62018CC0456
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 16. jaanuaril 2020 (
1
)
Kohtuasi C‑456/18 P
Ungari
versus
Euroopa Komisjon
Apellatsioonkaebus – Riigiabi – Otsus alustada ELTL artikli 108 lõikes 2 ette nähtud menetlust – Määrus (EÜ) nr 659/1999 – Artikli 11 lõige 1 – Abi maksmise peatamise korraldus – Abi maksmise peatamise korralduse vaidlustatavus – Hagi esitamise põhjendatud huvi olemasolu, olenemata otsuse tegemise vajaduse äralangemisest – Komisjoni poolt kaalutlusõiguse teostamine abi maksmise peatamise korralduse tegemisel – Proportsionaalsus – Põhjendamiskohustus
I. Sissejuhatus
1.
Üldkohtu otsuse (
2
) peale käesolevas asjas esitatud apellatsioonkaebus annab Euroopa Kohtule võimaluse käsitleda küsimust, kas on olemas õigus esitada hagi riigiabimenetluses tehtud abi maksmise peatamise korralduse peale, mis on kohaldatav ajutise meetmena. Kõnealuse korraldusega keelati Ungaril kahel juhul sõnaselgelt jätkata abi maksmist kuni uurimismenetluse lõpetamiseni.
2.
ELTL artikli 108 lõige 3 sätestab, et uurimismenetluse alustamise korral ei tohi liikmesriik kavatsetud abimeetmeid rakendada. Kui aga liikmesriik peaks seda siiski tegema, siis lubab abi andmise peatamise korraldus, mis on kohaldatav ajutise meetmena, komisjonil lihtsustatud korras läbi viia liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse. Ungari puhul oli komisjonil ilmselt eriti suuri kahtlusi, mistõttu võttis komisjon ajutise meetmena kohaldatava peatamise korralduse vastu ühel ajal menetluse alustamise otsusega. Komisjon põhjendab seda otsust peamiselt siiski vaid abi olemasolu ja ulatusega.
3.
Rõhutada tuleb, et komisjoni kontroll hõlmab kahte maksuseadust (laias tähenduses), mis kvalifitseeruvad riigiabiks eelkõige progresseeruva maksumäära tõttu. Kas seadusi saab tõepoolest pidada riigiabiks ELTL artikli 107 tähenduses, on veel selgeks tegemata ja vaidluse all. (
3
) Ungari ei vaidlustanud siiski komisjoni lõplikku otsust sisuliselt (osas, milles mõlemat seadust käsitatakse riigiabina), vaid esitas vastuväited üksnes ajutiste meetmetena kohaldatavate abi andmise peatamise korralduste vastu. Ungari arvates on korralduste tegemisel rikutud kaalutlusõigust ja korraldused ei ole piisavalt põhjendatud.
4.
Üldkohus andis esimese astme kohtuna sellele küsimusele siiski teistsuguse hinnangu, mistõttu peab Euroopa Kohus nüüd apellatsioonimenetluses otsustama, kas Üldkohus jättis abi andmise peatamise korraldused, mille peale esitatud hagi ese on vahepeal ära langenud, põhjendatult jõusse.
II. Õiguslik raamistik
5.
Ebaseadusliku riigiabi andmise korral alustatavat menetlust reguleerib nõukogu määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad [ELTL artikli 108] kohaldamiseks (
4
) (edaspidi „määrus nr 659/1999“) III peatükk.
6.
Määruse artikkel 11 (
5
) on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Pärast seda, kui kõnealusele liikmesriigile on antud märkuste esitamise võimalus, võib komisjon vastu võtta otsuse, millega liikmesriigilt nõutakse ebaseadusliku abi peatamist, kuni komisjon on teinud otsuse abi ja ühisturu kokkusobivuse kohta (edaspidi „abi maksmise peatamise korraldus“).
2.   Pärast seda, kui kõnealusele liikmesriigile on antud märkuste esitamise võimalus, võib komisjon vastu võtta otsuse, millega liikmesriiki kohustatakse ebaseaduslikku abi ajutiselt tagasi nõudma, kuni komisjon on teinud otsuse abi ja ühisturu kokkusobivuse kohta (edaspidi „abi tagastamise korraldus“), kui on täidetud järgmised kriteeriumid:
–
vastavalt kehtivale tavale ei ole kahtlusi, et asjaomane meede on oma olemuselt abi, ja
–
on vaja kiiresti tegutseda ja
–
on tõsine oht, et konkurendile tehakse olulist ja korvamatut kahju.
[…]“.
7.
Määruse nr 659/1999 artikkel 12 võimaldab komisjonil abi maksmise peatamise korralduste eiramise korral alustada ilma eelmenetluseta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlust ELTL artikli 258 tähenduses:
„Kui liikmesriik ei täida korraldust abi maksmise peatamise või tagastamise kohta, võib komisjon sel ajal, kui ta asja talle kättesaadava teabe põhjal läbi vaatab, anda see otse Euroopa Ühenduste Kohtusse ja taotleda, et korralduse täitmata jätmine tunnistataks asutamislepingu rikkumiseks.“
8.
Komisjon lõpetab ametliku uurimismenetluse teatamata jäetud abi suhtes otsusega vastavalt määruse nr 659/1999 artikli 13 lõikele 1 koosmõjus artikliga 7. Artikli 7 lõikes 5 on sätestatud abi andmise keeld, niinimetatud negatiivne otsus:
„Kui komisjon leiab, et abi, millest teatati, ei sobi ühisturuga kokku, otsustab ta, et abi ei tohi kehtestada […].“
III. Kohtuasja asjaolud
9.
Ungari võttis 2014. aastal esiteks vastu XCIV seaduse tubakatööstusettevõtjate ravikindlustusmaksete kohta. Teiseks tegi Ungari muudatusi 2008. aasta XLVI seadusesse Ungari toiduahela ja selle ametliku inspekteerimise kohta.
10.
Mõlema meetmega kehtestas Ungari asjaomastele ettevõtjatele progresseeruva maksumäära, mis jõustus 2015. aasta alguses.
11.
Ungari ei teavitanud komisjoni nendest meetmetest. Seepeale teatas komisjon Ungarile, et tema arvates võidakse XLVI seaduse ja XCIV seaduse sätete alusel anda ebaseaduslikku riigiabi, mis ei sobi kokku siseturuga. Mõlemas kirjas hoiatas komisjon Ungarit, et ta teeb abi maksmise peatamise korraldused määruse nr 659/1999 artikli 11 lõike 1 tähenduses, ja palus Ungaril esitada selle kohta oma seisukohad. Ungari ei täinud seda palvet.
12.
Komisjon alustas 15. juulil 2015 ELTL artikli 108 lõike 2 alusel kahte ametlikku uurimismenetlust. (
6
)
13.
Ühtlasi tegi komisjon mõlemas menetluses abi maksmise peatamise korraldused. Korralduste põhjenduses märkis komisjon esiteks, et Ungari ei esitanud abi maksmise peatamise korralduste tegemise hoiatuse peale oma seisukohti ja leidis, et meetmeid ei saa pidada riigiabiks. Teiseks ei ole Ungari ebaseadusliku abi andmist veel lõpetanud. Kolmandaks võib käibepõhise maksu järsult progresseeruv määr kahjustada konkurentsi turul. (
7
)
14.
