61997CJ0231_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-231/97,
angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG), från Nederlandse Raad van State (Nederländerna), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan
A.M.L. Van Rooij
och
Dagelijks bestuur van het waterschap de Dommel,
i närvaro av:
Gebr. Van Aarle BV,
angående tolkningen av artikel 1.2 i rådets direktiv 76/464/EEG av den 4 maj 1976 om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö (EGT L 129, s. 23; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 46),
meddelar
DOMSTOLEN
(sjätte avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden P.J.G. Kapteyn samt domarna G. Hirsch (referent) och R. Schintgen,
generaladvokat: A. Saggio,
justitiesekreterare: byrådirektören L. Hewlett,
med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:
- A.M.L. Van Rooij, genom honom själv,
- Nederländernas regering, genom juridiske rådgivaren A. Bos, utrikesministeriet, i egenskap av ombud,
- Frankrikes regering, genom K. Rispal-Bellanger, sous-directeur, internationella ekonomiska och gemenskapsrättsliga frågor, utrikesministeriets rättsavdelning, och R. Nadal, secrétaire adjoint, utrikesministeriet, samma avdelning, båda i egenskap av ombud,
- Finlands regering, genom ambassadören H. Rotkirch, chef för utrikesministeriets rättsavdelning, i egenskap av ombud,
- Europeiska gemenskapernas kommission, genom juridiske rådgivaren G. zur Hausen, i egenskap av ombud, biträdd av advokaten J.-J. Evrard, Bryssel,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att muntliga yttranden har avgivits vid sammanträdet den 25 november 1998 av: A.M.L. Van Rooij, som själv för sin talan, Dagelijks bestuur van het waterschap de Dommel, företrätt av A.P.L. Verkaik, i egenskap av ombud, Gebr. Van Aarle BV, företrätt av ingenjören K. Boon, Nederländernas regering, företrädd av biträdande juridiske rådgivaren J.S. van den Oosterkamp, utrikesministeriet, i egenskap av ombud, Finlands regering, företrädd av lagstiftningsrådet T. Pynnä, utrikesministeriets rättsavdelning, i egenskap av ombud, och kommissionen, företrädd av G. zur Hausen, biträdd av advokaten M. van Der Woude, Bryssel,
och efter att den 25 februari 1999 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Nederlandse Raad van State har genom beslut av den 17 juni 1997, som inkom till domstolen den 25 juni samma år, i enlighet med artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG) ställt tre frågor om tolkningen av artikel 1.2 i rådets direktiv 76/464/EEG av den 4 maj 1976 om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö (EGT L 129, s. 23; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 46).
2 Frågorna har uppkommit med anledning av en talan som A.M.L. Van Rooij väckt mot ett beslut av Dagelijks bestuur van het waterschap de Dommel (Dommels vattenförvaltning, nedan kallad den behöriga myndigheten), att avslå det klagomål han ingivit mot ett tidigare beslut av samma myndighet om att inte vidta skyddsåtgärder för bevarande av ytvatten.
Tillämpliga bestämmelser
Direktiv 76/464
3 Syftet med direktiv 76/464 är att bekämpa vattenförorening. Det har antagits på grundval av artiklarna 100 och 235 i EG-fördraget (nu artiklarna 94 EG och 308 EG).
4 I artikel 1.1 i direktivet föreskrivs följande:
"Om inte annat följer av artikel 8 gäller detta direktiv
- inlandsytvatten,
- territorialvatten,
- inre kustvatten,
- grundvatten."
5 I artikel 1.2 d och 1.2 e i direktiv 76/464 finns följande definitioner av begreppen "utsläpp" och "förorening":
"d) utsläpp: tillförsel till vatten enligt punkt 1 av något av ämnena i förteckning 1 eller 2 i bilagan, dock med undantag för
- utsläpp från muddringar,
- utsläpp i territorialvatten i samband med drift av fartyg, - dumpning i territorialvatten från fartyg,
e) förorening: utsläpp av ämnen eller tillförsel av energi till vattenmiljön som direkt eller indirekt härrör från människan och som medför risker för människors hälsa, skadar levande resurser och marina ekosystem, begränsar rekreationsmöjligheter eller stör annat berättigat nyttjande av vattnet."
