EUROOPA KOHTU OTSUS (seitsmes koda)
8. juuni 2023(*)
Apellatsioonkaebus – Dumping – Rakendusmäärus (EL) 2016/1328 – Teatavate Hiina Rahvavabariigist ja Venemaa Föderatsioonist pärit külmvaltsitud lehtterastoodete import – Lõplik dumpinguvastane tollimaks – Määrus (EÜ) nr 1225/2009 – Artikli 18 lõige 1 – Vajalik teave – Puudumine – Artikli 9 lõige 4 – Väiksema tollimaksu reegel – Võrdlushind – Euroopa Liidu tootmisharu kasumimarginaal – Kindlaksmääramine – Kõige viimase tüüpilise aasta valik – Artikli 2 lõige 9 – Ekspordihinna arvutamine – Liidu tootmisharule tekitatud kahju – Kohaldamine analoogia alusel – Allalöömismarginaali arvutamine – Põhjendamine
Liidetud kohtuasjades C‑747/21 P ja C‑748/21 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 3. detsembril 2021 esitatud kaks apellatsioonkaebust,
PAO Severstal, asukoht Tšerepovets (Venemaa) (C‑747/21 P),
Novolipetsk Steel PJSC (NLMK), asukoht Lipetsk (Venemaa) (C‑748/21 P),
esindajad: avocate M. Krestiyanova ja avocată N. Tuominen,
apellatsioonkaebuse esitajad,
teised menetlusosalised:
Euroopa Komisjon, esindajad: K. Blanck ja J.‑F. Brakeland, hiljem J.‑F. Brakeland,
kostja esimeses kohtuastmes,
Eurofer, Euroopa Teraseühendus, ASBL, asukoht Luxembourg (Luksemburg),
menetlusse astuja esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (seitsmes koda),
koosseisus: koja president M. L. Arastey Sahún, teise koja president A. Prechal (ettekandja) ja kohtunik N. Wahl,
kohtujurist: N. Emiliou,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
olles 12. jaanuari 2023. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
1        Oma apellatsioonkaebustes paluvad PAO Severstal (C‑747/21 P) ja Novolipetsk Steel PJSC (NLMK) (C‑748/21 P) tühistada vastavalt Euroopa Liidu Üldkohtu 22. septembri 2021. aasta kohtuotsus Severstal vs. komisjon (T‑753/16, ei avaldata, edaspidi „kohtuotsus Severstal vs. komisjon (T‑753/16)“, EU:T:2021:612) ja 22. septembri 2021. aasta kohtuotsus NLMK vs. komisjon (T‑752/16, ei avaldata, edaspidi „kohtuotsus NLMK vs. komisjon (T‑752/16)“, EU:T:2021:611) (edaspidi koos „vaidlustatud kohtuotsused“), millega see kohus jättis rahuldamata vastavalt Severstali hagi ja NLMK hagi nõudega tühistada neid puudutavas osas komisjoni 29. juuli 2016. aasta rakendusmäärus (EL) 2016/1328, millega kehtestatakse teatavate Hiina Rahvavabariigist ja Venemaa Föderatsioonist pärit külmvaltsitud lehtterastoodete impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse kõnealuse impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (ELT 2016, L 210, lk 1; edaspidi „vaidlusalune määrus“).
Õiguslik raamistik
2        Olenemata sellest, et enne vaidlusaluse määruse vastuvõtmist jõustus Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2016. aasta määrus (EL) 2016/1036 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Liidu liikmed (ELT 2016, L 176, lk 21), millega tunnistati kehtetuks ja asendati nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (ELT 2009, L 343, lk 51), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. jaanuari 2014. aasta määrusega (EL) nr 37/2014 (ELT 2014, L 18, lk 1) (edaspidi „alusmäärus“), kohaldatakse käesolevates liidetud kohtuasjades kõne all oleva dumpingu ja kahju kindlakstegemise suhtes jätkuvalt alusmääruses ette nähtud materiaalõigusnorme, kuna dumpingut ja kahju käsitlev uurimine, mille tõttu vaidlusalune määrus vastu võeti, hõlmas ajavahemikku 1. aprillist 2014 kuni 31. märtsini 2015. Kuna aga nende eeskirjade sisu on sama mis määruses 2016/1036 ette nähtud vastavatel eeskirjadel, ei ole nende normide kohaldamisel või neile tuginemisel käesolevate apellatsioonkaebuste aluseks olevates menetlustes tähtsust.
3        Alusmääruse artikli 2 lõige 9 nägi ette:
„Kui ekspordihind puudub või kui ekspordihind ei tundu eksportija ja importija või kolmanda isiku vahelise koostöö- või kompensatsioonilepingu põhjal usaldusväärne, siis võib ekspordihinna arvutamisel tugineda hinnale, millega importtooteid esimest korda sõltumatule ostjale edasi müüakse, või mis tahes põhjendatud alusele juhul, kui tooteid ei müüda sõltumatule ostjale või kui need ei ole müügi ajal samasuguses korras nagu importimise ajal.
Kõnealustel juhtudel kohandatakse kõiki importimise ja müügi vahelisel ajal tekkinud kulusid, kaasa arvatud tolli- ja muud maksud ning kasum, et kindlaks määrata usaldusväärne CIF-ekspordihind [liidu] piiril.
Kohandatavate summade hulka kuuluvad need, mis on tavaliselt importija kanda, kuid mille maksja on kas ühenduses või väljaspool ühendust asuv isik, kes tõenäoliselt on liitunud või kellel on kompensatsioonileping importija või eksportijaga, ning need hõlmavad tavapäraseid transpordi-, kindlustus-, käitlemis-, laadimis- ja lisakulusid; tollimakse, dumpinguvastaseid tollimakse ja muid impordiriigis kaupade importimise või müügiga seoses makstavaid makse; samuti müügi-, üld- ja halduskulude ning kasumi põhjendatud marginaali.“
4        Määruse artikli 9 lõikes 4 oli sätestatud:
„Kui faktide põhjal tuvastatakse lõplikult dumpingu ja sellest tuleneva kahju esinemine ning kui liidu huvid nõuavad sekkumist vastavalt artiklile 21, kehtestab [Euroopa Komisjon] lõpliku dumpinguvastase tollimaksu, toimides kooskõlas artikli 15 lõikes 3 osutatud kontrollimenetlusega. Kui on kehtestatud ajutised tollimaksud, algatab komisjon kõnealuse menetluse hiljemalt üks kuu enne ajutiste tollimaksude aegumist. Dumpinguvastase tollimaksu summa ei ületa kindlaksmääratud dumpingumarginaali, kuid see peaks olema nimetatud marginaalist väiksem, kui sellisest väiksemast tollimaksust piisab liidu tootmisharule tekitatava kahju kõrvaldamiseks.“
5        Määruse artikli 18 lõikes 1 oli sätestatud:
„Kui mõni huvitatud isik ei võimalda juurdepääsu vajalikule teabele või ei esita vajalikku teavet käesolevas määruses ettenähtud tähtaegade jooksul või märkimisväärselt takistab uurimist, siis võib nii negatiivsed kui ka positiivsed esialgsed ja lõplikud järeldused teha kättesaadavate faktide põhjal. Kui selgub, et huvitatud isik on esitanud ebaõiget või eksitavat teavet, siis jäetakse selline teave arvesse võtmata ning võidakse toetuda kasutamiseks kättesaadavatele faktidele. […]“.
Vaidluse taust
6        Vaidluste tausta, nagu see on esitatud vaidlustatud kohtuotsustes, võib käesoleva kohtuotsuse huvides kokku võtta järgmiselt.
7        Severstal ja NLMK on Venemaa õiguse alusel asutatud äriühingud, kes tegutsevad eelkõige külmvaltsitud lehtterastoodete tootmise ja turustamise turul.
8        Pärast seda, kui Eurofer, Euroopa Teraseühendus, ASBL oli esitanud kaebuse, avaldas komisjon 14. mail 2015 teate dumpinguvastase menetluse algatamise kohta teatavate Hiina Rahvavabariigist ja Venemaa Föderatsioonist pärit külmvaltsitud lehtterastoodete impordi suhtes (ELT 2015, C 161, lk 9).
