ĢENERĀLADVOKĀTA
ŽANA RIŠĀRA DELATŪRA [JEAN RICHARD DE LA TOUR]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 5. martā (1)
Lieta C‑862/24
Satiksmes ministrija,
piedaloties
A
(Augstākās tiesas (Senāts) (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Gaisa satiksme – Regula (EK) Nr. 216/2008 – Kopīgi noteikumi civilās aviācijas jomā – Regula (ES) Nr. 1178/2011 – Civilās aviācijas gaisa kuģa apkalpe – Privātpilota apliecība – Prasmju pārbaude – Pretendenta krāpnieciska rīcība – Terminēts aizliegums atkārtoti kārtot prasmju pārbaudi un saņemt apliecību – ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkts – Nepieciešamie izpildes nodrošināšanas pasākumi, lai novērstu vēl lielāku neatbilstību – Teorētiskais eksāmens – ARA.FCL.300. punkta f) apakšpunkts – Terminēta aizlieguma atkārtoti kārtot teorētisko eksāmenu piemērošana pēc analoģijas – Tiesiskās drošības princips – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 15. pants – Brīvība izvēlēties profesiju
I.      Ievads
1.        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunktu un ARA.FCL.300. punkta f) apakšpunktu, kas ietilpst Regulas (ES) Nr. 1178/2011 (2) VI pielikumā, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (3) 52. panta 1. punktu un tiesiskās drošības principu.
2.        Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp A un Satiksmes ministriju (Latvija) par Civilās aviācijas aģentūras (Latvija) (turpmāk tekstā – “Aģentūra”) lēmumu, kuru apstiprinājusi šī ministrija un ar kuru Aģentūra – pēc tam, kad bija konstatējusi A krāpniecisku darbību prasmju pārbaudē privātpilota apliecības iegūšanai, – anulēja šīs pārbaudes rezultātus un aizliedza viņam gada laikā atkārtoti kārtot šo pārbaudi, kā arī saņemt šādu apliecību.
3.        Augstākās tiesas (Senāts) (Latvija), kas ir iesniedzējtiesa, uzdoto jautājumu priekšmets ir šī aizliedzošā lēmuma, ko neparedz ne Regula Nr. 1178/2011, ne valsts tiesību normas, tiesiskums.
4.        Izklāstīšu iemeslus, kuru dēļ uzskatu, ka tad, kad iesniegta viltota lidojumu grāmatiņa, lai apliecinātu, ka ir izpildītas prasības, kuras noteic prasmju pārbaude, kas ir obligāta, lai iegūtu privātpilota apliecību, Regulas Nr. 1178/2011 VI pielikumā esošais ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka tas kompetentajai iestādei attiecībā uz šādas apliecības iegūšanas pretendentu neļauj veikt tādu preventīvu aizlieguma pasākumu saistībā ar prasmju pārbaudi, kas ir analogs šī pielikuma ARA.FCL.300. punkta f) apakšpunktā paredzētajam, ja tas nav tieši paredzēts valsts tiesību normā.
II.    Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
1.      Regula (EK) Nr. 216/2008
5.        Regulas (EK) Nr.o216/2008 (4) 3., 11. un 12. apsvērums noteic:
“(3)      [1944. gada 7. decembrī Čikāgā parakstītā konvencija par starptautisko civilo aviāciju (5)] jau paredz minimālos standartus, lai nodrošinātu civilās aviācijas drošību un ar to saistītu vides aizsardzību. Ar [Eiropas Savienības] pamatprasībām un noteikumiem, kas pieņemti to īstenošanai, būtu jāpanāk, lai dalībvalstis izpildītu saistības, kas izriet no Čikāgas konvencijas, tostarp attiecībā uz trešām valstīm.
[..]
(11)      Būtu jānodrošina pietiekama elastība rīcībai īpašos apstākļos, piemēram, steidzamos drošības pasākumos un neparedzētām vai ierobežotām ekspluatācijas vajadzībām. Būtu jāparedz sasniegt līdzvērtīgu drošības līmeni arī ar citiem līdzekļiem. Dalībvalstīm vajadzētu būt tiesīgām piešķirt atbrīvojumus no šīs regulas prasībām un īstenošanas noteikumiem, ja vien šo atbrīvojumu joma ir stingri ierobežota un Kopiena tos attiecīgi kontrolē.
(12)      [..] jāizveido tehniskajos jautājumos neatkarīga un juridiski, administratīvi un finansiāli autonoma Eiropas Aviācijas drošības aģentūra [(turpmāk tekstā – “EASA”)]. Tālab ir vajadzīgs un ieteicams, lai [EASA] ir [Savienības] iestāde, kam ir juridiskas personas statuss un izpildes pilnvaras, kuras tai piešķirtas ar šo regulu.”
6.        Šīs regulas 2. panta 1. punkts paredz:
“Šīs regulas galvenais mērķis ir panākt un saglabāt vienādi augstu civilās aviācijas lidojumu drošības līmeni Eiropā [(6)].”
7.        Minētās regulas 7. panta 2. punkta pirmā un otrā daļā noteic:
“Izņemot tad, kad notiek apmācība, persona var darboties kā pilots tikai tad, ja tai ir veicamajai darbībai atbilstīga apliecība un medicīnas apliecība.
Personai izsniedz apliecību tikai tad, ja tā atbilst noteikumiem, kas izstrādāti, lai nodrošinātu atbilstību pamatprasībām teorētisko un valodas zināšanu, prasmju un pieredzes jomā, kā izklāstīts III pielikumā.”
8.        Atbilstoši Regulas Nr. 216/2008 68. pantam:
“Dalībvalstis paredz sankcijas par šīs regulas un tās īstenošanas noteikumu pārkāpšanu. Šīs sankcijas ir efektīvas, samērīgas un preventīvas.”
9.        Šīs regulas III pielikuma “Regulas 7. pantā minētās pilotu licencēšanas pamatprasības” 1.a.1. punkts precizē:
“Personai, kas mācās vadīt gaisa kuģi, jābūt pietiekami izglītotai un sasniegušai pietiekamu fizisku un garīgu briedumu, lai apgūtu, atcerētos un pierādītu attiecīgas teorētiskas zināšanas un prasmes.”
2.      Regula Nr. 1178/2011
10.      Regulas Nr. 1178/2011 5. apsvērums noteic:
“Regulā [Nr. 216/2008] ir noteikts, ka [Eiropas] Komisijai jāpieņem vajadzīgie īstenošanas noteikumi, lai iedibinātu nosacījumus, kuriem atbilstoši tiek sertificēti piloti un to mācībās, eksāmenos un pārbaudēs iesaistītās personas, kā arī nosacījumus salona apkalpes locekļu sertifikācijai un to veselības stāvokļa novērtējumam.”
11.      Atbilstoši šīs regulas 1. panta 1. punktam tā nosaka sīkus noteikumus tostarp “par dažādām ar pilota apliecībām saistītām kvalifikācijas atzīmēm, nosacījumus, ar kādiem šīs apliecības izdod, uztur to derīgumu, groza, ierobežo, aptur vai atsauc”.
12.      Minētās regulas 11.b panta “Uzraudzības spējas” 5. punkta f) apakšpunkts un 6. punkts paredz:
“5.      Darbiniekiem, kurus kompetentā iestāde pilnvarojusi veikt sertifikācijas un/vai uzraudzības uzdevumus, jābūt tiesīgiem veikt vismaz šādus uzdevumus:
[..]
f)      attiecīgā gadījumā veikt vai uzsākt izpildes nodrošināšanas pasākumus.
6.      Uzdevumus, kas paredzēti 5. punktā, veic saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību normām.”
13.      Šīs pašas regulas I pielikums atbilst “FCL daļai” (7). Šī pielikuma A apakšiedaļas “Vispārīgās prasības” FCL.030. punkts attiecībā uz “praktisko prasmju pārbaudi” noteic:
“a)      Pirms apliecības, kvalifikācijas vai sertifikāta saņemšanai nepieciešamās praktisko prasmju pārbaudes pretendents sekmīgi nokārto nepieciešamos teorētiskos eksāmenus, izņemot gadījumu, ja pretendents apgūst integrētās lidojumu mācības.
Teorētisko zināšanu apguvi vienmēr pabeidz pirms prasmju pārbaudēm.
b)      Izņemot aviokompāniju transporta pilota apliecības izsniegšanu, pēc mācību apguves pretendentu prasmju pārbaudei iesaka par mācībām atbildīgā organizācija vai persona. Mācību apguves dati tiek iesniegti eksaminētājam.”
14.      Regulas Nr. 1178/2011 I pielikuma C apakšiedaļas, kas attiecas tostarp uz privātpilota apliecību (PPL) (8), 1. iedaļa noteic “kopīgās prasības”. Šajā iedaļā iekļautā FCL.235. punkta “Prasmju pārbaude” a) apakšpunkts paredz:
“[..] PPL pretendenti prasmju pārbaudē apliecina spēju attiecīgās kategorijas gaisa kuģa PIC [(9)] statusā izpildīt attiecīgās procedūras un manevrus tādā kompetences līmenī, kas atbilst apliecības piešķirtajām tiesībām.”
15.      Šīs regulas VI pielikums noteic “iestāžu prasības lidojuma apkalpei” (10). Minētās regulas pielikuma GEN apakšiedaļas (11) III sadaļas attiecībā uz “uzraudzību, sertificēšanu un izpildes nodrošināšanu” ARA.GEN.355. punkta “Neatbilstības un izpildes nodrošināšanas pasākumi – personas” (12) e) apakšpunkts precizē:
“Ja, veicot uzraudzību vai izmantojot citus līdzekļus, tiek gūti pierādījumi tam, ka persona, uz kuru attiecas Regulas [Nr. 216/2008] un tās īstenošanas noteikumu prasības un kurai nav saskaņā ar regulu un tās īstenošanas noteikumiem izdotas apliecības, sertifikāta, kvalifikācijas atzīmes vai atestāta, neatbilst piemērojamām prasībām, kompetentā iestāde, kas konstatējusi neatbilstību, veic jebkādus nepieciešamos izpildes nodrošināšanas pasākumus, lai novērstu vēl lielāku neatbilstību.”