Abi maksmise peatamise korralduste peale esitas Ungari tähtajaks hagi.
15.
Komisjon võttis 4. juulil 2016 vastavalt määruse nr 659/1999 artikli 13 lõikele 1 koosmõjus artikli 7 lõikega 5 vastu otsuse, mille kohaselt kujutavad vaidlusalused meetmed endast siseturuga kokkusobimatut ebaseaduslikku riigiabi ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses, mida on antud ELTL artikli 108 lõiget 3 rikkudes. (
8
) Mõlemad negatiivsed otsused on jõustunud.
16.
Üldkohus jättis hagid, mille esitas Ungari abi maksmise peatamise korralduste peale, 25. aprilli 2018. aasta otsusega – mis vaidlustati – rahuldamata. Kohtuotsus toimetati Ungarile kätte 2. mail 2018.
IV. Menetlus Euroopa Kohtus
17.
Ungari esitas 12. juulil 2018 Üldkohtu otsuse peale käesolevas asjas käsitletava apellatsioonkaebuse. Ungari palub
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–
tunnistada otsus C(2015) 4805 final tühiseks osas, mis puudutab abi maksmise peatamise korralduse tegemist;
–
tunnistada otsus C(2015) 4808 final tühiseks osas, mis puudutab abi maksmise peatamise korralduse tegemist;
–
jätta kohtukulud komisjoni kanda.
18.
Euroopa Kohtu president andis 15. oktoobri 2018. aasta määrusega Poola Vabariigile loa astuda menetlusse Ungari nõuete toetuseks. (
9
)
19.
Komisjon palub
–
jätta apellatsioonkaebus vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata või põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–
jätta kohtukulud Ungari kanda.
20.
Ungari, Poola ja komisjon esitasid Euroopa Kohtu apellatsioonimenetluses kirjalikud seisukohad ning osalesid 26. septembril 2019 toimunud kohtuistungil.
V. Apellatsioonkaebus
A. Apellatsioonkaebuse vastuvõetavus
21.
Komisjon leiab, et apellatsioonkaebus on vastuvõetamatu, kuna apellatsioonkaebuse avaldus on sõnastatud ebaselgelt. Eelkõige ei nähtu sellest, millistele kohtuotsuse punktidele Ungari vastu vaidleb. Pealegi kordab Ungari sisuliselt esimese kohtuastme menetluses esitatud väiteid ja argumente ning esitab vastuväited pigem seoses komisjoni vaidlusaluste otsustega, mitte aga seoses vaidlustatud kohtuotsusega.
22.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei vasta apellatsioonkaebus, mis piirdub Üldkohtus esitatud väidete ja argumentide kordamisega, Euroopa Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punkti d ja artikli 169 lõike 2 nõuetele. Kui apellant vaidlustab liidu õiguse tõlgendamise või kohaldamise Üldkohtu poolt, võivad esimeses kohtuastmes käsitletud õiguslikud küsimused siiski apellatsioonimenetluses uuesti arutusele tulla. (
10
)
23.
Vastupidi komisjoni väitele ei ole käesolevas apellatsioonkaebuses tegemist Üldkohtus esitatud väidete ja argumentide pelga kordamisega. Nimelt esitab Ungari vastuväited seoses vaidlustatud kohtuotsuse põhjendusega, kritiseerides eelkõige seda, kuidas on komisjon abi maksmise peatamise korralduste tegemisel kasutanud oma kaalutlusõigust ja täitnud oma põhjendamiskohustust. Sellest piisab, et apellatsioonkaebust saaks pidada vastuvõetavaks.
B. Apellatsioonkaebuse põhjendatus
24.
Apellatsioonkaebuse raames kontrollib Euroopa Kohus Üldkohtule esitatud nõuete vastuvõetavust omal algatusel. (
11
)
25.
Seega uurin enne apellatsioonkaebuse sisulist kontrollimist, kas Ungari hagid Üldkohtule olid vastuvõetavad. Nimelt, kui ilmneb, et hagid olid vastuvõetamatud, siis on Üldkohtu otsus nende rahuldamata jätmise kohta õiguspärane ning Ungari apellatsioonkaebus põhjendamatu.
1.
Abi maksmise peatamise korralduste peale esitatud hagide vastuvõetavus
26.
Ajutiste meetmetena kohaldatavate abi maksmise peatamise korralduste peale esitatud hagid võivad olla muutunud vastuvõetamatuks, kuna negatiivsed otsused on vahepeal jõustunud.
27.
Üldkohtu hinnangul on hagid siiski vastuvõetavad. Kõne alla ei tule hagi eseme äralangemine (selle kohta jaotis a) ega hagi esitamise põhjendatud õiguse äralangemine (selle kohta jaotis b). Üldkohus põhjendab seda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 49 sellega, et hagi eseme äralangemise küsimus on tegelikult segiaetav hagi esitamise õiguse küsimusega.
28.
Üldkohtuga tuleb nõustuda hagide vastuvõetavuse kohta tehtud järelduse osas, kuid mitte põhjenduse osas.
a)
Hagi eseme äralangemine
29.
Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale peab vaidluse ese säilima kuni kohtuotsuse tegemiseni, vastasel juhul langeb otsuse tegemise vajadus ära. (
12
)
30.
Kõnealune kohtupraktika hõlmab – teadaolevalt – üksnes eraõiguslike isikute kaebusi, mis on esitatud ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel, kuid käesoleval juhul on Ungari esitanud hagi ELTL artikli 263 teise lõigu alusel. Tuleb küll nõustuda Üldkohtu järeldusega, et privilegeeritud hagejatena ELTL artikli 263 teise lõigu tähenduses ei pea liikmesriigid hagi esitamise põhjendatud huvi olemasolu tõendama. Sellest ei nähtu aga, et liikmesriik saab per se esitada hagi õigusaktide peale, mille õiguslik toime on lõppenud. Erinevalt Üldkohtu seisukohast ei ole hagi esitamise põhjendatud huvi äralangemine identne hagi eseme äralangemisega. See, et privilegeeritud hageja ei pea täitma hagile ELTL artikli 264 neljanda lõigu kohaselt esitatavaid erinõudeid, ei tähenda, et ta ei saa esitada Euroopa Kohtule hagi, mis võib oma laadilt olla vaid hüpoteetiline. (
13
)
31.
Abi maksmise peatamise korraldustest tulenev abi rakendamise keeld ei ole pärast negatiivsete otsuste jõustumist enam asjakohane. Seda seetõttu, et alates negatiivsete otsuste vastuvõtmisest ei tohi Ungari meetmeid rakendada, olenemata abi maksmise peatamise korraldustest.
32.
Ära on langenud ka abi maksmise peatamise korraldusega seotud lihtsustatud hagemisvõimalus, mida saab komisjon kasutada vastavalt määruse nr 659/1999 artiklile 12. Negatiivse otsuse jõustumise tulemusel on see nimelt asendatud samalaadse liikmesriigi kohustuste rikkumise lihtsustatud menetlusega vastavalt ELTL artikli 108 lõike 2 teisele lõigule. (
14
)
33.
