62004CC0517
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
CHRISTINE STIX-HACKL,
predstavljeni 7. marca 2006 (
1
)
Zadeva C-517/04
Visserijbedrijf D. J. Koornstra & Zn. vof
proti
Productschap Vis
„Dajatev na prevoz kozic z ribiškimi ladjami, registriranimi v državi članici, namenjena financiranju naprav za presejanje in luščenje kozic v isti državi članici — Člen 25 ES — Dajatev z enakim učinkom kot carine — Člen 90 ES — Notranja obdavčitev“
I – Uvod
1.
S predlogom za sprejetje predhodne odločbe nizozemsko predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali dajatev, ki se naloži ob raztovoru kozic z ribiškimi ladjami, ki plovejo pod nizozemsko zastavo, pomeni kršitev člena 25 ES ali člena 90 ES, če je takšna dajatev namenjena financiranju naprav za nadzor spoštovanja tržnih standardov s strani takšnih izdelkov in se naloži zlasti, če se dostavlja v drugo državo članico.
2.
Podlaga spora v postopku v glavni stvari je uvedba takšne dajatve za raztovor kozic na Danskem v poslovnem letu 2000.
II – Pravni okvir
A – Pravo Skupnosti
3.
Člen 25 ES določa:
„Carine pri uvozu in izvozu ter vse dajatve z enakim učinkom so med državami članicami prepovedane. Ta prepoved se uporablja tudi za carine fiskalne narave.“
4.
V členu 90 ES je določeno:
„Nobena država članica ne uvaja, neposredno ali posredno, kakršnih koli notranjih davkov na izdelke drugih držav članic, ki bi bili višji od davkov, uvedenih neposredno ali posredno na enakovrstne domače izdelke.
Prav tako nobena država članica ne uvaja takšnih notranjih davkov na izdelke drugih držav članic, s katerimi bi posredno zaščitila druge izdelke.“
5.
Člen 23 Uredbe (EGS) št. 2913/92 (
2
) vsebuje opredelitev (nepreferencialnega) porekla blaga in določa:
„Člen 23
(1)   Blago po poreklu iz določene države je blago, v celoti pridobljeno ali izdelano v tej državi.
(2)   Za blago, v celoti pridobljeno v določeni državi, se štejejo:
[…]
e)
izdelki, tam pridobljeni z lovom ali ribolovom;
f)
izdelki morskega ribolova in drugi izdelki iz morja, pridobljeni izven teritorialnih voda z ladjami, ki so vpisane ali registrirane v tej državi in plovejo pod njeno zastavo;
[…]
(3)   Za izvajanje odstavka 2 zajema pojem ‚država‘ tudi teritorialne vode te države.“
B – Nacionalno pravo
6.
Productschap Vis je javnopravno poklicno združenje nizozemskega prava. Člen 3(2) uredbe o ustanovitvi „Productschap Vis“ cilj tega združenja opisuje tako:
„‚Productschap‘ se ustanovi za podjetja, ki
a.
se ukvarjajo z ribištvom;
b.
pripravljajo ribe, po potrebi z nadaljnjo predelavo, za proizvode, ki so primerni za prehrano ljudi ali živali;
c.
trgujejo – z izjemo dobave, tranzita in tristranske trgovine – z ribami ali s proizvodi iz rib, ki so lahko namenjeni prehrani ljudi, z nadaljnjo predelavo ali brez nje.“
7.
Uredba o financiranju sit in luščilnikov za kozice na dražbah za leto 2000 (Verordening financiering garnalenzeven en garnalenkrakers visafslagen 2000; v nadaljevanju: Verordening) določa, kolikor je to pomembno za obravnavani primer:
„Člen 2
1.   Od prvega ponedeljka po dnevu, na kateri začne veljati ta uredba, je podjetnik, ki dostavi kozice z nizozemsko ribiško ladjo, dolžan plačati v korist ‚Productschap‘ dajatev v višini 0,01 NLG na kilogram kozic, ki jih prevaža in prodaja za prehrano ljudi.
2.   […]
Člen 3
1.   Sredstva od dajatve so namenjena financiranju nakupa sit in luščilnikov, ki ga opravi ‚Productschap‘, ter njihove postavitve in vzdrževanja.
2.   Dajatev v smislu člena 2(1) se ne pobira od dneva, ki sledi dnevu, na kateri saldo proračunske postavke ‚Medebewind onder Garnalenzeven‘ preseže znesek 600.000 NLG.
[…]
Člen 5
1.   Ta uredba začne veljati 1. januarja 2000.
[…]“
III – Dejansko stanje in vprašanji za predhodno odločanje
8.
Vissereijbedrijf D.J. Koornstra & Zn. vof (v nadaljevanju: Koornstra), tožeča stranka v postopku v glavni stvari, je podjetje, ki z nizozemsko ribiško ladjo „Elizabeth“ prevaža kozice. V skladu z izjavo z dne 1. avgusta 2002 je v letu 2000 prepeljalo 52.984 kg kozic, od katerih jih je bilo 28.774 kg prodanih na Nizozemskem, 24.210 kg pa jih je bilo za prodajo neposredno dobavljenih na Dansko.
9.
