62024TJ0351
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (šesti senat)
z dne 29. oktobra 2025 (
*1
)
„Znamka Evropske unije – Postopek za ugotovitev ničnosti – Besedna znamka Evropske unije DEVIN – Absolutni razlogi za zavrnitev – Opisnost – Člen 7(1)(c) Uredbe (ES) št. 207/2009 – Pravica do izjave po razveljavitveni sodbi Splošnega sodišča – Razlikovalni učinek, pridobljen z uporabo – Člena 7(3) in 52(2) Uredbe št. 207/2009“
V zadevi T‑351/24,
Devin EAD s sedežem v Devinu (Bolgarija), ki jo zastopajo B. Van Asbroeck, G. de Villegas in R. Meys, odvetniki,
tožeča stranka,
proti
Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO), ki ga zastopa T. Klee, agent,
tožena stranka,
druga stranka v postopku pred odborom za pritožbe pri EUIPO, intervenientka pred Splošnim sodiščem, je
Haskovo Chamber of Commerce and Industry s sedežem v Haskovu (Bolgarija), ki jo zastopata D. Dimitrova in I. Pakidanska, avocates,
SPLOŠNO SODIŠČE (šesti senat),
ob posvetovanju v sestavi M. J. Costeira, predsednica, U. Öberg (poročevalec) in P. Zilgalvis, sodnika,
sodni tajnik: V. Di Bucci,
na podlagi pisnega dela postopka,
na podlagi tega, da stranke v roku treh tednov od vročitve obvestila o koncu pisnega dela postopka niso vložile predloga, naj se opravi obravnava, in odločitve v skladu s členom 106(3) Poslovnika Splošnega sodišča, da bo odločeno brez ustnega dela postopka,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Tožeča stranka, družba Devin EAD, s tožbo na podlagi člena 263 PDEU predlaga razveljavitev odločbe četrtega odbora za pritožbe pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) z dne 7. maja 2024 (zadeva R 2535/2019-4) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba).
Dejansko stanje
2
Intervenientka, Haskovo Chamber of Commerce and Industry (HCCI, trgovinska in industrijska zbornica v Haskovu, Bolgarija), je 11. julija 2014 pri EUIPO vložila zahtevo za ugotovitev ničnosti znamke Evropske unije, ki je bila registrirana 21. januarja 2011 na podlagi prijave, vložene 29. septembra 2010, za besedni znak DEVIN.
3
Izpodbijana znamka je med drugim označevala proizvode iz razreda 32 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, in ti proizvodi ustrezajo temu opisu: „brezalkoholne pijače; mineralna voda; Seltzer voda; sadne pijače; sadni sokovi; sirupi in drugi pripravki za proizvodnjo pijač; brezalkoholni aperitivi; izvirska voda; aromatizirane vode; nealkoholni sadni ekstrakti; nealkoholne sadne pijače; namizna voda; voda [(pijače)]; Seltzer voda; zelenjavni sokovi [(pijače)]; izotonične pijače; koktajli, brezalkoholni; pijače iz sadnega nektarja, brezalkoholne; sodavice (gazirane vode)“.
4
Razlogi, navedeni v utemeljitev zahteve za ugotovitev ničnosti, so bili tisti iz člena 52(1)(a) Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Evropske unije (UL 2009, L 78, str. 1) v povezavi s členom 7(1)(c), (f) in (g) iste uredbe, ker naj bi bila izpodbijana znamka opisna za proizvode, na katere se nanaša, ker naj bi bila v nasprotju z javnim redom ali sprejetimi moralnimi načeli in ker naj bi zavajala javnost.
5
Oddelek za izbris je 29. januarja 2016 ugodil zahtevi za ugotovitev ničnosti na podlagi člena 52(1)(a) Uredbe št. 207/2009 v povezavi s členom 7(1)(c) te uredbe. Natančneje, menil je, da geografsko ime Devin spada na področje uporabe teh določb, ker ga širša javnost v Bolgariji in del javnosti sosednjih držav razume kot opis geografskega porekla zadevnih proizvodov.
6
Tožeča stranka je 24. marca 2016 pri EUIPO vložila pritožbo zoper odločbo oddelka za izbris.
7
Drugi odbor za pritožbe je z odločbo z dne 2. decembra 2016 pritožbo zavrnil.
8
Tožeča stranka je 22. februarja 2017 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razveljavitev odločbe odbora za pritožbe z dne 2. decembra 2016, ki je bila vpisana pod opravilno številko T‑122/17.
9
Splošno sodišče je s sodbo z dne 25. oktobra 2018, Devin/EUIPO – Haskovo (DEVIN) (T‑122/17, EU:T:2018:719), razveljavilo odločbo odbora za pritožbe z dne 2. decembra 2016. Splošno sodišče je razsodilo, da je odbor za pritožbe storil napako pri presoji, ker je ugotovil, da je izpodbijana znamka opisna za geografski izvor, kar zadeva povprečnega potrošnika v sosednjih državah Bolgarije, in sicer v Grčiji in Romuniji, pa tudi v vseh drugih državah članicah Evropske unije, z edino izjemo Bolgarije, in je s tem kršil člen 52(1)(a) Uredbe št. 207/2009 v povezavi s členom 7(1)(c) te uredbe.
10
Intervenientka je 19. decembra 2018 v sodnem tajništvu Sodišča vložila pritožbo zoper sodbo z dne 25. oktobra 2018, DEVIN (T‑122/17, EU:T:2018:719).
11
Sodišče je s sklepom z dne 11. julija 2019, Haskovo/Devin (C‑800/18 P, neobjavljen, EU:C:2019:606), to pritožbo zavrnilo.
12
Predsednik odborov za pritožbe je 11. novembra 2019 zadevo predal prvemu odboru za pritožbe.
13
Odbor za pritožbe je z odločbo z dne 28. maja 2020 odločbo oddelka za izbris razveljavil v delu, v katerem je bila izpodbijana znamka razglašena za nično za „mineralno vodo, ki ustreza specifikacijam [zaščitene geografske označbe] Devin Natural Mineral Water“ (v nadaljevanju: ZGO) iz razreda 32. Glede drugih proizvodov je odbor za pritožbe potrdil odločbo oddelka za izbris in ugotovil ničnost izpodbijane znamke.
14
Tožeča stranka je 12. avgusta 2020 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razveljavitev odločbe odbora za pritožbe z dne 28. maja 2015, ki je bila vpisana pod opravilno številko T‑526/20.
