62023CJ0671
SODBA SODIŠČA (šesti senat)
z dne 19. junija 2025 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Preprečevanje uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma – Direktiva (EU) 2015/849 – Člen 59 – Pojem „sistematična kršitev“ – Sankcije – Nacionalna ureditev ali praksa, ki omogoča naložitev ločene globe za vsako kršitev, ugotovljeno med enim in istim pregledom – Združljivost s pravom Unije – Minimalna harmonizacija – Spoštovanje splošnih načel prava Unije – Učinkovite, sorazmerne in odvračilne sankcije – Načelo ne bis in idem“
V zadevi C‑671/23,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve) z odločbo z dne 8. novembra 2023, ki je na Sodišče prispela 13. novembra 2023, v postopku
M
proti
Lietuvos bankas,
SODIŠČE (šesti senat),
v sestavi A. Kumin (poročevalec), predsednik senata, I. Ziemele, sodnica, in S. Gervasoni, sodnik,
generalni pravobranilec: J. Richard de la Tour,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za litovsko vlado V. Kazlauskaitė‑Švenčionienė in E. Kurelaitytė, agentki,
–
za špansko vlado M. Morales Puerta, agentka,
–
za Evropsko komisijo C. Auvret, J. Jokubauskaitė in G. von Rintelen, agenti,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 59 Direktive (EU) 2015/849 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 2015 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja ali financiranje terorizma, spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive 2005/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta in Direktive Komisije 2006/70/ES (UL 2015, L 141, str. 73).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med M, institucijo za izdajo elektronskega denarja, in Lietuvos bankas (banka Litve) v zvezi z odločitvijo zadnjenavedene, da se instituciji M naloži osem ločenih glob zaradi osmih kršitev nacionalne zakonodaje o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
V uvodnih izjavah 1, 2 in 59 Direktive 2015/849 je navedeno:
„(1)
Tokovi nezakonitega denarja lahko škodujejo integriteti, stabilnosti in ugledu finančnega sektorja ter ogrozijo notranji trg [Evropske u]nije in mednarodni razvoj. Pranje denarja, financiranje terorizma in organizirani kriminal ostajajo velike težave, ki bi jih bilo treba obravnavati na ravni Unije. Poleg nadaljnjega razvoja kazenskopravnega pristopa na ravni Unije je nujno in lahko prinese dodatne rezultate tudi usmerjeno in sorazmerno preprečevanje uporabe finančnega sistema za namene pranja denarja in financiranja terorizma.
(2)
Prizadevanja storilcev kaznivih dejanj in oseb, ki jim pri tem pomagajo, da bi prikrili izvor premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivimi dejanji, ali pa zakonit ali nezakonit denar preusmerili v namene terorizma, lahko resno ogrozijo trdnost, integriteto in stabilnost kreditnih institucij in finančnih institucij ter zaupanje v finančni sistem kot celoto. […] [C]ilje za zaščito družbe pred kriminalom ter zaščite stabilnosti in integritete finančnega sistema Unije [bi bilo treba] uravnotežiti s potrebo po oblikovanju regulativnega okolja, ki omogoča, da podjetja širijo svoje poslovanje in pri tem nimajo nesorazmernih stroškov zaradi zagotavljanja skladnosti s predpisi.
[…]
(59)
Države članice bi morale zaradi pomembnosti boja proti pranju denarja in financiranju terorizma v nacionalnem pravu določiti učinkovite, sorazmerne in odvračilne upravne sankcije in ukrepe za nespoštovanje nacionalnih določb za prenos te direktive. […] Ta direktiva bi morala zato zagotoviti nabor upravnih sankcij in ukrepov, ki jih imajo države članice na voljo vsaj za hude, ponavljajoče se ali sistematične kršitve zahtev v zvezi z ukrepi skrbnega preverjanja strank, vodenjem evidenc, poročanjem o sumljivih transakcijah in notranjim nadzorom pooblaščenih subjektov. Nabor sankcij in ukrepov bi moral biti dovolj širok, da bi lahko države članice in pristojni organi upoštevali razlike med pooblaščenimi subjekti, zlasti med kreditnimi institucijami in finančnimi institucijami ter drugimi pooblaščenimi subjekti, kar zadeva njihovo velikost, značilnosti in naravo posla. Države članice bi morale pri prenosu te direktive zagotoviti, da izrek upravnih sankcij in ukrepov v skladu s to direktivo ter kazenskih sankcij v skladu z nacionalnim pravom ne krši načela ne bis in idem.“
4
Člen 1 te direktive v odstavkih (1) in (2) določa:
„1.   Cilj te direktive je preprečiti uporabo finančnega sistema Unije za namene pranja denarja in financiranja terorizma.
2.   Države članice zagotovijo, da sta pranje denarja in financiranje terorizma prepovedana.“
5
Člen 58 navedene direktive v odstavkih 1 in 2 določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da so pooblaščeni subjekti lahko odgovorni za kršitve nacionalnih določb za prenos te direktive v skladu s tem členom in členi 59 do 61. Vse izhajajoče sankcije ali ukrepi so učinkoviti, sorazmerni in odvračilni.
2.   Brez poseganja v pravico držav članic, da določijo in izrečejo kazenske sankcije, države članice določijo pravila o upravnih sankcijah in ukrepih ter zagotovijo, da lahko njihovi pooblaščeni organi izrečejo takšne sankcije in ukrepe za kršitve nacionalnih določb, za prenos te direktive, ter zagotovijo njihovo uporabo.
[…]“
6
Člen 59 iste direktive določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da se ta člen uporablja vsaj za tiste primere kršitev obveznosti s strani pooblaščenih subjektov, ki so hudi, ponavljajoči se in sistematični, ali pa kombinacija navedenega, in sicer v zvezi z zahtevami iz:
(a)
členov 10 do 24 (skrbno preverjanje strank);
(b)
členov 33, 34 in 35 (prijavljanje sumljivih transakcij);
(c)
člena 40 (vodenje evidenc) ter
(d)
členov 45 in 46 (notranji nadzor).