16.      Regulas Nr. 1178/2011 VI pielikuma FCL apakšnodaļas “Īpašas prasības lidojumu apkalpes licencēšanai” II sadaļas attiecībā uz “apliecībām, kvalifikācijas atzīmēm un sertifikātiem” ARA.FCL.250. punkta, kas regulē “apliecību, kvalifikācijas atzīmju un sertifikātu ierobežošanu, apturēšanu vai anulēšanu”, a) apakšpunkts paredz:
“Kompetentā iestāde saskaņā ar ARA.GEN.355 pēc vajadzības ierobežo, aptur vai anulē pilota apliecību un ar to saistītās kvalifikācijas atzīmes vai sertifikātus šādos gadījumos, bet neaprobežojoties ar tiem:
1)      pilota apliecības, kvalifikācijas atzīmes vai sertifikāta iegūšana, viltojot iesniegtos ar dokumentiem apstiprinātos pierādījumus;
2)      reģistrācijas žurnāla un apliecības vai sertifikācijas dokumentu viltošana;
[..].”
17.      Šīs regulas VI pielikuma FCL apakšdaļas III sadaļas attiecībā uz “teorētisko zināšanu pārbaudēm” ARA.FCL.300. punkta “Pārbaudes procedūras” (13) f) apakšpunkts paredz:
“ja eksāmena laikā iegūti pretendenta negodīgas rīcības pierādījumi, kompetentā iestāde šim pretendentam neļauj kārtot eksāmenus vismaz 12 mēnešus pēc eksāmena, kad tika konstatētas pretendenta krāpnieciskās darbības.”
B.      Latvijas Republikas tiesību normas
18.      1994. gada 5. oktobra likuma “Par aviāciju” (14) 6. panta otrās daļas 5. punkts un tā piektā daļa noteic:
“[Aģentūra]:
[..]
5)      veic civilās aviācijas personāla sertificēšanu un uzraudzību, tajā skaitā izsniedz civilās aviācijas gaisa kuģu lidojumu apkalpes locekļu, gaisa satiksmes vadības dispečeru, gaisa satiksmes informatīvā dienesta operatoru un gaisa kuģu tehniskās apkopes personāla apliecības, pagarina to derīguma termiņu, kā arī aptur šo apliecību darbību vai anulē minētās apliecības.
[..]
[Aģentūra] var izdot administratīvos aktus par aizliegumu vai ierobežojumu piemērošanu darbībām, kas saistītas ar civilās aviācijas personāla un civilās aviācijas personāla profesionālās pilnveides iestādes sertificēšanu, Latvijas Republikas gaisa telpas izmantošanu vai civilās aviācijas gaisa kuģu, lidlauku un citu civilās aviācijas objektu un iekārtu ekspluatāciju, lai nodrošinātu [..] Savienības tiesību aktos noteikto civilās aviācijas drošības un gaisa kuģu lidojumu drošuma prasību īstenošanu. [Aģentūras] administratīvie akti ir pārsūdzami tiesā bez apstrīdēšanas augstākā iestādē. Administratīvā akta pārsūdzēšana neaptur tā darbību.”
III. Pamatlietas fakti un prejudiciālie jautājumi
19.      A veica darbības, lai saņemtu privātpilota apliecību (PPL(A)) (15). Šajā nolūkā viņam pēc atbilstošas klases veselības apliecības – priekšnoteikums studentpilota tiesību izmantošanai – saņemšanas bija jāapgūst un jānokārto teorētisko zināšanu pārbaude un pēc tam – praktisko prasmju pārbaude apstiprinātā mācību organizācijā.
20.      Pēc tam, kad A 2017. gada 6. oktobrī bija vērsies Aģentūrā un saņēmis veselības apliecību, A 2017. gada 6. decembrī tai iesniedza prasmju pārbaudes pieteikuma un eksaminētāja nozīmēšanas veidlapu. A pievienoja Bulgārijas aviācijas akadēmijas 2017. gada 5. decembra sertifikātu, kas apliecina, ka viņš laikposmā no 2017. gada 23. oktobra līdz 5. decembrim bija sekmīgi pabeidzis privātpilota apliecības lidojumu treniņu moduļa kursu. 2017. gada 16. decembrī Aģentūrā elektroniski no eksaminētāja saņemta aizpildīta veidlapa par prasmju pārbaudi, ko A nokārtojis 2017. gada 12. decembrī Spānijā;
tai bija pievienota viņa lidojumu apkalpes locekļa lidojumu grāmatiņas kopija.
21.      Aģentūra, kas kopš 2018. gada 17. janvāra veica pārbaudes, konstatēja neatbilstības attiecībā uz mācību lidojumiem, kurus pamatojumam bija norādījis A. Pirmkārt, Bulgārijas kompetentā iestāde norādīja, ka Bulgārijas aviācijas akadēmija nebija tiesīga veikt mācību lidojumus ārpus Bulgārijas gaisa telpas un ka nav iespējams gūt apstiprinājumu par A apmācībām tajā. Otrkārt, 2018. gada 23. martā Aģentūra no sertificētas tehniskās apkopes organizācijas saņēma informāciju, kas liecināja, ka A mācību lidojumi nav notikuši tā, kā norādīts viņa lidojumu grāmatiņā. Lūgts sniegt Aģentūrai paskaidrojumus, A vēlāk iesniedza tikai iesniegumu, ar kuru atsauca savu iesniegumu par privātpilota apliecības (PPL(A)) saņemšanu un pauda šaubas par Aģentūras kompetenci pārbaudīt Bulgārijas aviācijas akadēmijas organizēto pilotu apmācību.
22.      2018. gada 7. novembrī Aģentūra pieņēma lēmumu, ar kuru tā, pirmkārt, anulēja A kārtotās prasmju pārbaudes rezultātus, otrkārt, aizliedza A atkārtoti kārtot prasmju pārbaudi privātpilota apliecības saņemšanai un saņemt šādu apliecību līdz 2019. gada 7. novembrim (turpmāk tekstā – “strīdīgais aizliegums”) un, treškārt, informēja Komisiju, EASA un dalībvalstis par šo lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”). Aģentūra šo lēmumu balstīja tostarp uz konstatējumu, ka A bija viltojis mācību lidojumu dokumentus un ka tāpēc pilota lidojumu grāmatiņas uzrādīšana pārbaudītājam ir uzskatāma par nepatiesas informācijas sniegšanu un dokumentu viltošanu. Tā sava lēmuma pamatojumam atsaucās arī uz iespējamu civilās aviācijas gaisa kuģu lidojumu drošuma apdraudējumu.
23.      A vērsās Administratīvajā rajona tiesā (Latvija) ar pieteikumu par Satiksmes ministrijas 2019. gada 17. maija lēmumu, ar kuru apstiprināts Aģentūras lēmums. Viņš apgalvoja, ka terminētais aizliegums iegūt privātpilota apliecību pēc savas dabas un ietekmes ir sods, kura piemērošanai Latvijas kompetentajai iestādei bija jākonstatē izdarīts administratīvais pārkāpums vai kriminālpārkāpums. Tāpat A norādīja, ka šāda aizlieguma izsecināšana uz analoģijas pamata no Regulas Nr. 1178/2011 neatbilst šīs regulas jēgai un struktūrai. Minētā tiesa šo aizliegumu atkārtoti kārtot prasmju pārbaudi atzina par prettiesisku.
24.      Lemjot par Satiksmes ministrijas apelācijas sūdzību, Administratīvā apgabaltiesa (Latvija) apstiprināja Administratīvās rajona tiesas spriedumu. Tā uzskatīja, ka Aģentūras noteiktais aizliegums viena gada laikā atkārtoti kārtot prasmju pārbaudi ir sankcija ar sodošu raksturu, kas nav skaidri paredzēta nevienā tiesību normā, jo ARA.FCL.300. punkta f) apakšpunkts nav piemērojams. Šī tiesa arī uzskatīja, ka ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkts kompetentajai iestādei nepiešķir tiesības pieņemt lēmumus, ja tie nebalstās uz valsts tiesību normām, un šādu interpretāciju apstiprina EASA sagatavotais dokuments “Pieņemamie līdzekļi atbilstības nodrošināšanai. FCL daļa”.
25.      Satiksmes ministrija par šo spriedumu iesniedza kasācijas sūdzību Augstākajā tiesā (Senāts). Minētā ministrija uzskatīja, ka Administratīvās apgabaltiesas interpretācija ir formāla un neatbilst ne Regulas Nr. 1178/2011 jēgai, ne mērķim. Tā apgalvo, ka strīdīgais aizliegums ir nevis sods, bet līdzeklis, lai garantētu augstu drošības līmeni civilās aviācijas jomā, kas it īpaši ir pieprasīts patstāvīgiem (solo) lidojumiem (16), kuru A vēlas veikt. Tā arī uzsver, ka šī interpretācija rada prasītā drošības līmeņa pazemināšanos un apdraud lidojumu drošību, jo tā ļauj personai turpināt veikt darbības civilās aviācijas jomā, lai gan tā nav pienācīgi un atbilstoši prasībām apmācīta lidojumu veikšanai (17).
26.      Augstākā tiesa (Senāts) atgādina, ka ne Regulā Nr. 216/2008, ne Regulā Nr. 1178/2011 nav konkrēti noteikts, kādas sekas iestājas pretendentam, kurš, kārtojot prasmju pārbaudi, eksaminētājam sniedzis nepatiesu informāciju par veiktajām mācībām un lidojumu pieredzi, lai iegūtu privātpilota apliecību. Tāpēc valsts kompetentajai iestādei civilās aviācijas jomā apliecības un/vai lidojumu grāmatiņas viltojuma gadījumā esot jānosaka atbilstoši izpildes pasākumi.
27.      Šādā kontekstā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, kā interpretējams ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkts, saskaņā ar kuru kompetentā iestāde veic jebkādus nepieciešamos izpildes nodrošināšanas pasākumus, lai novērstu vēl lielāku neatbilstību, kā arī ARA.FCL.300. punkta f) apakšpunkts, kas paredz, ka kompetentā iestāde teorētisko zināšanu pārbaudē pretendenta pieļautās negodīgas rīcības gadījumā vismaz 12 mēnešus aizliedz tam kārtot pārbaudes.
28.      Tā uzskata, ka, ņemot vērā civilās aviācijas drošības mērķi, ko tiecas sasniegt Regula Nr. 1178/2011, pret negodīgu rīcību prasmju pārbaudē nebūtu pamata attiekties mazāk stingri kā pret teorētisko zināšanu pārbaudi.
