Začasna izdaja
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
z dne 23. aprila 2026(*)
„ Pritožba – Državna pomoč – Člen 107(3)(b) PDEU – Nemški trg letalskega prevoza – Pomoč, ki jo je Zvezna republika Nemčija dodelila letalski družbi v okviru pandemije covida‑19 – Začasni okvir za ukrepe državne pomoči – Dokapitalizacija družbe Deutsche Lufthansa AG – Sklep Evropske komisije o nenasprotovanju – Pomoč za odpravljanje resne motnje v gospodarstvu “
V zadevi C‑457/23 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 20. julija 2023,
Deutsche Lufthansa AG s sedežem v Kölnu (Nemčija), ki so jo sprva zastopali J. Burger, H.‑J. Niemeyer, S. Sielmann in C. Wilken, Rechtsanwälte, in nato P. Heuser, H.‑J. Niemeyer, C. Sielmann in M. Wilken, Rechtsanwälte,
pritožnica,
druge stranke v postopku so
Ryanair DAC s sedežem v Swordsu (Irska), ki so jo sprva zastopali F.‑C. Laprévote in E. Vahida, avocats, D. Pérez de Lamo in S. Rating, abogados, nato F.‑C. Laprévote in E. Vahida, avocats, in S. Rating, abogado,
Condor Flugdienst GmbH s sedežem v Neu‑Isenburgu (Nemčija), ki so jo sprva zastopali A. Israel in J. Lang, Rechtsanwälte, G. J. Dietrich, barrister, E. Wright, avocate, nato A. Israel in J. Lang, Rechtsanwälte, G. J. Dietrich, barrister, nato A. Israel in J. Lang, Rechtsanwälte, T. Peevska, avocate, in nazadnje A. Israel in J. Lang, Rechtsanwälte, ter M. Álvarez‑Requejo Heredero, abogada,
tožeči stranki v postopku na prvi stopnji,
Evropska komisija, ki jo zastopajo L. Flynn, J. Carpi Badía in F. Tomat, agenti,
tožena stranka na prvi stopnji,
Zvezna republika Nemčija, ki sta je sprva zastopala J. Möller in P.‑L. Krüger, nato J. Möller, agenti,
Francoska republika,
intervenientki v postopku na prvi stopnji,
SODIŠČE (tretji senat),
v sestavi C. Lycourgos, predsednik senata, O. Spineanu‑Matei, sodnica, S. Rodin (poročevalec), N. Piçarra in N. Fenger, sodniki,
generalni pravobranilec: A. Biondi,
sodni tajnik: M. Longar, administrator,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 7. maja 2025,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 16. oktobra 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1        Družba Deutsche Lufthansa AG (v nadaljevanju: družba DLH) s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 10. maja 2023, Ryanair in Condor Flugdienst/Komisija (Lufthansa; covid‑19) (T‑34/21 in T‑87/21, EU:T:2023:248; v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je bil Sklep Komisije C(2020) 4372 final z dne 25. junija 2020 v zvezi z državno pomočjo SA 57153 (2020/N) – Nemčija – COVID‑19 – Pomoč družbi Lufthansa, kakor je bil popravljen s Sklepom Komisije C(2021) 9606 final z dne 14. decembra 2021 (v nadaljevanju: sporni sklep), razglašen za ničnega.
Pravni okvir
Uredba (EGS) št. 95/93
2        Člen 2 Uredbe Sveta (EGS) št. 95/93 z dne 18. januarja 1993 o skupnih pravilih dodeljevanja slotov na letališčih Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 2, str. 3), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 793/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 171), določa:
„V tej uredbi:
(a)      ‚slot je dovoljenje, ki ga da koordinator v skladu s to uredbo, za uporabo celotnega obsega letališke infrastrukture, potrebnega za opravljanje zračnega prevoza na koordiniranem letališču na določen datum in ob določenem času za namen pristajanja ali vzletanja, kakor ga dodeli koordinator v skladu s to uredbo;
[…].“
Začasni okvir
3        Sporočilo Evropske komisije o začasnem okviru za ukrepe državne pomoči v podporo gospodarstvu ob izbruhu COVID‑19 (2020/C‑91 1/01, UL 2020, C 91 I, str. 1) je bilo 20. marca 2020 objavljeno v Uradnem listu Evropske unije, nato pa sedemkrat spremenjeno. Točke 44, 49, 51, 54, 59, od 60 do 63 ter od 67 do 70 in 72 tega sporočila, kakor je bilo spremenjeno s Sporočilom Komisije z dne 8. maja 2020 (2020/C‑164/03, UL 2020, C 164, str. 3) (v nadaljevanju: začasni okvir), so določale:
„3.1      Ukrepi dokapitalizacije
44.      Ta začasni okvir določa merila na podlagi pravil EU o državni pomoči, v skladu s katerimi lahko države članice zagotavljajo javno podporo v obliki lastniškega kapitala in/ali hibridnih kapitalskih instrumentov podjetjem v finančnih težavah zaradi izbruha COVID-19 […]. Namenjeno je zagotavljanju, da motnje v gospodarstvu ne bi povzročile nepotrebnega izstopa podjetij, ki so bila pred izbruhom COVID-19 sposobna preživetja, s trga. Dokapitalizacija zato ne sme presegati minimuma, ki je potreben za zagotovitev sposobnosti preživetja upravičenca, in ne sme presegati ponovne vzpostavitve kapitalske strukture upravičenca v primerjavi s kapitalsko strukturo pred izbruhom COVID-19. Velika podjetja morajo poročati o tem, kako prejeta pomoč podpira njihove dejavnosti v skladu s cilji [Evropske unije] in nacionalnimi obveznostmi, povezanimi z zeleno in digitalno preobrazbo, vključno s ciljem EU o podnebni nevtralnosti do leta 2050.
[…]
3.11.2      Pogoji za upravičenost in vstop
49.      Ukrep dokapitalizacije zaradi COVID‑19 mora izpolnjevati naslednje pogoje:
(a)      upravičenec bi brez posega države prenehal poslovati ali bi se soočil z resnimi težavami pri ohranjanju svojega poslovanja. Take težave se lahko dokažejo zlasti s poslabšanjem razmerja med dolžniškim in lastniškim kapitalom upravičenca ali podobnimi kazalniki;
[…]
(c)      upravičenec ne more pridobiti financiranja na trgih po ugodnih pogojih, horizontalni ukrepi, ki v zadevni državi članici obstajajo za kritje likvidnostnih potreb, pa ne zadostujejo za zagotovitev sposobnosti preživetja; […]
[…]
51.      Zahteve iz tega oddelka in oddelkov 3.11.4, 3.11.5, 3.11.6 in 3.11.7 se uporabljajo za sheme dokapitalizacije in ukrepe posamezne pomoči zaradi COVID‑19. Komisija bo pri odobritvi sheme zahtevala ločeno priglasitev posamezne pomoči nad mejno vrednostjo 250 milijonov EUR. V zvezi s takimi priglasitvami bo Komisija preverila, ali obstoječe financiranje na trgu ali horizontalni ukrepi za kritje likvidnostnih potreb ne zadostujejo za zagotovitev sposobnosti preživetja podjetja; da so izbrani instrumenti dokapitalizacije in z njimi povezani pogoji primerni za obravnavanje resnih težav upravičenca; da je pomoč sorazmerna in da so izpolnjeni pogoji iz tega oddelka in oddelkov 3.11.4, 3.11.5, 3.11.6 in 3.11.7.
[…]
3.11.4      Znesek dokapitalizacije
54.      Da bi zagotovili sorazmernost pomoči, znesek dokapitalizacije zaradi COVID‑19 ne sme presegati minimuma, ki je potreben za zagotovitev sposobnosti preživetja upravičenca, in ne sme presegati ponovne vzpostavitve kapitalske strukture upravičenca v primerjavi s kapitalsko strukturo pred izbruhom COVID‑19, tj. stanja dne 31. decembra 2019. Pri ocenjevanju sorazmernosti pomoči se upošteva državna pomoč, prejeta ali načrtovana zaradi izbruha COVID‑19.
[…]
3.11.5      Nadomestilo in izstop države
Splošna načela
[…]
59.      Države članice lahko namesto metodologij nadomestil, določenih v nadaljevanju, priglasijo sheme ali individualne ukrepe, pri katerih se metodologija nadomestil prilagodi značilnostim in nadrejenosti kapitalskega instrumenta pod pogojem, da na splošno privedejo do podobnega rezultata glede spodbujevalnega učinka na izstop države in na splošno podobno vplivajo na nadomestilo državi.
Nadomestilo za lastniške instrumente
60.      Kapitalski vložek države ali enakovreden poseg se izvede po ceni, ki ne presega povprečne cene delnice upravičenca v 15 dneh pred vložitvijo zahtevka za kapitalski vložek. Če upravičenec ni podjetje, ki kotira na borzi, bi moral oceno njegove tržne vrednosti opraviti neodvisni strokovnjak ali bi se morala izvesti na drug sorazmeren način.
61.      Vsak ukrep dokapitalizacije vključuje mehanizem postopnega zviševanja, s katerim se nadomestilo državi povečuje, da se upravičenec spodbudi k ponovnemu odkupu državnih kapitalskih vložkov To povečevanje nadomestila ima lahko obliko dodatnih delnic […], odobrenih državi, ali drugih mehanizmov in bi moralo ustrezati najmanj 10‑odstotnemu povečanju nadomestila državi (za udeležbo, ki izhaja iz kapitalskega vložka države zaradi COVID‑19, ki ni bil povrnjen) za vsako postopno zvišanje:
(a)      mehanizem postopnega zviševanja se aktivira štiri leta po kapitalskem vložku zaradi COVID‑19, če država ni prodala vsaj 40 % svoje kapitalske udeležbe, ki izhaja iz kapitalskega vložka zaradi COVID‑19;
(b)      mehanizem postopnega zviševanja se znova aktivira šest let po kapitalskem vložku zaradi COVID‑19, če država ni prodala svoje celotne kapitalske udeležbe, ki izhaja iz kapitalskega vložka zaradi COVID‑19 […].
Če upravičenec ni podjetje, ki kotira na borzi, se lahko države članice odločijo, da bodo vsakega od obeh korakov izvedle eno leto pozneje, tj. pet let in sedem let po dodelitvi kapitalskega vložka zaradi COVID‑19.
62.      Komisija lahko sprejme alternativne mehanizme pod pogojem, da na splošno privedejo do podobnega rezultata glede spodbujevalnega učinka na izstop države in na splošno podobno vplivajo na nadomestilo državi.
63.      Upravičenec bi moral imeti možnost, da kadar koli odkupi lastniški delež, ki ga je pridobila država. Za zagotovitev, da država prejme primerno nadomestilo za naložbo, bi morala biti odkupna cena enaka znesku tiste od obeh možnosti v nadaljevanju, ki je višja: (i) nominalna naložba države, povečana za letne obresti za nadomestilo, ki je za 200 bazičnih točk višje od navedenega v preglednici spodaj […]; ali (ii) tržna cena v trenutku ponovnega odkupa.
[…]
Nadomestilo za hibridne kapitalske instrumente
[…]
67.      Pretvorba hibridnih kapitalskih instrumentov v lastniški kapital se izvede pri 5 odstotkih ali več pod teoretično ceno brez pravice vpisa (theoretical ex‑rights‑price – TERP) v času pretvorbe.
68.      Po pretvorbi v lastniški kapital se mora vključiti mehanizem postopnega zviševanja, da se poveča nadomestilo državi in s tem upravičence spodbudi k ponovnemu odkupu državnih kapitalskih vložkov. Če je lastniški kapital, ki izhaja iz državnega posega zaradi COVID‑19, dve leti po pretvorbi v lastniški kapital še vedno v lasti države, država poleg svoje preostale udeležbe, ki izhaja iz preoblikovanja hibridnih kapitalskih instrumentov zaradi COVID‑19 s strani države, prejme dodaten delež lastništva v upravičencu. Ta dodatni delež lastništva znaša vsaj 10 % preostale udeležbe, ki izhaja iz pretvorbe hibridnih kapitalskih instrumentov zaradi COVID‑19 s strani države. Komisija lahko sprejme alternativne mehanizme postopnega povečevanja, če imajo enake spodbujevalne učinke in na splošno podobno vplivajo na nadomestilo državi.
69.      Države članice lahko izberejo formulo za izračunavanje cen, ki vključuje tudi klavzule o postopnem povečevanju ali izplačilu. Take značilnosti bi morale biti oblikovane tako, da bi spodbujale zgodnji zaključek podpore države upravičencu pri dokapitalizaciji. Komisija lahko sprejme tudi alternativne metodologije določanja cen, če omogočajo višja ali podobna nadomestila kot tista, ki izhajajo iz zgoraj navedene metodologije.
70.      Ker je narava hibridnih instrumentov zelo raznolika, Komisija ne zagotavlja smernic za vse vrste instrumentov. V zvezi s hibridnimi instrumenti se v vsakem primeru upoštevajo zgoraj navedena načela, pri čemer nadomestilo odraža tveganje posameznih instrumentov.
[…]
72.      Če je upravičenec ukrepa dokapitalizacije zaradi COVID‑19 v višini nad 250 milijonov EUR podjetje s pomembno tržno močjo vsaj na enem od upoštevnih trgov, na katerem posluje, morajo države članice predlagati dodatne ukrepe za ohranitev učinkovite konkurence na navedenih trgih. […]“
Dejansko stanje in sporni sklep
4        Dejansko stanje, kot izhaja iz izpodbijane sodbe, je mogoče povzeti tako.
5        DLH je matična družba skupine Lufthansa, ki med drugim vključuje letalske družbe Lufthansa Passenger Airlines, Brussels Airlines SA/NV, Austrian Airlines AG, Swiss International Air Lines Ltd in Edelweiss Air AG.