2.   Države članice zagotovijo, da v primerih iz odstavka 1 upravne sankcije in ukrepi, ki se lahko uporabijo, zajemajo vsaj:
(a)
javno izjavo, v kateri sta opredeljeni fizična ali pravna oseba in narava kršitve;
(b)
odredbo, ki od fizične ali pravne osebe zahteva, da preneha z ravnanjem in da tega ravnanja več ne ponovi;
(c)
umik ali začasni umik dovoljenja, kadar je slednje potrebno za pooblaščeni subjekt;
(d)
začasno prepoved izvrševanja vodstvenih nalog za katero koli osebo, ki se ji odvzamejo vodstvene pristojnosti v pooblaščenih subjektih, ali katero koli drugo fizično osebo, ki nosi odgovornost za kršitev;
(e)
najvišje upravne denarne sankcije v višini vsaj dvakratnega zneska koristi, pridobljene s kršitvijo, kadar je to korist mogoče določiti, ali vsaj 1.000.000 EUR;
3.   Države članice zagotovijo, da se z odstopanjem od odstavka 2(e), če je zadevni pooblaščeni subjekt kreditna institucija ali finančna institucija, lahko prav tako uporabijo naslednje sankcije:
(a)
v primeru pravne osebe najvišje upravne denarne sankcije v višini vsaj 5.000.000 EUR ali 10 % skupnega letnega prometa glede na zadnje razpoložljive računovodske izkaze, ki jih je odobril upravljalni organ; kadar je pooblaščeni subjekt nadrejeno podjetje ali podrejeno podjetje nadrejenega podjetja, od katerega se zahteva, da pripravi konsolidirane računovodske izkaze v skladu s členom 22 Direktive 2013/34/EU [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o letnih računovodskih izkazih, konsolidiranih računovodskih izkazih in povezanih poročilih nekaterih vrst podjetij, spremembi Direktive 2006/43/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi direktiv Sveta 78/660/EGS in 83/349/EGS (UL 2013, L 182, p. 19)], je relevantni skupni letni promet enak skupnemu letnemu prometu ali ustrezni vrsti prihodka v skladu z ustreznimi računovodskimi direktivami na podlagi zadnjih razpoložljivih konsolidiranih računovodskih izkazov, ki jih odobri upravljalni organ končnega nadrejenega podjetja;
(b)
v primeru fizične osebe najvišje upravne denarne sankcije v višini vsaj 5.000.000 EUR ali ustrezne vrednosti v nacionalni valuti države članice, v kateri euro ni uradna valuta, na dan 25. junij 2015.
4.   Države članice lahko pristojne organe pooblastijo za izrek dodatnih oblik upravnih sankcij poleg tistih iz točk (a) do (d) odstavka 2 ali izrečejo upravne denarne sankcije, ki presegajo zneske iz točke (e) odstavka 2 in iz odstavka 3.“
7
Člen 60 Direktive 2015/849 v odstavku 4 določa:
„Države članice zagotovijo, da pristojni organi pri določanju vrste in ravni upravnih sankcij ali ukrepov upoštevajo vse relevantne okoliščine, po potrebi tudi:
(a)
resnost in trajanje kršitve;
(b)
stopnjo odgovornosti odgovorne fizične ali pravne osebe;
(c)
finančno trdnost fizične ali pravne osebe, ki nosi odgovornost, kot jo denimo dokazuje celotni promet pravne osebe, ki nosi odgovornost, ali letni prihodek fizične osebe, ki nosi odgovornost;
(d)
korist, ki jo je fizična ali pravna oseba, ki nosi odgovornost, pridobila s kršitvijo, kolikor jo je mogoče določiti;
(e)
izgube, ki so jih zaradi kršitve imele tretje strani, če jih je mogoče določiti;
(f)
raven sodelovanja fizične ali pravne osebe, ki nosi odgovornost, s pristojnim organom;
(g)
prejšnje kršitve fizične ali pravne osebe, ki nosi odgovornost.“
Litovsko pravo
Zakon PPD/FT
8
Z Lietuvos Respublikos pinigų plovimo ir teroristų finansavimo prevencijos įstatymas Nr. VIII‑275 (zakon Republike Litve št. VIII‑275 o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma) z dne 19. junija 1997 (Žin., 1997, št. 64‑1502) v različici po spremembi z zakonom št. XIII‑1440 z dne 30. junija 2018 (v nadaljevanju: zakon PPD/FT), je bila v litovsko pravo prenesena Direktiva 2015/849. Člen 34 tega zakona določa:
„(1)   Huda kršitev tega zakona pomeni:
1.
neizpolnjevanje zahtev v zvezi z identifikacijo stranke in upravičenca, ki so določene v členih od 9 do 15 tega zakona;
2.
neizpolnjevanje zahtev v zvezi s prijavljanjem sumljivih denarnih poslov ali transakcij, ki so določene v členu 16 tega zakona;
3.
nespoštovanje zahtev v zvezi s hrambo informacij, ki so določene v členu 19 tega zakona;
4.
opustitev finančne institucije ali drugega pooblaščenega subjekta, da vzpostavi postopke notranjega nadzora, ki so določeni v členu 29 tega zakona.
(2)   Za sistematično kršitev tega zakona gre, če:
1.
je ta zakon kršen vsaj trikrat v enem letu od izreka sankcije zaradi kršitve tega zakona;
2.
se hkrati ugotovijo kršitve določb o preprečevanju pranja denarja in/ali financiranja terorizma, ki vključujejo več skupin zahtev:
(a)
zahteve glede identifikacije stranke in upravičenca, določene v členih od 9 do 15 tega zakona;
(b)
zahteve glede prijavljanja sumljivih denarnih poslov ali transakcij, določene v členu 16 tega zakona;
(c)
zahteve v zvezi s hrambo informacij, določene v členu 19 tega zakona;
(d)
zahteve v zvezi s postopki notranjega nadzora, določene v členu 29 tega zakona.“
9
Člen 39 zakona PPD/FT v odstavku 1 določa:
„Banka Litve in Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba [(služba za preiskovanje finančnega kriminala, Litva)] lahko finančni instituciji ali podružnici tuje finančne institucije naložita naslednje globe:
[…]
2.
za kršitve tega zakona, če finančna institucija ali podružnica tuje finančne institucije sistematično krši ta zakon, stori hudo kršitev tega zakona ali ga večkrat krši v obdobju enega leta od izreka sankcije zaradi kršitve tega zakona, v višini od 0,5 do 10 % bruto letnega prihodka (če znesek 10 % bruto letnega prihodka presega 5.100.000 EUR) ali od 2000 do 5.100.000 EUR (če znesek, ki ustreza 10 % bruto letnega prihodka, znaša manj kot 5.100.000 EUR).“
Zakon o banki Litve
10
Člen 433 Lietuvos Respublikos Lietuvos banko įstatymas Nr. I‑678 (zakon Republike Litve št. I‑678 o banki Litve) z dne 1. decembra 1994 (Žin., 1994, št. 99‑1957) v različici po spremembi z zakonom št. XIII-1854 z dne 20. decembra 2018 (v nadaljevanju: zakon o banki Litve), v odstavkih 7 in 10 določa:
„(7)   Banka Litve pri odločanju, ali je treba naložiti sankcijo, ter pri določanju konkretno uporabljenih sankcij in njihovih ravni upošteva:
1.
resnost in trajanje ugotovljene kršitve;
2.
znesek prihodkov ali kakršno koli drugo premoženjsko korist, ki jo je oseba pridobila s kršitvijo, izgube, ki se jim je bilo mogoče izogniti, ali povzročeno škodo, če jo je mogoče določiti;
3.
krivdno ravnanje pravne osebe, obliko in vrsto krivdnega ravnanja fizične osebe ter finančno trdnost osebe, ki se ji naloži sankcija;
4.
prejšnje kršitve osebe, ki se ji naloži sankcija, in sankcije, ki so ji bile izrečene, ter njeno sodelovanje z banko Litve med preiskavo;
5.
olajševalne in obteževalne okoliščine, določene v tem zakonu in drugih zakonih, ki urejajo finančne trge;
6.
vpliv ugotovljenih kršitev predpisov in predvidenih sankcij (ukrepov) na stabilnost in zaupanje finančnih trgov;
7.
ukrepe, ki jih je oseba, ki ji je naložena sankcija, sprejela, da bi preprečila ponovitev kršitve v prihodnosti;
8.
katero koli drugo okoliščino, ki je določena v zakonih, ki urejajo finančne trge, ali ki je pomembna.