29.      Tomēr iesniedzējtiesa, balstoties uz Hartas 52. panta 1. punktu, pauž šaubas, vai strīdīgajam aizliegumam jābūt skaidri paredzētam kādā tiesību normā. Proti, izskatāmajā lietā esot skarta ar Hartas 15. pantu aizsargātā personas brīvība izvēlēties profesiju, ko tā vēlas īstenot, iegūstot privātpilota apliecību, lai varētu veikt personu aviopārvadājumus. Šī tiesa piebilst, ka saskaņā ar tiesiskās drošības principu šim aizliegumam esot tieši jāizriet no konkrētas Regulas Nr. 216/2008 vai Regulas Nr. 1178/2011 normas. Taču šo regulu normas attiecībā uz prasmju pārbaudi – pretēji tām, kas attiecas uz teorētisko zināšanu pārbaudi, – tieši nepiešķirot kompetentajai iestādei tiesības noteikt šādu aizliegumu. Turklāt minētā tiesa atgādina, ka ir taisnība, Tiesa ir lēmusi – tas, ka leģislatīvais akts piešķir rīcības brīvību iestādēm, kurām tas jāīsteno, pats par sevi nav pretrunā paredzamības prasībai, ja vien ir zināmas garantijas pret patvaļu (18).
30.      Visbeidzot iesniedzējtiesa uzsver, ka saskaņā ar EASA sagatavoto ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkta skaidrojumu izpildes nodrošināšanas pasākumu veids ir atkarīgs no piemērojamiem valsts tiesību aktiem un var ietvert, piemēram, naudas sodu vai aizliegumu pildīt pienākumus (19). Šajā ziņā tā norāda, pirmkārt, ka, tā kā Savienības regula ir tieši piemērojams tiesību akts, kompetentajai iestādei esot tieši jāpiemēro ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkts. Otrkārt, saskaņā ar likuma “Par aviāciju” 6. panta otrās daļas 5. punktu un piekto daļu šī iestāde varot pieņemt administratīvus aktus par aizliegumu vai ierobežojumu piemērošanu darbībām, kas saistītas ar civilās aviācijas personāla sertificēšanu, lai nodrošinātu Savienības tiesiskajā regulējumā noteikto civilās aviācijas drošības un gaisa kuģu lidojumu drošuma prasību īstenošanu. Tomēr minētajai iestādei piešķirtās pilnvaras neparedzot konkrētu terminētu aizliegumu attiecībā uz negodīgu rīcību prasmju pārbaudē.
31.      Turklāt iesniedzējtiesa šajā kontekstā vēlas noskaidrot, kā piemērojams vispārējais Savienības tiesību princips, saskaņā ar kuru tiesību subjekti nedrīkst krāpnieciskā vai ļaunprātīgā nolūkā atsaukties uz Savienības normām.
32.      Šī tiesa no tā izsecina šādu interpretāciju: ja reiz Regulas Nr. 1178/2011 VI pielikuma ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkts kompetentajai iestādei paredz tiesības veikt jebkādus nepieciešamos izpildes pasākumus un ja teorētisko zināšanu pārbaudē Regulas Nr. 1178/2011 ARA.FCL.300. punkta f) apakšpunkts kā sekas krāpnieciskai rīcībai paredz aizliegumu vismaz uz gadu atkārtoti kārtot pārbaudi, tad, raugoties sistēmiski un lai nodrošinātu šīs regulas mērķus par augstu civilās aviācijas drošību vienveidīgi visās eksāmenu un prasmju jomās, kā arī sasniegtu Savienības tiesību lietderīgu iedarbību, uz praktisko prasmju pārbaudi nebūtu pamats neattiecināt tādus pašus izpildes pasākumus.
33.      Šādos apstākļos Augstākā tiesa (Senāts) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [..] ARA.GEN.355. punkta “e” apakšpunkta izpratnē nacionālajai kompetentajai aviācijas iestādei gadījumā, ja iegūti pierādījumi par pretendenta krāpniecisku rīcību, praktisko prasmju pārbaudes laikā uzrādot eksaminētājam viltotus praktisko apmācību apguves dokumentus, ir tiesības noteikt terminētu aizliegumu atkārtoti kārtot prasmju pārbaudi privātpilota apliecības saņemšanai un saņemt privātpilota apliecību?
2)      Vai [EASA] izdotajā dokumentā “Pieņemamie līdzekļi atbilstības nodrošināšanai. FCL daļa” ietvertais skaidrojums par [..] ARA.GEN.355. punkta “e” apakšpunktu, proti, ka izpildes nodrošināšanas pasākumu veids atkarīgs no piemērojamiem valsts tiesību aktiem un var ietvert, piemēram, aizliegumu pildīt pienākumus, ir interpretējams tādējādi, ka tas pieļauj kompetentās iestādes tiesības izvēlēties atbilstošus ierobežojumus (tos atvasinot no ARA.FCL.300. punkta “f” apakšpunkta), kas sasniedz [Regulas Nr. 1178/2011] mērķus, ja valsts regulējumā nav paredzēts konkrēts terminēts aizliegums kārtot prasmju pārbaudi privātpilota apliecības saņemšanai?
3)      Vai ar tiesiskās drošības principu un Hartas 52. panta 1. punktu sader tāda [..] ARA.FCL.300. punkta “f” apakšpunkta interpretācija, ar kuru tajā paredzēto terminēto aizliegumu kārtot teorētisko zināšanu pārbaudi var attiecināt arī uz atkārtotu prasmju pārbaudi?”
34.      Satiksmes ministrija, Latvijas un Ungārijas valdības, kā arī Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus. Visas minētās, izņemot Ungārijas valdību, piedalījās 2025. gada 3. decembra tiesas sēdē, kuras laikā tās atbildēja uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem mutvārdu atbildes sniegšanai.
IV.    Juridiskā analīze
35.      Iesniedzējtiesai ir jālemj par tāda administratīvā lēmuma tiesiskumu, ar kuru privātpilota apliecības saņemšanas pretendentam noteikts aizliegums viena gada laikā atkārtoti kārtot prasmju pārbaudi un saņemt šādu apliecību. Tā kā ne Savienības tiesību normās, ne valsts tiesību normās nav tieši paredzēts šāds aizliegums, tā būtībā vaicā Tiesai par divu Regulas Nr. 1178/2011 VI pielikumā ietverto tiesību normu, proti, ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkta un ARA.FCL.300. punkta f) apakšpunkta, interpretāciju.
36.      Savā juridiskajā analīzē
vispirms secīgi izklāstīšu sniedzamo atbildi uz pirmo, pēc tam uz trešo prejudiciālo jautājumu. Otro jautājumu
neizvērtēšu, jo tam nav priekšmeta, tāpēc ka EASA skaidrojums attiecībā uz ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunktu nav juridiski saistošs.
37.      Tātad pirmajā daļā izklāstīšu tiesisko regulējumu, kurā iekļaujas ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkts un ARA.FCL.300. punkta f) apakšpunkts. Otrā daļa tiks veltīta strīdīgā aizlieguma kvalifikācijai. Trešajā daļā izklāstīšu ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkta piemērošanai nepieciešamo precizitātes līmeni. Visbeidzot sniegšu viedokli par Hartas 52. panta 1. punkta piemērošanu.
A.      Atgādinājums par ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkta un ARA.FCL.300. punkta f) apakšpunkta tiesisko ietvaru
38.      Šīs tiesību normas ir iekļautas Regulas Nr. 1178/2011 VI pielikumā, kas noteic civilās aviācijas gaisa kuģa apkalpei piemērojamās tehniskās prasības un administratīvās procedūras.  Runa ir par regulu, ar kuru tiek īstenota Regula Nr. 216/2008, kas definē Savienības kopīgus noteikumus civilās aviācijas jomā (20). VI pielikumā jeb “ARA” daļā ir izklāstītas valsts kompetentajām iestādēm piemērojamās prasības attiecībā uz gaisa kuģa apkalpi. Tā ietver GEN apakšiedaļu, kurā kā vispārīgas prasības iekļauta III sadaļa par “uzraudzību, sertificēšanu un izpildes nodrošināšanu”, tostarp ARA.GEN.355. punkts. Minētais VI pielikums pēc tam ietver FCL apakšiedaļu, kuras nosaukums atspoguļo to, ka tā attiecas uz lidojuma apkalpes locekļiem (21). Tās II sadaļa noteic kompetentās iestādes pienākumus apliecību, kvalifikācijas atzīmju un sertifikātu jautājumos. III sadaļā “Teorētisko zināšanu pārbaudes” ietilpst ARA.FCL.300. punkts, kas regulē šo pārbaužu procedūras.
39.      ARA.FCL.300. punkta f) apakšpunkts paredz, ka kompetentajai iestādei eksāmenā pieļautas negodīgas rīcības gadījumā ir jānosaka aizliegums “kārtot eksāmenus vismaz 12 mēnešus pēc eksāmena, kad tika konstatētas pretendenta krāpnieciskās darbības” (22). Šai normai nav ekvivalenta sadaļā, kas attiektos uz prasmju pārbaudēm.
40.      Regulas Nr. 1178/2011 I pielikumā ietvertais FCL.030. punkts “Praktisko prasmju pārbaude” paredz, ka pirms šīs pārbaudes ir sekmīgi jānokārto teorētiskais eksāmens [pārbaude] un parasti jāsaņem par mācībām atbildīgās organizācijas vai personas ieteikums. Manuprāt, tas loģiski neietver nekādu noteikumu attiecībā uz krāpšanu, kas būtu pieļauta prasmju pārbaudē. Proti, šī pārbaude, kas FCL.010. punktā definēta kā praktiska prasmju pārbaude un kas attiecīgā gadījumā ietver mutvārdu pārbaudi, nevar tikt sekmīgi nokārtota, pieļaujot krāpšanu. Tādējādi pretendents pārbaudē nevar piekrāpt eksaminētāju attiecībā uz adekvātu savas kompetences līmeni.
41.      Tātad vienīgā iespējama krāpšana ir dokumentu viltošana. Savienības likumdevējs to ir paredzējis vienīgi tad, ja tā tiek konstatēta tostarp pēc apliecības iegūšanas. Proti, Regulas Nr. 1178/2011 VI pielikuma FCL apakšiedaļas (23) ARA.FCL.250. punktā (24) konkrēti ir paredzēta ar dokumentiem apstiprināto pierādījumu viltošana – a) apakšpunkta 1. punktā un reģistrācijas žurnāla [lidojumu grāmatiņas] un apliecības vai sertifikācijas dokumentu viltošana – a) apakšpunkta 2. punktā.
