in navedena sodna praksa.
(13)  –	Točke od 28 do 36 izpodbijane sodbe.
(14)  –	Navedeno v opombi 10; glej zlasti točke 42, 43 in 63.
(15)  –	Glej točko 39 izpodbijane sodbe.
(16)  –	V opombi 8 navedena sodba ROBOTUNITS, točka 41.
(17)  –	V zvezi z Direktivo 89/104 navajam sodbi z dne 12. februarja 2004 v zadevi Koninklijke KPN Nederland,
C-363/99, Recueil, str. I-1619, točka 100, in z dne 12. februarja 2004 v zadevi Campina Melkunie, C-265/00, Recueil, str. I-1699, točka 43.
(18)  –	Sodba z dne 20. marca 2002 v zadevi Daimler Chrysler proti UUNT (CARCARD), T-356/00, Recueil, str. II-1963, točka 29, in v opombi 8 navedena sodba ROBOTUNITS, točka 39.
(19)  –	Točke od 56 do 60 izpodbijane sodbe.
(20)  –	Glej točki 40 in 41 izpodbijane sodbe.
(21)  –	Sodba ROBOTUNITS, navedena v opombi 8, točka 44, in sodba z dne 20. julija 2004 v zadevi Lissotschenko and Hentze proti UUNT(LIMO), T-311/02, ZOdl., str. II-2957, točka 41.
(22)  –	Točke od 61 do 63 izpodbijane sodbe.
(23)  –	Sodba z dne 23. oktobra 2003 v zadevi UUNT proti Wrigley, C-191/01, Recueil, str. I-12447, točka 32; v zvezi z Direktivo o znamki glej tudi v opombi 17 navedeno sodbo Campina Melkunie, točka 38.
(24)  –	Ambloplites rupestris ; francosko perche des roches, crapet de roche oziroma rouget de roche; nemško gemeiner Felsenbarsch oziroma gemeiner Sonnenbarsch.
(25)  –	Glej zadeve, ki jih navaja Sodišče prve stopnje v opombi 17. V zvezi z Uredbo glej tudi sodbo z dne 19. aprila 2007 v zadevi Celltech,
C-273/05 P, točka 77.
(26)  –	Sodba z dne 27. februarja 2002 v zadevi Ellos proti UUNT (ELLOS), T-219/00, Recueil, str. II‑753, točka 41.
(27)  –	Glej točko 42 izpodbijane sodbe.
(28)  –	Sodba z dne 27. februarja 2002 v zadevi Streamserve proti UUNT (STREAMSERVE),
T‑106/00, Recueil, str. II-723, točka 44.
(29)  –	V opombi 8 navedena sodba ROBOTUNITS, točka 47.
(30)  –	Točke od 70 do 73 izpodbijane sodbe.
(31)  –	Točka 73.
(32)  –	Glej zgoraj navedeno točko 33.