Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
JEANA RICHARDA DE LA TOURA,
predstavljeni 30. oktobra 2025(1)
Zadeva C‑571/24
YO,
CT
proti
Bundesrepublik Deutschland,
ob udeležbi
Kreis Bergstraße
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (višje upravno sodišče dežel Berlin-Brandenburg, Nemčija))
„ Predhodno odločanje – Območje svobode, varnosti in pravice – Politika priseljevanja – Direktiva 2003/86/ES – Pravica do združitve družine – Člen 10(3)(a) – Združitev družine begunca, ki je prišel kot mladoletnik brez spremstva, s svojimi predniki v prvem kolenu v ravni črti – Mladoletnik brez spremstva, ki je postal polnoleten pred priznanjem statusa begunca in razglasitvijo sodbe z dne 12. aprila 2018, A in S (C‑550/16, EU:C:2018:248) – Posledice, ki jih je treba izpeljati iz te sodbe glede datuma vložitve prošnje za združitev družine “
I.      Uvod
1.        Sodišče je s tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe pozvano, naj pojasni posledice, ki jih je treba izpeljati iz njegove sodbe z dne 12. aprila 2018, A in S(2), v zvezi z obravnavanjem prošnje za združitev družine, ki jo na podlagi člena 10(3)(a) Direktive 2003/86/ES(3) vložijo starši mladega državljana tretje države (v nadaljevanju: sponzor)(4), ki je kot mladoletnik brez spremstva vstopil na ozemlje države članice in je postal polnoleten med postopkom obravnavanja svoje
prošnje za mednarodno zaščito ter ki
mu je bil priznan status begunca pred datumom razglasitve te sodbe.
2.        Sodišče je v navedeni sodbi pojasnilo pogoje, pod katerimi lahko mladoletniki brez spremstva, ki so med tem postopkom postali polnoletni, uveljavljajo pravico do združitve družine v skladu z ugodnejšimi določbami iz tega člena. Natančneje, Sodišče je razsodilo, da je treba prošnjo za združitev družine načeloma vložiti v treh mesecih od dneva, ko je bil zadevnemu „mladoletniku“ priznan status begunca(5).
3.        V obravnavani zadevi pa je zadevni „mladoletnik“ pridobil status begunca veliko pred razglasitvijo sodbe A in S, tako da se je ta trimesečni rok iztekel, ko sta njegova starša YO in CT, oba sirska državljana, ki prebivata v Turčiji, nameravala uveljavljati pravico do združitve družine iz člena 10(3)(a) Direktive 2003/86. V ta okvir spada obravnavana zadeva, saj je generalni konzulat Nemčije v Istanbulu (Turčija) njuno prošnjo zavrnil z obrazložitvijo, da je ta pravica ugasnila z nastopom polnoletnosti otroka in da njuna prošnja nikakor ni bila vložena čim prej po priznanju statusa begunca njunemu sinu.
4.        Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (višje upravno sodišče dežel Berlin-Brandenburg, Nemčija), ki je predložitveno sodišče, Sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba prilagoditi pravila, ki jih je to določilo v sodbi A in S, in zlasti, ali mora trimesečni rok začeti teči na dan razglasitve te sodbe oziroma se podaljšati. Nemška vlada v pisnih stališčih predlaga, naj se za vložitev prošnje za združitev družine določi absolutna starostna meja, od katere ta združitev ne bi bila več mogoča.
5.        V teh sklepnih predlogih bom predstavil razloge, zaradi katerih se ne strinjam z mnenjem, da bi bilo treba v tako posebnem položaju, kakršen je ta, ob vložitvi prošnje za združitev družine na podlagi člena 10(3)(a) Direktive 2003/86 spoštovati fiksen trimesečni rok od datuma razglasitve sodbe A in S. Nasprotno pa bom Sodišču predlagal, naj uporabi domnevo in tako določi trimesečni rok od datuma, ko se domneva, da se je sponzor seznanil s to sodbo.