42.      Tātad šis ir vienīgais cits FCL apakšiedaļas noteikums, kas attiecas uz krāpšanu. Tas paredz apliecības ierobežošanu, apturēšanu vai anulēšanu. Nav paredzēts nekāds aizlieguma periods. Tāpat nav noteikts nekāds lēmuma par apliecības ierobežošanu vai apturēšanu darbības ilgums. Teorētiski šāda apturēšana, kas līdzvērtīga aizliegumam lidot, tātad varētu būt uz neierobežotu laikposmu.
43.      Tāpēc secinu, ka Regulā Nr. 1178/2011 nav paredzēta lidojumu grāmatiņas viltošana, kas konstatēta pirms apliecības iegūšanas, un ka situācijā, kad apliecība jau ir tikusi izsniegta, kompetentā iestāde pieņem lēmumu “atbilstoši ARA.GEN.355. punktam” (25), kā to precizē arī ARA.FCL.250. punkts.
44.      ARA.GEN.355. punkta “Neatbilstības un izpildes nodrošināšanas pasākumi – personas” mērķis ir definēt procedūru, kas jāievēro kompetentajai iestādei, kurai jāveic pārbaude par atbilstību personām piemērojamajām prasībām, kā definēts Regulas Nr. 1178/2011 VI pielikuma ARA.GEN.300. punkta a) apakšpunktā. ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunktā skaidri paredzēta situācija, kurā persona nav apliecības turētāja. Tas paredz, ka “kompetentā iestāde, kas konstatējusi neatbilstību, veic jebkādus nepieciešamos izpildes nodrošināšanas pasākumus, lai novērstu vēl lielāku neatbilstību”. Analoģisks formulējums ietverts ARA.GEN.355. punkta b) apakšpunkta 2. punktā (26), kad apliecība jau ir tikusi izsniegta un kad ir konstatēta šīs apliecības turētāja neatbilstība. Tādējādi kompetentā iestāde ir pilnvarota veikt pasākumus papildus pieņemtajiem lēmumiem, ar kuriem terminēti vai galīgi aptur apliecības izmantošanu.
45.      Vai šādā kontekstā ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkta interpretācija, ko atbalsta Satiksmes ministrija, Latvijas un Ungārijas valdības, kā arī Komisija, ir pietiekama, lai pamatotu lēmumu par aizliegumu viena gada laikā atkārtoti kārtot prasmju pārbaudi un saņemt apliecību? Citiem vārdiem – ja nav valsts tiesiskā regulējuma, kas skaidri paredz, ka var tikt pieņemts šis strīdīgais aizliegums, vai A var pamatoti apgalvot, ka tas ir prettiesisks?
46.      Lai atbildētu uz šīm šaubām, kas ietvertas pirmajā prejudiciālajā jautājumā, jānosaka, vai apstrīdētā administratīvā lēmuma tiesiskuma pārbaude attiecas uz sankciju (27)ar krimināltiesisku raksturu (28) vai preventīvu pasākumu Tiesas judikatūras un Eiropas Cilvēktiesību tiesas (29) judikatūras gaismā attiecībā uz “Engel kritēriju” (30) piemērošanu, tāpēc ka no skaidrojumiem attiecībā uz Pamattiesību hartu (31) izriet, ka atbilstoši Hartas 52. panta 3. punktam tās 49. pantā garantētajām tiesībām ir tāda pati nozīme un tvērums kā tiesībām, ko arī garantē Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencija (32). Proti, neprecīza tiesību norma var pārkāpt Hartas (33) 49. panta 1. punkta pirmajā teikumā paredzēto sodu likumības principu tikai tad, ja tā paredz šāda rakstura sodu (B). Turpretim, ja Hartas 49. panta 1. punkta pirmais teikums nav piemērojams, tad, manuprāt, atbilde iesniedzējtiesai būtu jāsniedz, balstoties uz vispārējo tiesiskās drošības principu (C).
B.      Par strīdīgā aizlieguma kvalifikāciju
47.      Apstrīdētajā lēmumā, kas iekļauts Tiesas rīcībā esošajos lietas materiālos, ir norādīts, ka, “ņemot vērā minēto, ja par krāpšanos teorētiskā eksāmena laikā ir paredzēts pretendentam noteikt aizliegumu vismaz 12 mēnešus atkārtoti kārtot eksāmenu, tad par krāpšanos un apzināti nepatiesas informācijas sniegšanu eksaminētajam pirms prasmju pārbaudes ir samērīgi pretendentam piemērot analoģisku
sodu, tas ir, noteikt aizliegumu vismaz 12 mēnešus atkārtoti kārtot prasmju pārbaudi un iegūt pilota apliecību” (34).
48.      Tomēr, tā kā ir skaidrs, ka Aģentūra ir rīkojusies ARA.GEN.355. punktā definētajā ietvarā, šis lēmums, manuprāt, ir pasākums un nevis sods. Šajā ziņā vēlos uzsvērt formulējumus “actions correctives” [“izpildes nodrošināšanas pasākumi” latviešu valodas versijā] vai “mesures nécessaires de mise en application” [“nepieciešamie izpildes nodrošināšanas pasākumi” latviešu valodas versijā], kas izmantoti ARA.GEN.355. punkta franču valodas versijā un skaidri norāda uz saiknes neesību ar procedūru, kuras noslēgumā tiktu pieņemts piespiedu rakstura lēmums. Lai gan šie formulējumi nav ekvivalenti tiem, kas izmantoti daudzu valodu versijās, izņemot itāļu valodas versiju, un lai gan angļu valodas versijā ir izmantots formulējums “enforcement measures” (35), piekrītu tiesas sēdē paustajam Komisijas viedoklim, saskaņā ar kuru šis formulējums norāda uz izpildes pasākumiem (36).
49.      Tomēr šī kvalifikācija neatbrīvo no nepieciešamības noteikt, vai strīdīgajam aizliegumam ir kriminālsoda raksturs. Šajā ziņā ir lietderīgi atsaukties, kā to arī tiesas sēdē rosināja Komisija, uz ECT 2018. gada 9. oktobra spriedumu Seražin pret Horvātiju (37), kura priekšmets bija aizliegums apmeklēt sporta sacensības, papildināts ar pienākumu informēt policiju – tiesa to piemēroja par huligānismu notiesātam indivīdam. Izskatīdama lietu, balstoties uz ECPAK 7. protokola (38) 4. pantu, kurā nostiprināts ne bis in idem jeb dubultās sodīšanas nepieļaujamības princips, ECT šo izslēgšanas pasākumu analizēja saskaņā ar Engel kritērijiem, lai noteiktu, vai pastāv vai nepastāv “kriminālapsūdzība” un “sods” (39).
50.      Tāpēc iesaku Tiesai atsaukties uz tās pastāvīgo judikatūru, kas balstīta uz Engel kritērijiem attiecībā uz Hartas 50. panta interpretāciju un kas transponēta tās 49. pantā – gan 3. punktā, gan 1. punkta pēdējā teikumā –, lai secinātu, ka šī judikatūra būtu jāattiecina uz šīs tiesību normas pirmo teikumu, kurā ietverts noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības princips.
51.      Tātad jāatgādina, ka pirmais Engel kritērijs ir pārkāpuma juridiskā kvalifikācija valsts tiesībās, otrais ir pats pārkāpuma raksturs un trešais ir soda, ko attiecīgajai personai varētu piespriest, bardzības pakāpe (40).
52.      Lai gan iesniedzējtiesai šo kritēriju gaismā ir jāvērtē, vai A noteiktajam aizliegumam ir krimināltiesisks raksturs Hartas 49. panta 1. punkta izpratnē, Tiesa, lemjot par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, tomēr var sniegt precizējumus, lai palīdzētu šai tiesai izdarīt vērtējumu (41).
53.      Vispirms, runājot par pirmo kritēriju attiecībā uz pārkāpuma juridisko kvalifikāciju, no iesniedzējtiesas sniegtajām norādēm izriet, ka Aģentūra –
tā kā tā bija konstatējusi dokumentu viltošanu – pieņēma administratīvu aktu saskaņā ar likuma “Par aviāciju” 6. panta piektajā daļā paredzētajiem nosacījumiem. Atbilstoši Aģentūras darbību regulējošām Latvijas tiesību normām pamatlietā aplūkojamais pārkāpums tātad jāuzskata par administratīvu pārkāpumu (42).
54.      Tomēr, ņemot vērā pārējos divus šo secinājumu 51. punktā minētos kritērijus, jāpārliecinās, vai tāda aizliegumu nosakošā pasākuma piemērošanai kā pamatlietā aplūkotais ir krimināltiesisks raksturs (43).
55.      Pēc tam, runājot par otro kritēriju saistībā ar pašu pasākuma raksturu, jāpārbauda, vai attiecīgajam pasākumam tostarp ir represīvs mērķis, kas raksturīgs krimināltiesiska rakstura sodam Hartas 49. panta izpratnē, un tas vien, ka šim sodam ir arī preventīvs mērķis, nenozīmē, ka tas nevar tikt kvalificēts kā kriminālsods. Proti, kriminālsodi pašā to būtībā ir vērsti gan uz prettiesisku darbību sodīšanu, gan to prevenciju (44). Turpretī pasākumam, ar kuru tiek vienīgi novērsts attiecīgā pārkāpuma rezultātā radītais kaitējums, nepiemīt krimināltiesisks raksturs (45).
56.      Šajā ziņā, kā norādījusi ECT (46), praksē ir grūti izveidot skaidru nošķīrumu starp atturēšanu kā soda elementu un prevenciju.
57.      Tomēr, manuprāt, no nolēmuma Seražin pret Horvātiju skaidri izriet, ka prevencija ir jāapsver drīzāk no sabiedrības interešu aspekta, proti, no nākotnes cietušo aizsardzības skatpunkta (47), nekā tās aspektā, kas vērsts uz potenciālajiem vainīgajiem. Turklāt fakts, ka pasākums rada kaitējumu ieinteresētajai personai, nevar grozīt šo analīzi (48). Tātad to var tieši pārnest uz civilās aviācijas drošības jomu, ņemot vērā sasniedzamo mērķi (49).