15
S sodbo z dne 14. decembra 2022, Devin/EUIPO – Haskovo Chamber of Commerce and Industry (DEVIN) (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816), je Splošno sodišče delno razveljavilo odločbo prvega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 28. maja 2020 v delu, v katerem je ta ugotovil, da je treba izpodbijano znamko razglasiti za nično za vse proizvode, razen za „mineralno vodo, ki ustreza specifikacijam [ZGO] Devin Natural Mineral Water“. Splošno sodišče je razsodilo, da je odbor za pritožbe napačno uporabil pravo, ker ni presodil, ali za upoštevno javnost obstaja povezava med geografskim imenom Devin, ki sestavlja izpodbijano znamko, in označenimi proizvodi iz razreda 32, ki niso „mineralna voda, ki ustreza specifikacijam [ZGO] Devin Natural Mineral Water“.
16
Tožeča stranka je 13. februarja 2023 v sodnem tajništvu vložila pritožbo zoper sodbo z dne 14. decembra 2022, DEVIN (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816).
17
Sodišče s sklepom z dne 27. junija 2023, Haskovo Chamber of Commerce and Industry/EUIPO in Devin (C‑77/23 P, neobjavljen, EU:C:2023:519), pritožbe ni dopustilo.
18
Predsednik odborov za pritožbe je 20. oktobra 2023 zadevo predal četrtemu odboru za pritožbe.
19
Odbor za pritožbe je z izpodbijano odločbo potrdil veljavnost izpodbijane znamke za dva proizvoda iz razreda 32, in sicer za „mineralno vodo [in] mineralno Seltzer vodo“, in na podlagi člena 52(2) Uredbe št. 207/2009 navedeno znamko razglasil za nično za druge proizvode.
20
Na prvem mestu, odbor za pritožbe je preučil absolutne razloge za ničnost iz člena 52(1)(a) Uredbe št. 207/2009 v povezavi s členom 7(1)(c) in (g) te uredbe. V zvezi s temi točkami je potrdil obrazložitev odločbe oddelka za izbris, ki je menil, da ni dokazano, da je izpodbijana znamka v nasprotju z javnim redom in da bi lahko zavajala upoštevno javnost, in je zato zahtevo za ugotovitev ničnosti zavrnil v delu, v katerem je temeljila na teh razlogih.
21
Na drugem mestu, odbor za pritožbe je preučil absolutni razlog za ničnost, ki se nanaša na člen 52(1)(a) Uredbe št. 207/2009 v povezavi s členom 7(1)(c) in (g) te uredbe. V skladu s sodbo z dne 14. decembra 2022, DEVIN (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816), je preveril, ali upoštevna javnost sporno znamko dojema oziroma ali jo bo v prihodnosti dojemala kot označbo geografskega porekla proizvodov, zajetih z navedeno znamko, ki niso „mineralna voda, ki ustreza specifikacijam [ZGO] Devin Natural Mineral Water“. V zvezi s tem je ugotovil, da je upoštevna javnost ob vložitvi zahteve za registracijo izpodbijane znamke to znamko za vse proizvode, ki jih zajema, lahko dojela kot sklicevanje na njihov geografski izvor in morebiti na koristi za zdravje, povezane z uporabo mineralne vode in izvirske vode mesta Devin. Zato je bila izpodbijana znamka na dan vložitve zahteve za registracijo opisna v smislu člena 7(1)(c) Uredbe št. 207/2009.
22
Kar zadeva razlikovalni učinek, pridobljen z uporabo, je odbor za pritožbe menil, da je tožeča stranka zahtevala razlikovalni učinek, pridobljen z uporabo, za „mineralno vodo [in] mineralno Seltzer vodo“, ne da bi zahtevala tak učinek za druge proizvode, ki jih zajema izpodbijana znamka. Odbor za pritožbe je tako s sklicevanjem na dokaze, vložene v spis, ugotovil, da je navedena znamka na dan prijave izpodbijane znamke in še vedno na dan vložitve zahteve za ugotovitev ničnosti pridobila razlikovalni učinek z uporabo za „mineralno vodo [in] mineralno Seltzer vodo“ iz razreda 32.
Predlogi strank
23
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano odločbo spremeni tako, da razveljavi odločbo oddelka za izbris z dne 29. januarja 2016, in v celoti (ali, podredno, delno) zavrne zahtevo za ugotovitev ničnosti izpodbijane znamke ter posledično odredi ohranitev registracije izpodbijane znamke za naslednje proizvode:
–
primarno, vse proizvode, zajete z navedeno znamko, iz razreda 32;
–
podredno, proizvode „mineralna voda; Seltzer voda, izvirska voda; namizna voda; aromatizirane vode; sadne pijače; vode [(pijače)]; Seltzer voda, sodavice (gazirane vode)“, ki jih zajema ta znamka in ki spadajo v razred 32;
–
EUIPO naloži, da nosi svoje stroške in stroške tožeče stranke, intervenientki pa, da nosi svoje stroške.
24
EUIPO Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrne;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov v primeru razpisa obravnave.
25
Intervenientka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrne;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Pravo
26
Ob upoštevanju datuma vložitve zadevne zahteve za registracijo, in sicer 29. septembra 2010, ki je odločilen za določitev materialnega prava, ki se uporabi, se za dejansko stanje v obravnavani zadevi uporabljajo materialnopravne določbe Uredbe št. 207/2009 (glej v tem smislu sodbo z dne 23. aprila 2020, Gugler France/Gugler in EUIPO, C‑736/18 P, neobjavljena, EU:C:2020:308, točka 3 in navedena sodna praksa). Splošno sodišče bo nato v zvezi z materialnopravnimi pravili uporabilo upoštevne materialnopravne določbe Uredbe št. 207/2009.
27
Kar zadeva postopkovna pravila, glede na to, da se v skladu z ustaljeno sodno prakso ta pravila na splošno uporabljajo od dne začetka svoje veljavnosti (glej sodbo z dne 11. decembra 2012, Komisija/Španija, C‑610/10, EU:C:2012:781, točka 45 in navedena sodna praksa), se za spor uporabljajo postopkovne določbe Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 o blagovni znamki Evropske unije (UL 2017, L 154, str. 1). Poleg tega, ker je bila pritožba pri odboru za pritožbe vložena 24. marca 2016, se postopkovne določbe naslova V Delegirane uredbe Komisije (EU) 2018/625 z dne 5. marca 2018 o dopolnitvi Uredbe 2017/1001 ter razveljavitvi Delegirane uredbe (EU) 2017/1430 (UL 2018, L 104, str. 1) v obravnavani zadevi ne uporabljajo, tako da so se v pritožbenem postopku pred odborom za pritožbe uporabljale določbe Uredbe Komisije (ES) št. 2868/95 z dne 13. decembra 1995 za izvedbo Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 o znamki Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 189), kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1041/2005 (UL 2005, L 172, str. 4).