9        Dumpingu ja kahju tekitamise uurimine hõlmas ajavahemikku 1. aprillist 2014 kuni 31. märtsini 2015. Kahju hindamise seisukohalt oluliste suundumuste uurimine hõlmas ajavahemikku 1. jaanuarist 2011 kuni 31. märtsini 2015 (edaspidi „vaatlusalune ajavahemik“).
10      Pärast seda, kui Severstal ja NLMK olid esitanud vastused dumpinguvastasele küsimustikule ning pärast komisjoni kontrollkäike nende ettevõtjate ja nendega seotud kauplejate valdustesse, teavitas komisjon neid ettevõtjaid 30. oktoobri 2015. aasta kirjades oma kavatsusest kohaldada alusmääruse artiklit 18, kuna nad ei esitanud neis vastustes vajalikku teavet ettenähtud tähtaja jooksul ning kuna nad takistasid uurimise nõuetekohast läbiviimist, jättes esitamata kontrollkäigu alguses nõutud dokumendid.
11      Severstal ja NLMK olid 13. novembri 2015. aasta eraldi kirjadega selle artikli kohaldamise vastu ja väljendasid valmisolekut jätkata koostööd.
12      Komisjon võttis 29. juulil 2016 vastu vaidlusaluse määruse, mille artikkel 1 nägi esiteks ette, et kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks Hiina Rahvavabariigist ja Venemaa Föderatsioonist pärit ning teatavate CN‑koodide alla kuuluvate rauast või legeerimata terasest või muust legeerterasest, kuid mitte roostevabast terasest, igasuguse laiusega, külmvaltsitud, plakeerimata, pindamata või katmata, muu töötluseta peale külmvaltsimise lehtvaltstoodete (edaspidi „vaatlusalune toode“) impordi suhtes, ning teiseks, et see tollimaksumäär oli Severstali impordi puhul 34% ja NLMK impordi puhul 36,1%.
Menetlused Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsused
13      Severstal ja NLMK palusid 28. oktoobril 2016 Üldkohtu kantseleisse saabunud hagiavaldustega vaidlusalune määrus tühistada.
14      Kahe 31. mai 2017. aasta määrusega andis teise koja president Euroferile loa astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks kõigis Severstali ja NLMK algatatud menetlustes.
15      Severstal ja NLMK põhjendasid oma hagisid vastavalt kuue ja viie väitega. Käesolevate apellatsioonkaebuste puhul on asjakohased ainult hinnangud, mille Üldkohus andis esimesele ja kuuendale väitele, mille Severstal esitas kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Severstal vs. komisjon (T‑753/16), ning teisele ja viiendale väitele, mille NLMK esitas kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus NLMK vs. komisjon (T‑752/16).
16      Esimeses ja teises väites heidavad Severstal ja NLMK komisjonile sisuliselt ette alusmääruse artikli 18, 1994. aasta üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe (GATT) VI artikli rakendamise lepingu (EÜT 1994, L 336, lk 103; ELT eriväljaanne 11/21, lk 189) artikli 6.8 rikkumist, selle lepingu II lisa ja proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist ning ilmse hindamisvea tegemist, kui ta leidis, et nad ei teinud täielikku koostööd, mistõttu tuli arvesse võtta kättesaadavaid andmeid. Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsustes need väited tagasi, kinnitades sisuliselt, et ei Severstal ega ka NLMK ei olnud esitanud kogu usaldusväärset ja komisjoni uurimise jaoks vajalikku teavet, mistõttu võis komisjon õigusnormi rikkumata kohaldada alusmääruse artiklit 18.
17      Käesoleva kohtuotsuse punktis 15 viidatud kuuendas ja viiendas väites heidavad Severstal ja NLMK komisjonile sisuliselt ette alusmääruse artikli 2 lõike 9 ja artikli 9 lõike 4 rikkumist ning ilmseid hindamisvigu kahju kõrvaldamist võimaldava taseme kindlaksmääramisel. Nad väidavad eelkõige, et komisjon määras liidu tootmisharu jaoks kindlaks ebamõistliku ja ülemäärase kasumimarginaali ning et ta tegi vea, kui kohaldas kahjumarginaali arvutamisel analoogia alusel alusmääruse artikli 2 lõiget 9. Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsustes need väited tagasi, leides, et komisjon oli õigusnormi rikkumata kindlaks määranud kahju kõrvaldamise taseme.
Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus
18      Severstal palub kohtuasjas C‑747/21 P esitatud apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
–        tühistada kohtuotsus Severstal vs. komisjon (T‑753/16);
–        teha asjas lõplik kohtuotsus, kui menetlusstaadium lubab;
–        teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse uue otsuse tegemiseks ning
–        mõista nii Euroopa Kohtu kui ka Üldkohtu menetluse kulud välja komisjonilt.
19      NLMK palub kohtuasjas C‑748/21 P esitatud apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
–        tühistada kohtuotsus NLMK vs. komisjon (T‑752/16);
–        teha asjas lõplik kohtuotsus, kui menetlusstaadium lubab;
–        teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse uue otsuse tegemiseks ning
–        mõista nii Euroopa Kohtu kui ka Üldkohtu menetluse kulud välja komisjonilt.
20      Komisjon palub Euroopa Kohtul jätta mõlemad apellatsioonkaebused põhjendamatuse tõttu rahuldamata ning mõista kohtukulud välja Severstalilt ja NLMK-lt.
21      Euroopa Kohtu president palus 21. septembril 2022 pooltel võtta seisukoht kohtuasjade C‑747/21 P ja C‑748/21 P võimaliku liitmise kohta menetluse ja kohtuotsuse huvides.
22      Komisjon teatas 22. septembri 2022. aasta kirjas Euroopa Kohtule, et tal ei ole vastuväiteid nende kohtuasjade liitmisele. Severstal teatas 28. septembri 2022. aasta kirjas Euroopa Kohtule, et ta nõustub kohtuasjade liitmisega. NLMK vaidles sama päeva kirjas kohtuasjade menetluse huvides liitmisele vastu, esitamata selle kohta põhjendusi.
23      Euroopa Kohtu 18. oktoobri 2022. aasta otsusega, mis tehti Euroopa Kohtu kodukorra artikli 54 alusel, liideti kohtuasjad C‑747/21 P ja C‑748/21 P menetluse ja kohtuotsuse huvides.
24      Pooltel paluti 24. oktoobri 2022. aasta kirjas vastata menetlust korraldava meetme raames teatavatele Euroopa Kohtu küsimustele. Komisjon vastas neile küsimustele 24. novembril 2022. Severstal ja NLMK vastasid neile 1. detsembril 2022.
Apellatsioonkaebused
25      Severstal ja NLMK põhjendavad oma apellatsioonkaebusi kolme väitega, millest esimese kohaselt on sisuliselt rikutud õigusnorme alusmääruse artikli 18 lõike 1 tõlgendamisel, moonutatud tõendeid ja tehtud sisuliselt ebaõigeid faktilisi järeldusi, teise väite kohaselt on selle määruse artikli 9 lõike 4 kohaldamisel ja tõlgendamisel rikutud õigusnorme ning kolmanda väite kohaselt on selle määruse artikli 2 lõike 9 kohaldamisel ja tõlgendamisel rikutud õigusnorme.
26      Kuna need väited, mille esitasid nii Severstal kui ka NLMK, kattuvad suures osas, analüüsitakse neid koos.
Esimene väide
Poolte argumendid
27      Esiteks väidavad apellandid, et Üldkohus tõlgendas valesti alusmääruse artikli 18 lõiget 1, kui ta hindas selle sätte kohaldamist komisjoni poolt vaidlusaluses määruses, võtmata enne seisukohta küsimuses, kas vaatlusalune toode on lõpptoode või vahetoode. Alusmääruse artikli 18 lõike 1 kohaldamise kontrollimise kriteeriumid sõltuvad aga vastusest sellele küsimusele. Lisaks ei põhjendanud Üldkohus oma valikut kvalifitseerida vaadeldavad tooted vahetoodeteks ja piiras ekslikult oma kontrolli komisjoni uurimiste üle. Severstal ja NLMK vaidlustavad neil põhjustel vastavalt kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktid 32, 56, 58 ja 68 ning kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktid 33, 50, 56, 79, 80 ja 163.