II.    Pravni okvir
A.      Pravo Unije
6.        Člen 1 Direktive 2003/86 določa:
„Namen te direktive je določiti pogoje za uveljavljanje pravice do združitve družin za državljane tretjih držav, ki zakonito prebivajo na ozemlju držav članic.“
7.        Člen 2(f) te direktive določa:
„V tej direktivi:
[…]
f)      ‚mladoletniki brez spremstva‘ pomeni državljane tretje države ali osebe brez državljanstva, mlajše od osemnajst let, ki prispejo na ozemlje držav članic brez spremstva odrasle osebe, ki je zanje odgovorna po zakonu ali običaju, dokler takšna oseba zanje učinkovito ne poskrbi, ali mladoletnike, ki ostanejo brez spremstva po vstopu na ozemlje držav članic.“
8.        Člen 10(3)(a) v poglavju V te direktive, naslovljenem „Združitev družine za begunce“, določa:
„Če je begunec mladoletnik brez spremstva, države članice:
a)      dovolijo vstop in bivanje zaradi združitve družine z njegovimi sorodniki v prvem kolenu v ravni črti brez uporabe pogojev, določenih v členu 4(2)(a).“
B.      Nemško pravo
9.        Člen 36 Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet (zakon o prebivanju, poklicni dejavnosti in vključevanju tujih državljanov na zveznem ozemlju)(6) z dne 30. julija 2004(7) (v nadaljevanju: AufenthG), naslovljen „Združitev družine staršev in drugih družinskih članov“, v odstavku 1 določa:
„Staršem mladoletnega tujca, ki ima dovoljenje za prebivanje na podlagi členov 23(4), 25(1) ali (2), prvi stavek, prvi primer, dovoljenje za naselitev na podlagi člena 26(3) ali po izdaji dovoljenja za prebivanje na podlagi člena 25(2), prvi stavek, drugi primer, pridobljeno dovoljenje za stalno prebivanje na podlagi člena 26(4), se z odstopanjem od člena 5(1), točka 1, in člena 29(1), točka 2, izda dovoljenje za prebivanje, če na ozemlju Zvezne Republike Nemčije ni nobenega od staršev, ki nad njim izvaja starševsko skrb.“
III. Dejansko stanje v sporu o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
10.      Sponzor je sirski državljan kurdskega porekla, rojen 31. januarja 1999. Na nemško ozemlje je vstopil 6. avgusta 2015, ko je bil star 16 let. Ob tem, da ga je zastopala skrbnica, je 3. junija 2016, ko je bil star 17 let in 4 mesece, vložil prošnjo za mednarodno zaščito. Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (zvezni urad za migracije in begunce, Nemčija) mu je z odločbo z dne 15. maja 2017 v starosti 18 let in 3 mesece priznal status begunca.
11.      Starša sponzorja po koncu postopka obravnave prošnje za mednarodno zaščito nista vložila prošnje za združitev družine, saj so njunega otroka njegova skrbnica, njegov odvetnik ter različni organi in organizacije, pristojni na področju tujcev, večkrat obvestili, da v skladu s sodno prakso Bundesverwaltungsgericht (zvezno upravno sodišče, Nemčija) pravica staršev do združitve z njunim otrokom, ki mu je bil priznan status begunca, na podlagi člena 36(1) AufenthG obstaja le do dneva, ko je ta otrok postal polnoleten.(8) Po mnenju predložitvenega sodišča ob upoštevanju te sodne prakse in prakse odločanja organov, ki je iz nje izhajala v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari, prošnje za združitev družine na podlagi člena 10(3)(a) Direktive 2003/86 beguncev v takem položaju niso imele nobene možnosti za uspeh.
12.      Sodišče je v sodbi A in S razsodilo, da je treba člen 2, uvodni stavek
in točka (f), Direktive 2003/86 v povezavi s členom 10(3)(a) te direktive razlagati tako, da je treba za „mladoletnika“ v smislu te določbe šteti državljana tretje države, ki je bil ob vstopu na ozemlje države članice in ob vložitvi prošnje za azil v tej državi star manj kot 18 let, vendar je med azilnim postopkom postal polnoleten in mu je bil nato priznan status begunca.(9) Sodišče je navedlo, da mora biti v takem primeru prošnja za združitev družine podana v „razumnem roku“ in mora biti načeloma vložena v roku treh mesecev od dneva, ko je bil zadevnemu mladoletniku priznan status begunca.(10)
13.      Sponzor je po seznanitvi s to sodbo in na podlagi te sodbe z dopisom z dne 24. aprila 2018 pri pristojnem organu za tujce nacionalne uprave, veleposlaništvu Nemčije v Turčiji in generalnem konzulatu Nemčije v Istanbulu zaprosil za izdajo dovoljenja za prebivanje zaradi združitve družine s svojima staršema ter svojimi brati in sestrami. Kot previdnostni ukrep je zaprosil tudi za vrnitev v prejšnje stanje glede trimesečnega roka, ki ga je treba v skladu s sodbo A in S načeloma spoštovati. Njegova starša pa sta z dopisom z dne 11. julija 2018, naslovljenim na veleposlaništvo Nemčije v Ankari (Turčija) in generalni konzulat Nemčije v Istanbulu, zaprosila za izdajo vizumov zaradi združitve družine. Na generalnem konzulatu v Istanbulu sta se 20. novembra 2018 osebno zglasila, da bi vložila prošnjo.
14.      Generalni konzulat Nemčije v Istanbulu je z odločbama z dne 10. aprila 2019 ti prošnji zavrnil z obrazložitvijo, da pravica staršev begunca do združitve družine obstaja le do njegove polnoletnosti in da ta starša svoje prošnje nikakor nista vložila v najkrajšem možnem času po priznanju statusa begunca njunemu sinu.