Dopustnost dokazov, ki so bili prvič predloženi pred Splošnim sodiščem
28
Najprej je treba preučiti dopustnost dokazov, ki jih je tožeča stranka predložila Splošnemu sodišču ter ki jo EUIPO in intervenientka izpodbijata. Zadnjenavedena namreč trdita, da so dokazi iz prilog od A.9.a do A.9.g k tožbi nedopustni, ker so bili prvič predloženi pred Splošnim sodiščem.
29
Tožeča stranka v zvezi s tem trdi, da so navedeni dodatni dokazi dopustni, ker se z njimi izpodbija presoja odbora za pritožbe, v skladu s katero je izpodbijana znamka z uporabo pridobila razlikovalni učinek samo za „mineralno vodo [in] mineralno Seltzer vodo“, to je presoja, ki naj bi bila opravljena po uradni dolžnosti in ne da bi se v celoti upoštevala njena trditev v zvezi z razlikovalnim učinkom, pridobljenim z uporabo izpodbijane znamke.
30
V prilogi A.9.a so navedeni obseg prodaje izvirske vode in mineralne vode med letoma 2011 in 2013. Priloga A.9.b se nanaša na preiskavo družbe Market Links o učinkovitosti izpodbijane znamke v Bolgariji iz leta 2010. Prilogi A.9.c in A.9.d, ki se nanašata na obdobje 2007–2011 oziroma obdobje 2010–2014, vsebujeta poročili, naslovljeni „Pregledi trga brezalkoholnih pijač v Bolgariji“, ki ju je pripravila družba Canadean. Priloga A.9.e se nanaša na poročilo družbe Nielsen Bulgaria o obsegu prodaje vode iz leta 2014. Priloga A.9.f vsebuje dopis generalnega direktorja bolgarskega združenja za brezalkoholne pijače z dne 1. julija 2024, priloga A.9.g pa vsebuje kopijo etiket aromatiziranih in gaziranih vod izpodbijane znamke.
31
Poudariti je treba, da so bili dokazi, navedeni v točki 30 zgoraj, prvič predloženi pred Splošnim sodiščem.
32
Člen 188 Poslovnika Splošnega sodišča, naslovljen „Predmet spora pred Splošnim sodiščem“, določa obseg nadzora, ki ga Splošno sodišče izvaja nad odločbami, ki jih sprejme EUIPO. V skladu s to določbo vloge, ki jih stranke vložijo v okviru postopka pred Splošnim sodiščem, ne morejo spreminjati predmeta spora pred odborom za pritožbe.
33
V zvezi s tem je dopustnost trditev strank in dokazov, ki jih je mogoče veljavno predložiti v presojo Splošnemu sodišču, odvisna od predmeta spora pred odborom za pritožbe.
34
Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da mora imeti tožeča stranka možnost izpodbijati ugotovitve odbora za pritožbe pred Splošnim sodiščem, saj mora imeti ta stranka na podlagi člena 263 PDEU v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah možnost pred sodiščem Unije izpodbijati vsako pravno ali dejansko vprašanje, na katero organ Unije opira svoje odločitve (sodba z dne 18. junija 2020, Primart/EU, C‑702/18 P, EU:C:2020:489, točka 46).
35
Poleg tega ima tožeča stranka pravico, da Splošnemu sodišču predloži dokumente, da bi dokazala ali izpodbijala pravilnost splošno znanega dejstva (sodba z dne 12. decembra 2014, Ludwig Schokolade/UUNT – Immergut (TrinkFix), T‑105/13, neobjavljena, EU:T:2014:1070, točka 128).
36
Zato je uporaba sodne prakse, v skladu s katero bi bilo treba dokazni predlog, ki pred tem ni bil predložen odboru za pritožbe, razglasiti za nedopusten, ne da bi bilo treba preučiti njegovo dokazno moč, torej odvisna od tega, ali dejstvo, potrjeno s temi novimi dokaznimi predlogi, spada v dejanski okvir postopka, kot so ga opredelile stranke pred odborom za pritožbe, ali pa je namen teh strank, nasprotno, izpodbijati presojo dejanskega stanja, ki jo je odbor za pritožbe opravil po uradni dolžnosti in ki je bila prvič navedena v izpodbijani odločbi, pri čemer se v tem primeru ta sodna praksa ne uporabi (glej v tem smislu sodbo z dne 26. aprila 2018, Convivo/EUIPO – Porcesadora Nacional de Alimentos (M’Cooky), T‑288/16, neobjavljena, EU:T:2018:231, točke od 22 do 26 in navedena sodna praksa).
37
Ker bi morala v obravnavani zadevi tožeča stranka po potrebi predložiti vse dokazne predloge v podporo svoji trditvi, da je izpodbijana znamka pridobila razlikovalni učinek z uporabo za vse proizvode, ki so zajeti v postopku pred EUIPO, je treba ugotoviti, da dejstva, potrjena s prilogami od A.9.a do A.9.g k tožbi, spadajo v dejanski okvir postopka pred odborom za pritožbe in njihov namen ni niti izpodbijanje presoje dejstev, ki jo je opravil odbor za pritožbe, niti potrditev ali izpodbijanje pravilnosti splošno znanega dejstva v smislu sodne prakse, navedene v točkah 34 in 35 zgoraj. Zato je treba te elemente zavrniti kot nedopustne, ne da bi bilo treba preučiti njihovo dokazno vrednost.
Predmet tožbe
38
Tožeča stranka s prvim tožbenim predlogom predlaga spremembo izpodbijane odločbe. V zvezi s tem člen 72(4) Uredbe št. 2017/1001 določa, da „[t]ožbo lahko vloži vsaka stranka v postopku, prizadeta z odločitvijo odbora za pritožbe“.
39
Odbor za pritožbe je s točkama 1 in 2 izreka izpodbijane odločbe delno ugodil tožbi tožeče stranke in razveljavil odločbo oddelka za izbris v delu, v katerem je bila z njo ugotovljena ničnost izpodbijane znamke za „mineralno vodo [in] mineralno Seltzer vodo“ iz razreda 32.
40
Zato tožeča stranka s tožbo v bistvu predlaga spremembo točke 3 izreka izpodbijane odločbe, to je v delu, v katerem je odbor za pritožbe zavrnil pritožbo zoper odločbo oddelka za izbris v delu, ki se nanaša na druge proizvode, ki jih zajema izpodbijana znamka (glej v tem smislu sodbi z dne26. februarja 2015, 9Flats/UUNT – Tibesoca (9flats.com), T‑713/13, neobjavljena, EU:T:2015:114, točke od 16 do 19, in z dne 4. maja 2018, Bernard Krone Holding/EUIPO (Mega Liner), T‑187/17, neobjavljena, EU:T:2018:254, točke od 15 do 18).
