62023CJ0525
EUROOPA KOHTU OTSUS (viies koda)
13. november 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Sisserändepoliitika – Direktiiv (EL) 2016/801 – Kolmandate riikide kodanike vabatahtlikuks tegevuseks riiki sisenemise ja seal elamise tingimused – Elamisloa pikendamisest keeldumine – Artikli 7 lõike 1 punkt e – Piisavad vahendid – Liikmesriigi kõrgeima kohtu praktikast tulenevad täiendavad tingimused – Tõendid – Liidu õiguse esimuse põhimõte
Kohtuasjas C‑525/23 [Oti] (
i
),
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Fővárosi Törvényszéki (Pealinna Budapesti kohus, Ungari) 26. juuni 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 14. augustil 2023, menetluses
OS
versus
Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság,
EUROOPA KOHUS (viies koda),
koosseisus: koja president M. L. Arastey Sahún, kohtunikud J. Passer, E. Regan (ettekandja), D. Gratsias ja B. Smulders,
kohtujurist: N. Emiliou,
kohtusekretär: ametnik I. Illéssy,
arvestades kirjalikku menetlust ja 20. novembri 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Ungari valitsus, esindajad: Zs. Biró‑Tóth ja M. Z. Fehér,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: J. Hottiaux ja C. Kovács,
olles 3. aprilli 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/801 kolmandate riikide kodanike teadustegevuse, õpingute, praktika, vabatahtliku teenistuse, õpilasvahetusprogrammides või haridusprojektides osalemise ja au pair’ina töötamise eesmärgil riiki sisenemise ja seal elamise tingimuste kohta (ELT 2016, L 132, lk 21) artikli 7 lõike 1 punkti e, liidu õiguse esimuse põhimõtte, ELTL artikli 79 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklite 45 ja 47 tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud OSi ja Országos Idegenrendészeti Főigazgatósági (välismaalaste politsei peadirektoraat, Ungari, edaspidi „riiklik direktoraat“) vahelises kohtuvaidluses selle üle, et jäeti rahuldamata OSi taotlus pikendada tema elamisluba Ungaris vabatahtliku tegevuse eesmärgil.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2003/109/EÜ
3
Nõukogu 25. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/109/EÜ pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta (ELT 2004, L 16, lk 44; ELT eriväljaanne 19/06, lk 272) artikli 5 „Pikaajalise elaniku staatuse saamise tingimused“ lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid nõuavad kolmandate riikide kodanikult selle tõendamist, et tal on iseenda ja tema ülalpeetavate pereliikmete jaoks:
a)
stabiilne ja korrapärane sissetulek, millega ta suudab iseennast ja oma pereliikmeid ilma asjaomase liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi abita ülal pidada. Liikmesriigid hindavad kõnealuse sissetuleku laadi ja korrapärasust ning võivad seejuures võtta arvesse palkade ja pensionide miinimumtaset enne pikaajalise elaniku staatuse saamise taotluse esitamist;
[…]“.
Direktiiv 2004/38/EÜ
4
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT 2004, L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46), artikli 7 „Üle kolmekuuline elamisõigus“ lõikes 1 on sätestatud:
„Kõikidel liidu kodanikel on õigus elada teise liikmesriigi territooriumil kauem kui kolm kuud, kui:
[…]
b)
neil on enda ja oma pere jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi ja neil on vastuvõtva liikmesriigi üldine ravikindlustus […]
[…]“.
Direktiiv 2016/801
5
Direktiivi 2016/801 põhjendustes 2, 3, 20, 21, 41, 42, 54 ja 61 on märgitud:
„(2)
Käesolev direktiiv peaks vastama [nõukogu 13. detsembri 2004. aasta direktiivi 2004/114/EÜ kolmandate riikide kodanike riiki lubamise kohta õpingute, õpilasvahetuse, tasustamata praktika või vabatahtliku teenistuse eesmärgil (ELT 2004, L 375, lk 12) ja nõukogu 12. oktoobri 2005. aasta direktiivi 2005/71/EÜ kolmandate riikide kodanike teadusuuringute eesmärgil riiki lubamise erimenetluse kohta (ELT 2005, L 289, lk 15)] kohaldamise aruannetes kindlaks tehtud vajaduse korrale kõrvaldada leitud puudujäägid, tagada suurem läbipaistvus ja õiguskindlus ning pakkuda ühtset õiguslikku raamistikku [Euroopa Liitu] saabuvate kolmandate riikide kodanike eri kategooriate jaoks. Seega peaks direktiiv kõnealuste kodanike kategooriate suhtes kehtivaid sätteid lihtsustama ning koondama need ühte õigusakti. Käesoleva direktiiviga hõlmatud kodanike kategooriate mitmekesisusest olenemata on neil siiski teatavad ühisomadused, tänu millele on neid võimalik käsitleda liidu tasandil ühtses õiguslikus raamistikus.
(3)
Käesolev direktiiv peaks aitama kaasa Stockholmi programmi eesmärgile lähendada liikmesriikide õigusakte kolmandate riikide kodanike riiki sisenemise ja seal elamise kohta. Sisseränne väljastpoolt liitu on üks võimalus suurendada kõrge kvalifikatsiooniga inimeste hulka ning järjest enam vajatakse just üliõpilasi ja teadlasi. Neil on kaalukas roll liidu ühe põhivara, nimelt inimkapitali kujunemises ja aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu tagamises, aidates seeläbi kaasa strateegia „Euroopa 2020“ eesmärkide saavutamisele.
[…]
(20)
Käesolev direktiiv peaks toetama Euroopa vabatahtliku teenistuse eesmärki arendada noorte seas ja neid ümbritsevas ühiskonnas solidaarsust, vastastikust mõistmist ja sallivust, aidates samal ajal suurendada sotsiaalset ühtekuuluvust ning edendades noorte kodanikuaktiivsust. Et tagada kogu liidus püsiv juurdepääs Euroopa vabatahtlikule teenistusele, peaksid liikmesriigid kohaldama käesoleva direktiivi sätteid kolmandate riikide kodanikele, kes taotlevad Euroopa vabatahtlikus teenistuses osalemist.
(21)
Liikmesriikidel peaks olema võimalik kohaldada käesolevat direktiivi kooliõpilaste, muude kui Euroopa vabatahtlikus teenistuses osalevate vabatahtlike ning au
pair’ide suhtes, et hõlbustada nende riiki sisenemist ja seal elamist ning tagada nende õigused.
[…]
(41)
Riiki lubamise taotluse põhjuseid käsitlevate kahtluste korral peaks liikmesriik saama teha kohaseid kontrolle või nõudma tõendeid, et hinnata iga üksikjuhtumi puhul taotleja kavandatava teadustegevuse, õpingu, praktika, vabatahtliku teenistuse, õpilasvahetusprogrammis või haridusprojektis osalemise või au
pair’ina töötamise eesmärki ning võidelda käesolevas direktiivis sätestatud menetluse kuri- ja väärtarvitamise vastu.
(42)
Kui esitatud teave on puudulik, peaksid liikmesriigid teatama taotlejale mõistliku aja jooksul, millist täiendavat teavet on vaja esitada, ning määravad selle esitamiseks mõistliku tähtaja. Kui täiendavat teavet ei ole nimetatud tähtaja jooksul esitatud, võib taotluse tagasi lükata.
