62002CC0312_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. I detta mål har Sverige yrkat att kommissionens beslut 2002/524/EG av den 26 juni 2002 om undantagande från gemenskapsfinansiering av vissa utgifter som verkställts av medlemsstaterna inom ramen för garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ)(2) skall ogiltigförklaras, i den del det innebär att en utgift på 18 555 850 SEK som uppkommit i Sverige skall undantas från gemenskapsfinansiering. Sverige har alternativt yrkat att domstolen skall sätta ned det belopp som undantagits från gemenskapsfinansiering till 11 817 748 SEK, eller till 12 436 091 SEK om inte något av föregående yrkanden skulle vinna bifall.
2. Utgifterna i fråga avser avgifter som Sverige har tagit ut för tillhandahållande av kartor. Det föreskrevs i svensk lagstiftning att den som ansökte om gemenskapsstöd för en viss areal skulle betala en avgift för den karta som skulle fogas till stödansökan. Kommissionen ansåg att det stred mot gemenskapslagstiftningen,(3) enligt vilken stödet skall betalas i dess helhet, att ta ut sådana avgifter. Genom beslut 2002/524 undantogs följaktligen ett belopp som avsåg kartavgifter som hade tagits ut år 1999 från gemenskapsfinansiering.(4)
Tillämpliga bestämmelser
3. De grundläggande bestämmelserna om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken fanns vid den relevanta tidpunkten i förordning nr 729/70,(5) i vilken det föreskrevs att fonden skulle finansiera gemensamma åtgärder som vidtas för att uppnå de mål som fastställs i artikel 33.1 a EG, inklusive intervention för att stabilisera jordbruksmarknaderna som görs i enlighet med gemenskapsbestämmelser inom ramen för den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaderna.(6)
4.
Det föreskrevs i artikel 5 i förordning nr 729/70 att det skall företas en granskning av de redovisningar som har lämnats av de nationella organ som skall betala utgifter för transaktioner som kan finansieras av fonden (utbetalande organ). I artikel 5.2 c första stycket föreskrevs uttryckligen att kommissionen skulle undanta sådana utgifter från gemenskapsfinansiering som inte hade betalats i överensstämmelse med gemenskapsreglerna.
5. I artikel 30a i förordning nr 805/68 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött,(7) föreskrivs att de belopp som skall betalas i enlighet med denna förordning ”skall betalas i sin helhet till de bidragsberättigade”.
6. I artikel 15.3 i förordning nr 1765/92 av den 30 juni 1992 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor,(8) föreskrivs att de betalningar som anges i denna förordning ”skall utbetalas till stödmottagaren fullt ut”.
7. I artikel 8.1 första stycket i förordning nr 1663/95 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 729/70 i fråga om förfarandet vid avslutande av räkenskaperna för garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ),(9) föreskrivs följande:
”Om kommissionen efter en undersökning anser att utgifterna har verkställts på ett sätt som strider mot gemenskapsreglerna skall den meddela den berörda medlemsstaten sina iakttagelser och ange vilka korrigeringsåtgärder som skall vidtas för att säkerställa att reglerna följs i framtiden.”
Bakgrund
8. Den 17 april 1997 utfärdade den svenska regeringen förordning (1997:183) om kartavgift i ärenden om jordbruksstöd.(10) I förordningen föreskrevs att den som ansökte om gemenskapsstöd för en viss areal skulle betala en avgift för den karta som skulle fogas till stödansökan. Avgiften uppgick till 10 SEK per hektar av den aktuella arealen, dock högst 3 000 SEK. Förordningen upphävdes den 1 juli 2000. Den tillämpades därför endast under åren 1998 och 1999. Enligt en uppskattning betalades sammanlagt 62 291 350 SEK i kartavgifter, varav det förefaller som om 31 871 925 SEK avser år 1998 och 30 419 425 SEK avser år 1999.