6 Enligt artikel 2 i direktiv 76/464 åläggs medlemsstaterna att vidta "lämpliga åtgärder dels för att hindra att de vatten som anges i artikel 1 förorenas av farliga ämnen som ingår i familjerna och grupperna av ämnen i förteckning 1 i bilagan, dels för att minska föroreningen av dessa vatten genom farliga ämnen som ingår i familjerna och grupperna av ämnen i förteckning 2 i bilagan. Bestämmelserna i detta direktiv utgör endast ett första steg för att uppnå detta mål."
7 I artiklarna 7.1 och 7.2 föreskrivs följande:
"1. För att begränsa förorening av de vatten som avses i artikel 1 genom ämnena i förteckning 2 skall medlemsstaterna upprätta program, vid vilkas genomförande de metoder som nämns i punkt 2 och 3 skall tillämpas.
2. Förhandstillstånd skall krävas för alla utsläpp som sker till de vatten som avses i artikel 1 och som kan innehålla något av ämnena i förteckning 2. Genom tillståndet, som meddelas av den behöriga myndigheten i den berörda medlemsstaten, skall utsläppsnormer fastställas, vilka skall grundas på de kvalitetsmål som fastställs enligt punkt 3."
8 Artikel 10 i direktivet har följande lydelse:
"Om det är lämpligt får en eller flera medlemsstater enskilt eller tillsammans vidta strängare åtgärder än de som föreskrivs genom detta direktiv."
Den nederländska lagstiftningen
9 Wet verontreiniging oppervlaktewateren (lagen om förorening av ytvatten, nedan kallad WVO) trädde i kraft den 1 december 1970. Genom lag av den 24 juni 1981 (Stbl. 1981, s. 414) gjordes vissa ändringar i WVO som blivit nödvändiga till följd av att direktiv 76/464 hade antagits. Det framgår av handlingarna i målet att WVO anses vara det instrument som garanterar att direktivet införlivats med nederländsk rätt.
10 För att bekämpa förorening av ytvatten, förbjuds i artikel 1 WVO att utan tillstånd tillföra ytvatten utsläpp av förorenande eller farliga ämnen. I tillståndssystemet görs därvid en åtskillnad mellan
- utsläpp som görs med hjälp av en mekanism (artikel 1.1 WVO) och
- utsläpp som görs på annat sätt än med hjälp av en mekanism (Artikel 1.3 i WVO).
11 Enligt artikel 24 WVO har det administrativa organ som enligt artikel 1 är behörigt att utfärda tillstånd till uppgift att bland annat "vidta tvingande åtgärder för att genom den administrativa handläggningen garantera att det som föreskrivs i eller i kraft av denna lag i fråga om tillförseln av ämnen till de ytvatten som avses iakttas". I artikel 25 WVO hänvisas i detta avseende till artiklarna 18.3-18.16 i Wet milieubeheer (lagen om miljöförvaltning).
12 Genomförandeförordningen till WVO av den 28 november 1974 (Stbl. 1974, s. 709) innehåller mer precisa bestämmelser kring utsläpp som görs på annat sätt än med hjälp av en mekanism.
13 Enligt artikel 3.1 i genomförandeförordningen förbjuds tillförsel, oavsett hur den sker och i alla ytvatten, av sådant avfall eller sådana förorenade eller farliga ämnen som nämns i bilagan till förordningen.
Tvisten vid den nationella domstolen
14 Det framgår av handlingarna i målet att Gebr. Van Aarle BV (nedan kallat företaget Van Aarle), etablerat i Sint-Oedenrode, driver ett träimpregneringsföretag för att förbättra träets hållbarhet. Företaget tillämpar därvid en metod med ångfixering av en skyddande saltlösning som kallas "superwolman". För att göra detta innehar företaget Van Aarle ett tillstånd som det har erhållit i enlighet med lagen om miljöförvaltning. Under träimpregneringsprocessen frigörs ångor som därefter kondenseras och nedfaller direkt eller indirekt i intilliggande ytvatten, närmare bestämt i ett mellan en och två meter brett dike som ligger bakom företaget Van Aarle och som är torrt under en del av året.