28      Teiseks väidavad apellandid, et Üldkohus moonutas tõendeid ja tegi vaidlustatud kohtuotsustes sisuliselt ebaõigeid järeldusi faktiliste asjaolude kohta.
29      Täpsemalt vaidlustab Severstal kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktid 70, 72, 80, 81, 83, 84, 90–94, 97 ja 102, esitades järgmised argumendid:
–        selle kohtuotsuse punktides 70 ja 81 esitatud hinnang, mille kohaselt ei saanud komisjon kontrollida, kas toorainete ostu kogukulud olid Severstali raamatupidamisarvestuses täpselt kajastatud, on sisuliselt ebatäpne, arvestades tema vastuse dumpinguvastasele küsimustikule lisa F‑14b sisu ja kontrollidokumenti nr 11;
–        nimetatud kohtuotsuse punktis 72 esitatud hinnang, mille kohaselt Severstal ei deklareerinud oma tootmiskulusid selle vastuse lisas F‑14 A vastavalt kulude klassifitseerimisele komisjoni vastu võetud erinevate toote kontrollnumbrite alla, on sisuliselt ebatäpne, kuna selles punktis on märgitud, et Severstal oli kohapealse kontrollkäigu ajal esitanud võrdluse tema enda klassifitseerimise ja komisjoni nõutud struktuuri toote kontrollnumbri vahel;
–        sama kohtuotsuse punktides 80 ja 89 esitatud hinnang, mille kohaselt Severstal ei olnud tõendanud, et tal ei olnud vajalikke andmeid, on ekslik, kuna ta tõendas, et tema sisemises arvutipõhises arvestussüsteemis SAP ERP (edaspidi „SAP süsteem“) ei „kasutatud“ vaatlusaluse toote jaoks tooraine hinda, vaid see oli iga eraldi tootmiskoodi puhul „heakskiidetud“ iga tootmisetapi jaoks, ning
–        kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktides 90–93 esitatud hinnang, mille kohaselt Severstal võttis toorainekulude osas kasutusele kaks erinevat jaotuspõhimõtet, on sisuliselt ebatäpne, arvestades tema vastust komisjoni 10. septembri 2015. aasta kirjale, milles teda kutsuti kõrvaldama teatavad puudused, ja tõendit nr 16, mille Severstal esitas kohapealse kontrolli käigus.
30      NLMK vaidlustab kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktid 54–57, 68 ja 77–79 põhjendusel, et Üldkohus moonutas neis tõendeid või tuvastas sisuliselt ebatäpseid faktilisi asjaolusid tõendite nr 23, nr 25, nr 28 ja nr 34 osas.
31      NLMK väidab eelkõige, et Üldkohtu hinnangud, mis on esitatud selle kohtuotsuse punktides 55, 68 ja 123, moonutavad tõendis nr 34 esitatud asjaolusid. Seega, vastupidi sellele, mis nähtub neist punktidest, on sellel dokumendil sama sisu kui tõendil nr 23, mis saadi ja mida kontrolliti kontrollkäigu ajal ning milles on märgitud üleantud lõpetamata kaupade kogused ja kogukulud. Seetõttu ei saanud selles osas asuda seisukohale, et tõend nr 34 sisaldas uut teavet ning et see esitati hilinenult. Lisaks kasutas komisjon nimetatud tõendit nr 34 üksnes selleks, et määrata kindlaks kogused ja kogusummad, mitte aga selleks, et kasutada seda selleks, mille jaoks seda taotleti, see tähendab andmete jaotamiseks koodide kaupa. Sellise kasutamise tulemusel oleks komisjon teinud vea arvutuste ühtlustamise hindamisel ja see oleks viinud absurdse järelduseni, et NLMK müüs rohkem kui tootis.
32      NLMK vaidlustab ka selle kohtuotsuse punktid 81 ja 116 põhjendusel, et vastupidi neis punktides esitatud Üldkohtu hinnangule esitas ta asjakohast, täielikku ja kontrollitavat teavet. NLMK leiab, et tõendites nr 23 ja 34 esitatud teabe analüüs võimaldas tuvastada, et tema etteheiteid toetavad tõendid SAP‑süsteemi kohta, mida kontrolliti kohapealsete kontrollkäikude ajal, et selgitused olid loogilised, ei olnud vastuolulised ning kajastasid integreeritud terasetehase keerulist raamatupidamisstruktuuri. Komisjon ei mõistnud, et (varem maha arvatud) kulude täiendav mahaarvamine oli vajalik selleks, et kohandada korduskasutatavate jäätmete, st vanametalli tootmiskulusid nende turuväärtusega, millele see vanametalli tootmine on suunatud. Selline arusaamatus on aluseks ekslikule järeldusele, mille kohaselt ta müüs esiteks rohkem kui tootis ja olid teiseks kõik andmed ebausaldusväärsed.
33      Komisjon leiab, et esimene väide on vastuvõetamatu, kuna sellega taotletakse faktiliste asjaolude uuesti läbivaatamist Euroopa Kohtus, ning ülejäänud osas põhjendamatu.
Euroopa Kohtu hinnang
34      Esiteks tuleb tagasi lükata komisjoni vastuväited apellantide selle etteheite vastuvõetavuse kohta, et Üldkohus tõlgendas alusmääruse artikli 18 lõiget 1 vääralt, kuna ta ei analüüsinud ega põhjendanud vaatlusaluse toote liigitamist lõpp- või vahetoodeteks, enne kui ta hindas, kuidas komisjon seda sätet vaidlusaluses määruses kohaldas, kuigi selles sättes nimetatud vajaliku teabe kontrollimise kriteeriumid erinevad sõltuvalt sellest kvalifikatsioonist. Vastupidi sellele, mida väidab komisjon, tekitab see etteheide nimelt õigusküsimuse, mitte faktiküsimuse, kuna see puudutab alusmääruse artikli 18 lõike 1 kohaldamise kriteeriume.
35      Mis puudutab sama etteheite põhjendatust, siis tuleb meenutada, et see säte annab komisjonile võimaluse teha dumpingu ja kahju kohta järeldused kättesaadavate faktide põhjal, kui huvitatud isik ei tee dumpinguvastases uurimises koostööd, kui ta ei võimalda tutvuda vajaliku teabega või ei esita vajalikku teavet selles määruses ette nähtud tähtaja jooksul või märkimisväärselt takistab seda uurimist.
36      Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et selles sättes kasutatud mõiste „vajalik teave“ viitab teabele, mis on huvitatud isikute valduses ning mis võimaldab komisjonil dumpinguvastast uurimist lõpule viia, tehes nii positiivsed kui ka negatiivsed esialgsed või lõplikud järeldused (vt selle kohta 14. detsembri 2017. aasta kohtuotsus EBMA vs. Giant (China), C‑61/16 P, EU:C:2017:968, punktid 47–49 ja 57).
37      Lisaks on Euroopa Kohus täpsustanud, et hinnang sellele, kas mingi teave on alusmääruse artikli 18 lõike 1 tähenduses „vajalik“, tuleb anda iga uurimise konkreetseid asjaolusid arvesse võttes, mitte aga abstraktselt (14. detsembri 2017. aasta kohtuotsus EBMA vs. Giant (China), C‑61/16 P, EU:C:2017:968, punkt 49).
38      Sellest tuleneb, et see hinnang tuleb anda juhtumipõhiselt, arvestades asjaolu, et selline teave peab võimaldama komisjonil oma dumpinguvastaseid uurimisi nõuetekohaselt läbi viia.
