62008CC0583_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įvadas
1. Šioje byloje nagrinėjamas vienas iš paskutinių ginčų, kilusių iš viešosios tarnybos teisinių santykių, kurį turi išnagrinėti Teisingumo Teismas kaip apeliacinės instancijos teismas. Byloje keliami klausimai svarbūs ne tik Europos viešosios tarnybos teisės srities teismo praktikai. Nagrinėdamas antrąjį apeliacinio skundo pagrindą Teisingumo Teismas turės galimybę detalizuoti Europos Sąjungos teismų neribotą jurisdikciją.
2. Šios bylos aplinkybes galima reziumuoti taip: Europos Komisijos pareigūnas Ch. Gogos dalyvavo vidaus konkurse dėl perkėlimo iš tuometinio B lygio į tuometinį A lygį. Dėl procedūros trūkumo jis egzaminą žodžiu turėjo pakartoti du kartus ir tik iš trečio karto jį išlaikė, taigi į tinkamų kandidatų sąrašą buvo įtrauktas lygiai penkeriais metais vėliau nei kiti konkursą laimėję kandidatai. Dėl to jis į A kategorijos pareigas paskirtas vėliau ir vėliau įgijo galimybę būti paaukštintas pagal naują kategoriją. Ch. Gogos nuomone, kaip kompensaciją už tokį delsimą Komisija turėjo jį perkelti tiesiai į A 6 lygį. Tačiau faktiškai Komisija jį priskyrė tik žemesniam A 7 lygiui.
3. Pirmosios instancijos teismas 2008 m. spalio 15 d. sprendimu(2) (toliau – skundžiamas sprendimas) atmetė Ch. Gogos ieškinį, kuriuo jis ginčijo Paskyrimų tarnybos sprendimą priskirti jį A 7 lygiui. Apeliaciniu skundu Ch. Gogos kaltina Pirmosios instancijos teismą padarius teisės klaidą ir ex officio
nepriteisus jam finansinės kompensacijos. Be to, jis atskirai reikalauja atlyginti žalą, patirtą dėl, jo manymu, nepateisinamai ilgos teismo proceso pirmojoje instancijoje trukmės.
4. Pažymėtina, kad šiai bylai taikytini iki 2004 m. balandžio 30 d., t. y. iki „didžiosios Europos pareigūnų tarnybos teisės reformos“, įvykdytos Reglamentu (EB) Nr. 723/2004(3), galioję teisės aktai. Tačiau klausimai, susiję su neribota jurisdikcija ir žalos už prarastas galimybes atlyginimu, į kuriuos turės atsakyti Teisingumo Teismas, neprarado reikšmės ir pagal naująjį, nuo 2004 m. gegužės 1 d. galiojantį teisinį režimą.
II – Teisinis pagrindas
5. Šios bylos teisinis pagrindas yra Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai) redakcija, galiojusi iki 2004 m. balandžio 30 d.(4) Tuo metu Pareigūnų tarnybos nuostatų 5 straipsnio 1 dalimi Europos viešosios tarnybos karjeros struktūra buvo reglamentuojama taip:
„Tarnybos, kurioms taikomi šie Tarnybos nuostatai, pagal su jomis susijusių pareigų pobūdį ir svarbą skirstomos į keturias A, B, C ir D kategorijas žemėjančių rangų tvarka.
A kategorija apima aštuonias pakopas, padalytas į kategorijas, kurias įprastai sudaro dvi pakopos, kiekvieną iš jų skiriant personalui, pasamdytam administracinėms ir patariamosioms pareigoms, kurioms būtinas universitetinis išsilavinimas arba lygiavertė profesinė patirtis.
B kategorija apima penkias pakopas, padalytas į kategorijas, kurias įprastai sudaro dvi pakopos, kiekvieną iš jų skiriant personalui, pasamdytam vykdomosioms pareigoms, kurioms būtinas aukštesnysis vidurinis išsilavinimas arba lygiavertė profesinė patirtis.
< ... > .“
6. Be to, Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio 2 dalyje buvo nustatyta:
„Pareigūnas gali būti perkeliamas iš vienos tarnybos į kitą arba jis gali būti paskirtas į aukštesnę kategoriją tik konkurso tvarka.“
7. Pareigūnų tarnybos nuostatų 31 straipsnyje buvo nustatyta:
„(1) < ... > kandidatai paskiriami:
– A kategorijos pareigūnai < ... > : į pradinį [bazinį] jų kategorijos arba tarnybos lygį < ... > ;
< … >
(2) Tačiau Paskyrimų tarnyba gali daryti išimtis pirmiau nurodytų nuostatų atžvilgiu, laikantis šių ribų:
a) A 1, A 2, A 3 ir LA 3 kategorijų atžvilgiu:
< … >
b) kitų kategorijų atžvilgiu:
– ne daugiau kaip vienas trečdalis paskyrimų į laisvas darbo vietas;
– ne daugiau kaip pusė paskyrimų į naujai sukurtas darbo vietas.
Išskyrus LA 3 kategoriją, šią nuostatą taiko šešių pareigybių, kuriose pagal šią nuostatą turi dirbti kiekvienos kategorijos pareigūnai, grupės.“
8. Taip pat atkreiptinas dėmesys į Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnio 1 dalį, kurioje (tiek jos iki 2004 m. balandžio 30 d. galiojusioje, tiek nuo 2004 m. gegužės 1 d. įsigaliojusioje redakcijose) nurodyta:
„Bet kuris Bendrijų ir asmens, kuriam taikomi šie nuostatai, ginčas dėl tokio asmens nenaudai priimto akto, kaip apibrėžta 90 straipsnio 2 dalyje, teisėtumo priklauso Europos Teisingumo Teismo jurisdikcijai. Finansinio pobūdžio ginčuose Teisingumo Teismo jurisdikcija yra neribota.“
III – Faktinės aplinkybės ir proceso eiga
9. Ch. Gogos pradėjo dirbti Europos Bendrijų (dabar – Europos Sąjungos) tarnyboje nuo 1981 m., o 1986 m. spalio 1 d. Komisija paskyrė jį B 5 lygio pareigūnu.
10. 1997 m. Ch. Gogos dalyvavo Komisijos organizuotame vidiniame konkurse COM/A/17/96, kuris turėjo suteikti galimybę tuometinės B kategorijos tarnautojams būti perkeltiems į tuometinę A kategoriją, tiksliau, į A 7/A 6 lygį. Viena iš dalyvavimo šiame konkurse sąlygų buvo B kategorijos pareigų vykdymas mažiausiai septynerius metus. Pranešime apie konkursą taip pat buvo nurodyta, kad konkursą laimėję kandidatai paprastai bus skiriami į bazinį lygį, t. y. A 7 arba A 6.
11. Ch. Gogos, laikydamas šio konkurso egzaminą žodžiu, nesurinko reikalaujamo balų skaičiaus ir todėl nebuvo įrašytas į tinkamų kandidatų sąrašą. Tai konkurso atrankos komisija jam pranešė 1997 m. gruodžio 15 d. raštu.
12. Pirmosios instancijos teismas 2000 m. kovo 23 d. sprendimu(5) patenkino Ch. Gogos ieškinį ir panaikino šį atrankos komisijos sprendimą, ypač dėl to, kad atrankos komisija, egzaminuodama žodžiu, neužtikrino vienodo požiūrio į visus kandidatus.
13. Todėl Komisija pakvietė Ch. Gogos į antrąjį egzaminą žodžiu, vykusį 2000 m. rugsėjo 25 d., tačiau šio egzamino Ch. Gogos taip pat neišlaikė.
