62024CO0475
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА СЪДА (шести състав)
12 ноември 2025 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Член 168 — Право на приспадане на ДДС — Харта на основните права на Европейския съюз — Член 47 — Право на ефективни правни средства за защита — Член 50 — Принцип ne bis in idem — Прекратяване на наказателното производство спрямо физически лица — Административно производство спрямо дружество, което има качеството на данъчнозадължено лице — Разглеждане на доказателства, представени в хода на наказателното производство — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Отговор, който може да бъде изведен недвусмислено от съдебната практика“
По дело C‑475/24
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Curtea de Apel Constanţa (Апелативен съд Констанца, Румъния) с акт от 9 април 2024 г., постъпил в Съда на 3 юли 2024 г. в рамките на производство по дело
Fashion TV RO SRL,
Maestro SPRL
срещу
Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Galaţi — Serviciul Soluţionare Contestaţii — Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța,
Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați — Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța — Activitatea de Inspecţie Fiscală,
СЪДЪТ (шести състав),
състоящ се от: I. Ziemele, председател на състава, T. von Danwitz (докладчик), заместник-председател на Съда изпълняващ функцията на съдия от шести състав и A. Kumin, съдия,
генерален адвокат: D. Spielmann,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за Fashion TV RO SRL, от T. Chiuariu,
–
за румънското правителство, от R. Antonie, E. Gane и L. Ghiţă, в качеството на представители,
–
за чешкото правителство, от L. Březinová, M. Smolek и J. Vláčil, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от A. Armenia и T. Isacu de Groot, в качеството на представители,
след изслушването на генералния адвокат D. Spielmann,
постанови настоящото
Определение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7) (наричана по-нататък „Директивата за ДДС“), членове 47 и 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) и принципите на правната сигурност и на защита на оправданите правни очаквания.
2
Запитването е отправено в рамките на спор между дружеството Fashion TV RO SRL (наричано по-нататък „Fashion TV“) и Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați — Serviciul Soluționare Contestații — Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța (Главна регионална дирекция на публичните финанси Галац — Отдел „Жалби“ — Районна администрация на публичните финанси Констанца, Румъния) и Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați — Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța — Activitatea de Inspecție Fiscală (Генерална регионална дирекция на публичните финанси Галац — Районна администрация на публичните финанси Констанца — Дейности по данъчен контрол, Румъния) относно отказа да се признае правото на приспадане на данъка върху добавената стойност (ДДС), който Fashion TV твърди, че е платило по получени доставки при придобиване на стоките.
Правна уредба
Правото на Съюза
3
Член 167 от Директивата за ДДС гласи, че правото на приспадане възниква по времето, когато подлежащият на приспадане данък стане изискуем.
4
Съгласно член 168 от тази директива:
„Доколкото стоките и услугите се използват за целите на облагаемите сделки на данъчнозадължено лице, същото има правото, в държава членка, в която извършва тези сделки да приспадне следното от дължимия данък върху добавената стойност, който то е задължено да плати:
a)
дължимия или платен ДДС в тази държава членка по отношение на доставката за него на стоки или услуги, извършена или която предстои да бъде извършена от друго данъчнозадължено лице;
[…]“.
5
Съгласно член 178, буква а) от посочената директива, за да може да упражни правото си на приспадане по член 168, буква а) от нея, данъчнозадълженото лице трябва да притежава фактура, съставена в съответствие с изискванията на същата директива.
Румънското право
6
Член 6 от Codul de procedură penală (Наказателно-процесуален кодекс), озаглавен „Ne bis in idem“, гласи:
„Никой не може да бъде подложен на наказателно преследване или съден за престъпление, когато срещу него вече е постановена окончателна присъда за същото деяние, макар и с различна правна квалификация“.
7
Член 335 от този кодекс, озаглавен „Продължаване на делото в случай на възобновяване на наказателното производство“, предвижда:
„1.   Когато впоследствие констатира, че не е налице основанието за прекратяването на наказателното производство, горестоящият прокурор спрямо прокурора, постановил решението, отменя постановлението и разпорежда възобновяване на наказателното производство. Разпоредбите на член 317 се прилагат съответно.