6        Zvezna republika Nemčija je 12. junija 2020 v skladu s členom 108(3) PDEU Komisiji priglasila osnutek ukrepa posamične pomoči v obliki dokapitalizacije v višini 6 milijard EUR družbi DLH (v nadaljevanju: zadevni ukrep).
7        Namen zadevnega ukrepa, ki temelji na členu 107(3)(b) PDEU in začasnem okviru, je bil ponovno vzpostaviti bilančno stanje in likvidnost podjetij iz skupine Lufthansa v izrednih razmerah, ki jih je povzročila pandemija covida‑19. Pomoč v imenu nemške vlade je financiral in upravljal Wirtschaftsstabilisierungsfonds (gospodarski stabilizacijski sklad, Nemčija), javna organizacija, ki je zagotavljala kratkoročno podporo nemškim podjetjem, ki jih je prizadela pandemija covida‑19.
8        Zadevni ukrep je bil sestavljen iz teh treh elementov:
–        kapitalske udeležbe v višini 306.044.326,40 EUR (v nadaljevanju: udeležba v kapitalu);
–        „tihega deleža“ v višini 4.693.955.73,60 EUR, ki je hibridni kapitalski instrument, ki se v skladu z mednarodnimi računovodskimi standardi obravnava kot lastniški kapital (v nadaljevanju: tihi delež I);
–        „tihega deleža“ v višini 1 milijarde EUR z značilnostmi zamenljivih obveznic (v nadaljevanju: tihi delež II).
9        Zadevni ukrep se je umeščal v niz ukrepov obsežnejše podpore skupini Lufthansa, ki ga je v trenutku sprejetja spornega sklepa mogoče povzeti, kot sledi:
–        državno poroštvo v višini 80 % posojila v vrednosti 3 milijarde EUR, ki ga je Zvezna republika Nemčija nameravala dodeliti družbi DLH na podlagi sheme pomoči, ki jo je Komisija že odobrila (Sklep Komisije C(2020) 1886 final z dne 22. marca 2020 v zvezi z državno pomočjo SA.56714 (2020/N) – Nemčija – ukrepi glede covida‑19);
–        državno poroštvo v višini 90 % posojila v vrednosti 300 milijonov EUR, ki ga je Republika Avstrija nameravala dodeliti družbi Austrian Airlines na podlagi sheme pomoči, ki jo je Komisija že odobrila (Sklep Komisije C(2020) 2354 final z dne 8. aprila 2020 v zvezi z državno pomočjo SA.56840 (2020/N), Avstrija covid‑19: avstrijska shema likvidnostne pomoči);
–        posojilo v vrednosti 150 milijonov EUR, ki ga je Republika Avstrija nameravala dodeliti družbi Austrian Airlines kot nadomestilo za škodo, ki je nastala zaradi odpovedi ali prestavitve letov v okviru pandemije covida‑19;
–        250 milijonov EUR likvidnih sredstev in posojilo v vrednosti 40 milijonov EUR, ki jih je Kraljevina Belgija nameravala dodeliti družbi Brussels Airlines;
–        državno poroštvo v višini 85 % posojila v vrednosti 1,4 milijarde EUR, ki ga je Švicarska konfederacija odobrila družbama Swiss International Air Lines in Edelweiss Air.
10      Komisija je 25. junija 2020 sprejela sporni sklep, s katerim je po tem, ko je ugotovila, da zadevni ukrep pomeni „državno pomoč“ v smislu člena 107(1) PDEU, in preučila združljivost tega sklepa z notranjim trgom glede na začasni okvir, odločila, da je ta ukrep združljiv z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(b) PDEU, in mu zato ni nasprotovala.
Tožbi pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
11      Družbi Ryanair DAC (v nadaljevanju: Ryanair) in Condor Flugdienst GmbH (v nadaljevanju: Condor) sta 22. januarja oziroma 12. februarja 2021 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložili tožbi za razglasitev ničnosti spornega sklepa.
12      Družba Ryanair je v utemeljitev tožbe v zadevi T‑34/21 navedla pet tožbenih razlogov, od katerih se je prvi nanašal na napačno uporabo začasnega okvira in zlorabo pooblastil, drugi na napačno uporabo člena 107(3)(b) PDEU, tretji na kršitev nekaterih določb Pogodbe DEU in splošnih načel prava Unije, četrti na opustitev Komisije, da začne formalni postopek preiskave, določen v členu 108(2) PDEU, in peti na kršitev obveznosti obrazložitve.
13      Družba Condor je v utemeljitev tožbe v zadevi T‑87/21 navedla tri tožbene razloge, od katerih se je prvi nanašal na neizpolnitev obveznosti Komisije, da začne formalni postopek preiskave, določen v členu 108(2) PDEU, drugi na očitno napako pri presoji v delu, v katerem je Komisija menila, da je zadevni ukrep na podlagi člena 107(3)(b) PDEU združljiv z notranjim trgom, in tretji na kršitev obveznosti obrazložitve.
14      Splošno sodišče je v točkah od 15 do 67 izpodbijane sodbe tožbi, ki sta ju vložili družbi Ryanair in Condor, najprej razglasilo za dopustni, ker je ugotovilo, prvič, da sta ti družbi zainteresirani stranki, ki imata interes za zagotovitev varstva procesnih pravic, ki jih imata na podlagi člena 108(2) PDEU, in drugič, da sta dokazali, da se sporni sklep nanju neposredno in posamično nanaša v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU, kar jima omogoča, da izpodbijata utemeljenost tega sklepa.
15      Splošno sodišče, ki je nato v točkah od 68 do 503 izpodbijane sodbe preučilo utemeljenost teh tožb, je v točkah 70 in 71 navedene sodbe na prvem mestu združilo tožbene razloge, navedene v utemeljitev teh tožb, in med drugim ugotovilo, da je mogoče vsa vprašanja, ki se postavljajo s prvim tožbenim razlogom v zadevi T‑34/21 in prvim in drugim tožbenim razlogom v zadevi T‑87/21, združiti v šest vprašanj, glede, prvič, upravičenosti družbe DLH do državne pomoči, drugič, obstoja drugih ukrepov, ki so primernejši in manj izkrivljajo konkurenco, tretjič, višine pomoči, četrtič, nadomestila in izstopa države, petič, prepovedi komercialne širitve, ki se financira z zadevnim ukrepom, in šestič, obstoja pomembne tržne moči (v nadaljevanju: PTM) upravičenca na zadevnih trgih in strukturnih zavez.
16      Na drugem mestu, Splošno sodišče je v točkah od 73 do 87 izpodbijane sodbe podalo uvodne ugotovitve, prvič, o intenzivnosti nadzora, ki ga sodišča Unije izvajajo nad kompleksnimi gospodarskimi presojami, ki jih Komisija opravi na področju državnih pomoči pri presoji združljivosti ukrepov pomoči z notranjim trgom na podlagi člena 107(3) PDEU, in drugič, o dokazni vrednosti poročil strokovnjakov, na katera se je družba Ryanair oprla v okviru tožbe v zadevi T‑34/21.
17      Na tretjem mestu, Splošno sodišče je s tem, da je v točkah od 88 do 503 izpodbijane sodbe preučilo tožbene razloge in vprašanja, navedena v točki 15 te sodbe, presodilo, da je bilo v spornem sklepu napačno uporabljeno pravo glede:
–        upravičenosti zadevnega upravičenca do zadevnega ukrepa na podlagi odstavka 49(c) začasnega okvira, na katero se nanašata prvi del prvega tožbenega razloga v zadevi T‑34/21 in drugi del prvega tožbenega razloga v zadevi T‑87/21 (točke od 112 do 138 izpodbijane sodbe);
–        neobstoja mehanizma postopnega zviševanja nadomestila državi ali podobnega mehanizma na podlagi odstavkov 61, 62, 68 in 70 začasnega okvira, na katerega se nanaša četrti del prvega tožbenega razloga v zadevi T‑34/21 (točke od 242 do 271 izpodbijane sodbe);
–        cene delnic ob pretvorbi tihega deleža II na podlagi odstavka 67 začasnega okvira, na katerega se nanaša četrti del prvega tožbenega razloga v zadevi T‑34/21 (točke od 272 do 288 izpodbijane sodbe);
–        obstoja PTM na letališčih, na katerih ima družba DLH bazo (v nadaljevanju: upoštevna letališča), ki niso letališči Frankfurt (Nemčija) in München (Nemčija), ter vsekakor na letališčih Düsseldorf (Nemčija) in Dunaj (Avstrija) v poletni sezoni IATA 2019, na katerega se nanašata peti del prvega tožbenega razloga v zadevi T‑34/21 in prvi del prvega tožbenega razloga v zadevi T‑87/21 (točke od 373 do 412 izpodbijane sodbe), in
–        vidikov zavez, na katere se nanašata peti del prvega tožbenega razloga v zadevi T‑34/21 in prvi del prvega tožbenega razloga v zadevi T‑87/21 (točke od 467 do 480 in od 494 do 502 izpodbijane sodbe).
18      Zato je Splošno sodišče, potem ko je v točki 505 izpodbijane sodbe presodilo, da vsaka od teh napak sama po sebi zadostuje za utemeljitev razglasitev ničnosti spornega sklepa, ta sklep razglasilo za ničen, ne da bi preučilo druge tožbene razloge in očitke, ki sta jih navedli tožeči stranki.
Predlogi strank v pritožbenem postopku
19      Družba DLH s pritožbo Sodišču predlaga, naj:
–        izpodbijano sodbo razveljavi;
–        tožbi zavrne ter
–        družbama Ryanair in Condor naloži plačilo stroškov postopka na prvi stopnji in pritožbenega postopka.
20      Družbi Ryanair in Condor Sodišču predlagata, naj:
–        pritožbo zavrne ter
–        pritožnici naloži plačilo stroškov.
21      Komisija Sodišču predlaga, naj:
–        izpodbijano sodbo razveljavi in
–        družbama Ryanair in Condor naloži plačilo stroškov postopka na prvi stopnji in pritožbenega postopka.
22      Zvezna republika Nemčija Sodišču predlaga, naj:
–        izpodbijano sodbo razveljavi;
–        družbama Ryanair in Condor naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka in
–        družbi Ryanair naloži plačilo stroškov postopka na prvi stopnji v zadevi T‑34/21.
Pritožba
23      Družba DLH v utemeljitev pritožbe navaja šest pritožbenih razlogov. Prvi pritožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava, na izkrivljanje dejstev in na to, da je Splošno sodišče kršilo meje svojega sodnega nadzora, ker naj bi napačno presodilo, da je Komisija kršila točko 49(c) začasnega okvira. Drugi pritožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava, ki naj bi jo Splošno sodišče storilo s tem, da je ugotovilo, da je Komisija kršila točki 62 in 68 začasnega okvira, ker ni zahtevala, da se za udeležbo v kapitalu in tihi delež II uporabi mehanizem postopnega zviševanja nadomestila državi ali podoben mehanizem. Tretji pritožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava, ki naj bi jo Splošno sodišče storilo s tem, da je ugotovilo, da je Komisija kršila točko 67 začasnega okvira. Četrti pritožbeni razlog se nanaša na to, da naj bi Splošno sodišče v svoji sodbi napačno uporabilo pravo in prekoračilo meje svojega sodnega nadzora s tem, da je presodilo, da Komisija ni pravilno presodila, ali je imela družba DLH na upoštevnih letališčih PTM. Peti pritožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava, ki naj bi jo Splošno sodišče storilo s tem, da je ugotovilo, da je Komisija pri odločanju storila očitno napako pri presoji, ker je konkurente, ki že imajo bazo na letališčih Frankfurt in München, izključila iz prve faze postopka prenosa slotov, ki jih je treba sprostiti. Šesti pritožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava, ki naj bi jo Splošno sodišče storilo s tem, da je presodilo, da je Komisija kršila obveznost obrazložitve, ki jo ima, ker ni pojasnila, zakaj je treba slote družbe DLH prenesti odplačno in zakaj tak prenos ne vpliva na privlačnost zavez v zvezi s sloti.
Prvi pritožbeni razlog
Trditve strank
24      Družba DLH s prvim pritožbenim razlogom, ki ima tri dele, Splošnemu sodišču očita, da je v točkah od 112 do 138 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, izkrivilo dejstva in kršilo meje svojega sodnega nadzora s tem, da je presodilo, da je Komisija kršila točko 49(c) začasnega okvira, ker je ugotovila, da družba DLH na trgih ni mogla pridobiti financiranja po ugodnih pogojih, in ker v zvezi s tem ni upoštevala vseh upoštevnih elementov.
25      Družba DLH s prvim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je v točki 125 izpodbijane sodbe ugotovilo, da točka 22 obrazložitve spornega sklepa temelji na „napačni predpostavki, da mora financiranje, ki ga je mogoče pridobiti na trgih, kriti vse potrebe upravičenca“, izkrivilo trditve Komisije. Zgolj na podlagi besedila, uporabljenega v tej uvodni izjavi, naj ne bi bilo mogoče sklepati, da je Komisija ugotovila, da mora financiranje na zasebnih trgih vedno kriti vse potrebe upravičenca.