14. Dėl antrojo atrankos komisijos sprendimo Ch. Gogos taip pat pateikė ieškinį Pirmosios instancijos teismui. Proceso Pirmosios instancijos teisme metu Ch. Gogos ir Komisija sudarė taikos sutartį. Ch. Gogos atsisakė reikalavimo pripažinti negaliojančiu atrankos komisijos sprendimą bei reikalavimo atlyginti žalą, o Komisija įsipareigojo suteikti galimybę Ch. Gogos laikyti egzaminą žodžiu trečią kartą ir padengti jo patirtas atlygintinomis laikomas išlaidas(6) .
15. Galiausiai Ch. Gogos išlaikė trečiąjį egzaminą žodžiu, vykusį 2002 m. lapkričio 8 d. Atsižvelgdama į tai, Komisija 2002 m. lapkričio 15 d. raštu pranešė, kad jis yra įtrauktas į tinkamų kandidatų sąrašą konkurse COM/A/17/96.
16. Taigi Ch. Gogos buvo paskirtas A kategorijos pareigūnu nuo 2003 m. balandžio 1 d. 2003 m. kovo 31 d. jam buvo pranešta apie Paskyrimų tarnybos sprendimą priskirti jį A 7 lygio trečiai pakopai (toliau – sprendimas priskirti lygiui).
17. 2003 m. birželio 30 d. Ch. Gogos, remdamasis Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalimi, pateikė administracinį skundą dėl sprendimo priskirti lygiui, kuriame jis kaltino Pareigūnų tarnybos nuostatų 31 ir 45 punktų, EB 223 straipsnio ir taikos sutarties, sudarytos ankstesniame teismo procese(7), pažeidimu. Iš esmės jis reikalavo padėties, kokioje būtų atsidūręs, jei konkursą būtų laimėjęs dar 1997 m. gruodžio mėn. Dauguma šį konkursą laimėjusių kandidatų jau esą perkelti į aukštesnį A 6 lygį. Todėl, Ch. Gogos nuomone, Paskyrimų tarnyba turėtų dabar perkelti jį tiesiai į A 6, o ne į A 7 lygį tam, kad būtų kompensuotas jo karjeros atsilikimas, palyginti su kolegomis.
18. Paskyrimų tarnyba 2003 m. lapkričio 24 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) atmetė Ch. Gogos administracinį skundą. Reaguodamas į tai Ch. Gogos 2004 m. vasario 18 d. pateikė ieškinį Pirmosios instancijos teismui. 2008 m. spalio 15 d., daugiau nei po ketverių metų, Pirmosios instancijos teismas skundžiamu sprendimu atmetė ieškinį, tačiau pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 3 dalį, skaitomą kartu su 88 straipsniu, priteisė iš Komisijos sumokėti visas bylinėjimosi išlaidas.
19. 2008 m. gruodžio 22 d.(8) pateiktu apeliaciniu skundu Ch. Gogos reikalauja:
– panaikinti Pirmosios instancijos teismo sprendimą,
– panaikinti sprendimą priskirti A 7 lygiui ir 2003 m. lapkričio 24 d. sprendimą atmesti jo administracinį skundą,
– vykdyti savo neribotą jurisdikciją ir priteisti jam 538 121,79 EUR kompensaciją už materialinę žalą, kurią lėmė neteisėtas Komisijos elgesys priimant nagrinėjamą žalingą sprendimą, kuri dar labiau padidėjo dėl įvykdytos administracinės reformos ir kuriuos apeliantas patirs visą likusį gyvenimą,
– priteisti jam 50 000 EUR kompensaciją už delsimą priimti sprendimą pirmojoje instancijoje bei
– priteisti iš atsakovės sumokėti visas bylinėjimosi išlaidas, patirtas bylą nagrinėjant pirmojoje instancijoje ir šiame procese.
20. Komisija savo ruožtu prašo:
– visiškai atmesti apeliacinį skundą,
– atmesti apelianto prašymą dėl kompensacijos už proceso trukmę ir
– priteisti iš apelianto sumokėti visas bylinėjimosi išlaidas.
21. Apeliacinis skundas Teisingumo Teisme pirmiausia nagrinėtas rašytinio proceso tvarka, o vėliau, t. y. 2010 m. sausio 28 d., įvyko teismo posėdis.
IV – Vertinimas
22. Ch. Gogos pateikia du apeliacinio skundo pagrindus, kuriais grindžia reikalavimą panaikinti skundžiamą sprendimą (žr. šiuo aspektu A dalį). Be to, atskiru prašymu jis reikalauja atlyginti žalą dėl teismo proceso pirmojoje instancijoje trukmės (žr. šiuo aspektu B dalį).
A – Dėl abiejų apeliacinio skundo pagrindų
23. Visų pirma nagrinėsiu abu Ch. Gogos apeliacinio skundo pagrindus, kuriais jis siekia panaikinti skundžiamą sprendimą.
1. Dėl kaltinimo, kad dauguma ieškinio pagrindų skundžiamame sprendime nebuvo ištirti (pirmasis apeliacinio skundo pagrindas)
24. Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas paremtas tomis skundžiamo sprendimo motyvuojamosios dalies pastraipomis, kuriose tiriama, ar Ch. Gogos pagrįstai buvo perkeltas į žemesnį A 7 lygį ar, priešingai, turėjo būti perkeltas tiesiai į aukštesnį A 6 lygį. Ch. Gogos kaltina, kad Pirmosios instancijos teismas neištyrė penkių iš šešių jo ieškinio pagrindų ir todėl nemotyvuotai atmetė ieškinį dėl sprendimo priskirti lygiui ir gin čijamo sprendimo.
25. Šis apeliacinio skundo pagrindas grindžiamas aplinkybe, kad Ch. Gogos procese pirmojoje instancijoje ginčijo šių nuostatų ar atitinkamai teisės principų pažeidimą: Pareigūnų tarnybos nuostatų 31 straipsnio 2 dalies, EB 233 straipsnio, vienodo požiūrio, protingumo, gero administravimo ir karjeros principų(9) . Tačiau, Ch. Gogos nuomone, skundžiamame sprendime Pirmosios instancijos teismas išdėstė išsamią poziciją tik dėl Pareigūnų tarnybos nuostatų 31 straipsnio 2 dalies(10), o dėl EB 233 straipsnio ir kitų ieškovo nurodytų principų išsakė nuomonę tik trijuose trumpuose punktuose(11) .
a) Priimtinumas
26. Iš tiesų atrodo, kad dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo priimtinumo problemų nekyla.
27. Neginčijama, jog nepakankamą motyvaciją gali lemti ir tai, kad Pirmosios instancijos teismas neišnagrinėjo vieno iš ieškinio pagrindų(12) . Pirmosios instancijos teismo motyvavimo pareiga kyla iš Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnio, skaitomo kartu su 53 straipsnio 1 dalimi. Klausimas, ar Pirmosios instancijos teismo sprendimo motyvavimas yra nepakankamas, yra teisės klausimas ir gali būti keliamas paduodant apeliacinį skundą(13) .
28. Tačiau Komisija kategoriškai prieštarauja dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo priimtinumo. Jos nuomone, Ch. Gogos pirmojoje instancijoje nurodė tik vieną panaikinimo pagrindą, grindžiamą Pareigūnų tarnybos nuostatų 31 straipsnio 2 dalies pažeidimu. Kitos jo išvardytos nuostatos ir principai nurodyti tik papildomai. Komisijos nuomone, Ch. Gogos dabar a posteriori bando šiuos pirmojoje instancijoje kaip papildomus pateiktus argumentus paversti savarankiškais panaikinimo pagrindais, nors to nedarė procese pirmojoje instancijoje, ir taip iš tiesų kelia naujus kaltinimus, o tai apeliaciniame procese yra nepriimtina.
