62008CC0171_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įvadas
1. 2008 m. balandžio 21 d. pareikštu ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad išsaugodama bendrovėje Portugal Telecom SGPS SA (toliau – Portugal Telecom ) valstybės ir kitų viešųjų subjektų specialiąsias teises, kurias suteikia valstybei priklausančios Portugal Telecom privilegijuotosios akcijos ( golden shares ), Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 56 ir EB 43 straipsnius.
II – Teisinis pagrindas
2. Pagrindų įstatymo dėl privatizavimo ( Lei Quadro das Privatizaçoes )(2) 15 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta galimybė išleisti privilegijuotąsias akcijas tokiomis sąlygomis:
„4 straipsnio 1 dalyje nurodytame teisės akte (kuria patvirtinami privatizuojamos ar į akcinę bendrovę pertvarkomos įmonės įstatai) gali, be kita ko, išimtiniais atvejais, kai to reikalauja nacionalinis interesas, būti numatytos privilegijuotosios akcijos, kurios išlieka valstybės nuosavybė ir kurios, nesvarbu, koks jų skaičius, suteikia valstybei veto teisę keičiant įstatus ir priimant kitus tinkamai įstatuose išvardytus sprendimus konkrečioje srityje.“
3. 1995 m. vasario 22 d. Dekreto įstatymo Nr. 44/95 dėl privatizavimo pirmojo etapo 20 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Jei Portugal Telecom steigimo sutartyje numatytos specialiąsias teises suteikiančios akcijos, išskyrus akcijas, suteikiančias pirmenybę skirstant dividendus, didžioji šių akcijų dalis privalo priklausyti valstybei ar kitiems viešosios teisės reglamentuojamiems akcininkams.“
4. Akcijas valdančiosios holdingo bendrovės Portugal Telecom įstatų 4 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad įstatinį kapitalą sudaro 1 025 800 000 paprastųjų akcijų ir 500 A kategorijos akcijų.
5. Pagal Portugal Telecom
įstatų 5 straipsnį didžioji A kategorijos akcijų dalis turi priklausyti valstybei ar kitiems viešosios teisės reglamentuojamiems akcininkams ir šiomis akcijomis yra suteikiamos tam tikros privilegijos specialiųjų teisių forma.
6. Portugal Telecom
įstatuose šios specialiosios teisės išvardytos taip:
– bent trečdalis visų vadovų, įskaitant valdybos pirmininką, turi būti išrinkti dauguma balsų, kuriuos suteikia A kategorijai priklausančios akcijos, tai yra, balsuojant valstybei ir kitiems viešosios teisės reglamentuojamiems akcininkams,
– 1 ar 2 atitinkamai iš 5 ar 7 valdyboje išrinkto vykdomojo komiteto narių turi būti išrinkti balsų, kuriuos suteikia A kategorijai priklausančios akcijos, dauguma,
– paskiriant bent vieną iš vadovų, išrinktų būti atsakingais už tam tikrus valdymo klausimus, tam turi pritarti dauguma balsų, kuriuos suteikia A kategorijai priklausančios akcijos,
– negali būti priimtas joks visuotinio susirinkimo sprendimas, jei jam nepritaria dauguma balsų, kuriuos suteikia A kategorijos akcijos, dėl šių klausimų:
– veiklos rezultatų paskirstymas,
– įstatų pakeitimas ir kapitalo didinimas,
– privilegijuotųjų teisių apribojimas ar panaikinimas,
– kapitalo didinimo sąlygų nustatymas,
– obligacijų ar kitų vertybinių popierių išleidimas ir vertybinių popierių, kuriems leidimą gali suteikti valdyba, vertės nustatymas, privilegijuotųjų teisių išleidžiant į akcijas konvertuojamas obligacijas apribojimas ar panaikinimas bei valdybos teisė nustatyti šios rūšies obligacijų išleidimo sąlygas,
– buveinės perkėlimas į bet kurią kitą vietą nacionalinėje teritorijoje,
– įsigijimų patvirtinimas, kai daugiau nei 10 % įstatinio kapitalo sudarančias paprastąsias akcijas įsigyja akcininkai, vykdantys veiklą, konkuruojančią su Portugal Telecom
kontroliuojamų bendrovių vykdoma veikla,
– be to, balsų, kuriuos suteikia minėtos akcijos, dauguma yra būtina net priimant sprendimus dėl Portugal Telecom
bendrųjų tikslų ir pagrindinių politikos principų patvirtinimo bei dalyvavimo bendrovių ar jų grupių kapitale, įsigijimų ir perleidimų politikos bendrųjų tikslų apibrėžimo tuo atveju, kai reikalaujamas išankstinis visuotinio susirinkimo leidimas.
III – Ginčo aplinkybės
7. 1994 m. įsteigta Portugal Telecom yra didelio Portugalijos telekomunikacijų sektoriaus pertvarkymo proceso rezultatas. Šis procesas buvo pradėtas 1992 m., kai valstybės įmonė Correios e Telecommunicaçoes de Portugal buvo pertvarkyta į akcinę bendrovę, o vykstant šiam procesui šios bendrovės telekomunikacijų veikla buvo atskirta ir perduota akcinei bendrovei Telecom Portugal SA . Vėliau, 1994 m. kelios vien viešojo kapitalo įmonės, tai yra Telecom Portugal SA, Telefones de Lisboa e Porto SA ir Teledifusora de Portugal SA, buvo sujungtos įsteigiant Portugal Telecom .
8. Nuo 1995 m. Portugal Telecom buvo privatizuojama penkiais vienas po kito einančiais etapais pagal Pagrindų įstatymo dėl privatizavimo įtvirtintą tvarką.
9. Dekrete įstatyme Nr. 44/95 numatytame pirmajame etape buvo perleista apie 27 % įstatinio kapitalo.
10. Antrajame etape, vykusiame 1996 m. balandžio mėn.–1997 m. rugpjūčio mėn., buvo perleista apie 22 % įstatinio kapitalo, taip valstybės kapitalo dalį sumažinant iki 51 % kapitalo.
11. Trečiajame etape, kuris buvo pradėtas 1997 m. rugpjūčio mėn. ir užbaigtas 1999 m. balandžio mėn., buvo parduota papildomai 26 % įstatinio kapitalo dalių.
12. Iš bylos medžiagos matyti, kad Portugalijos Respublika iki 1997 m. pabaigos išsaugojo didžiąją dalį Portugal Telecom
paprastųjų akcijų.
13. Ketvirtojo etapo pabaigoje Portugalijos Respublika papildomai 13,5 % sumažino turimas kapitalo dalis Portugal Telecom
įstatiniame kapitale.
14. Galiausiai užbaigus penktąjį privatizavimo etapą buvo parduota likusi valstybės turima Portugal Telecom
kapitalo dalis, išskyrus specialiąsias teises suteikiančių 500 akcijų (A kategorijos akcijos), kurias valstybė išsaugojo.
IV – Ikiteisminė procedūra
15. 2005 m. gruodžio 19 d. Komisija nusiuntė Portugalijos Respublikai oficialų pranešimą, kuriame ji kaltino neįvykdžius įsipareigojimų pagal EB 56 ir EB 43 straipsnius, nes valstybei ir kitiems viešosios teisės reglamentuojamiems akcininkams Portugal Telecom
įstatiniame kapitale priklausė privilegijuotosios akcijos, suteikiančios specialiąsias teises.