2.   Когато са възникнали нови факти или обстоятелства, от които е видно, че основанието за прекратяването на производството вече не е налице, прокурорът отменя постановлението и разпорежда възобновяване на наказателното производство.
[…]“.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
8
Fashion TV осъществява дейности по производство на филми, на видео и на телевизионни предавания. В периода 2014—2015 г. на това дружество е извършена данъчна проверка, в резултат на която с ревизионен акт са установени допълнителни данъчни задължения, по-специално за ДДС със съответните лихви, както и допълнителни суми и лихви за забава в размер на 416360 RON (румънски леи) (около 81340 евро), що се отнася до допълнителното задължение за ДДС.
9
Данъчната администрация счита, че условията за приспадане на ДДС, за който се твърди, че е платен от Fashion TV по получени доставки при придобиване на стоки, не са изпълнени, тъй като ДДС е приспаднат въз основа на фактури, чиито доставчици никога не са били регистрирани за целите на ДДС или които не са били регистрирани към датата на фактурите; въз основа на фактури, издадени от доставчици с единен регистрационен номер, с които не е регистрирано нито едно дружество в базата данни на румънската данъчна администрация или е регистрирано друго дружество, или въз основа на фактури, издадени от доставчици, които не са били активни към съответната дата, както и фактури, които съответните доставчиците не са признали.
10
На 11 август 2015 г., след издаването на ревизионния акт, румънската данъчна администрация се обръща към Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Constanța (Прокуратура към Апелативен съд Констанца, Румъния), за да определи дали изложените в предходната точка факти представляват престъпления от икономическо и финансово естество. На това основание са образувани наказателни производства срещу две физически лица, DX и JC, съответно управител и счетоводител на Fashion TV, въз основа на данни, сочещи, че тези физически лица са извършили данъчна измама, включвайки фиктивни сделки и фактури в отчетите и декларациите по ДДС на това дружество. Това наказателно преследване обаче е прекратено с определение от 31 януари 2023 г. с мотива по същество, че не е установено извършването на престъпление и че давността е изтекла.
11
Същевременно в качеството си на данъчнозадължено лице Fashion TV обжалва акта за установяване на данъчни задължения пред Tribunalul Constanţa (Окръжен съд Констанца, Румъния), който отхвърля жалбата му като неоснователна. Тази юрисдикция приема по-специално, че при преценката си румънската данъчна администрация се основава на обективни данни относно фиктивния характер на посочените икономически сделки и че Fashion TV не е представило доказателства за противното.
12
Fashion TV подава жалба срещу първоинстанционното решение пред Curtea de Apel Constanța (Апелативен съд Констанца, Румъния). За да се произнесе по тази жалба, посочената юрисдикция решава да допълни доказателствата, съдържащи се в данъчната преписка, като присъедини доказателствата, събрани в рамките на наказателното производство. Fashion TV възразява срещу този подход, тъй като разглеждането на събраните в хода на наказателното производство доказателства би нарушило силата на пресъдено нещо на постановлението за прекратяване на наказателното производство, принципа ne bis in idem, правото на справедлив съдебен процес, както и принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания.
13
В това отношение запитващата юрисдикция иска да се установи дали компетентният в данъчната област съд може и дори трябва да провери дали са спазени материалноправните и процесуалните условия, предвидени в Директивата за ДДС за целите на упражняването на правото на приспадане, по-специално като разгледа доказателствата, събрани в хода на предходно наказателно преследване, или напротив, членове 47 и 50 от Хартата, както и принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания не допускат такава проверка, в резултат на което съдебното производство в областта на данъчното облагане следва да се прекрати в полза на данъчнозадълженото лице.
