62025CJ0056
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (трети състав)
12 февруари 2026 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Член 267 ДФЕС — Принцип на предимство на правото на Съюза — Твърдяно несъответствие на националното право с националната конституция и с правото на Съюза — Условия за сезиране на конституционен съд — Аргументирана преценка на последиците от действието на правото на Съюза — Предварително сезиране на Съда с преюдициално запитване — Член 94, буква б) от Процедурния правилник на Съда — Определяне на приложимото към спора национално право — Съдържание на преюдициалното запитване — Задължение или овластяване за предварително сезиране на конституционен съд преди сезирането на Съда с преюдициално запитване — Липса“
По дело C‑56/25 [Петличев] (
i
)
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Софийски градски съд (България) с определение от 29 януари 2025 г., постъпило в Съда на 29 януари 2025 г., в рамките на наказателно производство срещу
MA,
при участието на:
Софийска градска прокуратура,
СЪДЪТ (трети състав),
състоящ се от: C. Lycourgos, председател на състава, O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Piçarra и N. Fenger (докладчик), съдии,
генерален адвокат: J. Richard de la Tour,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за Европейската комисия, от F. Erlbacher и Е. Русева, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 267 ДФЕС, на принципа на предимство на правото на Съюза и на член 94, буква б) от Процедурния правилник на Съда.
2
Запитването е отправено в рамките на наказателно производство, образувано срещу MA за държане на наркотични вещества с цел разпространението им.
Правна уредба
Правото на Съюза
Процедурен правилник на Съда
3
Член 94 от Процедурния правилник е озаглавен „Съдържание на преюдициалното запитване“ и предвижда:
„Освен отправените до Съда преюдициални въпроси преюдициалното запитване:
[…]
б)
възпроизвежда съдържанието на приложимите в случая национални разпоредби и ако е необходимо — релевантната национална съдебна практика;
[…]“.
Рамково решение 2004/757/ПВР
4
Член 4 от Рамково решение 2004/757/ПВР на Съвета от 25 октомври 2004 година за установяване на минималните разпоредби относно съставните елементи на наказуемите деяния и прилаганите наказания в областта на трафика на наркотици (ОВ L 335, 2004 г., стр. 8; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 66) е озаглавен „Наказания“ и предвижда в параграф 1:
„Всяка държава членка предприема необходимите мерки, за да гарантира, че деянията по членове 2 и 3 се наказват с ефективни, съразмерни и възпиращи наказания.
Всяка държава членка предприема необходимите мерки, за да гарантира, че за престъпленията, посочени в член 2, се налага наказание лишаване от свобода най-малко от една до три години“.
Българското право
5
Съгласно член 150, алинея 2 от Конституцията на Република България в редакцията, приложима в главното производство (наричана по-нататък „българската конституция“):
„Всеки съд по искане на страна по делото или по своя инициатива може да сезира Конституционния съд с искане за установяване на несъответствие между закон, приложим по конкретното дело, и Конституцията. Производството по делото продължава, като съдът, чието решение е окончателно, постановява съдебния акт след приключване на производството пред Конституционния съд“.
6
Съгласно член 18, алинея 3 от Правилника за организацията на дейността на Конституционния съд в редакцията, приложима в главното производство (наричан по-нататък „Правилникът за дейността на Конституционния съд“):
„Искане от Върховния касационен съд или Върховния административен съд, направено във връзка с производство пред тях, трябва да съдържа аргументирана преценка на приложимото право, включително относно последиците от действието на правото на Европейския съюз, когато оспорената разпоредба или акт е в приложното му поле“.
7
От определението за преюдициално запитване е видно, че член 18, алинея 3 от Правилника за дейността на Конституционния съд се прилага и за сезирането на Конституционния съд от обикновен съд.
8
Съгласно член 354а от Наказателния кодекс в редакцията, приложима към фактите по главното производство:
„(1)   Който без надлежно разрешително произведе, преработи, придобие или държи наркотични вещества или техни аналози с цел разпространение, или разпространява наркотични вещества или техни аналози, се наказва за високорискови наркотични вещества или техни аналози — с лишаване от свобода от две до осем години и с глоба от пет хиляди лева [(BGN) (около 2556,45 евро)] до двадесет хиляди лева [(BGN) (около 10225,83 евро)], а за рискови наркотични вещества или техни аналози — с лишаване от свобода от една до шест години и с глоба от две хиляди лева [(BGN) (около 1022,58 евро)] до десет хиляди лева [(BGN) (около 5112,91 евро)]. […]
(2)   Когато наркотичните вещества или техните аналози са в големи размери, наказанието е лишаване от свобода от три до дванадесет години и глоба от десет хиляди до петдесет хиляди лева [(BGN)] […]“.
