62016CC0554
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
JULIANE KOKOTT
av den 7 december 2017 (
1
)
Mål C‑554/16
EP Agrarhandel GmbH
mot
Bundesminister für Land-, Forst-, Umwelt und Wasserwirtschaft
(begäran om förhandsavgörande från Verwaltungsgerichtshof (Högsta förvaltningsdomstolen, Österrike))
”Begäran om förhandsavgörande – Jordbruk – Artikel 117 i förordning (EG) nr 73/2009 – Kommissionens beslut 2001/672/EG i dess lydelse enligt beslut 2010/300/EU – Am- och dikobidrag – Förflyttningar av nötkreatur från olika anläggningar till bete i bergsområden – Tidsfrist för inlämnande av uppgifter som ska rapporteras – Dröjsmålets konsekvenser för rätten till bidrag”
I. Inledning
1.
Är avsändandet eller mottagandet av de uppgifter som ska rapporteras den avgörande tidpunkten för bedömning av huruvida en tidsfrist har iakttagits? Vad blir följden av försenad rapportering?
2.
Dessa frågor ställs mot bakgrund av den behöriga österrikiska myndighetens beslut att avslå en ansökan från EP Agrarhandel GmbH om am- och dikobidrag för år 2011 avseende över 40 nötkreatur med motiveringen att anmälan om förflyttning till sommarbete hade inkommit för sent.
3.
EU-domstolen har i det aktuella fallet till att börja med att besluta om villkoren för iakttagande av tidsfristen och eventuellt om hur den omständigheten att tidsfristen för anmälan inte har iakttagits ska påverka rätten till bidrag för djuren.
II. Tillämpliga bestämmelser
A.
Unionsrätt
4.
De unionsrättsliga bestämmelserna i det aktuella fallet utgörs av förordning nr 1760/2000 (
2
) om identifiering och registrering av nötkreatur, kommissionens beslut 2001/672/EG, som har antagits på grundval av artikel 7 i förstnämnda förordning, i dess lydelse enligt beslut 2010/300/EU (
3
) samt förordning (EG) nr 73/2009 (
4
) om direktstöd inom jordbrukspolitiken med dess genomförandeförordningar (EG) nr 1121/2009 (
5
) och (EG) nr 1122/2009 (
6
).
– Förordning nr 1760/2000 och beslut 2001/672
5.
Jag vill inledningsvis hänvisa till skäl 7 i förordning 1760/2000:
”Följaktligen kommer konsumenternas förtroende för nötköttets och nötköttsprodukternas kvalitet att förbättras, en hög skyddsnivå för folkhälsan att behållas och marknaden för nötkött att ytterligare stabiliseras på ett hållbart sätt.”
6.
I artikel 3 första stycket i förordning nr 1760/2000 beskrivs systemet för identifiering och registrering av nötkreatur:
”Systemet för identifiering och registrering av nötkreatur skall omfatta följande delar:
a)
Öronmärken för individuell identifiering av djur.
b)
Databaser.
c)
Pass för djuren.
d)
Individuella register som förs i alla anläggningar.”
7.
I artikel 7.1 i förordning nr 1760/2000 regleras djurhållarnas skyldigheter inom ramen för systemet för identifiering och registrering av nötboskap:
”Varje djurhållare, med undantag för transportörer, skall
–
föra ett aktuellt register,
–
när databasen är fullt fungerande och inom en tidsfrist som fastställs av medlemsstaten och som omfattar mellan tre och sju dagar, till den behöriga myndigheten rapportera alla förflyttningar till och från anläggningen och alla djur som föds och dör i anläggningen, tillsammans med angivelser av de datum då detta skett. På begäran av en medlemsstat kan kommissionen, i enlighet med förfarandet i artikel 23.2, fastställa under vilka förhållanden medlemsstaterna får förlänga den maximala tidsfristen och fastställa särskilda regler för förflyttningar av djur för bete under sommaren på olika platser i bergen.”
8.
På grundval av artikel 7.1 andra strecksatsen andra meningen i förordning nr 1760/2000 har kommissionen antagit beslut 2001/672 om särskilda bestämmelser om förflyttning till sommarbete.
9.
Jag vill inledningsvis hänvisa till skäl 3 i detta beslut:
”De särskilda bestämmelserna måste vara så utformade att de vid varje tidpunkt går att ta reda på var varje enskilt nötkreatur befinner sig.”
10.
I artikel 2 i beslut 2001/672 regleras de uppgifter som ska rapporteras. I artikel 2.4, där den tidsfrist för anmälan som djurhållarna har att iaktta fastställs, anges följande:
”Uppgifterna i den förteckning som avses i artikel 2.2 skall matas in i den nationella databasen för nötkreatur senast sju dagar efter det datum då djuren flyttas till betet.”
11.
Genom beslut 2010/300 har artikel 2.4 i beslut 2001/672 ändrats enligt följande:
”Uppgifterna i den förteckning som avses i artikel 2.2 ska lämnas till den behöriga myndigheten i enlighet med artikel 7.1 i förordning (EG) nr 1760/2000 senast 15 dagar efter det datum då djuren flyttas till betet.”
12.
Enligt skäl 5 i detta beslut är ändringen av artikel 2.4 i beslut 2001/672 baserad på följande övervägande:
”Under vissa förhållanden anländer djur som förflyttas från olika anläggningar till samma sommarbetesområde under en period som sträcker sig över mer än sju dagar. För att minska onödiga administrativa bördor bör tidsfristerna i beslut 2001/672/EG därför ändras med hänsyn till detta sakförhållande, utan att spårbarheten äventyras.”
– Förordning nr 73/2009
13.
I förordning nr 73/2009 finns gemensamma bestämmelser för system för direktstöd för jordbruket inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare.
14.
I avdelning II i förordning nr 73/2009 finns allmänna bestämmelser om direktstöd. I artiklarna 21 och 23 regleras minskning och uteslutning vid överträdelse av stödvillkoren och vid överträdelse av andra skyldigheter för jordbrukarna.
15.
I avdelning III i förordning nr 73/2009 finns bestämmelser om det enhetliga produktionsrelaterade gårdsstödet. Avdelning IV avser (däremot) andra stödordningar. Avsnitt 11 i kapitel 1 i denna avdelning (”Gemenskapens stödordningar”) avser nöt- och kalvköttsbidrag.
16.
I artikel 111 i förordning nr 73/2009 regleras am- och dikobidraget:
”1.   Jordbrukare som håller am- och dikor på sitt jordbruksföretag kan efter ansökan beviljas bidrag för am- och dikor (am- och dikobidrag). Det ska beviljas i form av ett årligt bidrag per kalenderår och per jordbrukare inom gränserna för individuella tak.
2.   Am- och dikobidraget ska beviljas alla jordbrukare som
a)
…
b)
…
Medlemsstaterna kan emellertid på grundval av objektiva och icke diskriminerande kriterier som de själva fastställer, besluta att ändra eller avskaffa den kvantitativa gränsen, förutsatt att jordbrukaren under minst sex månader i följd räknat från den dag ansökan lämnas in håller ett antal am- och dikor som motsvarar minst 60 % och kvigor som motsvarar högst 40 % av det antal för vilket bidraget söktes. …”
17.
I artikel 116 i samma avsnitt i förordning nr 73/2009 regleras slaktbidrag. Artikel 117, som också återfinns i detta avsnitt, har rubriken ”Gemensamma regler för bidrag” och innehåller följande bestämmelse:
”För att berättiga till stöd enligt detta avsnitt ska ett djur identifieras och registreras i enlighet med förordning (EG) nr 1760/2000.
Ett djur ska dock även bedömas vara bidragsberättigande om sådana uppgifter som föreskrivs i artikel 7.1 andra strecksatsen i förordning (EG) nr 1760/2000 rapporterades till den behöriga myndigheten den första dagen av djurhållningsperioden, fastställd i enlighet med förfarandet som avses i artikel 141.2 i den här förordningen.”