16. Komisija kaltino Portugalijos Respubliką tuo, kad jai priklausė Portugal Telecom
privilegijuotosios akcijos ( golden shares ) ir kad valstybei buvo suteikta veto teisė tais atvejais, kai daugiau nei 10 % Portugal Telecom
įstatinio kapitalo dalių įsigyja akcininkai, vykdantys su šia bendrove konkuruojančią veiklą.
17. Kadangi Komisijos netenkino 2006 m. vasario 21 d. laiške pateiktas Portugalijos Respublikos atsakymas, ji Portugalijos Respublikai 2006 m. balandžio 10 d. išsiuntė pagrįstą nuomonę.
18. Portugalijos Respublika į pagrįstą nuomonę atsakė 2006 m. liepos 24 d. laišku, kuriame ginčijo nurodytą įsipareigojimų neįvykdymą.
19. Kadangi, Komisijos nuomone, Portugalijos Respublika nesiėmė priemonių, būtinų pagrįstai nuomonei įvykdyti, 2008 m. balandžio 21 d. Komisija nusprendė pareikšti šį ieškinį.
V – Šalių reikalavimai
20. Komisija Teisingumo Teismo prašo:
– pripažinti, kad Portugalijos Respublika, išsaugodama bendrovėje Portugal Telecom
valstybės ir kitų viešųjų subjektų specialiąsias teises, kurias suteikia valstybės turimos Portugal Telecom privilegijuotosios akcijos ( golden shares ), neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 56 ir EB 43 straipsnius,
– priteisti iš Portugalijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
21. Portugalijos Respublika tvirtina, kad Teisingumo Teismas turėtų:
– atmesti ieškinį,
– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
VI – Dėl įsipareigojimų neįvykdymo
A – Dėl ieškinio priimtinumo
1. Šalių argumentai
22. Savo atsiliepime į ieškinį Portugalijos Respublika nurodo, kad ieškinys nepriimtinas dėl dviejų pagrindų. Pirma, ji mano, kad į bylos medžiagą neįtraukusi nei norminių teisės aktų, nei Portugal Telecom
įstatų, kuriuose įtvirtintos nuostatos, dėl kurių Portugalijos Respublika kaltinama įsipareigojimų neįvykdymu, Komisija nesilaikė su įrodinėjimo pareiga susijusių taisyklių ir todėl neįrodė jos nurodomo įsipareigojimų neįvykdymo. Antra, Portugalijos Respublika tvirtina, kad savo ieškinyje Komisija išplėtė bylos dalyką, kuris buvo apibrėžtas ikiteisminėje procedūroje, nes jame ši institucija remiasi kitomis specialiomis valstybės teisėmis, tai yra, teise paskirti vieną ar du vykdomojo komiteto, išrinkto valdyboje, narius bei turima veto teise priimant tam tikrus strateginius sprendimus, kaip antai esminio turto pardavimas, jungimasis su kitomis bendrovėmis, ir sprendimus dėl įmonės savininkų pasikeitimo.
23. Komisija atmeta visus šiuos teiginius.
2. Vertinimas
24. Manau, kad abu Portugalijos Respublikos nurodyti nepriim tinumo pagrindai negali būti priimti.
25. Kalbant apie tariamą Komisijos pareigą pridėti atitinkamus teisės aktus ir Portugal Telecom
įstatus, Portugalijos Respublika negali teigti, kad nepridėdama šių dokumentų prie ieškinio Komisija rėmėsi tik prielaidomis, nepateikdama Teisingumo Teismui įrodymų, būtinų patikrinti įsipareigojimo neįvykdymo buvimą(3) .
26. Nors tiesa, kad Komisija prie savo ieškinio nepridėjo minėtų aktų, ikiteisminės stadijos dokumentuose ir savo ieškinyje ji nurodė atitinkamų teisės aktų ir Portugal Telecom
įstatų nuostatų turinį. Tai padarydama Komisija pakankamai įvykdė jai tenkančią pareigą nurodyti nuostatas, dėl kurių, jos nuomone, nebuvo įvykdyti nurodyti įsipareigojimai.
27. Be to, pažymiu, kad Portugalijos Respublika niekada neginčijo nei šių nuostatų buvimo, nei to, kad jomis valstybei suteikiamos privilegijuotosios akcijos kartu su specialiosiomis teisėmis, kaip tai nurodė Komisija ikiteisminėje stadijoje ir Teisingumo Teisme. Atvirkščiai, savo atsakymuose į oficialų pranešimą ir pagrįstą nuomonę Portugalijos Respublika kelis kartus patvirtino, kad pagal šiuos aktus jai Portugal Telecom
kapitale priklausė 500 A kategorijos akcijų, suteikiančių specialiąsias teises.
28. Bet kuriuo atveju net laikant, jog Komisija nesilaikė jai tenkančios pareigos, mano nuomone, tai niekaip negalėtų lemti, kad ieškinys būtų nepriimtinas, nes toks rezultatas būtų akivaizdžiai neproporcingas atsižvelgiant į nurodytą pažeidimą. Be to, Teisingumo Teismas jau iš dalies atmetė Portugalijos Respublikos nurodytą prieštaravimą, nes jis ex officio ėmėsi proceso organizavimo priemonės, pagal kurią bylos šalims buvo nurodyta Teismo kanceliarijai pateikti Portugal Telecom
įstatus ir realiai jos tai padarė. Taip pat pastebėtina, kad perskaičius Portugal Telecom
įstatus matyti, kad jie be jokios abejonės atitinka Komisijos pagrįstoje nuomonėje ir ieškinyje nurodytų atitinkamų nuostatų turinį.
29. Dėl to, kad buvo tariamai išplėstas bylos dalykas, nes ieškinyje Komisija rėmėsi papildomais kaltinimais, svarbu priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką reikalavimas neišplėsti ar nekeisti pagrįstoje nuomonėje apibrėžto bylos dalyko nereiškia, kad oficialiame pranešime nurodyti kaltinimai, pagrįstos nuomonės rezoliucinė dalis ir ieškinio reikalavimai privalo visais atvejais visiškai sutapti(4) . Tai, kad savo ieškinyje Komisija detaliai išdėstė kaltinimus, kuriuos jau buvo bendriau išdėsčiusi oficialiame pranešime ir pagrįstoje nuomonėje, nurodydama papildomas sritis, kuriose Portugalijos valstybei, kaip didžiosios A kategorijos akcijų dalies turėtojai, priklauso specialiosios teisės Portugal Telepom bendrovėje, mano nuomone, neturi jokios įtakos ginčo riboms(5) .
30. Iš to, mano nuomone, matyti, kad šis ieškinys yra priimtinas.
B – Dėl esmės
1. Šalių argumentai
31. Komisija visų pirma nurodo, kad tai, jog Portugalijos Respublikai turint didžiąją dalį Portugal Telecom
A kategorijos akcijų priklauso minėtos specialiosios teisės, yra laisvo kapitalo judėjimo ir įsisteigimo laisvės ribojimas. Iš tiesų jos nuomone, šios specialiosios teisės riboja galimybes paprastiems akcininkams veiksmingai dalyvauti valdant ir kontroliuojant bendrovę proporcingai jų akcijų vertei, be to, užkerta jiems kelią priimti strateginius sprendimus, dėl kurių valstybė turi veto teisę.
32. Taip pat, Portugalijos Respublikos turimos privilegijuotosios gali trukdyti įsigyti minėtos bendrovės kontroliuojančių kapitalo dalių, o tai būtų nesuderinama su EB 43 straipsniu.
