SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (tretji senat)
z dne 6. oktobra 2004
Zadeva T-294/02
Miguel Vicente-Nuñez
proti
Komisiji Evropskih skupnosti
„Izvršitev sodbe Sodišča prve stopnje – Odločba o napredovanju – Delovna doba v nazivu – Datum začetka veljavnosti“
Celotno besedilo v francoskem jeziku II - 0000
Predmet:         Tožba, katere predmet je predlog za razglasitev ničnosti odločbe Komisije o napredovanju tožeče stranke v naziv A 5/3 v okviru
napredovalnega obdobja 1998, sprejete za izvršitev sodbe Sodišča prve stopnje z dne 9. marca 2000 v zadevi T-10/99, kolikor
odločba omejuje njene učinke na 1. april 2000, in odškodninski zahtevek.
Odločitev:         Odločba Komisije z dne 11. junija 2002 se razglasi za nično, kolikor se z njo M. Vicente-Nuñeza ne postavi v položaj, primerljiv
s tistim, ki bi ga glede na njegovo delovno dobo v nazivu imel, če bi 1. aprila 1998 napredoval v naziv A 5. Tožba se v preostalem
zavrne. Komisiji se naloži plačilo stroškov.
Povzetek
1.     Uradniki – Tožba – Ničnostna sodba – Učinki – Obveznost sprejeti ukrepe za izvršitev – Upoštevanje skupnostnega prava – Povrnitev
škode tožeče stranke, ki je povezana z aktom, ki je bil razglašen za ničnega – Posebne težave – Dodelitev pravičnega povračila
za škodo, ki jo je utrpela tožeča stranka
(Člen 233, prvi pododstavek, ES)
2.     Uradniki – Napredovanje – Napredovanje, ki vključuje spremembo kariere – Napredovanje, ki lahko nastopi zgolj z zasedbo delovnega
mesta, za katero je bilo objavljeno, da je prosto – Izključitev vsake retroaktivnosti – Retroaktivnost, namenjena učinku ničnostne
sodbe – Odsotnost učinka – Nujnost nevtraliziranja učinkov napredovanja z zamudo z ustreznimi ukrepi
(Člen 233, prvi pododstavek, ES; Kadrovski predpisi za uradnike, člena 4(1) in (2), in 45)
3.     Uradniki – Nepogodbena odgovornost institucij – Pogoji – Nezakonitost – Škoda – Vzročna zveza – Obveznost izpolnitve meril,
ki se upoštevajo za določitev vsote odškodnine
4.     Uradniki – Nepogodbena odgovornost institucij – Pogoji – Škoda – Premoženjska škoda, domnevno povzročena z napredovanjem,
ki je nastopilo z zamudo, in domnevno nadaljevanje kariere zainteresirane osebe – Škoda, katere vzrok ni zagotovo neobstoj
pravice do napredovanja
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)
5.     Uradniki – Odločba, ki posega v položaj – Obveznost obrazložitve – Obseg
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 25)
1.     Da zadevna institucija ravna v skladu z obveznostjo, ki je določena v členu 233, prvi pododstavek, ES, mora sprejeti ukrepe,
potrebne za izvršitev ničnostne sodbe z izvajanjem, pod nadzorom sodnika Skupnosti, pooblastila za odločanje po prostem preudarku,
ki ga ima v ta namen, z upoštevanjem tako izreka in obrazložitve sodbe, ki jo mora izvršiti, kot tudi določbe prava Skupnosti.
Kadar izvršitev ničnostne sodbe pomeni posebno težavo, lahko zadevna institucija zadosti obveznosti, ki izhaja iz člena 233
ES, s sprejetjem takih odločitev, da pravično povrne škodo, ki za zainteresirano stranko nastane z odločbo, ki je bila razglašena
za nično.
(Glej točki 46 in 79.)
Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 10. maj 2000, Simon proti Komisiji, T‑177/97, RecFP, str. I-A-75 in II-319, točka 23,
in navedena sodna praksa; Sodišče prve stopnje, 15. junij 2000, Alzetta in drugi proti Komisiji, T-298/97, T‑312/97, T-313/97,
T-315/97, od T-600/97 do T-607/97, T-1/98, od T-3/98 do T-6/98 in T-23/98, Recueil, str. II-2319, točka 42.