9
Член 26а от Закона за контрол върху наркотичните вещества и прекурсорите гласи:
„Министерският съвет определя цените на наркотичните вещества за целите на наказателното производство“.
10
С Постановление № 23 на Министерския съвет за определяне на цени на наркотичните вещества за нуждите на съдопроизводството от 29 януари 1998 г. (ДВ, бр. 15 от 6 февруари 1998 г.), в редакцията, приложима към фактите по главното производство, се определят цени за нуждите на съдопроизводството на наркотичните вещества съгласно член 3 от Наредбата за реда за класифициране на растенията и веществата като наркотични (ДВ, бр. 87 от 4 ноември 2011 г.), в редакцията, приложима към фактите по главното производство.
11
Този член 3 класифицира метамфетамина в категорията на растенията и веществата с висока степен на риск за общественото здраве поради вредния ефект от злоупотребата с тях, забранени за приложение в хуманната и ветеринарната медицина, а фентанила — в категорията на веществата с висока степен на риск, намиращи приложение в хуманната и ветеринарната медицина.
Главното производство и преюдициалните въпроси
12
Запитващата юрисдикция — Софийски градски съд (България), е сезирана с обвинителен акт срещу MA за държане на наркотични вещества с цел разпространението им.
13
В обвинителния акт се посочва, че е държал четири дози метамфетамин и двадесет и две дози фентанил на обща парична стойност 90276,60 BGN (около 46166 евро).
14
С оглед на тази стойност, изчислена въз основа на член 26а от Закона за контрол върху наркотичните вещества и прекурсорите и на посоченото в точка 10 от настоящото решение Постановление № 23 на Министерския съвет (наричани по-нататък „националните разпоредби за определянето на паричната стойност на наркотичните вещества“), възприетата квалификация на разглежданото престъпление е държане на наркотични вещества или техни аналози в „големи размери“, което съгласно член 354а, алинея 2 от Наказателния кодекс се наказва с лишаване от свобода и с глоба, по-тежки от посочените в алинея 1 от този член.
15
Запитващата юрисдикция счита, че националните разпоредби за определянето на паричната стойност на наркотичните вещества противоречат на принципа на пропорционалност на наказанията, признат както от българската конституция, така и от правото на Съюза, тъй като елемент от фактическия състав на деянието, а именно притежаването на наркотични вещества или техни аналози в „големи размери“, се определя с оглед на произволна и невярна парична стойност, а не с оглед на количеството на държаното активно действащо вещество или индивидуалните дози, които могат да бъдат извлечени от него.
16
Запитващата юрисдикция обаче уточнява, че преюдициалното запитване се отнася не до въпроса за пропорционалността на посочените национални разпоредби, който е посочен само като част от контекста, а само до задължението или възможността на тази юрисдикция да сезира Конституционния съд, за да упражни контрол за конституционосъобразност на посочените национални разпоредби, преди да сезира евентуално Съда с преюдициално запитване.
17
Според тази юрисдикция, макар да има възможност да сезира Съда с преюдициално запитване, което в случая се отнася до тълкуването на член 4, параграф 1 от Рамково решение 2004/757, би било по-подходящо най-напред да сезира Конституционния съд, за да провери дали националните разпоредби за определянето на паричната стойност на наркотичните вещества са в съответствие с българската конституция. Познаването от Конституционния съд на особеностите на националното право, фактът, че този съд се произнася в по-кратък срок от Съда, както и спазването на принципа на предимство на правото на Съюза били обстоятелства, обосноваващи сезирането му, преди да бъде сезиран Съдът.
18
Когато обаче оспорената национална разпоредба попада в приложното поле на правото на Съюза, условията за сезиране на Конституционния съд, предвидени в тълкувания от последния член 18, алинея 3 от Правилника за дейността на Конституционния съд, не позволявали на запитващата юрисдикция да сезира най-напред Конституционния съд.