33. Toliau Komisija patikslina, kad nagrinėjamos privilegijuotosios akcijos negali būti laikomos privataus pobūdžio dėl dviejų toliau išdėstytų priežasčių. Pirma, nors neginčijama, kad su šiomis akcijomis susijusios specialiosios teisės yra numatytos tik Portugal Telecom
įstatuose, jų išleidimas turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į atitinkamas Pagrindų įstatymo dėl privatizavimo ir Dekreto įstatymo Nr. 44/95 nuostatas, pagal kurias didžioji minėtų privilegijuotųjų akcijų dalis turi priklausyti valstybei ir išlikti valstybės nuosavybe. Antra, nagrinėjami įstatai buvo priimti po pirmojo privatizavimo etapo, kai valstybė dar turėjo didelę daugumą bendrovėje Portugal Telecom .
34. Todėl Komisijos nuomone, privilegijuotosios akcijos bendrovėje Portugal Telecom nebuvo išleistos įprastai taikant bendrovių teisę ir bet kuriuo atveju jos yra valstybės priemonė, kuri patenka į EB 56 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.
35. Be to, Komisija nurodo, kad privilegijuotųjų akcijų suteikimas valstybei negali būti pateisinamas EB 295 straipsniu, nes Teisingumo Teismas kelis kartus jau yra pažymėjęs, kad valstybės narės negali remtis savo nuosavybės sistemomis norėdamos pateisinti EB sutartyje įtvirtintų laisvių kliūtis, atsirandančias dėl administracinio leidimo tvarkos, susijusios su privatizuotomis įmonėmis(6) . Komisijos nuomone, specialiųjų teisių, suteikiančių Portugalijos valstybei galimybę vetuoti priimant tam tikrus sprendimus dėl įmonės egzistavimo, suteikimas Portugalijos valstybei sudaro administracinio leidimo sistemą.
36. Savo dublike Komisija taip pat ginčija tai, kad Portugalijos Respublika teisę turėti akcijas, suteikiančias specialiųjų teisių, pripažįsta pagrindine teise. Ji nurodo, kad nors laisvė jungtis į asociacijas, privačios komercinės veiklos iniciatyvos teisė ir nuosavybės teisė, be abejonės, yra pagrindinės teisės, to negalima pasakyti apie teisę turėti privilegijuotųjų akcijų. Dėl tariamo tokių pagrindinių teisių pažeidimo, kuris būtų padarytas, jei valdžios institucijai būtų uždrausta turėti tokių akcijų, Komisija pažymi, kad vadovaujantis 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau EŽTK) ir 2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje priimtos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos(7) atitinkamomis nuostatomis, naudojimuisi minėtomis teisėmis gali būti taikomi apribojimai, atitinkantys bendrojo intereso tikslus.
37. Galiausiai Komisija priduria, kad apribojimai, atsirandantys dėl Portugalijos Respublikos turimų specialiųjų teisių bendrovėje Portugal Telecom, negali būti pateisinami bendrojo intereso tikslais, kuriais remiasi Portugalijos Respublika, ir bet kuriuo atveju neatitinka proporcingumo principo.
38. Jos nuomone, būtinybė valstybei bet kuriuo metu užtikrinti prieigą prie telekomunikacijų tinklų, ypač svarbių krizės, karo ar terorizmo atvejais, negali būti laikoma teisėtu bendrojo intereso tikslu, nes Portugalijos Respublika neįrodė realios ir pakankamai didelės visuomenės pagrindiniam interesui kylančios grėsmės Teisingumo Teismo praktikos prasme(8) .
39. Komisija taip pat atmeta Portugalijos Respublikos pateiktą argumentą, pagal kurį, kadangi Portugal Telecom
išsaugo kabelinius ir varinius tinklus bei visą didmeninę ir mažmeninę veiklą, specialiųjų teisių bendrovėje Portugal Telecom
turėjimas pateisinamas tuo, kad siekiama užtikrinti tam tikrą konkurencijos lygį telekomunikacijų rinkoje, nes nėra nacionalinės ir Bendrijos teisės pagrindo, kuris Portugalijos konkurencijos tarnybai ir sektoriaus reguliavimo institucijai suteiktų atitinkamų galių. Komisijos nuomone, tokiems argumentams negali būti pritarta, nes Bendrijos teisės pažeidimas (konkurencijos pažeidimas šioje byloje) būtų pateisinamas kitu tos pačios teisės pažeidimu (tai yra, kapitalo judėjimo ir įsisteigimo laisvių apribojimais).
40. Dėl pateisinimo, kad Portugalijos valstybės teisių bendrovėje Portugal Telecom
ginčijimas esant dabartinei ekonominei padėčiai sukeltų didelę kapitalo rinkos sutrikdymo riziką, Komisija tik primena, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką Sutartimi draudžiamos kliūtys negali būti pateisinamos ekonominiais pagrindais(9) .
41. Bet kuriuo atveju Komisija priduria, kad specialiųjų teisių suteikimas Portugalijos valstybei yra priemonė, kuri aiškiai viršija tai, kas būtina siekiamiems tikslams pasiekti. Specialiosios teisės, be kita ko, apima ne specifinius valdymo sprendimus, bet pagrindinius įmonės egzistavimo klausimų sprendimus, net kai jiems įgyvendinti nėra taikoma jokia sąlyga, ribojanti valstybinės valdžios diskreciją, išskyrus tai, kad tokiomis teisėmis turi būti naudojamasi, kai to reikalaujama dėl nacionalinio intereso pagrindų.
42. Portugalijos Respublika visų pirma teigia, kad teisė turėti akcijų, suteikiančių specialiųjų teisių, yra pagrindinė akcininkų teisė ir todėl yra bendrasis Bendrijos teisės principas, kurį turi ginti Bendrijos teismai, kaip tai numatyta ES Sutarties 6 straipsnyje ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 12 ir 14 straipsniuose. Jei laikytume, kaip tai daro Komisija šioje byloje, kad yra neteisėta vien tai, jog minėtų akcijų turi viešasis subjektas, būtų pažeistos tam tikros pagrindinės teisės, tai yra, nuosavybės teisė, laisvė jungtis į asociacijas ir privačios komercinės veiklos iniciatyvos teisė.
43. Portugalijos Respublika taip pat ginčija apribojimo buvimą, teigdama, kad privilegijuotosios akcijos buvo išleistos tiesiogiai ir nedelsiant įgyvendinant Portugal Telecom
valią ir dėl to įprastai taikant bendrovių teisę.
44. Be to, jos nuomone, netgi darant prielaidą, kad nagrinėjamų privilegijuotųjų akcijų išleidimas turi būti laikomas kaip priklausantis nuo valstybės, ji jokiu būdu nepažeidžia EB 56 ir EB 43 straipsnių, nes minėtais veiksmais nesiekiama paveikti prekybos ar kliudyti laisvo kapitalo judėjimo. Iš tiesų, Portugalijos Respublikos manymu, tai yra priemonė, kuri daro įtaką ne kapitalo dalių įsigijimo būdams, bet šių kapitalo dalių valdymo būdams ir yra taikoma nediskriminuojant, todėl pagal analogiją gali būti taikoma Sprendime Keck ir Mithouard (10) pateikta logika.
45. Bet kuriuo atveju Portugalijos Respublika, savo argumentus grįsdama generalinio advokato M. Poiares Maduro išvada byloje Federconsumatori (11), mano, kad vien tai, jog jai priklauso specialiosios teisės bendrovėje Portugal Telecom, nedaro neigiamos įtakos šios bendrovės vertei ir todėl nesumažina patrauklumo kitų valstybių narių investuotojams naudotis kapitalo judėjimo laisve, ypač dėl to, kad Portugalijos Respublika iki šiol nė karto nėra pasinaudojusi veto teise.