41
Kar zadeva vsebino tožbe, je treba predlog za spremembo točke 3 izreka izpodbijane odločbe razlagati tako, da nujno vključuje predlog za razglasitev ničnosti navedene odločbe v delu, ki se nanaša na to točko (glej v tem smislu sodbo z dne 27. februarja 2014, Advance Magazine Publishers/UUNT – Nanso Group (TEEN VOGUE), T‑509/12, EU:T:2014:89, točki 15 in 16 ter navedena sodna praksa).
Utemeljenost
42
Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja štiri tožbene razloge. Prvi tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 52(1)(a) Uredbe št. 207/2009 v povezavi s členom 7(1)(c) iste uredbe, ker naj bi odbor za pritožbe s tem, da je po uradni dolžnosti ugotovil, da je izpodbijana znamka opisna za „izvirsko vodo“, napačno uporabil pravo. Drugi tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 52(1)(a) Uredbe št. 207/2009 v povezavi s členom 7(3) navedene uredbe ali členom 59(2) Uredbe 2017/1001, ker naj bi odbor za pritožbe storil napako pri presoji glede razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo izpodbijane znamke. Tretji tožbeni razlog se nanaša na kršitev pravice do obrambe in načela ekonomičnosti postopka, ker naj bi odbor za pritožbe sprejel izpodbijano odločbo, ne da bi stranke pozval k predložitvi stališč. Četrti tožbeni razlog se nanaša na kršitev načel enakega obravnavanja, pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj, ker naj bi odbor za pritožbe različno presodil iste dokaze v zvezi z mineralno vodo in v zvezi z drugimi proizvodi, zajetimi z izpodbijano znamko.
Prvi tožbeni razlog: napačna uporaba prava, ker je odbor za pritožbe po uradni dolžnosti odločil o opisnosti izpodbijane znamke za „izvirsko vodo“ iz razreda 32
43
Tožeča stranka s prvim tožbenim razlogom trdi, da je odbor za pritožbe kršil člen 52(1)(a) Uredbe št. 207/2009 v povezavi s členom 7(1)(c) iste uredbe, ker je po uradni dolžnosti preučil opisnost izpodbijane znamke za „izvirsko vodo“ iz razreda 32 in odločil, da je ta znamka za ta proizvod opisna. Tožeča stranka navaja, da za znamko Evropske unije velja domneva veljavnosti na podlagi členov 59 in 62 Uredbe 2017/1001.
44
Tako bi morala oseba, ki je vložila zahtevo za ugotovitev ničnosti, navesti dejstva, dokaze in trditve, s katerimi bi se izpodbijala veljavnost zadevne znamke. Intervenientka pa naj bi vsaj implicitno omejila svojo trditev o opisnosti izpodbijane znamke na proizvode, zajete z navedeno znamko, ki niso „izvirska voda“. Odbor za pritožbe naj bi s tem, da je kljub temu ugotovil, da je izpodbijana znamka za ta proizvod opisna, odločal onkraj navajanih dejstev, dokazov in trditev.
45
EUIPO in intervenientka trditvam tožeče stranke nasprotujeta.
46
Najprej je treba navesti, da čeprav se tožeča stranka sklicuje na kršitev člena 52(1)(a) Uredbe št. 207/2009 v povezavi s členom 7(1)(c) iste uredbe, je treba njene trditve razlagati tako, da se nanašajo na kršitev člena 95 Uredbe 2017/1001.
47
V zvezi s tem je treba opozoriti, da člen 95 Uredbe 2017/1001, naslovljen „Preučevanje dejstev s strani Urada po uradni dolžnosti“, v odstavku 1 določa, da EUIPO v postopku preveri dejstva po uradni dolžnosti. V postopkih za ugotavljanje ničnosti v skladu s členom 59 te uredbe EUIPO preverjanje omeji na razloge in argumente, ki so jih navedle stranke.
48
V obravnavani zadevi je intervenientka v zahtevi za ugotovitev ničnosti trdila, da „bo upoštevna javnost izpodbijano znamko v zvezi s proizvodi, ki jih označuje, dojemala kot geografsko ime vasi Devin, ime nahajališča mineralov Devin in registrirano geografsko označbo naravne mineralne vode“ ter da „je iz tega razvidno, da je z vidika upoštevne javnosti obstajala dovolj neposredna in posebna zveza med znakom in vsemi proizvodi iz razreda 32“.
49
Tako je v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, intervenientka v zahtevi za ugotovitev ničnosti trdila, da v zavesti upoštevne javnosti obstaja povezava med geografskim imenom Devin in vsemi proizvodi, zajetimi z izpodbijano znamko, ter se je zato sklicevala na razlog za ničnost, ki se nanaša na opisnost navedene znamke za vse proizvode, ki jih zajema, vključno z „izvirsko vodo“.
50
Te ugotovitve ne omaje trditev tožeče stranke, da je intervenientka s tem, da je predložila posebna dejstva, dokaze in trditve za vse proizvode, ki jih zajema izpodbijana znamka, razen za „izvirsko vodo“, vsaj implicitno omejila njeno trditev o opisnosti te znamke. Kot pravilno trdi EUIPO, so ta dejstva, dokazi in posebne trditve preprosto dopolnili trditve in dokaze intervenientke zoper vse proizvode, zajete z izpodbijano znamko.
51
Iz tega sledi, da je odbor za pritožbe pri preučitvi opisnosti izpodbijane znamke za „izvirsko vodo“ preizkus omejil na dejstva, dokaze in trditve, ki so jih navedle stranke. Zato odbor za pritožbe s tem, da se je lahko izrekel o opisnosti izpodbijane znamke za „izvirsko vodo“, ni napačno uporabil prava.
52
Zato je treba prvi tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Drugi tožbeni razlog: napačna presoja dejstev, ker je odbor za pritožbe napačno ugotovil, da je tožeča stranka zahtevala razlikovalni učinek, pridobljen z uporabo, samo za „mineralno vodo [in] mineralno Seltzer vodo“ iz razreda 32
53
Tožeča stranka z drugim tožbenim razlogom trdi, da je odbor za pritožbe napačno ugotovil, da je zahtevala razlikovalni učinek, pridobljen z uporabo, samo za „mineralno vodo [in] mineralno Seltzer vodo“ iz razreda 32. Tožeča stranka naj bi pred oddelkom za izbris izrecno ali vsaj implicitno, vendar nujno uveljavljala razlikovalni učinek, pridobljen z uporabo izpodbijane znamke v Bolgariji, za vse proizvode, ki jih zajema, in predložila dokaze v zvezi s tem. Poleg tega tožeča stranka meni, da bi moral odbor za pritožbe glede na to, da je ugotovil, da dokazi, ki jih je predložila, zadostujejo za ugotovitev obstoja razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo, za „mineralno vodo [in] mineralno Seltzer vodo“, sklepati enako za druge proizvode, ki jih navedena znamka zajema.