S sklepom z dne 19. septembra 2002 je nasprotna stranka v postopku v glavni stvari, družba Productschap Vis, na podlagi člena 2(1) Verordening naložila podjetju Koornstra za leto 2000 dajatev v višini 242,10 NLG (109,86 EUR) za teh 24.210 kg kozic, dobavljenih na Dansko.
10.
Z dopisom z dne 25. oktobra 2002 je Koornstra zoper ta sklep vložilo ugovor.
11.
S sklepom z dne 19. marca 2003 je Productschap Vis ugovor zavrnila kot neutemeljen. Pri tem je zlasti upoštevala odločbo predložitvenega sodišča z dne 21. februarja 2003: skladno z navedenim okoliščina, da je obdavčljivi dogodek, raztovor z nizozemske ribiške ladje, nastopil na Danskem, ne nasprotuje temu, da je treba dajatev plačati. Na podlagi člena 9 Verordening o ustanovitvi „Productschap“ ima namreč upravni odbor „Productschap“ manevrski prostor pri določitvi obdavčljivega dogodka. Nadalje iz te odločbe izhaja, da okoliščina, da zadevnemu podjetju, v skladu z njegovimi navedbami, dejavnosti, ki se financirajo s sredstvi iz obdavčitve, ne koristijo, in da je že plačalo dajatev na Danskem, ne pomeni, da za sporne dajatve ne obstaja pravna podlaga.
12.
Zoper ta sklep je Koornstra z dopisom z dne 25. aprila 2003 vložila pritožbo. V obrazložitvi pritožbe je Koornstra zlasti navedla, da dajatev, ki se plačuje za kozice, ki se prevažajo na Dansko, pomeni kršitev člena 25 ES ali člena 90 ES. Kršitev člena 25 ES in 90 ES po mnenju družbe Koornstra izhaja tudi iz tega, ker je presejanje in luščenje plačala dvakrat, enkrat Dansk Heiploeg in enkrat nasprotni stranki. Ta dvojna obremenitev ima diskriminatorni učinek na trgovanje znotraj Skupnosti.
13.
V predložitvenem sklepu se College van Beroep voor het Bedrijfsleven (v nadaljevanju: College ali predložitveno sodišče) najprej sklicuje na to, da se dajatev, določena v členu 2(1) Verordening (v nadaljevanju: sporna dajatev), pobira tudi, če raztovor zunaj Nizozemske opravijo podjetniki z nizozemsko ribiško ladjo, pri čemer je osnova za izračun dajatve skupna količina dobavljenih kozic, prodanih za prehrano ljudi.
14.
Predložitveno sodišče nadalje ugotavlja, da se v sporu o glavni stvari dajatev, ki je bila naložena družbi Koornstra za davčno leto 2000, graja samo v delu, ki se nanaša na kozice, ki so se dobavile na Dansko in so bile prodane za prehrano ljudi.
15.
College pripomni, da se sporna dajatev ne naloži pri uvozu iz druge države članice oziroma zaradi tega in tudi ne pomeni diskriminacije med domačim blagom in blagom iz drugih držav članic. Zaradi namena sporne dajatve pa ni očitno, da je sporna dajatev združljiva s členoma 25 ES in 90 ES.
16.
V zvezi s tem College ugotavlja, da sredstva iz obdavčitve koristijo izključno podjetjem z nizozemsko ribiško ladjo, ki kozice prevažajo na Nizozemsko, pri čemer poreklo kozic ni pomembno. Sredstva iz obdavčitve koristijo tudi tujim kozicam, ki se prevažajo na Nizozemsko, ne pa nizozemskim kozicam, ki se prevažajo v tujino.
17.
Predložitveno sodišče meni, da ima lahko dajatev učinek, ki ovira trgovino, če se naloži tudi, če se kozice prevažajo v drugo državo članico ter se v tej drugi državi plača za presejanje in luščenje kozic.
18.
Ob upoštevanju navedenega se je College prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali je taka dajatev, kot je sporna dajatev, ki jo plača podjetje države članice za raztovor kozic z ribiške ladje, registrirane v tej državi članici, in s katero se financira presejanje in luščenje kozic v tej državi članici, združljiva s pravom Skupnosti, zlasti s členoma 25 in 90 ES, kolikor se ta dajatev plača tudi za kozice, ki jih to podjetje prevaža drugod v Skupnosti?
2.
Ali na odgovor na prejšnje vprašanje vplivajo:
a.
kraj, kjer so bile kozice ulovljene;
b.
dejstvo, da so bile kozice po tem, ko so bile prepeljane drugam v Skupnosti, prepeljane v državo članico, v kateri je ribiška ladja registrirana;
c.
dejstvo, da je treba pri raztovoru drugje v Skupnosti tudi tam plačati za presejanje in luščenje kozic?“
IV – Vprašanji za predhodno odločanje
A – Uvodna pojasnila
19.
Proizvodi, ki so predmet spora o glavni stvari, torej kozice (Crangon crangon), spadajo na področje uporabe Uredbe Sveta (EGS) št. 3759/92 z dne 17. decembra 1992 o skupni ureditvi trga za ribiške proizvode in proizvode iz ribogojstva (
3
) (v nadaljevanju: Uredba št. 3759/92). Na podlagi člena 1 Uredbe št. 3759/92 ta zajema cenovno in trgovinsko ureditev ter skupna pravila konkurence.