39      Seega on asjakohane kriteerium selle hindamiseks, kas huvitatud isiku valduses olev teave on alusmääruse artikli 18 lõike 1 tähenduses vajalik, sama, olenemata iga uurimise konkreetsetest asjaoludest. Nimelt tuleb igal juhul kindlaks teha, kas see teave võimaldab komisjonil teha järeldusi, mis tuleb kõnealuse dumpinguvastase uurimise raames teha. See, kas vaatlusalune toode on lõpp- või vahetoode, ei saa seega mõjutada selle sätte kohaldamise hindamise kriteeriumi.
40      Lisaks, mis puudutab apellantide väidet, et Üldkohus on rikkunud oma põhjendamiskohustust, siis tuleb korrata, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale peab kohtuotsuse põhjendusest selgelt ja ühemõtteliselt nähtuma Üldkohtu arutluskäik, et puudutatud isikutel oleks võimalik mõista tehtud otsuse põhjendust ja et Euroopa Kohus saaks teostada oma kohtulikku kontrolli (13. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Euroopa Liit vs. Kendrion, C‑150/17 P, EU:C:2018:1014, punkt 80 ja seal viidatud kohtupraktika).
41      Vastupidi sellele, mida väidavad apellandid, nähtub kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktidest 46–102 ja kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktidest 38–91, et Üldkohus esitas piisavalt põhjuseid, miks ta leidis, et tuli nõustuda sellega, et komisjon kohaldas Severstalile ja NLMK-le menetluses, mille tulemusel võeti vastu vaidlusalune määrus, alusmääruse artikli 18 lõiget 1. See ülevaade võimaldab apellantidel mõista Üldkohtu otsuse põhjendusi ja Euroopa Kohtul teostada oma kontrolli.
42      Järelikult tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata apellantide etteheide, et Üldkohus tõlgendas alusmääruse artikli 18 lõiget 1 vääralt, kuna ta ei analüüsinud ega põhjendanud vaatlusaluse toote vahetooteks kvalifitseerimist enne, kui ta hindas, kuidas komisjon seda sätet apellantide suhtes vaidlusaluses määruses kohaldas.
43      Teiseks, mis puudutab seda, et Severstal viitab komisjoni kaalutlusõiguse kohtulikule kontrollile ja leiab, et käesoleval juhul ei tõlgendanud ega kohaldanud Üldkohus õigesti alusmääruse artikli 18 lõiget 1, vähendades liigselt oma kontrolli ulatust komisjoni uurimise üle, siis tuleb tõdeda, et Severstal ei ole piisavalt põhjendanud väidetavat õigusnormi rikkumist, mille Üldkohus olevat toime pannud. Järelikult tuleb see etteheide vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
44      Kolmandaks, mis puudutab apellantide etteheidet, et Üldkohus moonutas teatavaid tõendeid ja tuvastas sisuliselt ebatäpsed faktilised asjaolud, siis tuleb korrata, et vastavalt ELTL artikli 256 lõikele 1 ja Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimesele lõigule saab apellatsioonkaebust esitada ainult õigusküsimustes.
45      Apellatsioonkaebuse puhul ei ole Euroopa Kohtul seega põhimõtteliselt pädevust tuvastada fakte ega uurida tõendeid, millele Üldkohus on nende faktide tuvastamisel tuginenud. Nimelt, kui need tõendid on saadud õiguspäraselt, kui on järgitud õiguse üldpõhimõtteid ning tõendamiskoormist ja tõendite kogumist puudutavaid menetlusnorme, on üksnes Üldkohus pädev hindama talle esitatud tõendite tõenduslikku jõudu (11. mai 2017. aasta kohtuotsus Dyson vs. komisjon, C‑44/16 P, EU:C:2017:357, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
46      Üldkohus teostab sellist ainupädevust, välja arvatud juhul, kui tuvastatud faktilised asjaolud on sisuliselt ebatäpsed ning kui talle esitatud tõendeid on moonutatud. Apellatsioonimenetluses laieneb Euroopa Kohtu kontrollipädevus faktiliste asjaolude tuvastamise osas toimiku materjalidest tulenevate järelduste sisulisele ebaõigsusele ja faktiliste asjaolude hindamise osas nende tõendite moonutamisele Üldkohtu poolt (vt selle kohta 6. jaanuari 2004. aasta kohtuotsus BAI ja komisjon vs. Bayer, C‑2/01 P ja C‑3/01 P, EU:C:2004:2, punkt 47, ning 11. mai 2017. aasta kohtuotsus Dyson vs. komisjon, C‑44/16 P, EU:C:2017:357, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
47      Samuti tuleb korrata, et kui apellant väidab, et Üldkohus on tõendeid moonutanud, peab ta ELTL artikli 256, Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimese lõigu ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punkti d alusel näitama täpselt ära need tõendid, mida Üldkohus on moonutanud, ning tooma välja need hindamisvead, mis tema arvates on selle moonutamiseni viinud. Lisaks selgub väljakujunenud kohtupraktikast, et moonutamine peab selgelt nähtuma kohtuasja toimiku materjalidest, ilma et oleks vaja faktilisi asjaolusid ja tõendeid uuesti hinnata (10. novembri 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. Valencia Club de Fútbol, C‑211/20 P, EU:C:2022:862, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika). Sama kehtib ka apellandi väidetud faktiliste järelduste sisuliste ebatäpsuste kohta.
48      Kohtuasjas C‑747/21 P väidab Severstal esiteks, et Üldkohus tuvastas kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktides 70 ja 81 sisuliselt ebatäpse faktilise asjaolu, märkides, et komisjon ei saanud kontrollida, kas tooraine ostu kogukulud olid tema raamatupidamisarvestuses täpselt kajastatud ja kas need olid tegelikult hõlmatud vaatlusaluse toote tootmiskuludega, kuna tema dumpinguvastasele küsimustikule esitatud vastuse lisa F‑14b „Esialgsete kulude vahemik“ ja tõend nr 11, millele on viidatud komisjoni tõendite loetelus pealkirjaga „Tavaliste kulude ühtlustamine SAP‑süsteemiga“, tõendavad nende toorainete kogumaksumust.
49      Sellega seoses tuleb märkida, et kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktidest 70 ja 81 nähtub, et Üldkohtu hinnang põhineb asjaolul, et vaidlust ei ole selles, et deklareeritud kulud hõlmasid üksnes vaatlusaluse toote „müügiga“ seotud kulusid, mitte aga tootmisharusiseseks kasutamiseks mõeldud toodete kulusid. Sellest lisast F‑14b ei nähtu aga ilmselgelt, et sellesse on kaasatud tootmisharusiseseks kasutamiseks mõeldud toodete kulud ja et seega oli neid võimalik kontrollida. Mis puudutab kontrollidokumenti 11, mille väidetavalt leiab komisjoni tõendite loetelust pealkirja „Tavaliste kulude ühtlustamine SAP‑süsteemiga“ all, siis Severstal seda ei esitanud ega esita selle loetelu kohta ka täpsustusi. Lisaks ei leia seda tõendit poolte menetlusdokumentide lisade kirjeldusest kohtuasjas T‑753/16. Severstal ei ole seega tõendanud, et on ilmselge, et nimetatud tõendis kaasatud kulutused hõlmasid tootmisharusiseseks kasutamiseks mõeldud toodete kulusid.
50      Teiseks, mis puudutab Severstali väidet, et Üldkohtu järeldus kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktis 72, mille kohaselt ta ei deklareerinud oma tootmiskulusid dumpinguvastasele küsimustikule antud vastuse lisas F‑14 A vastavalt komisjoni vastu võetud kulude klassifikatsioonile eri tootekoodide alla, on sisuliselt ebatäpne, kuna selles punktis on märgitud, et Severstal oli kohapealse kontrollkäigu ajal võrrelnud omaenda klassifikatsiooni ja komisjoni nõutud struktuuri tootekoode, siis tuleb märkida, et Severstal tsiteerib seda punkti ebatäielikult. Nimelt täpsustab viimane, et kontrollkäigu ajal esitatud teave „on siiski piiratud, nagu hageja kohtuistungil kinnitas, „müüdud“ toodete tootmiskuludega, välja arvatud tootmiskulud, mis on seotud ettevõttes töödeldud toodetega“. Sellest järeldub, et Severstal ei deklareerinud tegelikult kõiki oma tootmiskulusid vastavalt komisjoni vastu võetud kulude klassifikatsioonile eri tootekoodide alla ning ei ole tõendatud, et kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktis 72 esitatud järeldused oleksid sisuliselt ebatäpsed.