– Förordning nr 1121/2009
18.
I förordning nr 1121/2009 finns bestämmelser om genomförandet av stödordningarna i avdelning IV i förordning nr 73/2009 för jordbrukare. Hit hör am- och dikobidraget som regleras i artikel 111 i denna förordning.
19.
I artikel 61 i förordning nr 1121/2009 finns bestämmelser om den djurhållningsperiod som enligt artikel 111.2 andra stycket i förordning nr 73/2009 är ett villkor för am- och dikobidraget:
”Den djurhållningsperiod på sex månader som föreskrivs i artikel 111.2 andra stycket i förordning (EG) nr 73/2009 ska börja dagen efter det att ansökan har lämnats in.
Om en medlemsstat utnyttjar den möjlighet som anges i artikel 16.3 andra stycket i förordning (EG) nr 1122/2009, ska den fastställa det datum då den period som avses i första stycket i denna artikel ska inledas.”
– Förordning nr 1122/2009
20.
I del II i förordning nr 1122/2009 finns bestämmelser om genomförandet av det integrerade administrations- och kontrollsystem som föreskrivs i kapitel 4 i avdelning II (”Allmänna bestämmelser om direktstöd”) i förordning nr 73/2009.
21.
Artikel 63 i förordning nr 1122/2009 avser bestämmelserna om beräkningsgrunden för stöd. I artikel 63.3 och 63.4 föreskrivs följande:
”3.   Om det antal djur som deklarerats i stödansökan överstiger det antal som fastställts vid administrativa kontroller eller kontroller på plats, ska stödet beräknas på grundval av antalet djur som fastställts, utan att detta påverkar tillämpningen av artiklarna 65 och 66.
4.   Om det konstateras oegentligheter i samband med systemet för identifiering och registrering av nötkreatur, ska följande gälla:
a)
Ett nötkreatur som förlorat ett av de två öronmärkena ska anses vara fastställt, förutsatt att det säkert kan identifieras på annat sätt i systemet för identifiering och registrering av nötkreatur.
b)
Om de konstaterade oegentligheterna avser felaktiga uppgifter i registret eller i djurpasset, ska det berörda djuret betraktas som ej fastställt endast om felen konstateras vid minst två kontroller under loppet av 24 månader. I alla övriga fall ska de berörda djuren anses som ej fastställda efter den första iakttagelsen.
Artikel 21 ska tillämpas på uppgifter i och anmälningar till systemet för identifiering och registrering av nötkreatur.”
B.
Nationell rätt
22.
Enligt 12 § i den österrikiska förordningen om direktstöd (
7
) ska motsvarande uppgifter i databasen för nötkreatur anses utgöra en ansökan om am- och dikobidrag.
23.
Enligt 13 § stycke 1 i den österrikiska förordningen om direktstöd ska den jordbrukare anses som sökande som den 1 januari, den 16 mars eller den 10 april håller bidragsberättigande am- och dikor och för vars jordbruksföretag en samlad ansökan lämnas in för året i fråga. Enligt stycke 2 i denna paragraf börjar den djurhållningsperiod som föreskrivs i artikel 111.2 i förordning nr 73/2009 den 2 januari. För am- och dikor som tillkommer efter den 1 januari respektive år börjar djurhållningsperioden den 17 mars, och för am- och dikor som tillkommer efter den 16 januari respektive år börjar perioden den 11 april.
24.
Enligt 6 § stycke 5 i den österrikiska förordningen om identifiering av nötkreatur (
8
) kan anmälan om förflyttning till sommarbete göras med post eller på nätet. De övriga anmälningarna kan dessutom lämnas per telefon. Enligt stycke 6 i denna paragraf är ankomstdatumet den avgörande tidpunkten för bedömning av huruvida tidsfristen för anmälan om förflyttning till sommarbete har iakttagits.
III. Förfarandet vid den nationella domstolen och vid EU‑domstolen
25.
Sökande i det nationella målet är EP Agrarhandel GmbH (nedan kallad EP Agrarhandel). Den 17 juni 2011 förflyttades en del av dess nötkreatursbesättning till bete i ett bergsområde. EP Agrarhandel postade anmälan om förflyttningen till sommarbete den 30 juni 2011. Enligt ankomststämpeln inkom den till den behöriga myndigheten den 7 juli 2011.
26.
Genom beslut av den 28 mars 2012 beviljade den behöriga myndigheten EP Agrarhandel bidrag för nötkreatur om 398,00 euro för år 2011 på grundval av uppgifterna i databasen. EP Agrarhandel överklagade detta beslut med motiveringen att det var fel att inget am‑ och dikobidrag hade beviljats för de kalvar som hade förflyttats till sommarbete den 17 juni 2011
27.
Genom beslut av den 6 december 2013 avslog Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft (förbundsministern för jordbruk och skogsbruk, miljö och vattenförvaltning) överklagandet. Beslutet motiverades med att anmälan om förflyttningen till sommarbete hade inkommit till den behöriga myndigheten först efter det att tidsfristen på 15 dagar hade löpt ut och följaktligen för sent. Denna försening medförde enligt förbundsministern för lantbruk och skogsbruk, miljö och vattenförvaltning att inget bidrag kunde beviljas.
28.
EP Agrarhandel väckte den 6 december 2013 talan vid österrikiska Verwaltungsgerichtshof (Högsta förvaltningsdomstolen). Verwaltungsgerichtsof (Högsta förvaltningsdomstolen) har i enlighet med artikel 267 FEUF hänskjutit följande tolkningsfrågor till EU‑domstolen för förhandsavgörande:
”1)
Utgör artikel 2.4 i kommissionens beslut 2001/672/EG i dess lydelse enligt beslut 2010/300/EU hinder för en nationell bestämmelse, såsom 6 § sjätte stycket i Verordnung des Bundesministers für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft über die Kennzeichnung und Registrierung von Rindern [(Förbundsministerns för lant- och skogsbruk, natur och vattenförvaltning förordning om identifiering och registrering av nötkreatur)] enligt vilken ingivandet av den relevanta anmälan är den avgörande tidpunkten för bedömning av huruvida alla de frister som anges i denna bestämmelse – och således även fristen som avser anmälan om förflyttning till sommarbete – har iakttagits?
2)
Vilken inverkan har artikel 117 andra stycket i rådets förordning (EG) nr 73/2009 på frågan om nötkreatur är stödberättigande när deras förflyttning till sommarbete anmäldes för sent i den mening som avses i kommissionens beslut?
3)
För det fall att en sen anmälan om förflyttning till sommarbete, enligt artikel 117 andra stycket i förordning nr 73/2009, inte leder till en förlust av rätten till bidrag, ska då straffavgifter åläggas på grund av den sena anmälan?”
29.
I förfarandet vid EU-domstolen har Republiken Österrike och Europeiska kommissionen inkommit med skriftliga yttranden.
IV. Bedömning
30.
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 2.4 i beslut 2001/672 och av artikel 117 i förordning nr 73/2009.
31.
Den första tolkningsfrågan avser tolkningen av följande formulering i artikel 2.4 i beslut 2001/672: ”Uppgifterna … ska lämnas till den behöriga myndigheten … senast 15 dagar efter det datum då djuren flyttas till betet”. Den hänskjutande domstolen vill få klarhet i huruvida med detta avses att uppgifterna ska ha inkommit till den behöriga myndigheten inom denna tidsfrist eller huruvida det räcker att de har avsänts i rätt tid. De båda andra tolkningsfrågorna avser rättsföljderna av en eventuell försenad anmälan. Med den andra frågan vill den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida artikel 117 andra stycket i förordning nr 73/2009 medför att djuren ska bedömas som bidragsberättigande trots den sena anmälan, och med den tredje frågan huruvida straffavgifter då ska åläggas på grund av för sen anmälan.