[…]
(10)   Kadar je sankcija, ki se uporabi, globa, se znesek konkretno naložene globe določi v treh korakih, pri čemer se upoštevajo osnovni znesek globe ter okoliščine iz odstavkov 7, 8 in 9 tega člena. V prvi fazi se glede na resnost in trajanje ugotovljene kršitve določi osnovni znesek globe, ki ne sme presegati 50 % najvišjega zneska globe, ki se lahko naloži za tako kršitev. V drugi fazi se osnovni znesek globe po potrebi zmanjša ali poveča ob upoštevanju olajševalnih in obteževalnih okoliščin ter drugih okoliščin, ki so v korist ali v škodo zadevne osebe. […] V tretji fazi se znesek globe, določen v prvi in drugi fazi, po potrebi zmanjša ali poveča ob upoštevanju potrebe po zagotovitvi sorazmernosti sankcije in odvračilnega učinka ter vseh drugih upoštevnih okoliščin, ki niso bile upoštevane v prejšnjih fazah. Nadzorni organ sprejme akt, s katerim v skladu z določbami tega člena določi pravila za izračun globe.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
11
M je institucija za izdajo elektronskega denarja, glede katere je banka Litve opravila inšpekcijski pregled, ki se je nanašal na obdobje od 1. aprila 2019 do 31. marca 2020. Banka Litve je po tem pregledu z odločbo z dne 13. novembra 2020 (v nadaljevanju: sporna odločba) instituciji M naložila osem glob za osem kršitev, od katerih je vsaka pomenila kršitev več določb zakona PPD/FT in navodil udeležencem na finančnem trgu za preprečevanje pranja denarja in/ali financiranja terorizma. Banka Litve je štela, da je vsaka od teh kršitev huda ali razmeroma huda in da je sedem od njih tudi sistematičnih v smislu člena 34(2), točka 2, zakona PPD/FT.
12
V zvezi s sistematičnimi kršitvami, ki jih je storila institucija M, je banka Litve štela, da je treba te kršitve – ne glede na to, ali so zajemale kršitve, ki se nanašajo na eno ali več skupin zahtev iz te določbe – opredeliti kot „ločene sistematične kršitve“, pri čemer vsaka od njih upravičuje naložitev globe.
13
Banka Litve je znesek glob, naloženih instituciji M, izračunala na podlagi člena 433 zakona o banki Litve in opisa izračuna glob, ki ga je sprejel svet banke Litve, pri čemer je upoštevala najvišji znesek glob, določen v členu 39(1), točka 2, zakona PPD/FT.
14
V okviru tega izračuna je banka Litve za pet kršitev, ki jih je štela za hude, osnovni znesek glob določila na 30 % najvišje globe, za tri kršitve, ki jih je štela za razmeroma hude, pa na 20 % najvišje globe. Nato je upoštevala olajševalne in obteževalne okoliščine ter načeli razumnosti in pravičnosti ter te osnovne zneske znižala, da globe ne bi bile nesorazmerne glede na bruto letne prihodke institucije M, hkrati pa bi bile dovolj visoke, da bi institucijo M v prihodnje odvrnile od storitve kršitev. V teh okoliščinah je banka Litve instituciji M naložila pet glob v znesku 55.000 EUR, dve globi v znesku 35.000 EUR in eno globo v znesku 25.000 EUR, kar skupaj znaša 370.000 EUR.
15
Institucija M je zoper banko Litve vložila tožbo pri Vilniaus apygardos administracinis teismas (regionalno upravno sodišče v Vilni, Litva), s katero je predlagala razglasitev delne ničnosti sporne odločbe, ob tem pa je predlagala tudi izdajo odredbe za določeno ravnanje. Institucija M je v utemeljitev te tožbe med drugim trdila, da banka Litve ni mogla ugotoviti več „ločenih sistematičnih kršitev“ zakona PPD/FT, ampak je lahko ugotovila zgolj „enotno sistematično kršitev“ tega zakona, zato naj bi ji lahko naložila zgolj eno globo.
16
Navedeno sodišče je s sodbo z dne 21. septembra 2021 tej tožbi delno ugodilo in skupni znesek glob, naloženih instituciji M, zmanjšalo na 200.000 EUR. Vendar je navedeno sodišče zavrnilo trditev institucije M glede obstoja „enotne sistematične kršitve“ zakona PPD/FT.
17
Institucija M je zoper to sodbo vložila pritožbo pri Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve), ki je predložitveno sodišče, s katero je predlagala, prvič, naj se navedena sodba v delu, v katerem je bila z njo tožba, navedena v točki 15 te sodbe, delno zavrnjena, razveljavi, in drugič, naj se tej tožbi v celoti ugodi. Banka Litve je prav tako vložila pritožbo zoper isto sodbo, da bi dosegla njeno razveljavitev in zavrnitev navedene tožbe v celoti.
18
Institucija M navaja, da člen 34 zakona PPD/FT določa tako „hude kršitve“ kot tudi „sistematične kršitve“, ter meni, da je treba na podlagi obstoja več hudih kršitev ugotoviti „enotno sistematično kršitev“ in zato naložiti eno samo globo, katere najvišji znesek je določen s tem zakonom. Poleg tega naj bi se v skladu z jezikovno razlago tega člena 34 kršitve, ki se nanašajo na isto skupino zahtev, štele za eno samo hudo kršitev. Poleg tega institucija M trdi, da je banka Litve s tem, da ni ugotovila „enotne sistematične kršitve“ in da ji je naložila več glob, čeprav so se ugotovljene kršitve nanašale na nespoštovanje podobnih zahtev, kršila načelo ne bis in idem.
19
Banka Litve z opiranjem na člen 39(1), točka 2, zakona PPD/FT trdi, da medtem ko je bil namen zakonodajalca določiti, da se finančni instituciji lahko naloži globa, če je ta storila vsaj eno hudo kršitev tega zakona, za sistematično kršitev ni podobnega pravila, tako da se kršitev lahko šteje za sistematično zgolj, če so bile storjene še druge kršitve navedenega zakona, kot to določa njegov člen 34(2). Poleg tega naj bi bilo to, da se na področju pranja denarja in financiranja terorizma več kršitev opredeli kot „enotna huda kršitev“ ali kot „enotna sistematična kršitev“ v nasprotju s ciljema, ki se skušata uresničiti z Direktivo 2015/849, in sicer sta to zmanjšanje groženj na tem področju in njihovih negativnih posledic za gospodarstvo in finančni sistem v Uniji. Taka opredelitev bi namreč udeležence na finančnem trgu spodbujala k hudim in sistematičnim kršitvam na navedenem področju. Poleg tega naj s tako opredelitvijo ne bi bilo mogoče individualizirati globe glede na trajanje in resnost vsake kršitve ter druge okoliščine, povezane z njo, kar naj bi vplivalo na uresničevanje pravice zadevne osebe do obrambe.