46. Galiausiai Portugalijos Respublika mano, kad net darant prielaidą, jog Portugal Telecom
įstatuose įtvirtintos nuostatos priskirtinos valstybei ir egzistuoja pagrindinių kapitalo judėjimo ir įsisteigimo laisvių ribojimai, tokios kliūtys yra pateisinamos privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais.
47. Pirma, dėl to, kad bendrovei Portugal Telecom
nuosavybės teise priklauso didelė telekomunikacijų perdavimo ir platinimo infrastruktūra, būtina, jog valstybei priklausytų specialiosios teisės tam, kad ji galėtų užtikrinti telekomunikacijų paslaugų teikimą krizės, karo, terorizmo, gamtos nelaimių bei kitų naujų pavojų atveju. Šiuo klausimu Portugalijos Respublika ginčija Komisijos pateiktą Sprendimo Komisija prieš Ispaniją (12) aiškinimą, nurodydama, jog Teisingumo Teismas nenorėjo visuomenės saugumo pagrindo pripažinimo susieti su realios ir pakankamai didelės visuomenės pagrindiniam interesui kylančios grėsmės įrodymu.
48. Antra, Portugalijos Respublika kaip pateisinimo pagrindą nurodo būtinybę užtikrinti universaliosios telekomunikacijų paslaugos teikimą. Iš tiesų universaliosios telekomunikacijų paslaugos yra tokios paslaugos, kurios turi būti reikiamos kokybės ir kuriomis turi galėti pasinaudoti visi galutiniai vartotojai jos teritorijoje, nesvarbu, kurioje vietoje jie yra, ir už prieinamą kainą. Kadangi Portugal Telecom
yra operatorius, kuris privalo teikti šią paslaugą, didelė rizika, kad gali būti sukliudyta teikti universaliąją paslaugą, jeigu ji priklausytų tik nuo privačių akcininkų valios, pateisintų tai, jog valstybė, turėdama specialiųjų teisių, išsaugo galimybę įsikišti į šią bendrovę.
49. Trečia, Portugalijos Respublikos nuomone, valstybei suteiktos specialiosios teisės yra būtinos ir proporcingos atsižvelgiant į jomis siekiamus tikslus. Jos manymu, jai suteiktos specialiosios teisės nesiskiria nuo prieštaravimo a posteriori tvarkos, tai yra, teisės iš anksto Portugal Telecom
įstatuose nustatytais atvejais paskelbti eilinio visuotinio susirinkimo sprendimus negaliojančiais. Be to, šios teisės taikomos tik konkrečiais ir iš anksto apibrėžtais atvejais. Dėl to tai yra tvarka, panaši byloje Komisija prieš Belgiją (13) nagrinėtai tvarkai, kurią Teisingumo Teismas pripažino suderinama su Sutartimi.
2. Vertinimas
– Dėl EB 56 straipsnio ribojimų buvimo
50. Teisingumo Teismas vėl turi nagrinėti, ar Bendrijos teisę atitinka teisinė tvarka, pagal kurią užbaigus privatizavimo procesą valstybei suteikiamos bendrovės akcijos kartu su specialiosiomis teisėmis ( golden shares ), suteikiančios valstybei galimybę daryti reikšmingą įtaką atitinkamos bendrovės veiklai(14) .
51. Teisingumo Teismas tokius nacionalinės teisės aktus visuomet nagrinėjo atsižvelgdamas į laisvą kapitalo judėjimą, kurį pažeidus taip pat pažeidžiama ir įsisteigimo laisvė.
52. Visų pirma reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką EB 56 straipsnio 1 dalis bendrai draudžia visus kapitalo judėjimo tarp valstybių narių apribojimus(15) .
53. Nors Sutartyje kapitalo judėjimo sąvoka yra neapibrėžta, 1988 m. birželio 24 d. Tarybos direktyvos 88/361/EEB dėl Sutarties 67 straipsnio (straipsnis panaikintas Amsterdamo sutartimi) įgyvendinimo (OL L 178, p. 5, 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 10 sk., 1 t., p. 10) I priede pateiktas pavyzdinis operacijų, laikomų kapitalo judėjimu, sąrašas(16) . Todėl kapitalo judėjimas EB 56 straipsnio 1 dalies prasme apima, be kita ko, investicijas kapitalo dalių forma, kurios suteikia galimybę veiksmingai dalyvauti valdant bei kontroliuojant įmonę (tiesioginės investicijos), ir vertybinių popierių kapitalo rinkoje įgijimas, siekiant atlikti tik finansinę investiciją ir neketinant daryti įtakos įmonės valdymui bei kontrolei (portfelinės investicijos)(17) .
54. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas patvirtino, kad nacionalinės teisės aktai, kurie gali kliudyti ar apriboti atitinkamų įmonių akcijų įgijimą arba atgrasyti kitų valstybių narių investuotojus investuoti į jų kapitalą, turi būti pripažįstami „apribojimais“ EB 56 straipsnio 1 dalies prasme(18) .
55. Portugalijos Respublika visų pirma ginčija tai, kad egzistuoja laisvo kapitalo judėjimo apribojimas, nurodydama, kad nagrinėjamos akcijos buvo išleistos tiesiogiai ir nedelsiant įgyvendinant Portugal Telecom
valią ir dėl to įprastai taikant bendrovių teisę. Kitaip tariant, nagrinėjamų privilegijuotųjų akcijų išleidimas nėra priskirtinas Portugalijos Respublikai ir todėl nėra valstybės priemonė EB 56 straipsnio prasme.
56. Šie argumentai manęs visai neįtikina.
57. Žinoma, nei Pagrindų įstatymu dėl privatizavimo, nei kitais norminiais teisės aktais, reguliuojančiais atskirus Portugal Telecom
privatizavimo etapus, nereikalaujama, kad valstybei būtų suteikta didžioji šios bendrovės privilegijuotųjų akcijų dalis. Dekrete įstatyme Nr. 44/95, kuriuo įgyvendinamas pirmasis privatizavimo etapas, tik nurodyta, kad jei steigimo sutartyje numatytos akcijos, suteikiančios specialiąsias teises, didžioji šių akcijų dalis turi priklausyti valstybei ar kitiems viešiesiems subjektams. Portugal Telecom
įstatuose aiškiai numatyta, kad minėtos bendrovės įstatinį kapitalą sudaro privilegijuotosios akcijos, kaip tai numatyta Komercinių bendrovių kodekso 24 straipsnyje.
58. Tačiau neginčijama, kad Portugal Telecom
įstatų nuostatos, pagal kurias Portugalijos valstybei suteikiama didžioji privilegijuotųjų akcijų dalis, buvo įtvirtintos nedelsiant po to, kai 1995 m. balandžio 4 d. priimtas Dekretas įstatymas Nr. 44/95, tai yra tuo metu, kai valstybė įgyvendino įmonės daugumos kontrolę, o šią aplinkybę, beje, teismo posėdyje patvirtino Portugalijos Respublika, teigusi, kad tuo metu valstybei priklausė 54,2 % Portugal Telecom
įstatinio kapitalo.
59. Todėl jeigu valstybė, veikdama kaip teisės aktus leidžianti institucija, patvirtino Portugal Telecom
privilegijuotųjų akcijų išleidimą, vadinasi, ji, veikdama kaip šios bendrovės daugumos akcininkė, faktiškai įvedė šias akcijas, pakeisdama Portugal Telecom
įstatus pagal Pagrindų įstatymo dėl privatizavimo ir Dekreto įstatymo Nr. 44/95 jai suteiktas teises(19) .