51      Kolmandaks tuleb osas, milles Severstal vaidlustab selle kohtuotsuse punktides 80 ja 89 esitatud hinnangu, mille kohaselt ta ei ole tõendanud, et tal ei olnud vajalikke andmeid, selline vastuväide tagasi lükata, kuna Severstal ei ole piisavalt välja toonud kõnealuseid sisulisi ebatäpsusi või tõendeid, mida Üldkohus olevat selles osas moonutanud.
52      Neljandaks tuleb osas, milles Severstal vaidleb vastu nimetatud kohtuotsuse punktides 90–93 esitatud hinnangutele, kuna Üldkohus leidis ekslikult, et Severstal oli toorainekulude osas kasutanud kahte erinevat jaotuspõhimõtet ja et ta kiitis õigusvastaselt heaks vaatlusaluse toote tootmiskulude kohandamised, tõdeda, et tegelikult nõuab Severstal faktiliste asjaolude ja tõendite uut hindamist, ilma et ta oleks piisavalt täpselt välja toonud Üldkohtule ette heidetud sisulised ebatäpsused või moonutused ning näidanud, milliste analüüsivigade tegemine tema arvates nende moonutusteni viis. Selline vaidlustamine on seega vastuvõetamatu.
53      Lõpuks tuleb viiendaks osas, milles Severstal vaidlustab sama kohtuotsuse punktid 94, 97 ja 102, tõdeda, et ta ei esita põhjendusi, miks neis punktides esitatud hinnangud on õiguslikult väärad, mistõttu on ka selline vaidlustamine vastuvõetamatu.
54      Kohtuasjas C‑748/21 P leiab NLMK, et kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktides 55, 68 ja 123 moonutas Üldkohus tõendeid, kui ta leidis sisuliselt, et NLMK ei olnud esitanud teavet vaatlusaluse toote kui nii lõpp- kui ka vahetoote tootmismahu ja -kulude kohta, kuigi see teave on toodud tõendites nr 23 ja 34, mis esitati komisjonile kohapealse kontrolli käigus.
55      Sellega seoses tuleb märkida, et nagu nähtub kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktist 54, ei vaielnud NLMK vastu sellele, et ta ei deklareerinud dumpinguvastasele küsimustikule antud vastuses vaatlusaluse toote kogu tootmismahtu. Nagu komisjon märgib, ilma et talle oleks vastu vaieldud, jõudis ta sellisele järeldusele pärast seda, kui kontrollkäigu ajal esitati tõend nr 23, et kontrollida tootmisel olevate toodete varude muutumisega seotud kulude mahaarvamist, mis osutus seotuks vahetoodetega, mille mahtu ei olnud selles vastuses korratud. Selle järelduse esitamise järel palus komisjon NLMK-l esitada uuritava vahetoote kuluandmed tooteliigi kaupa. Vastuseks sellele nõudele esitas NLMK selle külastuse lõpus tõendi nr 34. Tõendite nr 23 ja 34 sisu kattub osaliselt selles osas, et mõlemad sisaldavad andmeid vaatlusaluse toote lõpp- ja vahetoote koguse ja tootmise kogukulu kohta. Need erinevad siiski selles osas, et tõend nr 34 sisaldab ka andmeid hinna ja koguse kohta vahetoote liigi kaupa.
56      Üldkohus ei moonutanud siiski neid tõendeid, kui ta leidis esiteks kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktis 68, et tõend nr 34 esitati hilinenult, et seda ei olnud võimalik kontrollida pärast kohapealset kontrollkäiku ja et tegemist ei olnud tõendis nr 23 esitatud teabe lihtsa jaotusega tootmiskoodide kaupa, vaid see esitati teistsuguses kontekstis, et ühitada tootmises olevate toodete varude muutustega seotud kulude mahaarvamised, nagu on märgitud vastuses dumpinguvastasele küsimustikule, ning teiseks selle kohtuotsuse punktis 55, et tõendis nr 34 olev teave ei kõrvaldanud lünki NLMK puhul, kes ei deklareerinud vaatlusaluse toote kogu toodangut ja tootmisvõimsust, vaid lasi komisjonil tuvastada NLMK deklareeritud tootmisandmete vastuolu, kuna need andmed tõendasid, et NLMK teatas müüdud kogusest, mis oli kogu toodangust suurem, võttes arvesse varude kõikumisi, heiteid ja jäätmeid, nagu ta oli need deklareerinud, ning kolmandaks selle kohtuotsuse punktis 123, et NLMK ei suutnud põhjendada oma argumente, mille kohaselt tuli arvesse võtta tema andmeid müüdud koguste kohta nii selles vastuses juba esitatud teabe kui ka kohapeal kogutud dokumentide alusel.
57      Nimelt puudutavad Üldkohtu sellised hinnangud tõendite nr 23 ja 34 tõenduslikku väärtust, arvestades seda, et komisjon kontrollis neis olevaid andmeid pärast nende esitamist haldusmenetluses, mille tulemusel võeti vastu vaidlusalune määrus. Need hinnangud on aga faktilistele asjaoludele antud hinnangud, mis – välja arvatud juhul, kui kohtule esitatud tõendeid on moonutatud – ei kuulu apellatsioonimenetluses Euroopa Kohtu kontrolli alla.
58      Samuti väidab NLMK ekslikult, et Üldkohus moonutas kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktides 81 ja 116 teavet, mille ta esitas jäätmete ja heidete kahekordse mahaarvamise ja keskkonda sattumise raames, leides, et see teave ei olnud usaldusväärne. NLMK esitatud argumendid piirduvad nimelt sellega, et seavad kahtluse alla faktilistele asjaoludele Üldkohtu antud hinnangu, tõendamata mis tahes moonutamist või sisuliselt ebatäpsete faktiliste järelduste olemasolu.
59      Lõpuks tuleb osas, milles NLMK viitab oma väidete toetuseks tõenditele nr 25 ja 28, tõdeda, et ta ei selgita, millistel põhjustel on nende tõendite sisu moonutatud.
60      Eeltoodut arvestades tuleb tagasi lükata apellantide argumendid, mis puudutavad tõendite moonutamist Üldkohtu poolt ja tema faktiliste asjaolude tuvastamise sisulist ebaõigsust.
61      Järelikult tuleb esimene väide tagasi lükata.
Apellatsioonkaebuste teine väide
Poolte argumendid
62      Severstal ja NLMK väidavad vastavalt, et Üldkohus tegi kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktides 243–257 ja kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktides 209–223 vigu, kui ta tõlgendas ja kontrollis, kas komisjon kohaldas alusmääruse artikli 9 lõiget 4, ning jättis nende argumentidele vastamata. Lisaks leiavad nad, et Üldkohus rikkus oma põhjendamiskohustust, arvestades nende selle kohta esitatud argumente.
63      Täpsemalt heidavad apellandid Üldkohtule ette, et viimane kinnitas, et komisjon võis ülemaailmse finantskriisi tõttu pidada artikli 9 lõike 4 kohaldamisel liidu tootmisharu sihtkasumi kindlaksmääramiseks kõige viimaseks aastaks 2008. aastat, kuigi see aasta ei kuulunud vaadeldavasse ajavahemikku. Käesoleval juhul on sellest aastast möödunud liiga palju aega, et seda saaks selliseks pidada, ning tema valik tuleneb nimetatud artikli 9 lõike 4 ekslikust kohaldamisest.
64      Lisaks leiavad apellandid, et Üldkohus rikkus õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, kui ta otsustas, et komisjon ei olnud seotud vaadeldava ajavahemikuga, et määrata kindlaks kõnealuse kasumimarginaali kindlaksmääramisel kõige viimane aasta.