20
Predložitveno sodišče meni, da se v obravnavani zadevi postavlja vprašanje, ali je treba člen 59 Direktive 2015/849 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero je treba – če pristojni organ države članice med enim in istim pregledom ugotovi več kršitev zahtev, ki se nanašajo bodisi na isto skupino bodisi na različne skupine zahtev, ki so določene v členu 59(1), od (a) do (d), te direktive – vsako od teh kršitev opredeliti kot „ločeno sistematično kršitev“, za katero se naloži ločena globa, ki se izračuna ob upoštevanju najvišjega zneska globe, določenega z nacionalnim zakonom, s katerim je bila prenesena navedena direktiva.
21
Navedeno sodišče trdi, da člen 34(2), točka 2, zakona PPD/FT drugače kakor člen 59(1) Direktive 2015/849 določa, da je treba za ugotovitev sistematične kršitve ugotoviti kršitve več skupin zahtev iz zadnjenavedene določbe. V obravnavani zadevi pa naj bi banka Litve s sporno odločbo ugotovila ločene sistematične kršitve tako za kršitve, ki spadajo v isto skupino, kot za kršitve, ki spadajo v različne skupine zahtev. Navedeno sodišče dvomi o skladnosti nacionalnega pravila, ki omogoča sprejetje take odločbe, s tem členom 59. Če tako nacionalno pravilo ni v skladu z navedenim členom, naj bi bilo treba preučiti, katera merila je treba upoštevati pri ugotavljanju, ali je kršitev sistematična v smislu tega člena. Predložitveno sodišče se poleg tega sprašuje, ali je bil s členom 39(1), točka 2, zakona PPD/FT v delu, v katerem določa možnost naložitve globe za „hudo kršitev tega zakona“, pravilno prenesen navedeni člen 59(1), ki se nanaša na „primere kršitev obveznosti […], ki so hudi, ponavljajoči se in sistematični, ali pa kombinacija navedenega“.
22
Predložitveno sodišče prav tako ugotavlja, da Direktiva 2015/849 ne vsebuje podrobne opredelitve pojma sistematične ali hude kršitve. Poudarja tudi, da iz člena 5 in člena 59(4) te direktive izhaja, da imajo države članice določeno polje proste presoje za sprejetje strožjih določb v mejah, ki jih določa pravo Unije. Vendar predložitveno sodišče meni, da teh členov 5 in 59 ni mogoče razlagati tako, da so te države članice pristojne za določitev nacionalnih pravil ali določb, na podlagi katerih lahko pristojni organ države članice naloži ločeno globo za vsako od kršitev zahtev, določenih v navedeni direktivi, ki so ugotovljene med enim in istim pregledom.
23
Predložitveno sodišče meni, da je treba, kadar se ugotovijo kršitve iz člena 59(1) Direktive 2015/849, naložiti eno samo upravno denarno sankcijo, katere najvišji znesek je določen v členu 59(3)(a) te direktive. Če bi bilo namreč mogoče za vsako od kršitev iz člena 59(1) navedene direktive, ki so bile ugotovljene hkrati, naložiti ločene globe, bi lahko najvišji skupni znesek hkrati izrečenih glob močno presegel najvišji znesek globe, določen v odstavku 3(a) tega člena 59, kar bi lahko poseglo v načeli pravne varnosti in sorazmernosti.
24
V teh okoliščinah je Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 59 Direktive 2015/849 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, po kateri se, če pristojni nacionalni organ med enim pregledom odkrije več kršitev različnih sklopov zahtev iz člena 59(1), od (a) do (d), [te direktive], za vsako od teh kršitev šteje, da pomeni ločeno sistematično kršitev, in je vsaka od teh kršitev predmet ločene globe, pri čemer se upošteva najvišja globa iz nacionalnega zakona, s katerim se izvaja [navedena direktiva]?
2.
Ali je treba člen 59 Direktive 2015/849 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, po kateri se, če pristojni nacionalni organ med enim pregledom odkrije več kršitev istega sklopa zahtev iz člena 59(1), od (a) do (d), [te direktive], za vsako od teh kršitev šteje, da pomeni ločeno sistematično kršitev, in je vsaka od teh kršitev predmet ločene globe, pri čemer se upošteva najvišja globa iz nacionalnega zakona, s katerim se izvaja [navedena direktiva]?
3.
Če je odgovor na vsaj eno od zgornjih vprašanj pritrdilen, katera merila je treba upoštevati pri ugotavljanju, ali je kršitev po členu 59 Direktive 2015/849 sistematična?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo in drugo vprašanje
25
Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 59 Direktive 2015/849 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi ali praksi, v skladu s katero je treba vsako od „sistematičnih kršitev“ zahtev iz odstavka 1 tega člena, ki jih je pristojni organ države članice ugotovil med enim in istim pregledom, opredeliti kot „ločeno sistematično kršitev“, za katero se naloži ločena globa, katere znesek se določi na podlagi najvišjega zneska denarne sankcije, ki se lahko naloži na podlagi te nacionalne ureditve ali prakse.
26
Najprej je treba pojasniti, da se ti vprašanji ne nanašata na to, ali vsaka od osmih kršitev iz postopka v glavni stvari, obravnavana ločeno, spada pod pojem „sistematična kršitev“ v smislu člena 59(1) Direktive 2015/849, ampak na vprašanje, ali ta določba nasprotuje temu, da se vsaka od kršitev, ki spadajo pod ta pojem, opredeli kot „ločena sistematična kršitev“, če so bile vse kršitve ugotovljene med enim in istim pregledom, in ali je v tem okviru odločilno dejstvo, da so bile te kršitve storjene s kršitvijo zahtev, ki spadajo pod eno od točk od (a) do (d) te določbe ali pod več od teh točk.
Razlaga člena 59 Direktive 2015/849
27
V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi njen kontekst in cilje, ki jim sledi ureditev, katere del je (sodbi z dne 17. novembra 1983, Merck_292/82, EU:C:1983:335, točka 12, in z dne 18. aprila 2024, Citadeles nekustamie īpašumi, C‑22/23, EU:C:2024:327, točka 30 in navedena sodna praksa).