[…]
(54)
Kooskõlas [ELTL] artikliga 79 tuleks tagada käesoleva direktiiviga hõlmatud kolmandate riikide kodanike õiglane kohtlemine. Teadlastel peaks olema õigus asjaomase liikmesriigi kodanikega võrdsele kohtlemisele, nagu on sätestatud [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/98/EL kolmandate riikide kodanikele liikmesriigis elamist ja töötamist võimaldava ühtse loa taotlemise ühtse menetluse ning liikmesriigis seaduslikult elavate kolmandatest riikidest pärit töötajate ühiste õiguste kohta (ELT 2011, L 343, lk 1)] artikli 12 lõigetes 1 ja 4, tingimusel et kõnealune liikmesriik võib võrdset kohtlemist piirata käesolevas direktiivis sätestatud erijuhtudel. […]
[…]
(61)
Käesolevas direktiivis peetakse kinni põhiõigustest ja [hartaga] tunnustatud põhimõtetest kooskõlas [ELL] artikliga 6.“
6
Selle direktiivi artikkel 1 „Reguleerimisese“ on sõnastatud järgmiselt:
„Käesolevas direktiivis sätestatakse:
a)
tingimused, mis käsitlevad kolmandate riikide kodanike, ja kui see on kohaldatav, nende pereliikmete liikmesriigi territooriumile sisenemist ja seal elamist kauem kui 90 päeva teadustegevuse, õpingute, praktika või Euroopa vabatahtlikus teenistuses vabatahtliku teenistuse, ning kui liikmesriigid nii otsustavad, õpilasvahetusprogrammides või haridusprojektides osalemise, muu vabatahtliku teenistuse kui Euroopa vabatahtlik teenistus või au pair’ina töötamise eesmärgil, ning nende õigused;
[…]“.
7
Direktiivi artikli 2 „Kohaldamisala“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse kolmandate riikide kodanike suhtes, kes taotlevad liikmesriigi territooriumile lubamist või on liikmesriigi territooriumile lubatud teadustegevuse, õpingute, praktika või Euroopa vabatahtlikus teenistuses vabatahtliku teenistuse eesmärgil. Liikmesriigid võivad samuti otsustada kohaldada käesoleva direktiivi sätteid kolmandate riikide kodanike suhtes, kes taotlevad riiki lubamist õpilasvahetusprogrammis või haridusprojektis osalemise, muu vabatahtliku teenistuse kui Euroopa vabatahtlik teenistus või au pair’ina töötamise eesmärgil.“
8
Nimetatud direktiivi artikli 4 „Soodsamad sätted“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolev direktiiv ei piira järgmiste õigusaktide soodsamate sätete kohaldamist:
a)
kahe- või mitmepoolsed lepingud, mis on sõlmitud liidu või liidu ja selle liikmesriikide ning ühe või mitme kolmanda riigi vahel, või
b)
kahe- või mitmepoolsed kokkulepped ühe või mitme liikmesriigi ning ühe või mitme kolmanda riigi vahel.“
9
Direktiivi 2016/801 artikli 5 lõigetes 1 ja 3 on sätestatud:
„1.   Käesoleva direktiivi alusel kolmanda riigi kodaniku riiki lubamisel tuleb kontrollida dokumentaalseid tõendeid, mis kinnitavad, et kolmanda riigi kodanik vastab
a)
artiklis 7 sätestatud üldtingimustele ja
b)
artiklites 8, 11, 12, 13, 14 või 16 sätestatud asjakohastele eritingimustele.
[…]
3.   Kui kõik riiki lubamise üldtingimused ja asjakohased eritingimused on täidetud, on kolmanda riigi kodanikul õigus saada luba.
Kui liikmesriik väljastab elamislubasid üksnes oma territooriumil ning kui kõik käesolevas direktiivis sätestatud riiki lubamise tingimused on täidetud, väljastab asjaomane liikmesriik kolmanda riigi kodanikule nõutava viisa.“
10
Direktiivi artikli 7 „Üldtingimused“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Käesoleva direktiivi alusel kolmanda riigi kodaniku riiki lubamisega seoses esitab taotleja
[…]
c)
tõendi, mille kohaselt kolmanda riigi kodanik omab või, kui nii on ette nähtud liikmesriigi õiguses, mille kohaselt ta on taotlenud ravikindlustust, mis katab kõiki selliseid riske, mille vastu asjaomase liikmesriigi kodanikud on tavaliselt kindlustatud; kindlustus peab kehtima kavandatud riigis viibimise aja jooksul;
[…]
e)
asjaomase liikmesriigi nõutavad tõendid, mille kohaselt kolmanda riigi kodanikul on kavandatud riigis viibimise ajal piisavad vahendid elamiskulude katmiseks ilma liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi kasutamata, ja tagasisõidukulude katmiseks. Vahendite piisavust hinnatakse igal üksikjuhul eraldi ja võetakse arvesse vahendeid, mis tagatakse muu hulgas toetuse või stipendiumi, kehtiva töölepingu või siduva tööpakkumise või tema suhtes võetud finantsvastutusega õpilasvahetusprogrammi organisatsiooni, praktikante vastuvõtva üksuse, vabatahtliku teenistuse programmi organisatsiooni, vastuvõtva perekonna või au pair’ide vahendusorganisatsiooni poolt.“
11
Direktiivi artikli 14 „Vabatahtlike eritingimused“ lõike 1 punktis a on ette nähtud:
„Lisaks artiklis 7 sätestatud üldtingimustele ja seoses kolmanda riigi kodaniku vabatahtlikus teenistuses osalemise eesmärgil riiki lubamisega esitab taotleja
a)
lepingu vastuvõtva asutusega või kui see on ettenähtud liikmesriigi õiguses, muu asutusega, kes on asjaomases liikmesriigis vastutav vabatahtliku teenistuse programmi eest, milles kolmanda riigi kodanik osaleb. Leping sisaldab järgmist:
[…]
v)
olemasolevad vahendid kolmanda riigi kodaniku elamis- ja majutuskulude katmiseks ja minimaalseks taskurahaks kogu riigis viibimise ajal ning,
[…]“.
12
Sama direktiivi artikli 34 „Menetlustagatised ja läbipaistvus“ lõikes 3 on sätestatud:
„Kui taotlusega seoses esitatud teave või dokumendid on puudulikud, teatavad pädevad asutused taotlejale mõistliku aja jooksul, millist täiendavat teavet on vaja esitada ning määravad selle esitamiseks mõistliku tähtaja.“ Lõigetes 1 ja 2 osutatud tähtaja kulgemine peatatakse seniks, kuni pädevad asutused on nõutava täiendava teabe saanud. Kui täiendavat teavet või dokumente ei esitata määratud tähtajaks, võib taotluse tagasi lükata.“
Ungari õigus
13
2007. aasta II seaduse kolmandate riikide kodanike riiki sisenemise ja riigis viibimise kohta (a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény, Magyar Közlöny 2007/1) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „2007. aasta II seadus“) § 2 punktis d on sätestatud:
„Pereliikmeks loetakse:
da)
kolmanda riigi kodaniku või Ungari kodaniku abikaasa;
db)
kolmanda riigi kodaniku ja tema abikaasa alaealine laps (sealhulgas lapsendatud või hoida võetud laps);
dc)
kolmanda riigi kodaniku alaealine laps (sealhulgas lapsendatud või hoida võetud laps), keda ta hooldab ja kelle suhtes ta teostab vanema hooldusõigust;
dd)
kolmanda riigi kodaniku või Ungari kodaniku abikaasa alaealine laps (sealhulgas lapsendatud või hoida võetud laps), keda see abikaasa hooldab ja kelle suhtes ta teostab vanema hooldusõigust;
de)
iga isik, kellel on hooldusõigus alaealise Ungari kodaniku suhtes, kes on selle Ungari kodaniku hooldaja ja leibkonna liige“.
14
2007. aasta II seaduse § 13 lõike 1 punktis f on sätestatud:
„Kolmanda riigi kodanik võib siseneda Ungari territooriumile kauemaks kui 90 päevaks sama 180‑päevase ajavahemiku jooksul […], kui tal on kogu tema riigis viibimise ajaks piisavalt vahendeid, et katta elamis- ja majutuskulud ning tagasipöördumiskulud.“
15
Seaduse § 87 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Kui asjaolude selgitamine seda nõuab, võib välismaalaste politsei paluda asjaomasel isikul teha deklaratsiooni. Deklaratsiooni võib teha nii suuliselt kui ka kirjalikult. Kui deklaratsioon esitatakse suuliselt, koostab välismaalaste politsei, kelle poole pöörduti, protokolli. […]“.