19
Всъщност въз основа на произтичащото от тази разпоредба процесуално правило, тълкувано от същия конституционен съд, искането за упражняване на контрол за конституционосъобразност на национална разпоредба, която попада в приложното поле на правото на Съюза, подадено в съответствие с член 150, алинея 2 от българската конституция, трябва да съдържа аргументирана преценка на приложимото право, включително относно последиците от действието на правото на Съюза, тъй като в противен случай би било отхвърлено като недопустимо. Според запитващата юрисдикция по този начин тя е длъжна да приложи, на първо място, правото на Съюза към фактите по разглежданото от нея дело, като провери как това право се отразява върху прилагането на оспорените национални разпоредби, и по-специално като прецени дали тези разпоредби трябва да се тълкуват в съответствие с правото на Съюза, или да бъдат оставени без приложение.
20
Според запитващата юрисдикция обаче член 18, алинея 3 от Правилника за дейността на Конституционния съд, тълкуван от същия съд, противоречи на правото на Съюза в няколко отношения.
21
От една страна, преди да може да сезира Конституционния съд, запитващата юрисдикция била длъжна, когато счете за необходимо да сезира Съда с преюдициално запитване, да се съобрази с изискванията, произтичащи от член 267 ДФЕС, и по-пряко от член 94, буква б) от Процедурния правилник на Съда, както и по-конкретно с изискването добросъвестно да посочи ясно националното право, което може да се приложи в главното производство.
22
При все това според запитващата юрисдикция националните разпоредби за определянето на паричната стойност на наркотичните вещества, които тази юрисдикция счита за противоконституционни, без обаче да е от нейната компетентност да ги обяви за такива, не могат да бъдат „приложими в случая национални разпоредби“ по смисъла на член 94, буква б) от Процедурния правилник на Съда.
23
От друга страна, запитващата юрисдикция счита, че практиката на Конституционния съд показва колебанията на този съд да гарантира спазването на принципа на предимство на правото на Съюза, както и волята му да упражнява контрол върху съответствието на правото на Съюза с българската конституция.
24
Всъщност именно за да осигури предимството на българската конституция пред правото на Съюза, Конституционният съд задължавал на основание член 18, алинея 3 от правилника за дейността си всяка национална юрисдикция да провери последиците от действието на правото на Съюза за разглежданите национални разпоредби, преди да може да сезира този съд с искане за упражняване на контрол за конституционосъобразност на тези национални разпоредби. Според запитващата юрисдикция член 18, алинея 3 от правилника за дейността на посочения съд, както е тълкуван от последния, би довел до това национална разпоредба, която вече е тълкувана в съответствие с правото на Съюза, впоследствие да бъде оспорена като противоконституционна.
25
Ако обаче Конституционният съд трябва да бъде сезиран преди Съда и ако първият установи, че оспорените национални разпоредби са в съответствие с българската конституция, запитващата юрисдикция би била свободна впоследствие да сезира Съда с преюдициално запитване относно съвместимостта на същите национални разпоредби с правото на Съюза, което би позволило да се осигури предимството на това право пред българската конституция.
26
Именно в този контекст запитващата юрисдикция иска да се установи дали член 267 ДФЕС, принципът на предимство на правото на Съюза и член 94, буква б) от Процедурния правилник на Съда задължават или овластяват национална юрисдикция, която има съмнения относно съответствието на национална правна уредба, попадаща в приложното поле на правото на Съюза, както с националната конституция, така и с това право, първо да поиска да се упражни контрол за конституционосъобразност на национално равнище, след което евентуално да сезира Съда с преюдициално запитване.
27
При тези обстоятелства Софийски градски съд решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Чл. 267 ДФЕС, чл. 94, б. „б“ от Процедурния правилник на Съда, както и принципът [на предимство на правото на Съюза] следва ли да се тълкуват по такъв начин, съобразно който национална юрисдикция, която има съмнения относно съответствието на национална законова разпоредба с правото на Съюза, но и едновременно с това е убедена, че тя противоречи на [националната конституция], преди да отправи своето преюдициално запитване е задължена или има възможност да установи дали тази национална законова разпоредба действително е приложимо право по главното дело, което означава да отправи искане към Конституционния съд да установи конституционното ѝ несъответствие?“.
По преюдициалния въпрос
28
Най-напред следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика, в рамките на въведеното с член 267 ДФЕС сътрудничество между националните юрисдикции и Съда, задачата на последния е да даде на националния съд полезен отговор, който да му позволи да реши спора, с който е сезиран. С оглед на това при необходимост Съдът трябва да преформулира въпросите, които са му зададени (вж. в този смисъл решение от 4 октомври 2024 г., Bouskoura, C‑387/24 PPU, EU:C:2024:868, т. 36 и цитираната съдебна практика).