15.      Verwaltungsgericht Berlin (upravno sodišče v Berlinu, Nemčija) je s sodbo z dne 30. marca 2021 zavrnilo tožbo, ki sta jo starša sponzorja vložila zoper odločbo nemškega generalnega konzulata Nemčije v Istanbulu, ki se nanaša nanju. Prvič, razsodilo je, da pravica do združitve družine ne more temeljiti niti na členu 36(1) AufenthG, ki zahteva, da je sponzor na dan sprejetja upravne odločbe mladoleten, niti na členu 10(3)(a) Direktive 2003/86, ki zahteva, da se njuna prošnja vloži v roku treh mesecev od priznanja statusa begunca, določenem v sodbi A in S. Drugič, menilo je, da nič ne upravičuje podaljšanja roka ali odložitve začetka teka tega roka. Tretjič, razsodilo je, da vrnitev v prejšnje stanje ali „toleranca“ zaradi višje sile ni mogoča, saj okoliščina, da tožeči stranki nista ukrepali pravočasno, ker je bila njuna prošnja obsojena na neuspeh, ni dopusten razlog za neupoštevanje roka.
16.      Tožeči stranki sta v okviru pritožbe pri Oberverwaltungsgericht Berlin Brandenburg (višje upravno sodišče dežel Berlin-Brandenburg) trdili, da jima ni mogoče očitati nespoštovanja trimesečnega roka, kot izhaja iz sodbe A in S, ker je ta rok lahko začel teči šele, ko so zadevne osebe za to sodbo izvedele. V obravnavanem primeru pa naj ne bi bilo tako, saj tožeči stranki pred objavo te sodbe nista mogli vedeti, da imata kljub temu, da je njun sin postal polnoleten, pravico do združitve s tem sinom. Do takrat naj bi Bundesverwaltungsgericht (zvezno upravno sodišče) kot najvišje sodišče na nacionalni ravni odločilo, da je za združitev staršev z otrokom beguncem na podlagi člena 36(1) AufenthG v skladu z Direktivo 2003/86 potrebno, da je otrok ob vložitvi prošnje za združitev družine še vedno mladoleten. Poleg tega spoštovanje trimesečnega roka po priznanju statusa begunca za vložitev take prošnje ni bilo zahtevano prej, ampak ga je Sodišče uvedlo le z navedeno sodbo.
17.      Predložitveno sodišče, ki je naklonjeno trditvam tožečih strank, se sprašuje, kako sta se lahko po razglasitvi sodbe A in S sklicevali na pravico do združitve družine iz člena 10(3)(a) Direktive 2003/86.
18.      V teh okoliščinah je Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (višje upravno sodišče dežel Berlin-Brandenburg) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.      Ali se rok treh mesecev od priznanja statusa begunca, ki ga je treba v skladu s sodbo [A in S] upoštevati pri prošnji za združitev družine, vloženi na podlagi člena 10(3)(a) Direktive [2003/86], če je bil sponzor ob vstopu na ozemlje države članice in vložitvi prošnje za azil v tej državi mlajši od 18 let, vendar je med azilnim postopkom postal polnoleten, nespremenjeno uporablja tudi, če je v času izdaje [te sodbe] ta rok že potekel, vendar v skladu s prakso organov v tem času in sodno prakso najvišjih sodišč te države članice za begunca, ki je že postal polnoleten, ni bilo obetavnih možnosti, da bi vložil prošnjo za združitev družine?
2.      Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: ali rok v takih primerih začne teči šele pozneje ali se takrat uporablja daljši rok?“
19.      Pisna stališča so predložile tožeči stranki, nemška vlada in Evropska komisija. Te stranke in zainteresirani subjekti so se udeležili obravnave 18. septembra 2025, na kateri so tudi odgovorili na vprašanja za ustni odgovor, ki jih je postavilo Sodišče.
IV.    Analiza
20.      Predložitveno sodišče z vprašanjema za predhodno odločanje, ki ju je treba po mojem mnenju obravnavati skupaj, Sodišče prosi, naj pojasni posledice, ki jih je treba izpeljati iz sodbe A in S v zvezi z obravnavanjem prošnje za združitev družine, ki so jo na podlagi člena 10(3)(a) Direktive 2003/86 vložili starši mladoletnika brez spremstva, ki je postal polnoleten med postopkom obravnavanja svoje prošnje za mednarodno zaščito in ki mu je bil status begunca priznan veliko pred razglasitvijo te sodbe. Natančneje, Sodišče je pozvano, naj določi podrobna pravila za uporabo roka za vložitev take prošnje za združitev družine v tem položaju.
