62020CC0176
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
ATHANASIOS RANTOS
esitatud 2. septembril 2021 (
1
)
Kohtuasi C‑176/20
SC Avio Lucos SRL
versus
Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj,
Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Alba Iulia (Alba Iulia apellatsioonikohus, Rumeenia))
Eelotsusetaotlus – Põllumajandus – Ühine põllumajanduspoliitika (ÜPP) – Otsetoetuskavad – Ühiseeskirjad – Ühtse pindalatoetuse kava – Määrus (EL) nr 1307/2013 – Artikli 4 lõike 1 punktid a ja c – Riigisisesed õigusnormid, milles on otsetoetuse saamise tingimuseks seatud põllumajandustootja oma loomade pidamine – Artikli 9 lõige 1 – Mõiste „aktiivne põllumajandustootja“ – Määrus (EL) nr 1306/2013 – Artikkel 60 – Kõrvalehoidumisklausel – Mõiste „kunstlikult tekitatud tingimused“
I. Sissejuhatus
1.
Käesolev eelotsusetaotlus puudutab ühelt poolt määruse (EL) nr 1307/2013 (
2
), millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika (edaspidi „ÜPP“) raames toetuskavade alusel põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste eeskirjad, artikli 4 lõike 1 punktide a ja c ning artikli 9 lõike 1 ning teiselt poolt määruse (EL) nr 1306/2013 (
3
) ÜPP rahastamise, haldamise ja seire kohta artikli 60 tõlgendamist.
2.
Taotlus on esitatud kohtuvaidluses ühelt poolt SC Avio Lucos SRLi (edaspidi „Avio Lucos“) ning teiselt poolt Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură – Centrul județean Dolji (põllumajandusmaksete ja sekkumise amet – Dolji maakonna keskus, Rumeenia, edaspidi „APIA Dolj“) ja Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură (APIA) – Aparat Centrali (põllumajandusmaksete ja sekkumise amet, Rumeenia, edaspidi „APIA“) vahel seoses nõudega tühistada APIA Dolji otsus, millega jäeti ühtse pindalatoetuse kava alusel Avio Lucosi esitatud maksetaotlus 2015. turustusaasta kohta rahuldamata.
3.
Kuigi Euroopa Kohtul on juba olnud võimalus tõlgendada kahte eespool nimetatud määrust (
4
) – eelkõige kohtuvaidlustes, millesse on segatud APIA (
5
) –, puudutab käesolev kohtuasi seni lahendamata küsimusi ÜPP raames otsetoetusmeetmeid käsitlevate liidu õigusnormide tõlgendamise kohta. Täpsemalt palutakse käesolevas kohtuasjas, mida käsitletakse kooskõlastatult kohtuasjaga C‑116/20 (
6
), Avio Lucos, Euroopa Kohtul sisuliselt täpsustada, mil määral on sellised riigisisesed õigusnormid, mis on vastu võetud ühtse pindalatoetuse kava raames, mis näeb toetuse saamise tingimusena ette, et teatud põllumajandusmaadel peab karjatamine toimuma põllumajandustootja enda kasvatatud loomadega, välistades nii rahalise toetuse andmise (füüsilisele või juriidilisele) isikule, kes tegeleb sellise tegevusega vahenduse kaudu, vastuolus liidu õigusega ja eelkõige määrusega nr 1307/2013. Selles kontekstis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus ka saada selgitusi selle määruse mõiste „aktiivne põllumajandustootja“ kohta ning määruse nr 1306/2013 artiklis 60 ette nähtud kõrvalehoidumisklausli kohta.
II. Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
1. Määrus nr 1306/2013
4.
Määruse nr 1306/2013 artiklis 60 „Kõrvalehoidumisklausel“ on sätestatud:
„Ilma et see piiraks erisätete kohaldamist, ei anta põllumajandusalaste sektoripõhiste õigusaktidega ettenähtud eeliseid füüsilistele ega juriidilistele isikutele, kelle puhul on kindlaks tehtud, et nad tekitasid selliste eeliste saamiseks vajalikud tingimused kunstlikult, vastupidi kõnealuste õigusaktide eesmärkidele.“
2. Määrus nr 1307/2013
5.
Määruse nr 1307/2013 põhjendustes 3, 7 ja 10 on märgitud:
„(3)
Käesolev määrus peaks sisaldama kõiki põhielemente seoses põllumajandustootjatele makstava liidu toetusega ja selles tuleks kindlaks määrata ka tingimused kõnealuste toetuste saamiseks, mis on lahutamatult kõnealuste põhielementidega seotud.
[…]
(7)
Õiguskindluse tagamiseks peaks komisjonil olema õigus võtta vastu teatavaid delegeeritud õigusakte seoses sellise raamistiku kehtestamisega, milles liikmesriikidel tuleb määratleda […] minimaalsed tegevused maa-aladel, mis on looduslikult karjatamiseks ja harimiseks sobilikus seisukorras […].
[…]
(10)
Põllumajandustootjate eri toetuskavade kohaldamisest saadud kogemused on näidanud, et paljudel juhtudel anti toetust füüsilistele või juriidilistele isikutele, kelle majanduslik eesmärk ei olnud kas üldse või oli üksnes vähesel määral suunatud põllumajanduslikule tegevusele. Toetuse sihipärasema eraldamise tagamiseks peaksid liikmesriigid hoiduma otsetoetuste andmisest teatavatele füüsilistele ja juriidilistele isikutele, välja arvatud juhul, kui need isikud tõendavad, et nende põllumajanduslik tegevus ei ole marginaalne. Lisaks peaks liikmesriikidel olema võimalik mitte anda otsetoetusi teistele füüsilistele ja juriidilistele isikutele, kelle põllumajanduslik tegevus on marginaalne. Liikmesriikidel peaks siiski olema lubatud anda otsetoetusi osalise tööajaga väikepõllumajandustootjatele, kuna sellised põllumajandustootjad edendavad otseselt maapiirkondade elujõulisust. Samuti peaksid liikmesriigid hoiduma otsetoetuste andmisest füüsilistele ja juriidilistele isikutele, kelle põllumajandusmaad on põhiliselt maa-alad, mis on looduslikult karjatamiseks või harimiseks sobilikus seisukorras, kuid kellel puudub teatav minimaalne tegevus.“
6.
Määruse artiklis 4 „Mõisted ja seonduvad sätted“ on sätestatud:
„1.   Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
„põllumajandustootja“ – füüsiline või juriidiline isik või selliste isikute rühm, olenemata sellest, milline on selle rühma ja rühma liikmete õiguslik seisund siseriikliku õiguse järgi, kelle põllumajanduslik majapidamine asub aluslepingute territoriaalses kohaldamisalas, nagu on määratletud [ELL] artiklis 52 koostoimes [ELTL] artiklitega 349 ja 355, ning kes tegeleb põllumajandusliku tegevusega;
b)
„põllumajanduslik majapidamine“ – kõik põllumajandustootja poolt juhitavad ja põllumajanduslikuks tegevuseks kasutatavad üksused, mis asuvad sama liikmesriigi territooriumil;
c)
„põllumajanduslik tegevus“ –
i)
põllumajandustoodete kasvatamine või tootmine, sealhulgas saagikoristus, lüpsikarja pidamine, põllumajandusloomade aretamine ja pidamine, või
ii)
põllumajandusmaa hoidmine karjatamiseks või harimiseks sobilikus seisukorras ilma tavapärasest erinevaid põllumajandusmeetodeid või -masinaid vajava ettevalmistava tegevuseta, lähtudes kriteeriumidest, mis liikmesriigid määravad kindlaks komisjoni poolt kehtestatud raamistikust lähtudes, või
iii)
liikmesriikide poolt määratletud minimaalne tegevus põllumajandusmaal, mis on looduslikult karjatamiseks või harimiseks sobilikus seisukorras;
[…]
2.   Liikmesriik:
[…]
b)
kui see on liikmesriigis kohaldatav, määratleb minimaalse tegevuse maa-aladel, mis on looduslikult karjatamiseks või harimiseks sobilikus seisukorras, nagu on osutatud lõike 1 punkti c alapunktis iii;
[…]
3.   Õiguskindluse tagamiseks on komisjonil õigus võtta kooskõlas artikliga 70 vastu delegeeritud õigusakte, millega kehtestatakse:
[…]
b)
raamistik, millest lähtuvalt liikmesriigid määratlevad minimaalse tegevuse põllumajandusmaal, mis on looduslikult karjatamiseks või harimiseks sobilikus seisukorras, nagu on osutatud lõike 1 punkti c alapunktis iii;
[…]“.
7.
Määruse artikli 9 „Aktiivne põllumajandustootja“ lõigetes 1–3 on ette nähtud:
„1.   Otsetoetusi ei anta füüsilistele või juriidilistele isikutele ega füüsiliste või juriidiliste isikute rühmadele, kelle põllumajandusmaad on põhiliselt maa-alad, mis on looduslikult karjatamiseks või harimiseks sobilikus seisukorras ning kus ei toimu artikli 4 lõike 2 punkti b kohaselt liikmesriikide määratletavat minimaalset tegevust.
2.   Otsetoetusi ei anta füüsilistele või juriidilistele isikutele ega füüsiliste või juriidiliste isikute rühmadele, kes haldavad lennujaamu, veerajatisi, alalisi spordiväljakuid või puhkealasid või osutavad raudtee- või kinnisvarateenuseid.