20.
Na podlagi člena 2 Uredbe št. 3759/92 so bili z Uredbo Sveta (ES) št. 2406/96 (
4
) (v nadaljevanju: Uredba št. 2406/96) določeni skupni tržni standardi. Na podlagi člena 3(2) Uredbe št. 2406/96 ti tržni standardi vsebujejo kategorije svežosti in kategorije velikosti.
21.
Ribiški proizvodi, za katere so bili določeni tržni standardi, se lahko, ne glede na njihovo poreklo, tržijo le, če izpolnjujejo zahteve Uredbe št. 2406/96. (
5
) Na podlagi člena 3(1) Uredbe št. 3759/92 je naloga držav članic, da zagotovijo spoštovanje tržnih standardov.
22.
Nacionalna uredba, ki je pravna podlaga za naložitev spornih dajatev, je očitno namenjena izvedbi tega Skupnostnega pravnega okvira z zagotavljanjem financiranja naprav za presejanje in luščenje za izvedbo nadzora na podlagi člena 3(1) Uredbe št. 3759/92. Vsi udeleženci menijo, da sporna nacionalna uredba ne vpliva na delovanje mehanizmov, predvidenih znotraj zadevne skupne ureditve trga. (
6
)
23.
Omeniti je nadalje treba, da se vprašanji za predhodno odločanje ne nanašata na določbe Pogodbe o državnih pomočeh, čeprav je Sodišče odločilo, da lahko pojem državne pomoči poleg določenih parafiskalnih dajatev – glede na merilo uporabe sredstev iz obdavčitve (
7
) – vključuje tudi naložitev prispevka, pri katerem gre za parafiskalno dajatev. (
8
) To je očitna posledica dejstva, da je bila Komisija obveščena o sporni nacionalni uredbi.
24.
V pisnem stališču je Komisija v tej zvezi navedla, da je 10. maja 1999 zadevno ureditev državne pomoči izrekla za združljivo s Pogodbo ES. To odločitev je v skladu s svojimi navedbami sprejela na podlagi napačne domneve, da dajatev zadeva samo podjetja, ki z nizozemsko ribiško ladjo prevažajo kozice na Nizozemsko, ne pa tudi podjetja, ki kozice z nizozemsko ribiško ladjo prevažajo v druge države članice. Komisija zato trdi, da bi ob poznavanju ustreznega pravnega položaja zadevno ureditev državne pomoči opredelila za nezdružljivo s skupnim trgom.
25.
Vendar Komisija meni, da njena odločba z dne 10. maja 1999 ni škodljiva, ker v skladu s sodno prakso Sodišča „odobritev splošne ureditve dajatev na nacionalne kmetijske proizvode […] s strani Komisije, na podlagi določb Pogodbe ES o državnih pomočeh, nacionalnih sodišč ne ovira pri preizkusu, ali je dajatev, kot je tukaj sporna, ki je del te ureditve, združljiva s členoma [25 ES ali 90 ES], zlasti glede uporabe sredstev“. (
9
)
26.
Iz te sodbe torej izhaja, da je treba vprašanji za predhodno odločanje preučiti, ne glede na odločbo Komisije o državnih pomočeh.
B – Stanje sodne prakse glede sistematike členov 25 ES in 90 ES
1. Primarnost členov 25 ES in 90 ES
27.
Predložitveno sodišče se v predložitvenem sklepu upravičeno sklicuje na člena 25 ES in 90 ES, ker se člena 28 ES in 29 ES ne uporabljata za parafiskalne dajatve, če se lahko uporabijo druge določbe Pogodbe, kot na primer člen 25 ES o dajatvah z enakim učinkom ali člen 90 ES o diskriminatorni notranji obdavčitvi.
28.
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča namreč na področje uporabe člena 28 ES ne spadajo pravila Pogodbe o dajatvah z enakim učinkom kot carine (člen 25 ES) niti pravila Pogodbe o diskriminatorni notranji obdavčitvi (člen 90 ES). (
10
)
29.
Za postopek preizkusa navedeno pomeni, da je treba najprej preučiti, ali ukrep, kot je sporni v glavni stvari, spada na področje uporabe člena 25 ES ali člena 90 ES, kar pomeni, da bi se moralo samo, če ni tako, preizkusiti, ali spada zadevni ukrep na področje uporabe člena 28 ES ali člena 29 ES. (
11
)
2. Področje uporabe in razmejitev členov 25 ES in 90 ES
30.
Na podlagi člena 25 ES so carine pri uvozu in izvozu ter vse dajatve, ki imajo enak učinek, med državami članicami prepovedane. V zvezi z dajatvami z enakim učinkom predložitveno sodišče upravičeno spomni, da se v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča (
12
) ta prepoved načeloma nanaša na vse dajatve, ki se nalagajo ob uvozu in zaradi njega, ki se posebej nanašajo na uvoženo blago, ne pa tudi na enakovrstno domače blago. Predložitveno sodišče nadalje upravičeno sklepa, da lahko tudi denarne dajatve, namenjene financiranju dejavnosti pravne osebe javnega prava, pomenijo dajatve z enakim učinkom kot carine.
31.