2.     Napredovanje, ki vključuje spremembo kariere, lahko nastopi zgolj z zasedbo prostega delovnega mesta, katerega nezasedenost
je morala biti objavljena. Zaradi tega dejstva, čeprav gre za učinkovanje ničnostne sodbe, ta ne more učinkovati retroaktivno
in ne glede na to, da so prisotna načela enakega obravnavanja in upravičenosti do kariere.
Zato mora uprava, da bi popolnoma izvršila navedeno sodbo, sprejeti take določbe, da se izogne temu, da interesentu zamuda,
ki jo je utrpel glede napredovanja, povzroča škodo v nadaljevanju njegove kariere, zaradi dejstva, da je delovna doba v tem
nazivu dejavnik, ki se upošteva pri sprejemanju odločitev o napredovanju.
(Glej točke 54, 63, od 86 do 91.)
Napotitev na: Sodišče, 1. julij 1976, Sergy proti Komisiji, 58/75, Recueil, str. 1139, točka 17.
3.     Nepogodbena odgovornost Skupnosti je podrejena izpolnitvi več pogojev, namreč nezakonitosti ravnanja, očitanega institucijam,
dejanske škode in obstoja vzročne zveze med ravnanjem in zatrjevano škodo. V tem pogledu mora vloga za povrnitev škode, ki
jo je povzročila institucija, vsebovati elemente, ki omogočajo identifikacijo, predvsem narave in obsega, škode. Še več, ko
Sodišče prve stopnje oceni ex aequo et bono škodo, je dolžno obrazložiti zlasti izpolnjena merila, ki se upoštevajo za določitev te vsote. Iz tega izhaja, da mora tožeča
stranka za podkrepitev svojih zahtev upoštevati ustrezna merila, ki omogočajo presojo Sodišču prve stopnje.
(Glej točke 66, 103 in 104.)
Napotitev na: Sodišče, 1. junij 1994, Komisija proti Brazzelli Lualdi in drugim, C‑136/92 P, Recueil, str. I-1981, točka 42;
Sodišče, 14. maj 1998, Svet proti De Nil in Impens, C-259/96 P, Recueil, str. I-2915, točki 32 in 33; Sodišče, 5. oktober
1999, Apostolidis in drugi proti Komisiji, C-327/97 P, Recueil, str. I‑6709, točka 37; Sodišče prve stopnje, 26. maj 1998,
Bieber proti Parlamentu, T-205/96, RecFP, str. I-A-231 in II-723, točka 48.
4.     Kadrovski predpisi, ki ne podeljujejo nobene pravice do napredovanja niti uradnikom, ki izpolnjujejo vse pogoje za napredovanje
in možnosti za povišanje, ki so zelo negotove in domnevne, in dejstvo, da uradnik zaradi kadrovskih pravil ni mogel biti povišan
retroaktivno, kljub sodbi, ki razglasi za nično zavrnitev njegovega napredovanja, temu ne omogoča, da bi določil in natančneje
ocenil premoženjsko škodo zainteresirane stranke v poznejšem razvoju njene kariere.
(Glej točko 68.)
Napotitev na: Sodišče, 27. oktober 1977, Giry proti Komisiji, 126/75, 34/76 in 92/76, Recueil, str. 1937, točki 27 in 28;
Sodišče prve stopnje, 22. februar 2000, Rose proti Komisiji, T-22/99, RecFP, str. I-A-27 in II-115, točka 37.
5.     Namen obveznosti obrazložitve, določene v členu 25 Kadrovskih predpisov, je na eni strani zainteresirani stranki zagotoviti
zadostno indikacijo za presojo utemeljitve odločitve, ki jo je sprejela uprava, in priložnost vložiti tožbo pri Sodišču prve
stopnje in na drugi strani omogočiti, da le-to izvaja nadzor. Njegova razsežnost mora biti presojana glede na konkretne okoliščine,
predvsem glede na vsebino akta, naravo razlogov, na katere se sklicuje, in glede na interes, ki ga lahko ima naslovnik, da
dobi obrazložitve.
(Glej točko 94.)
Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 9. marec 2000, Vicente-Nuñez proti Komisiji, T-10/99, RecFP, str. I-A-47 in II-203, točka
41.