29. Su šiuo prieštaravimu negalima sutikti.
30. Priešingai nei Komisija, iš bylos medžiagos nematyti nieko, kas rodytų, jog ieškovo argumentai pirmosios instancijos teisme sietini tik su vieninteliu ieškinio pagrindu. Pažvelgus į Ch. Gogos pirmojoje instancijoje pateiktą ieškinį, matyti, kad jame EB 233 straipsniui, vienodo požiūrio, protingumo, gero administravimo ir karjeros principams yra skirtos atskiros pastraipos. Tai veikiau patvirtina, kad egzistuoja keli savarankiški ieškinio pagrindai.
31. Iš teismo posėdžio pirmojoje instancijoje pranešimo bei skundžiamo sprendimo, kuriais bando remtis Komisija, taip pat neišplaukia niekas kitas. Teismo posėdžio pranešime tik apibendrinti ieškovo argumentai, nepriskiriant jų vienam ar keliems skirtingiems panaikinimo pagrindams(14) . Skundžiamame sprendime tik nurodyta, kad ieškovas „visų pirma“ nurodo Pareigūnų tarnybos nuostatų 31 straipsnio 2 dalies pažeidimą, o „likusioje dalyje“, kaip šio pažeidimo „pasekmę“, – kitų minėtų nuostatų ar atitinkamai teisės principų pažeidimą(15) ; o tai irgi nebūtinai patvirtina, kad būta tik vienintelio ieškinio pagrindo.
32. Be to, jei vien tai, kad apeliaciniame skunde pirmą kartą pateiktas „ακυρωτικοί λόγοι“(16) apibūdinimas, būtų vertinama kaip bylos dalyko pakeitimas, tai pernelyg formaliai ir neproporcingai susiaurintų Teisingumo Teismo, kaip apeliacinės instancijos teismo, vaidmenį.
33. Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 42 straipsnio 2 dalį, skaitomą kartu su 118 straipsniu, apeliacinėje instancijoje yra neleistina pateikti naujų argumentų. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką šių nuostatų tikslas yra tik užkirsti kelią tam, kad apeliaciniu skundu būtų praplėstas Pirmosios instancijos teisme nagrinėtas bylos dalykas(17) . Nagrinėjamu atveju taip nėra.
34. Tikrasis Ch. Gogos kaltinimas yra tai, kad skundžiamame sprendime buvo nepakankamai įvertintos svarbios jo argumentų pirmojoje instancijoje dalys(18) . Taigi apeliantas nepateikė Teisingumo Teismui jokių naujų argumentų ir tik siekia, kad būtų ištirta, ar Pirmosios instancijos teismas įvertino pirmojoje instancijoje pateiktą su procesu susijusią medžiagą tokiu būdu, kuris atitinka sprendimo motyvavimui keliamus teisinius reikalavimus. Atsakyti į šį klausimą yra viena seniausių Teisingumo Teismo, kaip apeliacinės instancijos teismo, pareigų.
35. Todėl pirmasis apeliacinio skundo pagrindas yra priimtinas.
b) Pagrįstumas
36. Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas galėtų būti pagrįstas, jei Pirmosios instancijos teismas skundžiamame sprendime būtų nesilaikęs motyvavimo pareigos, tenkančios jam pagal Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnį, skaitomą kartu su 53 straipsnio 1 dalimi.
37. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką sprendimo motyvuose turi būti pateikiamas aiškus ir nedviprasmiškas Pirmosios instancijos teismo pagrindimas, kad suinteresuotieji asmenys galėtų susipažinti su priimto akto motyvais, o Teisingumo Teismas – vykdyti teisminę kontrolę(19) .
38. Tačiau Pirmosios instancijos teismo pareiga motyvuoti savo sprendimus neturėtų būti aiškinama taip, jog šis privalo detaliai atsakyti į kiekvieną ieškovo nurodytą argumentą, ypač jei tas argumentas nėra pakankamai aiškus bei tikslus(20) . Sprendimo motyvavimas gali būti implicitinis, jeigu jis leidžia suinteresuotiesiems asmenims sužinoti priežastis, dėl kurių Pirmosios instancijos teismas atmetė jų argumentus, o Teisingumo Teismui – turėti pakankamai informacijos, kad galėtų vykdyti kontrolę(21) . Tačiau iš sprendimo motyvų turi būti aišku, kad Pirmosios instancijos teismas ištyrė visus pirmojoje instancijoje nurodytus teisės pažeidimus(22) .
39. Skundžiamas sprendimas šiuos reikalavimus atitinka. Pirmosios instancijos teismas, atmetęs kaltinimą dėl Pareigūnų tarnybos nuostatų 31 straipsnio 2 dalies pažeidimo(23), nurodė, kad „iš to galima daryti išvadą“, jog taip pat ir kiti Ch. Gogos nurodyti EB 233 straipsnio, vienodo požiūrio, protingumo, gero administravimo ir karjeros principų pažeidimai „negalėjo turėti poveikio sprendimo priskirti lygiui teisėtumui“(24) .
40. Taip Pirmosios instancijos teismas ne praleido kitas Ch. Gogos nurodytas nuostatas ir teisės principus, o aptarė, nors ir labai glaustai. Iš cituotų sprendimo pastraipų nesunku pastebėti, kad Pirmosios instancijos teismas atitinkamus kaltinimus atmetė dėl tų pačių priežasčių kaip ir kaltinimą dėl Pareigūnų tarnybos nuostatų 31 straipsnio 2 dalies pažeidimo.
41. Ch. Gogos nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas turėjo atskirai vertinti vienodo požiūrio principą, o ne susieti jį su Pareigūnų tarnybos nuostatų 31 straipsnio 2 dalies vertinimo rezultatu.
42. Šiuo aspektu konstatuotina, kad vienodo požiūrio principui skundžiamame sprendime buvo skirti du atskiri punktai(25) . Juose, nors taip pat itin glaustai, yra pateikti Pirmosios instancijos teismo teisiniai argumentai, kodėl rėmimasis būtent vienodo požiūrio principu nagrinėjamu atveju negalėtų lemti Ch. Gogos priskyrimo aukštesniam lygiui. Viena vertus, Pirmosios instancijos teismo nuomone, rėmimasis vienodo požiūrio principu šiuo atveju nepagrįstas todėl, kad paskyrimui į bet kurią pareigybę reikia konkrečiam pareigūnui skirto sprendimo dėl jo kvalifikacijos įvertinimo. Kita vertus, į turimą ypatingą profesinę patirtį jau atsižvelgta paaukštinant atitinkamo pareigūno pareigas.
43. Gali būti, kad Ch. Gogos nesutinka su Pirmosios instancijos teismo išvadomis šioje byloje. Tačiau tai nekeičia fakto, kad Pirmosios instancijos teismas išnagrinėjo jo pateiktus pagrindus. Vien dėl to, kad Pirmosios instancijos teismas dėl bylos esmės padarė kitą išvadą nei apeliantas, negalima pripažinti, jog skundžiamas sprendimas yra negaliojantis dėl motyvavimo stokos(26) .
44. Todėl visas pirmasis apeliacinio skundo pagrindas yra atmestinas.
2. Dėl aplinkybių, kuriomis ex officio
priteisiama atlyginti žalą (antrasis apeliacinio skundo pagrindas)
45. Antrasis apeliacinio skundo pagrindas susijęs su klausimu, ar Pirmosios instancijos teismas galėjo ir atitinkamai turėjo ex officio priteisti finansinės žalos atlyginimą Ch. Gogos naudai. Ch. Gogos teigia, kad Pirmosios instancijos teismas nepasinaudojo finansinio pobūdžio ginčuose turima neribota jurisdikcija. Ch. Gogos nuomone, neribota jurisdikcija leidžia Pirmosios instancijos teismui priteisti jam finansinės žalos atlyginimą ex officio .