26      Družba DLH z drugim delom prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je napačno uporabilo pravo, ker je v točki 125 in naslednjih izpodbijane sodbe ugotovilo, da bi morala Komisija v fazi preučitve upravičenosti na podlagi točke 49(c) začasnega okvira ugotoviti, ali je mogoče nezanemarljiv del potreb upravičenca po financiranju zadovoljiti s financiranjem na trgih.
27      Prvič, taka razlaga naj bi bila v nasprotju s široko in odprto formulacijo točke 49(c) začasnega okvira.
28      Drugič, iz te formulacije naj bi izhajalo, da je pravno merilo, ki se uporabi, vprašanje, ali se upravičenec ne more financirati na trgih po ugodnih pogojih in ali nacionalni ukrepi za kritje njegovih likvidnostnih potreb ne zadostujejo za zagotovitev njegove sposobnosti preživetja. Tako naj bi bilo treba upoštevati vse likvidnostne potrebe, ki jih je izrazil upravičenec.
29      Tretjič, Splošno sodišče naj v točki 129 izpodbijane sodbe ne bi upoštevalo cilja točke 49(c) začasnega okvira, in sicer preprečiti prekomerno uporabo javnih sredstev, in naj bi v točki 130 izpodbijane sodbe napačno uporabilo načelo potrebnega minimuma, določenega za nadzor sorazmernosti ukrepa v fazi dopustnosti. Poleg tega naj bi Splošno sodišče s tem, da je v točkah od 150 do 217 izpodbijane sodbe zavrnilo vse trditve tožečih strank na prvi stopnji, ki se nanašajo na višino pomoči, pri čemer je v točkah 208 in 217 navedene sodbe ugotovilo, da je bil skupni znesek 6 milijard EUR omejen na minimum, ki je potreben za zagotovitev sposobnosti preživetja upravičenca, podalo protislovno obrazložitev. Nazadnje, razlaga, ki naj bi jo Splošno sodišče podalo v zvezi s točko 49(c) začasnega okvira, naj bi bila tudi v nasprotju z njegovo sodno prakso v drugih zadevah in naj bi tako kršila načelo enakega obravnavanja.
30      Družba DLH s tretjim delom prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču na eni strani očita, da je napačno uporabilo pravo in prekoračilo meje svojega sodnega nadzora, ker je v točkah 117 in od 131 do 135 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Komisija ni upoštevala vseh elementov, potrebnih za preučitev pogoja iz točke 49(c) začasnega okvira. Na drugi strani naj bi Splošno sodišče v točki 120 izpodbijane sodbe izkrivilo sporni sklep, odgovor Komisije na tožbo in intervencijsko vlogo družbe DLH s tem, da je ugotovilo, da Komisija in družba DLH nista izpodbijali točnosti in zanesljivosti podatkov, ki jih je strokovnjak družbe Oxera za družbo Ryanair predložil v prvem poročilu, naslovljenem „Assessment of the Commission’s analysis of the aid to DLH“ (ocena analize Komisije glede sorazmernosti pomoči, dodeljene družbi DLH), z dne 21. januarja 2021.
31      Zvezna republika Nemčija in Komisija v bistvu podpirata trditve, ki jih je družba DLH navedla v okviru prvega pritožbenega razloga, in menita, da je treba temu pritožbenemu razlogu ugoditi.
32      Družbi Ryanair in Condor te trditve izpodbijata in trdita, da je treba prvi pritožbeni razlog vsaj delno zavreči kot nedopusten v zvezi s tretjim delom tega pritožbenega razloga, za družbo Ryanair pa tudi v zvezi s prvim delom. Vsekakor pa bi bilo treba po mnenju teh strank ta pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen. Družbi Ryanair in Condor v bistvu predlagata, naj se potrdi obrazložitev izpodbijane sodbe, na katero se nanaša ta pritožbeni razlog, saj Splošno sodišče med drugim ni prekoračilo meja svojega sodnega nadzora.
Presoja Sodišča
33      Najprej je treba navesti, da točka 49(c) začasnega okvira za upravičenost ukrepa dokapitalizacije določa pogoj, da na eni strani upravičenec do ukrepa dokapitalizacije ne more pridobiti financiranja na trgih po ugodnih pogojih, na drugi strani pa da horizontalni ukrepi, ki v zadevni državi članici obstajajo za kritje likvidnostnih potreb tega upravičenca, ne zadostujejo za zagotovitev njegove sposobnosti preživetja.
34      Iz točk od 125 do 132 izpodbijane sodbe je razvidno, da je Splošno sodišče to točko 49(c) razlagalo tako, da mora Komisija za ugotovitev, ali upravičenec izpolnjuje ta pogoj, preučiti, ali lahko ta upravičenec nezanemarljiv del svojih finančnih potreb pridobi na trgih ali na podlagi teh horizontalnih ukrepov.
35      Splošno sodišče je v utemeljitev tega razlogovanja na eni strani v točki 129 izpodbijane sodbe opozorilo, da je cilj točke 49(c) začasnega okvira omejiti državno posredovanje le na primere, v katerih upravičenec ne more najti financiranja na finančnih trgih po ugodnih pogojih, na drugi strani pa v točki 130 navedene sodbe, da je treba to določbo razlagati ob upoštevanju načela sorazmernosti. Iz tega po mnenju Splošnega sodišča izhaja obveznost Komisije, da preuči, ali lahko upravičenec nezanemarljiv del potrebnega financiranja pridobi na trgih.
36      V zvezi s tem, prvič, iz jezikovne razlage celotne točke 49(c) začasnega okvira izhaja, da je njen namen s področja upravičencev do ukrepa dokapitalizacije izključiti podjetja, ki bi lahko brez takega ukrepa dejansko pridobila zadostno financiranje na trgih ali z obstoječimi horizontalnimi ukrepi v zadevni državi članici.
37      Drugič, navesti je treba, da je navedena točka navedena v pododdelku 3.11.2 začasnega okvira, ki se nanaša na pogoje za upravičenost in za vstop. Pogoj, naveden v točki 33 te sodbe, tako spada med druge pogoje, kot je ta, naveden v točki 49(a) začasnega okvira, v skladu s katerim bi upravičenec brez posredovanja države prenehal poslovati ali bi se soočil z resnimi težavami pri ohranjanju svojega poslovanja. Zato je treba ugotoviti, da se pogoj iz točke 49(c) začasnega okvira nanaša na obstoj potrebe po financiranju, namenjene zagotavljanju sposobnosti preživetja podjetja, ki je ni mogoče zadovoljiti z ugodnimi pogoji na trgih ali z nacionalnimi horizontalnimi ukrepi.
38      To razlago potrjuje tretji stavek točke 51 začasnega okvira, ki se sicer nanaša le na priglasitve držav članic v zvezi s posamezno pomočjo nad mejno vrednostjo 250.000.000 EUR, vendar povzema in izrecno navaja pogoj iz točke 49(c) začasnega okvira, pri čemer navaja, da morajo biti možnosti financiranja upravičenca do pomoči ali obstoječi horizontalni ukrepi za kritje njegovih likvidnostnih potreb nezadostni za zagotovitev njegove sposobnosti preživetja.
39      Tretjič, iz točke 54 začasnega okvira, ki je v pododdelku 3.11.4 tega okvira, naslovljenem „Znesek dokapitalizacije“, je razvidno, da za zagotovitev spoštovanja načela sorazmernosti pomoči znesek ukrepa ne sme presegati minimuma, ki je potreben za zagotovitev sposobnosti preživetja upravičenca. Preučitev upravičenosti upravičenca glede na pogoje, določene v točki 49 začasnega okvira, pa je treba razlikovati od preizkusa sorazmernosti zneska pomoči, opravljenega na podlagi točke 54 začasnega okvira. Točka 51 začasnega okvira izrecno ločuje med, na eni strani, pogojem za upravičenost, v skladu s katerim morajo biti možnosti financiranja upravičenca do pomoči ali obstoječi horizontalni ukrepi za kritje njegovih likvidnostnih potreb nezadostni za zagotovitev njegove sposobnosti preživetja, in med, na drugi strani, zahtevo, da mora biti pomoč sorazmerna.
40      Iz jezikovne in kontekstualne razlage točke 49(c) začasnega okvira tako izhaja, da je treba začasni okvir razlagati tako, da je upravičenost podjetja do ukrepa dokapitalizacije pogojena z obstojem potrebe po financiranju, ne da bi morala Komisija v tej fazi presoje oceniti natančen znesek financiranja, ki ga je treba zagotoviti s takšnim ukrepom dokapitalizacije, in torej ne da bi morala ugotoviti, ali lahko upravičenec uporabi trge ali horizontalne ukrepe za kritje zanemarljivega ali nezanemarljivega dela svojih potreb po financiranju.
41      Čeprav je Splošno sodišče pravilno navedlo, da je namen točke 49(c) začasnega okvira omejiti upravičenost do ukrepov dokapitalizacije le na podjetja, ki še vedno potrebujejo financiranje, pa se preudarki iz točk 129 in 130 izpodbijane sodbe, v skladu s katerimi bi bil ta cilj ogrožen, če bi se uporabila javna sredstva za financiranje potreb, ki se lahko delno financirajo na trgih, navezujejo na presojo zneska pomoči, in ne na presojo upravičenosti upravičenca do te pomoči. To velja tudi za preudarke v zvezi z načelom sorazmernosti.
42      Iz tega sledi, da je Splošno sodišče s tem, da je v točkah 132 in 137 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Komisija ni upoštevala vseh upoštevnih elementov za preučitev pogoja iz točke 49(c) začasnega okvira, ker ni preučila, ali bi upravičenec lahko vsaj del potrebnega financiranja pridobil na trgih, napačno uporabilo pravo.
43      Poleg tega, čeprav je Splošno sodišče v točkah 123 in 124 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Komisija ni preučila obstoja jamstev, ki bi družbi DLH omogočila pridobitev financiranja na trgih, ki ustrezajo njenim potrebam, iz ugotovitev dejanskega stanja v točki 119 izpodbijane sodbe izhaja, da bi lahko družba DLH na trgih z uporabo svojih letal in rezervnih delov kot jamstev vsekakor pridobila zgolj znesek od 1 do 3,7 milijarde EUR za zadovoljitev potreb po likvidnih sredstvih, ki so bila v spornem sklepu, kot je navedeno v točki 115 izpodbijane sodbe, ocenjena na skoraj 9 milijard EUR. V teh okoliščinah dejstvo, da naj Komisija ne bi preučila obstoja jamstev, ki bi družbi DLH omogočila pridobitev financiranja na trgih, v obravnavani zadevi ne vpliva na preučitev upravičenosti upravičenca na podlagi točke 49(c) začasnega okvira.
44      Iz navedenega izhaja, da je drugi del prvega pritožbenega razloga utemeljen. Zato je treba ta pritožbeni razlog sprejeti, ne da bi bilo treba preučiti njegova druga dela in zato vprašanja dopustnosti, ki se nanašajo na ta dela.
Drugi pritožbeni razlog
Trditve strank
45      Družba DLH z drugim pritožbenim razlogom, ki ima dva dela, trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je v točkah od 242 do 271 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Komisija ni upoštevala zlasti točk 61, 62, 68 in 70 začasnega okvira, ker ni zahtevala, da se za udeležbo v kapitalu in tihi delež II uporabi mehanizem postopnega zviševanja nadomestila državi ali podoben mehanizem.
46      Družba DLH s prvim delom drugega pritožbenega razloga trdi, da je Komisija v nasprotju s tem, kar je Splošno sodišče razsodilo v točkah od 252 do 263 izpodbijane sodbe, utemeljeno menila, da se za udeležbo v kapitalu ob upoštevanju celotne strukture ukrepov dokapitalizacije in njihovih tesno povezanih sestavnih delov uporabi mehanizem, ki je podoben mehanizmu postopnega zviševanja nadomestila državi.
47      Prvič, pristop, ki ga je Splošno sodišče v zvezi s tem uporabilo glede razlage točke 62 začasnega okvira, naj bi bil napačen in formalističen, ker naj bi Splošno sodišče zlasti v točki 263 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Komisija ni mogla upoštevati skupnih učinkov ukrepov dokapitalizacije na spodbujevalne učinke na izstop države iz kapitala družbe DLH. Ta razlaga naj bi bila v nasprotju s točko 59 začasnega okvira, ki naj bi dovoljevala prav alternative za „metodologije nadomestil, določene v nadaljevanju“. Splošno sodišče naj s tako razlago ne bi upoštevalo široke diskrecijske pravice, ki jo ima Komisija v okviru kompleksnih ekonomskih presoj, in prekoračilo meje svojega sodnega nadzora.