Seega oli määruse nr 659/1999 artikli 11 lõike 1 kohaselt tehtud abi maksmise peatamise korraldusel iseseisev õigusmõju ainult kuni negatiivse otsuse tegemiseni (käesoleval juhul 2016. aastal). Pärast seda puudus abi maksmise peatamise korraldusel iseseisev õigusmõju. Seega on kohtuvaidluses otsuse tegemise vajadus pärast hagi esitamist 2015. aastal ära langenud.
b)
Ungari jätkuv huvi vaidlustatud abi maksmise peatamise korralduste tühistamise vastu
34.
Käesoleval juhul jääb Ungari huvi vaidlustatud abi maksmise peatamise korralduste tühistamise vastu erandkorras ikkagi alles.
35.
See, et Ungari ei võtnud negatiivsete otsuste jõustumist takistavaid meetmeid, ei muuda käesolevas asjas midagi. Olgugi et abi maksmise peatamise korraldus ja negatiivne otsus on üksteisega tihedalt seotud, ei ole negatiivse otsuse vaidlustamine tingimus, mis peab olema täidetud, et huvi tühistada abi maksmise peatamise korraldus, millega seoses on otsuse tegemise vajadus ära langenud, saaks olemas olla. Komisjoni otsuste ese on erinev.
36.
Negatiivse otsuse peale esitatud õiguskaitsevahendi puhul kontrollib Üldkohus, kas liikmesriigi meede on ELTL artikli 107 lõike 1 kohaselt keelatud riigiabi. Käesolevas asjas on küsimus aga vaid komisjoni pädevuses võtta enne lõplike otsuste tegemist ajutisi meetmeid. Nende suhtes on kohaldatavad teised tingimused. Sellest, et Ungari jättis negatiivsed otsused vaidlustamata, ei teki käesoleval juhul vastuolu. Seeläbi ei kadunud Ungari huvi lasta abi maksmise peatamise korraldust pärast otsuse tegemise vajaduse äralangemist eraldi kontrollida.
37.
Euroopa Kohtu praktikast nähtub, et teatud juhtudel võib hagejal säilida põhjendatud huvi nõuda vaidlustatud akti tühistamist. See võimaldab tal takistada akti andjal õigusvastast tegu uuesti toime panemast. Põhjendatud huvi säilib eeldusel, et õigusvastasus võib edaspidi korduda, sõltumata konkreetse juhtumi eriomastest asjaoludest. (
15
)
38.
Peab paika, et komisjon möönis kohtuistungil, et abi maksmise peatamise korraldusi teeb ta suhteliselt harva, ja Ungari ei tuginenud sellele, et komisjon on abi maksmise peatamise korralduste hoiatusi teinud konkreetsetes teistes abimenetlustes.
39.
Riigiabi uurimine on siiski väga lai ja toob kaasa palju komisjoni menetlusi. Lisaks ei ole teada, et komisjon oleks abi maksmise peatamise korralduste tegemisel juhindunud teatavatest suunistest. Seepärast on raske prognoosida, millal, kuidas ja millistel asjaoludel komisjon seda pädevust kasutab.
40.
Peale selle on liikmesriikidel privilegeeritud hagejatena põhimõtteliselt suurem põhjendatud huvi lasta institutsioonide õigusaktide õiguspärasust kohtulikult kontrollida. Sellega ei ole vastuolus 13. joonealuses märkuses viidatud Euroopa Kohtu hilisem määrus (
16
). Viidatud määruses ei nõustunud Euroopa Kohus Ungari põhjendatud huvi säilimisega. Äralangemine tulenes seal aga sellest, et Ungari muutis meedet, mille rakendamise komisjon riigiabiks kvalifitseerimise tõttu keelas. Viidatud kohtuasjas esinev olukord erineb käesolevas asjas kujunenud olukorrast. Käesolevas asjas on vaidluse all komisjoni pädevus ametlikus uurimismenetluses. Vastasel korral ei saaks liikmesriigid kasutada õiguskaitsevahendeid seoses ajutiste meetmetena kohaldatavate abi maksmise peatamise korraldustega.
41.
Lõpuks märkisid Ungari, Poola ja komisjon üksmeelselt, et õiguskindluse kaalutlustel on neil huvi lasta abi maksmise peatamise korraldusi kohtulikult kontrollida. (
17
)
42.
Seega ei ole käesolevas asjas tegemist hüpoteetilise vaidlusega. Esineb piisav kordumise oht, millega on põhjendatud jätkuv huvi lasta kontrollida abi maksmise peatamise korraldusi, millega seoses on otsuse tegemise vajadus ära langenud.
c)
Vahekokkuvõte
43.
Seega olid Üldkohtule esitatud hagid vastuvõetavad.
2.
Apellatsioonkaebuse väited
44.
Ungari tugineb apellatsioonkaebuse kolmele väitele. Apellatsioonkaebuse esimese väitega märgib Ungari, et esiteks tõlgendas Üldkohus vääralt määruse nr 659/1999 artikli 11 lõike 1 alusel abi maksmise peatamise korralduste tegemise tingimusi ja teiseks kontrollis Üldkohus ebapiisavalt komisjoni kaalutlusõiguse teostamist. Teise väite kohaselt lükkas Üldkohus Ungari märkused alusetult tagasi. Apellatsioonkaebuse kolmas väide puudutab komisjoni põhjendamiskohustust.
45.
Apellatsioonkaebuse teise väite saab algusest peale ilmselge põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Sellega heidab Ungari ette, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 53–57, et kohtuistungil esitatud Ungari väide, et komisjon määras kõnealuste meetmete raamistiku kindlaks vääralt, on esitatud hilinenult ja tuleb seetõttu vastavalt Üldkohtu kodukorra artiklile 84 vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata jätta. Üldkohus leidis aga õigesti, et etteheide, et komisjon on rikkunud ELTL artikli 107 lõiget 1, on vastuvõetamatu uus väide, kuna Ungari väited hagiavaldustes puudutasid vaid vaidlustatud abi maksmise peatamise korraldusi.
a)
Abi maksmise peatamise korralduste tegemise tingimused vastavalt määruse nr 659/1999 artikli 11 lõikele 1 (apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa)
46.
Apellatsioonkaebuse esimese väite esimeses osas kinnitab Ungari, et Üldkohus tõlgendas vääralt tingimusi, mis peavad olema täidetud, et määruse nr 659/1999 artikli 11 lõike 1 alusel saaks teha abi maksmise peatamise korraldused.
1) ELTL artikli 108 lõike 3 arvestamine määruse nr 659/1999 artikli 11 lõike 1 raames
47.
Ungari leiab, et Üldkohus kohaldas õiguslikult vääralt ELTL artikli 108 lõiget 3 puudutavat kohtupraktikat, mis käsitleb pädevuse jaotust liikmesriikide kohtute ja komisjoni vahel.
48.