21.      Pred preučitvijo tega vprašanja in za natančno določitev njegovega obsega se mi zdi bistveno opozoriti na okvir, v katerega se umešča obravnavana zadeva.
22.      Po eni strani Sodišče ni časovno omejilo učinkov sodbe A in S.(11)
23.      Po drugi strani poudarjam, da v skladu z ustaljeno sodno prakso sodba, izdana v postopku predhodnega odločanja, ni konstitutivna, ampak je izključno ugotovitvena.(12) Z razlago člena 10(3)(a) Direktive 2003/86, ki jo je Sodišče podalo v okviru predhodnega odločanja v sodbi A in S, ki je bila potrjena s sodbo z dne 30. januarja 2024, Landeshauptmann von Wien (Združitev družine z mladoletnim beguncem)(13), sta bila pojasnjena in natančneje določena pomen in obseg tega člena, kot ga je bilo treba ali bi ga bilo treba razumeti in uporabljati od začetka njegove veljavnosti.
24.      V zvezi s tem opozarjam, da je Sodišče razsodilo, da je upravna in sodna praksa, kakršna se je v obravnavani zadevi uporabljala za tožeči stranki in ki pravico do združitve družine, ki temelji na členu 10(3)(a) Direktive 2003/86, pogojuje z datumom, ko je bil zadevnemu mladoletniku priznan status begunca, v nasprotju s pravom Unije(14), in sicer iz treh razlogov:
–        prvič, ker taka praksa, ki pravico do združitve družine iz te določbe pogojuje z večjo ali manjšo hitrostjo, s katero pristojni nacionalni organi obravnavajo prošnjo za mednarodno zaščito, ogroža polni učinek navedene določbe;
–        drugič, ker ta praksa te organe odvrača od prednostne obravnave prošenj za mednarodno zaščito, ki jih vložijo mladoletniki brez spremstva, je v nasprotju s ciljem zagotavljanja posebne zaščite beguncem, zlasti mladoletnikom brez spremstva, ter
krši člen 24(2) in (3) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, in
–        tretjič, ker je navedena praksa v nasprotju z načeloma enakega obravnavanja in pravne varnosti, saj je zaradi nje za zadevnega mladoletnika absolutno nepredvidljivo, ali mu bo priznana pravica do združitve z njegovima staršema.
25.      Obravnavana zadeva je ponazoritev posledic take upravne in sodne prakse.
26.      Sponzor je namreč prošnjo za mednarodno zaščito vložil pri starosti 17 let in 4 mesece, kar je blizu polnoletnosti in kar bi upravičevalo hitro obravnavo njegove prošnje. Čeprav so države članice redno pozvane, naj prednostno obravnavajo prošnje mladoletnikov brez spremstva za mednarodno zaščito, in to zaradi upoštevanja njihove posebne ranljivosti, je postopek obravnavanja sponzorjeve prošnje trajal 11 mesecev, kar je rok, ki je precej daljši od običajnih rokov in je v nasprotju z določbami člena 31(3) Direktive 2013/32/EU(15). Med tem postopkom je torej zadevni mladoletnik seveda postal polnoleten, njegova starša, ki prebivata v Turčiji, pa sta zato izgubila pravico do vložitve prošnje za združitev družine na podlagi člena 10(3)(a) Direktive 2003/86, in sicer na podlagi upravne in sodne prakse, ki se je takrat uporabljala v Nemčiji.
27.      Po razglasitvi sodbe A in S, iz katere je izhajala nezdružljivost upravne in sodne prakse iz postopka v glavni stvari s pravom Unije, pa je načelo učinkovitosti pristojnim nemškim organom nalagalo, naj zagotovijo polni učinek pravice do združitve družine, ki temelji na členu 10(3)(a) Direktive 2003/86, tako da take prakse ne uporabijo za obravnavo prošnje za združitev družine, ki sta jo vložili tožeči stranki(16).
28.      Generalni konzulat Nemčije v Istanbulu zato ni mogel zavrniti prošnje, ki sta jo vložili tožeči stranki, ker je taka pravica obstajala le do polnoletnosti njunega sina. Poleg tega jima ni mogel očitati, da prošnje nista vložili v najkrajšem možnem času po priznanju statusa begunca sponzorju. Očitno je namreč, da v položaju, kakršen je obravnavani, ki se je konkretiziral pred izdajo sodbe A in S, tožečima strankama ni mogoče očitati izteka roka, katerega niti načelna opredelitev niti trajanje še nista bila formalno določena, ko je pristojni nacionalni organ njunemu otroku priznal status begunca. Ker ni jasno opredeljenega roka, je torej po mojem mnenju trditev, da je bil ta rok prekoračen, nedopustna.(17)
29.      Predložitveno sodišče, ki odloča o tožbi za odpravo zavrnilne odločbe generalnega konzulata Nemčije v Istanbulu, mora zagotoviti polni učinek člena 10(3)(a) Direktive 2003/86 za rešitev spora, o katerem odloča. V skladu z načelom lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) PEU bi to pomenilo odpravo nezakonitih posledic, ki so nastale zaradi take kršitve prava Unije, in zlasti popravo škode, ki je zaradi te kršitve nastala zadevnim osebam.(18)