60. Šiomis aplinkybėmis man atrodo neįmanoma teigti, kad privilegijuotosios akcijos buvo išleistos tik įgyvendinant Portugal Telecom
valią.
61. Jei pripažintume priešingai, tai reikštų, kad valstybės narės galėtų išvengti EB 56 straipsnio nuostatų taikymo vien dėl to, kad privilegijuotąsias akcijas įvedė ne „valstybė – teisės aktų leidėja“, bet „valstybė – akcininkė“, esant „valstybės – teisės aktų leidėjos“ leidimui. Aišku, kad tokiu aiškinimu būtų labai pakenkta EB 56 straipsnio 1 dalyje įtvirtinto draudimo veiksmingumui.
62. Dėl Portugalijos Respublikos pateiktų argumentų dalies, susijusios su tuo, kad privilegijuotųjų akcijų išleidimas tėra įprasto bendrovių teisės taikymo rezultatas, pažymėsiu, kad pagal Pagrindų įstatymo dėl privatizavimo 15 straipsnio 3 dalį siekiama, jog šios akcijos išliktų valstybės nuosavybė, taip nukrypstant nuo Komercinių bendrovių kodekso 4 straipsnio, kuriame iš tiesų nustatyta, kad akcinėse bendrovėse specialiosios teisės gali būti suteikiamos tik akcijų klasėms ir perduodamos kartu su jomis(20) .
63. Vadinasi, kaip savo dublike tinkamai nurodė Komisija ir to neginčijo Portugalijos Respublika, vadovaujantis privatinės teisės sutartinėmis formomis yra sudaryta bendrovės steigimo sutartis, kurioje nacionalinės teisės aktų leidėjas įtvirtino bendrosios teisės išimtis, ypač draudimą teikti privilegijuotąsias akcijas į laisvą apyvartą.
64. Be to, manęs neįtikina Portugalijos Respublikos argumentas, kad tariamai yra svarbus skirtumas tarp įprastai taikant nacionalinę bendrovių teisę išleistų privilegijuotųjų akcijų ir viešosios kilmės privilegijuotųjų akcijų.
65. Iš tiesų, net laikant, kad šios akcijos kyla iš privatinės teisės, jų išleidimas taip pat būtų priskirtinas Portugalijos Respublikai. Mano nuomone, neabejotina, kad valstybės narės, kaip Sutartį pasirašiusios šalys, privalo laikytis pagrindines judėjimo laisves reglamentuojančių nuostatų, nepaisant to, ar jos veikia kaip viešosios valdžios institucija, ar kaip privatinės teisės subjektas. Jei laikytume priešingai, tai reikštų, kad valstybėms narėms suteiktume priemones apeiti minėtas nuostatas, atsižvelgiant į tai, kad kaip teisės aktų leidėjos jos nesunkiai galėtų pakeisti nacionalinę privatinę teisę, pavyzdžiui, įpareigodamos bendroves, kuriose šios valstybės narės turi kapitalo dalių, į savo įstatus įtraukti nuostatas, kuriomis joms būtų suteikiamos tam tikros specialiosios teisės(21) .
66. Iš to matyti, kad nagrinėjamų privilegijuotųjų akcijų išleidimas, be jokios abejonės, priskirtinas Portugalijos Respublikai.
67. Dėl ribojančio Portugalijos teisės aktų, įskaitant juose pateiktą nuorodą į Portugal Telecom
įstatus, pobūdžio svarbu konstatuoti, kad šiais teisės aktais valstybei suteiktos privilegijuotosios akcijos leidžia daryti įtaką, viršijančią faktinę jai priklausančių akcijų vertę. Iš tiesų pagal šias akcijas Portugalijos Respublika turi iš anksto patvirtinti ne tik daugelį valdymo sprendimų dėl įmonės struktūros ir esminius jos veiklos klausimus, bet taip pat, kaip tai matyti iš šios išvados 6 punkte pateikto sąrašo, toks išankstinis patvirtinimas yra tam tikrais atvejais reikalingas net įsigyjant Portugal Telecom
įstatinio kapitalo dalių. Taigi, kaip tai teisingai nurodo Komisija, tam tikriems valdymo sprendimams priimti ir Portugal Telecom
kapitalo dalims įsigyti Portugalijos teisės aktuose numatyta išankstinio administracinio leidimo tvarka.
68. Nepaisant to, kad Portugalijos Respublika niekad nepasinaudojo specialiosiomis teisėmis, kurias jai suteikia turima Portugal Telecom
įstatinio kapitalo privilegijuotųjų akcijų dauguma, aplinkybė, kad tokios svarbos sprendimų priėmimas gali priklausyti nuo išankstinio valstybės leidimo, iš tiesų gali tik atgrasyti kitų valstybių narių ūkio subjektus vykdyti tiesiogines investicijas į bendrovę Portugal Telecom, nes tokiomis aplinkybėmis jie negalėtų dalyvauti ją valdant ir kontroliuojant proporcingai turimų akcijų vertei(22) .
69. Specialiųjų teisių suteikimas valstybei taip pat gali padaryti portfelines investicijas mažiau patrauklias, nes visi privatūs akcininkai galėtų laikyti, kad šių akcijų vertė biržoje sumažės valstybei pasinaudojus veto teise priimant sprendimą, kuris atitinka Portugal Telecom
interesus.
70. Man atrodo, kad šių teiginių negali paneigti kiti Portugalijos Respublikos pateikti argumentai.
71. Visų pirma niekaip neįtikina prieštaravimas, pagal kurį EB 295 straipsniu valstybei narei suteikiama teisė turėti šioje byloje nagrinėjamos rūšies privilegijuotųjų akcijų.
72. Šiuo klausimu pakanka konstatuoti, kaip tai teisingai primena Komisija(23), kad negalima pervertinti tam tikrų interesų, kurie, atsižvelgiant į aplinkybes, gali pateisinti tai, kad valstybės narės išlaiko tam tikrą įtaką įmonėse, kurios iš pradžių buvo reglamentuojamos viešosios teisės ir vėliau privatizuotos, kai šios įmonės veikia bendrojo intereso paslaugų arba strateginėse srityse; bet kuriuo atveju jie negali valstybėms narėms leisti, remiantis savo nuosavybės sistemomis, kurios minimos EB 295 straipsnyje, pateisinti Sutartyje įtvirtintų laisvių kliūtis, atsirandančias dėl administracinio leidimo tvarkos, susijusiosios su privatizuotomis įmonėmis. Iš tiesų neginčijama, kad minėtas straipsnis nesudaro galimybės netaikyti valstybių narių nuosavybės sistemoms pagrindinių Sutarties taisyklių(24) .
73. Galiausiai juolab neįtikinamas Portugalijos Respublikos argumentas, kad Teisingumo Teismas šioje byloje turėtų remtis logika, kuria grindžiamas Sprendimas Keck ir Mithouard .
74. Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad jei šia logika būtų vadovaujamasi šioje byloje, Portugalijos Respublikos nuomone, būtų padaryta išvada, jog, atsižvelgiant į tai, kad egzistuoja nediskriminacinės šių kapitalo dalių valdymo, bet ne šių kapitalo dalių įsigijimo priemonės, negali būti jokio laisvo kapitalo judėjimo pažeidimo.