65      Peale selle on 2008. aasta valik selle kasumimarginaali kindlaksmääramiseks finantskriisi tõttu ühildamatu kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktides 151 ja 152 ning kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktides 185 ja 186 esitatud hinnangutega. Nimelt keeldus Üldkohus neis punktides vastamast apellantide argumentidele selle kriisi arvesse võtmise kohta liidu tootmisharu tootmiskulude hindamisel selleks, et hinnata liidu tootmisharule tekitatud kahju. Seega kinnitas Üldkohus meelevaldselt komisjoni lähenemisviisi, mille kohaselt tuleb seda kriisi arvesse võtta, kui alusmääruse artikli 9 lõike 4 kohaldamiseks määratakse kindlaks liidu tootmisharu sihtkasum, kuid mitte selle kahju hindamisel. See kasumimarginaal ei vasta aga määrale, mis on soovitav, et tagada liidu tootmisharu püsimajäämine ja/või piisav kapitali tootlus pärast välist sündmust, nagu ülemaailmne finantskriis.
66      Esimese võimalusena väidavad apellandid, et finantskriis võib olla selline asjaolu, mida selle kahju arvutamisel arvesse võtta, mistõttu asjaomastest riikidest pärit import ei saa olla ainus asjakohane tegur, mis põhjustas liidu tootmisharule tekitatud kahju. Kuna Üldkohus neile argumentidele ei vastanud, tegi ta ilmse hindamisvea ja rikkus oma põhjendamiskohustust.
67      Teise võimalusena väidavad nad, et kuigi finantskriis ei ole asjakohane tegur, mida tuleb selle kahju ja kõnealuse impordi vahelise põhjusliku seose hindamisel arvesse võtta, oleks Üldkohus pidanud tuvastama, et komisjon ei saanud liidu tootmisharu kasumimarginaali arvutamisel võrdlusaastana aluseks võtta aastat 2008.
68      Komisjon leiab, et teine väide on tulemusetu, kuna see puudutab kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punkte 151 ja 152 ning kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punkte 185 ja 186, ning ülejäänud osas põhjendamatu.
Euroopa Kohtu hinnang
69      Oma teises väites leiavad apellandid sisuliselt, et esiteks rikkus Üldkohus alusmääruse artikli 9 lõike 4 tõlgendamisel ja kohaldamisel õigusnorme ning teiseks rikkus ta õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet ja põhjendamiskohustust, kuna ta ei võtnud liidu tootmisharu sihtkasumi kindlaksmääramisel arvesse mitte aastat, mis kuulub vaatlusaluse ajavahemiku hulka, vaid aastat 2008 kui kõige viimast tüüpilist aastat.
70      Esimesena tuleb korrata, et väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et Euroopa Kohtu pädevus apellatsioonimenetluses on üldjuhul piiratud asja sisuliselt läbi vaadanud kohtutes arutatud väidetele antud õigusliku hinnangu kontrollimisega (12. septembri 2017. aasta kohtuotsus Anagnostakis vs. komisjon, C‑589/15 P, EU:C:2017:663, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika). Apellantide argument, et sellega, et 2008. aasta valiti liidu tootmisharu sihtkasumi kindlaksmääramisel kõige viimaseks aastaks, rikuti õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, esitati aga esimest korda apellatsioonimenetluses. See argument on seega vastuvõetamatu.
71      Teisena tuleb tunnistada tulemusetuks apellantide argumendid, et Üldkohus keeldus liidu tootmisharule tekitatud kahju hindamisel arvesse võtmast finantskriisi ning viimati nimetatu ja vaatlusaluse impordi vahelist põhjuslikku seost, nagu nähtub kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktidest 151 ja 152 ning kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktidest 185 ja 186. Üldkohus hindas seda kahju ja seda põhjuslikku seost nimelt, analüüsides NLMK kolmandat ja neljandat väidet kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus NLMK vs. komisjon (T‑752/16), ning Severstali neljandat ja viiendat väidet kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Severstal vs. komisjon (T‑753/16). Nende väidete analüüs Üldkohtus ei ole siiski käesoleva apellatsioonimenetluse ese. Järelikult ei saa apellantide argumendid vaidlustatud kohtuotsuste nende punktide vastu, sõltumata nende põhjendatusest, mingil juhul kaasa tuua nende kohtuotsuste tühistamist. Samadel põhjustel tuleb tulemusetuks tunnistada ka apellantide etteheited, et Üldkohus ei põhjendanud, miks ta lükkas tagasi nende argumendid finantskriisi mõju kohta nimetatud kahju ja põhjusliku seose hindamisele.
72      Kolmandana, mis puudutab apellantide väiteid, et Üldkohus rikkus alusmääruse artikli 9 lõike 4 tõlgendamisel ja kohaldamisel õigusnorme, siis tuleb korrata, et selle sätte viimases lauses on sätestatud „väiksema tollimaksu reegel“, mille kohaselt dumpinguvastase tollimaksu summa peab olema väiksem kui kehtestatud dumpingumarginaal, kui sellisest väiksemast tollimaksust piisab liidu tootmisharule tekitatava kahju kõrvaldamiseks.
73      Seega, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 52 märkis, on selle reegli eesmärk vältida, et kehtestatud dumpinguvastane tollimaks ületaks seda, mis on vajalik dumpinguhinnaga impordiga sellele tootmisharule tekitatud kahju kõrvaldamiseks. Selline reegel on põhjendatud nende dumpinguvastaste tollimaksude laadi ja eesmärgiga, mis ei kujuta endast sanktsioone ega tasakaalustavaid meetmeid tekitatud kahju hüvitamiseks, vaid kaitsemeetmeid dumpinguhinnaga impordist tuleneva ebaausa konkurentsi vastu (vt selle kohta 3. oktoobri 2000. aasta kohtuotsus Industrie des poudres sphériques vs. nõukogu, C‑458/98 P, EU:C:2000:531, punkt 91). Nende tollimaksude eesmärk on üksnes takistada dumpinguhinnaga importi või muuta see majanduslikult ebahuvipakkuvaks ning seeläbi kõrvaldada selle dumpingu põhjustatud tasakaalustamatus riigisisesel turul.
74      Vaidlusaluse määruse põhjendusest 175 ja artiklist 1 nähtub, et komisjon kohaldas seda reeglit selleks, et kehtestada lõpliku dumpinguvastase tollimaksu määraks Severstali vaatlusaluse toote impordi puhul 34% ja NLMK vaatlusaluse toote impordi puhul 36,1%. Nende määrade arvutamiseks kasutas komisjon nn turuhinnast madalama hinnaga müügi meetodit. Selle meetodi kohaselt arvutatakse kahjumarginaal, võrreldes dumpinguhinnaga impordi hinda liidu tootmisharu sihtmüügihinnaga. Viimati nimetatud hind vastab hinnale, mida see tootmisharu võis ilma sellise impordita liidu turul põhjendatult eeldada. Sellise hüpoteetilise hinna kindlaksmääramiseks lisatakse liidu tootmisharu tootmiskuludele sihtkasum. Sihtkasum vastab kasumimarginaalile, mida liidu tootmisharu võis tavapärastes turutingimustes põhjendatult eeldada.
75      Selle meetodi kohaldamisel võttis komisjon arvesse liidu tootmisharu 2008. aastal kohaldatud kasumimarginaali. Komisjon on seisukohal, et käesolevas asjas oli see aasta liidu tootmisharu sihtkasumi kindlaksmääramisel kõige viimane aasta, kuna tema uurimisest nähtus esiteks, et kogu vaatlusaluse ajavahemiku jooksul esines märkimisväärne madala hinnaga impordi maht, millel olid negatiivsed tagajärjed liidu tootmisharu kasumlikkusele, ning teiseks, et 2009. ja 2010. aastat ei saanud finantskriisi arvestades pidada tavapärastele konkurentsitingimustele vastavateks (vt selle kohta vaidlusaluse määruse punktid 154–157). Üldkohus nõustus kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktides 217–223 ja kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktides 251–257 komisjoni sellise lähenemisega.