16
Valitsuse määruse nr 114/2007, millega rakendatakse 2007. aasta II seadust kolmandate riikide kodanike riiki sisenemise ja riigis viibimise kohta (a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény végrehajtásáról szóló 114/2007. (V. 24.) Korm. rendelet, Magyar Közlöny 2007/65; edaspidi „valitsuse määrus nr 114/2007“) § 29 lõigetes 5 ja 6 on ette nähtud:
„5.   Kolmanda riigi kodanikul on piisavalt vahendeid kauemaks kui 90‑päevaseks riigis viibimiseks, kui ta suudab ise katta – või kui teda varustab pereliige, kasutades tema käsutuses olevat seaduslikult saadud tulu või vara – oma elamis-, majutus-, tagasipöördumis- ja vajaduse korral arstiabi kulud.
6.   Üle 90‑päevaseks viibimiseks viisa ja elamisloa andmise menetluses võib elatusvahendeid tõendada muu hulgas järgmiste vahenditega:
a)
maksevahendid Ungari vääringus või maksevahendid Ungari krediidiasutuses konverteeritavas välisvaluutas;
b)
instrument (maksekonto leping, hoiuraamatud jne), millega tunnustatakse kolmanda riigi kodaniku õigust Ungari makseteenuse pakkuja juures sularaha välja võtta, millele on lisatud krediidiasutuse tõend olemasoleva sularahakatte kohta;
c)
Ungari kaubanduses aktsepteeritud alternatiivsed maksevahendid (tšekid, krediitkaart jne), millele on lisatud krediidiasutuse tõend olemasoleva sularahakatte kohta;
d)
kehtiv kutsekiri, mille ametiasutus on nõuetekohaselt heaks kiitnud;
e)
dokument, mis tõendab, et majutus ja toitlustamine on broneeritud ja selle eest tasutud;
f)
notariaalne või eraõiguslik dokument, mis tõendab Ungaris elatist tagavate varade, varaliste õiguste või varaliste väärtuste olemasolu;
g)
tõend tulu kohta, mida saadakse seaduslikult tasustatavast tegevusest, mida taotleja kavatseb Ungari territooriumil teha või teeb;
h)
tõend tulu kohta, mis on seaduslikult saadud välismaalt;
i)
sellise pereliikme deklaratsioon, kellel on Ungari territooriumil viibimiseks viisa, elamisluba, sisserändaja või püsielaniku staatus või eriseaduses ette nähtud elamisluba või alaline elamisluba, või keda on tunnustatud pagulasena; see deklaratsioon on saadud notari juures ja see tõendab võetud kohustust taotlejat ülalpeetavana ülal pidada ja teda toiduga varustada, kusjuures avaldusele peab olema lisatud dokument, mis tõendab, et kohustuse võtnud isik suudab seda täita, või
j)
mis tahes muud usaldusväärsed tõendid.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
17
Kolmanda riigi kodanikul OSil oli Ungaris õppimise eesmärgil elamisluba, mis kehtis kuni 30. juunini 2020. Ta esitas 5. juunil 2020 Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Budapesti és Pest megyei Regionális Igazgatóságále (välismaalaste politsei peadirektoraat, Budapesti ja Pesti piirkondlik direktoraat, Ungari; edaspidi „piirkondlik direktoraat“) elamisloa pikendamise taotluse (edaspidi „pikendamistaotlus“), milles ta märkis oma riigis viibimise eesmärgina ametlikult „muul eesmärgil“ vabatahtliku tegevuse. Lisaks märkis ta, et tema onu, kes on Briti kodanik, tagab talle Ungaris viibimise ajaks vajalikud vahendid.
18
Oma riigis viibimise eesmärgi tõendamiseks lisas OS pikendamistaotlusele lepingu, mille oli 1. juunil 2020 välja andnud Ungaris asutatud ühing nimega „Mahatma Gandhi emberi Jogi Egyesület“ ja mille kohaselt tegutses ta viimase heaks tähtajatult alates 15. juunist 2020. Pikendamise taotlusele olid lisatud ka viimase kuue kuu üksikasjalikud pangakonto väljavõtted, millele oli märgitud OSi nimi, tema onu deklaratsioon, mis tõendas, et ta on tema ülalpidamisel, ning dokumendid, mis tõendasid tema onu tulusid.
19
Piirkondlik direktoraat jättis pikendamistaotluse rahuldamata ja andis korralduse saata OS välja kolmandasse riiki, mille kodanik ta on, võtmata arvesse dokumente, mille OS oli pikendamise taotluse toetuseks esitanud, põhjendusel, et tema onu, kes pidi andma talle elatusvahendeid Ungaris, ei saa pidada „pereliikmeks“ 2007. aasta II seaduse § 2 punkti d ja määruse nr 114/2007 § 29 lõike 5 tähenduses.
20
OS esitas selle rahuldamata jätmise otsuse peale halduskaebuse riiklikule direktoraadile. Ta väitis, et isegi kui tema onu ei ole 2007. aasta II seaduse § 2 punkti d tähenduses „pereliige“, võis ta anda talle nende vahel sõlmitud laenulepingu alusel Ungari territooriumil toimetulekuks vajalikku rahalist toetust. Sellega seoses lisas OS oma kaebusele deklaratsiooni, et tema onu tagab talle igakuiselt 200000 Ungari forinti (HUF) (ligikaudu 520 eurot) suuruse summa maksmise ühe aasta jooksul, mil ta tegeleb vabatahtliku tegevusega.
21
Kuna riiklik direktoraat jättis piirkondliku direktoraadi otsuse muutmata, esitas OS kaebuse Fővárosi Törvényszékile (Pealinna Budapesti kohus, Ungari), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus. OS põhjendas oma kaebust sellega, et riiklik direktoraat ei võinud keelduda tema esitatud tõendite arvessevõtmisest üksnes põhjusel, et tema onu ei ole „pereliige“ 2007. aasta II seaduse § 2 punkti d tähenduses, järeldamaks, et tema elamis- ja tagasipöördumiskulude katmine ei olnud tagatud. Selles kohtus väitis OS, et tema onu annab talle rahalist toetust kingitusena, mitte ülalpidamiskohustust täites, mistõttu on OSil endal elatusvahendid. Vastupidi riikliku direktoraadi tõlgendusele võib mis tahes seaduslikult saadud tulu kujutada endast vahendit elamiskulude katmiseks Ungaris.
22
Eelotsusetaotluse esitanud kohus rahuldas OSi kaebuse. Ta leidis eelkõige, et määruse nr 114/2007 § 29 lõikeid 5 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et elatusvahendid, mis asjaomasel elamisloa taotlejal peavad olema, võivad tuleneda seaduslikult saadud tulust või varast, olenemata sellest, kas tegemist on taotleja enda tuluga või tema pereliikme poolt tema käsutusse antud tuluga.
23
Sellega seoses leidis nimetatud kohus samuti, et kuna 2007. aasta II seaduses ei ole mõistet „tulu“ määratletud, tuleb arvesse võtta selle ulatust riigisiseses maksuõiguses. Selles valdkonnas ei tehta aga mingit vahet tuluallika alusel, nii et tulu võib saada mitte ainult tööandjalt, vaid ka teiselt füüsiliselt isikult mis tahes alusel, nagu käesoleval juhul rahalise toetuse puhul, mida OS saab oma onult. Nimetatud kohus järeldas sellest, et riiklik direktoraat toimis õigusvastaselt, kui ta ei võtnud arvesse OSi deklareeritud tulu üksnes põhjusel, et see ei pärinenud tema pereliikmelt. Seetõttu tühistas see kohus riikliku direktoraadi otsuse ja määras, et piirkondlik direktoraat vaatab pikendamistaotluse uuesti läbi.