54
EUIPO in intervenientka trditvam tožeče stranke nasprotujeta.
55
Odbor za pritožbe je v točki 80 izpodbijane odločbe najprej menil, da je tožeča stranka zahtevala razlikovalni učinek, pridobljen z uporabo, za „mineralno vodo“ in „gazirano mineralno vodo ali Seltzer vodo“, ne pa za druge proizvode, ki jih izpodbijana znamka zajema. Odbor za pritožbe je nato analiziral dokaze iz spisa in v točki 88 navedene odločbe ugotovil, da je navedena znamka na dan vložitve zahteve za ugotovitev ničnosti in tudi na datum zahteve za ugotovitev ničnosti za te proizvode pridobila – za upoštevno javnost – razlikovalni učinek z uporabo.
56
Splošno sodišče je opozorilo, da v skladu s členom 7(3) Uredbe št. 207/2009 in členom 52(2) te uredbe dokazno breme glede razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo, nosi imetnik zadevne znamke (sodba z dne 22. marca 2023, Beauty Biosciences/EUIPO – Société de Recherche Cosmétique (BIO‑BEAUTÉ), T‑750/21, neobjavljena, EU:T:2023:147, točka 43). Zlasti je bilo razsojeno, da mora tožeča stranka, kadar se sklicuje na razlikovalni učinek, pridobljen z uporabo znamke, predložiti konkretne in utemeljene podatke, ki dokazujejo, da ima ta znamka tak učinek (sodba z dne 25. oktobra 2007, Develey/UUNT, C‑238/06 P, EU:C:2007:635, točka 50).
57
Iz tega sledi, da če je bila znamka registrirana v nasprotju s členom 7(1)(b), (c) ali (d) Uredbe št. 207/2009, se registracija izpodbijane znamke lahko ohrani le za proizvode in storitve, za katere je bil dokazan razlikovalni učinek, pridobljen z uporabo navedene znamke.
58
Tako je treba preučiti, ali je odbor za pritožbe svojo analizo razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo izpodbijane znamke, pravilno omejil na „mineralno vodo [in] mineralno Seltzer vodo“.
59
Najprej je treba poudariti, da intervenientka pred odborom za pritožbe v bistvu uveljavlja nedopustnost vseh trditev tožeče stranke v zvezi z razlikovalnim učinkom, pridobljenim z uporabo izpodbijane znamke, za proizvode, ki niso „mineralna voda [in] mineralna Seltzer voda“. V zvezi s tem se intervenientka opira na domnevno ugotovitev oddelka za izbris, da naj bi tožeča stranka zahtevala le razlikovalni učinek, pridobljen z uporabo, za mineralno vodo, ki naj bi bila pravnomočna.
60
Kar zadeva načelo pravnomočnosti, ki zahteva, da se pravnomočnost sodne odločbe ne izpodbija, je treba najprej opozoriti, da se ne uporablja za odločbe EUIPO, ki so upravne, in ne sodne narave (glej v tem smislu sodbo z dne 12. februarja 2025, Alberts/EUIPO – Techtex (Kartonske škatle (embalaža)), T‑245/24, neobjavljena, EU:T:2025:145, točka 30 in navedena sodna praksa).
61
Če bi bilo treba trditev intervenientke razumeti tako, da je oddelek za izbris ugotovil, da je tožeča stranka zahtevala razlikovalni učinek, pridobljen z uporabo, le za mineralno vodo in da bi ta ugotovitev, če tožeča stranka te ugotovitve pred odborom za pritožbe ne bi izpodbijala, postala dokončna in bi postala pravnomočna, je vsekakor treba ugotoviti, da se intervenientka očitno sklicuje na povzetek trditev tožeče stranke, ki ga je podal oddelek za izbris in ki ga tožeča stranka v postopku pred EUIPO ni izpodbijala. Vendar povzetek trditev ene od strank ni dejansko ali pravno vprašanje, o katerem je odločil oddelek za izbris, in zato ne more biti pravnomočen (glej v tem smislu in po analogiji sklep z dne 28. novembra 1996, Lenz/Komisija, C‑277/95 P, EU:C:1996:456, točka 50).
62
Dalje, v obravnavani zadevi je tožeča stranka v stališčih pred oddelkom za izbris večkrat navedla, da je izpodbijana znamka pridobila razlikovalni učinek „za proizvode iz razreda 32, in sicer mineralno vodo“. Tožeča stranka je to zahtevo po razlikovalnem učinku, pridobljenem z uporabo izpodbijane znamke, ki je bil omejen na mineralno vodo, ponovila v poznejših stališčih pred oddelkom za izbris.
63
V zvezi s tem splošnih trditev tožeče stranke, navedenih v njenih stališčih pred oddelkom za izbris, da je izpodbijana znamka znana znamka na bolgarskem ozemlju in ima torej razlikovalni učinek, pridobljen z uporabo, ne da bi se te trditve nanašale na proizvode, zajete z navedeno znamko, ni mogoče šteti za zahtevo za priznanje razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo, v smislu člena 7(3) Uredbe št. 207/2009.
64
Poleg tega je treba poudariti, da se trditve tožeče stranke v zvezi z razlikovalnim učinkom, pridobljenim z uporabo, v upravnem postopku pred EUIPO in dokazi, ki jih je ta v zvezi s tem navedla, skoraj v celoti nanašajo na „mineralno vodo [in] mineralno Seltzer vodo“.
65
Kot pa izhaja iz sodne prakse, navedene v točki 56 zgoraj, mora tožeča stranka predložiti konkretne in utemeljene navedbe o tem, da je izpodbijana znamka pridobila razlikovalni učinek z uporabo.
66
Tako na podlagi splošnih stališč tožeče stranke v zvezi s priznanjem izpodbijane znamke in dejstvom, da se dokazi, ki jih je ta predložila pred oddelkom za izbris, niso nanašali izključno na „mineralno vodo [ali] mineralno Seltzer vodo“, odbor za pritožbe v nasprotju s svojimi izrecnimi trditvami v zvezi s tem ni mogel sklepati, da je treba šteti, da se zahteva nanaša na vse proizvode iz razreda 32.
67
Zato je treba zavrniti trditev tožeče stranke, da je zahtevala priznanje razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo izpodbijane znamke, za vse proizvode, na katere se ta znamka nanaša.