46. Šiuo apeliacinio skundo pagrindu ginčijamas skundžiamo sprendimo 47 punktas, kuriame Pirmosios instancijos teismas iš esmės konstatavo, jog tikėtina, kad nors dėl būtinybės organizuoti naują egzaminą žodžiu(27) Ch. Gogos galėjo prarasti galimybę būti anksčiau priskirtas A lygiui ir atitinkamai anksčiau paaukštintas pagal naują kategoriją, Ch. Gogos neprašė teismo priteisti jam kokį nors su tuo susijusios finansinės žalos atlyginimą.
a) Priimtinumas
47. Komisija mano, kad antrasis apeliacinio skundo pagrindas yra nepriimtinas. Ji nurodo, kad Ch. Gogos visame ligšioliniame teismo procese apsiribojo reikalavimu pripažinti negaliojančiais sprendimą priskirti lygiui ir ginčijamą sprendimą. Jis niekada nepateikė reikalavimo atlyginti žalą, todėl toks reikalavimas, pirmą kartą pateiktas tik apeliaciniame procese, nepriimtinas.
48. Ch. Gogos, remiantis net jo paties parodymais, procese Pirmosios instancijos teisme iš tikrųjų nepateikė formalaus reikalavimo atlyginti žalą.
49. Tačiau Komisijos prieštaravimas dėl priimtinumo nepagrįstas. Komisija netinkamai įvertino tikrąjį tikslą, kurio Ch. Gogos siekia antruoju apeliacinio skundo pagrindu. Yra kilęs klausimas, ar Pirmosios instancijos teismas galėjo ir turėjo ex officio priteisti atlyginti žalą ieškovui, t. y. ir nesant atitinkamo prašymo.
50. Klausimas, ar Pirmosios instancijos teismas galėjo ir atitinkamai netgi turėjo ex officio
priteisti atlyginti finansinę žalą Ch Gogos naudai, yra teisės klausimas, kuris gali būti nagrinėjamas apeliaciniame procese. Savarankiško reikalavimo atlyginti žalą pateikimas pirmojoje instancijoje negali būti pripažintas būtina šio klausimo nagrinėjimo sąlyga. Priešingai, šis klausimas natūraliai iškyla būtent tokiais atvejais, kai ieškovas tokio reikalavimo teismo procese pirmojoje instancijoje nepateikė.
51. Ch. Gogos, iškeldamas aptartą problemą savo apeliaciniame skunde, ne keičia nagrinėtos bylos dalyką, o siekia, kad Teisingumo Teismas ištirtų, ar Pirmosios instancijos teismas įvertino su procesu pirmojoje instancijoje susijusią medžiagą laikydamasis teisinių reikalavimų ir tam pasitelkdamas visas teisėtas ir reikalingas priemones.
52. Šiuo atžvilgiu pastebėtina, kad numatyta teisinė apsauga netektų veiksmingumo, jei reikalavimo atlyginti žalą pateikimas pirmojoje instancijoje būtų laikomas būtina priimtinumo apeliacinėje instancijoje sąlyga. Tai būtų nesuderinama su veiksmingos teisminės gynybos principu.
53. Iš to išplaukia, kad antrasis apeliacinio skundo pagrindas yra priimtinas.
b) Pagrįstumas
54. Tam, kad antrasis apeliacinio skundo pagrindas būtų pripažintas pagrįstu nagrinėjamu atveju, Pirmosios instancijos teismas privalėtų būti turėjęs įgaliojimus ex officio priteisti žalos atlyginimą Ch. Gogos naudai ir turėtų būti nepagrįstai šiais įgaliojimais nepasinaudojęs(28) .
i) Neribota jurisdikcija finansinio pobūdžio ginčuose pagal Pareigūnų tarnybos nuostatus
55. Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnio 1 dalies antru sakiniu f inansinio pobūdžio ginčuose tarp Sąjungos pareigūno ir jo paskyrimo institucijos Teisingumo Teismui suteikta neribota jurisdikcija.
56. Sąvoka „finansinio pobūdžio ginčas“ neturi būti suprantama siaurai.
57. Tiesa, ginčas yra finansinio pobūdžio visų pirma tada, kai tam tikras pareigūnas pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) 270 straipsnį pateikia ieškinį dėl pinigų sumos sumokėjimo, pavyzdžiui, dėl žalos atlyginimo ar sumos, kurios, jo manymu, jis turi teisę reikalauti pagal Pareigūnų tarnybos nuostatus ar kitą jo darbo santykius reglamentuojantį teisės aktą, sumokėjimo(29) ; tai gali būti atlyginimas, tam tikri priedai ir socialinės išmokos pagal Pareigūnų tarnybos nuostatus arba palūkanos(30) .
58. Be to, finansinio pobūdžio ginčas gali slypėti ir už pareigūno ieškinio dėl panaikinimo, kuriuo jis siekia panaikinti jo, kaip pareigūno, statusui tiesioginės įtakos turintį sprendimą(31) . Nagrinėjamu atveju ypač svarbu tai, kad pareigūno ieškinys, kuriuo jis siekia teisminio sprendimo priskirti lygiui įvertinimo, lemia finansinio pobūdžio ginčo atsiradimą(32) . Už viso to slypi mintis, kad Paskyrimų tarnybos sprendimas priskirti pareigūną lygiui, greta įtakos atitinkamo asmens karjerai ir jo asmeninei padėčiai institucijos hierarchijoje, turi tiesioginę įtaką jo turtinėms teisėms, ypač jo atlyginimo pagal Pareigūnų tarnybos nuostatus dydžiui.
59. Taigi nagrinėjamu atveju taip pat būta finansinio pobūdžio ginčo, kurį spręsdamas Pirmosios instancijos teismas pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnio 1 dalies antrą sakinį turėjo neribotą jurisdikciją.
60. Europos Sąjungos teismas Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnio 1 dalimi jam suteikta neribota jurisdikcija įgalinamas visiškai išspręsti jam pateiktus nagrinėti ginčus(33) . Taigi, kiek tai susiję išimtinai su tam tikro ginčo finansinio pobūdžio aspektais, Sąjungos teisėjas turi ne apsiriboti tik Sąjungos institucijų, įstaigų ir kitų subjektų veiksmų teisėtumo kontrole, bet turi įgaliojimus patikrinti ir jų tikslingumą. Kiek tai išimtinai susiję su tam tikro ginčo finansinio pobūdžio aspektais, Sąjungos teisėjas gali savo vertinimu pakeisti Paskyrimų tarnybos vertinimą ir jos sprendimą ne tik panaikinti, bet ir pakeisti jo turinį.
61. Pagal teismo praktiką neribota jurisdikcija apima teisę prireikus savo iniciatyva, t. y. net tuomet, kai nebuvo pateiktas atitinkamas prašymas, priteisti iš atsakovo atlyginti dėl jo kaltės padarytą žalą ir tokiu atveju, atsižvelgiant į visas bylos aplinkybes, įvertinti patirtą žalą ex aequo et bono (34) .
62. Ginčų dėl sprendimų priskirti lygiui atveju tai reiškia, kad Sąjungos teismai gali tikrinti tik pareigūno sprendimo priskirti lygiui teisėtumą, o ne patys priskirti ar pakeisti tokį priskyrimą; tačiau jie turi teisę, prireikus ex officio, priteisti atlyginti žalą atitinkamam pareigūnui, patirtą dėl Paskyrimų tarnybos klaidų, padarytų priimant sprendimą jį priskirti lygiui.
ii) Priteisimo atlyginti žalą ex officio
prasmė ir tikslas neribotos jurisdikcijos kontekste
63. Nagrinėjamu atveju Pirmosios instancijos teismas net užuolankomis neišsakė nuomonės dėl klausimo, ar Komisija ex officio
galėtų būti įpareigota atlyginti žalą. Priešingai, jis apsiribojo glausta pastaba, kad Ch. Gogos nepateikė jokio reikalavimo atlyginti finansinę žalą(35) .