15 A.M.L. Van Rooij bor intill företaget Van Aarle. Han har med åberopande av att ångan är förorenad med arsenik, koppar och krom, vilka ämnen nämns i förteckning 2 i bilagan till direktiv 76/464, klagat på föroreningen av diket och begärt att den behöriga myndigheten skall vidta bevarandeåtgärder gentemot företaget på grundval av artikel 24 WVO.
16 Genom beslut av den 29 december 1994 avslog den behöriga myndigheten begäran och därefter, genom beslut av den 21 april 1995, avslog den även det klagomål som A.M.L. Van Rooij ingivit mot det första beslutet. A.M.L. Van Rooij väckte därvid talan vid den hänskjutande domstolen mot beslutet om avslag på klagomålet.
17 Enligt A.M.L. Van Rooij skall såväl det direkta nedfallet av förorenad ånga som den indirekta tillförseln till ytvattnen, genom ett dagvattenavlopp av den ånga som kondenseras och nedfaller på mark och tak i närheten av företaget Van Aarle, anses vara utsläpp som omfattas av skyldigheten att inneha ett tillstånd som utfärdas på grundval av WVO.
18 Den nationella domstolen har i det avseendet uppgivit att den inom ramen för en tidigare tvist mellan samma parter fastslog, i en dom av den 28 oktober 1994, att tillförsel av förorenade ångor till atmosfären utgör "tillförsel till ytvattnen" för vilken det krävs ett förhandstillstånd enligt WVO.
19 Det var under dessa omständigheter som Nederlandse Raad van State, som ansåg att det för tvisten var nödvändigt att tolka begreppet "utsläpp" i den mening som avses i direktiv 76/464, beslutade att vilandeförklara målet och ställa domstolen följande tolkningsfrågor:
"1) Skall begreppet 'utsläpp' i artikel 1.2 d i rådets direktiv 76/464/EEG av den 4 maj 1976 om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö (EGT L 129, 1976, s. 23) tolkas så, att det omfattar nedfall av kondenserad ånga i ytvattnet? Har det någon betydelse i detta sammanhang från vilket avstånd ångan faller ned i ytvattnet?
2) Omfattar begreppet 'utsläpp' ånga som först kondenseras och nedfaller på marken och taken och sedan når ytvattnet genom dagvattenavlopp som antingen hör till det berörda företaget, bostadshus eller andra byggnader? Har det någon betydelse för svaret på denna fråga om det förorenade vattnet når ytvattnet genom det berörda företagets dagvattenavlopp eller sådana avlopp som hör till utomstående?
3) Om frågorna 1 och/eller 2 besvaras nekande, är det tillåtet att i den nationella lagstiftningen ge begreppet 'utsläpp' en annan, mer omfattande betydelse än den som framgår av direktivet?"
Den första frågan
20 Den nationella domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i om begreppet "utsläpp" i artikel 1.2 d skall tolkas så, att det omfattar utsläpp av förorenade ångor som kondenseras och nedfaller i ytvatten och om avståndet mellan den plats där de förorenade ångorna utsläpps och de vatten som de nedfaller i är relevant i detta avseende.
21 Det skall erinras om att enligt artikel 1.2 d i direktiv 76/464 definieras begreppet "utsläpp" som "tillförsel till vatten enligt punkt 1 av något av ämnena i förteckning 1 eller 2 i bilagan ...".
22 Domstolen har i sin dom i mål C-232/97, Nederhoff (REG 1999, s. I-0000, punkt 37), vilken avkunnas samma dag som denna dom, fastslagit att begreppet "utsläpp" som definieras i artikel 1.2 i direktiv 76/464 skall tolkas så, att det omfattar varje handling som kan tillskrivas en person och som innebär tillförsel, direkt eller indirekt, till de vatten som direktivet är tillämpligt på av något av de farliga ämnen som anges i förteckning 1 eller 2 i bilagan till direktivet.