24
Kúria (Ungari kõrgeim kohus) tühistas selle otsuse ja otsustas, et kuigi asjaomasele kolmanda riigi kodanikule riigis viibimise perioodi jooksul toimetulekuks vajalikke vahendeid võib tegelikult anda isik, kes ei ole 2007. aasta II seaduse § 2 punkti d tähenduses „pereliige“, on siiski vaja, et see kodanik tõendaks, et talle on need vahendid kättesaadavad piiramatult, nagu oleks tegemist tema enda tulu või varaga. Käesoleval juhul oli aga OSi sellekohased avaldused varieeruvad, kuna ta nimetas oma onu antud rahalise abi kord laenuks kord annetuseks.
25
Kúria (Ungari kõrgeim kohus) sõnul on selleks, et teha kindlaks, kas § 29 lõikes 5 sätestatud kriteeriumid on täidetud, nimelt tingimata vajalik, et kolmanda riigi kodanik, kes on esitanud elamisloa taotluse, täpsustaks, kas ta peab seda summat tuluks või varaks, ja tõendaks esiteks, millisel alusel ta on lõplikult saanud selle summa või vara, ja teiseks, et see on tema käsutuses piiramatult, nagu see oleks tema oma.
26
Seega, isegi kui teatud juhtudel võib kolmanda isiku antud rahalist toetust pidada taotleja tuluks või varaks, nõuab see siiski süsteemselt kooskõlaliste tõendite ja deklaratsioonide esitamist nii tulu andva kolmanda isiku kui ka taotleja poolt, sealhulgas selle kohta, millel see tulu põhineb. Deklaratsioone vahendite eraldamise aluse või laadi kohta ei saa seega menetluse käigus pidevalt muuta, kuna see kahjustaks nii nende deklaratsioonide kui ka taotleja enda usaldusväärsust.
27
Kúria (Ungari kõrgeim kohus) saatis kohtuasja tagasi Fővárosi Törvényszékile (Pealinna Budapesti kohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohtus, kohustades teda analüüsima, kas OSi deklaratsioonid talle antud tulu või vara kohta olid kooskõlalised ja piisavalt põhjendatud, ilma milleta ei saa esitatud summat pidada talle kuuluvaks.
28
Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, kas Kúria (Ungari kõrgeim kohus) kehtestatud kontrollimeetmed on liidu õigusega kooskõlas. Tegemist on nimelt kriteeriumidega, mis lisanduvad direktiivis 2016/801, eelkõige selle artikli 7 lõike 1 punktis e ette nähtud kriteeriumidele, ilma et taotleja saaks vajaduse korral oma deklaratsioone parandada ja esitada nende kriteeriumide kohta asjakohaseid tõendeid.
29
See kohus on seisukohal, et kui elamisloa taotleja peab selle artikli 7 lõike 1 punktis e ette nähtud tingimuse kohaselt asjaomase liikmesriigi nõutaval viisil tõendama, et tal on kavandatud viibimise ajal piisavalt vahendeid oma elamiskulude katmiseks ilma asjaomase liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi abita (edaspidi „piisavate vahendite tingimus“), siis liikmesriikide kaalutlusruum selle sätte rakendamisel puudutab eelkõige tõendite kontrollimise korda ja lubab üksnes erandjuhtudel täiendavate kriteeriumide lisamist, mis lisanduvad nimetatud sättes ette nähtud kriteeriumidele. Teisisõnu soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, milline on liikmesriikide kaalutlusruumi ulatus seoses piisavate vahendite tingimusega, ja täpsemalt, kas selle tingimuse analüüsimisel peavad nad arvesse võtma üksnes selle direktiivi artikli 7 lõike 1 sätteid ja vaid asjasse puutuvaid faktilisi asjaolusid, et kontrollida, kas nendest sätetest tulenevad tingimused on täidetud, või kas liikmesriigi seadusandjal on võimalik kehtestada täiendavaid nõudeid, näiteks kooskõlalisi deklaratsioone antava rahalise toetuse aluse kohta, või nõuda tõendeid selle kohta, et kolmas isik annab taotleja käsutusse summa, mida saab alati ja piiramatult kasutada.
30
Selles kontekstis tekib eelotsusetaotluse esitanud kohtul ka esiteks küsimus, kas Kúria (Ungari kõrgeim kohus) kehtestatud tingimused pole vastuolus direktiivi 2016/801 artikli 7 lõike 1 punktiga e, ja eelkõige, kas selle kontrollimisel, kas selles sättes ette nähtud tingimused on täidetud, on määrava tähtsusega see, kas taotleja omandab rahasumma lõplikult, see tähendab, kas ta on selle saanud annetuse või laenuna või kas piisavate vahendite olemasolu tingimuse täitmiseks piisab sellest, kui rahalise toetuse andja teeb deklaratsiooni, milles ta täpsustab, et ta määratleb rahasumma nimetatud taotleja elamiskuludeks. Teiseks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, milline mõju on tema menetluses olevas kohtuasjas liidu õiguse esimuse põhimõttel, võttes arvesse, et kõiki neid täiendavaid nõudeid ei ole kehtestanud mitte liikmesriigi seadusandja, vaid need tulenevad sellise kõrgeima kohtu praktikast, mille otsused on siduvad ja nende peale ei saa edasi kaevata.
31
Sellega seoses soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtu praktikale viidates teada, kas täiendavate riiki lubamise tingimuste kehtestamine võrreldes direktiivis 2016/801 ette nähtud tingimustega ei või minna vastuollu selle direktiiviga taotletavate eesmärkidega, milleks on soodustada kolmandate riikide kodanike liikuvust tegelemiseks vabatahtliku tegevusega Euroopa Liidus, ning direktiivi põhjenduses 2 rõhutatud õiguskindlust, direktiivi põhjenduses 54 nimetatud õiglast kohtlemist ning peale selle liikumis- ja elukohavabadust, õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele, mis on sätestatud vastavalt harta artiklites 45 ja 47, mida on nimetatud sama direktiivi põhjenduses 61.
32
Lõpuks tekib eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas õigusega tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglase kohtuliku arutamise nõudega, tõlgendatuna direktiivi 2016/801 põhjendust 42 arvestades, on vastuolus selline elamisloa taotluse läbivaatamise menetlus, milles kohustatakse pädevaid asutusi kontrollima asjaomase kolmanda riigi kodaniku deklaratsiooni selle kohta, mis alusel talle rahalist toetust anti, ja sellele deklaratsioonile lisatud tõendavaid dokumente, ilma et kolmanda riigi kodanikku oleks haldusmenetluse käigus teavitatud sellest, et piisavate vahendite tingimuse täidetuks lugemiseks on vaja, et tema ja talle rahalist toetust andva isiku deklaratsioonid oleksid kooskõlalised, või et selle tingimuse seadmisel võidakse temalt nõuda sellekohaste täiendavate deklaratsioonide ja tõendavate dokumentide esitamist.
33
Neil asjaoludel otsustas Fővárosi Törvényszék (Pealinna Budapesti kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas liikmesriigi praktika, mille puhul selle kindlakstegemiseks, et vabatahtlikku tööd teha soovival kolmanda riigi kodanikust elamisloa taotlejal on olemas elatusvahendid – olles kindlaks teinud, et tema sugulane, keda ei peeta pereliikmeks, saab anda ja annab oma seaduslikult omandatud tulust korrapäraste ülekannetega taotlejale elamiseks vajaliku summa, mis on piisav tema ülalpidamiseks ja tagasisõiduks –, seatakse täiendavaks tingimuseks, et selline taotleja märgib täpselt, kas saadud summa näol on tegemist tulu või varaga, ning tõendab lisaks dokumentaalselt, millisel õiguslikul alusel nimetatud tulu või vara on omandatud ja et see rahasumma või vara kuulub talle lõplikult ja piiramatult, on kooskõlas [direktiivi 2016/801] artikli 7 lõike 1 punktis e liikmesriikidele jäetud kaalutlusruumiga, võttes arvesse selle direktiivi põhjendustes 2 ja 41 ning artikli 1 punktis a ja artikli 4 lõikes 1 sätestatud eesmärke?