Kot je Sodišče že večkrat razsodilo, vsaka denarna dajatev, ne glede na to, kako majhna je, ter ne glede na označbo in način uporabe, ki enostransko obdavči domače ali tuje blago zato, ker je prešlo mejo, in če ni carinska dajatev v ožjem smislu, pomeni dajatev z enakim učinkom v smislu člena 23 ES. (
13
)
32.
Na podlagi člena 90 ES nobena država članica ne sme uvesti, neposredno ali posredno, notranjih davkov na izdelke drugih držav članic, ki bi bili višji od davkov, uvedenih na enakovrstne domače izdelke. V skladu s sodno prakso dajatev ne pomeni dajatve z enakim učinkom kot carina, ampak notranji davek v smislu člena 90 ES, če je del splošnega sistema notranjih dajatev, ki v skladu z objektivnimi merili, neodvisno od izvora ali namembnega kraja proizvoda, sistematično veljajo za kategorije proizvodov. (
14
)
33.
V zvezi s tem je treba tudi upoštevati, da se v skladu z ustaljeno sodno prakso določbe o dajatvah z enakim učinkom in o diskriminatorni notranji obdavčitvi ne morejo uporabiti kumulativno, tako da v skladu s sistemom Pogodbe ES enaka dajatev ne more hkrati pripadati obema kategorijama. (
15
)
34.
Glede na to se zdi nujno razmejiti področje uporabe členov 25 ES in 90 ES.
35.
Vendar sodna praksa Sodišča ponazarja težave, ki so povezane s to nujno razmejitvijo. Denarne dajatve, s katerimi se enostransko obdavči blago zato, ker je prešlo mejo, in če niso carinske dajatve, ne glede na označbo in način uporabe, pomenijo dajatev z enakim učinkom v smislu členov 23 ES in 25 ES. (
16
) Navedeno ne velja, če je dajatev del splošnega sistema notranjih dajatev, ki v skladu z objektivnimi merili, neodvisno od izvora proizvoda, sistematično veljajo za kategorije proizvodov; v tem primeru denarna dajatev spada na področje uporabe člena 90 ES. (
17
) Kot primer za to se lahko navede dajatev, ki zajema nacionalne proizvode, ki se predelujejo ali tržijo na domačem trgu, in nacionalne proizvode, ki se ne izvozijo predelani, če je obdavčljivi dogodek za obe vrsti izdelkov enak. (
18
)
36.
V zvezi s pravno kvalifikacijo takšne dajatve, kot na primer tudi v sporu o glavni stvari, iz sodne prakse Sodišča nadalje izhaja, da je v določenih primerih treba upoštevati namen, za katerega se uporabijo sredstva iz obdavčitve. V združenih zadevah Lornoy in drugi je generalni pravobranilec Tesauro (
19
) pojasnil, da je takšno upoštevanje „zelo pomembno, saj dopušča, da se poleg upoštevanja le formalnih vidikov ugotovi, da lahko določene dajatve, ki sicer pod enakimi domnevami obremenjujejo nacionalne in uvožene proizvode, zaradi svojega namena z materialnega vidika različno učinkujejo na obe skupini izdelkov, tako da glede na okoliščine pomenijo ali dajatve z enakim učinkom ali notranjo obdavčitev, ki ni združljiva s členom [90 ES].“ (
20
)
37.
Če so namreč sredstva iz take obdavčitve namenjena financiranju dejavnosti, ki koristijo le tistim nacionalnim proizvodom, ki se predelujejo ali tržijo na domačem trgu, lahko iz tega sledi, da prispevek, ki se naloži po enakih merilih, čeprav pomeni diskriminatorno obdavčitev, če je davčno breme, naloženo na proizvode, ki se predelajo ali tržijo na domačem trgu, nevtralizirano z ugodnostmi, ki jih dajatev financira, medtem ko davčno breme, ki je naloženo na proizvode, ki se ne izvozijo predelani, pomeni neto obremenitev. (
21
)
38.
V skladu s sodno prakso pomeni dajatev, kot je tukaj sporna, dajatev, ki ima enak učinek kot carine ter krši člena 23 ES in 25 ES, če ugodnosti, ki sledijo iz dodelitve sredstev iz dajatve, popolnoma izravnajo obremenitev, ki jo nosi nacionalni proizvod, ki je predelan ali se trži na domačem trgu ob svoji sprostitvi v promet. (
22
) (
23
)
39.
Nasprotno bi taka dajatev pomenila kršitev prepovedi diskriminacije, določene v členu 90 ES, če bi ugodnosti, ki jih prinese dodelitev dohodkov od obdavčenja nacionalnim proizvodom, ki se predelajo ali tržijo na domačem trgu, samo deloma izravnale breme, ki ga nosijo ti proizvodi. (
24
)
40.
Vendar pa je Sodišče sprejelo, da dajatev, ki pomeni plačilo za storitev, ki je bila dejansko opravljena za gospodarski subjekt, v znesku, sorazmernem s storitvijo, ni dajatev, ki ima enakovreden učinek kot carina. (
25
)
C – Presoja
41.