48      Drugič, družba DLH trdi, da je Splošno sodišče v točkah od 254 do 256 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da znaten popust, s katerim je država vstopila v kapital družbe DLH, ni bil dovolj tesno povezan s predmetom mehanizma postopnega zviševanja nadomestila državi niti s ciljem tega mehanizma. Splošno sodišče naj bi zlasti napačno uporabilo pravo, ker je v točki 255 izpodbijane sodbe ugotovilo, da dodatnega deleža lastništva, ki ga je država pridobila v tej družbi, in ustreznega nadomestila ni mogoče upoštevati zgolj zato, ker je bila prvotna nakupna cena urejena s točko 60 začasnega okvira. Poleg tega naj bi Splošno sodišče izkrivilo cilj točk 60, 61 in 62 začasnega okvira s tem, da je v točki 256 izpodbijane sodbe ugotovilo, da morajo tudi mehanizmi, ki so alternativni mehanizmu postopnega zviševanja, sistematično vključevati nadomestilo, ki bi se sčasoma povečevalo, in ex post spodbujevalni učinek za pravočasni izstop države. Družba DLH dodaja, da mehanizma postopnega zviševanja nadomestila državi, kot je določen v točki 61 začasnega okvira, kot takega ne bi bilo mogoče uporabiti za udeležbo v kapitalu. Poleg tega je Splošno sodišče po mnenju družbe DLH napačno uporabilo pravo, ker je v točki 260 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Komisija v okviru svoje ocene na podlagi točke 62 začasnega okvira ne more upoštevati naraščajočih obrestnih mer za tiha deleža I in II. Nazadnje, Splošno sodišče naj bi napačno uporabilo pravo, ker je podobno ugotovilo, da zavez glede ravnanja, določenih v pododdelku 3.11.6 začasnega okvira, ni mogoče upoštevati v okviru ocene na podlagi točke 62 začasnega okvira.
49      Družba DLH z drugim delom drugega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je v točki 265 in naslednjih izpodbijane sodbe ugotovilo, da se tudi za tihi delež II po njegovi pretvorbi v lastniški kapital ne uporabi „mehanizem, ki je alternativen mehanizmu postopnega zviševanja“ v smislu točke 68 začasnega okvira. V zvezi s tem naj bi Splošno sodišče zlasti v točki 266 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da točka 70 začasnega okvira v obravnavani zadevi ni upoštevna. Ta točka po mnenju družbe DLH določa, da mora Komisija upoštevati splošna načela, določena v drugih točkah začasnega okvira, in da mora glede na zelo različne hibridne instrumente in široko diskrecijsko pravico, ki jo ima ta institucija pri njihovi preučitvi, oceniti tudi tveganje hibridnih instrumentov za vsak primer posebej.
50      Vsekakor naj bi lahko Komisija v točki 161 obrazložitve spornega sklepa veljavno ugotovila, da so ravni nadomestila za tiha deleža I in II, velik popust, ki zajema učinke „neželenega“ večjega lastništva, in dodatni spodbujevalni učinki na integrirani izstop odražali tveganje, povezano s tihim deležem II po njegovi pretvorbi v lastniški kapital, in da so ti medsebojno povezani sestavni deli ukrepa dokapitalizacije pomenili „alternativni mehanizem“ v smislu točke 68 začasnega okvira in tudi v razmerju do tihega deleža II.
51      Zvezna republika Nemčija in Komisija v bistvu podpirata trditve, ki jih je družba DLH navedla v okviru drugega pritožbenega razloga, in menita, da je treba temu pritožbenemu razlogu ugoditi.
52      Družbi Ryanair in Condor te trditve izpodbijata, pri čemer zadnjenavedena družba trdi, da je treba drugi pritožbeni razlog vsaj delno zavreči kot nedopusten, ker v nasprotju s tem, kar trdi družba DLH, Komisija nima široke diskrecijske pravice na podlagi začasnega okvira in ker nikakor ni bilo treba opraviti kompleksne ekonomske ocene. Po mnenju teh strank bi bilo treba ta pritožbeni razlog po vsebini zavrniti kot neutemeljen. Družbi Ryanair in Condor v bistvu predlagata, naj se potrdi obrazložitev izpodbijane sodbe, na katero se nanaša ta pritožbeni razlog, saj Splošno sodišče med drugim ni prekoračilo meja sodnega nadzora, ki ga mora opraviti.
Presoja Sodišča
53      Najprej je treba zavrniti očitek družbe Condor, ki se nanaša na delno nedopustnost drugega pritožbenega razloga. Družba DLH namreč s tem pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je napačno uporabilo pravo, ker je poseglo v široko diskrecijsko pravico, ki jo ima po mnenju DLH Komisija. Vprašanje, ali je Komisija imela tako diskrecijsko pravico ali ne in ali bi morala v tem okviru opraviti kompleksne ekonomske presoje, pa spada v okvir vsebinske preučitve te domnevne napačne uporabe prava, za katero je Sodišče pristojno v fazi pritožbe. Iz tega sledi, da je drugi pritožbeni razlog v celoti dopusten.
54      Z vsebinskega vidika je treba v zvezi z lastniškimi instrumenti poudariti, da iz točke 61 začasnega okvira izhaja, da mora vsak ukrep dokapitalizacije vključevati mehanizem postopnega zviševanja nadomestila državi, da je prejemnik pomoči spodbujen k ponovnemu odkupu državnih kapitalskih vložkov. Ta mehanizem je lahko v obliki dodatnih delnic, dodeljenih državi, ali drugih oblik in mora ustrezati najmanj 10‑odstotnemu zvišanju nadomestila državi za vsako zvišanje, štiri leta po kapitalskem vložku, če država ni prodala vsaj 40 % svojega deleža, in šest let po tem, če država ni prodala svojega celotnega deleža, ki ustreza kapitalskemu vložku. V skladu s točko 62 začasnega okvira lahko Komisija sprejme alternativne mehanizme, vendar le če na splošno privedejo do podobnega rezultata glede spodbujevalnega učinka na izstop države in na splošno podobno vplivajo na nadomestilo državi.
55      Kar zadeva hibridne instrumente, je iz točke 68 začasnega okvira razvidno, da je treba po pretvorbi v lastniški kapital vključiti mehanizem postopnega zviševanja nadomestila državi, da bi bili upravičenci spodbujeni k ponovnemu odkupu državnih kapitalskih vložkov. Če je lastniški kapital, ki izhaja iz državnega posredovanja, dve leti po pretvorbi v lastniški kapital še vedno v lasti države, ta država poleg svoje preostale udeležbe, ki izhaja iz državnega preoblikovanja hibridnih kapitalskih instrumentov, prejme delež lastništva v upravičencu. Ta dodatni delež lastništva znaša najmanj 10 % te preostale udeležbe. V isti točki je pojasnjeno, da lahko Komisija sprejme alternativne mehanizme postopnega povečevanja, če imajo enake spodbujevalne učinke in na splošno podobno vplivajo na nadomestilo državi.
56      V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse, na katero se Splošno sodišče sklicuje v točkah 74 in 75 izpodbijane sodbe, izhaja, da ima Komisija pri presoji združljivosti ukrepov pomoči z notranjim trgom na podlagi člena 107(3) PDEU široko diskrecijsko pravico, katere izvrševanje zajema kompleksne ekonomske in socialne ocene (glej sodbo z dne 19. julija 2016, Kotnik in drugi, C‑526/14, EU:C:2016:570, točka 38 in navedena sodna praksa).
57      Iz tega sledi, da mora biti sodni nadzor v zvezi s tem omejen na preverjanje spoštovanja postopkovnih pravil in pravil obrazložitve ter na preverjanje pravilnosti ugotovljenega dejanskega stanja, neobstoja očitne napake pri presoji in zlorabe pooblastil (glej v tem smislu sodbo z dne 22. decembra 2008, Régie Networks, C‑333/07, EU:C:2008:764, točka 78 in navedena sodna praksa).
58      Vendar se ta institucija s sprejetjem pravil ravnanja – kot so ta, ki so bila uvedena z začasnim okvirom – zaradi določitve meril, na podlagi katerih namerava Komisija oceniti združljivost pomoči, ki jih načrtujejo države članice, z notranjim trgom, in s tem, da z njihovo objavo razglasi, da jih bo v prihodnje uporabljala v primerih, na katere se nanašajo, samoomeji pri izvrševanju diskrecijske pravice, ki ji jo v zvezi s tem daje zlasti člen 107(3)(b) PDEU, in načeloma od teh pravil ne more odstopiti, saj bi sicer lahko bila sankcionirana zaradi kršitve splošnih pravnih načel, kot sta enako obravnavanje ali varstvo legitimnih pričakovanj (glej v tem smislu sodbi z dne 19. julija 2016, Kotnik in drugi, C‑526/14, EU:C:2016:570, točki 39 in 40, in z dne 31. januarja 2023, Komisija/Braesch in drugi, C‑284/21 P, EU:C:2023:58, točka 90).
59      Iz sodne prakse Sodišča prav tako izhaja, da čeprav Komisijo na področju državnih pomoči načeloma zavezujejo pravila ravnanja, ki jih sprejme, kot je začasni okvir, sprejetje takih pravil Komisije ne razbremeni obveznosti, da preuči posebne izredne okoliščine, na katere se v posameznem primeru sklicuje država članica v okviru predloga neposredne uporabe člena 107(3)(b) PDEU. Zato države članice ohranijo možnost, da Komisiji priglasijo načrte pomoči, ki ne izpolnjujejo zahtev, določenih v takih pravilih ravnanja, Komisija pa lahko take načrte v izrednih okoliščinah odobri (glej v tem smislu sodbi z dne 31. januarja 2023, Komisija/Braesch in drugi, C‑284/21 P, EU:C:2023:58, točki 92 in 93, in z dne 7. novembra 2024, Ryanair/Komisija, C‑588/22 P, EU:C:2024:935, točki 59 in 60).
60      Čeprav se je Komisija v skladu s sodno prakso Sodišča, navedeno v točki 58 te sodbe, s sprejetjem začasnega okvira pri izvajanju svoje diskrecijske pravice samoomejila, je treba vseeno ugotoviti, da začasni okvir v točkah 62 in 68 poleg obstoja podrobnih mehanizmov postopnega zviševanja nadomestila državi izrecno določa možnost uporabe alternativ, ki imajo na splošno podobne učinke.
61      Glede na merilo splošne podobnosti, ki je tako določeno z začasnim okvirom, ni mogoče zahtevati, da je alternativni mehanizem enak mehanizmu, določenem z začasnim okvirom, ne glede na njegovo zasnovo ali učinke.
62      Poleg tega iz sodne prakse, navedene v točkah 56 in 57 te sodbe, izhaja, da napaka Komisije pri presoji glede vprašanja, ali ima alternativni mehanizem na splošno podobne učinke kot mehanizmi postopnega zviševanja nadomestila državi, ki so podrobno navedeni v točkah 61 in 68 začasnega okvira, lahko povzroči, da sodišče Unije odločbo te institucije razglasi za nično le, če je ta napaka očitna.
63      Pri tem je mogoče očitno napako dokazati z elementi, zaradi katerih presoja dejstev, ki jo je Komisija opravila v odločbi, ni verjetna. Tožbeni razlog pa je treba zavrniti, če kljub dokazom, ki so jih predložile tožeče stranke, izpodbijana presoja očitno ne vsebuje take napake (glej v tem smislu sodbo z dne 7. maja 2020, BTB Holding Investments in Duferco Participations Holding/Komisija, C‑148/19 P, EU:C:2020:354, točka 72).
64      Vendar mora sodišče Unije med drugim preveriti ne le dejansko pravilnost navedenih dokazov, njihovo zanesljivost in koherentnost, ampak tudi, ali ti dokazi vsebujejo vse ustrezne podatke, ki jih je treba upoštevati pri presoji kompleksnega položaja, in ali lahko utemeljijo iz njih izvedene sklepe (sodba z dne 24. oktobra 2013, Land Burgenland in drugi/Komisija, C‑214/12 P, C‑215/12 P in C‑223/12 P, EU:C:2013:682, točka 79 in navedena sodna praksa).
65      Poleg tega in splošneje, Splošno sodišče ne more nadomestiti obrazložitve avtorja izpodbijanega akta s svojo obrazložitvijo (glej v tem smislu sodbo z dne 28. septembra 2023, Ryanair/Komisija, C‑320/21 P, EU:C:2023:712, točka 117 in navedena sodna praksa).
66      Splošno sodišče je v točkah 267 in 268 izpodbijane sodbe ugotovilo, da se za udeležbo v kapitalu in tihi delež II ob njegovi pretvorbi v lastniški kapital ne uporabi mehanizem postopnega zviševanja nadomestila državi ali podobni mehanizem na podlagi točk 62 in 68 začasnega okvira, na katerega vsebino je opozorjeno v točkah 54 in 55 te sodbe.
67      V zvezi s tem je iz točke 248 izpodbijane sodbe razvidno, da se je Komisija pri presoji, da je splošna struktura mehanizma v skladu s točko 62 začasnega okvira mehanizem, primerljiv z mehanizmom postopnega zviševanja nadomestila državi, določenim v točki 61 tega okvira, oprla, prvič, na zelo nizko ceno, po kateri je Zvezna republika Nemčija pridobila delnice družbe DLH, drugič, dejstvo, da je bila prisotnost države v udeležbi družbe DLH neželena za upravičenca, tretjič, dejstvo, da so se za tiha deleža I in II uporabile naraščajoče obrestne mere ter da se je verjetnost pretvorbe dela tihega deleža II v lastniški kapital sčasoma povečevala, kar bi povzročilo zmanjšanje vrednosti obstoječih deležev v korist države, in četrtič, zaveze glede ravnanja, med drugim prepoved izplačevanja dividend, ki so veljale do popolnega vračila te pomoči.
