62005CJ0300_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑300/05
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,
ko Bundesfinanzhof
(Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2005. gada 17. maijā un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 27. jūlijā, tiesvedībā
Hauptzollamt Hamburg‑Jonas
pret
ZVK Zuchtvieh‑Kontor GmbH .
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [ C. W. A. Timmermans ], tiesneši R. Šintgens [ R. Schintgen ], P. Kūris [ P. Kūris ], J. Klučka [ J. Klučka ] (referents) un L. Bejs Larsens [ L. Bay Larsen ],
ģenerāladvokāts P. Mengoci [ P. Mengozzi ],
sekretārs B. Fileps [ B. Fülöp ], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2006. gada 5. oktobrī,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– ZVK Zuchtvieh‑Kontor GmbH
vārdā – K. Landrijs [ K. Landry ], Rechtsanwalt,
– Dānijas valdības vārdā – J. Molde [ J. Molde ], pārstāvis,
– Zviedrijas valdības vārdā – A. Kruse [ A. Kruse ], pārstāvis,
– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – M. Nolins [ M. Nolin ] un F. Erlbahers [ F. Erlbacher ], pārstāvji,
ņemot vērā lēmumu, kas pieņemts pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas, izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālo nolēmumu ir par to, kā interpretēt jēdzienu “pārvadāšana”, kas paredzēts 48. panta 4. punkta d) apakšpunktā pielikumā Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīvai 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425/EEK un 91/496/EEK (OV L 340, 17. lpp.) un kurā izdarīti grozījumi ar Padomes 1995. gada 29. jūnija Direktīvu 95/29/EK (OV L 148, 52. lpp., turpmāk tekstā – “Direktīva 91/628”).
2. Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību Hauptzollamt Hamburg‑Jonas [Hamburgas‑Jonas Galvenā muitas pārvalde] (turpmāk tekstā – “Galvenā muitas pārvalde”) pret ZVK Zuchtvieh‑Kontor GmbH (turpmāk tekstā – “ ZVK ”) sakarā ar eksporta kompensācijas avansa maksājumu par dzīvu vēršu eksportu uz Ēģipti.
Atbilstošās tiesību normas
3. Direktīvas 91/628 (tās sākotnējā redakcijā) otrais un astotais apsvērums bija formulēti šādi:
“tā kā, lai novērstu tehniskus šķēršļus dzīvu dzīvnieku tirdzniecībā un ļautu attiecīgajām tirgus organizācijām vienmērīgi darboties, vienlaikus nodrošinot attiecīgajiem dzīvniekiem apmierinošu aizsardzības līmeni, Kopiena ir pieņēmusi noteikumus šajā jomā;
[..]
tā kā dzīvnieku, tostarp kaušanai paredzētu dzīvnieku, labturības dēļ tāla pārvadāšana pēc iespējas jāsamazina”.
4. Saskaņā ar Direktīvas 91/628 2. panta 2. punktu piemēro šādas definīcijas:
“a) “transportlīdzeklis” – tās ceļa transportlīdzekļu, dzelzceļa transportlīdzekļu, kuģu un lidaparātu daļas, ko izmanto dzīvnieku iekraušanai un vešanai, kā arī konteineri sauszemes, jūras vai gaisa transportam;
b) “pārvadāšana” – jebkura dzīvnieku pārvietošana, ko veic ar transportlīdzekli un kas ietver dzīvnieku iekraušanu vai izkraušanu;
[..]
e) “izbraukšanas vieta” – vieta, kur, neierobežojot 1. panta 2. punkta b) apakšpunkta noteikumus, dzīvnieku pirmoreiz iekrauj transportlīdzeklī, vai jebkura vieta, kur dzīvnieki ir izkrauti vai izmitināti vismaz 10 stundas, padzirdīti, pabaroti un vajadzības gadījumā aprūpēti, bet izņemot jebkuru pieturvietu vai pārvietošanas punktu.
[..]
f) “galapunkts” – vieta, kur dzīvniekus pilnībā izkrauj no transportlīdzekļa, bet izņemot pieturvietu vai pārvietošanas punktu;
g) “brauciens” – pārvadāšana no izbraukšanas vietas līdz galapunktam.”
5. Direktīvas 91/628 pielikuma VII nodaļas ar nosaukumu “Dzirdīšanas un barošanas intervāls, brauciena laiks un atpūtas laiks” 48. pants noteic:
“[..]