Najprej je treba ponovno spomniti, da se dajatev, naložena družbi Koornstra za davčno leto 2000, graja samo v delu, v katerem se nanaša na kozice, ki so bile dobavljene na Dansko in prodane za prehrano ljudi. V zvezi z dogodkom, ki je predmet sporne dajatve, je treba ugotoviti, da se sporna dajatev plačuje za kozice, ki se prevažajo z nizozemskimi ribiškimi ladjami, pri čemer ni pomemben kraj dobave.
42.
Najprej je torej treba preučiti, ali je dajatev, kot je tukaj sporna, dajatev z enakim učinkom kot carine v smislu člena 23 in naslednjih ES.
Opredelitev dajatve kot dajatve z enakim učinkom
43.
Predložitveno sodišče meni, da v obravnavnem primeru ni mogoče govoriti o dajatvi z enakim učinkom že zaradi tega, ker se sporna dajatev ne naloži pri uvozu iz druge države članice ali zaradi njega. To je tudi stališče grške vlade. Tudi nizozemska vlada in Productschap Vis navajata, da se sporna dajatev na enak način uporablja za kozice, ki se izvažajo v druge države članice, in za kozice, ki se dobavijo na Nizozemsko. Ker dajatev ne bremeni izključno blaga, ki je namenjeno izvozu, ne spada na področje uporabe člena 25 ES. V vsakem primeru pomeni notranjo obdavčitev v smislu člena 90 ES, ki je združljiva s Pogodbo ES, ker na enak način in na enaki stopnji trgovine zajema kozice, ki se predelujejo in tržijo na domačem trgu, ter kozice, ki se izvažajo v druge države članice.
44.
Po navedbah predložitvenega sodišča sporno dajatev plačujejo izključno podjetja z nizozemsko ribiško ladjo, na kozice, ki jih prevažajo in se prodajajo za prehrano ljudi, ne glede na državo, v katero se prevažajo in v kateri se prodajajo, ter ne glede na namen njihove uporabe s strani kupca.
45.
Dvomi o združljivosti sporne ureditve obdavčitve s členoma 25 ES ali 90 ES gotovo izhajajo iz tega, da se krog zavezancev za plačilo – namreč podjetij, ki prevažajo kozice z nizozemsko ribiško ladjo, ne glede na namembni kraj – in krog upravičencev zaradi različnih možnosti uporabe sredstev iz te dajatve – namreč podjetij, ki dobavljajo kozice na Nizozemsko – ne pokrivata. Medtem ko lahko podjetja, ki dobavljajo kozice z ribiško ladjo iz druge države članice na Nizozemsko, naprave, ki se financirajo s sredstvi iz obdavčitve, uporabljajo brezplačno (ker niso zavezana plačilu dajatve), so podjetja, ki prevažajo kozice z nizozemsko ribiško ladjo v drugo državo članico, sicer zavezana plačilu davka, vendar ne morejo uporabljati naprav, ki se financirajo s sredstvi iz te obdavčitve.
46.
Predložitveno sodišče neupravičeno izhaja iz tega, da sporne dajatve ni mogoče opredeliti kot dajatve, ki ima enak učinek kot carina, že zaradi tega, ker se izpodbijana dajatev ne naloži pri uvozu iz druge države članice ali zaradi njega. Veliko odločilneje je, ali zadevna dajatev ustvarja oviro za trgovino na notranjem trgu. (
26
) V skladu z navedeno sodno prakso (
27
) lahko takšna ovira izhaja iz tega, da ima nacionalni ukrep za posledico finančno breme „zaradi prehoda meje“. (
28
) Ali ima v sporu o glavni stvari sporna dajatev za posledico takšno finančno breme, se v skladu z zgoraj navedeno sodno prakso ugotavlja ne samo na podlagi davčnih predpisov, temveč tudi na podlagi predpisov o uporabi sredstev iz naslova sporne dajatve.
47.
V obravnavanem primeru je zaradi tega treba raziskati, ali pomeni sporna dajatev specifično finančno obremenitev za podjetja, ki svoje kozice izvažajo z nizozemsko ribiško ladjo. (
29
)
48.
V zvezi s tem Komisija meni, da sporna dajatev posebej obremenjuje izvoz kozic z nizozemsko ribiško ladjo, saj ima dobava kot obdavčljivi dogodek za posledico naložitev dajatev, ne da pri tem zadevno podjetje lahko uporabilo napravo, ki se financira s sredstvi. V nasprotju z navedenim grška vlada meni, da ni pomembna dejanska uporaba naprav za presejanje in luščenje kozic, saj že to, da so te naprave na voljo, pomeni storitev.
49.
V postopku v glavni stvari in v pisnih stališčih je Koornstra navajala, da ta obveznost plačila dajatve brez protidajatve poleg tega vodi v dvojno obdavčitev, ker se za uporabo ustrezne naprave tudi na Danskem plačuje nadomestilo. Narave danske ureditve nadomestil na podlagi dokumentov v spisu ni mogoče ugotoviti.
50.
Vendar se vprašanje morebitne dvojne obdavčitve ne zdi pomembno: Komisija se je v zvezi s tem upravičeno sklicevala na sodno prakso Sodišča (
30
), po kateri „pravo Skupnosti […] trenutno ne [vsebuje] prepovedi dvojnega obdavčenja, do katerega prihaja pri dajatvah, kot so sporne v postopku v glavni stvari, ki so podrejene avtonomnim nacionalnim predpisom. Čeprav se zdi, da je odprava dvojnega obdavčenja zaželena v okviru interesa po prostem pretoku blaga, se lahko vendarle doseže le z usklajevanjem nacionalnih sistemov[…]“
51.