Liikmesriigid võivad vajaduse korral objektiivsete ja mittediskrimineerivate kriteeriumite alusel otsustada lisada esimeses lõigus loetletutele muid sarnaseid mittepõllumajanduslikke ettevõtteid või tegevusi ning hiljem otsustada need loetelust välja jätta.
Esimese või teise lõigu reguleerimisalasse kuuluvat isikut või isikute rühma käsitatakse siiski aktiivse põllumajandustootjana, kui ta esitab liikmesriikide poolt nõutavas vormis kontrollitavad tõendid mis tahes järgmise kohta:
a)
et otsetoetuste iga-aastane summa on vähemalt 5% kogutulust, mida ta on saanud mittepõllumajanduslikust tegevusest kõige viimasel eelarveaastal, mille kohta tal on olemas vastavad tõendid;
b)
et tema põllumajanduslik tegevus ei moodusta tühist osa tema majandustegevusest;
c)
et tema põhiline tegevus või äriühingu eesmärk on põllumajanduslik tegevus.
3.   Lisaks lõigetele 1 ja 2 võivad liikmesriigid objektiivsete ja mittediskrimineerivate kriteeriumite alusel otsustada, et otsetoetusi ei anta füüsilistele või juriidilistele isikutele ega füüsiliste või juriidiliste isikute rühmadele, kelle:
a)
põllumajanduslik tegevus moodustab üksnes ebaolulise osa nende isikute üldisest majandustegevusest ja/või
b)
põhiline tegevus või äriühingu eesmärk ei ole põllumajanduslik tegevus.
[…]“.
8.
Määruse nr 1307/2013 artikli 74 kohaselt jõustus see määrus 1. jaanuaril 2015.
3. Delegeeritud määrus nr 639/2014
9.
Delegeeritud määruse (EL) nr 639/2014 (
7
) põhjendustes 4, 6, 10 ja 16 on märgitud:
„(4)
Euroopa Liidu Kohtu praktikast […] tulenevalt on asjakohane täpsustada, et liikmesriigid võivad oma pädevust kasutades võtta liidu õiguse rakendamiseks meetmeid üksnes kooskõlas teatavate põhimõtetega, sealhulgas eelkõige mittediskrimineerimise põhimõttega.
[…]
(6)
Määruse […] nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punkti c kohaselt ei pea põllumajanduslik tegevus hõlmama põllumajandustoodete tootmist ega kasvatamist. Selle asemel võivad põllumajandustootjad hoida põllumajandusmaad karjatamiseks või harimiseks sobilikus seisukorras ilma tavapärasest erinevaid põllumajandusmeetodeid või -masinaid vajava ettevalmistava tegevuseta, samuti võivad nad teostada teatavat minimaalset tegevust põllumajandusmaal, mis on looduslikult karjatamiseks või harimiseks sobilikus seisukorras. Kuna viimati osutatud kaks tegevust eeldavad põllumajandustootjalt teatavate toimingute tegemist, on vaja sätestada liidu raamistik, millest lähtuvalt peavad liikmesriigid kehtestama nimetatud tegevuste üksikasjalikud kriteeriumid.
[…]
(10)
Määruse […] nr 1307/2013 artikli 9 lõike 1 kohaselt ei anta otsetoetusi füüsilistele või juriidilistele isikutele ega füüsiliste või juriidiliste isikute rühmadele, kelle põllumajandusmaad on põhiliselt maa-alad, mis on looduslikult karjatamiseks või harimiseks sobilikus seisukorras ning kus ei toimu liikmesriikide määratletavat minimaalset tegevust. Sellega seoses on vaja kindlaks määrata, millal võib selliseid maa-alasid pidada põllumajandustootja põllumajandusmaa põhiosaks, ja täpsustada selle sätte reguleerimisala.
[…]
(16)
Kooskõlas Euroopa Liidu Kohtu praktikaga […] tuleks toetusõigus anda isikule, kellel on õigus teha otsuseid toetustaotlusega hõlmatud maal toimuva põllumajandusliku tegevuse üle ning kes saab sellest tegevusest tulu ja kannab sellega seotud finantsriske. Oleks vaja täpsustada, et kõnealust põhimõtet kohaldatakse eelkõige juhul, kui toetuskõlbliku hektari kohta on toetusõiguste jaotamise taotluse esitanud rohkem kui üks põllumajandustootja.“
10.
Delegeeritud määruse artiklis 4 „Põllumajandusmaa karjatamiseks või harimiseks sobilikus seisukorras hoidmise kriteeriumide raamistik“ on sätestatud:
„1.   Määruse […] nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punkti c alapunkti ii kohaldamiseks kehtestavad liikmesriigid ühel või mõlemal järgmisel viisil kriteeriumid, millele põllumajandustootjad peavad vastama, et täita kohustust hoida põllumajandusmaa karjatamiseks või harimiseks sobilikus seisukorras ilma tavapärasest erinevaid põllumajandusmeetodeid või -masinaid vajava ettevalmistava tegevuseta.
a)
Liikmesriigid nõuavad, et põllumajandustootja tegeleks vähemalt ühe iga-aastase tegevusega. Keskkonnakaitse seisukohast põhjendatud juhtudel võivad liikmesriigid otsustada tunnustada ka tegevust, mida tehakse iga kahe aasta tagant.
b)
Liikmesriigid määravad kindlaks omadused, millele põllumajandusmaa peab vastama, et seda saaks pidada karjatamiseks või harimiseks sobilikus seisukorras olevaks.
2.   Lõikes 1 osutatud kriteeriumide kehtestamisel võivad liikmesriigid teha vahet eri liiki põllumajandusmaade vahel.“
11.
Delegeeritud määruse artikkel 5 „Karjatamiseks või harimiseks looduslikult sobilikus seisukorras oleval põllumajandusmaal tehtava miinimumtegevuse raamistik“ näeb ette:
„Määruse […] nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punkti c alapunkti iii kohaldamisel kehtestavad liikmesriigid iga-aastase miinimumtegevuse, mida põllumajandustootja peab karjatamiseks või harimiseks looduslikult sobilikus seisukorras oleval põllumajandusmaal tegema. Keskkonnakaitse seisukohast põhjendatud juhtudel võivad liikmesriigid otsustada tunnustada ka tegevust, mida tehakse iga kahe aasta tagant.“
12.
Delegeeritud määruse artikkel 10, mis paikneb selle määruse 3. jaos „Aktiivne põllumajandustootja“ ja kannab pealkirja „Juhud, kui põllumajandusmaad on põhiliselt karjatamiseks või harimiseks looduslikult sobilikus seisukorras olevad maa-alad“, on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Määruse […] nr 1307/2013 artikli 9 lõike 1 kohaldamisel käsitatakse füüsilise või juriidilise isiku või füüsiliste või juriidiliste isikute rühma põllumajandusmaid põhiliselt maa-aladena, mis on karjatamiseks või harimiseks looduslikult sobilikus seisukorras, kui sellised maa-alad moodustavad üle 50% kogu määruse […] nr 1306/2013 artikli 72 lõike 1 punkti a kohaselt deklareeritud põllumajandusmaast.
2.   Määruse […] nr 1307/2013 artikli 9 lõiget 1 ei kohaldata füüsilise või juriidilise isiku ega füüsiliste või juriidiliste isikute rühma suhtes, kes tegeleb karjatamiseks või harimiseks looduslikult sobilikus seisukorras oleval maa-alal põllumajanduslikku tegevusega määruse […] nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punkti c alapunkti i tähenduses.“
B.
Rumeenia õigus
1. Tsiviilseadustik
13.
17. juuli 2009. aasta seadusega nr 287 vastu võetud tsiviilseadustiku (legea nr. 287 privind Codul civil (
8
)) artiklis 2.146 kasutuslaenu kohta on sätestatud, et „[k]asutuslaen on tasuta leping, millega üks pool, keda nimetatakse „kasutusse andja“, annab vallas- või kinnisasja teisele poolele, keda nimetatakse „kasutajaks“, et see saaks seda kasutada, kohustusega see asi teatud aja pärast tagastada“.
2. Valitsuse erakorraline määrus (OUG) nr 34/2013
14.
Valitsuse 23. aprilli 2013. aasta erakorralise määruse nr 34/2013 püsirohumaade korraldamise, haldamise ja majandamise kohta, millega muudetakse ja täiendatakse maaomandi seadust nr 18/1991 (
9
) (Ordonanța de urgență nr. 34 privind organizarea, administrarea și exploatarea pajiștilor permanente și pentru modificarea și completarea Legii fondului funciar nr. 18/1991), artiklis 2 on sätestatud:
„Käesolevas erakorralises määruses kasutatakse järgmisi mõisteid ja väljendeid:
[…]
c)
„loomühik (LÜ)“ – standardne mõõtühik, mis määratakse kindlaks iga loomaliigi toitumisvajaduse alusel, mis võimaldab ümberarvestamist erinevate loomaliikide vahel
[…]“.
3. Valitsuse erakorraline määrus (OUG) nr 3/2015
15.