9. Den 26 juni 2002 beslutade kommissionen att 18 555 850 SEK av de utgifter som Konungariket Sverige hade deklarerat skulle undantas från gemenskapsfinansiering. Den motiverade beslutet med att artikel 15 i förordning nr 1765/92 och artikel 30a i förordning nr 805/68 hade åsidosatts.(11)
10. Parterna är ense om att det endast var de utgifter som hade uppkommit år 1999 som undantogs från gemenskapsfinansiering. Kommissionen ansåg nämligen att de avgifter som hade betalats år 1998, det första året då förordning (1997:183) var tillämplig, kunde betraktas som en ersättning för en tjänst, i form av tillhandahållandet av en karta, som kunde vara till nytta för den allmänna driften av jordbruksföretaget. Det kan antas (även om det inte någonstans uttryckligen slås fast i de handlingar som har getts in till domstolen) att det belopp som undantogs från gemenskapsfinansiering, vilket endast motsvarar en del av de avgifter som sammanlagt togs ut år 1999, uteslutande avser de avgifter som togs ut för kartor vilka tillhandahölls i samband med stöd som omfattades av förordningarna i fråga.
11. Sveriges huvudargument var inledningsvis att den skrivelse genom vilken kommissionen först meddelade sina betänkligheter inte innehöll någon utvärdering av vilka utgifter som skulle undantas från gemenskapsfinansiering, såsom krävs enligt artikel 8.1 i förordning nr 1663/95.(12) Sverige har emellertid i sin replik medgett att den tillämpliga lydelsen av artikel 8.1(13) inte längre innefattade ett sådant krav.
Åsidosättande av artikel 15 i förordning nr 1765/92 och artikel 30a i förordning nr 805/68
12. Sverige har hävdat att förordning (1997:183) inte är oförenlig med artikel 15 i förordning nr 1765/92 eller artikel 30a i förordning nr 805/68, eftersom de belopp som svenska jordbrukare hade rätt till enligt gemenskapslagstiftningen i sin helhet skulle betalas ut till dem.
13. Båda parterna har hänvisat till domstolens dom i de förenade målen Kellinghusen och Ketelsen.(14) Dessa mål rörde lagenligheten av nationell lagstiftning enligt vilken administrativa avgifter skulle betalas av dem som ansökte om kompensationsbetalning enligt förordningarna nr 1765/92 och nr 805/68.
14. Domstolen noterade inledningsvis att gemenskapsförordningar skall tillämpas enhetligt i alla medlemsstater och, såvitt möjligt, ha samma verkan inom hela gemenskapens territorium.(15) Den slog därefter fast följande:
”Såsom kommissionen med fog har anmärkt kan målet att kompensera för inkomstbortfall som följer av sänkningen av de institutionella priserna endast uppnås om kompensationsstödet utgår i sin helhet till de jordbrukare som drabbas av följderna av reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken.
Att tillerkänna medlemsstaterna möjligheten att minska kompensationsstödet genom att dra av eller ta ut förvaltningsavgifter skulle innebära att såväl jordbrukare i en och samma medlemsstat som jordbrukare från olika medlemsstater skulle erhålla olika kompensation för sitt inkomstbortfall, vilket skulle kunna strida mot kravet på enhetlig tillämpning av gemenskapsrätten för att undvika olika behandling av näringsidkare (domstolens dom av den 19 maj 1998 i mål C-132/95, Jensen och Korn- og Foderstofkompagniet, REG 1998, s. I-2975, punkt 49).
Härav följer att artikel 15.3 i förordning nr 1765/92 och artikel 30a i förordning nr 805/68, införd genom förordning nr 2066/92, förbjuder de nationella myndigheterna att göra ett avdrag på utbetalningarna eller att kräva att en förvaltningsavgift skall betalas vid ansökan som leder till en minskning av stödbeloppen.”(16)
15. Enligt min mening skall kartavgifterna i förevarande mål bedömas på samma sätt.
16. Sverige har anfört att dessa avgifter inte togs ut för att täcka de svenska myndigheternas administrativa kostnader. De utgjorde i stället ersättning för tillhandahållandet av kartorna, och de avgifter som sammanlagt togs ut understeg kostnaderna för att producera kartorna. Erläggande av avgifterna var inte heller en förutsättning för att stödansökningarna skulle prövas. Kartor sändes således till samtliga jordbrukare, och avgifterna fakturerades först senare. Stödansökningarna prövades och beviljades härvid oavsett om kartavgiften hade betalats eller inte.