2.
Arvestades liidu õiguse ülimuslikkuse põhimõtet, ELTL artikli 79 kohast võrdset kohtlemist, [harta] artiklis 45 nimetatud elamisvabadust ning harta artiklis 47 sätestatud õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele ning direktiivi 2016/801 põhjendusi 54 ja 61, eriti õiguskindluse põhimõtet, siis kas vastust esimesele eelotsuse küsimusele mõjutab asjaolu, et elamislube käsitlev viidatud liikmesriigi õigusnorm tervikuna ei sisalda esimeses eelotsuse küsimuses nimetatud tingimusi, mistõttu selliseid tingimusi ei ole kehtestanud mitte seadusandja, vaid liikmesriigi kõrgeim kohus õiguse kohaldamisel, mis peab looma pretsedendi?
3.
Juhul kui selle kindlakstegemiseks, et taotlejal on olemas elatusvahendid, on samuti nõutud kinnitus ja dokumentaalsed tõendid eespool osutatud nõuete täidetuse kohta, nagu on kindlaks määratud liikmesriigi kohtupraktikaga, siis kas [direktiivi 2016/801] artikli 7 lõike 1 punkti e tuleb – võttes arvesse ELTL artikli 79 kohast võrdse kohtlemise nõuet, harta artiklis 47 tunnustatud õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele, direktiivi 2016/801 põhjenduses 2 osutatud õiguskindluse nõuet ning [selle direktiivi] põhjendustes 41 ja 42 osutatud menetluslikke tagatisi – tõlgendada nii, et õigusaktide sätetega on selline liikmesriigi praktika kooskõlas ainult siis, kui juhul, kui taotlejalt palutakse, et ta märgiks ning tõendaks sidusalt ja kooskõlaliselt vajalikuks peetavaid täiendavate nõuete täidetust, teavitatakse teda juriidilistest tagajärgedest, ning et elamisloa taotlus võidakse jätta rahuldamata sellel põhjusel, et taotleja ei ole kohtupraktikas kehtestatud nõuete täidetust tõendanud, ainult siis, kui on austatud huvitatud isiku õigusi ja järgitud seega menetluslikke tagatisi?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Vastuvõetavus
34
Ungari valitsus leiab, et eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu, kuna põhikohtuasi ei kuulu direktiivi 2016/801 kohaldamisalasse.
35
Esiteks ei täpsustanud OS ametlikult, et pikendamistaotluse eesmärk on „vabatahtlik tegevus“. Nimelt esitati see taotlus ametlikult riigis elamiseks „muul eesmärgil“.
36
Teiseks, nagu on ette nähtud selle direktiivi artikli 2 lõikes 1 koostoimes põhjendusega 21, otsustas Ungari seadusandja kohaldada seda direktiivi kolmandate riikide kodanike suhtes, kes taotlevad selle liikmesriigi territooriumile lubamist muu vabatahtliku teenistuse kui Euroopa vabatahtlik teenistus eesmärgil.
37
Selliseks juhuks väidab Ungari valitsus siiski, et vastavalt sama direktiivi artikli 14 lõike 1 punktiga a liikmesriikidele jäetud kaalutlusruumile nõuavad riigisisesed õigusnormid, et vastuvõttev üksus, milles vabatahtliku tegevusega tegelemist kavandatakse, täidaks deklareerimiskohustuse. Käesoleval juhul ei teinud seda aga see ühing, kus OS sellise tegevusega tegeleb.
38
Sellega seoses tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldatakse liidu õiguse tõlgendamist puudutavate küsimuste puhul, mille liikmesriigi kohus on esitanud sellises õiguslikus ja faktilises kontekstis, mille ta ise on kindlaks teinud ja mille õigsuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu pädevuses, et need küsimused on asjakohased. Euroopa Kohus võib jätta liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotluse rahuldamata vaid siis, kui on ilmne, et taotletud liidu õiguse tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada talle esitatud küsimustele tarviliku vastuse andmiseks vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud (12. septembri 2024. aasta kohtuotsus Sagrario, C‑63/23, EU:C:2024:739, punkt 66 ja seal viidatud kohtupraktika).
39
Käesoleval juhul, nagu nähtub eelotsusetaotlusest ja nagu Ungari valitsus Euroopa Kohtu istungil möönis, puudutab põhikohtuasi otsust, millega pädev asutus jättis OSi esitatud pikendamistaotluse rahuldamata põhjendusega, et direktiivis 2016/801 ette nähtud piisavate vahendite tingimus, nagu see on Ungari õiguskorda üle võetud, ei olnud täidetud ning see on ka eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt Euroopa Kohtule esitatud küsimuste esemeks.
40
Neil asjaoludel ei ole ilmselge, et liidu õiguse taotletud tõlgendus ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega.
41
Seega on eelotsusetaotlus vastuvõetav.
Sisulised küsimused
42
Oma küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2016/801 artikli 7 lõike 1 punkti e ja liidu õiguse esimuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et
–
ühelt poolt on selle direktiivi artikli 7 lõike 1 punktiga e vastuolus riigisisene praktika, mis nõuab vabatahtliku tegevuse eesmärgil elamisluba taotleva kolmanda riigi kodaniku puhul selleks, et selles sättes ette nähtud piisavate elatusvahendite tingimus oleks täidetud, et – tingimusel, et sellega seotud deklaratsioonid on kooskõlalised – see kodanik tõendaks, et on täidetud teatavad konkreetsed kriteeriumid, mis puudutavad nende vahendite kindlaksmääramist sellise tulu või varana, või õigusena, mille alusel ta need vahendid omandas, ning asjaolu, et need on tema käsutuses lõplikult ja piiramatult, nagu need oleksid need tema omad, ning
–
teiselt poolt, võttes arvesse liidu õiguse esimuse põhimõtet, on see nii ka juhul, kui need nõuded tulenevad sellise kõrgeima kohtu praktikast, kelle otsused kujutavad endast siduvat pretsedenti.
43
Mis esimesena puudutab direktiivi 2016/801 alusel elamisloa väljastamise tingimusi, siis tuleb märkida, et selle direktiivi artikli 5 lõike 3 kohaselt on kolmanda riigi kodanikul, kes on esitanud liikmesriigi territooriumile lubamise taotluse, õigus saada seal elamisluba, kui ta vastab ühelt poolt selle direktiivi artiklis 7 sätestatud üldtingimustele ja teiselt poolt eritingimustele, mida kohaldatakse sõltuvalt esitatud taotluse liigist, käesoleval juhul nendele, mis on direktiivi artiklis 14 ette nähtud vabatahtlikuks tegevuseks esitatud riiki lubamise taotluste puhul.
44
Sellest järeldub, et artikli 5 lõike 3 kohaselt on liikmesriigid kohustatud väljastama vabatahtlikuks tegevuseks riigis elamise loa sellisele taotlejale, kes vastab direktiivi 2016/801 artiklites 7 ja 14 sätestatud nõuetele (vt analoogia alusel 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus Perle, C‑14/23, EU:C:2024:647, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
45
Seega ei ole liikmesriikidel lubatud kehtestada kolmandate riikide kodanike vabatahtlikuks tegevuseks riiki lubamiseks täiendavaid tingimusi lisaks artiklites 7 ja 14 ette nähtud tingimustele (vt analoogia alusel 10. septembri 2014. aasta kohtuotsus Ben Alaya, C‑491/13, EU:C:2014:2187, punkt 30).