Valitsuse 18. märtsi 2015. aasta erakorralise määruse nr 3 põllumajanduses ajavahemikul 2015–2020 kohaldatavate maksekavade heakskiitmise kohta ning millega muudetakse põllumajanduslike äriühingute ja muus vormis põllumajanduslike ühenduste seaduse nr 36/1991 artiklit 2 (Ordonanța de urgență a Guvernului (OUG) nr. 3 pentru aprobarea schemelor de plăți care se aplică în agricultură în perioada 2015-2020 și pentru modificarea articolului 2 din Legea nr. 36/1991 privind societățile agricole și alte forme de asociere în agricultură) artiklis 2 on 1. juulil 2015 (
10
) kehtinud redaktsioonis sätestatud:
„(1)   Käesoleva erakorralise määruse kohaldamiseks on mõisted määratletud järgmiselt:
[…]
f)
„põllumajandustootja“ – füüsiline või juriidiline isik või füüsiliste või juriidiliste isikute ühendus, sõltumata tema õiguslikust staatusest, kelle põllumajandusettevõte asub Rumeenia territooriumil ja kes tegeleb põllumajandusliku tegevusega;
[…]
(2)   Lõike 1 punktis f tähendab mõiste „põllumajanduslik tegevus“ olenevalt olukorrast kas:
[…]
d)
minimaalset tegevust põllumajandusmaal, mida harilikult hoitakse karjatamiseks või maaharimiseks sobivas seisukorras nende karjatamisega, tagades minimaalse koormuse 0,3 LÜ/ha põllumajandustootja kasvatatud loomadega või iga-aastase niitmisega püsirohumaadel, vastavalt rohumaade valdkonnas kehtivatele erinormidele. […]“
16.
OUG nr 3/2015 artiklis 7 on ette nähtud:
„(1)   Toetusesaajad on aktiivsed põllumajandustootjad, füüsilised ja/või juriidilised isikud, kes tegelevad põllumajandusliku tegevusega põllumajandusmaa kasutajatena ja/või seadusjärgse loomapidajana vastavalt kehtivatele õigusaktidele. […]
[…]“.
17.
OUG nr 3/2015 artikkel 8 on sõnastatud järgmiselt:
„(1)   Artikli 1 lõikes 2 nimetatud otsetoetuste saamiseks peavad põllumajandustootjad:
[…]
c)
majandama vähemalt ühe hektari suurust põllumajandusmaad; põllumajanduslike maatükkide pindala peab olema vähemalt 0,3 hektarit ning kasvuhoonete, päikeseterrasside, viinamarjaistanduste, viljapuuaedade, humalaaedade, puukoolide ja marjapõõsaste puhul peab maatüki pindala olema vähemalt 0,1 hektarit ja/või vastavalt olukorrale pidama miinimumarvul loomi. […]
[…]
n)
esitama ühtse [pindala]toetuse taotluse või selle muudatuste esitamise ajal vajalikud dokumendid, mis tõendavad põllumajandusmaa, sealhulgas ökoloogilise kasutuseesmärgiga alade kasutamist ja loomade pidamist. […]
[…]
(6)   Dokumendid, mis tõendavad põllumajandusmaa kasutamist ja karja pidamist, määratakse kindlaks (Rumeenia) põllumajandus- ja maaelu arengu ministri määrusega (ministrul agriculturii, pădurilor și dezvoltării rurale) ning need esitatakse vastavalt olukorrale kõigi taotlejate poolt ühtse toetuse taotluste esitamise ajal. Maa-alad või karjad, mille kohta neid dokumente ei esitata, ei ole toetuskõlblikud.“
4. Määrus nr 619/2015
18.
Põllumajanduse ja maaelu arengu ministri 6. aprilli 2015. aasta määruse nr 619, millega kiidetakse heaks valitsuse erakorralise määruse [OUG nr 3/2015] artikli 1 lõigetes 2 ja 3 ette nähtud toetuskava toetuskõlblikkuse kriteeriumid, eritingimused ja rakendamise kord ning ühtlasi nähakse ette riiklikus maaelu arengu programmis 2014–2020 nimetatud põllumajandusliku otstarbega maatükkide suhtes kohaldatavate maaelu arengu tasakaalustavate meetmete rakendamise eritingimused (Ordinul ministrului agriculturii și dezvoltării rurale nr. 619 pentru aprobarea criteriilor de eligibilitate, condițiilor specifice și a modului de implementare a schemelor de plăți prevăzute la articolul 1 alineatele (2) și (3) din Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 3/2015 pentru aprobarea schemelor de plăți care se aplică în agricultură în perioada 2015-2020 și pentru modificarea articolului 2 din Legea nr. 36/1991 privind societățile agricole și alte forme de asociere în agricultură, precum și a condițiilor specifice de implementare pentru măsurile compensatorii de dezvoltare rurală aplicabile pe terenurile agricole, prevăzute în Programul Național de Dezvoltare Rurală 2014‑2020), artikli 2 1. juulil 2015 (
11
) kehtinud redaktsioonis on sätestatud:
„Käesolevas määruse tähenduses on
[…]
m)
„loomapidaja“ – isik, kellel on looma ja/või põllumajandusettevõtte omanikuna või ajutiselt kogu taotlusaasta jooksul loomade pidamise eest vastutava isikuna alaliselt loomad ning loomi peetakse kehtivates õigusaktides sätestatud tingimustel väljastatud dokumendi alusel;
[…]“.
19.
Määruse artikli 7 lõige 3 näeb ette:
„Püsirohumaade kasutajad, muud kui lõikes 1 ja artikli 6 lõikes 1 nimetatud füüsilised või eraõiguslikud juriidilised isikud, kes tegelevad aktiivsete põllumajandustootjatena vähemalt minimaalse põllumajandusliku tegevusega seaduses sätestatud tingimustel nende kasutuses olevatel püsirohumaadel, nagu on määratletud [OUG nr 3/2015] artikli 2 lõike 2 punktis d, esitavad APIA‑le ühtse toetuse taotluse esitamisel artikli 5 lõike 1 ja lõike 2 punktis a, punkti b alapunktis i ning punktides c ja d ette nähtud dokumendid ja vajaduse korral:
a)
koopia selle loomapidamisettevõtte registrikaardist, milles on loomad registreeritud, või tegevusloaga vabakutselise veterinaararsti väljastatud sertifikaat, millest nähtub riiklikusse põllumajandusettevõtete registrisse kantud põllumajandusettevõtte kood, mis kehtib ühtse toetuse taotluse esitamise kuupäeval, juhul kui püsirohumaa omanik peab loomi, kellega on tagatud vähemalt 0,3 LÜ/ha suurune koormus;
[…]“.
20.
Nimetatud määruse artikli 8 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Seadusliku loomapidamise dokumendid, mis esitatakse vastavalt [OUG nr 3/2015] artikli 8 lõike 1 punktile n, on ette nähtud riikliku veterinaar- ja toiduohutusameti (Autoritatea Națională Sanitară Veterinară și pentru Siguranța Alimentelor) määrusega nr 40/2010.
[…]“.
III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
21.
Avio Lucos on Rumeenia õiguse alusel asutatud äriühing, mille põhitegevus on „taimekasvatuse abitegevused“.
22.
Avio Lucos esitas 1. juulil 2015 APIA Doljile 2015. turustusaasta ühtse pindalatoetuse kava alusel toetusetaotluse 170,36 hektari suuruse karjamaa kohta, see tähendab individuaalkasutuses olevate kohaliku omavalitsuse püsirohumaade kohta.
23.
Selleks esitas ta rea dokumente, sealhulgas 28. jaanuaril 2013 Podari kommuuni (Rumeenia) volikoguga sõlmitud kontsessioonilepingu selles omavalitsusüksuses (
12
) asuva karjamaa kohta (edaspidi „kontsessioonileping“) ning 2015. aasta aprillis erinevate loomaomanikega sõlmitud 6 pruuklaenulepingut (kasutuslaen), mille alusel lubas Avio Lucos nendel omanikel tasuta karjatada loomi kontsessiooniga tema kasutusse antud maadel (edaspidi „pruuklaenulepingud“). Lisaks märkis Avio Lucos oma ühtse toetuse taotluses, et ta peab loomi, kes aitavad kaasa tema põllumajandustegevusele, nimelt 24 rohkem kui 2 aasta vanust veist, 1 vähem kui 6 kuu vanust veist, 60 kitse ja 20 hobuslast (hobust), kes on vanemad kui 6 kuud.
24.
APIA Dolj jättis selle ühtse toetuse taotluse 20. oktoobri 2017. aasta otsusega rahuldamata, kuna see ei vastanud rahastamiskõlblikkuse tingimustele seetõttu, et Avio Lucos ei taganud tervel 170,36 hektari suurusel karjamaapindalal miinimumkoormust 0,3 loomühikut hektari kohta (edaspidi „miinimumkoormuse nõue“). APIA Dolji sõnul oleks tegelikult loomi karjatanud käesoleva ettepaneku eelmises punktis osutatud loomaomanikud, mitte Avio Lucos, kes ei pidanud ise piisavalt loomi miinimumkoormuse nõude täitmiseks.
25.
Avio Lucos esitas selle otsuse peale eelneva vaide, mille APIA Dolj jättis 4. jaanuari 2018. aasta otsusega rahuldamata.
26.
Avio Lucos esitas APIA Dolji nende kahe otsuse peale kaebuse Tribunalul Dolj – Secția de contencios administrativ și fiscalile (Dolji esimese astme kohus – haldus- ja maksuvaidluste koda, Rumeenia, edaspidi „Dolji esimese astme kohus“), kes jättis selle 28. jaanuari 2018. aasta kohtuotsusega rahuldamata.
27.