68
S trditvami tožeče stranke se te ugotovitve ne ovržejo.
69
Prvič, kar zadeva trditev tožeče stranke, da povzetek njenih trditev v odločbi odbora za pritožbe z dne 2. decembra 2016 dokazuje, da je zahtevala priznanje razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo, za vse proizvode, ki jih zajema izpodbijana znamka, zadostuje ugotovitev, da je bila odločba odbora za pritožbe z dne 2. decembra 2016 s sodbo z dne 25. oktobra 2018, DEVIN (T‑122/17, EU:T:2018:719), retroaktivno odpravljena iz pravnega reda (glej po analogiji sodbo z dne 1. septembra 2021, Gruppe Nymphenburg Consult/EUIPO (Limbic® Types), T‑96/20, EU:T:2021:527, točka 28).
70
Drugič, kar zadeva trditev tožeče stranke, da je v tožbi v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 14. decembra 2022, DEVIN (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816), ponovno zahtevala priznanje razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo, za vse proizvode, na katere se nanaša izpodbijana znamka, je treba opozoriti, da v skladu s členom 188 Poslovnika s pisnimi vlogami strank v okviru postopka pred Splošnim sodiščem ni mogoče spremeniti predmeta spora pred odborom za pritožbe.
71
Tretjič, kar zadeva trditev tožeče stranke, da je Splošno sodišče v sodbi z dne 14. decembra 2022, DEVIN (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816), izrecno potrdilo obseg njene trditve v zvezi z razlikovalnim učinkom, pridobljenim z uporabo izpodbijane znamke, je treba ugotoviti, kot je to storil EUIPO, da Splošno sodišče v tej zadevi ni odločilo o obsegu priznanja razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo navedene znamke.
72
Nazadnje, dodatni dokazi, na katere se sklicuje tožeča stranka, da bi dokazala razlikovalni učinek, pridobljen z uporabo izpodbijane znamke, za proizvode, ki niso mineralna voda (priloge od A.9.a do A.9.g k tožbi), so, kot je navedeno v točki 37 zgoraj, nedopustni.
73
Glede na navedeno je treba drugi tožbeni razlog zavrniti.
Tretji tožbeni razlog: kršitev pravice do obrambe, pravice do izjave in načela ekonomičnosti postopka
74
Tretji tožbeni razlog tožeče stranke se nanaša na kršitev člena 94(1) Uredbe 2017/1001, člena 70(2) te uredbe in člena 27(2) Delegirane uredbe 2018/625. Ta tožbeni razlog ima dva dela. Na prvem mestu, tožeča stranka trdi, da je odbor za pritožbe kršil njeno pravico do obrambe s tem, da je razveljavil odločbo oddelka za izbris, ne da bi stranke pozval k predložitvi stališč. Na drugem mestu, trdi, da je odbor za pritožbe kršil načelo ekonomičnosti postopka, ker je izpodbijano odločbo sprejel po uradni dolžnosti in ne da bi strankam omogočil, da predložijo svoja stališča po izdaji sodbe z dne 14. decembra 2022, DEVIN (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816).
– Prvi del tretjega tožbenega razloga: kršitev pravice do obrambe
75
Tožeča stranka trdi, da je odbor za pritožbe kršil njeno pravico do obrambe, ker je razveljavil odločbo oddelka za izbris, ne da bi stranke pozval, naj predložijo pripombe po sodbi z dne 14. decembra 2022, DEVIN (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816). Tožeča stranka meni, da bi presoja razlikovalnega učinka izpodbijane znamke, pridobljenega z uporabo, ki je bila opravljena v izpodbijani odločbi, lahko pripeljala do drugačnega rezultata, kot je bil nazadnje sprejet, če bi lahko predložila pripombe.
76
EUIPO in intervenientka trditvam tožeče stranke nasprotujeta.
77
V skladu s členom 94(1), drugi stavek, Uredbe 2017/1001 lahko odločbe EUIPO temeljijo le na razlogih, na katere so imele zadevne stranke priložnost podati pripombe. Ta določba pomeni posebno uporabo splošnega načela varstva pravice do obrambe, ki je poleg tega določeno v členu 41(2)(a) Listine o temeljnih pravicah, v skladu s katerim mora biti osebam, na interese katerih odločbe javnih organov vplivajo, omogočeno, da učinkovito izrazijo svoje stališče (sodba z dne 13. decembra 2016, Guiral Broto/EUIPO – Gastro & Soul (Café del Sol), T‑548/15, neobjavljena, EU:T:2016:720, točka 30).
78
Pravica do izjave se nanaša na vse dejanske in pravne elemente, na katerih temelji odločba, ne pa na končno stališče, ki ga namerava sprejeti uprava (glej sodbo z dne 3. decembra 2003, Audi/UUNT (TDI), T‑16/02, EU:T:2003:327, točka 75 in navedena sodna praksa).
79
V tem okviru iz ustaljene sodne prakse izhaja, da člen 94(1), drugi stavek, Uredbe 2017/1001 nikakor ne zahteva, da je po nadaljevanju postopka pred EUIPO po tem, ko je Splošno sodišče razveljavilo odločbo odborov za pritožbe, tožeča stranka ponovno pozvana, naj predloži svoja stališča o pravnih in dejanskih vprašanjih, o katerih je že imela možnost izraziti svoje stališče v predhodno izvedenem pisnem postopku, pri čemer je odbor za pritožbe spis v zvezi s tem prevzel v stanju, v kakršnem je bil (glej sodbo z dne 25. januarja 2020, Group/EUIPO – Iliev (GROUP Company TOURISM & TRAVEL), T‑57/20, neobjavljena, EU:T:2020:559, točka 31 in navedena sodna praksa).
80
Poleg tega člen 70(2) Uredbe št. 2017/1001 določa, da med preverjanjem pritožbe odbor za pritožbe povabi stranke tolikokrat, kolikorkrat je potrebno, da v določenem roku predstavijo svoja stališča o odločitvah odbora ali o vlogah nasprotnih strank.
81
V obravnavani zadevi ni sporno, da odbor za pritožbe strank po sodbi z dne 14. decembra 2022, DEVIN (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816), ni pozval k predložitvi dodatnih stališč o razlikovalnem učinku, pridobljenem z uporabo izpodbijane znamke, za proizvode, ki niso „mineralna voda, ki ustreza specifikacijam [ZGO] Devin Natural Mineral Water“.
82
Vendar je treba ugotoviti, da je imela tožeča stranka v okviru upravnega postopka pred EUIPO možnost predložiti pripombe v zvezi z vidiki postopka za ugotovitev ničnosti intervenientke, vključno z razlikovalnim učinkom, pridobljenim z uporabo izpodbijane znamke.