75. Tačiau, pirma, šis argumentas neturi faktinio pagrindo, nes neginčijama, kad tarp sprendimų, kuriems reikalingas išankstinis valstybės patvirtinimas, yra atvejai, kai daugiau nei 10 % Portugal Telecom
įstatinio kapitalo sudarančių paprastųjų akcijų įsigyja
akcininkai, vykdantys veiklą, konkuruojančią su Portugal Telecom
kontroliuojamomis bendrovėmis. Vadinasi, įsipareigojimų neįvykdymas, kuriuo kaltinama Portugalijos Respublika, visiškai neišnyksta.
76. Kita vertus, bet kuriuo atveju manau, kad Portugalijos Respublikos dėl privilegijuotųjų akcijų įgyvendinama įtaka priimant Portugal Telecom
valdymo sprendimus, kaip antai nagrinėjamus šioje byloje, taip pat gali atgrasyti kitose valstybėse narėse įsteigtus investuotojus įsigyti minėtos bendrovės kapitalo dalių. Beje, būtent tokiu požiūriu byloje, kurioje buvo priimtas minėtas Sprendimas Komisija prieš Nyderlandus, vadovavosi Teisingumo Teismas atmesdamas Nyderlandų Karalystės argumentą, pagal kurį joks laisvo kapitalo judėjimo ribojimas negalėjo egzistuoti dėl to, kad Nyderlandų valstybės turimos specifinės akcijos darė įtaką tik šioje byloje nagrinėjamų pašto ir telekomunikacijų įmonių valdymo sprendimams(25) .
77. Galiausiai dėl klausimo, susijusio su specialiųjų teisių turėjimo kvalifikavimu kaip pagrindinės teisės, kuriuo remiasi Portugalijos Respublika, reikia priminti, kad pagrindinės teisės yra sudedamoji dalis bendrųjų teisės principų, kurių laikymąsi užtikrina Teisingumo Teismas, šiuo klausimu vadovaudamasis valstybių narių bendromis konstitucinėmis tradicijomis ir tarptautiniais dokumentais žmogaus teisių apsaugos srityje, kuriuos priimant valstybės narės bendradarbiavo ar prie kurių prisijungė, konkrečiai kalbant EŽTK(26) . Tačiau nurodau, kad Portugalijos Respublika nė karto šiame procese nesirėmė tuo, kad tariama teisė turėti specialiųjų teisių privatizuotoje įmonėje kyla iš valstybių narių bendrų konstitucinių tradicijų ar yra nurodyta bent viename tarptautiniame dokumente žmogaus teisių apsaugos srityje.
78. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad tai, jog valstybei suteikta dauguma nagrinėjamų privilegijuotųjų akcijų, iš esmės yra ribojimas EB 56 straipsnio 1 dalies prasme.
– Dėl galimo ribojimų pateisinimo
79. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką laisvą kapitalo judėjimą galima riboti nacionalinėmis priemonėmis, kurios pateisinamos EB 58 straipsnyje nurodytais arba privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais, jei nėra Bendrijos suderinimo priemonės, numatančios šių interesų apsaugai užtikrinti būtinas priemones(27) .
80. Kai nėra tokio Bendrijos suderinimo, kiekviena valstybė narė iš esmės pati sprendžia, kokį tokių teisėtų interesų apsaugos lygį ji ketina užtikrinti ir kaip šį lygį pasiekti, laikydamasi Sutarties ir, be kita ko, proporcingumo principo, reikalaujančio, jog priemonės, kurių imamasi, būtų tinkamos įgyvendinti jomis siekiamą tikslą ir neviršytų to, kas būtina norint jį pasiekti(28) .
81. Portugalijos Respublika mano, kad šioje byloje egzistuoja keli laisvo kapitalo judėjimo ribojimus pateisinantys bendrojo intereso tikslai, tai yra, visuomenės saugumas, reikalavimas užtikrinti universaliosios telekomunikacijų paslaugos teikimą, būtinybė užtikrinti tam tikrą konkurencijos laipsnį telekomunikacijų rinkoje ir išvengti galimo kapitalo rinkos sutrikdymo.
82. Teisingumo Teismas neturėtų išsamiai nagrinėti dviejų paskutinių Portugalijos Respublikos nurodytų pateisinimo pagrindų, nes jie, mano nuomone, net nėra teisėti bendrojo intereso pagrindai, galintys pateisinti laisvo kapitalo judėjimo ribojimus.
83. Visų pirma kalbant apie riziką dėl kapitalo rinkos sutrikdymo, pažymėtina, kad ši rizika yra ekonominio pobūdžio pagrindas, kuriuo, vadovaujantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, negali būti remiamasi siekiant pateisinti Sutartimi draudžiamus ribojimus(29) .
84. Antra, dėl siekio užtikrinti tam tikrą konkurencijos laipsnį Portugalijos telekomunikacijų rinkoje, kuri, Portugalijos Respublikos teigimu, nėra visiškai konkurencinga, nes Portugal Telecom
išsaugo kabelinių ir varinių tinklų nuosavybę ir visą didmeninę ir mažmeninę veiklą, reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad interesas sustiprinti nagrinėjamos rinkos konkurencinę struktūrą iš esmės negali būti galiojantis laisvo kapitalo judėjimo apribojimų pateisinimas(30) .
85. Bet kuriuo atveju turi būti atmestas teiginys, kad privilegijuotųjų akcijų, suteikiančių specialiąsias teises bendrovėje Portugal Telecom, išsaugojimas yra būtinas minėtam tikslui pasiekti, nes, mano manymu, pakaktų, jei Portugalijos Respublika reikiamas teises suteiktų kompetentingoms reguliavimo institucijoms(31) . Šiuo klausimu Portugalijos Respublika nesugebėjo paaiškinti priežasčių, kodėl nėra įmanomas tokios kompetencijos suteikimas.
86. Dėl dviejų galiojančių pateisinimų, susijusių su atitinkamai reikalavimu apsaugoti visuomenės saugumą ir užtikrinti universaliosios telekomunikacijų paslaugos teikimą, man atrodo, kad privilegijuotųjų akcijų Portugal Telecom
įstatiniame kapitale suteikimas valstybei nėra nei būtinas, nei proporcingas siekiant šių tikslų.
87. Kalbant apie pirmą minėtą pateisinimą, nors neginčijama, kad Portugal Telecom bendrovei nuosavybės teise priklauso didelės telekomunikacijų infrastruktūros, kurios yra labai svarbios krizės, karo ar su gamtos nelaimėmis susijusių katastrofų atveju, pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką visuomenės saugumo reikalavimai, kuriais nukrypstama nuo laisvo kapitalo judėjimo principo, turi būti suprantami siaurai, vadinasi, jais galima remtis, tik kai kyla reali ir pakankamai didelė grėsmė pagrindiniam visuomenės interesui(32) . Tačiau, konkrečiai kalbant, šiuo atveju Portugalijos vyriausybė visai neįrodė, kad išankstinė administracinio leidimo tvarka, atsirandanti dėl to, kad turima privilegijuotųjų akcijų Portugal Telecom
įstatiniame kapitale, yra taikoma, tik kai kyla „reali ir pakankamai didelė grėsmė“ pagrindiniam visuomenės interesui.