76      Apellantide argumente arvestades tuleb kõigepealt märkida, et kuna alusmääruses puudub meetod väiksema tollimaksu reegliga ette nähtud kahjumarginaali arvutamiseks, on komisjonil sellise arvutusmeetodi valikul ulatuslik kaalutlusõigus. Komisjon on siiski kohustatud seda kaalutlusruumi kasutama, järgides liidu õiguskorraga haldusmenetlustes antud tagatisi ning veendudes, et tema valik annab tõepäraseid tulemusi.
77      Valides käesolevas asjas võrdlushindadel põhineva meetodi, ei ole komisjon seda kaalutlusruumi ületanud. Nagu Üldkohus kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktis 214 ja kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktis 248 õigesti märkis, võimaldab kahjumarginaali kindlaksmääramiseks võrdlushinna kasutamine liidu tootmisharu tegeliku müügihinna asemel võtta arvesse survet, mida dumpinguhinnaga import avaldab liidu tootmisharu müügihindadele. Selle surve arvessevõtmine aitab aga kaasa selle meetodi abil saadud tulemuste tõepärasusele.
78      Seejärel, mis puudutab apellantide seisukohta, et Üldkohus tõlgendas alusmääruse artikli 9 lõiget 4 vääralt, valides liidu tootmisharu sihtkasumi kindlakstegemiseks aasta, mis ei kuulunud kõige viimase tüüpilise aasta alusel vaatlusaluse ajavahemiku hulka, siis tuleb märkida, et nagu Üldkohus kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktis 218 ja kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktis 252 sisuliselt otsustas, on komisjonil juhul, kui alusmääruses puudub meetod sihtkasumi kindlaksmääramiseks, selleks kaalutlusõigus.
79      Lisaks tuleb tõdeda, et liidu tootmisharu taotletava kasumimarginaali määratlemise eesmärk on kajastada võimalikult usutavalt kasumit, mida see tootmisharu oleks saanud tavapärastes turutingimustes, et määrata kindlaks dumpinguvastased tollimaksud, mis tuleb kehtestada vastavalt nende tollimaksude laadile ja eesmärgile, mis on välja toodud käesoleva kohtuotsuse punktis 73, ületamata seda, mis on vajalik liidu turule suunatud dumpinguhinnaga impordi põhjustatud tasakaalustamatuse kõrvaldamiseks.
80      Järelikult, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 55 sisuliselt märkis, ei tohi kõige viimase aasta andmed sihtkasumi kindlaksmääramiseks pärineda vaatlusalusest ajavahemikust, kui need andmed ei võimalda anda piisavat pilti sellest, mis on vajalik ausa konkurentsi taastamiseks uurimisele järgneval ajavahemikul. Nagu Üldkohus otsustas 28. oktoobri 1999. aasta kohtuotsuses EFMA vs. nõukogu (T‑210/95, EU:T:1999:273, punkt 60), millele ta viitas õigesti kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktides 215 ja 218 ning kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktides 249 ja 252, peab sihthinna arvutamisel kasutatav kasumimarginaal vastama kasumimarginaalile, mida liidu tootmisharu võib mõistlikult eeldada tavapärastes konkurentsitingimustes dumpinguhinnaga impordi puudumisel, kuna sellise kasumimarginaali valik aitab kaasa sellele, et dumpinguvastaste tollimaksude kehtestamine taastab uurimisele järgneval ajavahemikul ausa konkurentsi.
81      Järelikult ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta tõlgendas alusmääruse artikli 9 lõikes 4 sätestatud väiksema tollimaksu reeglit nii, et see võimaldab komisjonil nn turuhinnast madalama hinnaga müügi meetodi alusel võtta liidu tootmisharu sihtkasumi kindlaksmääramisel arvesse aasta, mis ei kuulu vaidlusaluse ajavahemiku hulka kõige viimasel vaatlusaastal, et tagada, et see kasum vastab kasumile, mida liidu tootmisharu võiks põhjendatult eeldada tavapärastes konkurentsitingimustes dumpinguhinnaga impordi puudumisel.
82      Lisaks, kuna ei ole vaidlustatud faktilistele asjaoludele antud hinnanguid, mille kohaselt esiteks oli asjaomastest riikidest pärit madala hinnaga impordi maht kogu vaatlusalusel ajavahemikul märkimisväärne, teiseks mõjutas ülemaailmne majanduskriis sektorit alates 2009. aastast rängalt ja kolmandaks iseloomustas aastaid 2005–2008 tugev konkurents, ilma et seda oleks iseloomustanud erakordselt soodsad turutingimused, siis võis Üldkohus kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktides 219–222 ja kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktides 253–256 kvalifitseerida 2008. aasta nende hinnangute põhjal kõige viimaseks aastaks, rikkumata seejuures alusmääruse artikli 9 lõike 4 kohaldamisel õigusnormi.
83      Lõpuks, mis puudutab apellantide etteheidet, et Üldkohus ei põhjendanud vaidlustatud kohtuotsuseid nõuetekohaselt seoses põhjendustega, miks ta lükkas tagasi nende etteheited alusmääruse artikli 9 lõike 4 väära tõlgendamise või kohaldamise kohta, siis tuleb korrata, et nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 40, nõuab põhjendamiskohustus, et asjaomasest kohtuotsusest nähtuks selgelt ja ühemõtteliselt Üldkohtu arutluskäik, et huvitatud isikud mõistaksid otsuse põhjendusi ja Euroopa Kohus saaks teostada kohtulikku kontrolli. Kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktides 217–223 ja kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktides 251–257 on aga piisavalt esitatud põhjendused, miks Üldkohus lükkas tagasi apellantide etteheited selle kohta, et komisjon valis alusmääruse artikli 9 lõike 4 kohaldamiseks sihtkasumi kindlaksmääramiseks kõige viimase tüüpilise aasta.
84      Kõigil eeltoodud põhjendustel tuleb teine väide tagasi lükata.
Apellatsioonkaebuste kolmas väide
Poolte argumendid
85      Apellandid väidavad, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta nõustus lähenemisviisiga, mida komisjon kasutas vaidlusaluses määruses ja mille kohaselt võib liidu tootmisharule tekitatud kahju hindamisel analoogia alusel kohaldada alusmääruse artikli 2 lõiget 9, et määrata kindlaks eksportiva tootjaga seotud edasimüüjate ekspordihind. Sellega seoses tugineb Severstal Üldkohtu hinnangule kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktides 260–272 ja NLMK hinnangule kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktides 226–239.
86      Apellandid on seisukohal, et ekspordihind, mida tuleb arvesse võtta selleks, et hinnata, kas eksportiva tootjaga seotud äriühingud on hinna alla löönud, on CIF‑ekspordihind (hind, kindlustus ja prahiraha), mis on hind, mida tegelikult nõutakse liidu piiril esimeselt sõltumatult kliendilt, ilma et seda hinda kohandataks analoogia alusel alusmääruse artikli 2 lõike 9 alusel, võttes arvesse müügi-, üld- ja halduskulusid ning mõistlikku kasumit. Nimelt kajastab see hind hinnakonkurentsi kõnealuse impordi ja liidu tootmisharu samasuguse toote vahel. Selline kohandamine tooks seevastu kaasa kunstliku kahjumarginaali kindlaksmääramise ja tähendaks impordihindade ja liidu hindade võrdlemist, mis ei ole samal kaubanduslikul tasandil.
87      Oma argumendi põhjendamiseks viitavad apellandid Üldkohtu 30. novembri 2011. aasta kohtuotsusele Transnational Company „Kazchrome“ ja ENRC Marketing vs. nõukogu ja komisjon (T‑107/08, EU:T:2011:704), 10. aprilli 2019. aasta kohtuotsusele Jindal Saw ja Jindal Saw Italia vs. komisjon (T‑301/16, EU:T:2019:234) ning 2. aprilli 2020. aasta kohtuotsusele Hansol Paper vs. komisjon (T‑383/17, ei avaldata, EU:T:2020:139) ja kohtujurist Pikamäe ettepanekule kohtuasjas komisjon vs. Hansol Paper (C‑260/20 P, EU:C:2022:13).