17. Jag är emellertid inte övertygad om att dessa omständigheter är relevanta. Såsom kommissionen har påpekat var sökandena likväl skyldiga att ge in en karta tillsammans med stödansökan och att betala avgiften för denna karta. Som jag påpekade i mitt förslag till avgörande i de förenade målen Kellinghusen och Ketelsen gäller att ”för att förbudet mot avdrag skall vara effektivt kan det inte ges en rent formell tolkning som endast omfattar avdrag vid själva utbetalningen av stödet. Förbudet mot avdrag måste därför anses omfatta alla avgifter som direkt och oupplösligt sammanhänger med de utbetalda beloppen.”(17)
18. Kommissionen har hänvisat till en skrivelse daterad den 2 februari 1998 som svenska Jordbruksdepartementet sänt till generaldirektören vid GD VI (nu GD Jordbruk) som svar på en begäran om upplysningar om införande i Sverige av ett integrerat system för administration och kontroll av vissa stödsystem inom gemenskapen, såsom krävs enligt förordning nr 3508/92.(18) Den svenska regeringen har i skrivelsen(19) förklarat att enligt denna förordning skall ansökningar om arealstöd prövas på grundval av ett system för identifiering av jordbruksskiftena. Eftersom de kartor som fanns att tillgå inte uppfyllde kraven, infördes ett identifikationssystem som grundades på jordlotter som täcktes av särskilda numrerade kartor. Eftersom den behöriga myndigheten använder sig av sådana kartor vid prövningen av stödansökningar, måste kartorna också användas av sökandena. Framtagandet av kartmaterial gav upphov till stora engångskostnader. Sverige bedömde olika möjligheter för att finansiera systemet och valde slutligen att ta ut en kartavgift.
19. Det förefaller därför som om syftet med kartavgifterna var att finansiera det system för identifiering av jordbruksskiften som införts i Sverige i enlighet med förordning nr 3508/92 och, följaktligen, att täcka de svenska myndigheternas administrativa kostnader.
Kartavgifter som avser foderarealer
20. Sverige har subsidiärt hävdat att kartavgifter som avser foderarealer inte kan undantas från gemenskapsfinansiering, eftersom det i kommissionens skrivelse av den 24 oktober 2000, som betecknades ”Meddelande enligt artikel 8.1 i förordning nr 1663/95”, endast hänvisades till otillåtna avdrag från stöd för jordbruksgrödor. Foderarealer utgör emellertid en del av bidragssystemet för djuruppfödning. Det var först genom ett andra meddelande enligt artikel 8.1, som mottogs den 6 augusti 2001, som kommissionen uppgav att även kartavgifter som avsåg foderarealer skulle undantas från gemenskapsfinansiering.
21. Kommissionen har uppgett att det var först i maj 2001 som den fick närmare information från Sverige om utbetalt stöd som avsåg foderarealer. Eftersom det inte förelåg någon skyldighet att redovisa en utvärdering av vilka utgifter som kommissionen planerade att undanta från gemenskapsfinansiering i det första meddelandet av den 24 oktober 2000,(20) kan dess giltighet inte frånkännas av det skälet att det däri endast hänvisades till stöd för odlade arealer. Sverige kan inte heller med fog hävda att detta ledde till att det inte kunde fastställas vilka korrigeringsåtgärder som skulle vidtas, eftersom denna stat hade avskaffat kartavgifterna såväl för odlade arealer som för foderarealer den 1 juli 2000.
22. Jag anser mot denna bakgrund att Sveriges argument skall underkännas.
Kartavgifter som avser arealer för vilka det även hade sökts miljö- eller regionalstöd
23. Sverige har vidare hävdat att kartavgifterna inte var rättsstridiga i de fall kartorna avsåg arealer för vilka det även hade ansökts om miljö- eller regionalstöd. Artikel 15 i förordning nr 1765/92 och artikel 30a i förordning nr 805/68 avser inte miljö- eller regionalstöd. När samma areal var föremål för såväl en ansökan om stöd för odlade arealer eller djuruppfödningsstöd som en ansökan om stöd för miljö- eller regionalstöd, var kartavgiften i fråga samma som den skulle ha varit om det hade ansökts om enbart stöd för odlade arealer eller djuruppfödningsstöd. Kommissionen anser emellertid att de kartavgifter som avser arealer som var föremål för båda typerna av stöd (miljö- eller regionalstöd, å ena sidan, och stöd för odlade arealer eller djuruppfödningsstöd, å andra sidan) skall undantas från gemenskapsfinansiering.