83
Zato odboru za pritožbe v obravnavanem primeru ni bilo treba ponovno zaslišati tožeče stranke o razlikovalnem učinku, pridobljenem z uporabo izpodbijane znamke, in natančneje, o pridobitvi tega učinka za proizvode, ki niso „mineralna voda, ki ustreza specifikacijam [ZGO] Devin Natural Mineral Water“, preden je ta v izpodbijani odločbi podal lastno presojo.
84
Zato je treba prvi del tretjega pritožbenega razloga zavrniti.
– Drugi del tretjega tožbenega razloga: kršitev načela ekonomičnosti postopka
85
Tožeča stranka trdi, da je odbor za pritožbe s tem, da je izpodbijano odločbo sprejel po uradni dolžnosti in ne da bi strankam omogočil, da po izdaji sodbe z dne 14. decembra 2022, DEVIN (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816), predložijo svoja stališča, kršil načelo ekonomičnosti postopka. Tako odbor za pritožbe tožeči stranki ni pustil druge izbire, kot da vloži tretjo tožbo pri Splošnem sodišču.
86
EUIPO in intervenientka trditvam tožeče stranke nasprotujeta.
87
Najprej je treba ugotoviti, kot je bilo navedeno v točki 83 zgoraj, da v obravnavani zadevi odboru za pritožbe ni bilo treba ponovno zaslišati tožeče stranke o razlikovalnem učinku, pridobljenem z uporabo izpodbijane znamke, preden je v izpodbijani odločbi opravil svojo presojo.
88
Poleg tega, čeprav sodna praksa Sodišča priznava uporabo načela ekonomičnosti postopka v upravnem postopku pred EUIPO, se zdi, da je ta sodna praksa omejena na nekatere primere. Sodišče je med drugim razsodilo, da bi bilo v nasprotju s tem načelom, če bi se od stranke, ki je vložila nasprotno tožbo, zahtevalo, da začne nov postopek pri EUIPO, če bi glavni vlagatelj umaknil tožbo (sodba z dne 13. oktobra 2022, Gemeinde Bodman-Ludwigshafen, C‑256/21, EU:C:2022:786, točka 56).
89
Poleg tega je Sodišče razsodilo, da bi bilo v nasprotju z načelom ekonomičnosti postopka, če bi se štelo, da lahko nasprotna tožba, ki temelji na razlogu za ničnost iz člena 7(1), od (a) do (m), Uredbe 2017/1001, ki se nanaša na vse proizvode ali storitve, zajete z registracijo te znamke, pripelje le do razglasitve delne ničnosti znamke, na kateri temelji zadevni postopek zaradi kršitve pravic (sodba z dne 8. junija 2023, LM (Nasprotna tožba za ugotovitev ničnosti), C‑654/21, EU:C:2023:462, točka 44).
90
Čeprav se tožeča stranka v obravnavani zadevi sklicuje na sodbo z dne 8. junija 2023, LM (Nasprotna tožba za ugotovitev ničnosti) (C‑654/21, EU:C:2023:462), pa je treba ugotoviti, da njena tožba ni nasprotna tožba v smislu Uredbe 2017/1001, temveč se sklicuje na razlikovalni učinek, pridobljen z uporabo izpodbijane znamke. Zato sodne prakse, na katero se opira tožeča stranka, niti neposredno niti po analogiji ni mogoče prenesti na obravnavani primer.
91
Iz tega sledi, da odbor za pritožbe v obravnavani zadevi s tem, da je sprejel izpodbijano odločbo, ne da bi strankam omogočil, da predložijo svoja stališča po izdaji sodbe z dne 14. decembra 2022, DEVIN (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816), ni kršil načela ekonomičnosti postopka, in to še toliko bolj, ker strankam nič ni preprečevalo, da take pripombe predložijo na lastno pobudo.
92
Ob upoštevanju navedenega je treba drugi del tretjega tožbenega razloga in posledično tretji tožbeni razlog v celoti zavrniti.
Četrti tožbeni razlog: kršitev načela enakega obravnavanja in pravne varnosti
93
Četrti tožbeni razlog tožeče stranke, ki se nanaša na kršitev načel enakega obravnavanja in pravne varnosti, je razdeljen na dva dela. Prvič, tožeča stranka odboru za pritožbe očita, da je kršil načelo enakega obravnavanja, ker je primerljive položaje obravnaval različno. Drugič, tožeča stranka odboru za pritožbe očita, da je kršil načelo pravne varnosti in posledično načelo varstva legitimnih pričakovanj, ker je menil, da dokazi, ki jih je predložila, zadostujejo za dokaz razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo izpodbijane znamke, za „mineralno vodo [in] mineralno Seltzer vodo“, ne pa za druge proizvode, ki jih navedena znamka zajema.
– Prvi del drugega tožbenega razloga: kršitev načela enakega obravnavanja
94
Tožeča stranka se sklicuje na načelo enakega obravnavanja, določeno v členih 20 in 21 Listine o temeljnih pravicah. Tožeča stranka v zvezi s tem trdi, da je zahtevala priznanje razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo, za vse proizvode, ki jih zajema izpodbijana znamka, in v zvezi s tem predložila dokaze. Odbor za pritožbe naj bi s tem, da je ugotovil, da je izpodbijana znamka z uporabo pridobila razlikovalni učinek samo za „mineralno vodo [in] mineralno Seltzer vodo“, in ne za druge proizvode, ki jih izpodbijana znamka zajema, različno obravnaval primerljive položaje, ne da bi to objektivno utemeljil. Natančneje, odbor za pritožbe naj bi menil, da isti dokazi, ki vsebujejo enakovredne informacije o razlikovalnem učinku, pridobljenem z uporabo izpodbijane znamke v Bolgariji, zadostujejo za dokaz razlikovalnega učinka za „mineralno vodo [in] mineralno Seltzer vodo“, ne pa za druge proizvode, ki jih navedena znamka zajema.
95
EUIPO in intervenientka trditvam tožeče stranke nasprotujeta.
96
V skladu z načelom enakega obravnavanja se primerljivi položaji ne smejo obravnavati različno, različni položaji pa ne enako, razen če je tako obravnavanje objektivno utemeljeno (glej sodbo z dne 15. julija 2021, DK/ESZD, C‑851/19 P, EU:C:2021:607, točka 47 in navedena sodna praksa).