V zvezi z učinki sporne dajatve je predložitveno sodišče izpostavilo še vprašanje porekla izdelkov, na katere se nanaša zadevna nacionalna ureditev. Sporna ureditev dajatev pri naložitvi dajatev razlikuje na podlagi zastave, pod katero plove sporna ribiška ladja, in ne na podlagi porekla kozic.
52.
Določitev porekla kozic se v obravnavanem primeru dejansko ne zdi povsem preprosta. V predložitvenem sklepu predložitveno sodišče razmišlja o uporabi člena 23 CZ, kar nizozemska vlada v pisnem stališču zavrača s sklicevanjem na to, da se CZ ne more uporabljati pri trgovanju znotraj Skupnosti.
53.
Če izhajam iz načelne pomembnosti definicije porekla v Carinskem zakoniku, to za obravnavani primer pomeni, da se kozice, ki se prevažajo z nizozemsko ribiško ladjo, na podlagi člena 23(2) CZ štejejo za blago s poreklom iz Nizozemske, če so bile ulovljene zunaj teritorialnih voda neke države (črka f) ali v nizozemskih vodah (črka e). Če so bile kozice ulovljene v vodah druge države članice, se štejejo za blago s poreklom iz te države članice.
54.
Če ta načela uporabim v sporu o glavni stvari, lahko ugotovim, da sporna dajatev pri raztovoru kozic na Nizozemskem daje prednost tujim kozicam, saj je za te treba plačati dajatve samo, če so na krovu nizozemske ribiške ladje, medtem ko nizozemske kozice dajatvi niso podvržene samo, če se raztovorijo s tuje ribiške ladje.
55.
Ali se uporabi člen 23 CZ, je kljub temu vprašljivo. Ugovor nizozemske vlade ja namreč utemeljen v delu, da poreklo blaga v blagovnem prometu znotraj Skupnosti načeloma ni pomembno. Razlikovanje, sprejeto v členu 23(2) CZ, ne ustreza načelom skupne politike ribolova, po kateri se izdelki, ki se raztovorijo z ribiške ladje iz določene države članice, v končni fazi pripisujejo tej državi članici. Zaradi tega se ob upoštevanju spora o glavni stvari zdi primerno, da se ne razlikuje na podlagi dejanskega kraja, v katerem so bile kozice ulovljene, zaradi česar se kozice na nizozemski ribiški ladji načeloma štejejo za nizozemske kozice.
56.
Če torej izhajam iz te domneve, je treba ugotoviti, da se sporna dajatev plačuje za nizozemske kozice, ki se raztovorijo na Nizozemskem, in tudi za nizozemske kozice, ki se raztovorijo drugje. Od uporabe sredstev iz naslova sporne dajatve pa imajo korist samo nizozemske kozice ali tuje kozice, ki so bile raztovorjene na Nizozemskem. (
31
)
57.
Upoštevanje namena, ki se zahteva v sodni praksi in za katero se sredstva iz obdavčitve uporabijo, zaradi tega vodi do ugotovitve, da je v zvezi z izvoženimi kozicami na nizozemskih ribiških ladjah sporna ureditev finančno breme za zadevno podjetje, ki čeprav je zavezano plačilu dajatve, nima koristi iz naslova sredstev iz obdavčitve, tako da izravnava bremena zaradi dajatve s prednostmi, ki izhajajo iz financiranja, ne pride v poštev. Pri tem, v nasprotju s stališčem grške vlade, ni pomembno, ali so na voljo naprave, ki se financirajo s sredstvi iz te dajatve, ker so te naprave namenjene izpolnjevanju obveznosti nadzora, ki je v pristojnosti države članice. Ob upoštevanju navedenega se izpolnjevanje te obveznosti nadzora ne more šteti za „storitev“.
58.
Sporna dajatev ima zaradi tega učinek, ki ovira trgovino, ker se naloži tudi, če se kozice raztovorijo z nizozemske ribiške ladje v drugi državi članici. Pri tem ni pomembno, ali se za presejanje in luščenje kozic v tej drugi državi članici plačuje nadomestilo. (
32
)
59.
V skladu z navedenim lahko pritrdim, da dajatev, kot je sporna dajatev, ki jo plača podjetje države članice za raztovor kozic z ribiške ladje, registrirane v tej državi članici, ter s katero se financira presejanje in luščenje kozic v tej državi članici, ni združljiva s pravom Skupnosti, zlasti ne s členom 25 ES, ker se ta dajatev plača tudi za kozice, ki se ne raztovorijo v tej državi članici.
Ta ugotovitev velja ne glede na kraj, v katerem so bile kozice ulovljene, ne glede na dejstvo, da so bile kozice, potem ko so bile prepeljane drugam v Skupnosti, prepeljane v to državo članico, ter ne glede na dejstvo, da je treba pri raztovoru drugje v Skupnosti tudi tam plačati za presejanje in luščenje kozic.
60.
V skladu z navedenim odpade preizkus, ali je treba sporno dajatev opredeliti kot diskriminatorno notranjo obdavčitev.