64. Tai galėtų reikšti, kad Pirmosios instancijos teismas klaidingai įvertino ginčo finansinį pobūdį Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnio 1 dalies antro sakinio prasme. Gali būti, kad Pirmosios instancijos teismas nesuprato, jog dėl išimtinai finansinio pobūdžio šio ginčo aspektų jis turėjo neribotą jurisdikciją, kuri, be kita ko, apima teisę priteisti žalos atlyginimą ex officio (36) .
65. Tačiau klausimas, ar Pirmosios instancijos teismas iš tiesų klaidingai įvertino savo įgaliojimų apimtį ir taip padarė teisės klaidą, gali likti neatsakytas. Nes šiuo atveju nebuvo įvykdytos sąlygos ex officio
priteisti iš Komisijos atlyginti žalą.
66. Įgaliojimų ex officio priteisti pareigūnams žalos atlyginimą pagrindinis tikslas – suteikti Europos Sąjungos teismams galimybę užtikrinti praktinį nagrinėjant ginčus dėl tarnybos priimamų sprendimų dėl panaikinimo veiksmingumą(37) . Taigi, jei tam, kad būtų įgyvendintos tam tikro pareigūno teisės ar veiksmingai apsaugoti jo interesai, nepakanka (visiškai ar iš dalies) panaikinti klaidingą Paskyrimų tarnybos sprendimą, tai Europos Sąjungos teisėjas gali priteisti jam žalos atlyginimą ex officio .
67. Tačiau nagrinėjamu atveju Pirmosios instancijos teismas padarė išvadą, kad sprendime priskirti lygiui ir ginčijamame sprendime nebuvo teisės klaidų. Kadangi atsižvelgdamas į tai Pirmosios instancijos teismas nepanaikino abiejų sprendimų, jis neturėjo jokio pagrindo užtikrinti praktinį jo sprendimo veiksmingumą ex officio
priteisdamas atlyginti žalą. Toks veiksmas teisiniu požiūriu yra visiškai nepriekaištingas.
68. Tik papildant dar reikia paminėti, kad nagrinėjamu atveju taip pat būtų negalimas ir žalos Ch. Gogos dėl teisėtų administracijos veiksmų atlyginimas. Nepaisant to, kad Europos Sąjungos teisėje dar nėra galutinai išaiškinta, ar ir kokiomis sąlygomis toks žalos atlyginimas galėtų būti priteistas(38), Ch. Gogos patirti nuostoliai, susiję su jo atlyginimu ir karjera naujoje A kategorijoje, priežastiniu ryšiu yra susiję ne su sprendimu priskirti lygiui bei ginčijamu sprendimu, o su teisės klaida, kurią padarė Komisija vykdydama konkursą(39) .
69. Todėl antrasis apeliacinio skundo pagrindas yra nepagrįstas.
3. Baigiamosios pastabos
70. Dėl išsamumo reikia paminėti, kad sprendimas priskirti pareigūną lygiui nėra tinkama priemonė kompensuoti atitinkamus nuostolius, kuriuos pareigūnas patyrė dėl klaidų, padarytų vykdant dabar jau pasibaigusią konkurso procedūrą.
71. Iš tiesų galima abejoti, ar Pirmosios instancijos teismo išvada, kad Pareigūnų tarnybos nuostatų 31 straipsnio 2 dalis a priori
netaikoma vidaus konkurso atveju(40), yra teisinga. Ši nuostata institucijai, kaip darbdaviui, turėtų leisti užsitikrinti paslaugas asmens, kurį ji šiaip prarastų dėl to, kad jo paslaugos yra paklausios darbo rinkoje ir jis gali rinktis iš daugelio kitų potencialių darbdavių pasiūlymų(41) . Kitaip nei, atrodo, mano Pirmosios instancijos teismas, tokia situacija, kai Europos institucijos ir privatūs darbdaviai konkuruoja dėl Europos Sąjungos institucijos kandidatų, jokiu būdu nėra negalima vidaus konkurse dalyvaujančių kandidatų atveju. Asmuo, kuris jau dirba Europos Sąjungos institucijoje, gali bandyti atsukti jai nugarą ir pereiti į privatų sektorių arba kitą tarptautinę instituciją, jei išorinių darbdavių pasiūlymai jam atrodo patrauklesni nei lygis, kuriam jis priskirtas, ir karjera Europos viešojoje tarnyboje. Tai ypač gali būti realu kai kurių aukštųjų mokyklų absolventų, kurie užima B ir C kategorijų pareigybes, atveju.
72. Galiausiai klausimas dėl Pareigūnų tarnybos nuostatų 31 straipsnio 2 dalies taikymo šiam procesui gali likti atviras. Pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 31 straipsnio 2 dalį priskyrimas aukštesniam lygiui nukrypstant nuo 1 dalyje įtvirtinto priskyrimo pradiniam tarnybos lygiui principo yra galimas tik išimtiniais atvejais(42), būtent, kai tai atitinka ypatingus tarnybos poreikius arba iš tiesų yra pateisinama atsižvelgiant į ypatingą kvalifikaciją arba ypatingą asmens profesinę patirtį(43) ; kitaip tariant, kai kandidatas yra tikrai išskirtinis(44) . Jei būtų norima Pareigūnų tarnybos nuostatų 31 straipsnio 2 dalį pritaikyti kaip kompensaciją už tam tikras neigiamas pasekmes pareigūno karjerai ir nesant paminėtų sąlygų, tai būtų piktnaudžiavimas šia nuostata.
73. Reikalavimo būti paskirtam į aukštesnį lygį Ch. Gogos negali grįsti ir bendruoju vienodo požiūrio principu. Šiuo principu reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos – vienodai, jei toks vertinimas negali būti objektyviai pagrįstas(45) . Skirtingas situacijas apibūdinančius elementus ir jų panašumą reikia apibrėžti ir įvertinti atsižvelgiant, be kita ko, į taikytinos priemonės paskirtį bei tikslą(46) .
74. Sprendimo priskirti lygiui pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 31 straipsnį tikslas ir paskirtis yra tik priskirti atitinkamą pareigūną tam tikrai pareigų kategorijai vadovaujantis tarnybos interesais ir atsižvelgiant į jo kvalifikaciją. Teisingumo Teismas neturi jokio pagrindo manyti, kad Ch. Gogos šių kriterijų atžvilgiu būtų buvęs kitokioje situacijoje nei kiti vidaus konkursą laimėję kandidatai. Todėl atsižvelgiant į vienodo požiūrio principą negalima užginčyti to, kad jis buvo priskirtas tai pačiai A 7 kategorijai kaip ir kiti konkursą laimėję kandidatai. Priešingai, galimi tam tikri konkurso procedūros pažeidimai ir su tuo susijęs delsimas paskirti pareigūną į tarnybą nėra reikšmingi kriterijai vertinant sprendimą priskirti lygiui.
75. Žinoma, neginčytina, kad Ch. Gogos dėl dviejų egzamino žodžiu pakartojimų ir su tuo susijusio konkurso procedūros uždelsimo prarado galimybę būti anksčiau paskirtas į A kategoriją ir kartu taip pat būti anksčiau paaukštintas pagal naują kategoriją(47) . Tačiau su tuo susijusi materialinė ir nematerialinė žala jam kilo ne dėl šiame procese priimto sprendimo priskirti lygiui ir ginčijamo sprendimo. Net jei abu šie sprendimai būtų neteisėti, Pirmosios instancijos teismas negalėtų priteisti atlyginti šią žalą ex officio, nepažeisdamas principo ne ultra petita .
76. Priešingai, kaip jau minėta(48), ši žala kilo dėl vykdant konkursą padarytų teisės klaidų. Ch. Gogos galėjo reikalauti atlyginti žalą abiejuose prieš tai vykusiuose teismo procesuose(49), išnaudodamas visas jam prieinamas procesines priemones.