58.      Tādējādi saskaņošana ar nolēmumu Seražin pret Horvātiju, kura priekšmets ir aizliegums apmeklēt sporta sacensības, papildināts ar pienākumu informēt policiju (50), un kuru tiesa piemēroja par huligānismu notiesātam indivīdam, ir interesanta vairākos aspektos. Pirmkārt, ECT šo izslēdzošo pasākumu kvalificēja nevis kā “kriminālsodu” autonomā ECPAK (51) izpratnē, kas pieņemts “kriminālprocesa” ietvaros (52), bet kā pasākumu, kas preventīvi pieņemts, lai novērstu vardarbības riska īstenošanos. Šī tiesa uzsver drīzāk sabiedrības aizsardzību, nevis personas sodīšanu par tās agrāku vardarbīgu uzvedību sporta sacensībās (53).
59.      Otrkārt, nolēmumā Seražin pret Horvātiju (54) ECT atsaucas uz tās judikatūru attiecībā uz administratīvo procesu par tūlītēju vadītāja tiesību izmantošanas aizliegumu vai vadītāja tiesību pagaidu apturēšanu (55). Šī analoģija man šķiet atbilstoša arī izskatāmajā lietā. ECT nosprieda – katrs no šiem pasākumiem ir “preventīvs ceļu drošības pasākums” (56), kam nav paredzēta nekāda vainas pārbaude vai konstatēšana (57), nevis “apsūdzība kriminālnoziegumā” ECPAK 6. panta vai 7. protokola 4. panta izpratnē.
60.      Šajā ECT judikatūrā es tātad saskatu divas iezīmes, kas ir kopīgas ar pamatlietā noteiktajam strīdīgajam aizliegumam piemītošajām. Pirmkārt, runa ir par to, ka šo pasākumu var noteikt neatkarīgi no jebkādas kriminālvajāšanas. Otrkārt, tas ir pieņemts, lai ātri nodrošinātu vispārējās drošības prasību, un attiecas uz ierobežotu laikposmu.
61.      Atbilstoši šai pašai uz vispārējām interesēm balstītai loģikai, manuprāt, uzmanību piesaista Tiesas judikatūra attiecībā uz saimnieciskās darbības subjekta pagaidu izslēgšanu kopējās lauksaimniecības politikas jomā (58) – ir noderīga salīdzinājumam.
62.      Turklāt – vispārīgāk –
Tiesa jau ir uzskatījusi – tas, ka attiecīgais pasākums nav vērsts uz sabiedrību kopumā, bet uz noteiktu adresātu kategoriju, proti, adresātiem, kuriem, veicot Savienības tiesībās konkrēti regulētu darbību, ir jāizpilda šajās tiesībās paredzētie nosacījumi, var liecināt par to, ka šim pasākumam nav represīvs mērķis, un tādējādi palīdzēt konstatēt, ka minētajam pasākumam nav krimināltiesisks raksturs, ja šis pasākums vienīgi liedz tā adresātam zināmas konkrētas priekšrocības, kas tam tikušas atzītas minētajās tiesībās, pamatojoties uz to, ka kompetentā administratīvā iestāde ir uzskatījusi, ka vairs nav izpildīti minēto priekšrocību piešķiršanas noteikumi (59).
63.      Izskatāmajā lietā šāds priekšmets ir gan strīdīgais aizliegums viena gada laikā atkārtoti kārtot prasmju pārbaudi un saņemt apliecību, gan papildinošais lēmums, proti, anulēt prasmju pārbaudes rezultātus.
64.      Visbeidzot, ja Tiesa tomēr uzskatīs par nepieciešamu izvērtēt trešo Engel kritēriju (60), būtu jānorāda, ka strīdīgā aizlieguma, ko Aģentūra noteikusi A saskaņā ar ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunktu, vienīgās sekas ir liegt A iespēju ierobežotā laikposmā iegūt apliecību (61). Tādējādi uzskatu, ka šim aizliegumam nav augsta bardzības pakāpe.
65.      Tāpēc ierosinu Tiesai atbilstoši ECT judikatūrai (62) uzskatīt, ka strīdīgais aizliegums nav krimināltiesiska rakstura pasākums tās judikatūras izpratnē, jo tā mērķis ir cīnīties pret pārkāpumiem, kas pieļauti apliecību iegūšanā un būtiski apdraud aviācijas drošību. Šīs drošības garantijas (63) apliecības saņemšanas pretendentam un visiem šīs jomas dalībniekiem attaisno augstu prasību ievērošanu attiecībā uz pretendenta godīgumu un uzticamību (64). Šo tiesību normu pārkāpuma gadījumā noteiktais aizliegums, manuprāt, ir īpašs administratīvs instruments, kas veido neatņemamu daļu no apliecību piešķiršanas un atjaunošanas režīma, kura mērķis ir nepieļaut būtiskus riskus gaisa telpā.
66.      Lai gan uzskatu, ka
ir
jāuzsver, ka šis aizliegums neveido sankciju un tam nav krimināltiesisks raksturs, ierosinu Tiesai turpināt analīzi, kas izriet no nolēmuma Seražin pret Horvātiju, un paplašināt savu judikatūru, saskaņā ar kuru pat sodu, kas nav krimināltiesisks, var piemērot tikai tad, ja tas ir balstīts uz skaidru un nepārprotamu juridisku pamatu (65). Proti, tā kā strīdīgais aizliegums aizliedz tiesību īstenošanu, rodas jautājums, vai, ņemot vērā vispārējo tiesiskās drošības principu, ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkts sniedz šim aizliegumam pietiekamu juridisko pamatu (66), lai gan Regulas Nr. 1178/2011 11.b panta 6. punkts noteic, ka 5. punktā minētos uzdevumus, tostarp tos, kas paredz veikt “izpildes nodrošināšanas pasākumus”, darbinieki, kurus pilnvarojusi kompetentā iestāde, veic saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību normām.
C.      Par ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkta piemērošanai nepieciešamo precizitātes līmeni
67.      Ņemot vērā to
neatbilstības situāciju daudzveidību (67), kādas var rasties, pirmajā acu uzmetienā šķiet loģiski, ka, neatsaucoties uz valsts tiesību normām, ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkts kompetentajai iestādei piešķir pilnīgu rīcības brīvību nepieciešamo pasākumu izvēlē, lai nepieļautu, ka turpinās “personas
[, kas nav apliecības turētāja,] neatbilstība piemērojamajām prasībām, kas noteiktas [Regulā Nr. 216/2008] un tās īstenošanas noteikumos”. Situācijā, kad persona ir apliecības turētāja, neatbilstību ir vieglāk risināt –
tas ir iemesls, kādēļ ARA.FCL.250. punkts ir ļoti precīzs.
68.      Tāpēc pievienojos paustajiem viedokļiem, saskaņā ar kuriem jāuzsver civilās aviācijas drošības jomas īpatnības un to situāciju daudzveidība, uz ko jāattiecina Regula Nr. 1178/2011. Līdzīgi kā to darījusi ECT (68), jāuzsver arī risināmo jautājumu tehniskais raksturs un valsts iestāžu loma.
69.      Tomēr attiecībā uz valsts iestāžu lomu analogā jomā, proti, ceļu satiksmes drošības jomā, ECT savā judikatūrā, kas atgādināta šo secinājumu 59. punktā,
ir atsaukusies uz iekšējās tiesībās paredzētajiem pasākumiem (69). No tā izriet, ka runa nav par vispārējām tiesību normām.
70.      Līdz ar to šāda problemātika jāizvērtē attiecībā uz ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkta precizitātes pakāpi: situācijā, kad ir pieņemts administratīvais pasākums, kas aizliedz vai uz laiku liedz personai tiesību saņemšanu, vai ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkts, ciktāl tas paredz, ka “kompetentā iestāde, kas konstatējusi neatbilstību, veic jebkādus nepieciešamos izpildes nodrošināšanas pasākumus, lai novērstu vēl lielāku neatbilstību”, atbilst paredzamības un tiesiskās drošības prasībām tiesiskā valstī?
71.      Tas, ka – konkrēti – strīdīgais aizliegums ir analogs teorētiskajā eksāmenā paredzētajam, skaidru tiesību normu neesības gadījumā negarantē, ka tiek pieņemts identisks lēmums. Tāpēc, ņemot vērā ARA.FCL.300. punkta f) apakšpunkta ierobežoto piemērošanas jomu un atbilstošo Regulas Nr. 1178/2011 (70) normu savstarpējo saistību, manuprāt, piemērošana pēc analoģijas nav iespējama.
72.      Kontekstuālā ziņā vēlos norādīt, ka kopš Regulas 2018/1139 (71) spēkā stāšanās ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkts nav ticis grozīts. Tāpat, cik man zināms, nav tikusi ieviesta neviena jauna tiesību norma attiecībā uz krāpšanu vai viltošanu.
73.      Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru tiesiskās drošības princips prasa, pirmkārt, lai tiesību normas būtu skaidras un precīzas un, otrkārt, lai to piemērošana tiesību subjektiem būtu paredzama, it īpaši tad, kad tās var radīt nelabvēlīgas sekas. Šis princips tostarp prasa, lai tiesiskais regulējums ļautu ieinteresētajām personām precīzi zināt tajā noteikto saistību tvērumu un lai šīs personas varētu nepārprotami zināt savas tiesības un pienākumus un spētu atbilstoši rīkoties (72).
74.      Tomēr jāuzsver tiesiskās drošības principa pielāgošana noteiktiem apstākļiem; Tiesa to pieļauj situācijā, kad Savienības likumdevējs ir pieņēmis abstraktu tiesību normu (73). Izskatāmajā lietā ir skaidrs, ka Savienības likumdevējs nevar iepriekš noteikt visus iespējamos neatbilstības gadījumus. Tomēr rīcības brīvības, ko ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkts piešķir iestādēm, kurām tas ir jāievieš, tvērums un īstenošanas noteikumi būtu jādefinē ar pietiekamu skaidrību, it īpaši dokumentu viltošanas gadījumā ar mērķi saņemt apliecību, ņemot vērā attiecīgo leģitīmo mērķi, lai sniegtu atbilstošu aizsardzību pret patvaļu (74). Taču likuma “Par aviāciju” 6. panta piektā daļa šajā ziņā nav precīza.
75.      Tāpēc situācijā, kad A iesniedza viltotu lidojumu grāmatiņu, viņš, ņemot vērā savas iecerētās tiesības un to, ka eksaminētājs, uz kuru attiecās šīs FCL.1030. punkta (75) prasības, bija viņu informējis, pilnībā apzinājās, ka viņš pārkāpj tiesisko regulējumu, kas reglamentē privāto lidojumu pilota kvalifikāciju (76). Tomēr, ņemot vērā piemērojamo Eiropas [Savienības] un valsts tiesību normu stāvokli, viņš nevar precīzi zināt, kāds varētu būt Aģentūras lēmums, kā tas ir gadījumā, kad tiesībaizsardzības iestādes var veikt kriminālvajāšanu (77).