V – Predlog
61.
Na podlagi zgornjih preudarkov Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje College odgovori:
Dajatev, kot je sporna dajatev, ki jo plača podjetje države članice za raztovor kozic z ribiško ladjo, registrirano v tej državi članici, ter s katero se financira presejanje in luščenje kozic v tej državi članici, ni združljiva s pravom Skupnosti, zlasti ne s členom 25 ES, ker se ta dajatev plača tudi za kozice, ki jih to podjetje prevaža drugod v Skupnosti.
Ta ugotovitev velja ne glede na kraj, v katerem so bile kozice ulovljene, ne glede na dejstvo, da so bile kozice, potem ko so bile prepeljane drugam v Skupnosti, prepeljane v to državo članico, ter ne glede na dejstvo, da je treba pri raztovoru drugje v Skupnosti tudi tam plačati za presejanje in luščenje kozic.
(
1
)	Jezik izvirnika: nemščina.
(
2
)	Uredba Sveta z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 302, str. 1, v nadaljevanju: CZ).
(
3
)	UL L 388, str. 1.
(
4
)	Uredba z dne 26. novembra 1996 o določitvi skupnih tržnih standardov za nekatere ribiške proizvode (UL L 334, str. 1).
(
5
)	Glej člen 2(1) Uredbe št. 2406/96.
(
6
)	V zvezi z merodajno sodno prakso Sodišča glej npr. sodbo Sodišča z dne 13. decembra 1983 v zadevi Apple and Pear Development Council proti Lewis in drugi (222/82, Recueil, str. 4083, točka 31).
(
7
)	Glej med drugim sodbo Sodišča z dne 16. decembra 1992 v zadevi Lornoy in drugi (C-17/91, Recueil, str. I-6523, točka 28).
(
8
)	Glej sodbi Sodišča z dne 27. oktobra 1993 v zadevi Scharbatke (C-72/92, Recueil, str. I-5509, točka 20) in z dne 27. novembra 2003 v združenih zadevah Enirisorse (od C-34/01 do C-38/01, Recueil, str. I-14243, točka 43).
(
9
)	Sodba Sodišča z dne 23. aprila 2002 v zadevi Nygård (C-234/99, Recueil, str. I-3657, točka 64).
(
10
)	V tem smislu med drugim sodbi Sodišča z dne 22. marca 1977 v zadevi Iannelli in Volpi (74/76, Recueil, str. 557, točka 9) in z dne 11. marca 1992 v zadevah Compagnie commerciale de l'Ouest in drugi (od C-78/90 do C-83/90, Recueil, str. I-1847, točka 20), zgoraj v opombi 7 navedena sodba Lornoy in drugi, točka 14, ter zgoraj v opombi 8 navedena sodba Enirisorse, točka 56.
(
11
)	Glej tudi v opombi 7 navedeno sodbo Lornoy in drugi, točka 15, ter zgoraj v opombi 8 navedeno sodbo Enirisorse, točka 57.
(
12
)	Glej med drugim sodbo Sodišča z dne 11. junija 1992 v združenih zadevah Sanders (C-149/91 in C-150/91, Recueil, str. I-3899, točka 15).
(
13
)	Sodba Sodišča z dne 9. septembra 2004 v zadevi Carbonati Apuani (C-72/03, ZOdl., str. I-8027, točka 20), s sklicevanjem na sodbe Sodišča z dne 9. novembra 1983 v zadevi Komisija proti Danski (158/82, Recueil, str. 3573, točka 18); z dne 16. julija 1992 v zadevi Legros in drugi (C-163/90, Recueil, str. I-4625, točka 13); z dne 22. junija 1994 v zadevi Deutsches Milch-Kontor (C-426/92, Recueil, str. I-2757, točka 50); z dne 14. septembra 1995 v združenih zadevah Simitzi (C-485/93 in C-486/93, Recueil, str. I-2655, točka 15) in z dne 17. septembra 1997 v zadevi UCAL (C-347/95, Recueil, str. I-4911, točka 18). Prepoved dajatev z enakim učinkom kot carine izhaja iz člena 23 ES in tudi iz člena 25 ES.
(
14
)	V opombi 13 navedena sodba Carbonati Apuani, točka 17, s sklicevanjem na sodbo Sodišča z dne 3. februarja 1981 v zadevi Komisija proti Franciji (90/79, Recueil, str. 283, točka 14) ter v opombi 13 navedeno sodbo Legros in drugi, točka 11.
(
15
)	Glej med drugim zgoraj v opombi 13 navedeno sodbo UCAL, točka 17, sodbo Sodišča z dne 2. aprila 1998 v zadevi Outokumpu Oy (C-213/96, Recueil, str. I-1777, točka 19) in zgoraj v opombi 9 navedeno sodbo Nygård, točka 17.
(
16
)	Glej zgoraj točko 30. Glej nadalje sodbo Sodišča z dne 17. julija 1997 v zadevi Haahr Petroleum (C-90/94, Recueil, str. I-4085, točka 20) in zgoraj v opombi 15 navedeno sodbo Outokumpu, točka 20.
(
17
)	Glej zgoraj točko 32.