32.
Jag vill till att börja med påpeka att sambandet mellan artikel 2.4 i beslut 2001/672 och artikel 117 i förordning nr 73/2009 liksom målet med bestämmelserna, ska beaktas när tolkningsfrågorna besvaras.
33.
I förordning nr 73/2009 anges regler för system för direktstöd inom den gemensamma jordbrukspolitiken. Ett av dessa direktstöd, am‑ och dikobidraget, ska ge inkomststöd åt jordbrukare som håller kalvar för köttproduktion, och det kompletterar gårdsstödet, som i princip är produktionsberoende. Am- och dikobidrag beviljas enligt artikel 117 första stycket i denna förordning bara för djur som identifieras och registreras i enlighet med förordning (EG) nr 1760/2000.
34.
Förordning nr 1760/2000 syftar å sin sida till att förbättra konsumenternas förtroende för nötköttets kvalitet, till att behålla en hög skyddsnivå för folkhälsan och till att stabilisera marknaden för nötkött på ett hållbart sätt. (
9
) Det system för identifiering och registrering som har införts i detta syfte bygger bland annat på att medlemsstaterna inrättar nationella databaser över nötkreatur där djurets identitet, alla anläggningar i territoriet och alla förflyttningar av djuren registreras. Systemet måste alltid vara så perfekt och effektivt att den behöriga myndigheten när som helst kan fastställa var ett nötkreatur befinner sig och snabbt ta reda på djurets ursprung i händelse av djursjukdomar och omedelbart vidta åtgärder för att skydda folkhälsan. (
10
)
35.
Djurhållarna är inom ramen för systemet för identifiering och registrering enligt artikel 7.1 i förordning nr 1760/2000 bland annat skyldiga att till den behöriga myndigheten rapportera alla förflyttningar. För detta gäller i princip en tidsfrist för anmälan på tre till högst sju dagar. För förflyttning av nötkreatur till sommarbete ger denna artikel kommissionen rätt att förlänga tidsfristen för rapportering och utfärda speciella regler. Det har kommissionen gjort i form av beslut 2001/672.
36.
I artikel 117 andra stycket i förordning nr 73/2009 föreskrivs slutligen att djuren ska bedömas vara bidragsberättigande också när uppgifterna enligt artikel 7.1 i förordning nr 1760/2000 rapporteras till den behöriga myndigheten på första dagen av djurhållningsperioden för djuret i fråga.
A.
Villkoren för iakttagande av tidsfristen enligt artikel 2.4 i beslut 2001/672 (den första tolkningsfrågan)
37.
Med den första frågan vill den hänskjutande domstol få klarhet i huruvida artikel 2.4 i beslut 2001/672 utgör hinder för en nationell bestämmelse som 6 § stycke 6 i den österrikiska förordningen om identifiering av nötkreatur, enligt vilken anmälan om förflyttning av nötkreatur till sommarbete ska ha inkommit till den behöriga myndigheten inom 15 dagar.
38.
I det aktuella fallet började fristen löpa genom förflyttningen till sommarbete den 17 juni 2011. Den började följaktligen löpa den 18 juni 2011 kl. 00.00 och löpte ut den 4 juli 2011 kl. 24.00. (
11
) Om man så som Republiken Österrike utgår från den tidpunkt då anmälan inkom (den 7 juli 2011) inkom den för sent. Om man däremot så som EP Agrarhandel och kommissionen utgår från den tidpunkt då anmälan avsändes (den 30 juni 2011) lämnades den i rätt tid.
39.
I artikel 2.4 i beslut 2001/672 föreskrivs endast att ”[u]ppgifterna … ska lämnas till den behöriga myndigheten … senast 15 dagar efter det datum då djuren flyttas till betet”. (
12
)
40.
Den omständigheten att det inte uttryckligen anges huruvida anmälans ankomst eller avsändande är avgörande för om fristen ska bedömas som iakttagen medför emellertid inte att medlemsstaterna har utrymme för skönsmässig bedömning. Härigenom skulle nämligen en enhetlig tillämpning av unionsrätten, jämlikheten mellan ekonomiska aktörer (
13
) och nötkreatursdatabasernas funktion äventyras. Detta utgör emellertid inte hinder för en nationell bestämmelse, om den begränsas till att upprepa vissa punkter till förmån för det inre sammanhanget och begripligheten. (
14
) 6 § i den österrikiska förordningen om identifiering av nötkreatur torde utgöra en sådan upprepning, om artikel 2.4 i beslut 2001/672 ska tolkas på så sätt att den tidpunkt då anmälan inkommer ska vara avgörande.
41.
Jag ska mot denna bakgrund genom en tolkning ta reda på vilken händelse artikel 2.4 i beslut 2001/672 utgår från. Förutom ordalydelsen (se avsnitt 1) ska särskilt det sammanhang där bestämmelsen tillämpas (se avsnitt 2) och dess syfte (se avsnitt 3) beaktas.
1. Bestämmelsens ordalydelse
42.
Den tyska versionen av artikel 2.4 i beslut 2001/672 (”sind … zu übermitteln” (”ska lämnas”) talar enligt min uppfattning snarare för att det är avgörande att anmälan har inkommit inom tidsfristen. Lämnandet inleds nämligen i och med avsändandet och är inte avslutat förrän uppgifterna inkommer. Det förhåller sig på liknande sätt med formuleringarna ”mitteilen” (”rapportera”) och ”unterrichten” (”informera”) i den mening som avses i den franska versionen (”sont communiquées”), i den italienska versionen (”sono comunicate”), i den spanska versionen (”se comunicará”) och i den nederländska versionen (”worden meegedeelt”).
43.
Jag medger dock att dessa begrepp är allmänt hållna och kan bli föremål för tolkning. (
15
) Detta framgår redan av domen i målet Borgmann där domstolen ansåg att formuleringarna ”inge” och ”meddela””snarast tyder på att uppgifterna skall vara avsända före det sista datumet”, men inte begränsade tolkningen till en analys av ordalydelsen. (
16
)
44.
Inte heller det sammanhang där ordet ”übermitteln” (”lämnas”) används i artikel 2.4 i beslut 2001/62 ger någon klarhet. Man skulle å ena sidan kunna se den omständigheten att mottagaren uttryckligen nämns (”ska lämnas till den behöriga myndigheten”) som belägg för att anmälan också ska nå myndigheten. (
17
) Å andra sidan skulle man kunna se formuleringen ”senast 15 dagar efter” som belägg för att det måste vara möjligt att lämna uppgifterna också så sent som den 15:e dagen. Det ska i detta avseende däremot beaktas att till exempel den portugisiska språkversionen (”no prazo de 15 dias”, det vill säga inom 15 dagar) är formulerad på annat sätt och att det i artikel 2.4 i beslut 2001/672 inte anges att anmälan ska postas. Uppgifterna kan i stället lämnas exempelvis på nätet eller per telefon, vilket framgår av 6 § stycke 5 i den österrikiska förordningen om identifiering av nötkreatur.
45.
Det kan mot bakgrund av dessa överväganden konstateras att de olika språkversionerna inte ger något entydigt resultat. För att säkerställa att unionsrätten tolkas och tillämpas på ett enhetligt sätt måste bestämmelsen i fråga därför tolkas med hänsyn till systematiken i och ändamålet med de föreskrifter i vilka den ingår. (
18
)
2. Bestämmelsens sammanhang
46.
Vad beträffar bestämmelsens sammanhang kan det konstateras att artikel 2.4 i beslut 2001/672 är baserad på artikel 7.1 andra strecksatsen i förordning 1760/2000.
47.