76.      Tāpēc, lai atbildētu uz iesniedzējtiesas pirmo jautājumu, ierosinu Tiesai nolemt, ka būtu jāpieņem precīzas valsts tiesību normas, lai skaidrotu tāda pasākuma raksturu un ilgumu, ko iestāde noteikusi attiecībā uz apliecības saņemšanas pretendentu ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunktā paredzētajā neatbilstības gadījumā – tādā kā viltotas lidojumu grāmatiņas iesniegšana. Šajā ziņā jāuzsver, ka atsevišķas dalībvalstis (78) ir īstenojušas EASA ieteikumus, kas izklāstīti tās dokumentā “Pieņemamie līdzekļi atbilstības nodrošināšanai. FCL daļa”, uz kuru atsaucas iesniedzējtiesa (79).
D.      Par Hartas 52. panta 1. punkta piemērošanu
77.      Šī tiesību norma īpašā kontekstā ir ietverta trešajā prejudiciālajā jautājumā. Atgādinu, ka saistībā ar kaitējumu, kas strīdīgā aizlieguma dēļ A esot nodarīts Latvijā (80), A apgalvo, ka šis aizliegums ir ierobežojums Hartas 15. pantā nostiprinātajai brīvībai izvēlēties profesiju, jo nav bijis iespējams īstenot privātpilota vai instruktora/eksaminētāja darbību. Taču, pirmkārt, kā to atgādināja Komisija, Latvijas valdība un Satiksmes ministrija, saskaņā ar FCL.010. punktu ““privātais pilots” ir pilots, kura apliecība nedod tiesības pilotēt gaisa kuģi lidojumos, par kuriem tiek maksāts atalgojums, izņemot šajā daļā noteiktās mācības vai eksāmenus”. Tas, ka privātie piloti nesaņem atalgojumu, ir nostiprināts FCL.205.A punktā (81). Otrkārt, kā to tiesas sēdē atgādināja Satiksmes ministrija, uz privātpilota apliecības iegūšanai paredzētajām lidojuma mācību darbībām attiecas Regulas Nr. 1178/2011 I pielikuma J apakšiedaļas 2. iedaļas FCL.915.FI. punktā paredzētās īpašās kvalifikācijas prasības (82). Šī darbība atšķiras no privātpilota darbības, un to, manuprāt, pamato FCL.010. punktā izmantotais vārds “izņemot”. Tāpēc uzskatu, ka uz trešo prejudiciālo jautājumu nav jāatbild.
78.      Turklāt izskatāmajā lietā attiecībā uz A atzīto krāpšanu, lai gan Regulā Nr. 1178/2011 nav ietvertas normas, kas regulē sodu par ļaunprātīgu privātpilota apliecības iegūšanas pretendenta darbību, man šķiet lietderīgi atgādināt, ka no vispārējā tiesību principa, saskaņā ar kuru tiesību subjekti nedrīkst krāpnieciski vai ļaunprātīgi atsaukties uz Savienības tiesību normām (83), izriet, ka dalībvalsts var atteikt iespēju – pat tad, kad nav valsts tiesību normas, kas paredz šādu atteikumu, – gūt labumu no Savienības tiesību normām, ja persona uz tām atsaucas nevis tāpēc, lai īstenotu šo normu mērķi, bet gan lai gūtu labumu no priekšrocības, ko šai personai piešķīrušas Savienības tiesības, kaut gan formāli nav īstenojušies iecerētās priekšrocības iegūšanai vajadzīgie Savienības tiesībās paredzētie objektīvie nosacījumi (84).
79.      Tāpēc saistībā ar privātpilota apliecības izsniegšanu, ja dalībvalsts kompetentā iestāde, balstoties uz tiesību ļaunprātīgu izmantošanu, var atteikties atzīt prasmju pārbaudes nokārtošanai iesniegtu viltotu lidojumu grāmatiņu, tā nevar – bez precīza valsts tiesiskā regulējuma, kas analogs ARA.FCL.300. punkta f) apakšpunktam, – pamatot, ka šāds atteikums tiek papildināts ar aizliegumu atkārtoti kārtot šādu pārbaudi un iegūt privātpilota apliecību pirms viena gada termiņa beigām.
V.      Secinājumi
80.      Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, iesaku Tiesai uz Augstākās tiesas (Senāts) (Latvija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
Lidojumu grāmatiņas viltojuma, kas konstatēts pirms privātpilota apliecības izsniegšanas, gadījumā Komisijas Regulas (ES) Nr. 1178/2011 (2011. gada 3. novembris), ar ko nosaka tehniskās prasības un administratīvās procedūras attiecībā uz civilās aviācijas gaisa kuģa apkalpi atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 216/2008, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2016. gada 6. aprīļa Regulu (ES) 2016/539, VI pielikuma ARA.GEN.355. punkta e) apakšpunkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tas kompetentajai iestādei neatļauj privātpilota apliecības iegūšanas pretendentam noteikt aizliegumu, kas analogs Regulas Nr. 1178/2011 – redakcijā ar grozījumiem – VI pielikuma ARA.FCL.300. punkta f) apakšpunktā
paredzētajam aizliegumam, ja šāds aizliegums nav skaidri paredzēts valsts tiesiskajā regulējumā. Atbilstošie pasākumi pietiekami precīzi jānosaka katrai dalībvalstij.
1      Oriģinālvaloda – franču.
2      Komisijas Regula (2011. gada 3. novembris), ar ko nosaka tehniskās prasības un administratīvās procedūras attiecībā uz civilās aviācijas gaisa kuģa apkalpi atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 216/2008 (OV 2011, L 311, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2016. gada 6. aprīļa Regulu (ES) 2016/539 (OV 2016, L 91, 1. lpp.), turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1178/2011”.
3      Turpmāk tekstā – “Harta”.
4      Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2008. gada 20. februāris) par kopīgiem noteikumiem civilās aviācijas jomā un par Eiropas Aviācijas drošības aģentūras izveidi, un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 91/670/EEK, Regulu (EK) Nr. 1592/2002 un Direktīvu 2004/36/EK (OV 2008, L 79, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2016. gada 5. janvāra Regulu (ES) 2016/4 (OV 2016, L 3, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Regula Nr. 216/2008”). No 2018. gada 11. septembra Regula Nr. 216/2008 ir aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2018/1139 (2018. gada 4. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem civilās aviācijas jomā un ar ko izveido Eiropas Savienības Aviācijas drošības aģentūru, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 2111/2005, (EK) Nr. 1008/2008, (ES) Nr. 996/2010, (ES) Nr. 376/2014 un Direktīvas 2014/30/ES un 2014/53/ES un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 552/2004 un (EK) Nr. 216/2008 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 3922/91 (OV 2018, L 212, 1. lpp.) (skat. 139. pantu).
5      Recueil des traités des Nations unies, 15. sēj., 295. lpp., Nr. 102, turpmāk tekstā – “Čikāgas konvencija”.
6      Par saistību ar Čikāgas konvenciju skat. Regulas Nr. 216/2008 3. apsvērumu.
7      “FCL” atbilst “Flight Crew License” angļu valodā un nozīmē “gaisa kuģa apkalpes apliecība”. Skat. Regulas Nr. 1178/2011 2. panta 1. punktu.
8      “PPL” atbilst “private pilot licence” angļu valodā.
9      Skat. Regulas Nr. 1178/2011 I pielikuma A apakšiedaļā iekļautajā FCL.010. punktā “Definīcijas” (turpmāk tekstā – “FCL.010. punkts”) esošo definīciju: ““Gaisa kuģa kapteinis” (PIC) ir pilots, kas norīkots pildīt kapteiņa pienākumus un atbild par drošu lidojuma norisi.”
10      Šis pielikums atbilst “ARA” daļai attiecībā uz “Authority Requirements for Aircrew”.
11      “GEN” atbilst “General” angļu valodā un nozīmē “vispārīgi”.
12      Turpmāk tekstā – “ARA.GEN.355. punkts”.
13      Turpmāk tekstā – “ARA.FCL.300. punkts”.
14      Latvijas Vēstnesis, 1994, Nr. 123.
15      PPL(A) atbilst “private pilot licence aeroplanes” angļu valodā un nozīmē “lidmašīnu privātpilota apliecība” (skat. FCL.205.A un turpmākos punktus, kas iekļauti Regulas Nr. 1178/2011 I pielikuma C apakšiedaļas 2. iedaļā). Turpmāk tekstā – “privātpilota apliecība”.
16      Atbilstoši FCL.010. punktam ““patstāvīgais nolidojums” ir lidojuma laiks, kurā studentpilots ir vienīgā persona gaisa kuģī”.
17      Satiksmes ministrija turklāt uzsver A rīcību, proti, šī persona ir viltojusi dokumentus un apzināti sniegusi nepatiesu informāciju, kā arī nesadarbojas ar uzraudzības iestādi, izvairās no izmeklēšanas un nepilda šīs iestādes rīkojumus.
18      Iesniedzējtiesa atsaucas uz spriedumu, 2022. gada 16. februāris, Polija/Parlaments un Padome (C‑157/21, EU:C:2022:98, 321. punkts un tajā minētā judikatūra).
19      Iesniedzējtiesa atsaucas uz dokumentu “Pieņemamie līdzekļi atbilstības nodrošināšanai. FCL daļa”. Ar to var iepazīties angļu valodā šajā tīmekļvietnē: https://www.easa.europa.eu/en/document‑library/easy‑access‑rules/online‑publications/easy‑access‑rules‑aircrew‑regulation‑eu‑no?page=24&kw=LAPL#_Toc256000674.
20      Skat. Regulas Nr. 216/2008 7. panta 2. punktu un tās III pielikumu, kurā definētas šajā pantā minētās pilotu licencēšanas pamatprasības. Skat. arī šīs regulas 7. apsvērumu attiecībā uz Savienības definēto prasību atbilstību Čikāgas konvencijā paredzētajiem standartiem un praksēm.