46
Sellest tuleneb, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele vastamiseks tuleb täpsustada, mida hõlmab mõiste „vahendid“ artikli 7 lõike 1 punkti e tähenduses, ja eelkõige kindlaks teha, kas see sõltub konkreetsetest kriteeriumidest, mis puudutavad asjaomaste vahendite laadi, päritolu, õigust, mille alusel kolmanda riigi kodanik nendele tugineb või nende vahendite käsutamise viisi.
47
Antud juhul on artikli 7 lõike 1 punktis e ette nähtud, et asjaomase liikmesriigi nõudmisel peab kolmanda riigi kodanik esitama tõendid, mille kohaselt tal on kavandatud riigis viibimise ajal piisavad vahendid elamiskulude katmiseks ilma liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi kasutamata, ja tagasisõidukulude katmiseks. Selles sättes on veel täpsustatud, et vahendite piisavust hinnatakse igal üksikjuhul eraldi ja võetakse arvesse vahendeid, mis tagatakse muu hulgas toetuse või stipendiumi, kehtiva töölepingu või siduva tööpakkumise või tema suhtes võetud finantsvastutusega õpilasvahetusprogrammi organisatsiooni, praktikante vastuvõtva üksuse, vabatahtliku teenistuse programmi organisatsiooni, vastuvõtva perekonna või au pair’ide vahendusorganisatsiooni poolt.
48
Kuna artikli 7 lõike 1 punktis e ei ole ühtegi viidet liikmesriikide õigusele, tuleb selles sättes kasutatud mõistet „vahendid“ seega käsitada liidu õiguse autonoomse mõistena ja tõlgendada liidu territooriumil ühetaoliselt, sõltumata liikmesriikides kasutatud kvalifikatsioonidest, võttes arvesse selle sätte sõnastust ja konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on (vt analoogia alusel 3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus X (pikaajalised elanikud – stabiilne, korrapärane ja piisav sissetulek), C‑302/18, EU:C:2019:830, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
49
Esiteks, mis puudutab direktiivi 2016/801 artikli 7 lõike 1 punkti e sõnastust, siis nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 47, on selles sättes nimetatud teatud hulk vahendeid, mida võib arvesse võtta, näiteks toetus, stipendium või kulude katmise deklaratsioon vabatahtliku teenistuse programmis osaleva organisatsiooni poolt. Asjaolu, et see loetelu ei ole ammendav, mida väljendab väljend „muu hulgas“, näitab, et liidu seadusandja soovis anda mõistele „vahendid“ laia ulatuse ega ole seega mõelnud, et selleks, et hinnata, kas piisavate vahendite tingimus on täidetud, tuleb teatavad vahendid välistada.
50
Seda järeldust kinnitab nõue, et selle sätte kohaselt peab vahendite piisavuse hindamine põhinema konkreetse üksikjuhtumi eraldi analüüsil. Sellest tuleneb, et sellise hindamise ese peab piirduma selle kontrollimisega, kas asjaomasel kolmanda riigi kodanikul on kavandatud viibimise ajal võimalik kasutada piisavaid vahendeid oma elamiskulude katmiseks ilma asjaomase liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi abita ning tagasisõidukulude katmiseks, ilma et lisaks oleks vaja veenduda, et kõnealused vahendid vastavad konkreetsetele kriteeriumidele, eelkõige mis puudutab nende laadi, päritolu või viisi, kuidas asjaomane kolmanda riigi kodanik need vahendid on saanud.
51
Lisaks on selle eraldi hindamise kohta direktiivi 2016/801 artikli 7 lõike 1 punktis e ette nähtud, et arvesse tuleb võtta vahendeid, mille olemasolu on kindlaks tehtud muu hulgas vabatahtliku teenistuse programmis osaleva organisatsiooni esitatud finantsvastutuse deklaratsiooni abil. Sellest tuleneb, et see säte ei kohusta asjaomast kolmanda riigi kodanikku tõendama, et tal võivad sellised vahendid olla lõplikult ja piiramatult, nagu oleks tegemist tema enda tulu või varaga.
52
Järelikult näib selle sätte sõnastus viitavat sellele, et piisavate vahendite tingimuse täitmine ei sõltu sellest, kas vahendid, mis asjaomasel kolmanda riigi kodanikul kavandatava viibimise ajal kasutada on, kujutavad endast tulu või vara, õigust, mille alusel ta need vahendid omandas, või asjaolu, et ta saab neid vahendeid kasutada lõplikult ja piiramatult, nagu oleksid need tema omad. Sellised kriteeriumid kujutavad endast täiendavaid tingimusi, mida liikmesriikidel ei ole lubatud kehtestada, nagu on meelde tuletatud käesoleva kohtuotsuse punktis 45.
53
Teiseks kinnitab sellist tõlgendust kontekst, millesse direktiiv 2016/801 kuulub ja mille lahutamatuks osaks on liidu õigusaktid, mis seavad liikmesriigi territooriumil elamise õiguse sõltuvusse „vahendite“ tingimuse täitmisest, mis on analoogne selle direktiivi artikli 7 lõike 1 punktis e ette nähtud tingimusega.
54
Sellega seoses tuleb märkida, et direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punktis b on ette nähtud, et kõikidel liidu kodanikel on õigus elada teise liikmesriigi territooriumil kauem kui kolm kuud, kui neil on enda ja oma pere jaoks piisavalt vahendeid, et mitte koormata oma elamisperioodi ajal vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi.
55
Nagu tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et tuleb selle sätte sõnastust „on piisavalt vahendeid“ tõlgendada nii, et piisab, kui liikmesriigi kodanikul on niisugused vahendid, ilma et see säte sisaldaks vähimatki nõuet vahendite päritolu kohta, kusjuures need vahendid võib tagada muu hulgas mõni kolmanda riigi kodanik (vt selle kohta 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus Singh jt, C‑218/14, EU:C:2015:476, punkt 74 ja seal viidatud kohtupraktika).
56
Täpsemalt ei nõua direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punktis b ette nähtud piisavate vahendite tingimus, et asjaomasel isikul peaks endal olema sellised vahendid, ning Euroopa Kohus on muu hulgas otsustanud, et ta võib tugineda temaga koos elava pereliikme vahenditele (vt selle kohta 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus Singh jt, C‑218/14, EU:C:2015:476, punkt 75 ja seal viidatud kohtupraktika).
57
Direktiivi 2003/109 artikli 5, mis reguleerib liikmesriigi territooriumil pikaajalise elaniku staatuse saamise tingimusi, lõike 1 punktis a on muu hulgas ette nähtud, et liikmesriik nõuab kolmanda riigi kodanikult selle tõendamist, et tal on iseenda ja oma ülalpeetavate pereliikmete jaoks stabiilne, korrapärane ja piisav sissetulek, millega ta suudab iseennast ja oma pereliikmeid ilma asjaomase liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi abita ülal pidada.
58
Euroopa Kohtu praktikast tuleneb aga, et selles sättes nimetatud sissetuleku päritolu ei ole asjaomase liikmesriigi jaoks määrav kriteerium, et kontrollida, kas see sissetulek vastab selles sättes ette nähtud tingimustele (vt selle kohta 3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus X (pikaajalised elanikud – stabiilne, korrapärane ja piisav sissetulek), C‑302/18, EU:C:2019:830, punkt 41).