23 Vad beträffar omständigheterna i målet vid den nationella domstolen, har det inledningsvis inte ifrågasatts att utsläppet av ångor orsakas av en handling som kan tillskrivas en person, nämligen den process genom vilken de anställda vid företaget Van Aarle impregnerar trä med ett skyddande salt med tillämpning av en ångfixeringsmetod, eller att de utsläppta ångorna innehåller arsenik, koppar och krom, vilka ämnen är upptagna i förteckning 2 i bilagan till direktiv 76/464, eller slutligen att ångorna kondenseras och nedfaller i vatten som omfattas av direktivets tillämpningsområde när diket bakom företaget Van Aarle inte är torrt.
24 Den franska regeringen har emellertid bestritt att utsläpp av ångor i en situation som den i målet vid den nationella domstolen skulle kunna utgöra ett utsläpp i den mening som avses i direktiv 76/464. Den franska regeringen hävdar närmare bestämt att direktivet, såsom framgår av dess rubrik som hänför sig till "utsläpp" ["déversées"] av farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö, endast avser förorening som orsakas av utsläpp av flytande ämnen i en annan flytande miljö. I förevarande fall skulle föroreningen orsakas av ångor och inte av flytande ämnen.
25 Det skall i det avseendet påpekas att även om den gängse betydelsen av ordet "déversées" i den franska språkversionen av direktivets rubrik förefaller stödja den franska regeringens tolkning, är ordet emellertid inte reserverat handhavandet av vätskor utan kan även hänföras till ämnen i fast form. Det är även sant att den nederländska, den danska och den grekiska språkversionen använder ord i direktivets rubrik - "geloosd", "udledning", "åê÷Ýïíôáé" - som tyder på att ämnet i fråga är i flytande form. De övriga språkversionerna ger emellertid inte stöd för sagda tolkning av direktivets rubrik. Orden "discharged" (den engelska versionen), "Ableitung" (den tyska versionen), "vertidas" (den spanska versionen), "scaricate" (den italienska versionen), "lançadas" (den portugisiska versionen), "utsläpp" (den svenska versionen) och "päästettyjen" (den finska versionen) innebär inte nödvändigtvis att det berörda ämnet är i flytande form.
26 Med beaktande av dessa semantiska skillnader är det nödvändigt att pröva om den tolkning som den franska regeringen förespråkar är kongruent med direktivets syfte.
27 En tolkning som begränsar tillämpningsområdet för direktiv 76/464 till utsläpp av farliga ämnen som är i flytande form skulle strida mot direktivets syfte, vilket i första övervägandet uppges vara att skydda gemenskapens vattenmiljö mot förorening, särskilt sådan som orsakas av vissa svårnedbrytbara, giftiga och bioackumulerbara ämnen.
28 Det går nämligen inte att godta att de ämnen som nämns i bilagan till direktivet endast skulle vara farliga för gemenskapens vattenmiljö då de förekommer i flytande form.
29 Därav följer att direktiv 76/464 avser alla farliga ämnen som nämns i bilagan till direktivet, oavsett vilket aggregationstillstånd de befinner sig i.
30 Den franska regeringen har även gjort gällande att under omständigheter som de i målet vid den nationella domstolen sker den förorening som ångorna orsakar i ett första skede i atmosfären, för att först senare nå ytvattnet. Under dessa omständigheter skulle det inte gå att hävda att det rör sig om ett utsläpp i den mening som avses i direktiv 76/464, utan om en situation som borde omfattas av rådets direktiv 84/360/EEG av den 28 juni 1984 om bekämpning av luftförorening från industrianläggningar (EGT L 188, s. 20; svensk specialutgåva, område 15, volym 4, s. 199).