Formuleringen ”[Varje djurhållare] skall … till den behöriga myndigheten rapportera”, vilken används där, är inte heller entydig. (
19
) Av detta sammanhang framgår emellertid tydligt att den fastställda tidsfristen på 15 dagar är ett speciellt undantag från principen i artikel 7.1 andra strecksatsen första meningen i förordning nr 1760/2000. Enligt denna gäller att tidsfristen för att rapportera förflyttning av djur är mellan 3 och högst 7 dagar. För artikel 2.4 i beslut 2001/672 följer av detta krav på en restriktiv tolkning enligt den allmänna principen att undantag ska tolkas restriktivt. (
20
)
48.
Detta sammanhang talar vidare för att villkoren för iakttagande av tidsfristen enligt artikel 2.4 i beslut 2001/672 och artikel 7.1 i förordning nr 1760/2000 ska tolkas enhetligt. Att utgå från avsändandet av anmälan skulle emellertid i så fall strida mot medlemsstaternas befogenhet att fastställa en maximal ”tidsfrist … som omfattar mellan tre och sju dagar”. Medlemsstaternas möjligheter att påverka tidsfristerna skulle faktiskt förlora sin verkan eftersom postgången tar olika lång tid. Om man däremot utgår från den tidpunkt då anmälan inkommer har medlemsstaterna faktiskt ett handlingsutrymme. Att det i det aktuella fallet inte är omöjligt för djurhållaren att iaktta tidsfristen framgår till exempel av 6 § stycke 5 i den österrikiska förordningen om identifiering av nötkreatur, enligt vilken de anmälningar för vilka denna korta tidsfrist gäller kan lämnas inte bara med post, utan också på nätet eller per telefon.
49.
Enligt artikel 2.4 i beslut 2001/672 i dess ursprungliga lydelse krävdes det dessutom att anmälan inkom inom tidsfristen. Eftersom uppgifterna skulle ”matas in i den nationella databasen senast sju dagar efter det datum då djuren flyttas till betet”, var det logiskt sett en förutsättning att uppgifterna hade inkommit innan tidsfristen hade löpt ut. Till skillnad från kommissionens uppfattning anser jag att en e contrario-tolkning inte är möjlig, enligt vilken den omständigheten att formuleringen ”matas in i den nationella databasen” har strukits innebär att det nu räcker att avsända anmälan inom tidsfristen på 15 dagar.
50.
Det finns för det första inget som tyder på att beslut 2010/300 var avsett att ändra villkoren för iakttagande av tidsfristen. I skälen i beslut 2010/300 motiveras ändringen enbart med att det är nödvändigt att ”tidsfristerna i beslut 2001/672/EG … ändras” (
21
).
51.
För det andra kan ändringen av ordalydelsen förklaras med att den anpassar artikel 2.4 i beslut 2001/672 till formuleringen i artikel 7.1 andra strecksatsen i förordning nr 1760/2000 och uttryckligen formulerar den som en skyldighet för djurhållaren.
52.
Om man hade utgått från avsändandet av anmälan skulle detta för det tredje ha fått till följd att den ursprungliga tidsfristen inte bara mer än fördubblades, utan också förlängdes med en faktor X, det vill säga postgångens längd. Såsom det aktuella fallet visar (avsändning den 30 juni, ankomst den 7 juli 2011) kan postgången ta avsevärd tid. Härigenom skulle tidsfristen förlängas mycket påtagligt och olika från fall till fall. Detta strider inte bara mot kravet på en restriktiv tolkning av undantag, utan det leder också till rättsosäkerhet och till en risk för att nötkreatursdatabaserna blir mindre aktuella. Om lagstiftaren hade haft för avsikt att införa en så generös bestämmelse skulle detta enligt min uppfattning ha framgått av ordalydelsen eller åtminstone av skälen i beslut 2010/300.
53.
Följaktligen talar det sammanhang där artikel 2.4 i beslut 2001/672 står för att anmälan fortfarande ska ha inkommit till den behöriga myndigheten inom tidsfristen.
3. Bestämmelsens syfte
54.
Ovanstående tolkning bekräftas genom målen med beslut 2001/672 och förordning nr 1760/2000.
55.
Av skäl 7 i förordning nr 1760/2000 framgår det att syftet med systemet för registrering och identifiering är att ”konsumenternas förtroende för nötköttets och nötköttsprodukternas kvalitet [ska] förbättras, en hög skyddsnivå för folkhälsan … behållas och marknaden för nötkött … ytterligare stabiliseras på ett hållbart sätt”. Bestämmelserna i beslut 2001/672 enligt skäl 3 har följaktligen som mål att det ”vid varje tidpunkt [ska gå] att ta reda på var varje enskilt nötkreatur befinner sig” (
22
). Tolkningen beträffande villkoren för iakttagande av tidsfristen ska också utgå från dessa mål.
56.
Detta talar för att man ska utgå från det datum då anmälan inkommer, eftersom det, när det gäller de nationella databasernas aktualitet, gör avsevärd skillnad om den behöriga myndigheten är informerad om förflyttningen av djur senast efter 15 dagar, eller detta i enskilda fall tar längre tid på grund av försenad postgång.
57.
Till skillnad från kommissionen anser jag inte heller att djurhållaren härigenom får ta en orimligt stor risk för att anmälan inte inkommer i rätt tid. Med tanke på vikten av att de nationella registren hålls aktuella för att skydda folkhälsan och för öppenhet och stabilitet på marknaden för nötkreatur är det inte orimligt att djurhållaren avsänder de uppgifter som ska rapporteras, med post eller på annat sätt, i så god tid att de inkommer till myndigheten inom tidsfristen. Anmälan kan lämnas in från och med den tidpunkt då djuren förflyttas till betet. Om djurhållaren väntar så länge med att posta anmälan att det är osäkert om den kommer fram i tid kan man åtminstone förvänta sig att vederbörande lämnar uppgifterna på nätet. 6 § stycke 5 i den österrikiska förordningen om identifiering av nötkreatur upplyser uttryckligen om denna möjlighet. När det gäller rättsföljder tas dessutom hänsyn till extraordinära omständigheter som leder till att fristen inte iakttas. (
23
) Jag anser av ovanstående skäl inte heller att principen om icke-diskriminering kräver att avsändningen av anmälan ska vara avgörande. (
24
)
58.
Den aktuella tidsfristen för anmälan om förflyttningar av djur ska också skiljas från tidsfristen för den rapportering av mjölkkvantiteter, som var föremål för målet Borgmann och som ska göras den 15 maj varje år. (
25
) Den senare rapporteringen ska säkerställa att tilläggsavgiften på mjölk beräknas och fastställs i tid, så att den kan betalas ut före den 1 september. Detta mål äventyras inte genom att man utgår från huruvida anmälan har avsänts inom tidsfristen. Målet med anmälan i rätt tid av förflyttningar av djur är emellertid, vilket kommer till uttryck i skäl 3 i beslut 2001/672, just att man”vid varje tidpunkt [ska kunna] ta reda på var varje enskilt nötkreatur befinner sig” och att systemet för identifiering och registrering, vilket EU-domstolen har understrukit, ”alltid [ska vara] effektivt och fullständigt för att, bland annat, ge de behöriga myndigheterna möjlighet att i fall av epizooti snabbt lokalisera ett djurs härkomst och att omedelbart vidta nödvändiga åtgärder för att undvika risker för folkhälsan”. (
26
)
59.
Dessutom framgår det av skäl 5 i beslut 2010/300 vad som verkligen avsågs med ändringen av artikel 2.4 i beslut 2001/672. Genom ändringen tas nämligen hänsyn till att ”djur som förflyttas från olika anläggningar till samma sommarbetesområde [kan anlända] under en period som sträcker sig över mer än sju dagar”. Tidsfristerna skulle därför ”ändras med hänsyn till detta sakförhållande” för att ”minska onödiga administrativa bördor”. En onödig administrativ börda kunde enligt det tidigare rättsläget uppkomma genom att en djurhållare som behövde mer än sju dagar för att förflytta djuren från olika anläggningar till samma bete inte kunde rapportera förflyttningen av alla djur i en och samma anmälan. Eftersom tidsfristen för anmälan om ett djur börjar löpa i och med att djuret förflyttas till sommarbete, skulle den nämligen i ett sådant fall redan ha löpt ut när det sista djuret förflyttades till sommarbete.