59
Eelkõige on Euroopa Kohus otsustanud, et direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punktis a osutatud mõiste „sissetulek“ ei puuduta üksnes pikaajalise elaniku staatuse taotleja „enda sissetulekut“, vaid võib hõlmata ka sissetulekut, mille kolmas isik on taotleja käsutusse andnud, tingimusel et asjaomase taotleja individuaalset olukorda arvestades peetakse seda sissetulekut selles sättes ette nähtud tingimustele vastavaks (vt selle kohta 3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus X (pikaajalised elanikud – stabiilne, korrapärane ja piisav sissetulek), C‑302/18, EU:C:2019:830, punkt 44).
60
Järelikult kinnitavad direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 punkt b ja direktiivi 2003/109 artikli 5 lõike 1 punkt a, nagu neid on tõlgendanud Euroopa Kohus, et analoogia alusel hindamisel, kas direktiivi 2016/801 artikli 7 lõike 1 punktis e ette nähtud piisavate vahendite tingimus on täidetud, ei sõltu asjaomased vahendid sellest, kas on täidetud teatavad konkreetsed kriteeriumid, mis puudutavad nende vahendite kindlaksmääramist tulu või varana, või õigusena, mille alusel kolmanda riigi kodanik need vahendid omandas, ning asjaolu, et need on tema käsutuses lõplikult ja piiramatult, nagu need oleksid need tema omad.
61
Kolmandaks kinnitavad ka direktiivi 2016/801 eesmärgid seda direktiivi artikli 7 lõike 1 punkti e tõlgendust.
62
Nimetatud direktiivi põhjenduses 3 on muu hulgas märgitud, et sisseränne väljastpoolt liitu on üks võimalus suurendada kõrge kvalifikatsiooniga inimeste hulka ning et neil isikutel on kaalukas roll liidu ühe põhivara, nimelt inimkapitali kujunemises ja aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu tagamises.
63
Lisaks soovitakse direktiivi 2016/801 põhjenduse 20 kohaselt selle direktiiviga toetada Euroopa vabatahtliku teenistuse eesmärki arendada noorte seas ja neid ümbritsevas ühiskonnas solidaarsust, vastastikust mõistmist ja sallivust, aidates samal ajal suurendada sotsiaalset ühtekuuluvust ning edendades noorte kodanikuaktiivsust. Lisaks on selle direktiivi põhjenduses 21 märgitud, et liikmesriikidel peaks olema võimalik kohaldada seda direktiivi kooliõpilaste, muude kui Euroopa vabatahtlikus teenistuses osalevate vabatahtlike ning au pair’ide suhtes, et hõlbustada nende riiki sisenemist ja seal elamist ning tagada nende õigused.
64
Sellest tuleneb, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 48 sisuliselt rõhutas, et direktiivi 2016/801 eesmärk on käesoleval juhul hõlbustada vabatahtlike riiki sisenemist ja seal elamist, kui neil isikutel on vajalikud vahendid, et mitte koormata asjaomast liikmesriiki ja eelkõige tema sotsiaalabisüsteemi.
65
Viimati nimetatud eesmärgi saavutamiseks piisab aga sellest, kui kolmanda riigi kodanik, kes on esitanud elamisloa taotluse eelkõige vabatahtliku tegevuse eesmärgil, tõendab, et tal on kavandatud riigis viibimise ajal piisavalt vahendeid. Sellega seoses ei ole konkreetsed kriteeriumid, mis puudutavad küsimust, kas need vahendid kujutavad endast tulu või vara, või õigust, mille alusel see kodanik võib neile tugineda, või asjaolu, et need on kolmanda riigi kodaniku käsutuses lõplikult ja piiramatult, nagu need oleksid tema omad, iseenesest asjakohased. Kui nimetatud vahenditele seataks sellised kriteeriumid hindamisel, kas piisavate vahendite tingimus on täidetud, kehtestataks sellega täiendavad tingimused, mis lisanduksid selle direktiivi artikli 7 lõike 1 punktis e ette nähtud tingimustele, ning need takistaksid direktiiviga taotletavate eesmärkide saavutamist.
66
Käesoleval juhul nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et OSi deklaratsioonid põhikohtuasjas kõne all olevate vahendite kohta varieerusid, kuna asjaomane isik kvalifitseeris need vahendid kord laenuks, kord annetuseks. Tuleb siiski märkida – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et see, kui OS peaks oma onu antud summad siiski pärast vabatahtliku tegevuse lõpetamist tagasi maksma, ei mõjuta seda, kas tal on selleks piisavalt vahendeid asjaomase liikmesriigi territooriumil sel eesmärgil kavandatud viibimise ajal.
67
Kõigist eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et küsimus, kas piisavate vahendite tingimus on täidetud, ei saa sõltuda sellest, kas asjaomane kolmanda riigi kodanik tõendab, et on täidetud teatavad konkreetsed kriteeriumid, mis puudutavad nende vahendite kindlaksmääramist tulu või varana, või õigusena, mille alusel ta need vahendid omandas, ning asjaolu, et need on tema käsutuses lõplikult ja piiramatult, nagu need oleksid need tema omad, kuna see tähendaks, et piisavate vahendite tingimuse suhtes kehtiksid nõuded, mis ületavad direktiivi 2016/801 artikli 7 lõike 1 punktis e ette nähtud nõudeid.
68
Teisena puudutavad eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused ka selliste tõendite tõenduslikku väärtust, mis kinnitavad, et piisavate vahendite tingimus on täidetud, ja eelkõige tähtsust, mis tuleb selle tingimuse hindamisel omistada sellekohaste deklaratsioonide kooskõlale, kui asjaomasele kolmanda riigi kodanikule ei ole teatatud, et tema elamisloa taotlus vabatahtliku teenistuse eesmärgil võidakse jätta rahuldamata ainuüksi seetõttu, et need deklaratsioonid ei ole omavahel kooskõlas.
69
Nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 54, saab asjaomase kolmanda riigi kodaniku poolt piisavate vahendite tingimuse täitmise tingimuseks olla teatavate tõendite esitamine üksnes juhul, kui need tõendid puudutavad selle tingimusega seotud nõudeid, mitte aga täiendavaid nõudeid, mis ületavad direktiivi 2016/801 artikli 7 lõike 1 punktis e sätestatud nõuded.
70
Käesoleval juhul tuleb märkida, et kuigi asjaomase kolmanda riigi kodaniku käsutuses olevate vahendite laad, õigus, mille alusel ta neile tugineb, ja sellise sätte tingimused ei saa iseenesest kujutada endast täiendavaid nõudeid, mis peavad olema täidetud piisavate vahendite tingimusele vastamiseks, võivad need kaalutlused siiski olla asjakohased tõendid selle hindamisel, kas see tingimus on täidetud.
71
Selles kontekstis tuleb samuti rõhutada, et Euroopa Kohus on otsustanud, et direktiivi 2016/801 kohaselt õpingute eesmärgil elamisloa taotleja puhul võivad vasturääkivused tema õpingute kava puudutavates deklaratsioonides olla üks objektiivsetest asjaoludest, mis aitavad tuvastada kuritarvituse olemasolu, tingimusel et need on piisavalt ilmsed ja neid hinnatakse juhtumi kõiki konkreetseid asjaolusid arvestades (vt selle kohta 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus Perle, С‑14/23, EU:C:2024:647, punkt 53).
72
Nendest kaalutlustest tuleneb, et direktiivi 2016/801 alusel esitatud riiki lubamise taotluse puhul võivad vasturääkivused deklaratsioonides vahendite kohta, mis asjaomasel kolmanda riigi kodanikul kasutada on, kujutada endast kaudset tõendit, mis võimaldab tuvastada olukorra, kus selles direktiivis ette nähtud tingimused, eelkõige seoses elamisloa väljastamisega vabatahtliku teenistuse eesmärgil, ei ole täidetud.
73
Mis puudutab selliseid vasturääkivusi, siis pealegi ei saa liikmesriikidelt nõuda, et nad teataksid riigi territooriumile sisenemise taotluse esitanud kolmandate riikide kodanikele ette, et nende taotluse põhjenduseks esitatud deklaratsioonides kooskõla puudumise tagajärjeks võib olla taotletud elamisloa andmisest keeldumine.