14
При тези обстоятелства Curtea de Apel Constanța (Апелативен съд Констанца) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Изискват ли — при обстоятелства като разглежданите в настоящото производство, по което е издадено постановление за прекратяване на наказателното производство за извършено престъпление отклонение от данъчно облагане срещу законния представител на данъчнозадълженото лице поради това, че липсва престъпление, че няма доказателства, че законният представител на данъчнозадълженото лице е извършил престъплението, и че същевременно е погасена по давност наказателната отговорност — членове 47 и 50 от [Хартата], общият правен принцип на правната сигурност и на оправданите правни очаквания прилагането на принципа ne bis in idem, вследствие на което данъчните производства срещу данъчнозадълженото лице се прекратяват, или целта за борба с измамите, отклонението от данъчно облагане и евентуалните злоупотреби, установена с [Директивата за ДДС], позволява или дори задължава гражданския съд, пред който е подадена жалба за отмяна на акта за установяване на данъчно задължение, издаден на същото данъчнозадължено лице, да провери дали са изпълнени материалноправните и процесуалноправните условия, предвидени в [Директивата за ДДС] за упражняване на правото на приспадане, включително чрез проверка на доказателствата, представени в хода на наказателното производство?“.
По преюдициалния въпрос
15
С този въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 168 от Директивата за ДДС във връзка с членове 47 и 50 от Хартата, както и с принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания трябва да се тълкува в смисъл, че националният съд, който разглежда спор за упражняването на правото на приспадане на ДДС, трябва да провери дали съответното данъчнозадължено лице е спазило предвидените в тази директива материалноправни и формални изисквания, по-специално като разгледа доказателства, събрани в хода на предходни наказателни производства срещу лица, различни от това данъчнозадължено лице, или в смисъл, че напротив, тези членове и принципи не допускат такава проверка, по-специално когато наказателното преследване е приключило с прекратяване на наказателното производство.
По допустимостта
16
Румънското правителство оспорва допустимостта на преюдициалния въпрос, тъй като запитващата юрисдикция не е изложила точните причини, поради които счита, че тълкуването на някои посочени в преюдициалния въпрос принципи и разпоредби е необходимо за решаването на спора в главното производство.
17
В допълнение това правителство, чешкото правителство и Европейската комисия изтъкват, че член 50 от Хартата не е приложим към обстоятелствата в главното производство.
18
В това отношение постоянната съдебна практика е, че Съдът може да откаже да се произнесе по зададен от национална юрисдикция преюдициален въпрос, когато е очевидно, че поисканото тълкуване на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора по главното производство, когато проблемът е от хипотетично естество или още когато Съдът не разполага с необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси (решение от 3 април 2025 г., Swiftair, C‑701/23, EU:C:2025:237, т. 21 и цитираната съдебна практика).
19
Освен това следва да се припомни, че изискванията относно съдържанието на преюдициалното запитване са посочени изрично в член 94 от Процедурния правилник на Съда, с който запитващата юрисдикция би следвало да е запозната в рамките на въведеното от член 267 ДФЕС сътрудничество и с който тя следва добросъвестно да се съобразява. По силата на тези изисквания, припомнени в точка 15 от Препоръките на Съда на Европейския съюз към националните юрисдикции относно отправянето на преюдициални запитвания (OВ C 380, 2019 г., стр. 1), всяко преюдициално запитване съдържа „кратко изложение на предмета на спора по главното производство и на относимите факти, така както са установени от запитващата юрисдикция, или поне изложение на фактите, на които се основават преюдициалните въпроси“, „възпроизвежда съдържанието на приложимите в случая национални разпоредби и ако е необходимо — относимата национална съдебна практика“, и „излага причините, поради които запитващата юрисдикция има съмнения относно тълкуването или валидността на някои разпоредби на правото на Съюза, както и установената от нея връзка между тези разпоредби и националното законодателство, приложимо в главното производство“ (решение от 3 април 2025 г., Swiftair, C‑701/23, EU:C:2025:237, т. 22).
По член 50 от Хартата
20
Що се отнася до член 50 от Хартата, най-напред следва да се припомни, че за производствата за нарушения във връзка с ДДС, които имат за цел да се осигури правилното събиране на този данък и избягването на измами, като разглежданите в главното производство, се прилага Директивата за ДДС и следователно правото на Съюза по смисъла на член 51, параграф 1 от Хартата. Така национални правни разпоредби, уреждащи такива производства, попадат в приложното поле на член 50 от Хартата (вж. в този смисъл решение от 5 април 2017 г., Orsi и Baldetti, C‑217/15 и C‑350/15, EU:C:2017:264, т. 16 и цитираната съдебна практика).