Dolji esimese astme kohus põhjendas Avio Lucosi ühtse toetuse taotluse rahuldamata jätmist sisuliselt sellega, et kogu 170,36 hektari suuruse karjamaapindala puhul nõutav miinimumkoormus ei olnud täidetud. Täpsemalt tugines see kohus omal algatusel kahele vastuvõetamatuse vastuväitele, et ühelt poolt on kontsessioonileping tühine (
13
) ja teiselt poolt on pruuklaenulepingud tühised (
14
). Sisuliselt leidis see kohus, et kontsessioonileping oli sõlmitud riigisisest õigust rikkudes, kuna Avio Lucos ei olnud selle lepingu sõlmimise ajal loomakasvataja ja miinimumkoormuse nõue pidi olema täidetud sel ajal, mitte hiljem. Kuna Avio Lucosil ei olnud õigust Podari kommuuni karjamaid kontsessiooni alusel kasutusele võtta, ei ole tema ühtse toetuse taotlus kohtu hinnangul vastuvõetav. Avio Lucos on seega väidetavalt tekitanud kunstlikud tingimused, et saada rahalist toetust üksnes eesmärgiga saada eelis, mis on toetuskavaga vastuolus. Järelikult ei saanud Avio Lucosi ühtse toetuse taotluse toetuseks esitatud dokumente selle taotluse põhjenduseks vastu võtta, vaatamata sellele, et need vastasid vormiliselt riigisisestes õigusnormides ette nähtud kriteeriumidele. Lõppkokkuvõttes oleks mõiste „loomakasvataja“ laiendav tõlgendamine vastuolus liidu õigusega, sest liikmesriigi ametiasutused võivad taotletava toetuse andmisest keelduda ainult riikliku loomade identifitseerimise ja individuaalse registreerimise süsteemi andmete põhjal, muid kontrolle tegemata, vastavalt 21. juuli 2011. aasta kohtuotsusele Nagy (C‑21/10, EU:C:2011:505).
28.
Avio Lucos esitas selle kohtuotsuse peale Curtea de Apel Alba Iuliale (Alba Iulia apellatsioonikohus, Rumeenia) apellatsioonkaebuse – mis on nüüd eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses –, milles ta väitis eelkõige, et Dolji esimese astme kohus tegi vea, kui leidis, et rahastamiskõlblikkuse tingimus, nimelt omaniku/loomakasvataja staatuse tingimus, ei ole täidetud. Loomakasvataja staatus või selle staatuse puudumine ei oma nimelt tähtsust ning selle tõttu ei saa tema ühtse toetuse taotlust rahuldamata jätta, kuna see taotlus ei ole esitatud mitte loomakasvatuse, vaid karjamaa hooldamise jaoks loomadega. APIA omalt poolt palus apellatsioonkaebus rahuldamata jätta.
29.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab, et määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punktide a ja c kohaselt kuulub mõiste „põllumajandustootja“ alla füüsiline või juriidiline isik, kes tegeleb „põllumajandusliku tegevusega“, mis võib selle määruse artikli 4 lõike 1 punkti c alapunkti iii kohaselt seisneda liikmesriikide määratletud minimaalses majandustegevuses põllumajandusmaal, mis on looduslikult karjatamiseks või harimiseks sobilikus seisukorras. Niisuguse miinimumtegevuse puhul jätab nimetatud määruse artikli 4 lõige 2 liikmesriikidele väidetavalt võimaluse seda määratleda. Rumeenia seadusandja on selles osas ette näinud, et põllumajanduslikku tegevust peab teostama põllumajandustootja enda kasvatatud loomadega, välistades rahalise toetuse saajate hulgast kõik füüsilised või juriidilised isikud, kes tegelevad sellise tegevusega vahenduse teel, mis on APIA sõnul nii Avio Lucosi puhul.
30.
See kohus soovib teada, kas määruse nr 1307/2013 artikliga 4 on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et miinimumtegevus põllumajandusmaal seisneb põllumajandustootja kasvatatud loomade karjatamises. Juhul kui sellised õigusnormid ei ole liidu õigusega vastuolus, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punkte a ja c ning artikli 9 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et „aktiivseks põllumajandustootjaks“ võib pidada juriidilist isikut, kes on sõlminud kontsessioonilepingu nagu käesoleval juhul ja kes peab loomi füüsiliste isikutega sõlmitud tasuta kasutuslaenulepingute alusel. Lisaks, kuna Avio Lucos vastas formaalselt riigisiseses õiguses ette nähtud rahastamiskõlblikkuse kriteeriumidele, on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kas sellise kontsessioonilepingu ja niisuguste laenulepingute sõlmimine, nagu on kõne all põhikohtuasjas, võib kuuluda määruse nr 1306/2013 artiklis 60 osutatud mõiste „kunstlikult tekitatud tingimused“ alla.
31.
Neil asjaoludel otsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [määrusega nr 1307/2013] on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on sätestatud, et minimaalne tegevus põllumajandusmaal, mis on tavaliselt karjatamiseks või harimiseks sobilikus seisukorras, peab seisnema põllumajandustootja kasvatatud loomade karjatamises?
2.
Kas juhul, kui esimeses küsimuses kirjeldatud riigisisesed õigusnormid ei ole eespool viidatud liidu õigusnormidega vastuolus, võib vastavalt [määruse nr 1307/2013] artikli 4 lõike 1 punkte a ja c ning artikli 9 lõiget 1 tõlgendada nii, et „aktiivseks põllumajandustootjaks“ võib pidada juriidilist isikut, kes on sõlminud kontsessioonilepingu niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas ning kellel on loomad füüsiliste isikutega sõlmitud kasutuslaenulepingute alusel, millega kasutusse andjad usaldavad kasutajatele tasuta loomad, keda nad omanikena peavad, karjatamiseks kasutajate kasutusse antud karjamaadel ja kokkulepitud ajavahemikeks?
3.
Kas määruse [nr 1306/2013] artiklit 60 tuleb tõlgendada nii, et „kunstlikult tekitatud tingimuste“ all mõeldakse ka põhikohtuasjas käsitleva kontsessioonilepingu ja teatavate kasutuslaenulepingute juhtumit?“
32.
Kirjalikud seisukohad on esitanud Avio Lucos, APIA ja APIA Dolj, Tšehhi ja Rumeenia valitsus ning Euroopa Komisjon.
33.
Euroopa Kohus otsustas vastavalt oma kodukorra artikli 76 lõikele 2 lahendada asja ilma kohtuistungit pidamata. Euroopa Kohus küsis 24. veebruaril 2021 saadetud kirjades eelotsusetaotluse esitanud kohtult selgitusi, millele viimane vastas, ning esitas põhikohtuasja pooltele, Rumeenia valitsusele ja komisjonile kirjalikult vastamiseks küsimused, millele vastati antud tähtaja jooksul.
IV. Õiguslik analüüs
A.
Esimene eelotsuse küsimus
34.
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et minimaalne tegevus põllumajandusmaal, mis on tavaliselt sellises seisukorras, mis muudab selle sobivaks karjatamiseks, seisneb põllumajandustootja kasvatatud loomade karjatamises, on määrusega nr 1307/2013 vastuolus.
35.
Eelnevalt pean vajalikuks selgitada selle esimese küsimuse ulatust.
36.
Kõigepealt tuleb tõdeda, et arvestades selle küsimuse sõnastust ja vaatamata asjaolule, et eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab üldiselt määrusele nr 1307/2013, puudutab see küsimus sama määruse artikli 4 ja eelkõige selle lõike 1 punkti c alapunkti iii ning lõike 2 punkti b tõlgendamist. Lisaks sellele, et eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab konkreetselt nendele sätetele oma eelotsusetaotluse põhjendustes, võttis Rumeenia kohaldatavad riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt peab karjatamisel olema tagatud nõutav miinimumkoormus põllumajandustootja kasvatatud loomadega, eelotsusetaotluse esitanud kohtu ja Rumeenia valitsuse sõnul vastu selle määruse artikli 4 lõike 2 kohase minimaalse tegevuse põllumajandusmaal määratlemise raames.
37.
Seejärel olgu tõdetud, nagu kinnitas Rumeenia valitsus, et väljendit „tavaliselt sobilikus seisukorras põllumajandusmaad“, mida on mainitud esimeses küsimuses ja mis kordab OUG nr 3/2015 artikli 2 lõike 2 punkti d sõnastust, tuleb mõista määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punkti c alapunktis iii ja lõike 2 punktis b kasutatud väljendi „looduslikult sobilikus seisukorras põllumajandusmaad“ sünonüümina.
38.
Lõpuks tuleb märkida, et esimese küsimuse sõnastuses kasutatud väljendit „põllumajandustootja kasvatatud loomad“, mis viitab OUG nr 3/2015 artikli 2 lõike 2 punktis d kasutatud mõistele „loomakasvatus“, ei ole liikmesriigi õiguses määratletud. Rumeenia valitsuse selgituste kohaselt kattub mõiste „põllumajandustootja kasvatatud loomad“ nii OUG nr 3/2015 artikli 8 lõikes 6 ette nähtud mõistega „loomade pidamine“ kui ka mõistega „loomapidaja“, mis on ette nähtud määruse nr 619/2015 artikli 2 punktis m. Seega ei ole seda väljendit kasutades rõhuasetus mitte loomakasvatuse protsessil, vaid nende „pidamisel“. Nimelt on riigisiseses õiguses „loomapidaja“ isik, kellel „on looma ja/või põllumajandusettevõtte omanikuna või ajutiselt kogu taotlusaasta jooksul loomade pidamise eest vastutava isikuna alaliselt loomad […]“ (
15
), millel on laiem tähendus kui mõistel „loomakasvataja“.