60.
Genom att tidsfristen förlängs till 15 dagar ska den onödiga administrativa börda som uppkommer för djurhållaren och myndigheten genom flera parallella anmälningar undvikas. Det är dock inte nödvändigt att utgå från avsändandet av anmälan för att uppfylla detta mål. Såsom nämnts ovan föreskriver varken artikel 2.4 i beslut 2001/672 eller artikel 7 i förordning nr 1760/2000 att anmälan ska skickas med post. Det är tvärtom möjligt att lämna uppgifterna på nätet eller per telefon. (
27
) Men även om djurhållaren bestämmer sig för att posta anmälan är tidsfristen på 15 dagar beräknad så att det finns tillräckligt med tid för att anmälan ska komma in i tid.
4. Slutsats i denna del
61.
Mot bakgrund av ovanstående överväganden ska artikel 2.4 i beslut 2001/67 tolkas på så sätt att anmälan om förflyttning till sommarbete ska ha inkommit till den behöriga myndigheten senast 15 dagar efter det att djuren har förflyttats till betet. Unionsrätten utgör följaktligen inte hinder för en nationell bestämmelse i vilken detta fastställs.
62.
Den första frågan ska således besvaras på följande sätt:
Artikel 2.4 i beslut 2001/672 i dess lydelse enligt beslut 2010/300 utgör inte hinder för en nationell bestämmelse enligt vilken ingivandet av den relevanta anmälan är den avgörande tidpunkten för bedömning av huruvida fristen som avser anmälan om förflyttning till sommarbete har iakttagits.
B.
Huruvida am- och dikor för vilka förflyttningen till sommarbete har anmälts för sent är bidragsberättigande (den andra frågan)
63.
Den andra frågan från den hänskjutande domstolen ska bara besvaras om domstolen följer förslaget till svar på den första tolkningsfrågan.
64.
Med den andra tolkningsfrågan vill den hänskjutande domstolen huvudsakligen få klarhet i huruvida djuren i ett fall som det som är i fråga vid den nationella domstolen enligt artikel 117 andra stycket i förordning nr 73/2009 ska bedömas vara bidragsberättigande trots att förflyttningen av djuren till sommarbete anmäldes för sent enligt artikel 2.4 i beslut 2001/672.
65.
Eftersom kommissionen och den hänskjutande domstolen har uttryckt tvivel om huruvida den sena anmälan om förflyttningen till sommarbete över huvud taget leder till att rätten till am- och dikobidrag går förlorad enligt artikel 117 första stycket i förordning nr 73/2009, ska jag först behandla denna aspekt (se avsnitt 1). Om en för sen anmälan inte påverkar rätten till bidrag uppkommer nämligen inte frågan om tillämpningen av artikel 117 andra stycket i förordning nr 73/2009 (se avsnitt 2). Om en för sen anmälan alltid leder till att rätten till bidrag går förlorad och den inte omfattas av nämnda undantag ska jag undersöka om denna slutsats strider mot proportionalitetsprincipen (se avsnitt 3).
1. Tillämpning av artikel 117 första stycket i förordning 73/2009
66.
Om djurhållaren inte iakttar tidsfristen i artikel 2.4 i beslut 2001/672 åsidosätter vederbörande sin skyldighet enligt artikel 7.1 andra strecksatsen i förordning nr 1760/2000 att anmäla i rätt tid. Varken i beslut 2001/672 eller i förordning nr 1760/2000 regleras följderna av överträdelsen. I artikel 117 första stycket i förordning nr 73/2009 anges dock att bidrag bara beviljas för djur som har identifierats och registrerats i enlighet med förordning nr 1760/2000.
67.
Det framgår helt klart redan av denna artikels ordalydelse att bidraget beviljas beroende på om djurhållarna i fråga iakttar unionsbestämmelserna om identifiering och registrering av nötkreatur. (
28
) Artikel 7 hör till de bestämmelser i förordning nr 1760/2000 som finns i avdelning 1 med rubriken ”Identifiering och registrering av nötkreatur”. I artikel 3 i denna avdelning förtydligas vidare att systemet för identifiering och registrering av nötkreatur i synnerhet ska omfatta databaser. De består av de uppgifter som djurhållarna har lämnat till myndigheten i enlighet med artikel 7.
68.
Det enda som tveksamt är således huruvida den omständigheten att anmälan inte lämnats in i tid leder till att ett kreatur inte ska anses som registrerat.
69.
Något som talar för detta är till att börja med att tidsfristerna för anmälan anges i tvingande ordalag i förordning 1760/2000 och möjligheterna att föreskriva en längre tidsfrist noga fastställs och begränsas. (
29
) Genom beslut 2001/672 förlängs visserligen tidsfristen till 15 dagar i lydelsen av beslut 2010/300, men även där används en bindande formulering. I beslutet fastställs att uppgifterna ska ”lämnas senast 15 dagar efter det datum då djuren flyttas till betet.” Exakta uppgifter om dessa förfaranden skulle emellertid sakna ändamålsenlig verkan om det stod djurhållarna fritt att inte iaktta denna frist. (
30
)
70.
För denna slutsats talar också artikel 117 andra stycket i förordning nr 73/2009 som sådan. Enligt denna bestämmelse ska ett djur ”dock även” bedömas vara bidragsberättigande om sådana uppgifter som ska lämnas rapporterades till den behöriga myndigheten den första dagen av djurhållningsperioden för djuret i fråga. Det är således rimligt att anta att ett nötkreatur enligt artikel 117 första stycket i förordning nr 73/2009 i princip bara är bidragsberättigande om de uppgifter som ska rapporteras har meddelats vid en annan tidpunkt, nämligen den tidpunkt som anges i artikel 7 i förordning nr 1760/2000. Den motsatta slutsatsen, enligt vilken tidpunkten för anmälan inte påverkar rätten till bidrag, kan inte godtas, eftersom anmälan i så fall alltid skulle kunna lämnas in i efterhand. Då skulle artikel 117 andra stycket emellertid vara överflödig.
71.
Denna tolkning bekräftas av de mål med beslut 2001/672 och förordning nr 1760/2000 som beskrivs i punkt 56. För att nå dessa mål måste systemet för identifiering och registrering såsom EU-domstolen har fastslagit alltid vara så effektivt och fullständigt att det gör det möjligt att spåra djuren till exempel i fall av epizooti. (
31
) Detta är emellertid inte möjligt om djurhållaren inte anmäler förflyttningar av sina nötkreatur till databasen inom de föreskrivna tidsfristerna. Om rätten till bidrag enligt artikel 117 i förordning nr 73/2009 inte var beroende av att tidsfristen iakttogs skulle djurhållarna inte ha något ekonomiskt incitament för att fullgöra sina skyldigheter inom föreskriven tid. (
32
)
72.
Ovanstående tolkning bekräftas också genom förordning nr 1122/2009, som antogs för att genomföra förordning nr 73/2009. Enligt artikel 63.3 i förordning 1122/2009 läggs inte antalet djur som deklarerats i stödansökan till grund för beräkningen av stödet, utan antalet djur som ”fastställts” vid kontrollerna. Om det konstateras oegentligheter i samband med systemet för identifiering och registrering ska djuren betraktas som ej fastställda enligt artikel 6.4.b andra meningen i förordningen. Undantag från detta föreskrivs i artikel 63 i förordningen bara för korrigeringar av uppenbara fel (
33
) och förlust av öronmärke (
34
). Lättnad ges för felaktiga registreringar i registret eller i djurpassen genom att ett djur inte betraktas som ej fastställt förrän vid den andra överträdelsen under två års tid. (
35
) I artikel 75.1 i förordning nr 1122/2009 föreskrivs vidare undantag för de fall där en jordbrukare inte har kunnat fullgöra sina skyldigheter på grund av force majeure eller exceptionella omständigheter. I speciella situationer kan rättsföljderna av att tidsfristen för anmälan inte iakttas således mildras. I alla övriga fall, så även i det aktuella fallet, betraktas djuren som ej fastställda. De beaktas därmed inte när beräkningsunderlaget fastställs. Stöd beviljas följaktligen inte för dessa.