21
При това положение следва да се припомни също практиката на Съда, според която прилагането на принципа ne bis in idem, закрепен в член 50 от Хартата, предполага на първо място, санкционираното по административен ред и преследваното по наказателен ред лице да е едно и също. От самия текст на този член следва, че е забранено едно лице да бъде преследвано и наказвано повече от един път за едно и също деяние (вж. в този смисъл решение от 5 април 2017 г., Orsi и Baldetti, C‑217/15 и C‑350/15, EU:C:2017:264, т. 17 и 18).
22
В случая обаче е безспорно, че наказателното преследване е проведено срещу две физически лица, DX и JC, които са различни правни субекти от разглежданото в главното производство данъчнозадължено лице, а именно Fashion TV. Следователно, както правилно отбелязват в писмените си становища чешкото и румънското правителство, както и Комисията, условието за прилагане на принципа ne bis in idem, съгласно което съответните санкции и преследване трябва да бъдат наложени на „същото лице“, изглежда, не е изпълнено. Обстоятелството, че наказателните производства срещу DX и JC са образувани за деяния, извършени като законни представителни на Fashion TV, не може да постави под въпрос този извод. При тези обстоятелства член 50 от Хартата, изглежда, не е приложим към спора в главното производство (вж. по аналогия решение от 5 април 2017 г., Orsi и Baldetti, C‑217/15 и C‑350/15, EU:C:2017:264, т. 22, 23 и 26).
23
При тези обстоятелства следва да се припомни, че когато разпоредбите от правото на Съюза, до които се отнася преюдициалният въпрос, не са приложими към спора в главното производство и следователно не са от значение за решаването му, следва да се приеме, че отправеното преюдициално запитване не е необходимо, за да може запитващата юрисдикция да постанови решението си, и че следователно този въпрос е недопустим (вж. в този смисъл решение от 3 април 2025 г., Swiftair, C‑701/23, EU:C:2025:237, т. 28 и цитираната съдебна практика).
24
От това следва, че поставеният в случая от запитващата юрисдикция въпрос е недопустим на това основание, доколкото се отнася до член 50 от Хартата.
По принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания
25
Следва да се припомни, че принципът на правна сигурност, следствие от който е принципът на защита на оправданите правни очаквания, изисква, от една страна, правните норми да бъдат ясни и точни, а от друга страна, прилагането им да е предвидимо за правните субекти, особено когато могат да имат неблагоприятни последици. По-специално посоченият принцип изисква съответната правна уредба да позволява на заинтересованите лица да се запознаят с точния обхват на задълженията, които същата им налага, и те трябва да имат възможност да се запознаят по недвусмислен начин със своите права и задължения и да действат съобразно тях (вж. в този смисъл решения от 27 юни 2024 г., Prysmian Cabluri şi Sisteme, C‑168/23, EU:C:2024:557, т. 40, и от 4 октомври 2024 г., Литва и др./Парламент и Съвет (Пакет за мобилност), C‑541/20—C‑555/20, EU:C:2024:818, т. 158 и цитираната съдебна практика).
26
На принципа на защита на оправданите правни очаквания може да се позове само правен субект, у когото административен орган е породил основателни надежди с конкретни, безусловни и непротиворечиви уверения, които произтичат от оправомощени и достоверни източници и които този орган му е предоставил (решение от 27 юни 2024 г., Prysmian Cabluri şi Sisteme, C‑168/23, EU:C:2024:557, т. 41 и цитираната съдебна практика).
27
Тези принципи трябва да се спазват от държавите членки в областите, регламентирани от правото на Съюза. В това отношение правните норми на държавите членки трябва да бъдат формулирани недвусмислено, за да могат лицата, до които се отнасят, да се запознаят ясно и точно с правата и задълженията си, а националните юрисдикции — да гарантират спазването им (вж. в този смисъл решение от 11 януари 2024 г., Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, т. 45 и 46 и цитираната съдебна практика).