77. Dėl pirmojo iš šių teismo procesų reikia paminėti, kad Ch. Gogos kartu su ieškiniu dėl atrankos komisijos sprendimo panaikinimo reikalavo tik neturtinės žalos atlyginimo. Tačiau šį reikalavimą Pirmosios instancijos teismas atmetė, motyvuodamas tuo, kad atrankos komisijos sprendimo panaikinimas yra pakankama ieškovo patirtos žalos kompensacija(50) . Šis sprendimas šiuo metu jau yra įsiteisėjęs.
78. Dėl antrojo teismo proceso reikia paminėti, kad Ch. Gogos su Komisija sudarytoje taikos sutartyje atsisakė visų tuo metu jo pateiktų reikalavimų atlyginti žalą(51) . Kadangi nesama jokio pagrindo manyti, kad neteisminis Ch. Gogos ir Komisijos susitarimas būtų negaliojantis, šiandien apeliantas nebegali reikalauti atlyginti žalą, dėl kurios susitarta šioje taikos sutartyje.
79. Tik jei išaiškėtų, kad dar esama apčiuopiamesnės žalos, kurios atlyginimo Ch. Gogos praeityje neatsisakė, būtų galima apskritai svarstyti klausimą dėl žalos už prarastą ankstesnio kilimo tarnyboje galimybę atlyginimo. Jeigu įvykdytos visos likusios pareigūno prašymo atlyginti žalą sąlygos(52) ir kol dar nesuėjusi senatis, Ch. Gogos turi teisę atskirai reikalauti atitinkamos žalos atlyginimo.
4. Tarpinė išvada
80. Kadangi nė vienas iš dviejų Ch. Gogos apeliacinio skundo pagrindų nebuvo pripažintas pagrįstu, taigi yra atmestinas visas jo apeliacinis skundas.
81. Atsižvelgiant į tai, jo reikalavimai panaikinti sprendimą priskirti lygiui ir ginčijamą sprendimą bei priteisti 538 121,79 EUR dydžio kompensaciją netenka pagrindo, nes visų šių reikalavimų tenkinimo prielaida yra skundžiamo sprendimo panaikinimas.
B – Dėl atskiro reikalavimo priteisti kompensaciją už teismo proceso pirmojoje instancijoje trukmę
82. Galiausiai Ch. Gogos reikalauja, kad Teisingumo Teismas priteistų jam teisingą kompensaciją už, jo manymu, nepateisinamai ilgą proceso Pirmosios instancijos teisme trukmę. Jam padarytos žalos dydį, remdamasis Sprendimu Baustahlgewebe (53), jis vertina 50 000 EUR.
83. Tačiau, kaip Teisingumo Teismas yra konstatavęs Sprendime FIAMM (54), toks atskiras prašymas atlyginti žalą apeliacinėje instancijoje yra nepriimtinas. Pagal Procedūros reglamento 113 straipsnio 1 dalį apeliaciniu skundu gali būti prašoma tik visiškai arba iš dalies panaikinti pirmosios instancijos teismo sprendimą ir prireikus visiškai arba iš dalies patenkinti tuos pačius reikalavimus, kurie buvo pareikšti pirmojoje instancijoje; naujų reikalavimų pareikšti negalima.
84. Remtis nepateisinamai ilga proceso Pirmosios instancijos teisme trukme apeliacinėje instancijoje galima tik tuomet, jeigu ji turėjo įtakos vienos iš bylos šalių atžvilgiu pirmojoje instancijoje priimtam sprendimui ir dėl to šis sprendimas gali būti panaikintas(55) . Tačiau nagrinėjamu atveju tokia aplinkybe Ch. Gogos nesirėmė.
85. Todėl reikia atmesti jo reikalavimą priteisti kompensaciją.
86. Tik dėl išsamumo reikia paminėti, kad savaime aišku, jog Ch. Gogos turi teisę remtis minėto proceso trukme pateikdamas ieškinį dėl žalos atlyginimo pagal SESV 268 straipsnį, skaitomą kartu su SESV 340 straipsnio 2 dalimi(56), nukreiptą prieš Europos Sąjungą(57) . Tačiau atitinkamą kompensaciją turėtų skirti ne Europos Komisija, o Europos Sąjungos Teisingumo Teismas kaip institucija.
87. Nagrinėjant tokį ieškinį reikėtų, be kita ko, ištirti, ar nagrinėjamu atveju proceso Pirmosios instancijos teisme trukmė buvo tokia nepateisinamai ilga, kad buvo pažeista teisė į teisingą bylos nagrinėjimą per įmanomai trumpiausią laiką(58) . Tai reikia vertinti atsižvelgiant į kiekvienos bylos aplinkybes, pavyzdžiui, į bylos sudėtingumą ir šalių elgesį(59) .
88. Nagrinėjamu atveju procesas Pirmosios instancijos teisme truko apie ketverius metus ir aštuonis mėnesius(60) . Ypač atkreiptinas dėmesys į tai, kad nuo rašytinės proceso dalies pabaigos iki posėdžio pirmojoje instancijoje(61) praėjo daugiau nei treji metai. Nepažeidžiant išvadų, kurios gali būti padarytos atlikus detalesnį tyrimą procese dėl žalos atlyginimo, atrodo, kad tokia proceso trukmė negali būti pateisinama nei ypatingu bylos ar iškeltų faktų ir teisės klausimų sudėtingumu, nei šalių elgesiu. Pirmosios instancijos teismo vidinės organizacinės problemos, pavyzdžiui, susijusios su pastoviu naujų teisėjų skyrimu, negali sukelti neigiamų padarinių teisės subjektams. Komisija nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas nagrinėjamu laikotarpiu turėjo išnagrinėti kur kas daugiau bylų nei tuo laiku, kai buvo priimtas Sprendimas Baustahlgewebe ; tačiau ji nepamini, kad Pirmosios instancijos teismo narių ir personalo skaičius taip pat išaugo.
V – Išlaidos
89. Remiantis Procedūros reglamento 122 straipsnio 1 dalimi, jeigu apeliacinis skundas yra atmetamas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Nagrinėjamu atveju sprendimas dėl bylinėjimosi išlaidų turi ypatingą reikšmę, nes Komisijai ir kitiems proceso dalyviams atstovavo advokatai.
90. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, skaitomą kartu su to paties reglamento 118 straipsniu, paprastai pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kaip matyti iš Procedūros reglamento 122 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos, ši taisyklė taikoma ir pareigūnų ar kitų Sąjungos institucijų tarnautojų paduotiems apeliaciniams skundams bylose dėl tarnybos teisinių santykių. Atitinkamai Ch. Gogos, kaip bylą pralaimėjusiai šaliai, turėtų būti nurodoma padengti savo ir Komisijos bylinėjimosi išlaidas, kaip to nagrinėjamu atveju prašė Komisija.
91. Tačiau pagal Procedūros reglamento 122 straipsnio 2 dalį, nukrypstant nuo Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalies, pareigūnų arba kitų institucijos tarnautojų pateiktuose apeliaciniuose skunduose Teisingumo Teismas gali paskirstyti išlaidas šalims, jeigu to reikalauja teisingumas.
92. Viena vertus, nagrinėjamu atveju, be jokios abejonės, konstatuotina, kad Ch. Gogos apeliacinio skundo pagrindai ir jo pateikti prašymai buvo nepagrįsti, nes buvo paremti netinkamomis teisinėmis prielaidomis.
93. Tačiau, kita vertus, esama pagrindo manyti, kad Komisija savo elgesiu iš esmės prisidėjo prie nagrinėjamo ginčo atsiradimo. Jei Komisijai vykdant vidaus konkursą nebūtų prireikę trijų kartų tam, kad Ch. Gogos egzaminas žodžiu būtų tinkamai suorganizuotas, šio teisinio ginčo būtų buvę galima išvengti(62) .