39.
Sellest järeldub, et esimese eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punkti c alapunktiga iii ja artikli 4 lõike 2 punktiga b on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt peab minimaalne karjatamine, mida tuleb teha põllumaadel, mis on looduslikult säilinud selliseks karjatamiseks sobivas seisukorras, toimuma põllumajandustootja enda peetavate loomadega. (
16
)
40.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleb liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvestada nii sätte sõnastust kui ka selle konteksti ja eesmärke, mida taotleb õigusakt, mille osa see säte on. (
17
)
41.
Esiteks, mis puutub punktis 39 mainitud määruse nr 1307/2013 sätete sõnastusse, siis ei näe need sätted konkreetselt ette, et selleks, et selliselt teostatav tegevus kuuluks mõiste „põllumajanduslik tegevus“ alla, tuleb seda tegevust, käesoleval juhul karjatamist, teha loomadega, keda kasvatab või peab põllumajandustootja ise. (
18
) Nende sätetega ei ole see ka sõnaselgelt keelatud.
42.
Määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punkti c alapunkti iii kohaselt on „põllumajanduslik tegevus“ muu hulgas „liikmesriikide poolt määratletud minimaalne tegevus põllumajandusmaal, mis on looduslikult karjatamiseks või harimiseks sobilikus seisukorras“. Samuti määratlevad liikmesriigid selle määruse artikli 4 lõike 2 alusel – „kui see on liikmesriigis kohaldatav“ – minimaalse tegevuse nendel maa-aladel. Delegeeritud määruse nr 639/2014 artiklis 5 on kehtestatud selle minimaalse tegevuse raamistik, täpsustades selle kui „iga-aastase miinimumtegevuse, mida põllumajandustootja peab […] tegema“.
43.
Välja arvatud see tingimus, ei ole mõiste „minimaalne põllumajanduslik tegevus“ põllumajandusmaal, mis on looduslikult karjatamiseks või harimiseks sobilikus seisukorras, ulatuse suhtes ette nähtud ühtegi piirangut, kuna see on asjaomase liikmesriigi määratleda. Seega, kuigi määruse nr 1307/2013 eespool viidatud sätete sõnastus annab liikmesriikidele vaieldamatult teatava kaalutlusruumi minimaalse nõutava tegevuse määratlemiseks, ei võimalda see anda lõplikku vastust küsimusele, kas selline kaalutlusruum on nii suur, et võimaldab neil kehtestada tingimuse karjatamiseks kasutatavate loomade omandi, pidamise või kasvatamise kohta. (
19
)
44.
Teiseks võib teatavaid viiteid tuletada määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punkti c alapunkti iii kontekstist. Seega märgin, et selle määruse artikli 1 punkti b alapunkti i kohaselt kehtestatakse selle määrusega ühtse pindalatoetuse kava erieeskirjad, kusjuures määruse põhjenduses 3 on täpsustatud, et sama määrus peaks sisaldama „kõiki põhielemente“ seoses põllumajandustootjatele makstava liidu toetusega. Selles on sätestatud ka toetuste saamise tingimused, mis on nende põhielementidega lahutamatult seotud. Tingimust, et ühtse pindalatoetuse saamiseks peab minimaalne põllumajanduslik tegevus toimuma põllumajandustootja enda kasvatatud loomadega, võib aga pidada täiendavaks nõudeks, mida ei ole liidu õiguses ette nähtud.
45.
Sellega seoses tuleb tõdeda, et määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 3 punkt b näeb ette, et õiguskindluse tagamiseks on komisjonil õigus võtta kooskõlas selle määruse artikliga 70 vastu delegeeritud õigusakte, et kehtestada raamistik, milles liikmesriigid määratlevad sellise minimaalse tegevuse, millele on osutatud ka nimetatud määruse põhjenduses 7. Just sel õiguslikul alusel võttiski komisjon vastu delegeeritud määruse nr 639/2014. Nagu on märgitud eespool, on delegeeritud määruse artiklis 5 siiski täpsustatud, et minimaalne tegevus on „iga-aasta[n]e miinimumtegevus[…], mida põllumajandustootja peab […] tegema“, mis näib toetavat tõlgendust, mille kohaselt peab minimaalne tegevus olema seotud maa-ala endaga või sellega, kuidas karjatamine (või maaharimine) toimub, näiteks minimaalse loomkoormuse või iga-aastase niitmise nõudega (
20
), täpsustades algusest peale, et tegevust peab teostama „põllumajandustootja“.
46.
Kuigi on tõsi, et mõiste „põllumajandustootja“ ühetaolise määratlemisega ei eristata määruses nr 1307/2013 põllumajandustootjaid, kes on loomapidajad või kes on loomakasvatajad, või neid, kes kasutavad laenu- või rendilepingu alusel teiste isikute loomi, peab ikkagi tegevust teostama põllumajandustootja ise, käesoleval juhul „loomakasvataja“. Lisaks on delegeeritud määruse nr 639/2014 põhjenduses 16 märgitud, et toetusõigused tuleks anda isikule, kellel on õigus teha otsuseid toetustaotlusega hõlmatud maal toimuva põllumajandusliku tegevuse üle ning kes saab sellest tegevusest tulu ja kannab sellega seotud finantsriske. (
21
)
47.
Selles mõttes näib mulle, et nõue, et minimaalse karjatamise korral peab miinimumkoormus olema tagatud nimelt „põllumajandustootja kasvatatud loomadega“ OUG nr 3/2015 artikli 2 lõike 2 punkti d tähenduses, on määruse nr 1307/2013 sätetega kooskõlas, kuna „kasvatamise“ element ei lisa sisuliselt täiendavat nõuet, mis läheks liidu õigusega vastuollu. Nimelt, võttes arvesse mõistet „põllumajandustootja“ määruse nr 1307/2013 ja delegeeritud määruse nr 639/2014 põhjenduse 16 tähenduses, tuleb eeldada, et karjatamiseks kasutusse antud loomi peab tavaliselt põllumajandustootja, kes kasutab asjaomast karjamaad. Kuna aga tegemist on liikmesriigi õiguse tõlgendamisega, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus, kes on ainsana pädev tõlgendama ja kohaldama riigisisest õigust, kontrollima, kas mõistet „loomakasvatus“ OUG nr 3/2015 artikli 2 lõike 2 punkti d tähenduses võib pidada kooskõlas olevaks mõistega „põllumajandustootja“ määruse nr 1307/2013 tähenduses koostoimes delegeeritud määruse nr 639/2014 põhjendusega 16.
48.
Kolmandaks ja viimaseks näib, et kõnealuste õigusnormide eesmärgid kinnitavad riigisiseste õigusnormide kooskõla määruse nr 1307/2013 sätetega. Sellega seoses tuleb tõdeda, et ELTL artikli 39 lõike 1 punkti b kohaselt on ÜPP eesmärk eelkõige tagada põllumajandustootjatele õiglane sissetulek, nimelt suurendades põllumajandustegevusega tegelevate isikute sissetulekut. (
22
) Põllumajandustootjatele makstakse otsetoetusi põhjusel, et ÜPP eesmärk on toetada põllumajandustootjate sissetulekut. Seda silmas pidades märgin esiteks, et vastavalt määruse nr 1307/2013 põhjendusele 10 on selle määruse eesmärk tagada põllumajandustootjatele antava toetuse parem jaotus, et vältida toetuse andmist füüsilistele või juriidilistele isikutele, kelle äritegevuse eesmärk ei ole seotud või on vaid vähesel määral seotud põllumajandusliku tegevusega. Teiseks on selle määruse eesmärk võimaldada maksta otsetoetusi väikestele osalise tööajaga põllumajandustootjatele, sest nemad aitavad otseselt kaasa maapiirkondade jätkusuutlikkusele. Tuleb meeles pidada, et ÜPP üks eesmärke on tagada põllumajandusega tegelevale rahvastikuosale rahuldav elatustase ja aidata niiviisi kaasa maapiirkondade säilitamisele. Kolmandaks on nimetatud määruse põhjenduse 2 alusel üks ÜPP reformi peamisi eesmärke ja põhinõudeid halduskoormuse vähendamine.
49.
Seega tuleb neid kolme eesmärki silmas pidades kindlaks teha, kas loomakasvatuse eest vastutava või loomi oma valduses pidava isikuga seotud kriteeriumi kehtestamist võib näha ette kui ühtse pindalatoetuse saamise tingimust.
50.
Rumeenia valitsus väitis põllumajandustootjatele antava toetuse sihipärasemalt kasutamise eesmärgi kohta kõigepealt, et Rumeenia seadusandja eesmärk oli kõnealuseid riigisiseseid õigusnorme vastu võttes hõlbustada kõnealuste karjamaade otsest kättesaadavust võimalikult suure arvu loomaomanike või -valdajate jaoks, mitte isikute jaoks, kes tegelevad põllumajandusliku tegevusega vahenduse teel. Sellest vaatenurgast leian, et asjaolu, et põllumajandustootja peab ise oma loomi pidama, näib olevat selle eesmärgiga kooskõlas, kuna – kui ei ole tõendatud vastupidist – toetuse ümberjaotamise eesmärk on piiratud, kui põllumajandustootja, kes ei pea enda loomi, saab ühtset toetust, millest need põllumajandustootjad, kes oma loomi laenuks annavad, saavad üksnes kaudset kasu. Lisaks, kui põllumajandustootja kasutab kasutusse andjatele kuuluvaid loomi, ei kanna ta tavaliselt mingit riski ega kohustust, mis kaasneb tavaliselt loomade pidamisega.