97
V obravnavanem primeru tožeča stranka trdi, da je odbor za pritožbe kršil načelo enakega obravnavanja, ker je menil, da „enaki dokazi, ki vsebujejo enakovredne podatke o razlikovalnem učinku, pridobljenem z uporabo [izpodbijane] znamke v Bolgariji, za vse proizvode, ki jih [navedena znamka] prikazuje“, zadostujejo le za dokaz razlikovalnega učinka za „mineralno vodo [in] mineralno Seltzer vodo“, in ne za druge proizvode, ki jih ta znamka zajema.
98
Najprej je treba poudariti, kot je bilo ugotovljeno v točkah od 56 do 73 zgoraj, da tožeča stranka ni niti zatrjevala niti a fortiori dokazala razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo izpodbijane znamke, za proizvode, ki jih zajema, razen za „mineralno vodo [in] mineralno Seltzer vodo“.
99
Poleg tega je treba vsekakor ugotoviti, da tožeča stranka ne pojasnjuje niti dokazov niti tega, na katere informacije se sklicuje s to trditvijo. V zvezi s tem se tožeča stranka sklicuje le na točke od 41 do 47 tožbe, v katerih navaja, da je predložila dokaz o razlikovalnem učinku, pridobljenem z uporabo.
100
Čeprav je res, da je tožeča stranka v točki 41 tožbe navedla nekatere dokaze, ki jih je predložila skupaj s svojimi stališči pred oddelkom za izbris, zlasti v zvezi z izvirsko vodo in ustekleničeno vodo, pa ni dokazala, da gre za „enake dokaze, ki vsebujejo enakovredne podatke“, kot so dokazi, na podlagi katerih je odbor za pritožbe ugotovil razlikovalni učinek, pridobljen z uporabo, za „mineralno vodo [in] mineralno Seltzer vodo“.
101
Čeprav je v tožbi naveden očitek tožeče stranke, pa ta tožba ne vsebuje nobene utemeljitve, s katero bi bil ta očitek podprt. Zato iz besedila tožbe ni razvidno, da bi ta vsebovala dovolj natančne elemente, da bi Splošno sodišče lahko opravilo nadzor in da bi EUIPO lahko pripravil svojo obrambo.
102
Iz tega po eni strani izhaja, da ni naloga Splošnega sodišča, da v prilogah ugotavlja, kaj bi lahko bile trditve tožeče stranke v zvezi z zadevnim očitkom (glej sodbo z dne 22. junija 2017, Biogena Naturprodukte/EUIPO (ZUM wohl), T‑236/16, EU:T:2017:416, točka 12 in navedena sodna praksa), in da je treba to sodbo na podlagi člena 177(1)(d) Poslovnika zavreči kot nedopustno, ker ne vsebuje bistvenih elementov, ki Splošnemu sodišču omogočajo izvajanje nadzora, toženi stranki pa pripravo obrambe.
103
Zato je treba prvi del četrtega pritožbenega razloga zavrniti.
– Drugi del četrtega tožbenega razloga: kršitev načela pravne varnosti in iz njega izhajajočega načela varstva legitimnih pričakovanj
104
Tožeča stranka trdi, da je odbor za pritožbe s tem, da je v točki 85 izpodbijane odločbe menil, da dokazi, ki jih je predložila, zadostujejo za dokaz razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo izpodbijane znamke, za proizvode iz razreda 32, pri njej vzbudil legitimno pričakovanje ohranitve navedene znamke ne le za „mineralno vodo [in] mineralno Seltzer vodo“, ampak tudi za druge proizvode iz razreda 32, ki jih izpodbijana znamka zajema. Odbor za pritožbe naj bi to legitimno pričakovanje kršil v nasprotju z načelom pravne varnosti.
105
EUIPO in intervenientka trditvam tožeče stranke nasprotujeta.
106
Načelo pravne varnosti, ki je del splošnih načel prava Unije, zahteva, da so pravna pravila jasna in natančna ter da imajo predvidljive učinke, zato da se lahko zadevne osebe orientirajo v položajih in pravnih razmerjih, ki izhajajo iz pravnega reda Unije (sodba z dne 8. decembra 2011, France Télécom/Komisija, C‑81/10 P, EU:C:2011:811, točka 100, in z dne 9. oktobra 2014, Traum, C‑492/13, EU:C:2014:2267, točka 28).
107
Iz tega načela izhaja načelo varstva legitimnih pričakovanj, ki se nanaša na vsakega posameznika, ki je v položaju, iz katerega je razvidno, da je uprava Unije s tem, da mu je dala natančna, brezpogojna in usklajena zagotovila, ki izhajajo iz pooblaščenih in zanesljivih virov, pri njem vzbudila utemeljena pričakovanja (glej v tem smislu sodbo z dne 9. julija 2008, Reber/UUNT – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart), T‑304/06, EU:T:2008:268, točka 64 in navedena sodna praksa).
108
Tožeča stranka zlasti trdi, da je odbor za pritožbe kršil načeli pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj, ker je v točki 88 izpodbijane odločbe ugotovil, da je izpodbijana znamka z uporabo pridobila razlikovalni učinek samo za „mineralno vodo [in] mineralno Seltzer vodo“, čeprav je v točki 85 izpodbijane odločbe menil, da je navedena znamka z uporabo pridobila razlikovalni učinek, ne da bi to ugotovitev omejil na enega od proizvodov, ki jih ta znamka zajema.
109
V zvezi s tem zadostuje ugotovitev, da točka 85 izpodbijane odločbe ne vsebuje nobenega zagotovila, še manj pa natančnega, brezpogojnega in skladnega zagotovila v smislu sodne prakse, navedene v točki 107 zgoraj, glede razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo izpodbijane znamke, za vse proizvode, ki jih ta zajema.
110
Zato je treba drugi del četrtega tožbenega razloga zavrniti, zaradi česar je treba četrti tožbeni razlog zavrniti v celoti.
111
Iz vsega navedenega izhaja, da nobenemu od tožbenih razlogov, ki jih je navedla tožeča stranka, ni mogoče ugoditi in da je torej treba tožbo v celoti zavrniti.
Stroški
112
V skladu s členom 134(1) Poslovnika se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
113
Ker tožeča stranka ni uspela, se ji v skladu s predlogi intervenientke naloži plačilo njenih stroškov. Ker pa je EUIPO predlagal, naj se tožeči stranki naloži plačilo stroškov le v primeru razpisa obravnave, je treba, ker obravnava ni bila opravljena, odločiti, da EUIPO nosi svoje stroške.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (šesti senat)
razsodilo:
1.
Tožba se zavrne.
2.
Družba Devin EAD nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Haskovo Chamber of Commerce and Industry.
3.
EUIPO nosi svoje stroške.
Costeira
Öberg
Zilgalvis
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 29. oktobra 2025.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.