30.      V ta namen to sodišče sprašuje Sodišče.
31.      V obravnavanem primeru ni sporno, da bi bil najprimernejši ukrep za vzpostavitev – vsaj z učinkom za naprej – pravnega in dejanskega položaja, v katerem bi bile osebe, kot sta tožeči stranki, če ne bi bilo zadevne upravne in sodne prakse, priznanje dopustnosti prošnje za združitev družine, ki sta jo vložili po razglasitvi sodbe A in S. Vendar, kot poudarja Komisija, ne gre za to, da bi se vsem beguncem, ki so bili ob vstopu na ozemlje države članice gostiteljice mladoletniki brez spremstva, vendar so postali polnoletni med postopkom obravnavanja njihove prošnje za mednarodno zaščito, omogočilo, da se po razglasitvi te sodbe sklicujejo na to sodbo brez kakršnih koli časovnih omejitev. Ob upoštevanju neizogibnega poteka časa so namreč ti lahko dosegli dovolj visoko starost, ki ne upravičuje več nujno, da se jim prizna pravica do združitve družine iz člena 10(3)(a) Direktive 2003/86.
32.      Zato je bistveno, da se določita rok, v katerem je bilo treba po datumu razglasitve sodbe A in S vložiti tako prošnjo za združitev družine, ter začetek teka tega roka.
33.      Predložitveno sodišče, Komisija in nemška vlada se v bistvu strinjajo, da je treba določiti trimesečni rok od dneva razglasitve sodbe A in S. Po mnenju nemške vlade je bistveno, da se ta rok začne z dnem, ko se je mlada polnoletna oseba objektivno lahko seznanila s to sodbo, da bi se zagotovila enaka in predvidljiva obravnava vseh prosilcev. Ta vlada tako nasprotuje temu, da bi navedeni rok začel teči na dan, ko bi se lahko mlada polnoletna oseba z njo dejansko seznanila, ker bi bilo tako pravilo v nasprotju z načelom enakega obravnavanja in zahtevami pravne varnosti. Komisija je bolj razdelana, saj predlaga, naj se upoštevajo posebne okoliščine, v katerih je lahko zamuda pri vložitvi prošnje za združitev družine „objektivno opravičljiva“. Tožeči stranki predlagata, naj začne ta trimesečni rok teči od izteka dvotedenskega roka od datuma razglasitve navedene sodbe, kar naj bi vsem omogočilo seznanitev z isto sodbo.
34.      Poudarjam, da ni sporno, da je treba v tako posebnem položaju, kot je obravnavani, prošnjo za združitev družine vložiti v razumnem roku. Nihče tega ne izpodbija. Tako je Sodišče v sodbi A in S razsodilo, da bi bilo „nezdružljivo s ciljem člena 10(3)(a) Direktive 2003/86, da bi se za uresničitev združitve družine begunec, ki je bil v času svoje prošnje [za mednarodno zaščito] mladoletnik brez spremstva, vendar je postal v postopku polnoleten, brez časovne omejitve skliceval na pravico iz tega člena.“(19)
35.      Vendar se mi sprejetje trimesečnega roka od dneva razglasitve sodbe A in S, kot predlaga zlasti nemška vlada, ne zdi razumno. Čeprav se zdi, da se ta rešitev zgleduje po rešitvi, ki jo je Sodišče sprejelo v tej sodbi, namreč položaj, v katerem sta bili tožeči stranki, ni primerljiv s položajem, v katerem so bile tožeče stranke v zadevi, v kateri je bila izdana navedena sodba.
36.      V navedeni zadevi je trimesečni rok za vložitev prošnje za združitev družine, ki začne teči na dan priznanja statusa begunca, mogoče pojasniti s tem, da je prosilcu za mednarodno zaščito vročena odločba o priznanju njegovega statusa begunca, saj gre za individualno odločbo. V skladu s členom 22 Direktive 2011/95/EU(20) ga država članica gostiteljica obvesti o pravicah in dolžnostih, povezanih z njegovim statusom, med katerimi je pravica do združitve družine, priznana v členu 9(1) Direktive 2003/86. Zato je zadevna oseba v jeziku, ki ga razume, v celoti obveščena o ukrepih, ki jih mora nemudoma sprejeti za učinkovito uveljavljanje svoje pravice do združitve družine na podlagi člena 10(3)(a) te direktive.