51.
Järgmiseks tuleb märkida, et samad kaalutlused kehtivad ka eesmärgi kohta tagada põllumajandusega tegelevale rahvastikuosale rahuldav elatustase ja aidata niiviisi kaasa maapiirkondade säilitamisele, isegi kui viimati nimetatud eesmärgi puhul saab maapiirkondade säilitamist tagada ka nii, et toetuse saaja kasutab kasutusse andjatele kuuluvaid loomi. (
23
)
52.
Lõpuks tuleb halduskoormuse vähendamise eesmärgi kohta tõdeda, et Euroopa Kohus on juba leidnud, et ei määruses nr 1307/2013 ega üheski muus liidu õigusnormis ei ole nõutud, et toetusõiguse saamise taotluse toetuseks esitataks tõend omandiõiguse või kasutusõiguse kohta, et tõendada, et deklareeritud toetuskõlblikud hektarid on taotleja kasutuses. Euroopa Kohus on sellega seoses nimelt otsustanud, et liikmesriikidel on toetuse taotlejalt nõutavate dokumentaalsete tõendite ja muude tõendite nõudmisel kaalutlusõigus. (
24
) Samas, kui liikmesriigid kasutavad toetusetaotluse kinnituseks esitatavate tõendite puhul oma kaalutlusõigust, näiteks seoses võimalusega kohustada taotlejat esitama kehtivat õiguslikku alust, mis kinnitab tema õigust taotluse esemeks olevat maad kasutada, peavad nad järgima asjasse puutuvate liidu õigusnormidega taotletud eesmärke ja liidu õiguse üldpõhimõtteid, eriti proportsionaalsuse põhimõtet. (
25
) Selles mõttes ja analoogia alusel võib nõuet tõendada, et toetuse taotleja ise on loomakasvataja, pidada „halduskoormuseks“, mis on minu arvates siiski täiesti kooskõlas ja proportsionaalne kahe eelneva eesmärgiga, eelkõige eesmärgiga hõlbustada kõnealuste karjamaade otsest kättesaadavust võimalikult suuremale hulgale loomapidajatest põllumajandustootjatele. Mulle näib nimelt, et ei ole muid vähem piiravaid meetmeid, et kontrollida, kas taotleja tegutseb tegelikult vahendajana ja seega äriettevõtjana, kelle tegevus on põllumajandusliku tegevusega seotud vaid vähesel määral.
53.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele, et määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punkti c alapunkti iii ja artikli 4 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole põhimõtteliselt vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt peab minimaalne karjatamine, mida tuleb teha põllumaadel, mis on looduslikult säilinud selliseks karjatamiseks sobivas seisukorras, toimuma põllumajandustootja enda peetavate loomadega.
B.
Teine eelotsuse küsimus
54.
Teise eelotsuse küsimusega, mis on esitatud juhuks, kui vastus esimesele küsimusele on eitav, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punkte a ja c ning artikli 9 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et mõiste „aktiivne põllumajandustootja“ alla nende sätete tähenduses kuulub juriidiline isik, kes on sõlminud kontsessioonilepingu kohalikule omavalitsusüksusele kuuluva karjamaa kohta ja kes kasutab seda maad, et karjatada seal loomade omanikest füüsilistelt isikutelt tasuta laenatud loomi.
55.
Määruse nr 1307/2013 artikli 9 „Aktiivne põllumajandustootja“ ja eriti selle lõike 1 (
26
) sõnastusest tuleneb, et otsetoetust ei maksta füüsilistele või juriidilistele isikutele, kelle põllumajandusmaad on põhiliselt maa-alad, mis on looduslikult karjatamiseks või harimiseks sobilikus seisukorras ning kus ei toimu artikli 4 lõike 2 punkti b kohaselt liikmesriikide määratletavat minimaalset tegevust, mida on nimetatud ka selle määruse põhjenduses 10.
56.
Käesoleval juhul on selge, et kõnealune põllumajandusmaa on peamiselt maa-ala, mida säilitatakse määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 2 punkti b kohaselt looduslikult seisukorras, mis muudab selle sobilikuks karjatamiseks või harimiseks. Lisaks nähtub sätte sõnastusest selgelt, et põllumajandustootjat, kes ei tegele sellel maa-alal minimaalse tegevusega, mille liikmesriigid on määruse artikli 4 lõike 1 punkti c alapunkti iii kohaselt kindlaks määranud, ei peeta „aktiivseks põllumajandustootjaks“ ning seetõttu tuleb talle igasuguse otsetoetuse andmisest keelduda.
57.
Siiski tekib küsimus, kas „aktiivseks põllumajandustootjaks“ saab kvalifitseerida isikut, kes ei tegele kõnealuse minimaalse tegevusega ise oma loomadega, vaid kasutab selleks loomi, kelle on talle tasuta laenanud teised põllumajandustootjad.
58.
Esiteks tuleb tõdeda, et nagu esimese eelotsuse küsimuse puhul, ei tulene vastus eespool viidatud sätete sõnastusest. Nimelt on määruse nr 1307/2013 artiklis 9 küll ette nähtud – eelkõige lõike 3 kohaselt –, et otsetoetusi ei anta füüsilistele või juriidilistele isikutele, kelle „a) põllumajanduslik tegevus moodustab üksnes ebaolulise osa nende isikute üldisest majandustegevusest ja/või b) põhiline tegevus või äriühingu eesmärk ei ole põllumajanduslik tegevus“. Seda lõiget ei saa siiski tõlgendada nii, et see välistab otsetoetuste saajate hulgast füüsilised või juriidilised isikud, kes kasutavad minimaalseks tegevuseks – siin karjatamiseks – laenatud loomi.
59.
Teiseks annab selle lõike kontekst mõne tarviliku viite. Määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punkti a kohaselt tähendab mõiste „põllumajandustootja“ isikut, „kelle põllumajanduslik majapidamine asub aluslepingute territoriaalses kohaldamisalas […] ning kes tegeleb põllumajandusliku tegevusega“. (
27
)
60.
Mõiste „põllumajanduslik majapidamine“ on selle määruse artikli 4 lõike 1 punktis b määratletud kui „kõik põllumajandustootja poolt juhitavad ja põllumajanduslikuks tegevuseks kasutatavad üksused […]“. (
28
) Euroopa Kohus on põllumajandusmaa kohta täpsustanud, et see on osa põllumajandustootja põllumajanduslikust majapidamisest, „kui põllumajandustootjal on põllumajandusliku tegevuse eesmärgil õigus seda maad majandada, see tähendab kui põllumajandustootja on sellel maal põllumajandusliku tegevuse korraldamisel piisavalt sõltumatu“. (
29
)
61.
Selles kontekstis võib tekkida küsimus, kas loomi, kelle on tasuta laenuks andnud nende omanikest füüsilised isikud juriidilisele isikule, kes piirdub sellega, et paneb loomad karjatamiseks karjamaale, saab pidada selle põllumajandustootja „põllumajanduslikku majapidamisse“ kuuluvateks loomadeks.
62.
Leian, et vastus sellele küsimusele varieerub sõltuvalt faktilisest raamistikust ja eelkõige sellest, kas niisugusel juriidilisel isikul on tegelik otsustusõigus, milles ta kannab asjaomase põllumajandusliku tegevuse finantsriske. (
30
)
63.
Kuna käesoleval juhul on tegemist puhtalt faktilise analüüsiga, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus, kes on ainsana pädev tuvastama ja hindama riigisisest õigust, kontrollima, kas pruuklaenulepingud võimaldavad Avio Lucosil säilitada otsustusõiguse, saada kasumit ja kanda rahalisi riske seoses minimaalse tegevusega – siin karjatamisega – seotud 170,36 hektari suurusel pindalal. (
31
) Siiski võib taotlejat, kes tegeleb põllumajandusliku tegevusega „laenatud“ loomadega, põhimõtteliselt pidada „aktiivseks põllumajandustootjaks“. Sellega seoses tuleb märkida, et „aktiivse põllumajandustootja“ tegevuse suhtes kehtib tingimus, et taotlejal on rahastamiskõlblikud hektarid, mis on tema kasutuses, nagu näeb ette määruse nr 1307/2013 artikli 36 lõige 5. Teisisõnu peab põllumajandustootja olema põllumajandusliku tegevuse teostamiseks piisavalt iseseisev (
32
), nii et laenatud loomadega tegelemine ei tohi kaasa tuua seda, et põllumajandustootja jääb põllumajandusliku tegevusega seotud otsustusõigusest ilma.
64.
Kolmandaks ja viimaseks tuleb määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punktides a ja c ning artikli 9 lõikes 1 nimetatud eesmärgi puhul meeles pidada, et ÜPP eesmärk on eelkõige põllumajandustootjatele õiglase sissetuleku tagamine, näiteks põllumajandusliku tegevusega tegelevate isikute sissetulekut suurendades. Põllumajandustootjatele makstakse otsetoetusi põhjusel, et ÜPP eesmärk on toetada põllumajandustootjate sissetulekut. Selles mõttes ei ole mõiste „aktiivne põllumajandustootja“, mis võib hõlmata ka isikuid, kes tegelevad tegevusega, mille raames loomi kasutatakse pruuklaenulepingu alusel, põhimõtteliselt nende eesmärkidega vastuolus.
65.