28
В случая запитващата юрисдикция споменава доводите на Fashion TV, че разглеждането в рамките на висящото пред тази юрисдикция данъчно производство на доказателствата, събрани в хода на образуваното срещу DX и JC наказателно производство, би могло да наруши силата на пресъдено нещо, с която се ползва постановлението за прекратяване на наказателното производство, постановено по отношение на тези физически лица.
29
Посочената юрисдикция обаче не обяснява по какъв начин подобна проверка би довела до нарушение на принципа на правна сигурност или на принципа на защита на оправданите правни очаквания по отношение на Fashion TV в качеството му на данъчнозадължено лице. Освен това запитващата юрисдикция не посочва защо релевантните разпоредби от румънското право не са ясни, точни или предвидими и не посочва каквито и да било уверения, предоставени на Fashion TV от румънската данъчна администрация по отношение на правото на приспадане във връзка с постановлението за прекратяване на наказателното производство. В това отношение тази юрисдикция не посочва връзката, която твърди, че установява между принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания, от една страна, и националното законодателство, приложимо към спора в главното производство, от друга страна.
30
Така, що се отнася до тези принципи, поставеният от запитващата юрисдикция въпрос не съответства на изискванията, посочени в точка 19 от настоящото определение. От това следва, че този въпрос също така е недопустим, доколкото се отнася до посочените принципи.
31
Ето защо на посочения въпрос следва да се отговори само доколкото се отнася до член 168 от Директивата за ДДС във връзка с член 47 от Хартата.
По същество
32
Съгласно член 99 от Процедурния правилник, когато отговорът на преюдициален въпрос се налага недвусмислено от съдебната практика или отговорът не оставя място за разумно съмнение, Съдът може във всеки един момент да се произнесе с мотивирано определение по предложение на съдията докладчик и след изслушване на генералния адвокат.
33
В случая следва да се приложи този член.
34
Съгласно постоянната съдебна практика правото на данъчнозадължените лица да приспаднат от ДДС, на който са платци, дължимия или платения ДДС за закупени от тях стоки или за получени от тях услуги, представлява основен принцип на общата система на ДДС. Както Съдът многократно е постановявал, предвиденото в член 167 и сл. от Директива за ДДС право на приспадане е неразделна част от механизма на ДДС и по принцип не може да бъде ограничавано, когато материалноправните и формалните изисквания или условия, от които това право зависи, са изпълнени от желаещите да го упражнят данъчнозадължени лица (решение от 11 януари 2024 г., Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, т. 32 и цитираната съдебна практика).
35
Що се отнася до материалноправните изисквания или условия, от които зависи правото на приспадане на ДДС, от член 168, буква а) от Директива за ДДС следва, че за да може да се ползва от посоченото право, трябва, от една страна, заинтересованото лице да бъде „данъчнозадължено лице“ по смисъла на тази директива и от друга, стоките или услугите, за които се иска признаване на това право на приспадане, да са били използвани впоследствие от данъчнозадълженото лице за нуждите на собствените му облагаеми сделки и да са били получени по доставки от друго данъчнозадължено лице. Що се отнася до правилата за упражняване на правото на приспадане на ДДС, които се считат за формални изисквания или условия, член 178, буква a) от посочената директива предвижда, че данъчнозадълженото лице трябва да притежава фактура, съставена в съответствие с изискванията на същата директива (решение от 11 януари 2024 г., Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, т. 33 и цитираната съдебна практика).
36
Материалноправните условия за упражняването на правото на приспадане са изпълнени само когато доставката на стоки или услуги, за която се отнасят фактурите, е действително извършена. Що се отнася до тежестта на доказване, съгласно постоянната съдебна практика в това отношение именно данъчнозадълженото лице, което иска приспадането на ДДС, следва да докаже, че отговаря на предвидените условия за това. Следователно данъчните органи могат да изискат от данъчнозадълженото лице доказателствата, които считат за необходими, за да преценят дали следва да се допусне исканото приспадане. Що се отнася до оценката на тези доказателства, тя трябва да се направи от националния съд в съответствие с правилата за доказване, установени в националното право, като се извърши цялостна преценка на всички елементи и фактически обстоятелства по конкретния случай (вж. в този смисъл решения от 11 януари 2024 г., Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, т. 34, и от 12 декември 2024 г., Weatherford Atlas Gip, C‑527/23, EU:C:2024:1024, т. 36 и 37 и цитираната съдебна практика).