See põhineb vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendusel. Üldkohus viitas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 68 ELTL õigesti artikli 108 lõiget 3 käsitlevale kohtupraktikale (
18
), mille kohaselt piiratakse hoopis liikmesriigi kohtute pädevust, kui komisjon võtab vastu otsuse alustada ametlikku uurimismenetlust.
49.
Peale selle ei ole Üldkohtu märkustel, mis puudutavad „peamisi õiguslikke tagajärgi“ (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 33) või „peamiselt sama õiguslikku tagajärge“ (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 99) enne ametliku uurimismenetluse alustamist ja abi maksmise peatamise korralduste tegemist, mingit mõju kohtuasja lõpplahendile. Need õiguslike tagajärgede kirjeldused ei muuda nimelt nende olemasolu. Järelikult ei ole need asjakohased, sest neist ei saa tuleneda Ungarile eelist. (
19
) Seega jäävad Ungari argumendid sisutühjaks.
50.
Järelikult ei jätnud Üldkohus ELTL artikli 108 lõike 3 õiguslikke tagajärgi määruse nr 659/1999 artikli 11 lõike 1 raames tähelepanuta.
2) Määruse nr 659/1999 artikli 11 lõike 1 tõlgendamine
51.
Määruse nr 659/1999 artikli 11 tõlgendamisega seoses kritiseerib Ungari vaidlustatud kohtuotsuse punkti 73. Seal märkis Üldkohus, et abi maksmise peatamise korralduse vastuvõtmise suhtes täiendavate sisuliste tingimuste kehtestamisega nõrgendatakse abi kontrollimise mehhanismi tõhusust. Ungari arvates on seda väga raske viia kohtupraktikaga kooskõlla. Kohtupraktika kohaselt ei ole komisjon automaatselt kohustatud tegema abi maksmise peatamise korraldusi, kui abist ei ole ELTL artikli 108 lõike 3 esimese lause kohaselt teatatud. (
20
)
52.
Seda, et komisjon on automaatselt kohustatud tegema peatamise korraldusi, vaidlustatud kohtuotsuse punktides 73 ja 112 esitatud märkustest siiski ei nähtu. Pigem on komisjonil pädevus (komisjon „võib“) teha abi maksmise peatamise korraldusi. Pädevuse kasutamise otsustab komisjon oma kaalutlusõiguse raames.
53.
Üldkohus tõlgendas määruse nr 659/1999 artikli 11 lõiget 1 õigesti ka muus osas. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 70 tuvastas Üldkohus, et määruse nr 659/1999 artikli 11 lõike 1 tingimused piirduvad sisulise ja menetlusliku tingimusega. Menetluslikult peab komisjon andma asjaomasele liikmesriigile võimaluse esitada oma seisukoht. Sisuliselt peab komisjon esialgu kvalifitseerima asjaomase riigisisese meetme riigiabiks.
54.
Peale selle märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 72 õigesti, et määruse nr 659/1999 artikli 11 lõikel 1 põhineva abi maksmise peatamise korralduse vastuvõtmise suhtes ei saa kehtestada selliseid tingimusi, mis on ette nähtud abi tagasinõudmise korralduse vastuvõtmiseks määruse nr 659/1999 artikli 11 lõike 2 tähenduses.
55.
See tuleneb lõike 2 põhjal tehtavast järeldusest võrreldes lõikega 1, mis just nimelt ei nõua täiendavaid tingimusi. Vastasel korral jääks sisutühjaks määruse andja otsustus kohaldada täiendavaid nõudeid üksnes tagasinõudmise korralduste suhtes määruse nr 659/1999 artikli 11 lõike 2 tähenduses.
56.
Ka määruse nr 659/1999 artikli 11 mõte ja eesmärk toetavad järeldust, et täiendavad nõuded peavad täidetud olema vaid siis, kui komisjon teeb ajutisi tagasimaksmise korraldusi. Nimelt on ajutised tagasinõudmise korraldused tagasiulatuva jõuga. Seevastu abi maksmise peatamise korraldusel on tulevikku suunatud mõju. Arvestades ELTL artikli 108 lõike 3 kolmanda lause kohaselt nagunii kehtivat rakendamiskeeldu, seisneb määruse nr 659/1999 artikli 11 lõike 1 õiguslik mõju eelkõige selles, et komisjon saab esitada liikmesriigi vastu hagi lihtsustatud korras vastavalt artiklile 12. Kõnealune hagi on liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi erivorm. (
21
) See võimaldab komisjon alustada kohustuste rikkumise lihtsustatud menetlust, et reageerida kiiresti ja tõhusalt suurenenud võimalusele, et liikmesriik oma kohustusi rikub.
57.
Ungari väidab küll, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 59–87 asjaolusid või tõendeid moonutades eeldas Üldkohus vääralt, et kõnealused tingimused on ka tegelikult täidetud. Ungari viitab seejuures eelkõige abstraktselt mõistetele „eelis“ ja „valikulisus“. Ta jätab aga märkimata, kuidas konkreetselt on Üldkohus asjaolusid või tõendeid moonutanud. Ungari selle väite võib seega tähelepanuta jätta.
3) Vahekokkuvõte
58.
Seega on Üldkohus määruse nr 659/1999 artikli 11 lõike 1 tingimusi õigesti hinnanud, millest tulenevalt tuleb apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa tagasi lükata.
b)
Komisjoni kaalutlusõigus (apellatsioonkaebuse esimese väite teine osa)
59.
Apellatsioonkaebuse esimese väite teise osaga kritiseerivad Ungari ja Poola seda, kuidas hindas Üldkohus komisjoni kaalutlusõigust.
60.
Ungari leiab ekslikult, et Üldkohus omistas komisjonile piiramatu kaalutlusõiguse. Üldkohus märkis aga vaidlustatud kohtuotsuse punktides 86 ja 94 õigesti, et liidu institutsioonide puhul kontrollitakse nende vastu võetud aktide, seega ka abi maksmise peatamise korralduste kooskõla aluslepingute ja õiguse üldpõhimõtetega. (
22
)
61.
Ungari ja Poola väidavad lisaks, et komisjoni kaalutlusõiguse kontrollimisel rikkus Üldkohus õigusnorme, kuna ta tegi järelduse, et abi maksmise peatamise korraldused on proportsionaalsuse üldpõhimõttega kooskõlas.
1) Abi maksmise peatamise korralduse vajalikkus
62.
Selle kohta väidavad Ungari ja Poola, et määruse nr 659/1999 artikli 11 lõikes 1 sätestatud abi maksmise peatamise korralduse asemel oleks komisjon vähem range meetmena saanud alustada ametlikku uurimismenetlust, kuid Üldkohus seda arvesse ei võtnud.
63.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 29 tuvastas Üldkohus aga õigesti, et ametliku uurimismenetluse alustamise otsuse põhjal peavad liikmesriigid ise tegema järelduse, et riigisisese meetme rakendamine tuleb peatada, samal ajal kui määruse nr 659/1999 artikli 11 lõike 1 kohased abi maksmise peatamise korraldused on vahetult ja – üheti mõistetavalt – siduvad. (
23
)
64.