21      Skat. šo secinājumu 7. zemsvītras piezīmi.
22      Identisks laikposms ir paredzēts ASV tiesiskajā regulējumā. Skat. Code of Federal Regulations (Federālo noteikumu kodekss) 61.37. pantu, kas ietverts 14. nodaļā attiecībā uz Federal Aviation Administration (Federālās Aviācijas administrācija), pieejams šajā tīmekļvietnē: https://www.ecfr.gov/current/title‑14/chapter‑I/subchapter‑D/part‑61/subpart‑A/section‑61.37. Skat. arī Austrālijas tiesiskajā regulējumā Civil Aviation Regulations 1988 (1988. gada Civilās aviācijas noteikumi) 298.A panta 5. punkta a) un b) apakšpunktu, pieejams šajā tīmekļvietnē: https://www.legislation.gov.au/F1997B00935/latest/text.
23      Skat. šo secinājumu 38. punktu.
24      Turpmāk tekstā – “ARA.FCL.250. punkts”.
25      Skat. ARA.GEN.355. punkta a) un b) apakšpunktu attiecībā uz apliecības turētāja neatbilstību piemērojamajām prasībām.
26      ARA.GEN.355. panta b) apakšpunkta 2. punkts paredz: “Atklājot šādu neatbilstību, kompetentā iestāde veic izmeklēšanu. Ja neatbilstība tiek apstiprināta, kompetentā iestāde [..] veic nepieciešamos papildu izpildes nodrošināšanas pasākumus, lai novērstu vēl lielāku neatbilstību.”
27      Šis termins izmantots Regulas Nr. 216/2008 68. pantā. Šīs regulas angļu valodas versijā ir izmantots formulējums “penalties for infringement”. Termins “infrigement” ir izmantots arī Regulas Nr. 216/2008 10. panta 4. punktā, kas paredz informācijas apmaiņu starp Komisiju, EASA un dalībvalstīm. Kopš 2018. gada 11. septembra šis pants ir aizstāts ar Regulas 2018/1139 62. panta 9. punktu. Jāpiebilst, ka citos kontekstos termins “sods” var arī aptvert administratīvu lēmumu.
28      Iesniedzējtiesa precizēja, ka sankcijas ar sodošu raksturu kvalifikācija tika noteikta apelācijas instancē – spriedumā, kuru Satiksmes ministrija apstrīdēja ar kasācijas sūdzību. Skat. šo secinājumu 24. punktu.
29      Turpmāk tekstā – “ECT”.
30      Skat. ECT spriedumu, 1976. gada 8. jūnijs, Engel u.c. pret Nīderlandi (CE:ECHR:1976:0608JUD000510071, 82. punkts).
31      OV 2007, C 303, 17. lpp.
32      Parakstīta 1950. gada 4. novembrī Romā (turpmāk tekstā – “ECPAK”). Skat. spriedumu, 2017. gada 5. decembris, M.A.S. un M.B. (C‑42/17, EU:C:2017:936, 53. un 54. punkts).
33      Skat. it īpaši – kā atgādinājumu par piemērojamajiem principiem – spriedumu, 2024. gada 29. jūlijs, Belgian Association of Tax Lawyers u.c. (C‑623/22, EU:C:2024:639, 38.–45. punkts un tajos minētā judikatūra), kā arī – attiecībā uz to piemērošanu regulai – spriedumu, 2017. gada 20. decembris, Vaditrans (C‑102/16, EU:C:2017:1012, 55.–58. punkts). Attiecībā uz vispārējiem apsvērumiem par ECPAK 7. panta 1. punktā un Hartas 49. panta 1. punktā ietverto likumības principu skat. arī ģenerāladvokāta D. Špīlmana [D. Spielmann] secinājumus lietā Alchaster II (C‑743/24, EU:C:2025:88, 47. un 48. punkts, it īpaši par analoģijas aizliegumu, kā arī 52. un 53. punktu).
34      Mans izcēlums.
35      Šis termins ir pilnīgi vienāds spāņu, vācu, lietuviešu vai poļu valodas versijās, kuras es varēju pārbaudīt. Latvijas valdība un Satiksmes ministrija ir sniegušas apsvērumus tādā pašā nozīmē.
36      Šajā ziņā skat. Regulas Nr. 1178/2011 11.b panta 5. punkta f) apakšpunktu, kas paredz, ka darbinieki, kurus kompetentā iestāde pilnvarojusi veikt sertifikācijas un/vai uzraudzības uzdevumus, ir tiesīgi veikt “izpildes nodrošināšanas pasākumus”, ja nepieciešams. Salīdzinājumam skat. arī ASV tiesisko regulējumu: Federālās aviācijas administrācijas Order 2150.3C (Rīkojums 2150.3C) 9. nodaļas 6. punkta g) apakšpunkta 6. punktu (2018. gada septembra versija, pieejama šajā tīmekļvietnē: https://www.faa.gov/documentLibrary/media/Order/FAA_Order_2150.3C_with_CHG_1.pdf), kurā ietverts formulējums “koriģējošā darbība”, kuras definīcija atbilst korektīviem pasākumiem (skat. 5. nodaļas 1. punktu un 4. punkta d) apakšpunktu), nevis sodiem, kas paredzēti arī minētās 9. nodaļas 4. punktā, jo runa ir par ātri veiktiem pasākumiem, lai novērstu citus tiesiskā regulējuma pārkāpumus.
37      CE:ECHR:2018:1009DEC001912015, turpmāk tekstā – “nolēmums Seražin pret Horvātiju”.
38      Parakstīts 1984. gada 22. novembrī Strasbūrā, turpmāk tekstā – “7. protokols”.
39      Skat. nolēmumu Seražin pret Horvātiju (62.–65. punkts).
40      Skat. spriedumu, 2018. gada 20. marts, Menci (C‑524/15, EU:C:2018:197, 26. punkts un tajā minētā judikatūra), kā arī 2025. gada 1. augusts, BAJI Trans (C‑544/23, turpmāk tekstā – “spriedums BAJI Trans”, EU:C:2025:614, 63. punkts un tajā minētā judikatūra). Skat. arī nolēmumu Seražin pret Horvātiju (65. punkts), kurā ECT veic “attiecīgā pārkāpuma vai pasākuma” izvērtējumu.
41      Skat. spriedumu BAJI Trans (64. punkts).
42      Tas jānošķir no pārkāpuma, kas kvalificēts kā “noziedzīgs nodarījums” un kas bija pamatā paralēli veiktai kriminālvajāšanai. Proti, no Tiesai iesniegtā apstrīdētā lēmuma (6. punkts) izriet, ka 2018. gada 22. februārī tika uzsākts kriminālprocess saskaņā ar Krimināllikuma 275. panta otro daļu. Kā Satiksmes ministrija precizējusi rakstveida apsvērumos, kas atkārtoti tiesas sēdē, Rīgas [rajona] prokuratūras prokurors (Latvija) ar 2020. gada 8. oktobra lēmumu konstatēja, ka A, izmantojot viltotu lidojumu grāmatiņu (logbook), kas piešķir tiesības saņemt privātpilota apliecību, izdarīja Krimināllikuma 275. panta pirmajā daļā paredzēto noziedzīgo nodarījumu. A apstiprināja kriminālsoda noteikšanu.
43      Skat. it īpaši spriedumu BAJI Trans (66. punkts). Tāpat skat. nolēmumu Seražin pret Horvātiju (65. punkts), kurā atgādināts, ka otrais un trešais kritērijs ir alternatīvi un nav obligāti kumulatīvi un ka tas tomēr neizslēdz kumulatīvu pieeju tad, kad atsevišķa katra kritērija analīze neļauj izdarīt skaidru secinājumu attiecībā uz kriminālapsūdzības esību.
44      Šis termins, manuprāt, jāsaprot kā tāds, kam ir atturoša iedarbība attiecībā uz citām personām, kas cenšas izdarīt pārkāpumus. Skat. ģenerāladvokāta M. Kamposa Sančesa‑Bordonas [M. Campos Sánchez‑Bordona] secinājumu lietā Menci (C‑524/15, EU:C:2017:667) 113. punktu, kas minēts 2018. gada 20. marta spriedumā Menci (C‑524/15, EU:C:2018:197, 31. punkts).
45      Skat. spriedumu BAJI Trans (67. punkts un tajā minētā judikatūra).
46      Skat. nolēmumu Seražin pret Horvātiju (82. punkts).
47      Skat. nolēmumu Seražin pret Horvātiju (82. punkts): “Paredzētais un attiecībā uz pieteicēju piemērotais pasākums bija preventīvs, jo tas tiecās izslēgt vardarbīgas rīcības iespēju sabiedriskās drošības interesēs” (brīvs tulkojums). Skat. arī Eiropas Padomes Eiropas Tiesiskās sadarbības komitejas 54. sanāksmes ziņojumu, kas pieņemts pirms Ministru komitejas ieteikuma Nr. (91)1 par administratīvajiem sodiem (57. lpp.).
48      Šajā ziņā skat. Apvienotās Karalistes tiesneša viedokli, kas iekļauts apstiprinātajā spriedumā, kurš citēts nolēmumā
Seražin pret Horvātiju (52. un 53. punkts).
49      Skat. šo secinājumu 65. punktu. Šajā ziņā saistībā ar profesionālo aizliegumu varētu arī veikt salīdzinājumu ar ECT 2019. gada 4. jūnija spriedumu lietā Rola pret Slovēniju (CE:ECHR:2019:0604JUD001209614, 60.–66. punkts), kas attiecas uz likvidatora maksātnespējas procedūrās licences atņemšanu, jo tā mērķis ir nodrošināt sabiedrības uzticēšanos profesijai, kurai ir īpašs statuss. Šis pasākums, kas paredzēts Likumā par finanšu darījumiem un kas tiek piemērots pilnīgi atsevišķi no parastās soda noteikšanas procedūras, netika uzskatīts par sankciju ECPAK 7. panta autonomajā nozīmē.
50      Attiecīgajai personai tas nozīmē pienākumu ierasties policijas iecirknī tad, kad ir beigušās konkrētās sporta sacīkstes, lai informētu policiju par savu atrašanās vietu pasākuma laikā un divu stundu laikā pēc tā beigām. Skat. nolēmumu Seražin pret Horvātiju (76. punkts).
51      Skat. 7. protokola 4. pantu.
52      Skat. nolēmumu Seražin pret Horvātiju (62., 64., 88. un 91. punkts).
53      Skat. nolēmumu Seražin pret Horvātiju (70., 79. un 82. punkts).
54      Skat. nolēmumu Seražin pret Horvātiju (82. punkts).
55      Skat. ECT spriedumu, 1999. gada 28. oktobris, Escoubet pret Beļģiju (CE:ECHR:1999:1028JUD002678095, turpmāk tekstā – “spriedums Escoubet pret Beļģiju”), un nolēmumu, 1999. gada 14. decembris, Mulot pret Franciju (CE:ECHR:1999:1214DEC003721197, turpmāk tekstā – “nolēmums Mulot pret Franciju”), pirmajā lietā par prokurora pieņemtu lēmumu un otrajā lietā par prefekta pieņemtu lēmumu, balstoties uz policijas dienestu konstatējumu par Ceļu satiksmes kodeksa noteikumu pārkāpumu.