37
В този контекст правото на приспадане обаче може да бъде отказано на данъчнозадълженото лице, ако въз основа на обективни данни се установи, че то е упражнено с измамна цел или с цел злоупотреба. Всъщност трябва да се припомни, че борбата срещу данъчните измами, избягването на данъчно облагане и евентуалните злоупотреби е цел, призната и насърчавана от Директивата за ДДС, и че Съдът многократно е постановявал, че правните субекти не могат с измамна цел или с цел злоупотреба да се позовават на нормите от правото на Съюза. Следователно, дори и да са налице материалноправните условия за възникване на правото на приспадане, националните органи и юрисдикции следва да откажат да признаят това право, ако въз основа на обективни данни се установи, че то е упражнено с измамна цел или с цел злоупотреба (решение от 11 януари 2024 г., Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, т. 35 и цитираната съдебна практика).
38
Тъй като отказът да се признае право на приспадане представлява изключение от основния принцип, какъвто се явява това право, данъчните органи трябва надлежно да установят обективните данни, въз основа на които може да се заключи, че данъчнозадълженото лице е извършило измама с ДДС или е знаело, или е трябвало да знае, че сделката, с която обосновава правото си на приспадане, е част от такава измама. След това националните юрисдикции следва да проверят дали съответните данъчни органи са установили наличието на такива обективни данни (решение от 11 януари 2024 г., Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, т. 37 и цитираната съдебна практика).
39
В това отношение, тъй като правото на Съюза не предвижда правила относно реда и условията за събиране на доказателства в областта на измамите с ДДС, тези обективни данни трябва да бъдат установени от данъчната администрация в съответствие с правилата, предвидени в националното право. Тези правила обаче не трябва да накърняват ефективността на правото на Съюза и трябва да зачитат правата, гарантирани от това право, и по-специално от Хартата (решения от 24 февруари 2022 г., SC Cridar Cons, C‑582/20, EU:C:2022:114, т. 36, и от 11 януари 2024 г., Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, т. 38 и цитираната съдебна практика).
40
Така и при тези условия Съдът приема, че правото на Съюза допуска по-специално възможността в административно производство данъчната администрация да използва доказателства, събрани в рамките на паралелно, все още неприключило национално наказателно производство по отношение на данъчнозадълженото лице, за да установи наличието на злоупотреба в областта на ДДС, при условие че са спазени правата, гарантирани от правото на Съюза, и по-конкретно от Хартата. Освен това той приема, че при същото условие националната данъчна администрация, с цел да установи наличието на измама с ДДС, трябва да може да използва доказателства, събрани в неприключили наказателни производства, които не засягат данъчнозадълженото лице, или са събрани в свързани производства, по които данъчнозадълженото лице не е било страна (вж. в този смисъл решение от 24 февруари 2022 г., SC Cridar Cons, C‑582/20, EU:C:2022:114, т. 37 и цитираната съдебна практика).
41
Сред правата, гарантирани от правото на Съюза, се намира, по-специално, от една страна, зачитането на правото на защита, което съгласно постоянната съдебна практика представлява общ принцип на правото на Съюза, който трябва да се прилага, когато административен орган възнамерява да издаде спрямо определено лице акт с неблагоприятни за него последици. По силата на този принцип адресатите на решения, с които осезаемо се засягат техните интереси, следва да имат възможност да представят надлежно своето становище относно доказателствата, на които административният орган възнамерява да се основе. Това задължение тежи върху административните органи на държавите членки, когато вземат мерки, попадащи в приложното поле на правото на Съюза, дори когато приложимото законодателство на Съюза не предвижда изрично такова изискване (вж. в този смисъл решения от 16 октомври 2019 г., Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, т. 39, и от 13 юни 2024 г., C (Синдици и ликвидатори), C‑696/22, EU:C:2024:499, т. 104—106 и цитираната съдебна практика).