Seda arvestades võib ametliku uurimismenetluse alustamine olla tõepoolest vähem range meede kui abi maksmise peatamise korralduse tegemine. Komisjonile jääks aga kättesaamatuks võimalus esitada vajaduse korral hagi vahetult Euroopa Kohtule ja rakendamiskeeld jõustada. Seega ei tegutseks komisjon sellisel juhul sama tõhusalt. Peale selle oleksid abi maksmise peatamise korraldused Ungari ja Poola väidete kohaselt alati ebaproportsionaalsed, kui komisjon teeb need ühel ajal ametliku uurimismenetluse alustamisega.
65.
Seepärast oli abi maksmise peatamise korralduste tegemine, hoolimata ametliku uurimismenetluse alustamisest, vajalik.
2) Abi maksmise peatamise korralduste proportsionaalsus maksuõiguses
66.
Peale selle leiab Poola, et Üldkohus jättis tähelepanuta, et käesolevas asjas eeldas abi maksmise peatamise korralduste kohasus erakorraliste asjaolude esinemist maksuõiguses.
67.
Erinevalt Poola seisukohast ei ole aga abi maksmise peatamise korralduste tegemiseks maksuõiguses selliste erakorraliste asjaolude olemasolu vajalik.
68.
Peab küll paika, et hinnates seda, kas üldised maksuõigusnormid võivad endast kujutada riigiabi, peab komisjon arvesse võtma liikmesriikide maksuautonoomiat. Selle tagajärjel tuleb minu arvates muuta valikulise eelise kindlakstegemiseks vajalikku uurimist. (
24
) Kui komisjon jõuab aga muudetud uurimise põhjal esialgsele järeldusele, et tegemist võib olla ebaseadusliku riigiabiga, on tal ka õigus teha ajutise meetmena abi maksmise peatamise korraldus vastavalt määruse nr 659/1999 artikli 11 lõikele 1.
69.
See järeldus kehtib, olenemata sellest, kas kõnealust meedet saab tegelikult pidada riigiabiks. (
25
) Komisjon ei või abi maksmise peatamise korraldust teha üksnes siis, kui ilmselgelt ei ole tegemist riigiabiga. Olgugi et veel ei ole selgeks tehtud, kas progresseeruv maksumäär võib olla valikuline eelis, (
26
) ei ole ilmselgelt välistatud, et tegemist on riigiabiga. Pealegi ei vaidlustanud Ungari komisjoni negatiivseid otsuseid, mistõttu on need nüüdseks jõustunud. Seega on käesolevas asjas koguni tuvastatud, et vaidlusalused meetmed on siseturuga kokkusobimatu riigiabi.
70.
Abi maksmise peatamise korralduste tegemisel kasutatava kaalutlusõiguse teostamisel peab komisjon siiski arvesse võtma nende korralduste eriomast mõtet ja eesmärki. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 32 õigesti märgib, seisneb see selles, et määruse nr 659/1999 artikli 12 alusel on komisjonil võimalus esitada hagi lihtsustatud korras. Sellega saab komisjon suurenenud ohtu, et liikmesriik oma kohustusi rikub (selle kohta juba punkt 56), tõhusalt ära hoida.
3) Komisjoni kaalutlusõiguse kasutamine
71.
Ungari ja Poola heidavad eelkõige ette, et abi maksmise peatamise korralduste proportsionaalsuse kontrollimisel ei võtnud Üldkohus õigesti arvesse komisjoni varasemat praktikat.
72.
Üldkohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 113, et pelk tõsiasi, et teatud liikmesriikides alustas komisjon maksumeetmete kohta ametlikku uurimismenetlust, tegemata abi maksmise peatamise korraldust, samal ajal kui teistes liikmesriikides tegi ta sellise menetluse alustamisel ka abi maksmise peatamise korraldused, ei ole piisav, et tõendada diskrimineerimiskeelu ja võrdse kohtlemise põhimõtete rikkumist. Eelkõige ei tõendanud Ungari, et viidatud olukorrad on võrreldavad (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 111).
73.
Euroopa Kohtu istungil kinnitas komisjon, et alates 1990. aastast on ta teinud vaid ligikaudu 20 abi maksmise peatamise korraldust. Ungari ja Poola asetasid selle konteksti, mis hõlmab sadu sellest ajast saadik toimunud riigiabimenetlusi.
74.
Käesolevas asjas pidi komisjon seega oma kaalutlusõiguse kasutamisel arvesse võtma, et oma senises praktikas on ta abi maksmise peatamise korralduste tegemise õigust harva kasutanud. Seega peavad kaalutlused, millele tuginedes tegi komisjon käesolevas asjas ikkagi abi maksmise peatamise korralduse, olema arusaadavad.
75.
Kui komisjon teeb pärast ametliku uurimismenetluse alustamist abi maksmise peatamise korralduse, saab ta oma kaalutlusõiguse raames arvesse võtta, et liikmesriik rakendab kavandatud meedet menetluse alustamise otsusest hoolimata.
76.
Kui aga komisjon teeb abi maksmise peatamise korralduse ametliku uurimismenetluse alustamisega ühel ajal – nagu see toimus käesolevas asjas –, siis kasutab komisjon oma kaalutlusõigust nõuetekohaselt, kui ta konkreetseid asjaolusid arvestades leiab, et esineb oht, et liikmesriik, hoolimata ametliku uurimismenetluse alustamisest, abimeedet rakendab. Sellele tugines Üldkohus pealegi ka komisjoni põhjenduse hindamisel vaidlusaluse kohtuotsuse punktis 136.
77.
Nagu näitab vaidlustatud kohtuotsuse punkt 81, võttis Üldkohus arvesse eelkõige seda, et neli kuud enne vaidlusaluste otsuste vastuvõtmist alustas komisjon ametlikku uurimismenetlust seoses reklaami valdkonnas Ungaris kehtestatud maksuga, mida iseloomustas progresseeruva maksumäära kohaldamine meediaettevõtjate osutatud teenuste käibele. (
27
) Seega sarnanes see maks ravikindlustusmaksetele ja toiduahela muudetud inspekteerimislõivule. Nimetatud otsuse vastuvõtmisele eelnes ja järgnes mitu seisukohtade vahetamist komisjoni ja Ungari ametiasutuste vahel.
78.
Peale selle võttis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 136 ja 137 arvesse ka seda, et – nagu nähtub toimikust – Ungari ei peatanud kõnealuste maksumeetmete rakendamist, hoolimata menetluse alustamisest. Neid asjaolusid arvestades leidis komisjon, et esineb oht, et Ungari rakendab asjaomaseid riigisiseseid meetmeid, hoolimata ametliku uurimismenetluse alustamisest.
79.
Selle põhjal sai Üldkohus teha järelduse, et kaalutlusõiguse kasutamisel võttis komisjon arvesse oma varasemat praktikat. Ka selles osas ei ole sellele, kuidas hindas Üldkohus komisjoni kaalutlusõigust, lõppkokkuvõttes midagi ette heita.
4) Vahekokkuvõte
80.
Üldkohus tuvastas seega õigesti, et kaalutlusõiguse kasutamisel ei rikkunud komisjon õigusnorme.
c)
Komisjoni põhjendamiskohustus (apellatsioonkaebuse kolmas väide)
81.