88. Kalbant apie reikalavimą užtikrinti universaliosios telekomunikacijų paslaugos teikimą, tai, kad Portugalijos Respublikai priklauso privilegijuotosios akcijos, kuriomis bendrovėje Portugal Telecom
suteikiamos specialiosios teisės, negali būti laikoma būtina priemone pasiekti šį tikslą. Iš tiesų, mano žiniomis, kiekvienoje valstybėje narėje vadovaujantis antrine Bendrijos teise(33) įtvirtintos išlaidų, patirtų teikiant universaliąją telekomunikacijų paslaugą, kompensavimo sistemos gali pakankamai veiksmingai užtikrinti šios universaliosios paslaugos teikimą, už kurį nagrinėjamoje byloje yra atsakinga Portugal Telecom . Be to, Portugalijos Respublika negali pagrįstai ir nuosekliai teigti, kad privilegijuotomis akcijomis siekiama, jog tokia universalioji paslauga nepriklausytų tik privatiems akcininkams, ypač kai ji visiškai savanoriškai nusprendė visiškai privatizuoti Portugal Telecom .
89. Siekdamas išsamumo manau, kad Portugalijos Respublikos įsteigta nagrinėjama tvarka akivaizdžiai viršija tai, kas būtina įgyvendinant tariamai siekiamus tikslus.
90. Konkrečiai kalbant, nereikėtų pritarti Portugalijos Respublikos teiginiui, kad specialiosios teisės, kuriomis ji disponuoja, yra analogiškos Belgijos Karalystei suteiktoms specialiosioms teisėms, kurios buvo nagrinėjamos minėtoje byloje Komisija prieš Belgiją, kai Teisingumo Teismas pripažino, kad jos suderinamos su EB 56 straipsniu.
91. Minėtoje byloje Belgijos Karalystei iš tiesų priklausė specifinės bendrovių SNTC ir Distrigaz akcijos, suteikiančios prieštaravimo a posteriori teisę, kurią ji įgyvendino detaliai išvardytų valdymo sprendimų atžvilgiu ir tik tuo atveju, kai iškildavo pavojus nacionalinės politikos tikslams. Be to, teisės prieštarauti naudojimasis turėjo būti formaliai motyvuotas ir jam galėjo būti taikoma veiksminga teisminė kontrolė(34) .
92. Tačiau šioje byloje, kaip jau esu nurodęs, nagrinėjama išankstinio administracinio leidimo tvarka. Be to, šis išankstinis leidimas taikomas ne tik ribotiems, valdymo sprendimams, bet ir įvairiems esminiams bendrovės egzistavimo sprendimams, įskaitant tam tikrais atvejais įsigijimą daugiau kaip 10 % Portugal Telecom
įstatinio kapitalo sudarančių kapitalo dalių. Valstybės vykdomas minėtų teisių įgyvendinimas nagrinėjamoje byloje taip pat priklauso tik nuo sąlygos, kad „to reikalauja nacionalinio intereso pagrindai“(35) . Be to, nors tiesa, kad yra galimybė kreiptis į teismą dėl veto teisės, kuria būtų pasinaudojusi valstybė, atitinkamuose norminiuose teisės aktuose nepateikiama pakankamai tikslių kriterijų, pagal kuriuos nacionalinis teismas galėtų veiksmingai kontroliuoti valstybės įgyvendinamą diskreciją.
93. Todėl manau, kad Portugalijos Respublika šioje byloje negali pagal analogiją taikyti minėto Sprendimo Komisija prieš Belgiją .
94. Iš to matyti, kad Portugalijos Respublika nepateikė įrodymų, jog tikslai, kuriuos ji nurodė siekdama pateisinti šioje byloje nagrinėjamos išankstinio administracinio leidimo tvarkos nustatymą, negalėjo būti pasiekti mažiau ribojančiomis priemonėmis, kaip antai vėlesnio deklaravimo sistema(36) .
95. Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad nacionalinės teisės aktai (įskaitant juose pateiktą nuorodą į Portugal Telecom
įstatus), kuriais Portugalijos Respublikai suteikiama privilegijuotųjų akcijų, suteikiančių privatizuotoje įmonėje Portugal Telecom
specialiąsias teises, yra kapitalo judėjimo ribojimas EB 56 straipsnio prasme.
– Dėl EB 43 straipsnio ribojimų buvimo
96. Komisija teigia, kad Portugalijos valstybei suteikus minėtų Portugal Telecom akcijų, taip pat pažeistas EB 43 straipsnis.
97. Vadovaujantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, tuo atveju, kai nagrinėjamuose teisės aktuose įtvirtinti įsisteigimo laisvės ribojimai, tokie apribojimai yra tiesioginis nuo jų neatsiejamų laisvo kapitalo judėjimo kliūčių rezultatas(37) . Todėl nagrinėjamos tvarkos nereikia vertinti pagal Sutarties normas įsisteigimo laisvės srityje.
VII – Išvada
98. Dėl šių motyvų Teisingumo Teismui siūlau:
– pripažinti, kad išsaugodama bendrovėje Portugal Telecom SGPS SA valstybės ir kitų viešųjų subjektų specialiąsias teises, kurias suteikia valstybės turimos Portugal Telecom SGPS SA privilegijuotosios akcijos, Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 56 straipsnį, ir
– priteisti iš Portugalijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
(1) .
(2)  –	1990 m. balandžio 5 d. Įstatymas Nr. 11/90.
(3)  –	Šiuo klausimu žr. 2003 m. lapkričio 6 d. Sprendimą Komisija prieš Jungtinę Karalystę (C‑434/01, Rink. p. I‑13239, 21 punktas).
(4)  –	Žr. 1998 m. rugsėjo 29 d. Sprendimą Komisija prieš Vokietiją (C‑191/95, Rink. p. I‑5449, 56 punktas) ir 2002 m. liepos 11 d. Sprendimą Komisija prieš Ispaniją (C‑139/00, Rink. p. I‑6407, 19 punktas).
(5)  –	Šiuo klausimu žr. 2003 m. lapkričio 27 d. Sprendimą Komisija prieš Suomiją (C‑185/00, Rink. p. I‑14189, 87 punktas).
(6)  –	Komisija remiasi, be kita ko, 2002 m. birželio 4 d. Sprendimu Komisija prieš Portugaliją (C‑367/98, Rink. p. I‑4731, 48 punktas), Sprendimu Komisija prieš Prancūziją (C‑483/99, Rink. p. I‑4781, 44 punktas) ir 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimu Komisija prieš Ispaniją
(C‑463/00, Rink. p. I‑4581, 66 ir 67 punktai).
(7)  –	OL C 364, p. 1.
(8)  –	Ypač žr. minėtą 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimą Komisija prieš Ispaniją
(72 punktas).
(9)  –	Ypač žr. minėtą Sprendimą Komisija prieš Portugaliją (52 punktas).
(10)  –	2003 m. lapkričio 24 d. Sprendimas (C‑267/91 ir C‑268/91, Rink. p. I‑6097).
(11)  –	Minėtos išvados 25 punktas (2007 m. gruodžio 6 d. Sprendimas, C‑463/04 ir C‑464/04, Rink. p. I‑10419).
(12)  –	Minėtas sprendimas (71‑73 punktai).
(13)  –	2002 m. birželio 4 d. Sprendimas Komisija prieš Belgiją (C‑503/99, Rink. p. I‑4809).
(14)  –	Reikia pažymėti, kad du kiti panašūs ieškiniai dėl Portugalijos Respublikos įsipareigojimų neįvykdymo yra nagrinėjami Teisingumo Teisme ( Komisija prieš Portugaliją, C‑543/08, dėl valstybei priklausančių bendrovės Energias de Portugal
specifinių akcijų ir Komisija prieš Portugaliją, C‑212/09, dėl valstybei priklausančių bendrovės GALP Energia SGPS SA
specifinių akcijų ).