94. Be to, apeliantas turėjo teisėtą interesą gauti atitinkamą kompensaciją už galimybės anksčiau, nei tai faktiškai įvyko, būti paskirtam į A kategoriją praradimą. Jam tik sąlyginai galima priekaištauti dėl to, kad jis šiame apeliaciniame procese bandė gauti šią kompensaciją remdamasis galimybe skirti finansinę kompensaciją ex officio, nes teismo praktika šioje srityje yra menkai išplėtota.
95. Todėl iš esmės manau, kad teisingumas reikalauja pritaikyti Procedūros reglamento 122 straipsnio antrą pastraipą ir nukrypstant nuo Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalies bylinėjimosi išlaidų paskirstymo taisyklės šio apeliacinio proceso bylinėjimosi išlaidas padalyti abiem šalims. Mano nuomone, būtų teisinga nuspręsti, kad kiekviena šalis turi padengti savo patirtas bylinėjimosi išlaidas.
VI – Išvada
96. Atsižvelgdama į išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:
1. Atmesti apeliacinį skundą.
2. Atmesti Ch. Gogos prašymą priteisti kompensaciją už teismo proceso pirmojoje instancijoje trukmę.
3. Nurodyti kiekvienai šaliai padengti savo patirtas bylinėjimosi išlaidas.
(1) .
(2)  –	2008 m. spalio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas C . Gogos prieš Komisiją
(T‑66/04, Rink. p. I‑0000).
(3)  –	2004 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 723/2004, iš dalies keičiantis Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygas (OL L 124, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 2 t., p. 130).
(4)  –	Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatai ir kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygos, kaip nustatyta 1968 m. vasario 29 d. Tarybos reglamento (EEB, Euratomas, EAPB) Nr. 259/68 (OL L 56, p. 1) 2 ir 3 straipsniuose (1972 m. birželio 30 d. Tarybos reglamento (Euratomas, EAPB, EEB) Nr. 1473/72 (OL L 160, p. 1) redakcija), taikytini nuo 1968 m. kovo 5 dienos.
(5)  –	2000 m. kovo 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas C. Gogos prieš Komisiją
(T‑95/98, Rink. p. I‑A‑51 ir II‑219).
(6)  –	Žr. 2002 m. spalio 21 d. Pirmosios instancijos teismo nutartį Gogos prieš Komisiją
(T‑97/01, Rink. p. I‑0000).
(7)  –	Sprendimas Gogos prieš Komisiją
(T‑97/01).
(8)  –	Apeliacinio skundo, kuris iš pradžių buvo įteiktas faksu, originalas Teisingumo Teismo kanceliarijai buvo pateiktas 2008 m. gruodžio 24 d.
(9)  –	Žr. santrauką skundžiamo sprendimo 18 punkte.
(10)  –	Skundžiamo sprendimo 27–43 punktai.
(11)  –	Skundžiamo sprendimo 44–46 punktai.
(12)  –	1991 m. spalio 1 d. Sprendimas Vidrányi prieš Komisiją
(C‑283/90 P, Rink. p. I‑4339, 29 punktas) ir 2003 m. rugsėjo 11 d. Sprendimas Belgija prieš Komisiją
(C‑197/99 P, Rink. p. I‑8461, 80‑83 punktai); ta pačia prasme žr. 2009 m. birželio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą Krcova prieš Teisingumo Teismą
(T-498/07 P, Rink. p. I‑0000, 34 punktas); taip pat 1994 m. vasario 10 d. generalinio advokato C. O. Lenz išvadą byloje SFEI ir kt. prieš Komisiją
(C‑39/93 P, Rink. p. I‑2681, 36 punktas).
(13)  –	1998 m. gruodžio 17 d. Sprendimas Baustahlgewebe prieš Komisiją
(C‑185/95 P, Rink. p. I‑8417, 25 punktas), 1998 m. gegužės 7 d. Sprendimas Somaco prieš Komisiją
(C‑401/96 P, Rink. p. I‑2587, 53 punktas), 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimas Masdar (UK) prieš Komisiją (C‑47/07 P, Rink. p. I‑0000, 76 punktas) ir 2009 m. liepos 16 d. Sprendimas D er Grüne Punkt – Duales System Deutschland prieš Komisiją
(C‑385/07 P, Rink. p. I‑0000, 71 punktas).
(14)  –	Pirmosios instancijos teismo posėdžio pranešimo 25–31 punktai.
(15)  –	Skundžiamo sprendimo 18 punktas.
(16)  –	Lietuviškai: „panaikinimo pagrindai“ arba „negaliojimo pagrindai“.
(17)  –	1994 m. birželio 1 d. Sprendimas Komisija prieš Brazzelli Lualdi ir kt. (C‑136/92 P, Rink. p. I‑1981, 57–59 punktai), 2005 m. birželio 28 d. Sprendimas Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
(C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P iki C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I‑5425, 165 punktas), 2007 m. sausio 18 d. Sprendimas PKK ir KNK prieš Tarybą
(C‑229/05 P, Rink. p. I‑439, 66 punktas) ir 2009 m. balandžio 2 d. Sprendimas Frankreich Télécom prieš Komisiją
(C‑202/07 P, Rink. p. I‑0000, 60 punktas).
(18)  –	Pažvelgus į jo Pirmosios instancijos teismui pateiktą ieškinį (27–41 punktai) matyti, kad C. Gogos pusę savo rašytinių pastabų pirmojoje instancijoje skyrė argumentams dėl EB 233 straipsnio ir dėl lygiateisiškumo, protingumo, gero administravimo ir karjeros principų.
(19)  –	1998 m. gegužės 14 d. Sprendimas Taryba prieš de Nil ir Impens
(C‑259/96 P, Rink. p. I‑2915, 32 ir 33 punktai) ir 17 išnašoje minėto Sprendimo France Télécom prieš Komisiją
29 punktas.
(20)  –	2001 m. kovo 6 d. Sprendimas Connolly prieš Komisiją
(C‑274/99 P, Rink. p. I‑1611, 121 punktas), 2008 m. rugsėjo 9 d. Sprendimas F IAMM ir FIAMM Technologies prieš Tarybą ir Komisiją
(C‑120/06 P ir C‑121/06 P, Rink. p. I‑6513, 91 punktas) ir 17 išnašoje minėto Sprendimo France Télécom prieš Komisiją
30 punktas).
(21)  –	2009 m. balandžio 2 d. Sprendimas Bouygues ir Bouygues Télécom prieš Komisiją
(C‑431/07 P, Rink. p. I‑0000, 42 punktas) ir 2009 m. liepos 16 d. Sprendimas Komisija prieš Schneider Electric
(C‑440/07 P, Rink. p. I‑0000, 135 punktas).
(22)  –	2007 m. spalio 25 d. Sprendimas Komninou ir kt. prieš Komisiją
(C‑167/06 P, Rink. p. I‑0000, 22 punktas).
(23)  –	Skundžiamo sprendimo 27–43 punktai.
(24)  –	Skundžiamo sprendimo 44 punktas.
(25)  –	Skundžiamo sprendimo 45 ir 46 punktai.
(26)  –	2007 m. birželio 7 d. Sprendimas Wunenburger prieš Komisiją
(C‑362/05 P, Rink. p. I‑4333, 80 punktas).
(27)  –	Tik dėl išsamumo paminėtina, kad Pirmosios instancijos teismas kalba apie posėdį „2002 m. rugsėjį“, įvykusį kaip „Sprendimo Gogos prieš Komisiją
padarinys“. Kaip teisingai pastebėjo Ch. Gogos, minimas posėdis įvyko ne 2002 m. rugsėjį, o 2002 m. lapkritį, ir jo pagrindas – ne ankstesnis sprendimas Gogos prieš Komisiją, o byloje T‑97/01 tarp šalių sudaryta taikos sutartis.
(28)  –	Ta prasme taip pat ir 2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimas Weißenfels prieš Parlamentą
(C‑135/06 P, Rink. p. I‑12041, 69 punktas).