Apellatsioonkaebuse kolmanda väitega märgib Ungari, et Üldkohus jättis tähelepanuta, et komisjon rikkus oma põhjendamiskohustust vastavalt ELTL artikli 296 teise lõigu esimesele lausele ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 41 lõikele 1 ja lõike 2 punktile c.
82.
Esmalt tuleb selgeks teha, mida hõlmab komisjoni põhjendus abi maksmise peatamise korralduse tegemisel (jaotis 1). Seejärel uurin, kas komisjoni põhjenduse kontrollimisel rikkus Üldkohus õigusnorme (jaotis 2).
1) Komisjoni põhjendamiskohustus abi maksmise peatamise korralduse tegemisel ja selle kohustuse ese
83.
Institutsioonide õigusaktide põhjendamise kohustus on sõnaselgelt sätestatud ELTL artikli 296 teises lõigus. Ka harta artikli 41 lõike 2 punktis c sätestatud õigus heale haldusele hõlmab haldusasutuse kohustust oma otsuseid põhjendada. Harta artikkel 41 väljendab liidu õiguse üldpõhimõtet, millele liikmesriigid saavad tugineda. (
28
)
84.
Käesolevas asjas ei rikkunud Üldkohus minu hinnangul õigusnorme, kui ta märkis, et komisjoni põhjendus peab käsitlema määruse nr 659/1999 artikli 11 lõike 1 mõlemat tingimust ning – vastupidi komisjoni seisukohale – ka tema kaalutlusõiguse teostamist.
85.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab liidu institutsioonide aktide põhjendus, mida nõutakse ELTL artikli 296 teises lõigus, olema kohandatud asjasse puutuva õigusakti laadiga ning sellest peab selgelt ja üheselt mõistetavalt ilmnema õigusakti vastu võtnud institutsiooni arutluskäik selliselt, et huvitatud isikutel oleks võimalik mõista võetud meetme põhjendusi ja pädeval kohtul oleks võimalik teostada kontrolli. Põhjendamiskohustuse hindamisel tuleb arvesse võtta kõiki juhtumi asjaolusid, eelkõige akti sisu, toodud põhjenduste olemust ning huvi, mis võib akti adressaatidel või teistel isikutel, keda akt otseselt ja isiklikult puudutab, olla selgituste saamiseks. Ei ole nõutav, et põhjendustes oleks täpsustatud kõiki asjakohaseid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, kuna seda, kas akti põhjendused vastavad ELTL artikli 296 teise lõigu nõuetele, ei tule hinnata mitte ainult selle sõnastust, vaid ka konteksti ja kõiki asjaomast valdkonda reguleerivaid õigusnorme silmas pidades. (
29
)
86.
Esiteks märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 129 asjaomase meetme kvalifitseerimist ebaseaduslikuks riigiabiks puudutavas osas, et abi maksmise peatamise korralduse suhtes kohaldatav põhjendamisstandard peab vastama kohtupraktikas ametliku uurimismenetluse alustamise otsuste põhjendamisstandardile.
87.
Teiseks tuvastas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 133, et vaidlusalustest otsustest nähtub, et komisjon andis Ungarile võimaluse esitada oma seisukohad. Põhjendusele ei saa seega midagi ette heita.
88.
Kolmandaks oletas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 135 õigesti, et komisjoni põhjendus peab käsitlema ka seda, kuidas teostab komisjon oma kaalutlusõigust. Selle kohta märkis Üldkohus, et olukorras, kus abi maksmise peatamise korraldus sisaldub otsuses alustada ametlikku uurimismenetlust, peab komisjon arvesse võtma abi maksmise peatamise korralduse konkreetset õigusmõju vastavalt määruse nr 659/1999 artiklile 12.
89.
Nagu märgitud punktis 85, nõuavad põhjendamiskohustuse mõte ja eesmärk, et abi maksmise peatamise korraldus peab olema tehtud selliselt, et on arusaadav, miks leiab komisjon, et asjaomane liikmesriik ei täida ELTL artikli 108 lõikest 3 tulenevat kohustust ega peata meetme rakendamist. Sellest nähtub, et abi maksmise peatamise korralduse eriomast olemust tuleb arvesse võtta ka põhjenduses. Nagu märgitud eespool punktides 56 ja 70, peab komisjon saama määruse nr 659/1999 artikli 12 kohaselt kasutada liikmesriigi kohustuste rikkumise lihtsustatud menetlust, kui esineb suur oht, et liikmesriik kavandatud meetme rakendamist jätkab. Eriomane põhjendamiskohustus kehtib eelkõige seetõttu, et sellist olemust arvestades on abi maksmise peatamise korraldusi senises praktikas tehtud vaid harva.
2) Komisjoni põhjenduse hindamine Üldkohtu poolt
90.
Ungari ja Poola leiavad, et Üldkohus jättis tähelepanuta, et komisjon ei põhjendanud oma oletust, et Ungari rakendab asjaomaseid riigisiseseid meetmeid, hoolimata ametliku uurimismenetluse alustamisest.
91.
Üldkohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 136, et komisjoni otsus teha abi maksmise peatamise korraldused on piisavalt põhjendatud kahest aspektist. Esiteks sai komisjon tugineda sellele, et Ungari ei tunnistanud, et meetmed on oma laadilt riigiabi. Teiseks ei esitanud Ungari abi maksmise peatamise korralduste kohta, mida komisjon kavatses vastu võtta, oma seisukohti.
92.
Need aspektid ei põhjenda aga piisavalt komisjoni eeldust, et hoolimata ametliku uurimismenetluse alustamisest jätkab Ungari asjaomaste riigisiseste meetmete rakendamist enne menetluse lõpetamist. Seega ei nähtu vaidlusalustest otsustest, et liikmesriigi kohustuste rikkumise lihtsustatud menetlus võiks osutuda vajalikuks.
93.
Nimelt on liikmesriigil täielik õigus kaitsta ennast väitega, et meede ei ole riigiabi. Selle põhjal ei saa teha järeldust, et suureneb oht, et liikmesriik ei täida ELTL artikli 108 lõikest 3 tulenevaid õiguslikke tagajärgi. See on nii eelkõige juhul, kui tegemist on vaidluse all oleva õigusküsimusega nagu käesolevas asjas.
94.
Peale selle on liikmesriikidel üksnes võimalus esitada abi maksmise peatamise korralduse tegemise kohta oma seisukohad, ent nad ei ole selleks kohustatud. ELL artikli 4 lõike 3 kolmanda lõigu kohaselt abistavad liit ja liikmesriigid üksteist aluslepingutest tulenevate ülesannete täitmisel ja hoiduvad kõikidest meetmetest, mis võivad ohustada liidu eesmärkide saavutamist. Kui liikmesriik ei tee komisjoniga koostööd, siis võib komisjon pidada seda kahjustavaks kaudseks tõendiks. Ilma täiendavate asjaoludeta ei ole see aga eraldi võetuna piisav, et põhjendada komisjoni eeldust, et liikmesriik ei täida ELTL artikli 108 lõikest 3 tulenevaid kohustusi.
95.