28
Na prvem mestu, v skladu s členom 59(1) Direktive 2015/849 „[d]ržave članice zagotovijo, da se ta člen uporablja vsaj za tiste primere kršitev obveznosti s strani pooblaščenih subjektov, ki so hudi, ponavljajoči se in sistematični, ali pa kombinacija navedenega, in sicer v zvezi z zahtevami iz: (a) členov 10 do 24 (skrbno preverjanje strank); (b) členov 33, 34 in 35 (prijavljanje sumljivih transakcij); (c) člena 40 (vodenje evidenc) ter (d) členov 45 in 46 (notranji nadzor)“. Poleg tega člen 59(2) in (3) te direktive določa upravne sankcije in ukrepe, ki jih pristojni organ države članice vsaj lahko uporabi v primerih iz tega odstavka 1.
29
V zvezi s tem je najprej iz uporabe izraza „vsaj“ v členu 59, od (1) do (3), Direktive 2015/849 razvidno, da ta direktiva določa le minimalno harmonizacijo tako glede kršitev, ki jih morajo države članice sankcionirati, kot glede sankcij, ki jih morajo te naložiti. To razlago potrjuje dejstvo, da lahko države članice v skladu s členom 59(4) navedene direktive pristojne organe pooblastijo za naložitev drugih vrst upravnih sankcij poleg tistih iz tega člena ali za naložitev upravnih denarnih sankcij, ki presegajo zneske iz navedenega člena (sodba z dne 2. marca 2023, PrivatBank in drugi, C‑78/21, EU:C:2023:137, točka 65).
30
Dalje, poudariti je treba, da v Direktivi 2015/849 pojem „sistematična kršitev“ ni opredeljen. Poleg tega je treba ugotoviti, enako kot Evropska komisija, da dejstvo, da so zahteve iz te direktive združene v njenem členu 59(1), ne pove nič glede določitve okoliščin, v katerih je treba ugotoviti obstoj „ločenih sistematičnih kršitev“. Kršitve, naštete v točkah (a), (b), (c) in (d) te določbe, se namreč nanašajo na enega ali več členov iz poglavij II, IV, V in VI navedene direktive, tako da to naštevanje odraža le strukturo te direktive.
31
Nazadnje, v nasprotju s tem, kar trdita predložitveno sodišče in institucija M, ni treba vseh „sistematičnih kršitev“ in „hudih kršitev“ v smislu člena 59(1) Direktive 2015/849, ugotovljenih med enim in istim pregledom pristojnega organa države članice, prekvalificirati v „enotno sistematično kršitev“. Taka razlaga namreč nima podlage v besedilu te določbe. Poleg tega je na podlagi uporabe izraza „kombinacija navedenega“ v navedeni določbi mogoče ugotoviti, da je lahko kršitev hkrati „sistematična“ in „huda“.
32
Na drugem mestu, v zvezi s kontekstom, v katerega je umeščen člen 59 Direktive 2015/849, je treba navesti, da v skladu s členom 60(4) te direktive „[d]ržave članice zagotovijo, da pristojni organi pri določanju vrste in ravni upravnih sankcij ali ukrepov upoštevajo vse relevantne okoliščine“. V skladu z zadnjenavedeno določbo med te relevantne okoliščine spadajo zlasti resnost in trajanje kršitve, izgube, ki so jih utrpele tretje osebe, stopnja odgovornosti in sodelovanja ter korist, pridobljena s kršitvijo, in prejšnje kršitve fizične ali pravne osebe, ki se šteje za odgovorno.
33
Nacionalna ureditev ali praksa, v skladu s katero je vsaka od kršitev, ki spadajo pod pojem „sistematična kršitev“ v smislu člena 59(1) Direktive 2015/849 in ki so bile ugotovljene med enim in istim pregledom, opredeljena kot „ločena sistematična kršitev“, pa zadevni državi članici omogoča, da vse navedene relevantne okoliščine upošteva širše, kot bi to omogočala nacionalna ureditev, v skladu s katero bi bilo treba te kršitve, obravnavane skupaj, opredeliti kot „enotno sistematično kršitev“.
34
Poleg tega imajo države članice v okviru prenosa Direktive 2015/849 široko polje proste presoje glede ustreznega načina izvajanja obveznosti določitve upravnih sankcij in ukrepov v primeru kršitve zahtev, določenih s to direktivo (glej po analogiji sodbo z dne 17. novembra 2022, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, točka 45).
35
Na tretjem mestu, jezikovna in kontekstualna razlaga, ki izhaja iz točk 29 in od 32 do 34 te sodbe, je potrjena s teleološko razlago Direktive 2015/849, katere glavni cilj je, kot je razvidno iz njenega naslova ter člena 1(1) in (2), preprečevanje uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma. Natančneje, namen določb te direktive je na podlagi pristopa, ki temelji na tveganju, vzpostaviti vrsto preventivnih in odvračalnih ukrepov za učinkovit boj proti pranju denarja in financiranju terorizma, da bi se, kot izhaja iz uvodne izjave 1 navedene direktive, preprečilo, da bi tokovi nezakonitega denarja škodovali integriteti, stabilnosti in ugledu finančnega sektorja Unije ter ogrozili njen notranji trg in mednarodni razvoj (sodba z dne 5. decembra 2024, MISTRAL TRANS, C‑3/24, EU:C:2024:999, točki 25 in 26 ter navedena sodna praksa).
36
Direktiva 2015/849 za to določa minimalno harmonizacijo tako glede kršitev zahtev, določenih s to direktivo, ki jih morajo države članice sankcionirati, kot glede sankcij, ki jih morajo te naložiti (glej v tem smislu sodbo z dne 6. oktobra 2021, ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, točka 44).
37
Glede na navedeno je treba člen 59 Direktive 2015/849 razlagati tako, da čeprav morajo države članice sankcionirati vsaj kršitve iz odstavka 1 tega člena, in sicer tako, da določijo vsaj upravne sankcije in ukrepe iz odstavkov 2 in 3 istega člena, pa lahko določijo še druge sankcije in ukrepe, tudi za druge kršitve od tistih, ki so naštete v tem odstavku 1, ker se s tem členom 59 izvaja le minimalna harmonizacija.
38
Tako Direktiva 2015/849 načeloma ne nasprotuje nacionalni ureditvi ali praksi, ki določa, da se vsaka od kršitev, ki so sistematične in so bile ugotovljene med enim in istim pregledom, opredeli kot „ločena sistematična kršitev“, za katero se naloži ločena globa.
Spoštovanje splošnih načel prava Unije
39
Države članice morajo v okviru polja proste presoje, ki jim je priznano s členom 59 Direktive 2015/849, svoje pristojnosti izvajati ob spoštovanju prava Unije in njegovih splošnih načel ter zlasti ob spoštovanju načel sorazmernosti, ne bis in idem in učinkovitosti, ki nalaga, da so te sankcije učinkovite in odvračilne (glej po analogiji sodbo z dne 17. novembra 2022, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, točka 49 in navedena sodna praksa).
40
Ta ugotovitev izhaja tudi iz besedila uvodne izjave 59 in člena 58(1) Direktive 2015/849, v skladu s katerima morajo države članice določiti učinkovite, sorazmerne in odvračilne upravne sankcije in ukrepe.