73.
Ovanstående resultat, enligt vilket en för sen anmälan om förflyttning till sommarbete leder till att am- och dikobidrag inte beviljas, överensstämmer slutligen med EU-domstolens praxis i domen i målet Maatschap Schonewille-Prins. (
36
) I det avgörandet beträffande slaktbidrag slog domstolen fast att detta bidrag inte beviljas om anmälningsskyldigheten enligt artikel 7.1 andra strecksatsen i förordning nr 1760/2000 åsidosätts. (
37
)
74.
Kommissionens invändningar mot att denna rättspraxis tillämpas kan inte godtas av följande skäl.
75.
Det ska till att börja med fastslås att det inte kan göra någon skillnad att målet Maatschap Schonewille-Prins avsåg slaktbidrag medan förevarande mål avser am- och dikobidrag. Domstolens dom stöder sig på ordalydelsen i artikel 21 i förordning nr 1254/1999 (
38
). (
39
) I denna bestämmelse föreskrivs med nästan samma formulering som i artikel 117 första stycket i förordning nr 73/2009 att ett villkor för bidrag är att bestämmelserna i nuvarande förordning nr 1760/2000 iakttas. (
40
) Nämnda bestämmelser reglerar dessutom inte detta villkor specifikt för slaktbidrag och am- och dikobidrag, utan det är fråga om allmänna bestämmelser som är tillämpliga på alla typer av stöd enligt respektive avsnitt. Hit hör både am- och dikobidrag och slaktbidrag. (
41
)
76.
Jag kan inte heller godta invändningen att det i det aktuella fallet är nödvändigt att göra en annan bedömning av den anledningen att en anmälan om förflyttning till sommarbete till skillnad från en anmälan om ”förflyttningar till och från anläggningen” inte är av slutgiltig utan endast av tillfällig karaktär för djuruppsättningen och är mindre viktig med hänsyn till slakt och omedelbar konsumtion.
77.
För det första avsåg domen i målet Maatschap Schonewille-Prins till exempel inte en för sen anmälan om slakt av nötkreatur, utan en för sen anmälan om ett djurs ankomst till en anläggning. (
42
) Eftersom varken denna anmälan eller anmälan om förflyttning till sommarbete emellertid inte äger rum direkt före konsumentens konsumtion av nötkött kan denna aspekt inte ha spelat någon roll för domstolen.
78.
För det andra är invändningen baserad på ett felaktigt antagande, nämligen att förflyttningarna till sommarbete inte utgör ”förflyttningar till och från anläggningen” i den mening som avses i artikel 7.1 andra strecksatsen första meningen i förordning nr 1760/2000. Med ”anläggning” avses nämligen, vilket framgår av definitionen i artikel 2 andra strecksatsen i förordning nr 1760/2000, den inrättning eller byggnad där djuren i princip hålls. Förflyttningen till sommarbete omfattas således av detta begrepp och utgör inte något annat. Ordalydelsen i artikel 7 i förordning nr 1760/2000 ger följaktligen ingen vägledning när det gäller differentiering av rättsföljderna av att fristen inte iakttas. Detsamma gäller för beslut 2001/672.
79.
För det tredje kan argumentet om en differentiering beroende på typen av tidsfrist för anmälan inte heller godtas mot bakgrund av de i punkterna 55 och 71 nämnda målen som eftersträvas med beslut 2001/672 och förordning nr 1760/2000. Eftersom en epizooti kan bryta ut både på sommarbete och i en anläggning måste också förflyttningen till sommarbete anmälas så snabbt som möjligt inom ramen för vad som är rimligt praktiskt sett.
80.
Det kan följaktligen slås fast att en för sen anmälan om förflyttning till sommarbete får till följd att de berörda djuren inte registreras i enlighet med artikel 117 första stycket i förordning nr 73/2009 så som föreskrivs i förordning 1760/2009, och därmed i princip inte är bidragsberättigande.
2. Tillämpning av artikel 117 andra stycket i förordning 73/2009
81.
Jag ska mot bakgrund av ovanstående klargöra huruvida artikel 117 andra stycket i förordning nr 73/2009 i ett fall som det som är i fråga vid den nationella domstolen medför att djuren undantagsvis ändå ska betraktas som bidragsberättigande. Ett villkor för detta skulle vara att sådana uppgifter som ska lämnas har rapporterats till den behöriga myndigheten den första dagen av djurhållningsperioden för djuret i fråga.
82.
Med ”djurhållningsperiod” avses den period under vilken ett djur för vilket bidrag har sökts ska hållas på jordbruksföretaget. (
43
) I artikel 111.2 andra ledet föreskrivs för am- och dikobidrag en djurhållningsperiod på sex månader ”räknat från den dag ansökan lämnas in”. I 13 § stycke 1 i Österrikes Direktzahlungs-Verordnung (förordningen om direktstöd) fastställs den 1 januari, den 16 mars och den 10 april som datum för ansökan om bidrag. (
44
) Enligt 13 § stycke 2 i denna förordning är den första dagen under djurhållningsperioden följaktligen den 2 januari, den 17 mars eller den 11 april (för am- och dikor som tillkommer efter den 1 januari eller den 16 mars) respektive år. (
45
)
83.
Eftersom förflyttningen till bete i det aktuella fallet ägde rum den 17 juni 2011, är det fråga om en händelse som inträffade efter den sista möjliga början av hållandeperioden (den 11 april). Följaktligen lämnades de uppgifter som ska rapporteras till den behöriga myndigheten inte den första dagen av hållandeperioden för djuret i fråga. Genom att detta inte heller var möjligt i fall som detta förtydligas karaktären av undantag hos artikel 117 andra stycket i förordning nr 73/2009. Endast i de fall där en djurhållare anmäler ett nytt djur i den nationella databasen före början av den senaste möjliga djurhållningsperioden ska vederbörande kunna få bidrag trots att den förra ägaren åsidosatt anmälningsskyldigheten.
84.
Jag delar följaktligen Republiken Österrikes uppfattning att artikel 117 andra stycket i förordning nr 73/2009 inte omfattar fall som det förevarande.
3. Huruvida artikel 117 i förordning nr 73/2009 är proportionerlig
85.
Således ställs avslutningsvis frågan huruvida artikel 117 i förordning nr 73/2009 uppfyller proportionalitetsprincipen, i den mån denna medför att am- och dikobidrag inte beviljas till följd av för sen anmälan om förflyttning till sommarbete.
86.
Eftersom unionslagstiftaren på området jordbrukspolitik har stort utrymme för skönsmässig bedömning som motsvarar det politiska ansvar som lagstiftaren har tilldelats genom artiklarna 40–43 FEUF, begränsar EU-domstolen kontrollen av proportionalitet till att pröva frågan huruvida unionslagstiftaren har överskridit gränserna för sitt utrymme för skönsmässig bedömning. (
46
)
87.
Det ska i detta avseende till att börja med preciseras att när unionsslagstiftaren – så som i artikel 117 första stycket i förordning nr 73/2009 – har fastställt krav för rätt till bidrag, utgör den avstängning som följer av att ett av dessa villkor inte har iakttagits inte en sanktionsåtgärd utan är endast en följd av att de villkor som föreskrivs i lagen inte har iakttagits. (
47
)
88.