68      Splošno sodišče je, da bi se izreklo o teh razlogih, prvič, v točkah od 253 do 257 izpodbijane sodbe ugotovilo, da 71,9‑odstotni popust na ceno delnic, ki je v skladu s spornim sklepom omogočal ponudbo višjega nadomestila od tistega, ki bi ga Zvezna republika Nemčija lahko prejela, če ne bi bilo popusta, zgolj z uporabo mehanizma postopnega zviševanja, kot je določen v točki 61 začasnega okvira, ni dovolj tesno povezan s predmetom in ciljem mehanizma postopnega zviševanja nadomestila državi. Drugič, Splošno sodišče je v točki 258 izpodbijane sodbe trditev, da je udeležba v kapitalu „neželena“, zavrnilo kot subjektiven in neupošteven element. Tretjič, Splošno sodišče je v točkah 260 in 262 izpodbijane sodbe ugotovilo, da dejstvo, da se obrestna mera za tiha deleža I in II sčasoma povečuje in da bodo za družbo DLH veljale zaveze glede ravnanja, spada pod druge zahteve začasnega okvira. Kar zadeva tihi delež II, je Splošno sodišče v točki 265 izpodbijane sodbe iz istih razlogov zavrnilo trditve Komisije in v točki 266 navedene sodbe ugotovilo, da ta institucija ni zadostno dokazala, da se za zadevni ukrep uporabi alternativni mehanizem, ki bi lahko imel učinke, primerljive z mehanizmom postopnega zviševanja nadomestila državi.
69      Splošno sodišče je s tem zavrnilo vse trditve, ki jih je Komisija navedla v spornem sklepu, na eni strani, ker niso bile povezane s predvidenim mehanizmom postopnega zviševanja nadomestila, in, na drugi strani, ker so se nanašale na ločene zahteve iz začasnega okvira.
70      Okoliščina, da nekateri elementi, ki jih je Komisija upoštevala na podlagi točk 62 in 68 začasnega okvira, prav tako spadajo med druge zahteve, določene s tem okvirom, pa sama po sebi ne more biti taka, da bi jim odvzela vso upoštevnost. Ni namreč mogoče izključiti, da lahko element ukrepa, ki neposredno izpolnjuje eno od zahtev začasnega okvira, prispeva tudi k uresničitvi specifičnega cilja druge zahteve, določene s tem začasnim okvirom.
71      V tem okviru Splošno sodišče, da bi v točkah 251 in 252 izpodbijane sodbe ugotovilo, da ni mehanizma postopnega zviševanja nadomestila državi ali alternativnih mehanizmov na podlagi točk 62 in 68 začasnega okvira, ni dokazalo, da je Komisija očitno napačno ocenila učinkovitost različnih elementov, na katere se je ta institucija oprla v spornem sklepu, tako da njena analiza splošne podobnosti učinkov, ki jih ima obravnavani alternativni mehanizem, ni verjetna.
72      Natančneje, iz točk od 253 do 257 izpodbijane sodbe ne izhaja, da ugotovitev, da bi zelo nizka cena, po kateri je Zvezna republika Nemčija pridobila delnice družbe DLH, lahko prispevala k spodbujevalnemu učinku na izstop države iz kapitala, ne bi bila verjetna.
73      Prav tako iz točk od 258 do 269 izpodbijane sodbe ne izhaja, da postopno zvišanje obrestnih mer za tihi udeležbi I in II, povečanje verjetnosti pretvorbe dela tihega deleža II v lastniški kapital ali dejstvo, da bi za družbo DLH veljale zaveze glede ravnanja, očitno ne bi mogli povzročiti učinkov, ki bi bili na splošno primerljivi z mehanizmi, navedenimi v točki 61 ter točki 68, prvi in drugi stavek, začasnega okvira.
74      Poleg tega Splošno sodišče ni upoštevalo kumulacije učinkov različnih elementov, ki jih je Komisija upoštevala za ugotovitev obstoja mehanizma, alternativnega mehanizmu postopnega zviševanja nadomestila državi, v skladu s točkama 62 in 68 začasnega okvira, čeprav se je ta institucija oprla prav na skupne učinke različnih elementov iz prejšnjih dveh točk.
75      V teh okoliščinah Splošno sodišče ni dokazalo, da je Komisija storila očitno napako pri presoji s tem, da je menila, da se za zadevni ukrep tako glede udeležbe v kapitalu kot glede tihega deleža II uporabijo alternativni mehanizmi, ki izpolnjujejo zahtevo po splošni podobnosti z mehanizmom postopnega zviševanja nadomestila državi, in je zato v svoji sodbi napačno uporabilo pravo.
76      Iz navedenega izhaja, da je treba oba dela drugega pritožbenega razloga sprejeti.
Tretji pritožbeni razlog
Trditve strank
77      Družba DLH s tretjim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je napačno uporabilo pravo, ker je v točkah od 272 do 288 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Komisija kršila točko 67 začasnega okvira s tem, da je menila, da je bilo del tihega deleža II, in sicer tihi delež II‑A, mogoče pretvoriti po fiksni ceni 2,56 EUR na delnico in da je bilo drugi del tihega deleža II, in sicer tihi delež II‑B, mogoče pretvoriti po tržni ceni delnic ob pretvorbi, zmanjšani za 10 % ali 5,25 %, odvisno od sprožilnega dogodka.
78      V zvezi s tem naj Splošno sodišče ne bi upoštevalo, da lahko Komisija na podlagi točke 59 začasnega okvira sprejme „drugačno rešitev za metode nadomestila, določene v [tem] začasnem okviru“, in posledično rešitev iz točke 67 navedenega okvira. Ker pa naj v obravnavani zadevi ne bi bilo mogoče izračunati „teoretične cene brez pravice do vpisa“ (theoretical ex rights price, v nadaljevanju: TERP), to je teoretične tržne cene delnic po novi izdaji pravic, naj bi bila nujna drugačna rešitev. Po mnenju družbe DLH izdajatelj za spodbujanje kapitalskega trga k uveljavljanju svojih pravic do vpisa odobri popust na tržno ceno novih delnic, ki se lahko vpišejo ob vzporedni izdaji pravic. TERP naj bi se nato izračunala na podlagi tržne cene po zmanjšanju vrednosti zaradi izdaje pravic. V okviru pravice do pretvorbe, kot je določena v okviru tihega deleža II, pa naj ne bi bilo nobene dodatne vzporedne izdaje (po znižani ceni) pravic na trgu, ki bi se lahko uporabila kot referenčna točka za izračun cene izdaje pravic do pretvorbe.
79      Družba DLH navaja, da je Zvezna republika Nemčija ob upoštevanju nemožnosti izračuna TERP predlagala, da se na eni strani upošteva najnižja cena izdaje 2,56 EUR, ki se uporablja za družbo DLH za pretvorbo tihega deleža II‑A, na drugi strani pa tržna cena družbe DLH, pri čemer se uporabi popust v višini 5,25 % ali 10 %, odvisno od sprožilnega dogodka za pretvorbo tihega deleža II‑B.
Po mnenju družbe DLH bi bilo glede na okoliščine obravnavane zadeve mogoče, kot je bilo ugotovljeno v spornem sklepu, pričakovati, da bosta obe ceni za pretvorbo v skladu z zahtevo iz točke 67 začasnega okvira.
80      Torej naj se v nasprotju s tem, kar naj bi Splošno sodišče ugotovilo v točkah od 276 do 279 izpodbijane sodbe, ne bi bilo mogoče sklicevati na TERP, tako da naj bi Komisija upravičeno sprejela alternativno nadomestilo na podlagi točke 59 začasnega okvira, ki je privedlo do enakega rezultata, kot če bi bilo mogoče upoštevati TERP.
81      Družba DLH trdi, da te ugotovitve v nasprotju s tem, kar je Splošno sodišče ugotovilo v točkah od 280 do 285 izpodbijane sodbe, ne ovrže dejstvo, da je bilo v točki 158 obrazložitve spornega sklepa zahtevano, da se Zvezna republika Nemčija zaveže, da bo Komisijo zaprosila za soglasje v zvezi z uporabo možnosti pretvorbe, če ta pretvorba ne bi bila izvedena tako, da bi se TERP znižala za 5 % ali več. Tveganje neskladnosti naj bi bilo namreč zgolj teoretično, namen odobritve Komisije pa naj bi bil zagotoviti največjo možno skladnost. Družba DLH, ki graja točko 283 izpodbijane sodbe, zlasti trdi, da cilj ni bil „odstopati“ od točke 67 začasnega okvira ali odložiti izvršitev odločitve v zvezi s tem, temveč zagotoviti dodatno raven varnosti in zagotoviti, da je Zvezna republika Nemčija izpolnila svojo obveznost, ker gre za pretvorbo, do katere je nujno prišlo po (ex post) dokapitalizaciji.
82      Zvezna republika Nemčija in Komisija v bistvu podpirata trditve, ki jih je družba DLH navedla v okviru tretjega pritožbenega razloga, in menita, da je treba temu pritožbenemu razlogu ugoditi.
83      Družbi Ryanair in Condor te trditve izpodbijata in trdita, da je treba tretji pritožbeni razlog vsaj delno zavreči kot nedopusten, ker se z njim izpodbijajo dejanske ugotovitve Splošnega sodišča. Vsekakor pa bi bilo treba po mnenju teh strank ta pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen. Družbi Ryanair in Condor v bistvu predlagata, naj se potrdi obrazložitev izpodbijane sodbe, na katero se nanaša ta pritožbeni razlog, saj Splošno sodišče med drugim ni prekoračilo meja sodnega nadzora, ki ga mora opraviti.
Presoja Sodišča
84      V zvezi z nadomestilom za hibridne instrumente je treba poudariti, da se v skladu s točko 67 začasnega okvira pretvorba takih instrumentov v lastniški kapital izvede pri 5 odstotkih ali več pod ceno TERP v času pretvorbe.
85      Splošno sodišče je v točki 275 izpodbijane sodbe najprej opozorilo, da je Komisija v spornem sklepu navedla, da bi bilo del tihega deleža II, in sicer tihi delež II‑A, mogoče pretvoriti v delnice po fiksni ceni 2,56 EUR na delnico, medtem ko bi bilo drugi del tihega deleža II, in sicer tihi delež II‑B, mogoče pretvoriti po tržni ceni delnic ob pretvorbi, zmanjšani za 10 % ali 5,25 %, odvisno od sprožilnega dogodka. V spornem sklepu je bilo tudi navedeno, da je mogoče „pričakovati, da bodo vse te cene izpolnjevale zahtevo iz točke 67 začasnega okvira“, vendar da „lahko obstaja cena, pod katero [ta] zahteva […] ne bo izpolnjena“, in da se je v takem primeru Zvezna republika Nemčija zavezala, da bo pred uveljavljanjem svoje pravice do pretvorbe zaprosila Komisijo za odobritev.
86      Splošno sodišče je nato v točkah od 276 do 278 izpodbijane sodbe ugotovilo, da cena delnic ob pretvorbi ni bila določena na podlagi TERP, tako glede tihega deleža II‑A, ker uporabljena fiksna cena na delnico ni ustrezala metodi, opredeljeni v točki 67 začasnega okvira, kot glede tihega deleža II‑B, za katerega je cena temeljila na tržni ceni ob pretvorbi.
87      Nazadnje, Splošno sodišče je ugotovilo, da Komisija ni utemeljila odločitve za uporabo alternativne metode izračuna in da je ta institucija s tem, da je določila sistem ex post odobritve v primeru neskladnih cen, le odložila svojo odločitev, s čimer je kršila to točko 67.
88      V tem okviru je treba pojasniti, da lahko države članice v skladu s točko 59 začasnega okvira namesto metodologij nadomestil, navedenih v točkah od 60 do 70 začasnega okvira, priglasijo sheme ali individualne ukrepe, pri katerih se metodologija nadomestil prilagodi značilnostim in nadrejenosti kapitalskega instrumenta, vendar le če na splošno privedejo do podobnega rezultata glede spodbujevalnega učinka na izstop države in na splošno podobno vplivajo na njeno nadomestilo.
89      Zato družba DLH utemeljeno trdi, da se je Komisija, ne da bi se morala za to sklicevati na poseben razlog ali izredne okoliščine, lahko oprla na mehanizem, ki je alternativen mehanizmu, navedenem v točki 67 začasnega okvira. Vendar je tak alternativni mehanizem v skladu z zahtevami, ki izhajajo iz začasnega okvira, le če ima na splošno podoben rezultat kot mehanizem, naveden v tej točki 67.
90      Iz točk 277, 278 in od 280 do 286 izpodbijane sodbe pa je razvidno, da je Splošno sodišče ugotovilo, da lahko alternativna metoda izračuna, opredeljena v točki 158 obrazložitve spornega sklepa, privede do določitve cen, ki ne ustrezajo cenam, ki izhajajo iz uporabe metode, opredeljene v točki 67 začasnega okvira. Splošno sodišče se je pri tej ugotovitvi oprlo zlasti na besedilo spornega sklepa, na katero je bilo opozorjeno v točki 85 te sodbe.
91      V okviru te pritožbe se ugotovitev Splošnega sodišča, da se rezultat uporabe te alternativne metode razlikuje od rezultata uporabe metode, opredeljene v točki 67 začasnega okvira, ne izpodbija.
92      V tem okviru trditve pritožnice, da v tej zadevi ni mogoče izračunati TERP, ni mogoče sprejeti.
93      Poleg tega, da so te trditve v nasprotju s spornim sklepom, v katerem je izrecno predvidena primerjava med rezultatom alternativne metode izračuna in rezultatom, dobljenim v primeru uporabe metode, ki temelji na TERP, so namreč, kot trdita družbi Ryanair in Condor, nazadnje namenjene temu, da se Sodišče pozove, naj samo ugotovi dejansko stanje, ne da bi ti družbi trdili, da je Splošno sodišče izkrivilo dokaze, ki so mu bili predloženi.