– Načelo učinkovitosti
41
Kar zadeva načelo učinkovitosti, v skladu z ustaljeno sodno prakso nacionalna ureditev, ki se uporablja, ne sme biti oblikovana tako, da v praksi onemogoča ali pretirano otežuje uresničevanje pravic, ki jih podeljuje pravni red Unije (sodba z dne 5. marca 2019, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, točka 137 in navedena sodna praksa).
42
V zvezi s tem je treba opozoriti, da se zahteva po učinkovitosti nujno nanaša tako na pregon in sankcije v zvezi s kršitvami, ki škodijo integriteti, stabilnosti ali ugledu finančnega sistema Unije, kar se želi z Direktivo 2015/849 preprečiti, kot je razvidno iz člena 1(1) te direktive v povezavi z njenima uvodnima izjavama 1 in 2, kot tudi na izvajanje naloženih kazni, ker te sankcije, če se ne izvajajo učinkovito, ne morejo biti učinkovite in odvračilne. V tem okviru mora nacionalni zakonodajalec zagotoviti, da postopkovna ureditev, ki se uporablja za pregon in sankcioniranje teh kršitev, ni zasnovana tako, da iz razlogov, ki so značilni za to ureditev, pomeni sistemsko tveganje nekaznovanosti dejanj, ki pomenijo take kršitve (glej po analogiji sodbo z dne 21. decembra 2021, Euro Box Promotion in drugi, C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 in C‑840/19, EU:C:2021:1034, točki 192 in 193).
43
Ukrep pa je učinkovit in odvračilen, če vpletene akterje spodbuja k ravnanju, ki ne vodi do sankcij in, v primeru naložitve globe, k njenemu plačilu v najkrajšem možnem času (glej v tem smislu sodbo z dne 19. oktobra 2016, EL‑EM-2001, C‑501/14, EU:C:2016:777, točka 47).
44
V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da nacionalna ureditev ali praksa, v skladu s katero je vsaka od kršitev s sistematično naravo, ugotovljenih med enim in istim pregledom, opredeljena kot „ločena sistematična kršitev“, za katero se naloži ločena globa, vpletene akterje spodbuja k ravnanju, ki ne vodi do sankcij, in preprečuje sistemsko tveganje nekaznovanosti, ker taka ureditev ali praksa vpletene akterje, ki so storili tako kršitev, odvrača od tega, da storijo še več kršitev. Zato se zdi, da je nacionalna ureditev ali praksa iz postopka v glavni stvari v skladu z načelom učinkovitosti, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.
– Načelo sorazmernosti
45
V zvezi z načelom sorazmernosti je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso upravni ali represivni ukrepi, ki jih dovoljuje upoštevna nacionalna zakonodaja, ne smejo presegati tistega, kar je primerno in potrebno za uresničitev ciljev, ki jim ta zakonodaja legitimno sledi, pri čemer je treba takrat, kadar je mogoče izbirati med več primernimi ukrepi, uporabiti tistega, ki je najmanj omejujoč, povzročene neugodnosti pa ne smejo biti nesorazmerne glede na zastavljene cilje. Natančneje, strogost naloženih sankcij mora ustrezati resnosti kršitev, ki se želijo z njimi sankcionirati, zlasti tako, da se zagotovi resničen odvračilni učinek, hkrati pa se spoštuje splošno načelo sorazmernosti (sodbi z dne 6. oktobra 2021, ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, točki 99 in 100, in z dne 21. novembra 2024, Ekostroy, C‑61/23, EU:C:2024:974, točki 43 in 45 ter navedena sodna praksa).
46
Poleg tega je treba načelo sorazmernosti spoštovati ne samo pri določitvi sestavnih elementov kršitve, ampak tudi pri določitvi pravil o določanju višine glob in pri presoji elementov, ki se lahko upoštevajo pri določitvi globe (sodba z dne 6. oktobra 2021, ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, točka 98 in navedena sodna praksa).
47
Čeprav mora to, ali so v obravnavani zadevi te zahteve izpolnjene, nazadnje ugotoviti nacionalno sodišče, ki je edino pristojno za presojo dejstev in razlago nacionalne zakonodaje, je Sodišče v okviru postopka predhodnega odločanja pristojno, da na podlagi spisa zadeve v glavni stvari ter stališč, ki so mu predložena, predložitvenemu sodišču da koristne napotke, ki mu omogočajo rešitev spora, o katerem odloča (sodba z dne 2. marca 2023, PrivatBank in drugi, C‑78/21, EU:C:2023:137, točka 71 in navedena sodna praksa).
48
V obravnavani zadevi je namen zakona PPD/FT, s katerim je bila prenesena Direktiva 2015/849, kot je razvidno iz njegovega naslova, preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma. Za to je v členu 34(2) zakona PPD/FT opredeljen pojem „sistematična kršitev“ tega zakona, v členu 39(1), točka 2, navedenega zakona pa je določen znesek glob, ki se lahko naložijo, če je bila ugotovljena taka sistematična kršitev. V skladu z informacijami, ki jih je predložilo predložitveno sodišče, je treba na podlagi nacionalne ureditve ali prakse iz postopka v glavni stvari vsako od sistematičnih kršitev istega zakona, ki jih je pristojni organ ugotovil med enim in istim pregledom, opredeliti kot „ločeno sistematično kršitev“, za katero se naloži ločena globa, katere znesek se določi ob upoštevanju najvišjega zneska, ki ga ta ureditev določa.
49
Prvič, glede vprašanja, ali je nacionalna ureditev ali praksa iz postopka v glavni stvari primerna za zagotovitev uresničitve zastavljenih ciljev, je treba opozoriti, da je na eni strani nacionalna ureditev primerna za zagotovitev uresničitve navajanega cilja le, če resnično odraža prizadevanje za dosledno in sistematično doseganje tega cilja, in da je treba na drugi strani, če je cilj nacionalne ureditve tako kot v obravnavani zadevi preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma, za to ureditev šteti, da je primerna za zagotovitev uresničitve tako navajanega preventivnega cilja, kadar pomaga zmanjšati tveganje pranja denarja in financiranja terorizma (sodba z dne 2. marca 2023, PrivatBank in drugi, C‑78/21, EU:C:2023:137, točki 72 in 73 ter navedena sodna praksa).
50
Namen določb Direktive 2015/849, ki so preventivne narave, pa je na podlagi pristopa, ki temelji na tveganju, vzpostaviti vrsto preventivnih in odvračilnih ukrepov za učinkovit boj proti pranju denarja in financiranju terorizma, da bi se, kot izhaja iz uvodne izjave 1 te direktive, preprečilo, da bi tokovi nezakonitega denarja škodovali integriteti, stabilnosti in ugledu finančnega sektorja Unije ter ogrozili njen notranji trg in mednarodni razvoj (sodba z dne 2. marca 2023, PrivatBank e.a., C‑78/21, EU:C:2023:137, točka 75).