4. Dzirdīšanas un barošanas intervāli, brauciena laiki un atpūtas laiki, ja izmanto autotransporta līdzekļus, kuri atbilst 3. punktā minētajām prasībām, ir noteikti šādi:
[..]
d) visiem pārējiem 1. punktā minēto sugu dzīvniekiem pēc 14 brauciena stundām jādod vismaz vienu stundu ilgs atpūtas laiks, lai tos varētu padzirdīt un, ja vajadzīgs, pabarot. Pēc šāda atpūta laika tos var transportēt vēl 14 stundas.
5. Pēc noteikta brauciena laika dzīvnieki ir jāizkrauj, jāpabaro, jāpadzirda, kā arī tiem jādod atpūta vismaz 24 stundas.
[..]”
Pamata prāva un prejudiciālais jautājums
6. 2000. gada rudenī ZVK
eksportēja uz Ēģipti 28 dzīvus vēršus un saņēma par to eksporta kompensācijas avansa maksājumu.
7. Tomēr Galvenā muitas pārvalde pieprasīja atmaksāt šo avansu un papildus samaksāt 10 %, motivējot ar to, ka ZVK
nebija ievērojusi direktīvas pielikuma 48. panta 4. punkta d) apakšpunktā paredzēto maksimālo atļauto transportēšanas laiku bez atpūtas. Faktiski no maršruta plāna izrietēja, ka vēršu pārvadāšana ar kravas automašīnu, kas tika uzsākta 2000. gada 6. novembrī plkst. 22.00, tika pārtraukta tikai plkst. 13.00 nākamajā dienā, t.i., pēc piecpadsmit stundām.
8. ZVK
un Galvenā muitas pārvalde nav vienisprātis šajā jautājumā. Faktiski ZVK
apgalvo, ka transportēšanas ilgums ir jāaprēķina, sākot ar brīdi, kad transportlīdzeklis atstāja izbraukšanas vietu, tādējādi attiecīgā pārvadāšana esot ilgusi tikai trīspadsmit stundas un 30 minūtes. Pretēji tam Galvenā muitas pārvalde uzskata, ka minētā pārvadāšana ietver arī iekraušanas un izkraušanas laiku, kas to padarot vairāk nekā četrpadsmit stundas ilgu.
9. Finanzgericht Hamburg
(Hamburgas Finanšu tiesa) apmierināja prasību, ko ZVK
cēla par Galvenās muitas pārvaldes lēmumu.
10. Pēc tam Galvenā muitas pārvalde iesniedza Bundesfinanzhof
(Federālā Finanšu tiesa) lūgumu par Hamburgas Finanšu tiesas sprieduma pārskatīšanu.
11. Federālā Finanšu tiesa uzskata, ka pamata prāvas iznākums ir atkarīgs no jautājuma par to, vai vēršu iekraušanas laiks transportlīdzeklī ir daļa no pārvadāšanas Direktīvas 91/628 pielikuma 48. panta 4. punkta d) apakšpunkta izpratnē. Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša, tad esot ticis pārsniegts šajā normā noteiktais maksimālais atļautais pārvadāšanas laiks – četrpadsmit stundas. Savukārt šis laiks esot ticis ievērots, ja iekraušanas laiks ir iekļauts pārvadāšanā minētās normas izpratnē.
12. Iesniedzējtiesa šajā sakarā norāda, ka, lai gan no Direktīvas 91/628 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta skaidri izriet, ka pārvadāšana ietver dzīvnieku iekraušanu un izkraušanu, minētās direktīvas pielikuma 48. panta 5. punkts, kā arī atšķirības, kas redzamas šī paša pielikuma 48. panta 4. punkta tekstā dažādās valodās, rada neskaidrību attiecībā uz pārvadāšanas jēdziena precīzu nozīmi.
13. Pastāvot šiem apstākļiem, Federālā Finanšu tiesa nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālo jautājumu:
“Vai iekraušanas un izkraušanas laiks ir daļa no “pārvadāšanas” [Direktīvas 91/628] pielikuma 48. panta 4. punkta d) apakšpunkta izpratnē?”
Par prejudiciālo jautājumu
14. Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas saņemt interpretāciju jēdzienam “pārvadāšana” Direktīvas 91/628 pielikuma 48. panta 4. punkta d) apakšpunkta izpratnē, ņemot vērā neskaidrības, kas varētu izrietēt no šī pielikuma 48. panta 5. punkta definīcijas un atšķirībām, kuras ir minētā pielikuma 48. panta 4. punkta tekstā dažādās valodās.
15. Vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, interpretējot Kopienu tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un tiesību aktā, kurā šī norma ir ietverta, izvirzītie mērķi (skat. it īpaši 2000. gada 18. maija spriedumu lietā C‑301/98 KVS International, Recueil, I‑3583. lpp., 21. punkts; 2000. gada 19. septembra spriedumu lietā C‑156/98 Vācija/Komisija, Recueil, I‑6857. lpp., 50. punkts, un 2006. gada 6. jūlija spriedumu lietā C‑53/05 Komisija/Portugāle, Krājums, I‑6215. lpp., 20. punkts).
16. Turklāt attiecībā uz iespējamajām valodu atšķirībām Tiesa jau ir nospriedusi, pirmkārt, ka Kopienu tiesību vienotas interpretācijas nepieciešamība izslēdz iespēju aplūkot attiecīgo tekstu izolēti, bet prasa, lai šaubu gadījumā tas tiktu interpretēts un piemērots, ievērojot tekstus citās valodās un, otrkārt, ka Kopienu dokumentu teksti dažādās valodās ir jāinterpretē vienoti, un tādēļ atšķirību gadījumā starp šīm valodām attiecīgā norma ir jāinterpretē atkarībā no tiesību akta, kura elements tā ir, vispārējās jēgas un mērķa (šajā sakarā skat. 1990. gada 27. marta spriedumu lietā 372/88 Cricket St Thomas, Recueil, I‑1345. lpp., 19. punkts, kā arī 2006. gada 9. marta spriedumu lietā C‑174/05 Zuid‑Hollandse Milieufederatie un Natuur en Milieu, Krājums, I‑2443. lpp., 20. punkts un tajā minētā judikatūra).
17. Attiecībā uz Direktīvas 91/628 pielikuma 48. panta 4. punkta d) apakšpunktā minēto “pārvadāšanas” jēdzienu ir jānorāda, ka šī norma nesniedz nekādu norādi, kas ļautu noteikt, vai šajā jēdzienā ir vai nav iekļauts iekraušanas un izkraušanas laiks.
18. Tomēr no Direktīvas 91/628 2. panta 2. punkta b) apakšpunktā minētā “pārvadāšanas” jēdziena skaidri izriet, ka pārvadāšana ietver dzīvnieku iekraušanu un izkraušanu.
19. Šāda pārvadāšanas jēdziena definīcija atbilst Direktīvas 91/628 mērķiem, kas izriet no tās otrā un astotā apsvēruma tās sākotnējā redakcijā, – nodrošināt dzīvniekiem apmierinošu aizsardzības līmeni, kā arī dzīvnieku labturības apsvērumu dēļ pēc iespējas samazināt to pārvadāšanu tālos attālumos.
20. Attiecīgi, tā kā direktīvā nav ietverti nekādi dzīvnieku iekraušanas vai izkraušanas laika ierobežojumi kā tādi, no tā izriet – ja Direktīvas 91/628 pielikuma 48. panta 4. punkta d) apakšpunkts būtu interpretējams tādējādi, ka šis laiks nav iekļauts pārvadāšanas laikā, iekraušanas un izkraušanas darbību laiku nekādi nevarētu ņemt vērā, kā rezultātā minētā norma zaudētu lietderīgo iedarbību.
21. Pastāvot šiem apstākļiem, pārvadāšanas jēdziens ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver dzīvnieku iekraušanu un izkraušanu.
22. Šādu interpretāciju turklāt apstiprina Direktīvas 91/628 pielikuma 48. panta 4. punkta d) apakšpunkta teksts dažādās valodās. Faktiski no minēto valodu lielākās daļas izriet, ka pārvadāšanas jēdziens ir jāsaprot kā tāds, kas ietver dzīvnieku iekraušanu un izkraušanu.
23. Katrā ziņā šādu pārkraušanas jēdziena interpretāciju, kas ir piemērojama attiecībā uz visām direktīvas normām, nevar apstrīdēt tikai tādēļ vien, ka Direktīvas 91/628 pielikuma 48. panta 5. punktā ir norādīts, ka dzīvnieki ir jāizkrauj pēc noteikta brauciena laika.
24. Ievērojot iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 91/628 pielikuma 48. panta 4. punkta d) apakšpunktā paredzētais jēdziens “pārvadāšana” ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver dzīvnieku iekraušanu un izkraušanu.
Par tiesāšanās izdevumiem
25. Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies sakarā ar apsvērumu iesniegšanu Tiesai, izņemot minēto lietas dalībnieku izdevumus, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
Jēdziens “pārvadāšana”, kas ir paredzēts 48. panta 4. punkta d) apakšpunktā pielikumā Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīvai 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425/EEK un 91/496/EEK un kurā izdarīti grozījumi ar Padomes 1995. gada 29. jūnija Direktīvu 95/29/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver dzīvnieku iekraušanu un izkraušanu.