Võib aga tekkida küsimus, kas sellist eesmärki on võimalik saavutada, kui lõppkokkuvõttes ei ole otsetoetusmeetmete saajaks mitte põllumajandustootja, kelle tegevus loomadega piirdus minimaalsega, vaid vahendaja, kes on sõlminud kohalike omavalitsusüksustega karjamaade kohta kontsessioonilepingu.
66.
Sellega seoses leian määruse nr 1307/2013 põhjenduses 10 sisalduvaid eesmärke arvestades, et kuna põllumajanduslik tegevus ei paista marginaalsena – mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus –, ei ole oluline, kas põllumajandustootja teostas minimaalset tegevust omaenda või laenatud loomadega.
67.
Eeltoodut arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata teisele eelotsuse küsimusele, et määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punkte a ja c ning artikli 9 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et mõiste „aktiivne põllumajandustootja“ alla nende sätete tähenduses kuulub füüsiline või juriidiline isik, kes on sõlminud kontsessioonilepingu kohalikule omavalitsusüksusele kuuluva põllumajandusmaa kohta ja kes kasutab seda maad, et karjatada seal loomade omanikest füüsilistelt isikutelt laenatud loomi, kui see isik tegutseb põllumajandustootjana selle määruse artikli 4 lõike 1 punkti a tähenduses, säilitades juhtimise, kasumi ja finantsriskide osas kontrolli selle maa-ala põllumajanduslikult majandamise üle.
C.
Kolmas eelotsuse küsimus
68.
Kolmanda eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas sellise kontsessioonilepingu ja niisuguste laenulepingute sõlmimine, nagu on kõne all põhikohtuasjas, võib kuuluda määruse nr 1306/2013 artiklis 60 osutatud mõiste „kunstlikult tekitatud tingimused“ alla.
69.
Artikli 60 kohaselt, ilma et see piiraks erisätete kohaldamist, ei anta põllumajandussektori alastes õigusaktides ette nähtud soodustusi füüsilistele või juriidilistele isikutele, kelle puhul on kindlaks tehtud, et nad tekitasid selliste eeliste saamiseks vajalikud tingimused kunstlikult, mis on vastuolus kõnealuste õigusaktide eesmärkidega.
70.
Artikli 60 sõnastust arvestades on selles artiklis sisuliselt korratud määruse nr 1782/2003 artiklit 29, mis kodifitseeris olemasoleva kohtupraktika, mille kohaselt ei tohi õigussubjektid liidu õigusnorme ära kasutada pettuse või kuritarvituse eesmärgil. (
33
)
71.
Kohtuotsuses Slancheva sila (
34
), mille juhised võib minu arvates üle kanda käesolevale kohtuasjale, rõhutas Euroopa Kohus, et juhul kui tegevus vastab formaalselt rahastamiskõlblikkuse kriteeriumidele, mis on nõutavad toetuse andmiseks (
35
), on sellise toetuse potentsiaalse saaja kuritarvituse tõendamiseks nõutav ühelt poolt objektiivne koosseis, millest tuleneb, et vaatamata asjasse puutuvates õigusnormides ette nähtud tingimuste formaalsele täitmisele, ei ole õigusnormides taotletud eesmärki saavutatud, ning teiselt poolt, et subjektiivne koosseis väljendub tahtes saavutada eelist, mis tuleneb liidu õigusnormidest, luues kunstlikult selle saavutamiseks vajalikud tingimused. Kokkuvõttes on liikmesriigi kohtu ülesanne viia läbi vajalik kontroll.
72.
Leian, et seda kohtupraktikas välja kujunenud põhimõtet võib analoogia alusel kohaldada käesolevas kohtuasjas.
73.
Ühest küljest, mis puutub objektiivsesse tunnusesse, siis tuleb veel kord viidata kõnealuse toetuse eesmärgile ja teha kindlaks, kas selline eesmärk on saavutatud või mitte. Sellega seoses rõhutasid nii APIA kui ka Rumeenia valitsus, et riigisiseste õigusnormide eesmärk oli tagada, et põllumajanduslikku tegevust teostatakse pigem enda nimel kui vahendajana, mis vastab ÜPP ühele eesmärgile. (
36
) See, kui isik, kellel ei ole karjatamiseks vajalikul arvul loomi, sõlmib niisuguse kontsessioonilepingu ja sellised pruuklaenulepingud nagu põhikohtuasjas, ei kujuta endast iseenesest „kunstlikult tekitatud“ tingimust määruse nr 1306/2013 artikli 60 tähenduses, kuid võib kõnealused otsetoetused osast põllumajanduslikust elanikkonnast, nimelt füüsilistest isikutest, kes karjatavad asjaomastel karjamaadel oma loomi, kõrvale juhtida.
74.
Teisest küljest, mis puutub subjektiivsesse tunnusesse, siis tuleb selleks, et teha kindlaks, kas Avio Lucos soovis saada liidu õigusnormidest tulenevat eelist, tekitades selle saamiseks vajalikud tingimused „kunstlikult“, võtta arvesse kõiki konkreetses asjas tähtsust omavaid asjaolusid. Nende hulgas võib olla kontsessioonilepingu sõlmimine kohaldatavat riigisisest õigust rikkudes või ka pruuklaenulepingute sõlmimine, millest nähtub, et lõppkokkuvõttes on tegemist ikkagi karjamaa laenamisega, kuna karjatamisega tegelevad füüsilised isikud, kes on loomade omanikud, mitte Avio Lucos.
75.
Eespool öeldut arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata kolmandale eelotsuse küsimusele, et see, kui füüsiline või juriidiline isik sõlmib omavalitsusüksusega karjamaa kohta kontsessioonilepingu ja korraldab karjatamise allhanke korras, et saada ühtse pindalatoetuse kava alusel otsetoetust, ei kujuta endast iseenesest „kunstlikult tekitatud“ tingimust määruse nr 1306/2013 artikli 60 tähenduses, välja arvatud juhul, kui kõikide asjasse puutuvate asjaolude alusel on tõendatud, et selliste lepingute sõlmimise eesmärk oli põllumajandussektori õigusnormide eesmärkidega vastuolus.
V. Ettepanek
76.
Eespool toodud põhjendusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Curtea de Apel Alba Iulia (Alba Iulia apellatsioonikohus, Rumeenia) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1307/2013, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames toetuskavade alusel põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste eeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 637/2008 ja (EÜ) nr 73/2009, artikli 4 lõike 1 punkti c alapunkti iii ja lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole põhimõtteliselt vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt peab minimaalne karjatamine, mida tuleb teha põllumaadel, mis on looduslikult säilinud selliseks karjatamiseks sobivas seisukorras, toimuma põllumajandustootja enda peetavate loomadega.
2.
Määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punkte a ja c ning artikli 9 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et mõiste „aktiivne põllumajandustootja“ alla nende sätete tähenduses kuulub füüsiline või juriidiline isik, kes on sõlminud kontsessioonilepingu kohalikule omavalitsusüksusele kuuluva põllumajandusmaa kohta ja kes kasutab seda maad, et karjatada seal loomade omanikest füüsilistelt isikutelt laenatud loomi, kui see isik tegutseb põllumajandustootjana selle määruse artikli 4 lõike 1 punkti a tähenduses, säilitades juhtimise, kasumi ja finantsriskide osas kontrolli selle maa-ala põllumajanduslikult majandamise üle.
3.
See, kui füüsiline või juriidiline isik sõlmib omavalitsusüksusega karjamaa kohta kontsessioonilepingu ja korraldab karjatamise allhanke korras, et saada ühtse pindalatoetuse kava alusel otsetoetust, ei kujuta endast iseenesest „kunstlikult tekitatud“ tingimust Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1306/2013 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 352/78, (EÜ) nr 165/94, (EÜ) nr 2799/98, (EÜ) nr 814/2000, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 485/2008, artikli 60 tähenduses, välja arvatud juhul, kui kõikide asjasse puutuvate asjaolude alusel on tõendatud, et selliste lepingute sõlmimise eesmärk oli põllumajandussektori õigusnormide eesmärkidega vastuolus.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames toetuskavade alusel põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste eeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 637/2008 ja (EÜ) nr 73/2009 (ELT 2013, L 347, lk 608, ja parandus ELT 2016, L 130, lk 6).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus [ÜPP] rahastamise, haldamise ja seire kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 352/78, (EÜ) nr 165/94, (EÜ) nr 2799/98, (EÜ) nr 814/2000, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 485/2008 (ELT 2013, L 347, lk 549, parandused ELT 2016, L 130, lk 5, ja ELT 2017, L 327, lk 83).
(
4
)	Määrust nr 1307/2013 käsitleva kohtupraktika kohta vt eelkõige 17. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Land Berlin (ÜPPga seotud toetusõigused) (C‑216/19, EU:C:2020:1046) ja 10. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg (C‑365/19, EU:C:2021:189). Määruse nr 1306/2013 kohta vt eelkõige 7. augusti 2018. aasta kohtuotsus Argo Kalda Mardi talu (C‑435/17, EU:C:2018:637), 8. mai 2019. aasta kohtuotsus Järvelaev (C‑580/17, EU:C:2019:391) ja 27. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus De Ruiter (C‑361/19, EU:C:2021:71).
(
5
)	Vt 29. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Piscicola Tulcea ja Ira Invest (C‑294/19 ja C‑304/19, EU:C:2021:340), mis puudutab mõistet „põllumajandusmaa“ eelkõige määruse nr 1307/2013 artikli 4 lõike 1 punkti e tähenduses.