94      Iz ustaljene sodne prakse pa izhaja, da v primeru pritožbe Sodišče ni pristojno za ugotavljanje dejanskega stanja in načeloma niti za presojo dokazov, ki jih je Splošno sodišče upoštevalo pri ugotovitvi tega dejanskega stanja. Pristojnost Sodišča, da opravi nadzor nad ugotovitvami Splošnega sodišča o dejstvih, se med drugim razteza na izkrivljanje dejstev, to je na vsebinsko netočnost teh ugotovitev, ki izhajajo iz listin v spisu, na izkrivljanje dokazov, na njihovo pravno opredelitev in na vprašanje, ali so bila spoštovana pravila glede dokaznega bremena in izvajanja dokazov (sodba z dne 11. septembra 2025, Avstrija/Komisija (Jedrska elektrarna Paks II), C‑59/23 P, EU:C:2025:686, točka 58 in navedena sodna praksa).
95      Tretji pritožbeni razlog torej ni dopusten v delu, v katerem se z njim Sodišču predlaga, naj ugotovi, da je izpodbijana sodba napačna, ker v njej ni bila upoštevana nemožnost izračuna TERP v obravnavani zadevi.
96      Poleg tega v nasprotju s tem, kar trdi Komisija, obveznost Zvezne republike Nemčije, da v primeru, v katerem cena pretvorbe hibridnih instrumentov ne bi bila v skladu z zahtevo iz točke 67 začasnega okvira, od Komisije zahteva odobritev, kot je določeno v točki 158 obrazložitve spornega sklepa, ne zadostuje za zagotovitev skladnosti te točke obrazložitve s to zahtevo.
97      Kot je namreč Splošno sodišče navedlo v točki 284 izpodbijane sodbe, se Zvezna republika Nemčija ni zavezala, da se bo prepričala, ali bo cena vsekakor
v skladu z zahtevo iz točke 67 začasnega okvira, ampak se je zavezala le, da bo pridobila odobritev Komisije glede določene ravni cen. Noben element ne pojasnjuje meril, v skladu s katerimi bi morala Komisija po potrebi preučiti načrt pretvorbe hibridnih instrumentov Zvezne republike Nemčije, če zahteve iz točke 67 začasnega okvira ne bi bile izpolnjene. Iz tega izhaja, da ni nobenega jamstva, s katerim bi bilo mogoče zagotoviti spoštovanje teh zahtev.
98      Ugotoviti je treba tudi, kot je Splošno sodišče storilo v točkah od 280 do 286 izpodbijane sodbe, da so državne pomoči predmet sistema predhodne odobritve na podlagi člena 108(3) PDEU, tako da je treba za ukrep pomoči pred njegovo izvedbo ugotoviti, ali je združljiv z notranjim trgom. Tako Komisija presoje elementa, ki je neposredno povezan s preučitvijo te združljivosti, ne more odložiti na datum, ki je poznejši od datuma sprejetja odločbe o združljivosti državne pomoči. Komisija bi morala namreč v spornem sklepu sprejeti stališče o načinu določitve cene v primeru pretvorbe zadevnih hibridnih instrumentov, ne da bi se lahko omejila na sprejetje metode izračuna, ki v vseh primerih ne zagotavlja spoštovanja zahteve iz točke 67 začasnega okvira.
99      Poleg tega, čeprav Komisija trdi, da točka 158 obrazložitve spornega sklepa zadevni ukrep dovoljuje le, če je cena za pretvorbo nazadnje v skladu s točko 67 začasnega okvira, je treba ugotoviti, da ta trditev nima podlage v tej točki obrazložitve, ki določa ex post nadzor, ne da bi bili opredeljeni parametri tega nadzora.
100    Iz tega sledi, da je treba tretji pritožbeni razlog delno zavreči kot nedopusten in delno zavrniti kot neutemeljen.
Četrti pritožbeni razlog
Trditve strank
101    Družba DLH s četrtim pritožbenim razlogom, ki ima dva dela, Splošnemu sodišču očita, da je napačno uporabilo pravo in kršilo meje svojega sodnega nadzora s tem, da je v točkah od 373 do 412 izpodbijane sodbe presodilo, da je Komisija storila očitno napako pri presoji pri preverjanju, ali ima družba DLH na upoštevnih letališčih PTM.
102    Družba DLH s prvim delom četrtega pritožbenega razloga v bistvu trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in prekoračilo meje svojega sodnega nadzora, ker je v točkah od 373 do 387 izpodbijane sodbe presodilo, da je Komisija storila očitno napako pri presoji, ker je upoštevala le merila, ki se v bistvu nanašajo na ovire za vstop in razširitev novih konkurentov ter na „letališko zmogljivost“, ne da bi upoštevala vse dejavnike, ki so v obravnavani zadevi upoštevni za presojo obstoja PTM družbe DLH na upoštevnih letališčih.
103    V zvezi s tem družba DLH trdi, da opredelitev PTM spada v kompleksno gospodarsko analizo, v okviru katere ima Komisija široko diskrecijsko pravico, in da je Splošno sodišče prekoračilo meje sodnega nadzora, ki ga lahko opravi v zvezi z odločitvijo, ki jo je Komisija sprejela v tem okviru. Natančneje, v točki 385 izpodbijane sodbe naj bi bilo razlogovanje Splošnega sodišča preveč nejasno in naj bi le na kratko omenilo morebitno upoštevnost tržnih deležev upravičenca „s pogostostjo (številom letov) in ponujenimi sedeži z odhodom na zadevna letališča in prihodom nanje“, da bi ugotovilo, da Komisija ni upoštevala vseh upoštevnih elementov. V zvezi s tem po mnenju družbe DLH Komisija upravičeno ni upoštevala zadnjenavedenega elementa. Uporabljena merila naj bi namreč v obravnavani zadevi zadostovala za natančno analizo učinkov zadevnega ukrepa v skladu s točko 72 začasnega okvira in naj bi bila združljiva z analitičnim okvirom, ki ga Komisija uporablja v zadevah v zvezi s koncentracijami, ki vključujejo letalske družbe. Še več, potencialni učinki zadevnega ukrepa na konkurenco naj se ne bi nanašali na posebno povezavo, ampak bolj na zmogljivosti družbe DLH, da ohrani ali celo razširi slote, ki jih je imela na upoštevnih letališčih. Tako naj bi šlo za presojo združljivosti pomoči s konkurenčnim položajem kot celoto.
104    Poleg tega družba DLH trdi, da ugotovitve Splošnega sodišča v točki 379 izpodbijane sodbe ne dokazujejo, da bi bila analiza tržnih deležev v smislu pogostosti letov in ponujenih sedežev bolj koristna od meril, ki jih je Komisija uporabila za presojo obstoja PTM. Družba DLH iz tega sklepa, da tej instituciji te analize ni bilo treba dopolniti z oceno tržnih deležev v smislu pogostosti letov ali ponujenih sedežev ali z upoštevanjem vseh drugih „upoštevnih elementov“.
105    Družba DLH z drugim delom četrtega pritožbenega razloga v bistvu trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in prekoračilo meje svojega sodnega nadzora s tem, da je v točkah od 388 do 412 izpodbijane sodbe presodilo, da je Komisija storila očitno napako pri presoji, ker je ugotovila, da družba DLH na letališčih Düsseldorf in Dunaj nima PTM.
106    V zvezi s tem družba DLH trdi, da je Splošno sodišče, ker ima Komisija široko pooblastilo za analizo podatkov o trgu za presojo obstoja PTM, prekoračilo meje svojega sodnega nadzora s tem, da je analizo teh podatkov, ki jo je opravila Komisija, nadomestilo s svojo. Natančneje, v točki 411 izpodbijane sodbe naj bi bilo razlogovanje Splošnega sodišča v zvezi s tem preveč nejasno, ker je Splošno sodišče potrdilo, da je Komisija napačno ugotovila, da družba DLH, „vsaj v poletni sezoni IATA 2019,“ na letališčih Düsseldorf in Dunaj nima PTM. Taka obrazložitev naj ne bi zadostovala za ugotovitev očitne napake Komisije pri presoji, saj naj bi šlo za druga obdobja, kot je zimska sezona IATA 2019/2020.
107    Po mnenju družbe DLH je Komisija pravilno ugotovila, da družba DLH na letališčih Düsseldorf in Dunaj nima PTM. Družba DLH poudarja, da se merila za ocenjevanje PTM v zvezi z zadnjenavedenima letališčema bistveno razlikujejo od tistih, ki se nanašajo na letališči Frankfurt in München, in da je z njimi dejansko mogoče dokazati, da na letališčih Düsseldorf in Dunaj nima PTM. Družba DLH, ki v zvezi s tem graja zlasti točko 397 izpodbijane sodbe, navaja podatke in številke, ki se nanašajo zlasti na slote, ki jih je imela na letališčih Düsseldorf, Dunaj, Frankfurt in München, da bi dokazala, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da Komisija ni mogla ugotoviti, da družba DLH na letališčih Düsseldorf in Dunaj nima PTM.
108    Zvezna republika Nemčija in Komisija v bistvu podpirata trditve, ki jih je družba DLH navedla v okviru četrtega pritožbenega razloga, in menita, da je treba temu pritožbenemu razlogu ugoditi.
109    Družbi Ryanair in Condor te trditve izpodbijata in trdita, da je treba drugi del četrtega pritožbenega razloga zavreči kot vsaj delno nedopusten, ker družba DLH s tem delom izpodbija dejanske ugotovitve Splošnega sodišča, pri čemer družba Ryanair poleg tega meni, da trditve družbe DLH v zvezi z nezadostno obrazložitvijo izpodbijane sodbe ter trditve, ki se nanašajo na sodno prakso in prakso odločanja Komisije, niso dopustne. Vsekakor pa bi bilo treba po mnenju teh strank ta pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen. Družbi Ryanair in Condor v bistvu predlagata, naj se potrdi obrazložitev izpodbijane sodbe, na katero se nanaša ta pritožbeni razlog, saj Splošno sodišče med drugim ni prekoračilo meja sodnega nadzora, ki ga mora opraviti.
Presoja Sodišča
110    V zvezi s prvim delom četrtega pritožbenega razloga je treba navesti, da je Splošno sodišče v točkah od 373 do 387 izpodbijane sodbe preučilo merila, ki jih je Komisija uporabila za oceno, ali ima družba DLH na upoštevnih letališčih PTM.
111    Splošno sodišče je v točki 373 izpodbijane sodbe najprej opozorilo, da je Komisija v točki 179 obrazložitve spornega sklepa navedla, da se je pri tem oprla na tri merila: prvič, delež slotov skupine, ki ji pripada družba DLH, na navedenih letališčih, ki je v točki 376 navedene sodbe opredeljen kot razmerje med številom slotov, ki jih ima letalski prevoznik (ali letalski prevozniki, ki so del iste skupine) na letališču, in skupnim številom razpoložljivih slotov na tem letališču, drugič, „stopnjo zasedenosti“ teh letališč, ki ustreza, kot je v bistvu razvidno iz te točke izpodbijane sodbe, deležu slotov, dodeljenih vsem letalskim prevoznikom na zadevnem letališču glede na celotno zmogljivost tega letališča v smislu slotov, in tretjič, delež slotov, ki jih imajo konkurenti upravičenca. Po mnenju Splošnega sodišča so se ta merila tako nanašala predvsem na „letališko zmogljivost“ in dostop do infrastrukture.
112    Vendar je Splošno sodišče v točki 378 izpodbijane sodbe ugotovilo, da bi bili drugi dejavniki v zvezi s tržnimi deleži upravičenca in njegovih konkurentov na trgu storitev letalskega prevoza potnikov upoštevni za presojo obstoja PTM. V zvezi s tem je Splošno sodišče v točki 379 navedene sodbe med drugim pojasnilo, da se lahko, po eni strani, zaradi različnih velikosti letal, ki jih letalski prevozniki uporabljajo v slotih, ki so jim dodeljeni, število ponujenih sedežev v določenem slotu bistveno razlikuje, in, po drugi strani, da lahko letalski prevozniki v istem slotu opravljajo različno število letov. Informacije, zagotovljene s temi dodatnimi merili, pa omogočajo presojo pomena tržnih deležev zadevnih letalskih prevoznikov. V obravnavani zadevi je Splošno sodišče v točki 380 izpodbijane sodbe ugotovilo, da tržni deleži družbe DLH, izraženi s pogostostjo (število letov) in ponujenimi sedeži z odhodom na upoštevna letališča in prihodom nanje, presegajo, včasih znatno, deleže slotov, ki jih je imela ta družba, kot so navedeni v spornem sklepu.
113    Splošno sodišče je na podlagi tega v točki 386 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Komisija ob upoštevanju pomembnosti tržnih deležev za ugotovitev obstoja PTM, na katero je bilo opozorjeno v točki 383 izpodbijane sodbe, s tem, da tega elementa ni upoštevala, ni upoštevala vseh upoštevnih dejavnikov.
114    V zvezi s tem je treba poudariti, prvič, da je iz opredelitve pojma „slot“ iz člena 2(a) Uredbe (EGS) št. 95/93, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 793/2004, razvidno, da ta izraz pomeni „dovoljenje, ki ga da koordinator […], za uporabo celotnega obsega letališke infrastrukture, potrebnega za opravljanje zračnega prevoza na koordiniranem letališču na določen datum in ob določenem času za namen pristajanja ali vzletanja, kakor ga dodeli koordinator“.