Ka muud kaalutlused ei anna alust pidada kohtuotsust õigeks. Lisaks Üldkohtu viidatud aspektidele põhjendas komisjon abi maksmise peatamise korraldusi ravikindlustusmakset käsitleva otsuse põhjendustes 47 ja 48 ning toiduahela inspekteerimislõivu muudatust käsitleva otsuse põhjendustes 56 ja 57 sellega, et abi maksmise peatamise korralduste tegemise ajal jätkas Ungari abi andmist, mis avaldas märkimisväärset mõju konkurentsile.
96.
Kuid ka nende kahe aspekti põhjal ei saanud komisjon teha järeldust, et Ungari ELTL artikli 108 lõike 3 kolmandast lausest tulenevat kohustust ei täida. Seda seetõttu, et ühelt poolt ei olnud ametliku uurimismenetluse alustamisest tulenevat meetme rakendamise keeldu enne abi maksmise peatamise korralduste tegemist olemas, kuna komisjon tegi abi maksmise peatamise korraldused ühel ajal ametliku uurimismenetluse alustamisega. Teiselt poolt kehtib rakendamiskeeld, olenemata sellest, kui suurt mõju avaldab meede konkurentsile. ELTL artikli 108 lõige 3 ei tee vahet riigiabi suuruse põhjal. Seega ei saa abi suurus olla põhimõtteliselt oluline ka ajutise meetme puhul, mis peab andma üksnes võimaluse kasutada liikmesriigi kohustuste rikkumise lihtsustatud menetlust.
97.
Pigem – nagu märgivad Ungari ja Poola – oleks komisjoni vaidlusaluste otsuste põhjendustest pidanud nähtuma, millistele asjaoludele tuginedes leidis komisjon, et esineb oht, et Ungari rakendab meetmeid, hoolimata ametliku uurimismenetluse alustamisest.
98.
Nagu märgitud punktis 78, nähtub komisjoni toimikutest käesolevas asjas, et paar kuud enne korralduste vastuvõtmist oli alustatud ametlikku uurimismenetlust Ungari reklaamimaksumeetmete suhtes, kuid hoolimata menetluse alustamisest, ei olnud Ungari neid meetmeid peatanud. Ilmselt andis see asjaolu komisjonile alust teha abi maksmise peatamise korraldused. Seda ei saa iseenesest ka kritiseerida. Kaalutlusõiguse aspekt on aga sedavõrd oluline, et komisjon oleks pidanud seda oma põhjenduses käsitlema.
99.
Erinevalt Üldkohtu seisukohast vaidlustatud kohtuotsuse punktis 137 ei kuulu see ka üksnes vaidlustatud korralduste vastuvõtmise konteksti, mida Ungari ei saanud jätta tähelepanuta. Kui komisjoni eeldus, et Ungari rakendab meedet, hoolimata ametliku uurimismenetluse alustamisest, põhineb tõepoolest Ungari varasemal tegevusel, siis peab see kaalutlus ilmnema abi maksmise peatamise korralduse põhjendusest endast. Nii see aga ei ole.
100.
Vaid see võimaldab esiteks otsuse adressaadil, teiseks võimalikel hagejatel ja kolmandaks Üldkohtul aru saada, kuidas on komisjon kaalutlusõigust kasutanud, ja seda hinnata. Kokkuvõttes saab selle põhjal teha järelduse, et komisjoni põhjendus oli ebapiisav ja et Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 137 ja järgmistes punktides vääralt tuvastanud, et komisjon on oma põhjendamiskohustuse täitnud.
3) Vahekokkuvõte
101.
Komisjoni põhjendust hinnates on Üldkohus rikkunud õigusnorme. Vaidlusaluste abi maksmise peatamise korralduste põhjendus ei vasta õigusaktides sätestatud nõuetele.
d)
Vahejäreldus
102.
Seega on Ungari apellatsioonkaebus põhjendatud.
VI. Menetlus Üldkohtus
103.
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt tühistab Euroopa Kohus juhul, kui apellatsioonkaebus on põhjendatud, Üldkohtu otsuse ja võib ise teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium seda lubab.
104.
Kuna abi maksmise peatamise korralduste põhjendus on õigusvastane, tuleb vaidlustatud kohtuotsus tühistada ja tuvastada vaidlusaluste otsuste tühisus osas, milles tehti abi maksmise peatamise korraldused.
105.
Euroopa Kohus on seni küll tühiseks tunnistanud ka õigusakte, millega seoses on otsuse tegemise vajadus ära langenud. (
30
) Kui õigusaktidel, millega seoses on otsuse tegemise vajadus ära langenud, ei ole enam õiguslikke tagajärgi, on nende tühistamist aga tegelikult raske ette kujutada. Sellistes olukordades jääb tegelikult üle vaid tuvastada nende tühisus. Seega kui huvi nende tühistamise vastu püsib – nagu käesolevas asjas –, teen ettepaneku tuvastada, et õigusaktid olid tühised.
VII. Kohtukulud
106.
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõike 2 kohaselt otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotamise, kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse. Vastavalt artikli 138 lõikele 1, mis on artikli 184 lõike 1 kohaselt kohaldatav apellatsioonkaebustele, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud kohtukulud hüvitama, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista komisjonilt.
107.
Vastavalt artikli 184 lõikele 1 koosmõjus artikli 140 lõikega 1 kannab Poola menetlusse astujana enda kohtukulud.
VIII. Ettepanek
108.
Eelnevale tuginedes teen Euroopa Kohtule ettepaneku teha järgmine otsus:
1.
Tühistada Üldkohtu 25. aprilli 2018. aasta otsus Ungari vs. komisjon (T‑554/15 ja T‑555/15).
2.
Tuvastada otsuste C(2015) 4805 final ja C(2015) 4808 final tühisus osas, mis puudutab abi maksmise peatamise korralduste tegemist.
3.
Mõista kohtumenetluse kulud välja Euroopa Komisjonilt.
4.
Jätta Poola kohtukulud Poola enda kanda.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	25. aprilli 2018. aasta otsus Ungari vs. komisjon (T‑554/15 ja T‑555/15, EU:T:2018:220).
(
3
)	Vodafone Magyarország (C‑75/18), Tesco-Global Áruházak (C‑323/18), komisjon vs. Poola (C‑562/19 P), komisjon vs. Ungari ja Poola (C‑596/19 P). Vt ka minu ettepanek kohtuasjas Vodafone Magyarország (C‑75/18, EU:C:2019:492, punkt 136 jj) ning minu ettepanek kohtuasjas Tesco-Global Áruházak (C‑323/18, EU:C:2019:567, punkt 128 jj).
(
4
)	Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määrus (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (EÜT 1999, L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339), mida on muudetud nõukogu 22. juuli 2013. aasta määrusega (EL) nr 734/2013 (ELT 2013, L 204, lk 15).
Määrus nr 659/1999 asendati 14. oktoobril 2015 nõukogu 13. juuli 2015. aasta määrusega (EL) 2015/1589, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 kohaldamiseks (ELT 2015, L 248, lk 9).
(
5
)	Nüüd sõnastuselt peaaegu identne määruse 2015/1589 artikliga 13.