51
Med temi preventivnimi in odvračilnimi ukrepi za učinkovit boj proti pranju denarja in financiranju terorizma so ukrepi iz člena 59 Direktive 2015/849, ki državam članicam nalaga, da sankcionirajo vsaj kršitve, navedene v odstavku 1 tega člena, in za to določijo vsaj sankcije iz odstavkov 2 in 3 navedenega člena. Te določbe pa so bile v litovsko pravo prenesene s členom 34 in členom 39(1), točka 2, zakona PPD/FT.
52
Zato je očitno, da je nacionalna ureditev ali praksa, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, primerna za zagotovitev uresničitve legitimnih ciljev, ki se z njo uresničujejo ter ki se nanašajo na preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma.
53
Drugič, v zvezi s potrebnostjo nacionalne ureditve ali prakse iz postopka v glavni stvari je treba ugotoviti, da to, da je določeno, da je treba vsako od sistematičnih kršitev zakona PPD/FT, ki jih je pristojni organ ugotovil med enim in istim pregledom, opredeliti kot „ločeno sistematično kršitev“, za katero se naloži ločena globa, samo po sebi ne presega tega, kar je potrebno za dosego cilja, ki se skuša uresničiti s to ureditvijo ali prakso.
54
Za preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma je namreč treba vpletene akterje, ki so kršili zakon PPD/FT, odvrniti od novih kršitev tega zakona v prihodnosti. Za to pa je treba določiti, da se, kadar je med enim in istim pregledom ugotovljenih več kršitev tega zakona, tem subjektom lahko naloži bodisi strožja sankcija kot za eno samo kršitev bodisi, kot je razvidno iz točke 44 te sodbe, ločena sankcija za vsako od storjenih kršitev.
55
Čeprav se zdi, da je denarna kazen manj omejevalna od umika ali začasnega umika dovoljenja, na katera se nanaša člen 59(2)(c) Direktive 2015/849 (glej v tem smislu sodbo z dne 2. marca 2023, PrivatBank in drugi, C‑78/21, EU:C:2023:137, točka 90), se mora predložitveno sodišče prepričati, da v položaju, v katerem je med enim in istim pregledom pristojnega organa ugotovljenih več sistematičnih kršitev, dejstvo, da se v skladu z nacionalno ureditvijo ali prakso iz postopka v glavni stvari določi znesek globe za vsako od teh kršitev ob upoštevanju enakega najnižjega in enakega najvišjega zneska kot v primeru ene same sistematične kršitve, ne presega tega, kar je potrebno za uresničitev zastavljenih ciljev.
56
Možnost kumulacije glob, od katerih vsaka ne sme biti nižja od najnižjega zneska, določenega v členu 39(1), točka 2, zakona PPD/FT, le do zneska, ki je enak najvišjemu znesku, določenemu v tej določbi, pomnoženemu s številom naloženih glob, lahko v takem položaju privede do naložitve znatnih denarnih sankcij, ki lahko znašajo več milijonov EUR.
57
Čeprav take značilnosti – obravnavane ločeno – v zvezi z izračunom glob, naloženih za sankcioniranje več sistematičnih kršitev, ugotovljenih med enim in istim pregledom, ne presegajo nujno tega, kar je potrebno za uresničitev ciljev, ki jim sledi nacionalna ureditev ali praksa iz postopka v glavni stvari, lahko kombinacija teh različnih značilnosti, zlasti možnost kumulacije glob, ki ne smejo biti nižje od vnaprej določenega zneska, do zneska, ki ustreza večkratnemu najvišjemu znesku, določenem za vsako od teh glob, vseeno krši to zahtevo (glej v tem smislu sodbi z dne 12. septembra 2019, Maksimovic in drugi, C‑64/18, C‑140/18, C‑146/18 in C‑148/18, EU:C:2019:723, točke 42, 47 in 48, ter z dne 8. marca 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Neposredni učinek), C‑205/20, EU:C:2022:168, točki 40 in 41).
58
Ob tem je treba navesti, da iz člena 433(10) zakona o banki Litve izhaja, da se znesek globe po potrebi zmanjša ali poveča ob upoštevanju potrebe po zagotovitvi sorazmernosti sankcije. Tako se zdi, da ima banka Litve polje proste presoje, ki ji omogoča, da denarne sankcije določi tako, da ne presegajo tistega, kar je potrebno za preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma, kar pa mora v konkretnem primeru preveriti predložitveno sodišče.
59
Tretjič, v zvezi z ustreznostjo sankcij glede na resnost ugotovljenih kršitev je treba opozoriti, da kadar nacionalna ureditev določa kumulacijo sankcij, kot je kumulacija več denarnih sankcij, se morajo pristojni organi prepričati, da strogost vseh naloženih sankcij ne presega resnosti ugotovljene kršitve, sicer načelo sorazmernosti ne bi bilo spoštovano. Poleg tega to načelo zahteva, da se pri določitvi sankcije in pri določitvi zneska globe upoštevajo individualne okoliščine primera (glej v tem smislu sodbo z dne 19. oktobra 2023, G. ST. T. (Sorazmernost kazni v primeru kršitve znamke), C‑655/21, EU:C:2023:791, točki 66 in 67 ter navedena sodna praksa).
60
Pri presoji sorazmernosti sankcij je treba upoštevati tudi možnost, ki jo ima nacionalno sodišče, da spremeni opredelitev glede na tisto iz akta, ki ga je sprejel pristojni organ države članice, pri čemer lahko ta možnost privede do uporabe milejše sankcije, in možnost, da se sankcija prilagodi glede na težo ugotovljene kršitve (glej v tem smislu sodbo z dne 19. oktobra 2023, G. ST. T. (Sorazmernost kazni v primeru kršitve znamke), C‑655/21, EU:C:2023:791, točka 68 in navedena sodna praksa).
61
V obravnavani zadevi na eni strani člen 433(7) in (10) zakona o banki Litve določa, da je treba pri določitvi sankcije in določitvi zneska globe upoštevati individualne okoliščine konkretnega primera in potrebo po zagotovitvi sorazmernosti sankcij, na drugi strani pa je banka Litve, kot je razvidno iz točke 14 te sodbe, te okoliščine upoštevala, pri čemer je osnovni znesek glob iz postopka v glavni stvari zmanjšala, ker so bile nesorazmerne glede na bruto letni prihodek institucije M.
62
Poleg tega člen 59(2)(e) in (3) Direktive 2015/849 ne določa zgornje meje, ampak prag v zvezi z najvišjim zneskom denarnih sankcij, ki jih morajo imeti države članice možnost naložiti. Vendar mora predložitveno sodišče preveriti, ali strogost vseh sankcij, ki so bile v obravnavanem primeru naložene instituciji M, ne presega resnosti ugotovljenih kršitev.