115    Iz te opredelitve v bistvu izhaja, da je slot pravica do izvedbe leta. Zato je Komisija v spornem sklepu pravilno vzpostavila neposredno povezavo med številom slotov, ki jih ima upravičenec do zadevnega ukrepa, in številom letov, ki jih ta lahko organizira, medtem ko je Splošno sodišče s tem, da je v točki 379 izpodbijane sodbe ugotovilo, da naj bi imetništvo enega samega slota omogočalo organizacijo več letov, napačno uporabilo pravo pri razlagi pojma „sloti“. Iz tega sledi, da v nasprotju s tem, kar je razsodilo Splošno sodišče, upoštevanje merila pogostosti letov očitno ni nujno za presojo, kako lahko gospodarski subjekt dejansko konkurira družbi DLH na danem letališču.
116    Drugič, glede meril v zvezi s pogostostjo in številom ponujenih sedežev, ki jih je Splošno sodišče navedlo v točki 380 izpodbijane sodbe in ki bi jih Komisija po njegovem mnenju morala upoštevati, sicer ni mogoče izključiti, da lahko ta merila prispevajo k oceni zmogljivosti letalskega prevoznika, da opravlja storitve z danega letališča, vendar ta okoliščina sama po sebi ne zadostuje za dokaz, da je Komisija storila očitno napako pri presoji v smislu sodne prakse, navedene v točkah 56 in 57 te sodbe, v delu, v katerem je to zmogljivost, ki jo je ta institucija štela za odločilno za presojo obstoja PTM na določenem letališču, mogoče določiti tudi glede na enakovredno merilo, kot je razdelitev slotov med gospodarske subjekte.
117    Ker Splošno sodišče v teh okoliščinah ni pravno zadostno dokazalo, da merilo, za katero se je odločila Komisija, in sicer dodelitev slotov, očitno ni bilo tako, da bi omogočalo pravilno oceno te zmogljivosti za presojo PTM, zaradi česar je ugotovilo, da analiza, ki jo je opravila ta institucija, ni verjetna, je v točkah 380 in 382 izpodbijane sodbe Komisiji napačno očitalo, da v spornem sklepu ni ocenila zmogljivosti letalskega prevoznika za opravljanje storitev na podlagi merila, povezanega s pogostostjo in številom ponujenih sedežev, in sicer na podlagi merila, ki se razlikuje od merila, ki ga je Komisija uporabila v tem sklepu.
118    Tretjič, Splošno sodišče v točkah od 373 do 387 izpodbijane sodbe prav tako ni dokazalo, da Komisija ni mogla veljavno šteti, da sta stopnja zasedenosti letališča in razdelitev slotov med različne gospodarske subjekte, ki opravljajo lete z odhodom s tega letališča, ustrezna parametra za določitev stopnje uporabe letališča s strani gospodarskega subjekta in zmogljivost gospodarskega subjekta, da v upoštevnem obdobju organizira več letov z navedenega letališča. Zato Splošno sodišče ni dokazalo, da se Komisija pri presoji dejanske in potencialne konkurence, ki ji je bila v tem obdobju izpostavljena družba DLH, ni mogla opreti na ta različna parametra.
119    Tako Splošno sodišče v nasprotju s tem, kar je razsodilo v točki 386 izpodbijane sodbe, v skladu s sodno prakso Sodišča, navedeno v točkah od 56 do 64 te sodbe, ni pravno zadostno dokazalo, da je Komisija storila očitno napako pri presoji s tem, da je svojo analizo PTM oprla na merila, navedena v točki 111 te sodbe, ker v svojo oceno ni vključila upoštevanja tržnih deležev, izraženih v smislu pogostosti in ponujenih sedežev. Iz tega sledi, da je treba prvi del četrtega pritožbenega razloga sprejeti.
120    V zvezi z drugim delom četrtega pritožbenega razloga je treba v zvezi z vprašanjem njegove dopustnosti po eni strani opozoriti, da sta kršitev obveznosti obrazložitve, ki jo ima Splošno sodišče, in mej sodnega nadzora pravni vprašanji, za kateri je Sodišče pristojno v fazi pritožbe (sodbi z dne 7. januarja 2004 v zadevi Aalborg Portland in drugi/Komisija, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P in C‑219/00 P, EU:C:2004:6, točka 47, in z dne 26. maja 2016, Rose Vision/Komisija, C‑224/15 P, EU:C:2016:358, točka 26 in navedena sodna praksa). Vprašanje, ali so trditve družbe DLH, kar zadeva kršitev obveznosti obrazložitve, dovolj utemeljene ali, kar zadeva kršitev mej sodnega nadzora, v nasprotju s sodno prakso ali prakso odločanja Komisije, spada med vsebinsko odločanje o trditvah in ne more imeti nobenega vpliva na dopustnost.
121    Po drugi strani je treba ob upoštevanju tega, da Sodišče, kot je bilo opozorjeno v točki 94 te sodbe, ni pristojno za ugotavljanje dejanskega stanja, ugotoviti, da drugi del četrtega pritožbenega razloga – v delu, v katerem družba DLH Sodišču predlaga, naj glede na dejstva, ki mu jih je predložila, preveri, ali je Komisija pravilno ugotovila, da družba DLH na letališčih Düsseldorf in Dunaj nima PTM, in ali je Splošno sodišče napačno ugotovilo dejansko stanje – ni dopusten, ker družba DHL ni zatrjevala, da je Splošno sodišče kakor koli izkrivilo dejstva.
122    Glede utemeljenosti je treba navesti, da je Splošno sodišče po tem, ko je v točki 410 izpodbijane sodbe presodilo, da Komisija ni upoštevala vseh upoštevnih meril in je tako storila očitno napako pri presoji, v točki 411 navedene sodbe dodalo, da Komisija zgolj na podlagi meril, ki jih je uporabila, nikakor ni mogla veljavno ugotoviti, da skupina Lufthansa, vsaj v poletni sezoni IATA 2019, na letališčih Düsseldorf in Dunaj nima PTM.
123    Splošno sodišče je, da je prišlo do te ugotovitve v zvezi z letališčem Düsseldorf, v točki 397 izpodbijane sodbe najprej ugotovilo, da povprečni delež slotov skupine Lufthansa na tem letališču v poletni sezoni IATA 2019, to je med 40 in 50 %, presega 40‑odstotni prag, kar bi moral biti prvi indic, ki ga je treba upoštevati pri ugotavljanju obstoja PTM. Splošno sodišče je nato v točki 398 izpodbijane sodbe navedlo, da je bila povprečna stopnja zasedenosti na navedenem letališču v poletni sezoni IATA 2019 zelo visoka, in sicer od 80 do 90 %, v času konic pa se poviša na od 90 do 100 %, medtem ko naj bi bila raven, višja od 60 %, že problematična. Nazadnje, Splošno sodišče je v točki 399 izpodbijane sodbe poudarilo šibko konkurenco med gospodarskimi subjekti, prisotnimi na istem letališču, pri čemer je to ugotovitev podprlo s seznamom števila zrakoplovov, ki jih ima vsak od njih. Splošno sodišče je iz tega v točki 401 izpodbijane sodbe sklepalo, da Komisija zgolj na podlagi teh meril ni mogla veljavno ugotoviti, da skupina Lufthansa, vsaj v poletni sezoni IATA 2019, na letališču Düsseldorf nima PTM.
124    Glede na razloge, ki so mutatis mutandis podobni razlogom, navedenim v prejšnji točki, je Splošno sodišče v točki 408 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Komisija ni mogla veljavno ugotoviti, da skupina Lufthansa, vsaj v poletni sezoni IATA 2019, na letališču Dunaj nima PTM.
125    Splošno sodišče s tem ni preučilo obrazložitve iz točk 203, 204, 211 in 212 obrazložitve spornega sklepa. V tej obrazložitvi pa so bili pojasnjeni razlogi, zaradi katerih je Komisija podatke, ki jih je imela na voljo, razlagala tako, da z njimi ni mogoče dokazati obstoja PTM skupine Lufthansa na letališčih Düsseldorf in Dunaj. Komisija je v zvezi z letališčem v Düsseldorfu med drugim ugotovila, da največji delež slotov družbe DLH ne presega od 55 do 65 % za noben časovni interval, zaradi česar so konkurenti družbe DLH lahko ustvarili velik nabor slotov tako, da so uporabili tiste, ki niso bili dodeljeni skupini Lufthansa, in da so bili konkurenti družbe DLH glede na velikost uporabljene flote v boljšem položaju v Düsseldorfu kot v Frankfurtu ali Münchnu. V zvezi z letališčem Dunaj se je Komisija oprla tudi na okoliščine, da največji delež slotov družbe DLH ne presega od 50 do 60 % za noben časovni interval, da so bili sloti še vedno na voljo, da sta na tej lokaciji dva razmeroma močna konkurenta in da so konkurenti družbe DLH lahko ustvarili velik nabor slotov tako, da so uporabili tiste, ki niso bili dodeljeni skupini Lufthansa. Tako je Komisija ugotovila, da je bil ne glede na skoraj podobne stopnje zasedenosti na teh štirih letališčih delež slotov družbe DLH v Frankfurtu in Münchnu bistveno večji kot v Düsseldorfu in na Dunaju ter da so bili konkurenti družbe DLH, nasprotno, močnejši v Düsseldorfu in na Dunaju kot v Frankfurtu in Münchnu.
126    Vendar je Splošno sodišče v točkah od 396 do 408 izpodbijane sodbe s tem, da se je oprlo na iste podatke kot Komisija, opravilo novo analizo teh podatkov, da je nazadnje na podlagi njihove celovite presoje prišlo do drugačne ugotovitve kot ta institucija, ne da bi pri tem ovrglo ugotovitve Komisije iz spornega sklepa.
127    Iz tega izhaja, da se Splošno sodišče ni omejilo na nadzor, ali je Komisija storila očitno napako pri presoji v skladu s sodno prakso, navedeno v točkah od 56 do 64 te sodbe, ampak je presojo Komisije nadomestilo s svojo presojo v primeru, v katerem ima ta institucija sicer široko polje proste presoje.
128    Iz tega sledi, da je treba drugi del četrtega pritožbenega razloga in posledično četrti pritožbeni razlog v celoti sprejeti.
Peti pritožbeni razlog
Trditve strank
129    Družba DLH s petim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je napačno uporabilo pravo, ker je v točkah od 467 do 480 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Komisija storila očitno napako pri presoji, ker je iz postopka prenosa slotov od prve faze tega postopka izključila nekatere konkurente, ki so že imeli bazo na letališčih Frankfurt in München.
130    V zvezi s tem družba DLH trdi, da Splošno sodišče, čeprav je priznalo, da ima Komisija široko diskrecijsko pravico pri presoji zadostnosti prevzetih zavez, ni upoštevalo svoje sodne prakse, ki izhaja iz sodbe z dne 13. maja 2015, Niki Luftfahrt/Komisija (T‑162/10, EU:T:2015:283, točka 295), v skladu s katero okoliščina, da bi bilo mogoče sprejeti tudi druge zaveze, celo če bi bile te ugodnejše za konkurenco, ne more pripeljati do razglasitve ničnosti sklepa Komisije, če je ta lahko razumno sklepala, da so zaveze, vsebovane v tem sklepu, omogočale odpravo resnih dvomov. Tako naj bi Splošno sodišče poseglo v diskrecijsko pravico Komisije s tem, da je zavrnilo zavezo, ker naj bi bila po njegovem mnenju drugačna zaveza ugodnejša za konkurenco, s čimer naj bi presojo te institucije nadomestilo s svojo.
131    Družba DLH navaja, da so, kot je Splošno sodišče navedlo v točki 421 izpodbijane sodbe, potencialni učinki državnih pomoči bolj posredni kot učinki koncentracij, saj prejemnik pomoči ne prevzame konkurenta in se tako konkurenčni pritisk ne odpravi, ampak lahko uporabi dodatna javna sredstva, ki jih ima na voljo, da ohrani ali okrepi svoj položaj na trgu. V skladu z začasnim okvirom naj bi bile zaveze potrebne za odpravo tega tveganja na letališčih, na katerih je imela družba DLH PTM.
132    V nasprotju s tem, kar naj bi Splošno sodišče ugotovilo v točki 472 izpodbijane sodbe, naj bi Komisija v točkah 226 in 227 obrazložitve spornega sklepa izrecno navedla, da je omejitev postopka prenosa slotov na nove udeležence na trgu koristna, ker omogoča strukturno konkurenco s skupino Lufthansa. Ta institucija naj bi zlasti upoštevala težave v zvezi s konkurenco, povezane s pomočjo za dokapitalizacijo, na podlagi svojih predhodnih izkušenj v zadevah v zvezi s koncentracijami in omejevalnimi sporazumi v letalskem sektorju, da bi ugotovila, ali je zaveza skupine Lufthansa, da bo prenesla del svojih dejavnosti, da bi konkurentom omogočila uveljavitev, najučinkovitejši ukrep za preprečitev neupravičenega izkrivljanja konkurence.
133    Razlogovanje Splošnega sodišča v točkah od 472 do 477 izpodbijane sodbe pa naj v celoti ne bi upoštevalo dejstva, da ima Komisija, kadar mora izbirati med dvema različnima strukturama zaveze, široko diskrecijsko pravico za uporabo zavez z ožjim obsegom, če lahko razumno sklepa, da predlagane zaveze zadostujejo za odpravo tveganj, ki jih v obravnavani zadevi PTM družbe DLH povzroča na letališčih Frankfurt in München.