37.      Nasprotno pa je položaj v primeru, kakršen je obravnavani, zelo drugačen. Sodba A in S namreč ni bila vročena sponzorju ali njegovim staršem niti o njej uradno niso bili obveščeni, saj nobeden od njih ni bil stranka v postopku, v katerem je bila izdana ta sodba. Iz razprav, ki so potekale na obravnavi, je razvidno, da je bila navedena sodba v Nemčiji predmet določene publicitete, zlasti v svetu društev, in res je, da so sponzor in njegova starša izkazali posebno pozornost in skrbnost, ko so svoje prošnje za združitev družine vložili v roku treh mesecev od razglasitve iste sodbe. Vendar menim, da njihovega primera ni mogoče posplošiti. Glede na raznolikost položajev, ki so se pojavili, ni mogoče razumno pričakovati, da se bo mlad polnoletni begunec, ki ni več nujno zastopan in ga ne vzdržuje več njegov zakoniti skrbnik ter ga torej ni več nujno obveščalo in mu svetovalo usposobljeno osebje, seznanil s sodbo A in S na dan njene objave, iz nje izpeljal pravne posledice ter
brez čakanja začel ukrepati za dosego združitve družine, čeprav je njegovo znanje jezika in postopkov države članice gostiteljice lahko precej slabo.
38.      To še toliko bolj velja za starše, ki prebivajo v državi izvora ali drugi tretji državi.
39.      To, da za te mlade polnoletne begunce ali njihove starše velja enaka stopnja zahtevnosti, kot se pričakuje v sodbi A in S, tako da se od zadnjenavedenih zahteva, da obvezno uveljavljajo svojo pravico do združitve družine v roku treh mesecev od datuma razglasitve te sodbe, se mi zdi nerazumno glede na zelo poseben položaj, v katerem so in zaradi katerega je prepozna vložitev njihove prošnje objektivno opravičljiva.
40.      Vendar se mi tudi upoštevanje trimesečnega roka od datuma, ko se je sponzor dejansko seznanil s sodbo A in S, ne zdi zadovoljivo pravilo. Najprej, pristojni nacionalni organ tega datuma ne more zlahka ugotoviti, pri čemer poleg tega obstaja tveganje, da bo izpostavljen tveganju zlorab s strani zadevnih oseb. Dalje, navedeni datum bi bil lahko še posebej časovno zelo oddaljen, tako da bi s takim pravilom tvegali kršitev ciljev ureditve iz člena 10(3)(a) Direktive 2003/86. Nazadnje, to pravilo ne bi bilo v skladu z zahtevo po pravni varnosti in bi očitno pripeljalo do različnega obravnavanja sponzorjev, ker bi se začetek tega roka spreminjal glede na individualne okoliščine. V zvezi s tem se torej strinjam z bojaznijo nemške vlade.
41.      Da bi se izognili tem težavam, predlagam uporabo domneve in s tem začetek teka tega trimesečnega roka od datuma, ko se domneva, da se je sponzor seznanil s sodbo A in S. Glede na posebne težave, s katerimi se je lahko srečeval mladi begunec, da bi bil v celoti obveščen o sodni praksi Sodišča, je razumno domnevati, da se je lahko z njo seznanil po izteku šestmesečnega obdobja od razglasitve te sodbe(21).
42.      Uporaba take domneve v položaju, kakršen je obravnavani, omogoča učinkovito uveljavljanje pravice do združitve družine, ki temelji na členu 10(3)(a) Direktive 2003/86, hkrati pa zagotavlja, da cilji te ureditve niso kršeni, tako da se časovno omeji uporaba ugodnejših določb, do katerih so za združitev družine upravičeni mladoletniki brez spremstva.
43.      Sodišče bi s tem, da določi to domnevo, zoper sponzorje uporabilo načelo, v skladu s katerim mora vsakdo poznati zakon, pri čemer bi priznalo, da ti nimajo nujno na voljo dovolj sredstev, da bi bili takoj in v celoti obveščeni o sodni praksi Sodišča. S poenostavitvijo dokaznega bremena bi ta domneva pristojnemu nacionalnemu organu omogočila, da določi datum, od katerega začne v tem položaju teči trimesečni rok za vložitev prošnje za združitev družine, s čimer bi se zagotovili pravna varnost in zlasti predvidljivost pravila ter enako obravnavanje prosilcev za združitev družine.
44.      Vendar navedena domneva glede na pomembnost zadevnih interesov pristojnemu nacionalnemu organu ne bi smela preprečiti, da upošteva vse okoliščine vsake zadeve in po potrebi določi, v kolikšnem obsegu je mogoče prošnjo za združitev družine, ki je bila vložena po izteku tega roka, šteti za dopustno glede na naravo razlogov, ki pojasnjujejo to zamudo, in skrbnost, ki so jo izkazali sponzor ali njegovi družinski člani.