(15)  –	Ypač žr. minėtą 2002 m. birželio 4 d. Sprendimą Komisija prieš Prancūziją (35 ir 40 punktai), 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimą Komisija prieš Jungtinę Karalystę
(C‑98/01, Rink. p. I‑4641, 38 ir 43 punktai) ir 2006 m. rugsėjo 28 d. Sprendimą Komisija prieš Nyderlandus
(C‑282/04 ir C‑283/04, Rink. p. I‑9141, 18 punktas).
(16)  –	Ypač žr. minėtą Sprendimą Komisija prieš Portugaliją
(37 punktas) ir 2007 m. spalio 23 d. Sprendimą Komisija prieš Vokietiją (C‑112/05, Rink. p. I‑8995, 18 punktas).
(17)  –	Žr. 1999 m. kovo 16 d. Sprendimą Trummer ir Mayer
(C‑222/97, Rink. p. I‑1661, 21 punktas), minėtą Sprendimą Komisija prieš Prancūziją (36 ir 37 punktai), minėtą 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimą Komisija prieš Jungtinę Karalystę (39 ir 40 punktai) ir minėtą Sprendimą Komisija prieš Nyderlandus
(19 punktas).
(18)  –	Žr. minėtą Sprendimą Komisija prieš Prancūziją (41 punktas), minėtą 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimą Komisija prieš Ispaniją
(61 punktas), 2005 m. birželio 2 d. Sprendimą Komisija prieš Italiją (C‑174/04, Rink. p. I‑4933, 30 ir 31 punktai), taip pat 2008 m. vasario 14 d. Sprendimą Komisija prieš Ispaniją (C‑274/06, 20 punktas).
(19)  –	Įdomus klausimas, ar įsipareigojimų pagal Bendrijos teisę neįvykdymas galėtų būti pripažintas tuo atveju, jei Portugal Telecom
įstatai nebūtų patvirtinti, yra visiškai teorinis, nes šiuo atveju šios bendrovės įstatai buvo iš tiesų pakeisti teisės aktų leidėjo bei Portugalijos reguliavimo institucijos nurodytu būdu nedelsiant po to, kai buvo priimtas Dekretas įstatymas Nr. 44/95, o Komisija posėdyje patvirtino, kad įsipareigojimų neįvykdymas, kuriuo kaltinama, apima visas atitinkamas Portugalijos teisės nuostatas, įskaitant jose daromą nuorodą į Portugal Telecom
įstatus.
(20)  –	Reikia pridurti, kad Komercinių bendrovių kodekso 328 straipsnio 2 dalyje yra leidžiamos išimtinės sąlygos, kai gali būti ribojamas akcijų perleidimas, būtent atvejai, susiję su bendrovės sutikimu, ‚atvejai, susiję su kitų akcininkų privilegijuotomis teisėmis, bei atvejai, kai perleidimui gali būti nustatytos tam tikros sąlygos. Nustatyta, kad Pagrindų įstatyme dėl privatizavimo numatytas nukrypimas nuo šios nuostatos nepatenka nė į vieną iš šių trijų grupių.
(21)  –	Šiuo klausimu taip pat žr. generalinio advokato M. Poiares Maduro išvados byloje, kurioje buvo priimtas minėtas Sprendimas Komisija prieš Nyderlandus, 22 ir 23 punktus.
(22)  –	Šiuo klausimu žr. minėtą Sprendimą Komisija prieš Nyderlandus
(27 punktas).
(23)  –	Žr. šios išvados 35 punktą.
(24)  –	Šiuo klausimu žr. minėtą Sprendimą Komisija prieš Portugaliją
(47 ir 48 punktai bei minėta teismų praktika).
(25)  –	Žr. minėtą sprendimą (16 ir 24 punktai).
(26)  –	Šiuo klausimu žr. 2006 m. birželio 27 d. Sprendimą Parlamentas prieš Tarybą
(C‑540/03, Rink. p. I‑5769, 35 punktas ir minėta teismų praktika).
(27)  –	Šiuo klausimu ypač žr. minėtus sprendimus Komisija prieš Portugaliją (49 punktas) ir 2008 m. vasario 14 d. Komisija prieš Ispaniją
(35 punktas).
(28)  –	Šiuo klausmu žr. 2000 m. kovo 14 d. Sprendimą Église de Scientologie
(C‑54/99, Rink. p. I‑1335, 18 punktas), taip pat minėtus sprendimus Komisija prieš Belgiją
(45 punktas); Komisija prieš Portugaliją (49 punktas) ir 2008 m. vasario 14 d. Sprendimą Komisija prieš Ispaniją
(36 punktas).
(29)  –	Ypač žr. minėtą Sprendimą Komisija prieš Portugaliją (52 punktas).
(30)  –	Žr. minėtus sprendimus Komisija prieš Portugaliją
(52 punktas); Komisija prieš Italiją (37 punktas) ir Komisija prieš Ispaniją (C‑274/06, 44 punktas).
(31)  –	Be to, dėl Portugalijos Respublikos pateikto prieštaravimo, kad nacionalinės teisės aktai šiai institucijai nesuteikia šiam tikslui įgyvendinti tinkamų teisių, pakanka paminėti nusistovėjusią teismo praktiką, pagal kurią valstybė narė negali remtis vidaus teisės nuostatomis, praktika ar padėtimi tam, kad pateisintų Bendrijos teisėje nustatytų pareigų neįvykdymą: ypač žr. 2008 m. lapkričio 20 d. Sprendimą Komisija prieš Ispaniją
(C‑94/08, 21 punktas) ir 2009 m. birželio 4 d. Sprendimą Komisija prieš Graikiją (C‑568/07, 50 punktas).
(32)  –	Ypač žr. minėtą 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimą Komisija prieš Ispaniją (72 punktas) ir minėtą 2008 m. vasario 14 d. Sprendimą Komisija prieš Ispaniją (44 punktas).
(33)  –	Šiuo klausimu žr. 1996 m. kovo 13 d. Komisijos direktyvą 96/19/EB, iš dalies keičiančią Direktyvą 90/388/EB dėl visiško konkurencijos telekomunikacijų rinkoje įgyvendinimo (OL L 74, p. 13) ir 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos Direktyvą 2002/22/EB dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis (Universaliųjų paslaugų direktyva) (OL L 108, p. 51, 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 367).
(34)  –	Minėtas Sprendimas Komisija prieš Belgiją (49–52 punktai).
(35)  –	Žr. Pagrindų įstatymo dėl privatizavimo 15 straipsnio 3 dalį.
(36)  –	Teisingumo Teismas iš esmės mano, kad vėlesnio deklaravimo sistema apskritai yra mažiau ribojanti laisvo kapitalo judėjimo įgyvendinimo priemonė, su sąlyga, kad ji pagrįsta objektyviais, nediskriminaciniais ir atitinkamoms įmonėms iš anksto žinomais kriterijais ir kad bet kuris asmuo, kurį paveikia tokios rūšies ribojanti priemonė, turi privalo teisę apskųsti teisme: žr. minėtą Sprendimą Komisija prieš Portugaliją (50 punktas), minėtą 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimą Komisija prieš Ispaniją (69 punktas) ir minėtą 2008 m. liepos 17 d. Sprendimą Komisija prieš Ispaniją (C‑207/07, 48 punktas).
(37)  –	Ypač žr. minėtą Sprendimą Komisija prieš Belgiją (59 punktas), 2000 m. gegužės 23 d. Sprendimą Komisija prieš Italiją (C‑58/99, Rink. p. I‑3811, 20 punktas), minėtą 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimą Komisija prieš Ispaniją (86 punktas) ir minėtą Sprendimą Komisija prieš Nyderlandus (43 punktas).