74
Samas tuleb meelde tuletada, et direktiivi 2016/801 artikli 34 lõige 3 näeb eelkõige ette, et kui taotlusega seoses esitatud teave või dokumendid on puudulikud, teatavad pädevad asutused taotlejale mõistliku aja jooksul, millist täiendavat teavet on vaja esitada ning määravad selle esitamiseks mõistliku tähtaja. Järelikult, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 63 sisuliselt märkis, tuleb juhul, kui läbivaatamismenetluse käigus esitatud deklaratsioonides esinevate võimalike vasturääkivuste tõttu ilmneb, et puudub vajalik teave, et hinnata, kas piisavate vahendite tingimus on täidetud, anda taotlejale mõistlik võimalus sellist teavet edastada.
75
Sellega seoses tuleb täpsustada, et niisugused vasturääkivused ei saa takistada elamisloa andmist, kui direktiivi 2016/801 artikli 7 lõike 1 punktis e nõutud üksikjuhtumi eraldi hindamisest nähtub, et vaatamata sellele on asjaomasel kolmanda riigi kodanikul kavandatava viibimise ajaks piisavalt vahendeid, mistõttu ta vastab piisavate vahendite tingimusele.
76
Järelikult ei ole see, kui taotleja deklaratsioonides tuvastatakse vasturääkivused vahendite kohta, mis tal kavandatava viibimise ajaks on, põhimõtteliselt piisav, et õigustada taotletud elamisloa andmisest keeldumist, välja arvatud juhul, kui sellistest vasturääkivustest ilmneb selgelt, et piisavate vahendite tingimus ei ole täidetud.
77
Taotletud elamisloa andmisest keeldumine üksnes põhjusel, et deklaratsioonid vahendite kohta, mis taotlejal on kavandatava viibimise ajaks, on haldusmenetluse jooksul varieerunud, tähendaks vastupidi sellele, mida nõuab direktiivi 2016/801 artikli 5 lõige 3, et elamisloa andmise suhtes kohaldataks täiendavaid tingimusi, mis lisanduvad selles direktiivis ette nähtud tingimustele, mida liikmesriikidel ei ole lubatud teha, nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 45.
78
Kolmandaks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, milline mõju on põhikohtuasjas liidu õiguse esimuse põhimõttel, kuna nõuded, mis puudutavad ühelt poolt asjaomase kolmanda riigi kodaniku poolt tulu või varana deklareeritud vahendite kindlakstegemist, mille alusel ta need vahendid omandas, ning asjaolu, et need on tema käsutuses lõplikult ja piiramatult, nagu need oleksid tema omad, ning teiselt poolt deklaratsioonide kooskõlalisust nendes erinevates aspektides, tulenevad sellise kõrgeima kohtu praktikast, kelle otsused kujutavad endast siduvat pretsedenti.
79
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kehtestab liidu õiguse esimuse põhimõte liidu õiguse esmajärjekorras kohaldatavuse liikmesriikide õiguse ees. See põhimõte paneb seega kõikidele liikmesriikide asutustele kohustuse tagada liidu eri õigusnormide täielik õigusmõju, kuna liikmesriikide õigus ei saa mõjutada nende õigusnormide toimet nimetatud riikide territooriumil. Sellest tuleneb, et liidu õiguse esimuse põhimõtte kohaselt ei või asjaolu, et liikmesriik tugineb riigisisestele õigusnormidele, isegi kui need on põhiseaduse sätted, kahjustada liidu õiguse ühtsust ja tõhusust (11. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
80
Selles kontekstis tuleb märkida, et liikmesriigi kohus, kes on kasutanud talle ELTL artikli 267 teise lõiguga antud volitusi, on põhikohtuasja lahendamisel seotud asjaomastele liidu õigusnormidele Euroopa Kohtu antud tõlgendusega ja ta peab seega vajaduse korral kalduma kõrvale liikmesriigi kõrgema kohtu hinnangutest, kui ta Euroopa Kohtu tõlgenduse alusel leiab, et need hinnangud ei ole liidu õigusega kooskõlas, jättes vajaduse korral kohaldamata riigisisese õigusnormi, mis kohustab teda järgima selle kõrgema kohtu lahendeid (11. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
81
Neil asjaoludel hõlmab liidu õiguse tõlgenduse täieliku õigusmõju tagamise nõue liikmesriigi kohtute kohustust vajaduse korral muuta väljakujunenud kohtupraktikat, kui see põhineb riigisisese õiguse tõlgendusel, mis ei ole kooskõlas liidu õigusega (11. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
82
Käesoleval juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohus seega põhikohtuasja lahendamisel seotud tõlgendusega, mille Euroopa Kohus on liidu õigusele andnud, ning peab vajaduse korral jätma kohaldamata Kúria (Ungari kõrgeim kohus) kohtupraktikast tuleneva hinnangu – hoolimata asjaolust, et ta on riigisisese õiguse kohaselt põhimõtteliselt kohustatud seda järgima –, kui ta peaks seda tõlgendust arvestades leidma, et see hinnang ei ole liidu õigusega kooskõlas.
83
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb eelotsuse küsimustele vastata, et direktiivi 2016/801 artikli 7 lõike 1 punkti e ja liidu õiguse esimuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et
–
ühelt poolt on selle direktiivi artikli 7 lõike 1 punktiga e vastuolus riigisisene praktika, mis nõuab vabatahtliku tegevuse eesmärgil elamisluba taotleva kolmanda riigi kodaniku puhul selleks, et selles sättes ette nähtud piisavate elatusvahendite tingimus oleks täidetud, et – tingimusel, et sellega seotud deklaratsioonid on omavahel kooskõlas – see kodanik tõendaks, et on täidetud teatavad konkreetsed kriteeriumid, mis puudutavad nende vahendite kindlaksmääramist sellise tulu või varana, või õigusena, mille alusel ta need vahendid omandas, ning asjaolu, et need on tema käsutuses lõplikult ja piiramatult, nagu need oleksid need tema omad, ning
–
teiselt poolt, võttes arvesse liidu õiguse esimuse põhimõtet, on see nii ka juhul, kui need nõuded tulenevad sellise kõrgeima kohtu praktikast, kelle otsused kujutavad endast siduvat pretsedenti.
Kohtukulud
84
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/801 kolmandate riikide kodanike teadustegevuse, õpingute, praktika, vabatahtliku teenistuse, õpilasvahetusprogrammides või haridusprojektides osalemise ja au pair’ina töötamise eesmärgil riiki sisenemise ja seal elamise tingimuste kohta artikli 7 lõike 1 punkti e ja liidu õiguse esimuse põhimõtet
tuleb tõlgendada nii, et
–
ühelt poolt on selle direktiivi artikli 7 lõike 1 punktiga e vastuolus riigisisene praktika, mis nõuab vabatahtliku tegevuse eesmärgil elamisluba taotleva kolmanda riigi kodaniku puhul selleks, et selles sättes ette nähtud piisavate elatusvahendite tingimus oleks täidetud, et – tingimusel, et sellega seotud deklaratsioonid on omavahel kooskõlas – see kodanik tõendaks, et on täidetud teatavad konkreetsed kriteeriumid, mis puudutavad nende vahendite kindlaksmääramist sellise tulu või varana, või õigusena, mille alusel ta need vahendid omandas, ning asjaolu, et need on tema käsutuses lõplikult ja piiramatult, nagu need oleksid need tema omad, ning
–
teiselt poolt, võttes arvesse liidu õiguse esimuse põhimõtet, on see nii ka juhul, kui need nõuded tulenevad sellise kõrgeima kohtu praktikast, kelle otsused kujutavad endast siduvat pretsedenti.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: ungari.
(
i
)	Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.