56      Nolēmumā Seražin pret Horvātiju (82. punkts) minētajā spriedumā Escoubet pret Beļģiju (37. punkts) ECT attiecībā uz pārkāpuma raksturu konstatē, ka attiecīgais valsts tiesiskais regulējums “neparedz nekādu vainas pārbaudi vai konstatējumu un tā piemērošana ir pilnīgi neatkarīga no kriminālvajāšanas, kas vēlāk varētu tikt uzsākta. Tūlītējs tiesību izmantošanas aizliegums ir preventīvs ceļu drošības pasākums, kura mērķis ir izslēgt no publiskajiem ceļiem autovadītāju, kurš šķietami rada potenciālu apdraudējumu citiem satiksmes dalībniekiem. Tas ir jāaplūko paralēli ar atļaujas piešķiršanas procedūru, kurai neapšaubāmi ir administratīvs raksturs un kuras mērķis ir nodrošināt, ka personai piemīt nepieciešamās spējas un kvalifikācija, lai piedalītos satiksmē uz publiskajiem ceļiem. Tūlītējs tiesību izmantošanas aizliegums analizējams kā piesardzības pasākums, kura steidzamais raksturs attaisno tā nekavējošu piemērošanu un kurā nav saskatāms mērķis sodīt. Izmantošanas aizlieguma pasākums atšķiras no vadītāja apliecības atņemšanas, ko piemēro sodus nosakošās tiesas procesā saistībā ar apsūdzību krimināltiesību jomā. Šādā gadījumā krimināllietu tiesa vērtē pārkāpumu veidojošos faktus, kas var būt pamats vadītāja tiesību atņemšanai, kvalificē tos un piemēro atņemšanu uz laiku, ko tā uzskata par atbilstošu, kā galveno vai papildu sodu (spriedums Malige pret Franciju, 1998. gada 23. septembris (CE:ECHR:1998:0923JUD002781295), 38. punkts)”.
57      Skat. šo secinājumu 56. zemsvītras piezīmi un nolēmumu Mulot pret Franciju (2. punkts). Attiecībā uz nolēmumu Seražin pret Horvātiju skat. 78. un 81. punktu.
58      Skat. spriedumu, 2012. gada 5. jūnijs, Bonda (C‑489/10, EU:C:2012:319, 40. punkts).
59      Skat. spriedumu BAJI Trans (69. punkts un tajā minētā judikatūra).
60      Skat. šo secinājumu 43. zemsvītras piezīmi.
61      Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2012. gada 5. jūnijs, Bonda (C‑489/10, EU:C:2012:319, 43. punkts). Attiecībā uz ECT judikatūru skat. šo secinājumu 60. punktu un ECT spriedumu, 2019. gada 4. jūnijs, Rola pret Slovēniju (CE:ECHR:2019:0604JUD001209614, 66. punkts attiecībā uz pastāvīgu pasākumu, kas neliedz veikt citas darbības).
62      Skat. šo secinājumu 58. un 59. punktu.
63      Attiecībā uz šo mērķi skat. Regulas Nr. 216/2008 2. panta 1. punktu. Turklāt šīs regulas III pielikuma 1.d.1. punkts paredz, ka “pilotam jāapgūst un jāuztur prasmes, kas ir atbilstīgas funkcijām, ko viņš pilda gaisa kuģī. Šīm prasmēm jābūt samērīgām ar riskiem, kas saistīti ar attiecīgā veida darbību”. Attiecībā uz patstāvīgiem lidojumiem skat. šo secinājumu 25. punktu.
64      Saskaņā ar FCL.010. punktu “lidotmāka” (airmanship) ir “konsekventa labas spriestspējas un padziļinātu zināšanu, prasmju lietošana un attieksme, lai sasniegtu lidojuma mērķus”. Skat. Regulas Nr. 216/2008 III pielikuma 1.a.1. punktu.
65      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 28. oktobris, SGS Belgium u.c. (C‑367/09, EU:C:2010:648, 61. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
66      Uzsveru, ka attiecīgais preventīvais pasākums spriedumā Escoubet pret Beļģiju, kā arī nolēmumos Mulot pret Franciju un Seražin pret Horvātiju bija skaidri paredzēts ar likumu.
67      Šajā ziņā skat. Regulas Nr. 216/2008 11. apsvērumu un – praktiskā aspektā – noteiktus no pamatlietas izrietošus apstākļus (skat. šo secinājumu 21. un 25. punktu), kas var tikt konstatēti: mācību iestādes akreditācijas neesība, dažāda veida viltojumi lidojumu grāmatiņā, apmācība vairākās dalībvalstīs (piemēram, apmācības darbības citā, nevis apliecības izsniegšanas valstī, apmācībā vai pārbaudē iesaistītas personas vai organizācijas no vairākām dalībvalstīm). Skat. arī notikumus, kas norisinājās pēc pieteikuma par apliecību iesniegšanas – tie ir atgādināti iesniedzējtiesas lēmuma 6.1. punktā.
68      Šajā ziņā skat. ECT spriedumu, 2024. gada 16. aprīlis, Huci pret Rumāniju (CE:ECHR:2024:0416JUD005500920, 54. punkts). Balstoties uz maniem pētījumiem par atsevišķu dalībvalstu tiesisko regulējumu (Vācijas Federatīvā Republika, Īrija, Francijas Republika, Ungārija, Nīderlandes Karaliste, Polijas Republika un Slovēnijas Republika) vai starptautisko tiesisko regulējumu (Apvienotā Karaliste, Austrālija un Amerikas Savienotās Valstis), vēlos arī atzīmēt, ka, neskaitot krimināltiesību normas, pieņemtie noteikumi nav precīzāki, izņemot krāpšanas gadījumus teorētiskajā eksāmenā un pēc apliecības saņemšanas.
69      Skat. arī šo secinājumu 66. zemsvītras piezīmi.
70      Skat. šo secinājumu 38.–43. punktu.
71      Skat. šo secinājumu 4. zemsvītras piezīmi.
72      Skat. spriedumus, 2022. gada 16. februāris, Polija/Parlaments un Padome (C‑157/21, EU:C:2022:98, 319. punkts un tajā minētā judikatūra), kā arī 2024. gada 4. oktobris, Lietuva u.c./Parlaments un Padome (Mobilitātes pakotne) (no C‑541/20 līdz C‑555/20, EU:C:2024:818, 158. punkts un tajā minētā judikatūra). Attiecībā uz ECT judikatūru par tiesiskās drošības principa pamatfunkciju, interpretējot ECPAK, skat. ģenerāladvokāta D. Špīlmana secinājumus lietā Associació Catalana de Víctimes d’Organitzacions Terroristes (ACVOT) (C‑666/24, EU:C:2025:891, 65. zemsvītras piezīme).
73      Skat. spriedumus, 2022. gada 16. februāris, Polija/Parlaments un Padome (C‑157/21, EU:C:2022:98, 320. un 321. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra), un 2024. gada 4. oktobris, Lietuva u.c./Parlaments un Padome (Mobilitātes pakotne) (no C‑541/20 līdz C‑555/20, EU:C:2024:818, 159.–161. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
74      Kā nesenu šī mērķa un šo noteikumu atgādinājumu skat. spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Lietuva u.c./Parlaments un Padome (Mobilitātes pakotne) (no C‑541/20 līdz C‑555/20, EU:C:2024:818, 161. punkts un tajā minētā judikatūra).
75      FCL.1030. punkts ir ietverts Regulas Nr. 1178/2011 I pielikuma K apakšiedaļā “Eksaminētāji”, kuras 1. iedaļa noteic “kopīgās prasības”.
76      Proti, jāņem vērā joma, ko paredzēts aptvert ar attiecīgo likumu, kā arī personu, kurām tas domāts, skaits un statuss.
77      Kā piemēru skat. Austrālijas pilota apliecības pieteikuma veidlapu, kas pieejama šajā tīmekļvietnē: https://www.casa.gov.au/application‑pilot‑licence‑australian‑civil‑trained (12. punkta pēdējais punkts). Skat. arī informāciju, ko sniegušas apmācības organizācijas, it īpaši Kanādas apmācības organizācijas (konkrēti, Sea Land Air Flight Centre uzņemšanas rokasgrāmatu, kas pieejama šajā tīmekļvietnē: https://www.sealandair.ca/pdf/Admission_Handbook.pdf (7. punkts, 7. lpp., kā arī 3., 4. un 6. punkts, 14. lpp.).
78      Kā piemēru skat. 2010. gada 3. jūnija luftfartslagen (Likums par aviāciju (SFS 2010, Nr. 500)), uz ko tiesas sēdē norādīja A. Skat. arī Spānijas un Itālijas tiesisko regulējumu, kuram varēju piekļūt.
79      Skat. šo secinājumu 30. punktu.
80      Tā tas nav Lietuvas gadījumā. Iesniedzējtiesa precizē, ka Satiksmes ministrija ir uzsvērusi, ka A ir arī pārkāpis Aģentūras noteikto terminēto aizliegumu un turpinājis veikt lidojumus ārpus Latvijas teritorijas, lai privātpilota apliecību iegūtu Lietuvā.
81      Regulas Nr. 1178/2011 I pielikuma C apakšiedaļas 2. iedaļā iekļautā FCL.205.A punkta “Īpašas prasības PPL saņemšanai lidmašīnām – PPL(A)” a) apakšpunktā precizēts, ka “PPL(A) apliecības turētājs ir tiesīgs PIC vai otrā pilota statusā bez atalgojuma veikt nekomerciālus lidojumus ar lidmašīnām [..]” (skat. šo secinājumu 9. zemsvītras piezīmi).
82      Skat. Regulas Nr. 216/2008 III pielikuma 1.i.2. punktu.
83      Skat. spriedumu, 2020. gada 28. oktobris, Kreis Heinsberg (C‑112/19, EU:C:2015:864, 45. un 46. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
84      Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2025. gada 30. oktobris, Mercedes‑Benz Bank un Volkswagen Bank (C‑143/23, EU:C:2025:837, 80. punkts).