När unionslagstiftaren – så som i artikel 23.1 i förordning nr 1122/2009 – fastställer att en för sent inlämnad bidragsansökan bara ska medföra en reducering av det belopp som beviljas, avspeglar detta således inte en allmän princip, utan det baseras på ett medvetet val av lagstiftaren, som ansett att iakttagandet av tidsfristen undantagsvis inte var väsentlig. (
48
)
89.
I motsats till detta är skyldigheten att iaktta den tidsfrist för anmälan som föreskrivs i artikel 2.4 i beslut 2001/672 av särskild betydelse för syftet med systemet för identifiering och registrering, vilket i synnerhet framgår av punkterna 70 och 72 i detta förslag till avgörande. Dessutom föreskrivs, vilket förklaras i punkt 73 i detta förslag till avgörande, också undantag för särskilda omständigheter, till exempel force majeure.
90.
Unionslagstiftaren har således inte uppenbart överskridit gränserna för sitt utrymme för skönsmässig bedömning. (
49
) Artikel 117 i förordning nr 73/2009 strider alltså inte mot proportionalitetsprincipen.
4. Slutsats i denna del
91.
Mot bakgrund av ovanstående överväganden ska den andra tolkningsfrågan besvaras på följande sätt:
Artikel 117 andra stycket i förordning nr 73/2009 ska tolkas på så sätt att den vid för sen anmälan om förflyttning till sommarbete som äger rum efter djurhållningsperiodens början inte medför att de djur som har anmälts för sent ändå ska betraktas som bidragsberättigande.
C.
Straffavgifterna (den tredje tolkningsfrågan)
92.
Om domstolen följer mitt förslag till svar på den första och den andra tolkningsfrågan ska den tredje frågan inte besvaras. Den hänskjutande domstolen har nämligen bara ställt frågan för den händelse anmälan om förflyttning till sommarbete visserligen ska anses vara inlämnad för sent, men inte leder till att am- och dikobidrag inte beviljas.
93.
Den hänskjutande domstolen vill huvudsakligen få klarhet i huruvida straffavgifter då ska åläggas på grund av den sena anmälan. Av motiveringen till den tredje tolkningsfrågan framgår det att den hänskjutande domstolen i detta avseende stöder sig på minskningar och uteslutningar enligt artiklarna 21 och 23 i förordning nr 73/2009 och enligt artikel 23 i förordning nr 1122/2009.
94.
Frågan ska besvaras nekande. I förordningarna nr 73/2009 och nr 1122/2009 föreskrivs i de nämnda bestämmelserna motsvarande straffavgifter när stödansökningar lämnas in för sent, (
50
) när stödkriterierna inte följs (
51
) och när ”tvärvillkor” som jordbrukare omfattas av inte iakttas. (
52
) Enligt artiklarna 74 första stycket och 73.1 i förordning nr 1122/2009 ska dessa minskningar och uteslutningar dock inte tillämpas om jordbrukaren har lämnat sakligt riktiga uppgifter. Eftersom det inte finns något i begäran om förhandsavgörande som tyder på att de uppgifter som anmälts för sent var felaktiga ska enligt dessa bestämmelser inga straffavgifter åläggas på grund av den sena anmälan om förflyttningen till sommarbete.
95.
Den tredje frågan ska således besvaras på så sätt att om en sen anmälan om förflyttning till sommarbete inte leder till förlust av rätten till bidrag enligt artikel 117 andra stycket i förordning 73/2009, är minskningarna och uteslutningarna enligt artikel 21 i förordning nr 73/2009, artikel 65 i förordning nr 1122/2009, artikel 23 i förordning nr 73/2009 och artiklarna 70–72 och 23 i förordning nr 1122/2009 inte tillämpliga, om de uppgifter som har anmälts för sent är sakligt riktiga.
V. Förslag till avgörande
96.
Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen besvarar tolkningsfrågorna från Verwaltungsgerichtshof (Högsta förvaltningsdomstolen, Österrike) på följande sätt:
1)
Artikel 2.4 i beslut 2001/672/EG i dess lydelse enligt beslut 2010/300/EU utgör inte hinder för en nationell bestämmelse enligt vilken ingivandet av den relevanta anmälan är den avgörande tidpunkten för bedömning av huruvida fristen som avser anmälan om förflyttning till sommarbete har iakttagits.
2)
Artikel 117 andra stycket i förordning (EG) nr 73/2009 medför vid för sen anmälan om förflyttning till sommarbete som äger rum efter djurhållningsperiodens början, inte att de djur som har anmälts för sent ska betraktas som bidragsberättigande.
(
1
)	Originalspråk: tyska.
(
2
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1760/2000 av den 17 juli 2000 om upprättande av ett system för identifiering och registrering av nötkreatur samt märkning av nötkött och nötköttsprodukter och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 820/97 (EGT L 204, 2000, s. 1) i dess lydelse enligt rådets förordning nr 1791/2006 av den 20 november 2006 (EUT L 363, 2006, s. 1)
(
3
)	Kommissionens beslut av den 20 augusti 2001 om särskilda bestämmelser avseende förflyttningar av nötkreatur när dessa tas ut på sommarbete i bergsområden (EGT L 235, 2001, s. 23).
(
4
)	Rådets förordning (EG) nr 73/2009 av den 19 januari 2009 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd för jordbrukare inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare, om ändring av förordningarna (EG) nr 1290/2005 (EG) nr 247/2006 och (EG) nr 378/2007 samt om upphävande av förordning (EG) nr 1782/2003 (EUT L 30, 2009, s. 16) i dess lydelse enligt kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 785/2011 av den 5 augusti 2011 (EUT L 203, 2011, s. 10).
(
5
)	Kommissionens förordning (EG) nr 1121/2009 av den 29 oktober 2009 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 73/2009 vad gäller de stödordningar för jordbrukare som föreskrivs i avdelningarna IV och V i den förordningen (EUT L 316, 2009, s. 27) i dess lydelse enligt kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 1368/2011 av den 21 december 2011 (EUT L 341, 2011, s. 33).
(
6
)	Kommissionens förordning (EG) nr 1122/2009 av den 30 november 2009 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 73/2009 vad gäller tvärvillkor, modulering och det integrerade administrations- och kontrollsystem inom de system för direktstöd till jordbrukare som införs genom den förordningen och om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1234/2007 när det gäller tvärvillkoren för stöd inom vinsektorn (EUT L 316, 2009, s. 65) i dess lydelse enligt kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 1368/2011 av den 21 december 2011 (EUT L 341, 2011, s. 33).
(
7
)	Verordnung des Bundesministers für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft über Direktzahlungen im Rahmen der gemeinsamen Agrarpolitik (Förbundsministerns för lant- och skogsbruk, natur och vattenförvaltning förordning om identifiering och registrering av nötkreatur), BGBl. II nr 491/2009.
(
8
)	Verordnung des Bundesministers für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft über die Kennzeichnung und Registrierung von Rindern (Förbundsministerns för lant- och skogsbruk, natur och vattenförvaltning förordning om identifiering och registrering av nötkreatur), BGBl. II nr 201/2008, i dess lydelse enligt BGBl. II nr 66/2010.
(
9
)	Se särskilt skäl 7 i förordning nr 1760/2000.
(
10
)	Se skäl 3 i beslut 2001/672, och dom av den 24 maj 2007, Maatschap Schonewille‑Prins (C‑45/05, EU:C:2007:296, punkt 41).
(
11
)	Då det inte finns några speciella regler framgår detta av artikel 3.1, 3.2 b, 3.3 och 3.4 i rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1182/71 av den 3 juni 1971 om regler för bestämning av perioder, datum och frister (EGT L 124, 1971, s. 1; svensk specialutgåva, område 1, volym 1, s. 71).
(
12
)	De uppgifter som ska rapporteras är enligt artikel 2.2 registreringskoden för betet och för varje enskilt nötkreatur det individuella identifieringsnumret, ursprungsanläggningens identifieringsnummer, det datum då djuren anländer till betet och beräknat datum då djuren lämnar betet.