42
Принципът на зачитане на правото на защита се прилага при обстоятелства като разглежданите в главното производство, при които държава членка, за да изпълни произтичащото от прилагането на правото на Съюза задължение да вземе всички законодателни и административни мерки, с които може да се гарантира събирането на целия дължим на нейната територия ДДС и да се провежда борба с измамите, прилага данъчно ревизионно производство по отношение на данъчнозадълженото лице (вж. в този смисъл от решение от 13 юни 2024 г., C (Синдици и ликвидатори), C‑696/22, EU:C:2024:499, т. 107 и цитираната съдебна практика).
43
Неразделна част от зачитането на правото на защита е правото на изслушване, което гарантира на всяко лице възможността да изрази надлежно и ефективно становището си в хода на административното производство и преди приемането на всяко решение, което може да засегне неблагоприятно интересите му. Това право означава, по-специално, че администрацията отделя цялото необходимо внимание на така представеното становище на заинтересованото лице, като разглежда грижливо и безпристрастно всички относими към конкретния случай данни и мотивира подробно решението си; ето защо задължението за мотивиране на решение по достатъчно специфичен и конкретен начин, за да се позволи на заинтересованото лице да разбере причините за отхвърляне на молбата му, е следствие от принципа на зачитане на правото на защита (вж. в този смисъл решение от 16 октомври 2019 г.Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, т. 41 и 42 и цитираната съдебна практика).
44
От друга страна, следва да се вземе предвид и член 47 от Хартата, който гарантира ефективността на съдебния контрол. Съгласно този член всеки, чиито права и свободи, гарантирани от правото на Съюза, са били нарушени, има право на ефективни правни средства за защита пред съд в съответствие с предвидените в посочения член условия. Всеки има по-специално право на справедливо разглеждане на делото (вж. в този смисъл решение от 16 октомври 2019 г., Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, т. 60).
45
Принципът на равни процесуални възможности, който е неразделна част от принципа на ефективна съдебна защита на правата, които правните субекти черпят от правото на Съюза, закрепен в член 47 от Хартата, доколкото, както по-специално принципът на състезателност, произтича от самото понятие за справедлив процес, предполага задължение за осигуряване на разумна възможност за всяка от страните да представи своята позиция, включително да посочи доказателствата си, при условия, които не я поставят в явно неблагоприятно положение спрямо противната страна (решение от 16 октомври 2019 г.Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, т. 61 и цитираната съдебна практика).
46
Този принцип има за цел да осигури процесуалното равновесие между страните в съдебното производство, като гарантира равни права и задължения на тези страни, що се отнася по-специално до правилата относно събирането на доказателства и условията на състезателност пред съда, както и до правото на ефективни правни средства за защита на тези страни. За да бъдат спазени свързаните с правото на справедлив процес изисквания, е важно страните да са знаели и да могат да разискват при условията на състезателност както фактическите, така и правните обстоятелства, които са от решаващо значение за изхода на производството (решение от 16 октомври 2019 г., Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, т. 62 и цитираната съдебна практика).
47
В това отношение ефективността на гарантирания в член 47 от Хартата съдебен контрол изисква юрисдикцията, осъществяваща контрол на законосъобразността на решение, с което се прилага правото на Съюза, да може да провери дали доказателствата, на които се основава това решение, не са били получени и използвани в нарушение на правата, гарантирани от правото на Съюза, и по-специално от Хартата (вж. в този смисъл решение от 16 октомври 2019 г., Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, т. 63 и цитираната съдебна практика).
48
Ефикасността на съдебния контрол, гарантиран с член 47 от Хартата, следователно изисква също юрисдикцията, сезирана с жалба срещу решение на данъчната администрация за определяне на допълнително задължение за плащане на ДДС, да може да провери дали доказателствата, събрани в рамките на свързано производство, в което данъчнозадълженото лице не е било страна, и използвани за обосноваване на това решение, не са били събрани в нарушение на правата, гарантирани от правото на Съюза, и по-специално от Хартата (вж. в този смисъл решение от 16 октомври 2019 г.Glencore Agriculture Hungary, C‑189/18, EU:C:2019:861, т. 65 и цитираната съдебна практика).
