SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (drugi senat)
z dne 8. maja 2008
Zadeva F-119/06
Petrus Kerstens
proti
Komisiji Evropskih skupnosti
„Javni uslužbenci – Uradniki – Dopustnost – Organizacijski načrt – Akt, ki posega v položaj – Sprememba razporeditve – Sprememba delovnih nalog – Interes službe – Enakovrednost delovnih mest – Prikrita disciplinska sankcija – Zloraba pooblastil“
Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero P. Kerstens predlaga, naj se za nično razglasi odločba upravnega
odbora Urada za vodenje in plačevanje posameznih pravic (PMO) z dne 8. decembra 2005 o spremembi organizacijskega načrta PMO
in naj se Komisiji naloži, da mu plača odškodnino za domnevno utrpelo škodo.
Odločitev: Tožba se zavrne. Vsaka stranka nosi svoje stroške.
Povzetek
1.      Uradniki – Tožba – Akt, ki posega v položaj – Pojem – Reorganizacija služb, s katero so bile spremenjene delovne naloge tožeče
stranke – Vključitev
(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)
2.      Uradniki – Organizacija služb – Zaposlovanje osebja
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 7(1); Priloga IX)
1.      Dopustna je tožba, ki jo vodja oddelka vloži zoper odločbo o reorganizaciji, s katero se spreminja naloga in naziv njegovega
oddelka in ki hkrati določa, da bo še vedno vodja tega oddelka. Sprememba delovnih nalog, čeprav ne vpliva na stvarne interese
in/ali položaj uradnika, namreč lahko, ker spreminja pogoje izvajanja in naravo delovnih nalog, škodi moralnim interesom in
prihodnjim možnostim tega uradnika ter torej posega v njegov položaj, saj lahko ob enaki razvrstitvi nekatere delovne naloge
zaradi narave izvajanih odgovornosti prej vodijo do napredovanja kot druge. Torej ni mogoče a priori sklepati, da taka sprememba ne more posegati v položaj zadevnega uradnika.
(Glej točke 45, 46 in 48.)
Napotitev na:
Sodišče prve stopnje: 28. maj 1998, W proti Komisiji, združeni zadevi T-78/96 in T-170/96, RecFP, str. I-A-239 in II-745,
točka 47; 16. april 2002, Fronia proti Komisiji, T-51/01, RecFP, str. I-A-43 in II-187, točka 24.
2.      Institucije Skupnosti imajo široko diskrecijsko pravico pri organizaciji svojih služb glede na delovne naloge, ki so jim dodeljene,
in pri razporejanju zaposlenih, ki jih imajo na voljo, glede na te naloge, vendar pod pogojem, da se zaposleni razporedijo
v interesu službe in da se pri razporejanju upošteva enakovrednost delovnih mest.
Glede prvega pogoja in ob upoštevanju obsega diskrecijske pravice institucij pri ocenjevanju interesa službe mora biti nadzor
Sodišča za uslužbence omejen na vprašanje, ali je organ za imenovanja deloval v razumnih in nespornih mejah in ni očitno napačno
uporabil svoje diskrecijske pravice.
Kar zadeva drugi pogoj, v primeru spremembe delovnih nalog, dodeljenih uradniku, pravilo ujemanja med nazivom in delovnim
mestom, ki je posebej določeno v členu 7 Kadrovskih predpisov, ne zahteva primerjave med sedanjimi in prejšnjimi delovnimi
nalogami zainteresirane osebe, temveč med njenimi sedanjimi delovnimi nalogami in nazivom v hierarhiji. Zato nič ne nasprotuje
temu, da odločba privede do dodelitve novih delovnih nalog, ki so – čeprav se razlikujejo od delovnih nalog, ki jih je zainteresirana
oseba opravljala prej, in jih ta oseba dojema kot zmanjšanje njenih pooblastil – vseeno skladne z delovnim mestom, ki ustreza
njenemu nazivu. Tako je z dejanskim zmanjšanjem pooblastil uradnika kršeno pravilo ujemanja med nazivom in delovnim mestom
le, če so te delovne naloge kot celota resnično manj pomembne od tistih, ki ustrezajo njegovemu nazivu in delovnemu mestu,
ob upoštevanju njihove narave, pomembnosti in obsega.
Če odločba o spremembi delovnih nalog, dodeljenih uradniku, ni v nasprotju z interesom službe ali enakovrednostjo delovnih
mest, ne more iti za prikrito disciplinsko sankcijo ali zlorabo pooblastil, saj uradnik upravi ne more očitati, da v zvezi
z njim ni začela disciplinskega postopka, ki bi mu omogočil uporabo postopkovnih jamstev iz Priloge IX h Kadrovskim predpisom.
(Glej točke 82, 84, 96, 97 in 103.)
Napotitev na:
Sodišče: 23. marec 1988, Hecq proti Komisiji, 19/87, Recueil, str. 1681, točka 7; 7. marec 1990, Hecq proti Komisiji, združeni
zadevi C-116/88 in C-149/88, Recueil, str. I-599, točka 11; 14. december 2006, Meister proti UUNT, C-12/05 P, neobjavljena
v ZOdl., točki 45 in 47;
Sodišče prve stopnje: 23. oktober 1990, Pitrone proti Komisiji, T-46/89, Recueil, str. II-577, točka 35; 19. junij 1997, Forcat
Icardo proti Komisiji, T-73/96, RecFP, str. I-A-159 in II-485, točka 39; 22. januar 1998, Costacurta proti Komisiji, T-98/96,
RecFP, str. I-A-21 in II-49, točka 36; zgoraj navedena sodba Fronia proti Komisiji, točka 53; 26. november 2002, Cwik proti
Komisiji, T‑103/01, RecFP, str. I-A-229 in II-1137, točka 30; 25. julij 2006, Fries Guggenheim proti Cedefopu, T-373/04, ZOdl. JU,
str. I-A-2-169 in II-A-2-819, točka 67; 7. februar 2007, Clotuche proti Komisiji, T-339/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑297 in II-1423,
točke 47, 62, 91 in 126; Caló proti Komisiji, združeni zadevi T-118/04 in T-134/04, še neobjavljena v ZOdl. JU, točka 101.