88      Lisaks väidavad apellandid, et Üldkohus rikkus oma põhjendamiskohustust, kuna ta ei võtnud arvesse 2. aprilli 2020. aasta kohtuotsust Hansol Paper vs. komisjon (T‑383/17, ei avaldata, EU:T:2020:139), millele nad Üldkohtu menetluses tuginesid.
89      Komisjon leiab, et kolmas väide tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Euroopa Kohtu hinnang
90      Esimesena, kuivõrd apellandid leiavad, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta nõustus sellega, et komisjon kohaldas analoogia alusel alusmääruse artikli 2 lõiget 9, et määrata kindlaks eksportiva tootjaga seotud edasimüüjate ekspordihind liidu tootmisharule tekitatud kahju hindamisel, siis tuleb märkida, et 12. mai 2022. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Hansol Paper (C‑260/20 P, EU:C:2022:370) otsustas Euroopa Kohus, et selline analoogia alusel kohaldamine ei kujuta endast õigusnormi rikkumist.
91      Nimelt leidis Euroopa Kohus, et kuivõrd hindade allalöömise olemasolu uurimine on majanduslikult keerukas küsimus, mille jaoks alusmääruses ei ole kehtestatud mingit konkreetset meetodit, siis on komisjonil selles osas ulatuslik kaalutlusõigus, mistõttu alusmääruse artikli 2 lõikes 9 ette nähtud hinna arvutamise meetodi analoogia alusel kohaldamine on võimalik, kui see meetod kuulub alusmääruses ette nähtud õiguslikku raamistikku ega vii ilmselgelt eksliku tulemuseni (vt selle kohta 12. mai 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hansol Paper, C‑260/20 P, EU:C:2022:370, punkt 99).
92      Järelikult ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta otsustas kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktides 233 ja 234 ning kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktides 266 ja 267, et komisjon võis selle ulatusliku kaalutlusõiguse raames asuda seisukohale, et turuhinnast madalama hinnaga müügi marginaali arvutamiseks on vaja, et seotud importijate vahendusel toimunud müügi korral oli vaja määrata ekspordihind kindlaks analoogia alusel alusmääruse artikli 2 lõiget 9 kohaldades, kuna ta märkis õigesti esiteks, et see säte oli ainus selle määruse säte, mis andis juhiseid usaldusväärse ekspordihinna arvutamiseks, kui eksportmüük toimus seotud importijate vahendusel, ning teiseks väljendas see säte siirdehindade usaldusväärsuse puudumise põhimõtet, mida võib kohaldada nii kahjumarginaali kui ka dumpingumarginaali arvutamise suhtes.
93      Lisaks täpsustas Euroopa Kohus, et alusmääruse artikli 1 lõikest 1 ja artikli 3 lõikest 2 koostoimes tuleneb, et kahju tuleb hinnata dumpinguhinnaga toote „liidus vabasse ringlusse lubamisel“, mistõttu peab hindade allalöömise arvutamine toimuma põhimõtteliselt dumpinguhinnaga impordi tasandil. Ta järeldas sellest, et komisjonil oli selleks, et tagada hindade objektiivne võrdlus vaatlusaluse toote liidus esmakordse vabasse ringlusse lubamise tasandil, lubatud arvutada see CIF‑hind liidu piiril, arvates sõltumatutele klientidele edasimüügi hinnast maha müügi-, üld- ja halduskulud ning kasum (vt selle kohta 12. mai 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hansol Paper, C‑260/20 P, EU:C:2022:370, punktid 102 ja 105).
94      Üldkohus ei rikkunud seega õigusnormi, kui ta leidis kohtuotsuse NLMK vs. komisjon (T‑752/16) punktides 236 ja 237 ning kohtuotsuse Severstal vs. komisjon (T‑753/16) punktides 269 ja 270 esiteks, et käesoleval juhul on impordi tekitatud kahju kõrvaldamiseks väiksema tollimaksu määra piisavuse hindamisel põhjendatud tugineda ekspordihinnale „liidu piiril“, mida peetakse olevat võrreldaval tasemel liidu „tehasehinnaga“, st liidu tootmisharu sihtmüügihinnaga esimesele sõltumatule kliendile, millest on maha arvatud erinevad kulud, mis on tekkinud alates tehasest lahkumisest, nagu transpordi- või kindlustuskulud, et jõuda vaatlusaluse toote hinnani tehasest väljumisel, ja teiseks, et käesoleval juhul võib kahjumarginaali arvutamise võrdlusalusena nii alusmääruse artikli 1 lõike 1 kui ka selle määruse artikli 3 lõike 3 seisukohast pigem olla õigustatud kasutada „liidu piiri“ kaubandusstaadiumi, mitte edasimüüki esimesele sõltumatule ostjale.
95      Eeltoodud hinnanguid ei sea kahtluse alla apellantide vastus menetlust korraldava meetme raames esitatud Euroopa Kohtu küsimusele selle kohta, millised järeldused tuleb nende kolmanda väite hindamisel teha 12. mai 2022. aasta kohtuotsusest komisjon vs. Hansol Paper (C‑260/20 P, EU:C:2022:370).
96      Nimelt leiavad apellandid selles vastuses sisuliselt, et käesolevates liidetud kohtuasjades kõne all olevate vaidluste aluseks olevad asjaolud erinevad neist, mis olid vaidluse aluseks kohtuasjas, milles see kohtuotsus tehti, mistõttu on põhjendatud, et selles kohtuotsuses valitud lahendust ei kohaldata käesolevas asjas. Täpsemalt leidis komisjon ekslikult, et apellantidega seotud kauplejad tegutsesid importijatena, mistõttu tegi Üldkohus ilmse hindamisvea, kui ta nõustus, et käesolevas asjas tuleb analoogia alusel kohaldada alusmääruse artikli 2 lõiget 9. Selline argument seab siiski kahtluse alla faktilistele asjaoludele Üldkohtu antud hinnangu. Nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 44–46, ei allu selline hinnang Euroopa Kohtus apellatsioonimenetluses kontrollimisele, välja arvatud juhul, kui tõendeid on moonutatud. Kuna ei ole väidetud, et tõendeid on moonutatud, tuleb see argument vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
97      Teisena, mis puudutab apellantide väidet, et Üldkohus rikkus oma põhjendamiskohustust, kuna ta ei võtnud arvesse 2. aprilli 2020. aasta kohtuotsuses Hansol Paper vs. komisjon (T‑383/17, ei avaldata, EU:T:2020:139) olevaid hinnanguid, siis tuleb korrata, et Euroopa Kohus on korduvalt otsustanud, et Üldkohtu kohustust oma otsuseid põhjendada ei saa tõlgendada nii, et Üldkohus peab üksikasjalikult vastama hageja igale argumendile (15. aprilli 2010. aasta kohtuotsus Gualtieri vs. komisjon, C‑485/08 P, EU:C:2010:188, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika). Sellist hinnangut ei sea kahtluse alla ka asjaolu, et Üldkohus ise küsis pooltelt 2. aprilli 2020. aasta kohtuotsuse Hansol Paper vs. komisjon (T‑383/17, ei avaldata, EU:T:2020:139) võimaliku asjakohasuse kohta. Järelikult tuleb apellantide etteheide põhjenduse puudumise kohta samuti tagasi lükata.
98      Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb ka kolmas väide tagasi lükata ja seega apellatsioonkaebused tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
99      Kodukorra artikli 184 lõige 2 näeb ette, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
100    Kuna käesolevas asjas on komisjon nõudnud kohtukulude väljamõistmist apellantidelt ja apellandid on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb nende apellatsioonkaebusega seotud kohtukulud välja mõista apellantidelt.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:
1.      Jätta apellatsioonkaebused rahuldamata.
2.      Mõista kohtukulud kohtuasjas C‑747/21 P välja PAO Severstalilt.
3.      Mõista kohtukulud kohtuasjas C‑748/21 P välja Novolipetsk Steel PJSC (NLMK)-lt.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: inglise.