45.      Glede na te preudarke menim, da mora biti prošnja za združitev družine, ki sta jo na podlagi člena 10(3)(a) Direktive 2003/86 vložila starša mladoletnika brez spremstva, ki je med obravnavanjem svoje prošnje za mednarodno zaščito postal polnoleten in ki mu je bil priznan status begunca pred datumom razglasitve sodbe A in S, vložena v treh mesecih od datuma, ko se domneva, da so se sponzor ali njegovi družinski člani seznanili s to sodbo, to je od izteka šestmesečnega roka od datuma razglasitve navedene sodbe.
46.      Kar zadeva predlog nemške vlade v njenih stališčih, da bi bilo treba za to prošnjo za združitev družine določiti absolutno starostno mejo 21 let, da bi se zagotovila ohranitev vezi s statusom mladoletnika, menim, da v okviru te zadeve ni niti potrebno niti primerno, da Sodišče odloči o takem predlogu.
47.      Prvič, splošno pravilo, v skladu s katerim je treba prošnjo za združitev družine na podlagi člena 10(3)(a) Direktive 2003/86 vložiti, preden begunec dopolni 21 let, spada v okvir pravil materialnega prava Unije. Ugotoviti pa je treba, da čeprav zakonodajalec Unije v členu 4(5) te direktive določi najnižjo starost sponzorja, da bi preprečil prisilne poroke, v členu 10(3)(a) navedene direktive ni določil tovrstnega pravila. Zato ob neobstoju pravne podlage in ob tem, da bi bi v nasprotnem primeru postal zakonodajalec, menim, da ni naloga Sodišča, da določi tako pravilo. Prav tako ni treba državam članicam priznati svobode pri določanju tega pravila, saj bi razlike v nacionalnih zakonodajah v zvezi z vzdrževanjem te posebne kategorije beguncev, opredeljene kot „prehodna kategorija“, lahko ogrozile harmonizacijo, ki jo je želel doseči zakonodajalec Unije.(22)
48.      Drugič, določitev absolutne starostne meje 21 let v okviru izvajanja člena 10(3)(a) Direktive 2003/86 bi Sodišče pripeljala do razširitve predmeta vprašanj, ki jih je postavilo predložitveno sodišče. Ob upoštevanju posebnih potreb po zaščiti mladoletnikov brez spremstva, ki so postali polnoletni v postopku obravnavanja prošnje za mednarodno zaščito(23), bi se bilo namreč treba vprašati o obsegu standardiziranega pravila glede na sodno prakso Sodišča(24). Poleg tega bi se bilo treba vprašati o podrobnostih tega pravila in zlasti o starosti, od katere se lahko ta mlada odrasla oseba načeloma šteje za dovolj samostojno in sposobno za zadovoljitev svojih potreb, da lahko sama živi v državi članici gostiteljici Tak razmislek pa bi očitno zaslužil stališče zakonodajalca Unije in držav članic.
V.      Predlog
49.      Ob upoštevanju zgornjih preudarkov Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je predložilo Oberverwaltungsgericht Berlin‑Brandenburg (višje upravno sodišče dežel Berlin-Brandenburg, Nemčija), odgovori:
Člen 10(3)(a) Direktive Sveta 2003/86/ES z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine
je treba razlagati tako, da
če je državljan tretje države, ki je na ozemlje države članice vstopil kot mladoletnik brez spremstva, postal polnoleten med postopkom obravnavanja svoje prošnje za mednarodno zaščito ter so mu bili priznani status begunca in pravice, ki izhajajo iz tega statusa, na datum pred razglasitvijo sodbe z dne 12. aprila 2018, A in S (C‑550/16, EU:C:2018:248), je treba prošnjo za združitev družine vložiti v treh mesecih od datuma, na katerega se domneva, da so se sponzor ali njegovi družinski člani seznanili s to sodbo, in sicer od izteka roka šestih mesecev od datuma razglasitve navedene sodbe.
1      Jezik izvirnika: francoščina.
2      C‑550/16, v nadaljevanju: sodba A in S, EU:C:2018:248.
3      Direktiva Sveta z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 224).
4      V skladu s členom 2(c) Direktive 2003/86 je „sponzor“ opredeljen kot „državljan tretje države, ki zakonito biva v državi članici in prosi za združitev s svojimi družinskimi člani, ali čigar družinski člani prosijo za združitev z njim/njo“.
5      Glej sodbo A in S (točka 61).
6      BGBl. 2004 I, str. 1950.
7      V različici, objavljeni 25. februarja 2008 (BGBl. 2008 I, str. 162), kakor je bil nazadnje spremenjen s členom 3 zakona z dne 8. maja 2024 (BGBl. 2024 I, št. 152).
8      Predložitveno sodišče navaja sodbo Bundesverwaltungsgericht (zvezno upravno sodišče) z dne 18. aprila 2013, 10
C-9/12, točka 17 in naslednje.
