ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯ СЪД (състав по жалбите)
28 септември 2009 година
Дело T-46/08 P
Luigi Marcuccio
срещу
Комисия на Европейските общности
„Обжалване — Публична служба — Длъжностни лица — Искане за информация относно личните вещи, изпратени от мястото на работа до местопребиваването — Частично явно недопустима и частично явно неоснователна жалба“
Предмет: Жалба срещу Определение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (първи състав) от 6 декември 2007 г. по дело Marcuccio/Комисия
(F‑40/06, все още непубликувано в Сборника), насочена към отмяната на това определение
Решение: Отхвърля жалбата. Г‑н Luigi Marcuccio понася направените от него съдебни разноски, както и тези, направени от Комисията по
настоящото производство.
Резюме
1.      Обжалване — Правни основания — Неправилна преценка на фактите — Недопустимост — Контрол на Съда върху преценката на доказателствата —
Изключване, освен в случай на изопачаване на доказателствата
(член 225 ЕО;член 58, първа алинея от Статута на Съда)
2.      Жалба за отмяна — Правен интерес — Отпадане поради събитие, настъпило след подаването на жалбата — Липса на основание за постановяване
на съдебно решение по същество
3.      Длъжностни лица — Извъндоговорна отговорност на институциите — Условия — Незаконосъобразност — Вреда — Причинно-следствена
връзка
(член 288, параграф 2 ЕО)
4.      Обжалване — Правни основания — Правно основание насочено срещу решението на Съда на публичната служба относно разноските
(член 11, параграф 1 от приложение І към Статута на Съда)
1.      Единствено Съдът на публичната служба е компетентен, от една страна, да установява фактите, освен в случаите, когато неточността
на фактическите му констатации следва от представените пред него материали по делото, и от друга страна, да преценява тези
факти. Следователно освен в случай на изопачаване на доказателствата, които са му били представени, преценката на фактите
не представлява правен въпрос, който в това си качество подлежи на контрол от Общия съд в рамките на производство по обжалване.
Това изопачаване трябва ясно да личи от доказателствата по делото, без да е необходимо да се прибягва до нова преценка на
фактическите обстоятелства и на доказателствата.
(вж. точки 44 и 45)
Позоваване на: Съд — 28 май 1998 г., New Holland Ford/Комисия, C‑8/95 P, Recueil, стр. I‑3175, точка 72, Съд — 2 октомври
2001 г., ЕИБ/Hautem, C‑449/99 P, Recueil, стр. I‑6733, точка 44, Съд — 10 януари 2006 г., Comunità montana della Valnerina/Комисия,
C‑240/03 P, Recueil, стр. I‑731, точка 63, Съд — 6 април 2006 г., General Motors/Комисия, C‑551/03 P, Recueil, стр. I‑3173,
точка 54, Съд — 21 септември 2006 г., JCB Service/Комисия, C‑167/04 P, Recueil, стр.  I‑8935, точка 108
2.      В интерес на доброто правораздаване Съдът на публичната служба може да констатира служебно, че основанието за постановяване
на съдебно решение по същество по жалбата е отпаднало, когато поради събитие, настъпило след подаването на жалбата, жалбоподателят,
който първоначално е имал правен интерес, загуби изцяло личния си интерес от отмяната на обжалваното решение. Всъщност, за
да може да продължи да поддържа жалба за отмяна на решение, жалбоподателят трябва да запази личния си интерес от отмяната
на обжалваното решение дори след подаването на посочената жалба.
От констатацията за отпадането на правното основание за постановяване на съдебно решение по същество по подадената пред Съда
на публичната служба жалба следва, че последният не може да се произнесе по основателността на въпросната жалба.
(вж. точки 50—52)
Позоваване на: Съд — 7 юни 2007 г., Wunenburger/Комисия, C‑362/05 P, Сборник, стр. I‑4333, точка 39, Първоинстанционен съд —
17 октомври 2005 г., First Data и др./Комисия, T‑28/02, Recueil, стр. II‑4119, точки 36 и 37, Първоинстанционен съд — 7 февруари
2007 г., Clotuche/Комисия, T‑339/03, все още непубликувано в Сборника, точка 39 и цитираната съдебна практика
3.      Фактът, че дадено решение е опорочено от незаконосъобразност като липсата на мотиви, не е достатъчно условие за ангажирането
на извъндоговорната отговорност на Общността за незаконосъобразните актове на нейните органи, тъй като ангажирането на такава
отговорност предполага, че са изпълнени определени кумулативни условия, които се отнасят до неправомерността на поведението,
за което се упреква институцията ответник, до наличието на твърдяната вреда и до наличието на причинно-следствена връзка между
критикуваното поведение и претендираната вреда.
Неимущественият и твърденият „екзистенциален“ характер на твърдените претърпени вреди не може да размести тежестта на доказване
относно наличието и размера на вредата, която тежи върху жалбоподателя. Всъщност отговорността на Общността може да бъде ангажирана
само ако жалбоподателят успее да докаже наличието на вредата.
(вж. точки 66 и 67)
Позоваване на: Първоинстанционен съд — 9 ноември 2004 г., Montalto/Съвет, T‑116/03, Recueil FP, стр. I‑A‑339 и II‑1541, точка 126
и цитираната съдебна практика, Първоинстанционен съд — 8 юни 2006 г., Pérez‑Díaz/Комисия, T‑156/03, Recueil FP, стр. I‑A‑2‑135
и II‑A‑2‑649, точка 72 и цитираната съдебна практика
4.      От член 11, параграф 2 от приложение І към Статута на Съда следва, че размерът на присъдените разноски или страната, на която
се възлагат, не подлежат на отделно обжалване. От това следва, че когато всички останали правни основания за обжалване на
решение на Съда на публичната служба са били отхвърлени, исканията, свързани с твърдяната нередовност на решението на посочения
съд относно страната, на която се възлагат съдебните разноски, трябва да бъдат обявени за явно недопустими.
(вж. точка 84)
Позоваване на: Съд — 26 май 2005 г., Tralli/ЕЦБ, C‑301/02 P, Recueil, стр. I‑4071, точка 88 и цитираната съдебна практика