(
18
)	V opombi 9 navedena sodba Sodišča Nygård, točka 20. V tej sodbi se Sodišče v okviru analogije sklicuje na sodbi Sanders (navedena v opombi 12, točka 17) in Outokumpu (navedena v opombi 15, točka 24), ki sta se sicer nanašali na dajatve, ki so se nalagale nacionalnim proizvodom in tudi uvoženim proizvodom.
(
19
)	Povezani sklepni predlogi generalnega pravobranilca Tesaura, predstavljeni 25. junija 1992 v zadevah C-17/91, C-144/91 in C-144/91 ter C-114/91 (zgoraj v opombi 7 navedena sodba).
(
20
)	Glede na analogijo, ki jo je Sodišče dopustilo zlasti v sodbi Nygård (navedena v opombi 9) med opredelitvijo dajatve z enakim učinkom kot uvozne carine in dajatve z enakim učinkom kot izvozne carine, se zdi, da je mogoče to misel prenesti tudi na sporno dajatev, če gre za njeno opredelitev za dajatev z enakim učinkom kot izvozne carine oziroma diskriminatorno notranjo obdavčitev.
(
21
)	V opombi 9 navedena sodba Sodišča Nygård, točka 22. Kot izhaja iz opombe 18 se ta sodba v okviru analogije sklicuje na sodbo Sodišča z dne 21. maja 1980 v zadevah Komisija proti Italiji (73/79, Recueil, str. 1533, točka 15), v opombi 10 navedeno sodbo Compagnie commerciale de l'Ouest in drugi, točka 26, ter v opombi 13 navedeno sodbo UCAL, točka 21.
(
22
)	V opombi 9 navedena sodba Nygård, točka 23, s sklicevanjem na zgoraj v opombi 10 navedeno sodbo Compagnie commerciale de l'Ouest in drugi, točka 27, zgoraj v opombi 7 navedeno sodbo Lornoy in drugi, točka 21, ter zgoraj v opombi 8 navedeno sodbo Scharbatke, točka 10.
(
23
)	Sodišče je že prej – glej na primer sodbo Sodišča z dne 18. junija 1975 v zadevi IGAV (94/74, Recueil, str. 699) in zgoraj v opombi 10 navedeno sodbo Compagnie commerciale de l' Ouest ter tudi sodbe Sodišča z dne 19. junija 1973 v zadevi Capolongo (77/72, Recueil, str. 61); z dne 22. marca 1977 v zadevi Steinike (78/76, Recueil str. 595); z dne 25. maja 1977 v zadevi Cucchi (77/76, Recueil, str. 987) in z dne 25. maja 1977 v zadevi Interzuccheri (105/76, Recueil, str. 1029) ter v opombi 21 navedeno sodbo Komisija proti Italiji in sodbo z dne 28. januarja 1981 v zadevi Kortmann (32/80, Recueil, str. 251) – sledilo enakemu razlogovanju glede primerjave obravnavanja nacionalnih proizvodov in uvoženih proizvodov.
(
24
)	V opombi 9 navedena sodba Sodišča, točka 23, s sklicevanjem na zgoraj v opombi 13 navedeno sodbo UCAL, točka 22.
(
25
)	Sodba Sodišča z dne 26. februarja 1975 v zadevi Cadsky (63/74, Recueil, str. 281, točka 8), v opombi 13 navedena sodba Komisija proti Danski, točka 19, sodba Sodišča z dne 22. aprila 1999 v zadevi CRT France International (C-109/98, Recueil, str. I-2237, točka 17) in zgoraj v opombi 13 navedena sodba Carbonati Apuani, točka 31.
(
26
)	V opombi 13 navedena sodba Carbonati Apuani, točka 28.
(
27
)	Glej zgoraj točko 35 in nasl.
(
28
)	V opombi 13 navedena sodba Carbonati Apuani, točka 22.
(
29
)	V zvezi s kozicami, ki se raztovorijo na Nizozemskem, sporna dajatev v vsakem primeru pomeni notranjo diskriminacijo, ker se z napravami za kozice, ki se financirajo s sredstvi iz obdavčitve, zagotavlja tudi nadzor nad kozicami, ki se raztovarjajo na Nizozemskem z ribiško ladjo, ki ni nizozemska, ne da bi bila za to določena obveznost dajatve. Tega vidika ni treba podrobneje obravnavati, saj se spor o glavni stvari nanaša samo na kozice, ki se z nizozemsko ribiško ladjo raztovorijo v drugi državi članici, v obravnavanem primeru na Danskem.
(
30
)	V opombi 9 navedena sodba Nygård, točka 38.
(
31
)	Glej v zvezi s tem tudi predložitveni sklep, v katerem je navedeno, da so „[…] sredstva iz dajatve izključno v korist kozicam, ki jih prevažajo podjetja z nizozemsko ribiško ladjo v Nizozemsko, ne glede na poreklo kozic;“ in da so „[…] sredstva iz dajatve tudi v korist tujim kozicam, ki se prepeljane v Nizozemsko, ne pa nizozemskim kozicam, ki se prepeljejo v tujino“.
(
32
)	V sporu o glavni stvari je očitno bilo tako. Po navedbah predložitvenega sodišča so bili stroški vračunani v ceno, ki jo je družba Koornstra prejela od družbe Dansk Heiploeg za prodajo kozic na Danskem.