(
6
)	Komisjoni 15. juuli 2015. aasta otsused C(2015) 4808 final riigiabi SA.40018 (ex 2014/NN) kohta ja C(2015) 4805 final riigiabi SA.41187 (ex 2015/NN) kohta (ELT 2015, C 277, lk 12 ja lk 24).
(
7
)	„In that context, the Commission underlines that the steeply progressive character of the turnover fee is capable of having a significant impact on the competitive situation in the market“ (komisjoni 15. juuli 2015. aasta otsustes vastavalt põhjendus 47 ja põhjendus 56).
(
8
)	Komisjoni 4. juuli 2016. aasta otsus (EL) 2016/1846 meetme SA.41187 (2015/C) (ex 2015/NN) kohta, mida Ungari on rakendanud – Tubakatööstuse ettevõtjate ravikindlustusmakse (teatavaks tehtud numbri C(2016) 4049 all) (ELT 2016, L 282, lk 43) ja komisjoni 4. juuli 2016. aasta otsus (EL) 2016/1848 meetme SA.40018 (2015/C) (ex 2015/NN) kohta, mida Ungari on rakendanud seoses 2014. aasta muudatusega Ungari toiduahela inspekteerimislõivus (teatavaks tehtud numbri C(2016) 4056 all) (ELT 2016, L 282, lk 63).
(
9
)	Poola kui menetlusse astuja seisukohtadest, mis erinevalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 132 lõike 2 punktist 1 nõudeid ei sisalda, nähtub üheti mõistetavalt, et Poola toetab Ungari väiteid apellatsioonkaebuses ja seega Ungari nõudeid.
(
10
)	Vt 4. aprilli 2019. aasta kohtuotsus OZ vs. EIP (C‑558/17 P, EU:C:2019:289, punktid 33 ja 34 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
11
)	Vt 15. veebruari 2012. aasta kohtumäärus Internationaler Hilfsfonds vs. komisjon (C‑208/11 P, ei avaldata, EU:C:2012:76, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika) ning minu ettepanek kohtuasjas HX vs. nõukogu (C‑423/16 P, EU:C:2017:493, punkt 48).
(
12
)	7. juuni 2007. aasta kohtuotsus Wunenburger vs. komisjon (C‑362/05 P, EU:C:2007:322, punkt 42); 28. mai 2013. aasta kohtuotsus Abdulrahim vs. nõukogu ja komisjon (C‑239/12 P, EU:C:2013:331, punkt 61) ja 4. septembri 2018. aasta kohtuotsus ClientEarth vs. komisjon (C‑57/16 P, EU:C:2018:660, punkt 43).
(
13
)	Vt 11. oktoobri 2017. aasta kohtumäärus Ungari vs. komisjon (C‑204/17 P(R), ei avaldata, EU:C:2017:751, punkt 18).
(
14
)	Vt 14. veebruari 1990. aasta kohtuotsus Prantsusmaa vs. komisjon (C‑301/87, EU:C:1990:67, punkt 23); 3. juuli 2001. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia (C‑378/98, EU:C:2001:370, punkt 24); kohtujurist Wahli ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Saksamaa (C‑527/12, EU:C:2014:90, punkt 25) ja kohtujurist Stix-Hackli ettepanek kohtuasjas Itaalia vs. komisjon (C‑400/99, EU:C:2001:191, punkt 64).
(
15
)	Vt 4. septembri 2018. aasta kohtuotsus ClientEarth vs. komisjon (C‑57/16 P, EU:C:2018:660, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
16
)	11. oktoobri 2017. aasta kohtumäärus Ungari vs. komisjon (C‑204/17 P(R), ei avaldata, EU:C:2017:751, punkt 18).
(
17
)	Vt selle kohta juba vaidlustatud kohtuotsuse punkt 46.
(
18
)	21. novembri 2013. aasta kohtuotsus Deutsche Lufthansa (C‑284/12, EU:C:2013:755, punktid 41 ja 42).
(
19
)	Vt 6. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus GlaxoSmithKline Services vs. komisjon (C‑501/06 P, C‑513/06 P, C‑515/06 P ja C‑519/06 P, EU:C:2009:610, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 21. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Iride vs. komisjon (C‑329/09 P, ei avaldata, EU:C:2011:859, punkt 50).
(
20
)	Vt 17. juuni 1999. aasta kohtuotsus Belgia vs. komisjon (C‑75/97, EU:C:1999:311, punkt 74 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
21
)	14. veebruari 1990. aasta kohtuotsus Prantsusmaa vs. komisjon (C‑301/87, EU:C:1990:67, punkt 23); kohtujurist Mengozzi ettepanek kohtuasjas Deutsche Lufthansa (C‑284/12, EU:C:2013:442, 56. joonealune märkus punktis 33) ja kohtujurist Stix-Hackli ettepanek kohtuasjas Itaalia vs. komisjon (C‑400/99, EU:C:2001:191, punkt 65).
(
22
)	29. juuni 2010. aasta kohtuotsus E ja F (C‑550/09, EU:C:2010:382, punkt 44); 26. juuni 2012. aasta kohtuotsus Poola vs. komisjon (C‑335/09 P, EU:C:2012:385, punkt 48); 3. oktoobri 2013 aasta kohtuotsus Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punkt 91) ja 30. mai 2017. aasta kohtuotsus Safa Nicu Sepahan vs. nõukogu (C‑45/15 P, EU:C:2017:402, punkt 35).
(
23
)	Vt 9. oktoobri 2001. aasta kohtuotsus Itaalia vs. komisjon (C‑400/99, EU:C:2001:528, punkt 60).
(
24
)	Vt minu ettepanek kohtuasjas Vodafone Magyarország (C‑75/18, EU:C:2019:492, punkt 163 jj) ja kohtuasjas Tesco-Global Áruházak (C‑323/18, EU:C:2019:567, punkt 150 jj).
(
25
)	Vt kohtujurist Mengozzi ettepanek kohtuasjas Deutsche Lufthansa (C‑284/12, EU:C:2013:442, punkt 27).
(
26
)	Vt viited 3. joonealuses märkuses.
(
27
)	12. märtsi 2015. aasta otsus C(2015) 1520, mis käsitleb meedet SA.39235 (2015/C) (ex 2015/NN) – Ungari – Reklaamimaks (ELT 2015, C 136, lk 7).
(
28
)	Vt 20. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Hispaania vs. nõukogu (C‑521/15, EU:C:2017:982, punkt 89) ja minu ettepanek selles kohtuasjas (EU:C:2017:420, punkt 97 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
29
)	10. märtsi 2016. aasta kohtuotsus HeidelbergCement vs. komisjon (C‑247/14 P, EU:C:2016:149, punkt 16 ja seal viidatud kohtupraktika); just riigiabi käsitlevate õigusnormide kohta, kuid veel EÜ artiklit 253 puudutavas osas 21. juuli 2011. aasta kohtuotsus Alcoa Trasformazioni vs. komisjon (C‑194/09 P, EU:C:2011:497, punkt 96 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
30
)	Vt nt 4. septembri 2018. aasta kohtuotsus ClientEarth vs. komisjon (C‑57/16 P, EU:C:2018:660, punktid 2 ja 3).