24. Jag kan inte se hur detta argument skall kunna vara till någon hjälp för Sverige. Kommissionen har undantagit ett belopp motsvarande den kartavgift som inbetalats av sökande till stöd för odlade arealer eller djuruppfödningsstöd från gemenskapsfinansiering, på den grunden att sådana betalningar utgör avdrag som är förbjudna enligt artikel 15 i förordning nr 1765/92 och artikel 30a i förordning nr 805/68. Jag har ovan angett att jag anser att kommissionen har tolkat dessa bestämmelser korrekt. Det faktum att artiklarna 15 och 30a har åsidosatts, och följderna härav, påverkas inte av den omständigheten att sådana sökande även ansökt om andra typer av stöd.
Förslag till avgörande
25. Mot bakgrund av det ovan anförda anser jag att domstolen skall
1) ogilla talan, och
2) förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
(1) .
(2)
–	EGT L 170, s. 77.
(3)
–	Nedan beskriven i punkterna 5 och 6.
(4)
–	Se vidare punkt 10 nedan.
(5)
–	Rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken (EGT L 94, s. 13; svensk specialutgåva, område 3, volym 3, s. 23), i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 1287/95 av den 22 maj 1995 (EGT L 125, s. 1). Förordning nr 729/70 ersattes, med verkan för utgifter från och med den 1 januari 2000, av rådets förordning (EG) nr 1258/1999 av den 17 maj 1999 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken (EGT L 160, s. 103).
(6)
–	Artiklarna 1.3 och 3.1.
(7)
–	Rådets förordning (EEG) nr 805/68 av den 27 juni 1968 (EGT L 148, s. 24; svensk specialutgåva, område 3, volym 2, s. 63), i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 2066/92 av den 30 juni 1992 (EGT L 215, s. 49; svensk specialutgåva, område 3, volym 43, s. 193).
(8)
–	Rådets förordning (EEG) nr 1765/92 av den 30 juni 1992 (EGT L 181, s. 12; svensk specialutgåva, område 3, volym 43, s. 20).
(9)
–	Kommissionens förordning (EG) nr 1663/95 av den 7 juli 1995 (EGT L 158, s. 6), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 2245/1999 av den 22 oktober 1999 (EGT L 273, s. 5).
(10)
–	Denna fotnot föranleder ingen text i den svenska versionen.
(11)
–	Det hänvisas i beslutet till artikel 30 i förordning nr 805/68. Det är emellertid uppenbart att det var artikel 30a som avsågs, vilket Sverige har medgett.
(12)  –	Nämnd ovan i fotnot 9.
(13)
–	Artikel 8.1 ersattes, med verkan från den 30 oktober 1999, genom förordning nr 2245/1999, nämnd ovan i fotnot 9. Kommissionens meddelande var daterat den 24 oktober 2000.
(14)
–	Dom av den 22 oktober 1998 i de förenade målen C-36/97 och C-37/97, Kellinghusen och Ketelsen (REG 1998, s. I-6337).
(15)
–	Punkt 16 i domen, i vilken det hänvisas till domstolens dom av den 14 januari 1981 i mål 819/79, Tyskland mot kommissionen (REG 1981, s. 21), punkt 10.
(16)
– Punkterna 19–21 i domen.
(17)
– 	Punkt 13.
(18)
–	Rådets förordning (EEG) nr 3508/92 av den 27 november 1992 om ett integrerat system för administration och kontroll av vissa stödsystem inom gemenskapen (EGT L 355, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 46, s. 78).
(19)
–	Som kommissionen har fogat till dess svaromål.
(20)
– 	Se ovan punkt 11.