62017CJ0622_RES
Zadeva C‑622/17
Baltic Media Alliance Ltd.
proti
Lietuvos radijo ir televizijos komisija
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Vilniaus apygardos administracinis teismas)
Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 4. julija 2019
„Predhodno odločanje – Svoboda opravljanja storitev – Direktiva 2010/13/EU – Avdiovizualne medijske storitve – Razširjanje televizijskih programov – Člen 3(1) in (2) – Svoboda sprejemanja in prenašanja – Spodbujanje k sovraštvu na podlagi narodnosti – Ukrepi, ki jih sprejme država članica sprejemnica – Začasna obveznost ponudnikov medijskih storitev in drugih oseb, ki zagotavljajo storitev distribucije televizijskih kanalov ali programskih vsebin prek spleta, da na ozemlju te države članice televizijski kanal distribuirajo oziroma prenašajo samo v okviru plačljivih paketov“
Vprašanja za predhodno odločanje – Dopustnost – Meje – Očitno neupoštevna vprašanja in hipotetična vprašanja, postavljena tako, da izključujejo koristen odgovor
(člen 267 PDEU)
(Glej točke od 24 do 27 in 31.)
Svoboda opravljanja storitev – Dejavnosti razširjanja televizijskih programov – Direktiva 2010/13 – Področje uporabe – Ponudniki medijskih storitev pod pristojnostjo države članice – Pojem – Merila – Uredniška odgovornost – Priprava – Presoja nacionalnega sodišča
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2010/13, uvodna izjava 35 ter členi 1(1)(c) in (d), 2(2)(a) in (3), od (a) do (c))
(Glej točke od 37 do 41, 43, od 45 do 48 in 52.)
Svoboda opravljanja storitev – Dejavnosti razširjanja televizijskih programov – Direktiva 2010/13 – Prepoved omejevanja sprejemanja avdiovizualnih medijskih storitev iz drugih držav članic – Področje uporabe – Ukrep javnega reda, s katerim je naložena obveznost, da se televizijski kanal, ki prihaja iz druge države članice, začasno distribuira oziroma prenaša samo v okviru plačljivih paketov – Izključitev
(Direktiva 2010/13 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 3(1) in (2); Direktiva Sveta 89/552, člen 2a(1) in (2))
(Glej točke od 70 do 77 in 84 ter izrek.)
Povzetek
Država članica lahko iz razlogov javnega reda, kot je boj proti spodbujanju k sovraštvu, naloži obveznost, da se televizijski kanal, ki prihaja iz druge države članice, začasno distribuira oziroma prenaša samo v okviru plačljivih paketov
Sodišče je v sodbi z dne 4. julija 2019, Baltic Media Alliance (C‑622/17), razsodilo, da ukrep, s katerim je iz razlogov javnega reda naložena obveznost, da se televizijski kanal, ki prihaja iz druge države članice, začasno distribuira oziroma prenaša samo v okviru plačljivih paketov, ne spada na področje uporabe člena 3 Direktive 2010/13. (
1
) V skladu s to določbo morajo države članice zagotoviti svobodo sprejemanja televizijskih programov iz drugih držav članic in ne smejo omejevati njihovega prenašanja na svojem ozemlju iz razlogov, ki spadajo na področja, ki jih usklajuje direktiva, med katerimi so ukrepi proti spodbujanju sovraštva.
NTV Mir Lithuania je kanal, ki je namenjen litovski javnosti in katerega večji del programov je v ruskem jeziku. Litovska komisija za radio in televizijo je sprejela odločbo, s katero je bilo ponudnikom medijskih storitev naloženo, naj ta kanal na litovskem ozemlju za dvanajst mesecev distribuirajo oziroma prenašajo samo v okviru plačljivih paketov. Ta odločba je bila sprejeta zato, ker je eden od programov navedenega kanala vseboval lažne informacije, ki so spodbujale k nestrpnosti in sovraštvu baltskih držav na podlagi narodnosti. Družba Baltic Media Alliance, ki je registrirana v Združenem kraljestvu in ima britansko dovoljenje za distribucijo kanala NTV Mir Lithuania, je menila, da je bila ta odločba sprejeta v nasprotju z Direktivo 2010/13, ker je bilo z njo omejeno prenašanje televizijskega kanala iz druge države članice.
V zvezi s prepovedjo omejevanja prenašanja iz člena 3 Direktive 2010/13 je Sodišče, ki se je oprlo na okvir, cilje in zgodovinski nastanek te direktive, najprej poudarilo, da ima izraz „omejevati“ v smislu navedene direktive specifičen pomen, ki je ožji od pojma omejitve iz člena 56 PDEU. Ne nanaša se na vsako omejitev, ki jo država članica sprejemnica postavi glede svobode sprejemanja in prenašanja. Direktiva 2010/13 zato načeloma ne nasprotuje uporabi nacionalne ureditve, ki na splošno sledi cilju v splošnem interesu, pri čemer pa ta ureditev ne vzpostavlja nadzora nad programskimi vsebinami, ki je dodaten tistemu nadzoru, ki ga mora izvajati država članica izdajateljica.
Sodišče je nato ob navedbi svoje predhodne sodne prakse (
2
) presodilo, da nacionalni ukrep, ki na splošno sledi cilju javnega reda in ki ureja načine distribucije televizijskega kanala uporabnikom države članice sprejemnice, ne pomeni omejitve v smislu člena 3 Direktive 2010/13, saj taki načini ne ovirajo prenašanja navedenega kanala v pravem pomenu besede. Tak ukrep namreč ne vzpostavlja dodatnega nadzora nad programskimi vsebinami.
Ob upoštevanju teh preudarkov je Sodišče ugotovilo, da ukrep, kakršen je ta iz postopka v glavni stvari, ne spada na področje uporabe člena 3 Direktive 2010/13. Na eni strani namreč zadevna odločba sledi cilju v splošnem interesu, ker je del boja proti razširjanju informacij, ki diskreditirajo litovsko državo, in ker je njen namen zaščititi litovski informacijski prostor ter zagotoviti in ohraniti javni interes glede ustrezne obveščenosti. Na drugi strani pa ne preprečuje, da se na litovskem ozemlju v pravem pomenu besede izvaja prenašanje televizijskih programskih vsebin iz druge države članice, saj je zadevni televizijski kanal na tem ozemlju še vedno mogoče zakonito distribuirati in litovski uporabniki ga lahko še vedno spremljajo, če se naročijo na plačljivi paket.
(
1
)	Direktiva 2010/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 10. marca 2010 o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju avdiovizualnih medijskih storitev (Direktiva o avdiovizualnih medijskih storitvah) (UL 2010, L 95, str. 1).
(
2
)	Sodba z dne 22. septembra 2011, Mesopotamia Broadcast in Roj TV (C‑244/10 in C‑245/10, EU:C:2011:607).