63
Čeprav se glede na navedeno zdi, da je nacionalna ureditev ali praksa iz postopka v glavni stvari v skladu z načelom sorazmernosti, se mora predložitveno sodišče v obravnavani zadevi vseeno prepričati, ali, prvič, sankcije, ki jih je banka Litve naložila instituciji M, ne presegajo tega, kar je potrebno za preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma, in drugič, ali strogost teh sankcij ustreza resnosti kršitev, ki se želijo z njimi sankcionirati.
– Načelo ne bis in idem
64
V zvezi z načelom ne bis in idem, katerega uporabo mora preveriti predložitveno sodišče (glej v tem smislu sodbo z dne 14. septembra 2023, Volkswagen Group Italia in Volkswagen Aktiengesellschaft, C‑27/22, EU:C:2023:663, točka 46), je treba opozoriti, da to načelo prepoveduje kumulacijo postopkov pregona in sankcij kazenske narave v smislu člena 50 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) za ista dejanja in proti isti osebi. Tako sta za uporabo tega načela potrebna dva pogoja, in sicer, prvič, da obstaja prejšnja pravnomočna odločba (pogoj „bis“), in drugič, da se prejšnja odločba in poznejši postopek pregona ali poznejše odločbe nanašajo na ista dejanja (pogoj „idem“) (sodba z dne 25. januarja 2024, Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova, C‑58/22, EU:C:2024:70, točki 46 in 47 ter navedena sodna praksa).
65
Kar zadeva pogoj „bis“, je za to, da se lahko šteje, da je bila zoper nekoga v zvezi z dejanji, ki se mu očitajo, izdana „pravnomočna sodba“ v smislu člena 50 Listine, potrebno, da je bil na eni strani kazenski pregon v skladu z nacionalnim pravom pravnomočno končan in da je bila na drugi strani ta odločba izdana po vsebinski presoji obravnavane zadeve (sodba z dne 25. januarja 2024, Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova, C‑58/22, EU:C:2024:70, točki 48 in 53 ter navedena sodna praksa).
66
Iz ustaljene sodne prakse je razvidno, da člen 50 Listine ni omejen le na postopke in sankcije, ki so v nacionalnem pravu opredeljeni kot „kazenski“, ampak – ne glede na tako opredelitev v nacionalnem pravu – zajema tudi postopke in sankcije, za katere je treba šteti, da imajo kazensko naravo zaradi same narave kršitve ali stopnje strogosti sankcije, ki se lahko izreče zadevni osebi (sodba z dne 30. januarja 2025, Engie România, C‑205/23, EU:C:2025:43, točka 49 in navedena sodna praksa).
67
V zvezi s pogojem „idem“ je treba opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča merilo, upoštevno za presojo obstoja istega kaznivega dejanja v smislu člena 50 Listine, merilo istovetnosti dejanskega stanja, ki se razume kot obstoj sklopa konkretnih okoliščin, ki so neločljivo medsebojno povezane in ki so pripeljale do pravnomočne oprostitve ali obsodbe zadevne osebe. Tako je s tem členom prepovedano, da se za isto dejansko stanje naloži več sankcij kazenske narave ob koncu različnih postopkov, ki za to potekajo (sodba z dne 25. januarja 2024, Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova, C‑58/22, EU:C:2024:70, točka 67 in navedena sodna praksa). Načelo ne bis in idem pa se ne uporablja, kadar zadevni dejanski stanji nista isti, temveč le podobni (sodba z dne 22. marca 2022, bpost, C‑117/20, EU:C:2022:202, točka 36).
68
Pri določanju, ali obstaja tak sklop konkretnih okoliščin, morajo nacionalni pristojni organi določiti, ali dejansko stanje iz teh različnih postopkov pomeni celoto dejanj, ki so med seboj časovno, prostorsko in glede predmeta neločljivo povezana (sodba z dne 14. septembra 2023, Bezirkshauptmannschaft Feldkirch, C‑55/22, EU:C:2023:670, točka 57 in navedena sodna praksa).
69
V obravnavani zadevi spis, ki ga ima Sodišče na voljo, v nasprotju s trditvami institucije M ne vsebuje nobenega elementa, na podlagi katerega bi bilo mogoče ugotoviti kršitev načela ne bis in idem. Resda ni mogoče takoj izključiti, da je za globe iz postopka v glavni stvari mogoče šteti, da imajo kazensko naravo glede na stopnjo strogosti, saj člen 58(2) Direktive 2015/849 državam članicam omogoča, da določijo in naložijo kazenske sankcije, vendar je treba ugotoviti, da na eni strani iz tega spisa ni razvidno, da bi bile instituciji M naložene globe s pravnomočno odločbo, ki bi bila sprejeta pred sprejetjem sporne odločbe in bi se nanašala na isto dejansko stanje, kot je to, ki je predmet te odločbe. Na drugi strani so se različne kršitve, ugotovljene v navedeni odločbi, nanašale na kršitev različnih določb zakona PPD/FT in navodil udeležencem na finančnem trgu za preprečevanje pranja denarja in/ali financiranja terorizma ter s tem na dejansko stanje, ki je zgolj podobno, in ne isto.
70
Iz sodne prakse pa je razvidno, da se načelo ne bis in idem ne uporablja za položaj, v katerem je isti organ v eni in isti odločbi naložil sankcije za več kršitev različnih določb nacionalnega prava, s katerimi je bilo preneseno pravo Unije (glej v tem smislu sodbo z dne 4. marca 2020, Marine Harvest/Komisija, C‑10/18 P, EU:C:2020:149, točka 78).
71
Glede na vse zgornje preudarke je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 59 Direktive 2015/849 razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi ali praksi, v skladu s katero je treba vsako od „sistematičnih kršitev“ zahtev iz odstavka 1 tega člena 59, ki jih je pristojni organ države članice ugotovil med enim in istim pregledom, opredeliti kot „ločeno sistematično kršitev“, za katero se naloži ločena globa, katere znesek se določi na podlagi najvišjega zneska denarne sankcije, ki se lahko naloži na podlagi te nacionalne ureditve ali prakse, če se spoštujejo splošna načela prava Unije, zlasti načeli učinkovitosti in sorazmernosti.
Tretje vprašanje
72
Glede na odgovor na prvo in drugo vprašanje na tretje vprašanje ni treba odgovoriti.
Stroški
73
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) razsodilo:
Člen 59 Direktive (EU) 2015/849 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 2015 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja ali financiranje terorizma, spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive 2005/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta in Direktive Komisije 2006/70/ES
je treba razlagati tako, da
ne nasprotuje nacionalni ureditvi ali praksi, v skladu s katero je treba vsako od „sistematičnih kršitev“ zahtev iz odstavka 1 tega člena 59, ki jih je pristojni organ države članice ugotovil med enim in istim pregledom, opredeliti kot „ločeno sistematično kršitev“, za katero se naloži ločena globa, katere znesek se določi na podlagi najvišjega zneska denarne sankcije, ki se lahko naloži na podlagi te nacionalne ureditve ali prakse, če se spoštujejo splošna načela prava Unije, zlasti načeli učinkovitosti in sorazmernosti.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: litovščina.