134    Prav tako naj bi Splošno sodišče s tem, da je v točkah od 473 do 476 izpodbijane sodbe analiziralo strukturo trga na letališčih Frankfurt in München in se sklicevalo na drugo strukturo, ki obstoječih konkurentov ne izključuje iz postopka prenosa slotov, nadomestilo presojo Komisije s svojo presojo, saj je ponovno šlo za kompleksno ekonomsko analizo.
135    Poleg tega je po mnenju družbe DLH glede na to, kar je Splošno sodišče v bistvu presodilo v točkah 452 in 463 izpodbijane sodbe, obrazložitev Splošnega sodišča v izpodbijani sodbi protislovna, ker je v točkah od 473 do 476 izpodbijane sodbe ugotovilo, da so prevozniki, ki imajo bazo na letališču, v boljšem položaju za ohranjanje učinkovite konkurence.
136    Zvezna republika Nemčija in Komisija v bistvu podpirata trditve, ki jih je družba DLH navedla v okviru petega pritožbenega razloga, in menita, da je treba temu pritožbenemu razlogu ugoditi.
137    Družbi Ryanair in Condor te trditve izpodbijata in trdita, da je treba peti pritožbeni razlog zavrniti. Družbi Ryanair in Condor v bistvu predlagata, naj se potrdi obrazložitev izpodbijane sodbe, na katero se nanaša ta pritožbeni razlog, saj Splošno sodišče med drugim ni prekoračilo meja sodnega nadzora, ki ga mora opraviti.
Presoja Sodišča
138    Najprej je treba opozoriti, da mora država članica v skladu s točko 72 začasnega okvira, če je upravičenec ukrepa dokapitalizacije podjetje s PTM na trgu, predlagati dodatne ukrepe za ohranitev učinkovite konkurence na tem trgu. V zvezi s tem je iz točk 71 in 72 obrazložitve spornega sklepa razvidno, da se je Zvezna republika Nemčija zavezala, da bo upravičencu do zadevnega ukrepa dokapitalizacije naložila prenos določenega števila dnevnih slotov in dodatnih sredstev na letališčih Frankfurt in München. Torej je bilo predvideno, da če prenesenih slotov po treh sezonah ne bi prevzel novi ponudnik, bodo ti dani na voljo drugim konkurenčnim prevoznikom, ki že imajo bazo na teh letališčih.
139    Splošno sodišče je v točki 479 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Komisija ni preučila vseh upoštevnih elementov v zvezi z zavezami Zvezne republike Nemčije za ohranitev učinkovite konkurence na zadevnem trgu, ocenjenih glede na strukturo in posebne značilnosti zadevnih trgov. Natančneje, Splošno sodišče je v točkah od 472 do 478 izpodbijane sodbe presodilo, da mora Komisija preučiti, ali sta bila prednost, dana novim ponudnikom, in izključitev obstoječih konkurentov iz prve faze postopka dodeljevanja slotov primerna in nujna za ohranitev učinkovite konkurence.
140    Splošno sodišče je v utemeljitev te ugotovitve v točkah od 474 do 477 izpodbijane sodbe med drugim navedlo, da bi bili drugi ukrepi, ki vključujejo zlasti prenos – v skladu z drugimi pogoji od tistih, ki so določeni v zavezah Zvezne republike Nemčije – zadevnih slotov na že obstoječe konkurente, primernejši za ohranitev učinkovite konkurence.
141    V zvezi s tem je treba poudariti, da iz sodne prakse Sodišča, navedene v točkah od 56 do 64 te sodbe, izhaja, da ima Komisija široko diskrecijsko pravico pri ugotavljanju, ali dodatni ukrepi, ki jih predlagajo države članice, omogočajo izpolnitev zahtev, ki izhajajo iz točke 72 začasnega okvira.
142    Poleg tega Komisiji ob upoštevanju samega besedila te točke 72 in načel, ki urejajo pravila o državnih pomočeh, v okviru svoje presoje ni treba preveriti, ali so predlagani dodatni ukrepi najučinkovitejši ukrepi za spodbujanje konkurence na zadevnih trgih, ampak le, ali ti ukrepi zadostujejo za ohranitev učinkovite konkurence na teh trgih.
143    Zato družba DLH utemeljeno trdi, da okoliščina, da bi lahko drugi ukrepi, ki niso tisti, ki so navedeni v spornem sklepu, spodbujali višjo raven konkurence na zadevnih trgih, nikakor ne more povzročiti nezakonitosti tega sklepa.
144    Iz tega sledi, da Splošno sodišče ni moglo veljavno ugotoviti obstoja očitne napake pri presoji v spornem sklepu na podlagi tega, da Komisija ni preučila morebitnih pozitivnih učinkov postopka prenosa slotov, ki ne bi izključeval obstoječih konkurentov, čeprav bi tak mehanizem dajal prednost večji konkurenci, ne da bi v okviru nadzora, ki ga mora opraviti, ugotovilo, da zaveze, navedene v spornem sklepu, ne zadostujejo za ohranitev učinkovite konkurence na zadevnih trgih.
145    Iz tega sledi, da je treba peti pritožbeni razlog sprejeti.
Šesti pritožbeni razlog
Trditve strank
146    Družba DLH s šestim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je zlasti v točki 501 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da Komisija ni izpolnila svoje obveznosti obrazložitve v zvezi z ugotovitvijo, da bi moral biti prenos slotov odplačen in da ta prenos ne vpliva na učinkovitost zavez v zvezi s temi sloti.
147    Družba DLH opozarja, da iz sodne prakse Sodišča izhaja, da mora odločba, kakršen je sporni sklep, ki je sprejeta v kratkih rokih, vsebovati le razloge, zaradi katerih Komisija meni, da ukrep, ki ji je predložen v preučitev, po njenem mnenju ne povzroča resnih težav, in da zadostuje, da navede dejstva in pravne ugotovitve, ki so bistvenega pomena v sistematiki zadevne odločbe. Splošno sodišče naj bi zato napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da Komisija ni izpolnila svoje obveznosti obrazložitve.
148    Družba DLH poleg tega trdi, da je bil sporni sklep glede na sodno prakso Sodišča na tem področju pravno zadostno obrazložen, ker so tožeče stranke na prvi stopnji po eni strani ob upoštevanju števila trditev, navedenih v zvezi z vsakim elementom zavez v zvezi s sloti, ki jih je Splošno sodišče preučilo v točkah od 413 do 493 izpodbijane sodbe, očitno lahko izpodbijale utemeljenost spornega sklepa. Po drugi strani naj bi bila posebna struktura vsakega prenosa slotov drugačna in naj bi pomenila izjemno tehnične ocene, za katere torej ni potrebna posebna dodatna obrazložitev.
149    Zvezna republika Nemčija in Komisija v bistvu podpirata trditve, ki jih je družba DLH navedla v okviru šestega pritožbenega razloga, in menita, da je treba temu pritožbenemu razlogu ugoditi.
150    Družbi Ryanair in Condor te trditve izpodbijata in trdita, da je treba šesti pritožbeni razlog zavrniti. Družbi Ryanair in Condor v bistvu predlagata, naj se potrdi obrazložitev izpodbijane sodbe, na katero se nanaša ta pritožbeni razlog, saj Splošno sodišče med drugim ni prekoračilo meja sodnega nadzora, ki ga mora opraviti.
Presoja Sodišča
151    Spomniti je treba, da mora biti v skladu z ustaljeno sodno prakso obrazložitev, ki se zahteva s členom 296, drugi odstavek, PDEU, prilagojena naravi zadevnega akta, iz nje pa mora biti jasno in nedvoumno razvidno razlogovanje institucije, ki je avtor tega akta, tako da se lahko zadevne osebe seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče opravi nadzor. Obveznost obrazložitve je treba presojati glede na okoliščine posameznega primera, zlasti glede na vsebino akta, naravo podanih razlogov in interes za pojasnitev, ki ga lahko imajo naslovniki akta ali druge osebe, na katere se akt neposredno in posamično nanaša. Ne zahteva se, da so v obrazložitvi navedeni vsi upoštevni dejanski in pravni elementi, ker se vprašanje, ali obrazložitev akta izpolnjuje zahteve iz člena 296, drugi odstavek, PDEU, ne sme presojati le glede na njeno besedilo, ampak tudi glede na njen kontekst in celoto pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje (sodba z dne 23. januarja 2025, Neos/Ryanair in Komisija, C‑490/23 P, EU:C:2025:32, točka 34 in navedena sodna praksa).
152    Kadar gre, natančneje, kot v obravnavani zadevi, za sklep o nenasprotovanju ukrepu pomoči, sprejet na podlagi člena 108(3) PDEU, je Sodišče že imelo priložnost pojasniti, da mora tak sklep, ki je sprejet v kratkih rokih, zajemati le razloge, zakaj Komisija meni, da nima resnih težav pri presoji združljivosti zadevne pomoči z notranjim trgom, in da je treba tudi kratko razlago tega sklepa šteti za zadostno z vidika zahteve po obrazložitvi, ki je določena v členu 296, drugi odstavek, PDEU, če so v njej vsaj jasno in nedvoumno navedeni razlogi, zaradi katerih je Komisija presodila, da nima takih težav, pri čemer vprašanje utemeljenosti te obrazložitve s to obveznostjo ni povezano (glej po analogiji sodbo z dne 23. januarja 2025, Neos/Ryanair in Komisija, C‑490/23 P, EU:C:2025:32, točka 35 in navedena sodna praksa).
153    Glede na ta merila je treba preučiti, ali je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je odločilo, da je bila s spornim sklepom kršena obveznost obrazložitve, ki zavezuje Komisijo na podlagi člena 296, drugi odstavek, PDEU.
154    V obravnavani zadevi je Splošno sodišče v točkah od 498 do 502 izpodbijane sodbe presodilo, da mora Komisija v spornem sklepu podrobno navesti razloge, zaradi katerih je menila, da bi moral biti prenos zadevnih slotov odplačen, in ne neodplačen, saj bi lahko odločitev za odplačen prenos povzročila zmanjšanje privlačnosti ponujenih slotov in s tem učinkovitost povezanih zavez.
155    V zvezi s tem je Splošno sodišče s tem, da je v točki 501 izpodbijane sodbe Komisiji očitalo, da v spornem sklepu ni navedla razlogov, zaradi katerih neodplačen prenos zadevnih slotov ni bil prednosten pred njihovim odplačnim prenosom, od te institucije zahtevalo, naj ne le pozitivno utemelji utemeljenost možnosti odplačnega prenosa slotov, ki je bila potrjena s spornim sklepom, ampak tudi negativno upraviči neupoštevnost nasprotne možnosti, in sicer neodplačnega prenosa.
156    Ker pa mora Komisija, kot izhaja iz točke 142 te sodbe, na podlagi začasnega okvira le preveriti, ali predlagani dodatni ukrepi zadostujejo za ohranitev učinkovite konkurence na zadevnih trgih, od te institucije na podlagi obveznosti obrazložitve ni mogoče pričakovati, da preuči, ali lahko drugi ukrepi še bolj spodbujajo konkurenco na teh trgih, in navede razloge, zakaj ni zahtevala izvajanja teh drugih ukrepov.
157    Iz navedenega izhaja, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je v točki 501 izpodbijane sodbe presodilo, da je Komisija kršila svojo obveznost obrazložitve, ker ni pojasnila, zakaj mora biti prenos zadevnih slotov odplačen, in ne neodplačen.
158    Iz tega sledi, da je treba šesti pritožbeni razlog sprejeti.
Sklepna ugotovitev
159    Kot je Splošno sodišče pravilno presodilo v točki 505 izpodbijane sodbe, ki v okviru te pritožbe ni bila izpodbijana, je vsaka od napak v spornem sklepu, kot so bile navedene v točki 504 navedene sodbe, sama po sebi lahko utemeljila razglasitev ničnosti tega sklepa. Zato bi bila razveljavitev izpodbijane sodbe upravičena le, če bi bilo dokazano, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo vsako od teh napak. Iz tega sledi, da je tej pritožbi mogoče ugoditi in izpodbijano sodbo razveljaviti le, če so vsi pritožbeni razlogi, ki jih je navedla pritožnica, sprejeti.
160    Glede na vse zgornje preudarke pa je treba tretji pritožbeni razlog, čeprav je treba sprejeti prvi, drugi, četrti, peti in šesti pritožbeni razlog, zavrniti. Zato je treba pritožbo v celoti zavrniti.
Stroški
161    Člen 184(2) Poslovnika določa, da če pritožba ni utemeljena, o stroških odloči Sodišče.
162    V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi njegovega člena 184(1), se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
163    Ker sta družbi Ryanair in Condor predlagali, naj se družbi DLH naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspela, se ji naloži, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške družb Ryanair in Condor.
164    Poleg tega, ker Zvezna republika Nemčija in Komisija s svojimi predlogi nista uspeli, družbi Ryanair in Condor pa nista predlagali, naj se jima naloži plačilo stroškov, je treba odločiti, da Zvezna republika Nemčija in Komisija nosita svoje stroške.
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
1.      Pritožba se zavrne.
2.      Družba Deutsche Lufthansa AG nosi svoje stroške ter stroške družb Ryanair DAC in Condor Flugdienst GmbH.
3.      Zvezna republika Nemčija in Evropska komisija nosita svoje stroške.
Podpisi
*      Jezik postopka: angleščina.