(
13
)	Se dom av den 11 november 2004, Toeters och Verberk (C‑171/03, EU:C:2004:714, punkt 40), och dessutom förslag till avgörande av generaladvokaten Poiares Maduro i det målet (EU:C:2004:341, punkt 30).
(
14
)	Se dom av den 28 mars 1985, kommissionen/Italien (272/83, EU:C:1985:147, punkt 27), mitt förslag till avgörande Skoma-Lux (C‑161/06, EU:C:2007:525, punkt 55), och dessutom förslag till avgörande av generaladvokaten Saugmandsgaard Øe i målet Swiss International Air Lines (C‑272/15, EU:C:2016:573, punkt 32).
(
15
)	Se, för ett liknande resonemang, förslag till avgörande av generaladvokaten Tizzano i målet Borgmann (C‑1/02, EU:C:2003:393, punkt 44) beträffande artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1392/2001 (EGT L 187, 2001, s. 19), i den tyska versionen (”übermittelt”), i den franska versionen (”communique”), i den italienska versionen (”trasmette”), i den portugisiska versionen (”comunicará”) och i den spanska (”transmitirá”) versionen.
(
16
)	Se dom av den 1 april 2004, Borgmann (C‑1/02, EU:C:2004:202_punkterna 23–25).
(
17
)	Se förslag till avgörande av generaladvokaten Poiares Maduro i mål Toeters och Verberk (C‑171/03, EU:C:2004:341, punkt 33).
(
18
)	Se dom av den 17 maj 2017, ERGO Poist’ovňa (C‑48/16, EU:C:2017:377, punkt 37 och där angiven rättspraxis) och dom av den 9 mars 2000, EKW och Wein & Co (C‑437/97, EU:C:2000:110, punkt 42), och dom av den 1 april 2004, Borgmann (C‑1/02, EU:C:2004:202, punkt 25).
(
19
)	Se även den franska versionen (”signale”), den engelska versionen (”report”), den italienska versionen (”comunica”), den spanska versionen (”informar”), den portugisiska versionen (”notificar”) och den nederländska versionen (”stelt … in kennis”) av formuleringen.
(
20
)	Se dom av den 22 april 2010, kommissionen/Förenade kungariket (C‑346/08, EU:C:2010:213, punkt 39), och dom av den 26 februari 2015, Wucher Helicopter och Euro-Aviation Versicherung (C‑6/14, EU:C:2015:122, punkt 24).
(
21
)	Skäl 5 i beslut 2010/300.
(
22
)	Min kursivering. Jag vill påpeka att formuleringen ”vid varje tidpunkt” finns i de flesta språkversionerna av detta skäl. Att den saknas i den franska versionen tycks bero på ett redaktionellt misstag.
(
23
)	Se redogörelserna i punkt 72 i detta förslag till avgörande beträffande artikel 75.1 i förordning nr 1122/2009.
(
24
)	Se, för ett liknande resonemang, förslag till avgörande av generaladvokaten Tizzano i målet Borgmann (C‑1/02, EU:C:2003:393, punkt 46).
(
25
)	Dom av den 1 april 2004, Borgmann (C‑1/02, EU:C:2004:202, punkt 26–29).
(
26
)	Dom av den 24 maj 2007, Maatschap Schonewille-Prins (C‑45/05, EU:C:2007:296, punkt 41).
(
27
)	Se punkterna 48 och 57 i detta förslag till avgörande.
(
28
)	Se dom av den 24 maj 2007, Maatschap Schonewille-Prins (C‑45/05, EU:C:2007:296, punkt 32).
(
29
)	Se det inledande ledet i artikel 7.1 (”Varje djurhållare … skall”), första meningen andra strecksatsen (”inom en tidsfrist som fastställs av medlemsstaten och som omfattar mellan tre och sju dagar”) samt beteckningen ”maximal tidsfrist” i andra meningen. Se vidare dom av den 24 maj 2007, Maatschap Schonewille-Prins (C‑45/05, EU:C:2007:296, punkt 36).
(
30
)	Se dom av den 24 maj 2007, Maatschap Schonewille-Prins (C‑45/05, EU:C:2007:296, punkt 37).
(
31
)	Dom av den 24 maj 2007, Maatschap Schonewille-Prins (C‑45/05, EU:C:2007:296, punkt 41).
(
32
)	Djurhållarna behövde inte heller befara straffavgifter, vilket framgår av redogörelserna i punkterna 92–95 i detta förslag till avgörande.
(
33
)	Artiklarna 63.4 led 2 och 21 i förordning nr 1122/2009.
(
34
)	Artikel 64.4 a i förordning nr 1122/2009.
(
35
)	Artikel 64.4 b första meningen i förordning nr 1122/2009.
(
36
)	Dom av den 24 maj 2007, Maatschap Schonewille-Prins (C‑45/05, EU:C:2007:296).
(
37
)	Dom av den 24 maj 2007, Maatschap Schonewille-Prins (C‑45/05, EU:C:2007:296, punkt 43). Se dessutom förslag till avgörande av generaladvokaten Léger i målet Maatschap Schonewille-Prins (C‑45/05, EU:C:2006:466), där denne avgav ett motsatt förslag till avgörande.
(
38
)	Rådets förordning (EG) nr 1254/1999 av den 17 maj 1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött (EGT L 160, 1999, s. 21).
(
39
)	Se dom av den 24 maj 2007, Maatschap Schonewille-Prins (C‑45/05, EU:C:2007:296, punkterna 29–35).
(
40
)	I artikel 21 i förordning nr 1254/1999 i den lydelse som gäller för domen i målet Maatschap Schonewille-Prins anges följande: ”För att berättiga till stöd enligt detta avsnitt ska ett djur identifieras och registreras i enlighet med förordning (EG) nr 1760/2000.”
(
41
)	Artikel 21 i förordning nr 1254/1999 ingår i kapitel 1 (artiklarna 3–25). Den gäller därför för am- och dikobidrag och slaktbidrag (artiklarna 6 och 11). Artikel 117 första stycket i förordning 73/2009 gäller för ”stöd enligt detta avsnitt” och därmed för alla bidrag i avsnitt 11 (artiklarna 108–119). Hit räknas både am- och dikobidrag och slaktbidrag (artiklarna 111 och 116).
(
42
)	Se dom av den 24 maj 2007, Maatschap Schonewille-Prins (C‑45/05, EU:C:2007:296, punkt 26).
(
43
)	Artikel 2 led 21 i förordning nr 1122/2009, artikel 61 i förordning nr 1121/2009 och artikel 111.2 andra ledet i förordning nr 73/2009.
(
44
)	Se artikel 62.2 i förordning nr 1121/2009.
(
45
)	Se artikel 61 andra stycket i förordning nr 1121/2009.
(
46
)	Se dom av den 24 maj 2007, Maatschap Schonewille-Prins (C‑45/05, EU:C:2007:296, punkt 46), och dom av den 17 oktober 2013, Schaible (C‑101/12, EU:C:2013:661, punkt 48).
(
47
)	Dom av den 24 maj 2007, Maatschap Schonewille-Prins (C‑45/05, EU:C:2007:296, punkt 47). Se, för ett liknande resonemang, dom av den 11 november 2004, Toeters och Verberk (C‑171/03, EU:C:2004:714, punkt 47).
(
48
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 11 november 2004, Toeters och Verberk (C‑171/03, EU:C:2004:714, punkt 49).
(
49
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 24 maj 2007, Maatschap Schonewille‑Prins (C‑45/05, EU:C:2007:296, punkterna 49–52).
(
50
)	Artikel 23 i förordning nr 1122/2009.
(
51
)	Artikel 21 i förordning nr 73/2009 och artikel 65 i förordning nr 1122/2009.
(
52
)	Artikel 23 i förordning nr 73/2009 och artiklarna 70–72 i förordning nr 1122/2009.