31 Det är i det avseendet tillräckligt att påpeka att den omständighet som den franska regeringen gör gällande inte gör det möjligt att utesluta att ett sådant fenomen som det i målet vid den nationella domstolen aktuella kvalificeras som utsläpp i den mening som avses i direktiv 76/464, då det förekommer förorening av ytvatten och denna har förorsakats, direkt eller indirekt, av en handling som kan tillskrivas en viss person.
32 Vad beträffar den andra delen av den första frågan, är avståndet mellan ytvattnet och den plats där de förorenade ångorna utsläpps endast relevant för att bedöma om det skall uteslutas att vattenföroreningen enligt allmän erfarenhet skulle kunna anses vara förutsebar och således för att förhindra att denna förorening tillskrivs den som ger upphov till ångorna.
33 Med beaktande av ovanstående överväganden blir svaret på den första frågan följande. Begreppet "utsläpp" i artikel 1.2 d i direktiv 76/464/EEG skall tolkas så, att det omfattar utsläpp av förorenade ångor som kondenseras och nedfaller i ytvatten. Avståndet mellan ytvattnet och den plats där utsläppet sker av de förorenade ångorna är endast relevant för att bedöma om det skall uteslutas att vattenföroreningen enligt allmän erfarenhet skulle kunna anses vara förutsebar och således för att förhindra att denna förorening tillskrivs den som ger upphov till ångorna.
Den andra frågan
34 Den nationella domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i om begreppet "utsläpp" i artikel 1.2 d i direktiv 76/464 skall tolkas så, att det omfattar utsläpp av förorenade ångor som först kondenseras på mark och tak och därefter återförs till ytvattnet genom ett dagvattenavlopp och om det i det avseendet är av betydelse om avloppet i fråga tillhör det berörda företaget eller tredje man.
35 Med beaktande av den tolkning av begreppet "utsläpp" som domstolen har fastslagit i punkt 22 i denna dom och av det faktiska sammanhang som utmärker tvisten vid den nationella domstolen, skall konstateras att omständigheten att de förorenade ångorna, efter att ha kondenserats på mark och tak, återförs till ytvattnet genom ett dagvattenavlopp som tillhör antingen den berörda anläggningen eller tredje man inte kan förhindra att föroreningen av sagda ytvatten är en konsekvens av en handling som kan tillskrivas en person, nämligen den träimpregnering som utförs av företaget Van Aarle.
36 Svaret på den andra frågan blir således följande. Begreppet "utsläpp" i artikel 1.2 d i direktiv 76/464 skall tolkas så, att det omfattar utsläpp av förorenade ångor som först kondenseras på mark och tak och därefter återförs till ytvattnet genom ett dagvattenavlopp. Det saknar i det avseendet betydelse om avloppet i fråga tillhör det berörda företaget eller tredje man.
Den tredje frågan
37 Med beaktande av det svar som har givits på de första två frågorna saknas skäl att besvara den tredje.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
38 De kostnader som har förorsakats den nederländska, den franska respektive den finska regeringen samt kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(sjätte avdelningen)
- angående de frågor som genom beslut av den 17 juni 1997 har ställts av Raad van State - följande dom:
39 Begreppet "utsläpp" i artikel 1.2 d i rådets direktiv 76/464/EEG av den 4 maj 1976 om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö skall tolkas så, att det omfattar utsläpp av förorenade ångor som kondenseras och nedfaller i ytvatten. Avståndet mellan ytvattnet och den plats där utsläppet sker av de förorenade ångorna är endast relevant för att bedöma om det skall uteslutas att vattenföroreningen enligt allmän erfarenhet skulle kunna anses vara förutsebar och således för att förhindra att denna förorening tillskrivs den som ger upphov till ångorna.
40 Begreppet "utsläpp" i artikel 1.2 d i direktiv 76/464 skall tolkas så, att det omfattar utsläpp av förorenade ångor som först kondenseras på mark och tak och därefter återförs till ytvattnet genom ett dagvattenavlopp. Det saknar i det avseendet betydelse om avloppet i fråga tillhör det berörda företaget eller tredje man.