(29)  –	28 išnašoje minėto Sprendimo Weißenfels prieš Parlamentą
65 punktas.
(30)  –	28 išnašoje minėto Sprendimo Weißenfels prieš Parlamentą
62 ir 66 punktai ir 1997 m. balandžio 17 d. Sprendimas de Compte prieš Parlamentą
(C‑90/95 P, Rink. p. I‑1999, 45 punktas).
(31)  –	1980 m. birželio 5 d. Sprendimas Oberthür prieš Komisiją
(24/79, Rink. p. 1743, 14 punktas) ir 1987 m. spalio 27 d. Sprendimas Houyoux ir Guery prieš Komisiją
(176/86 ir 177/86, Rink. p. 4333, 16 punktas kartu su 1 punktu); taip pat žr. 1998 m. gegužės 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą Wenk prieš Komisiją
(T‑159/96, Rink. p.I‑A‑193 ir II‑593, 122 punktas), 2004 m. kovo 31 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą Girardot prieš Komisiją
(T‑10/02, Rink. p. I‑A‑109 ir II‑483, 89 punktas) ir 2009 m. rugsėjo 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą ETF prieš Landgren
(T‑404/06 P, Rink. p. I‑0000, 233 punktas).
(32)  –	1965 m. liepos 8 d. Sprendimas Krawczynski prieš Komisiją
(83/63, Rink. p. 828, 841 punktas).
(33)  –	28 išnašoje minėto Sprendimo Weißenfels prieš Parlamentą
67 punktas ir 2009 m. gruodžio 17 d. Sprendimas M prieš EMEA
(C‑197/09, Rink. p. I‑0000, 56 punktas).
(34)  –	31 išnašoje minėto Sprendimo Oberthür prieš Komisiją
14 punktas; 31 išnašoje minėto Sprendimo Houyoux ir Guery prieš Komisiją
16 punktas; 2008 m. vasario 21 d. Sprendimas Komisija prieš Girardot (C‑348/06 P, Rink. p. I‑833, 58 punktas) ir 33 išnašoje minėto Sprendimo M prieš EMEA
56 punktas bei 31 išnašoje minėto Sprendimo Wenk prieš Komisiją
122 punktas; tokiu požiūriu remtasi ir 1960 m. gruodžio 16 d. Sprendime Fiddelaar prieš Komisiją
(44/59, Rink. p. 1117, 1140 punktas).
(35)  –	Skundžiamo sprendimo 47 punktas.
(36)  –	Žr. šiuo aspektu taip pat šios išvados 60 ir 61 punktus.
(37)  –	2004 m. kovo 31 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas Girardot prieš Komisiją
(T‑10/02, Rink. p. I‑A‑109 ir II‑483, 26 punktas).
(38)  –	Po Sprendimo FIAMM (minėto 20 išnašoje, 174–179 punktai) žinoma, kad dabartiniame Europos Sąjungos teisės vystymosi etape neegzistuoja galimybė prisiteisti kompensaciją už jos institucijų teisėtai priimtų norminių
teisės aktų sukeltus padarinius. O klausimas dėl kompensacijos už teisėtų administracinių aktų
padarinius dar nebuvo nagrinėtas.
(39)  –	Žr. šiuo aspektu šios išvados 70–79 punktus.
(40)  –	Skundžiamo sprendimo 30–35 punktai.
(41)  –	1999 m. liepos 1 d. Sprendimas Alexopoulou prieš Komisiją
(C‑155/98 P, Rink. p. I‑4069, 34–36 punktai).
(42)  –	1985 m. birželio 6 d. Sprendimas De Santis prieš Audito rūmus
(146/84, Rink. p. 1723, 9 punktas) ir 41 išnašoje minėto Sprendimo Alexopoulou prieš Komisiją
32, 33 ir 36 punktai; 2003 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas Chawdhry prieš Komisiją
(T‑133/02, Rink. p.I‑A‑329 ir II‑1617, 36 punktas) ir 2009 m. gruodžio 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas Giannopoulos prieš Tarybą
(T-436/07 P, Rink. p. I‑0000, 34 ir 52 punktai).
(43)  –	42 išnašoje minėto Sprendimo De Santis prieš Audito rūmus
9 punktas.
(44)  –	41 išnašoje minėto Sprendimo Alexopoulou prieš Komisiją
31, 34 ir 36 punktai.
(45)  –	2006 m. sausio 10 d. Sprendimas IATA ir ELFAA
(C‑344/04, Rink. p. I‑403, 95 punktas), 2007 m. gegužės 3 d. Sprendimas Advocaten voor de Wereld
(C‑303/05, Rink. p. I‑3633, 56 punktas), 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimas Arcelor Atlantique ir Lorraine ir kt. (C‑127/07, Rink. p. I‑0000, 23 punktas) ir 2009 m. liepos 7 d. Sprendimas S.P.C.M. ir kt. (C‑558/07, Rink. p. I‑0000, 74 punktas).
(46)  –	45 išnašoje minėto Sprendimo Arcelor 26 punktas.
(47)  –	Nieko kito Pirmosios instancijos teismas nenurodė ir skundžiamo sprendimo 47 punkte. Bendrai dėl galimybės praradimo kaip atlygintinos žalos žr. 34 išnašoje minėto Sprendimo Komisija prieš Girardot
54 ir 55 punktus; žr. taip pat 1996 m. birželio 26 d. Sprendimą De Nil ir Impens prieš Tarybą
(T‑91/95, Rink p. I‑A‑327 ir II‑959, 38 punktas), kuris šio punkto atžvilgiu nėra kvestionuojamas 19 išnašoje minėtame Teisingumo Teismo sprendime Taryba prieš de Nil ir Impen .
(48)  –	Žr. šios išvados 68 punktą.
(49)  –	T‑95/98 ir T‑97/01 (žr. šiuo aspektu šios išvados 11–14 punktus).
(50)  –	5 išnašoje minėto Sprendimo Gogos prieš Komisiją
(T‑95/08) 60–62 punktai.
(51)  –	6 išnašoje minėtos Nutarties Gogos prieš Komisiją
(T‑97/01) 2 punktas.
(52)  –	Dėl šių likusių sąlygų žr. 34 išnašoje minėto Sprendimo Komisija prieš Girardot
52 punktą.
(53)  –	13 išnašoje minėto Sprendimo Baustahlgewebe
141 punktas.
(54)  –	38 išnašoje minėto Sprendimo FIAMM
205 ir 211 punktai.
(55)  –	13 išnašoje minėto Sprendimo Baustahlgewebe
49 punktas; 38 išnašoje minėto Sprendimo FIAMM
203 punktas ir 2009 m. liepos 16 d. Sprendimas Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland prieš Komisiją
(C‑385/07 P, Rink. p. I‑0000, 190–193 punktai).
(56)  –	Ankstesnis EB 235 straipsnis, skaitomas kartu su EB 288 straipsnio 2 dalimi.
(57)  –	55 išnašoje minėto Sprendimo Der Grüne Punkt
195 punktas.
(58)  –	13 išnašoje minėto Sprendimo Baustahlgewebe
21 punktas ir 55 išnašoje minėto Sprendimo Der Grüne Punkt
177–179 punktai.
(59)  –	55 išnašoje minėto Sprendimo Der Grüne Punkt
181 punktas.
(60)  –	Ieškinys Pirmosios instancijos teismui buvo įteiktas 2004 m. vasario 18 d., o skundžiamas sprendimas priimtas 2008 m. vasario 15 d.
(61)  –	Rašytinė proceso dalis pirmojoje instancijoje baigėsi 2004 m. lapkričio 17 d. pateikus tripliką, posėdis įvyko 2008 m. vasario 15 d.
(62)  –	Žr. šiuo aspektu Pirmosios instancijos teismo teiginius skundžiamo sprendimo 51 punkte.