(
6
)	Kui kohtuasi C‑116/20 puudutab 2014. aasta põllumajandushooaega ja küsimused käsitlevad eelkõige nõukogu 19. jaanuari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 73/2009, millega kehtestatakse [ÜPP] raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, muudetakse määruseid (EÜ) nr 1290/2005, (EÜ) nr 247/2006, (EÜ) nr 378/2007 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1782/2003 (ELT 2009, L 30, lk 16), sätteid, siis käesolev kohtuasi puudutab 2015. aasta põllumajandushooaega, mille suhtes on kohaldatav määrus nr 1307/2013, mis asendas määruse nr 73/2009.
(
7
)	Komisjoni 11. märtsi 2014. aasta delegeeritud määrus, millega täiendatakse määrust nr 1307/2013 ning muudetakse kõnealuse määruse X lisa (ELT 2014, L 181, lk 1).
(
8
)	Monitorul Oficial al României, nr 505, 15.7.2011.
(
9
)	Monitorul Oficial al României, nr 267, 13.5.2013, edaspidi „OUG nr 34/2013“.
(
10
)	Monitorul Oficial al României, nr 191, 23.3.2015, edaspidi „OUG nr 3/2015“.
(
11
)	Monitorul Oficial al României, nr 234, 6.4.2015, edaspidi „määrus nr 619/2015“.
(
12
)	See leping oli sõlmitud algul 341,70 hektari suuruse pindalaga, hiljem 25. juuni 2015. aasta lepingumuudatusega 170,36 hektarini vähendatud pindalaga karjamaa kontsessiooniga kasutusse andmiseks. See on kontsessioonileping, mis on kõne all ka kohtuasjas C‑116/20.
(
13
)	Dolji esimese astme kohus on seisukohal, et ühest küljest ei ole Avio Lucos mitte Podaris asuv kohalik ühendus või organisatsioon, mille tegevusalaks on loomakasvatus, vaid äriühing, mille asukoht on kontsessiooni alusel antud karjamaa asukohast erinevas asulas, ning teisest küljest sõlmiti kontsessioonileping Podari kommuuni volikoguga õigusvastaselt otse, ilma hankemenetlust korraldamata.
(
14
)	Dolji esimese astme kohtu sõnul ei nähtu riiklikust põllumajanduslike ettevõtete registrist, et loomi oleks tegelikult üle antud, mistõttu ei ole kasutuslaenulepingud – reaalsed, asja üleandmisega sõlmitavad lepingud – kehtivad.
(
15
)	Vt määruse nr 619/2015 artikli 2 punkt m (käesoleva ettepaneku punkt 18).
(
16
)	Esimene eelotsuse küsimus käesolevas kohtuasjas on mõneti sarnane teise eelotsuse küsimusega kohtuasjas C‑116/20. Samas, kui esimene küsimus käesolevas kohtuasjas puudutab liikmesriigi võimalust kehtestada kohustus, et põllumajandustootja peab minimaalse tegevuse raames karjatama oma loomi, siis kohtuasjas C‑116/20 esitatud teise küsimuse eesmärk on kindlaks teha, kas sellist tingimust võib kehtestada niisuguse kontsessioonilepingu sõlmimiseks, nagu on kõne all põhikohtuasjas.
(
17
)	Vt selle kohta 10. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg (C‑365/19, EU:C:2021:189, punkt 27).
(
18
)	Sama kehtib ka mõiste „põllumajanduslik tegevus“ kohta määrusega nr 1307/2013 asendatud määruse nr 73/2009 artikli 2 punkti c tähenduses (vt kohtuasjas C‑116/20, Avio Lucos, tehtud ettepaneku punkt 78).
(
19
)	Rumeenia valitsuse ja APIA mainitud asjaolu, et riigisisestes õigusnormides määratletud minimaalsest tegevusest on komisjonile teatatud, või et Rumeenia suhtes viidi uurimise raames läbi kontroll eelkõige määruste nr 1306/2013 ja nr 1307/2013 alusel otsetoetuste kontrollimiseks, ei tundu mulle selles osas määrava tähtsusega.
(
20
)	Oma 21. juuli 2011. aasta kohtuotsuses Nagy (C‑21/10, EU:C:2011:505) leidis Euroopa Kohus, et liidu õigusega on kooskõlas loomkoormuse nõue, mis on riigisiseste õigusnormidega ette nähtud selleks, et kasutada tundlikul looduslikul alal asuvat maad karjamaana, ja mille eesmärk on säilitada rohumaade taime- ja loomastikurikkus, kuna see nõue on kooskõlas asjaomaste liidu õigusnormide eesmärkide ja nõuetega.
(
21
)	14. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Landkreis Bad Dürkheim (C‑61/09, EU:C:2010:606, punkt 50).
(
22
)	Vt kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas Unió de Pagesos de Catalunya (C‑197/10, EU:C:2011:464, punkt 1).
(
23
)	Vt selle kohta ettepanek kohtuasjas C‑116/20, Avio Lucos, punkt 78.
(
24
)	Vt selle kohta 17. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Land Berlin (ÜPPga seotud toetusõigused) (C‑216/19, EU:C:2020:1046, punktid 34–37).
(
25
)	24. juuni 2010. aasta kohtuotsus Pontini jt (C‑375/08, EU:C:2010:365, punktid 82 ja 86).
(
26
)	Tõsi küll, et määruse nr 1307/2013 artikli 9 lõikes 3 on lisaks ette nähtud, et liikmesriigid võivad objektiivsete ja mittediskrimineerivate kriteeriumide alusel otsustada, et otsetoetust ei anta isikutele, kelle põllumajandustegevus moodustab üksnes ebaolulise osa nende isikute üldisest majandustegevusest ja/või kelle põhiline tegevus või äriühingu eesmärk ei ole põllumajanduslik tegevus. Eelotsusetaotluse esitanud kohus selle sätte tõlgendamise kohta aga küsimust ei esitanud.
(
27
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
28
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
29
)	9. juuni 2016. aasta kohtuotsus Planes Bresco (C‑333/15 ja C‑334/15, EU:C:2016:426, punkt 37 ning seal viidatud kohtupraktika). Märgin samuti, et Euroopa Kohus leidis oma 5. veebruari 2015. aasta kohtuotsuses Agrooikosystimata (C‑498/13, EU:C:2015:61, punkt 34), et mõisted „põllumajandusettevõtja“ ja „põllumajandustootja“ olid nõukogu 30. juuni 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2078/92 keskkonnanõuete ning paikkondade alalhoiuga kooskõlas olevate põllumajanduslike tootmisviiside kohta (EÜT 1992, L 215, lk 85) kohaldamise raames samaväärse tähendusega. Samas rõhutas Euroopa Kohus selles kohtuotsuses ka „täiesti erinevat“ konteksti, kuhu kuuluvad ühelt poolt selle määruse sätted ja teiselt poolt määrusele nr 1307/2013 eelnenud nõukogu 29. septembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1782/2003, millega kehtestatakse [ÜPP] raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001 (ELT 2003, L 270, lk 1; ELT eriväljaanne 03/40, lk 269), sätted.
(
30
)	Vt selle kohta delegeeritud määruse nr 639/2014 põhjendus 16.
(
31
)	Soovimata sekkuda eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevusse, piirdun siinkohal sellega, et märgin ühest küljest, et kontsessioonilepingu alusel, mis ei olnud tasuta, oli Avio Lucos kohustatud tagama, et kontsessiooni alusel kasutamiseks saadud maad majandatakse tõhusalt karjatamiseks järjepideva ja alalise tegevusena. Samuti ei saanud Avio Lucos kontsessiooni esemeks olevat maatükki omakorda kasutusse anda ega rendile anda ning ta pidi rakendama nõutavat miinimumkoormust. Teisest küljest oli Avio Lucos pruuklaenulepingute alusel kohustatud omal kulul karjamaid puhastama, eemaldama kahjulikud taimed ja juhtima karjamaalt ära liigse vee, tagades nii karjamaa taastamiseks optimaalsed tingimused. Seega tundub, et kui Avio Lucos oleks saanud ühtse pindalatoetuse tulu, kannaks ta teatavat finantsriski. Näib siiski, et APIA tuvastatud asjaolud, näiteks et ei ole koostatud vorme loomade liikumise kohta või et loomad ei ole riiklikus põllumajandusettevõtete registris registreeritud, ei ole tähtsusetud. Seda enam, et määruse nr 1306/2013 artikli 68 lõige 2 näeb ette, et vajaduse korral hõlmab iga liikmesriigi kehtestatud ühtne haldus- ja kontrollsüsteem loomade identifitseerimise ja registreerimise süsteemi.
(
32
)	14. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Landkreis Bad Dürkheim (C‑61/09, EU:C:2010:606, punktid 62 ja 63).
(
33
)	Vt kohtujurist Kokott’i ettepanek liidetud kohtuasjades Planes Bresco (C‑333/15 ja C‑334/15, EU:C:2016:159, punkt 43 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
34
)	12. septembri 2013. aasta kohtuotsus Slancheva sila (C‑434/12, EU:C:2013:546, punktid 29 ja 30).
(
35
)	Selles kohtuasjas käsitleti nõukogu 20. septembri 2005. aasta määruse (EÜ) nr 1698/2005 Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta (ELT 2005, L 277, lk 1) artikli 52 punkti a alapunkti ii alusel mikroettevõtjate loomiseks ja arendamiseks ette nähtud toetust.
(
36
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 50.