49
Следователно в настоящия случай с оглед на постоянната съдебна практика, припомнена в точки 34—38 от настоящото определение, компетентната в областта на данъчното право юрисдикция, която трябва да разгледа правото на приспадане на ДДС, за който се твърди, че е платен от Fashion TV по получени доставки, е длъжна да провери дали са изпълнени условията за упражняване на това право, като разгледа представените пред нея доказателства в съответствие с относимите норми на националното право и въз основа на това извърши обща преценка на всички елементи и фактически обстоятелства по конкретния случай.
50
В този контекст, за да определи дали е налице измама с ДДС, тази юрисдикция трябва да провери дали данъчната администрация е установила надлежно обективните данни, въз основа на които може да се заключи, че данъчнозадълженото лице е извършило такава измама или е знаело, или е трябвало да знае, че сделката, с която обосновава правото си на приспадане, е част от измама с ДДС. Такива обективни данни могат, по-специално, да бъдат събрани в свързани производства, по които данъчнозадълженото лице не е било страна.
51
Следователно с оглед на постоянната съдебна практика, цитирана в точки 39 и 40 от настоящото определение, тази юрисдикция може да разгледа доказателства, събрани в свързано производство, в което данъчнозадълженото лице не е било страна, каквото в случая е наказателното производство срещу DX и JC. В това отношение обстоятелството, че това свързано производство е приключило с постановление за прекратяване на наказателното производство по отношение на тези физически лица, е без значение и не може да обоснове освобождаването на посочената юрисдикция от задължението да провери дали данъчнозадълженото лице е спазило условията за упражняване на правото на приспадане. Освен това подобно обстоятелство не може да обоснове приключването на данъчното съдебно производство в полза на данъчнозадълженото лице и признаването на това право на приспадане, без сезираната юрисдикция да е имала възможност да провери дали са спазени тези условия.
52
При това положение разглеждането на доказателства от свързано наказателно производство, приключило с постановление за прекратяване на наказателното производство, по което данъчнозадълженото лице не е било страна, трябва да зачита правата, гарантирани от правото на Съюза, и по-специално от Хартата.
53
С оглед на постоянната съдебна практика, както и на принципите, припомнени в точки 41—52 от настоящото определение, запитващата юрисдикция трябва по-специално да се увери, че румънската данъчна администрация е предоставила на съответното данъчнозадължено лице възможността да изрази надлежно и ефективно становището си в хода на административното производство преди приемането на решението за отказ да му се признае правото на приспадане.
54
Ето защо на поставения въпрос следва да се отговори, че член 168 от Директивата за ДДС във връзка с член 47 от Хартата трябва да се тълкува в смисъл, че националният съд, който разглежда спор за упражняването на правото на приспадане на ДДС, трябва да провери дали съответното данъчнозадължено лице е спазило предвидените в тази директива материалноправни и формални изисквания и за тази цел може да разгледа доказателства, събрани в хода на предходни наказателни производства срещу лица, различни от това данъчнозадължено лице, при условие че тази проверка зачита правата, гарантирани от правото на Съюза, и по-специално от Хартата, включително принципа на равни процесуални възможности и правото на защита.
По съдебните разноски
55
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (шести състав) определи:
Член 168 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз трябва да се тълкува в смисъл, че националният съд, който разглежда спор за упражняването на правото на приспадане на данъка върху добавената стойност, трябва да провери дали съответното данъчнозадължено лице е спазило предвидените в тази директива материалноправни и формални изисквания и за тази цел може да разгледа доказателства, събрани в хода на предходни наказателни производства срещу лица, различни от това данъчнозадължено лице, при условие че тази проверка зачита правата, гарантирани от правото на Съюза, и по-специално от Хартата на основните права, включително принципа на равни процесуални възможности и правото на защита.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: румънски.