9      Glej sodbo A in S (točka 64 in izrek).
10      Glej sodbo A in S (točka 61).
11      Glej sodbo z dne 6. marca 2007, Meilicke in drugi (C‑292/04, EU:C:2007:132, točke od 34 do 37).
12      Glej sodbi z dne 18. novembra 2021, État belge (Usposabljanje pilotov) (C‑413/20, EU:C:2021:938, točka 58, in z dne 10. marca 2022, Grossmania (C‑177/20, EU:C:2022:175, točka 41 in navedena sodna praksa).
13      C‑560/20, EU:C:2024:96.
14      Glej sodbo z dne 30. januarja 2024, Landeshauptmann von Wien (Združitev družine z mladoletnim beguncem) (C‑560/20, EU:C:2024:96, točke 35, 51 in 57).
15      Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite (UL 2013, L 180, str. 60). V skladu s členom 31(3) te direktive države članice zagotovijo, da se postopek obravnavanja prošnje za mednarodno zaščito zaključi v šestih mesecih od vložitve prošnje. Glej tudi odstavek 7(b) tega člena 31.
16      Glej sodbe z dne 9. marca 1978, Simmenthal (106/77, EU:C:1978:49, točka 24); z dne 10. marca 2022, Grossmania (C‑177/20, EU:C:2022:175, točka 64 in navedena sodna praksa), in z dne 1. avgusta 2025, Alace in Canpelli (C‑758/24 in C‑759/24, EU:C:2025:591, točka 63).
17      Glej v zvezi s tem sodbo z dne 11. septembra 2019, Călin (C‑676/17, EU:C:2019:700, točke od 50 do 57). Strinjam se s Komisijo (točka 31 njenega stališča).
18      Glej sodbo z dne 10. marca 2022,
Grossmania (C‑177/20, EU:C:2022:175, točka 63 in navedena sodna praksa).
19      Sodba A in S (točka 61).
20      Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite (UL 2011, L 337, str. 9). Ta člen 22 določa: „Države članice upravičencem do mednarodne zaščite čim prej po priznanju statusa begunca ali statusa subsidiarne zaščite omogočijo dostop do informacij o pravicah in dolžnostih, povezanih z njihovim statusom, v jeziku, ki ga razumejo ali za katerega se lahko upravičeno domneva, da ga razumejo.“
21      Sklicujem se na svoje preudarke iz točke 37 teh sklepnih predlogov.
22      V zvezi s tem glej povzetek Evropske mreže za priseljevanje iz novembra 2022, naslovljen „Prehod mladoletnikov brez spremstva v polnoletnost“.
23      V skladu s pravno teorijo in različnimi specializiranimi mednarodnimi organizacijami ti mladi odrasli spadajo v posebno kategorijo beguncev, ki je opredeljena kot „prehodna kategorija“. V zvezi s tem glej Viterbo, H., in Ioffe, Y., „No Refuge from Childhood: How Child Protection Harms Refugees“, European Journal of International Law, European
University Institute, Firence,
zvezek 35, št. 3, 2024, str. od 647 do 677, zlasti str.
676. Glej tudi UNICEF, „Otroci brez spremstva, postavitev otroka v središče“, november 2023; priporočilo CM/Rec(2019)4 Odbora ministrov Sveta Evrope z dne 24. aprila 2019, naslovljeno „Pomoč mladim beguncem na prehodu v polnoletnost“, ter smernice, priložene temu priporočilu (zlasti točko 27), ter praktični vodnik tega priporočila, naslovljen „Samozavestno doseči starost 18 let“, april 2023 (točka 3.7, str. 39 in naslednje); tematski dokument Komisarja za človekove pravice pri Svetu Evrope, naslovljen „Uresničitev pravice do združitve družine beguncev v Evropi“, junij 2017, zlasti priporočilo 7 (str. 5), ter Resolucijo 1996 (2014) parlamentarne skupščine Sveta Evrope, Odbor za priseljevanje, begunce in razseljene osebe, z dne 23. aprila 2014, naslovljeno „Otroci migranti: katere pravice pri 18. letih?“.
24      V zvezi s pristopom Sodišča glede obsega, v katerem otrok, ki je postal polnoleten, še naprej potrebuje prisotnost in skrb svojega starša, glej sodbo z dne 8. maja 2013, Alarape in Tijani (C‑529/11, EU:C:2013:290, točka 28 in navedena sodna praksa), ki se nanaša na pravico do prebivanja enega od staršev otroka, ki je postal polnoleten in se šola v državi članici gostiteljici, ter sodbo z dne 30. septembra 2020,
CPAS de Seraing (C‑402/19, EU:C:2020:759, točka 42), ki se nanaša na izvršitev odločbe o vrnitvi enega od staršev polnoletnega otroka.