29
В случая поставеният въпрос се основава на разбирането, че националните разпоредби за определянето на паричната стойност на наркотичните вещества противоречат както на българската конституция, така и на правото на Съюза.
30
Както обаче бе посочено в точка 19 от настоящото решение, от член 18, алинея 3 от Правилника за дейността на Конституционния съд, тълкуван от същия съд, следва, че когато националният съд сезира последния с искане за упражняване на контрол за конституционосъобразност на национална правна уредба, попадаща в приложното поле на правото на Съюза, това искане трябва да съдържа аргументирана преценка на приложимото право, включително относно последиците от действието на правото на Съюза, тъй като в противен случай би било отхвърлено като недопустимо, което може да даде основание на посочения национален съд, когато има съмнения относно тълкуването на това право, да сезира предварително Съда с преюдициално запитване.
31
Тъй като запитващата юрисдикция счита, че това изискване, произтичащо от член 18, алинея 3 от Правилника за дейността на Конституционния съд, тълкуван от същия съд, не ѝ позволява да сезира най-напред този конституционен съд, след което евентуално да сезира Съда с преюдициално запитване, в действителност целта на поставения въпрос е да се прецени дали тази разпоредба, както е тълкувана от посочения конституционен съд, е в съответствие с член 267 ДФЕС, с принципа на предимство на правото на Съюза и с член 94, буква б) от Процедурния правилник на Съда.
32
При тези обстоятелства следва да се приеме, че с въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 267 ДФЕС, принципът на предимство на правото на Съюза и член 94, буква б) от Процедурния правилник на Съда трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат процесуално правило на държава членка относно условията за сезиране на нейния конституционен съд, както е тълкувано от последния, съгласно което искането за упражняване на контрол за конституционосъобразност на национална правна уредба, попадаща в приложното поле на правото на Съюза, с което този конституционен съд е сезиран от националния съд, трябва да съдържа аргументирана преценка на правото, приложимо към разглежданото от него дело, включително относно последиците от действието на правото на Съюза, тъй като в противен случай би било отхвърлено като недопустимо, което може да даде основание на посочения национален съд да сезира предварително Съда с преюдициално запитване.
33
На първо място, що се отнася до член 267 ДФЕС, е необходимо да се припомни, че ключовият елемент в установената с Договорите правораздавателна система е производството за преюдициално запитване, предвидено в тази разпоредба, която с установяването на диалог между съдилища, а именно между Съда и юрисдикциите на държавите членки има за цел да осигури еднообразното тълкуване на правото на Съюза, като по този начин дава възможност да се осигури неговата безпротиворечивост, пълното му действие и автономията му, както и, в последна сметка, присъщият на това право характер, установен по силата на Договорите. По този начин националната юрисдикция следва да използва това средство, когато има съмнения относно съвместимостта на националното право с разпоредба от правото на Съюза, което налага тълкуването на последната (вж. в този смисъл становище 2/13 (Присъединяване на Съюза към ЕКПЧ) от 18 декември 2014 г., EU:C:2014:2454, т. 176 и цитираната съдебна практика, и решение от 18 декември 2025 г., Комисия/Полша (Контрол за произнасяне ultra vires в практиката на Съда — Предимство на правото на Съюза), C‑448/23, EU:C:2025:975, т. 111 и 112, и цитираната съдебна практика).
34
Съгласно постоянната практика на Съда националните юрисдикции разполагат с възможно най-широката възможност и дори със задължението да сезират Съда, ако счетат, че висящото пред тях дело повдига въпроси във връзка с тълкуването или преценката на валидността на разпоредбите на правото на Съюза, по които въпроси е необходимо да вземат решение (решение от 22 февруари 2022 г., RS (Действие на решенията на конституционен съд), C‑430/21, EU:C:2022:99, т. 64 и цитираната съдебна практика).
35
Също съгласно постоянната съдебна практика не би могло национална норма да възпрепятства националната юрисдикция да упражни това право или да изпълни това задължение, които всъщност са присъщи на установената с член 267 ДФЕС система на сътрудничество между националните юрисдикции и Съда, както и на отредената от тази разпоредба функция на националните юрисдикции да прилагат правото на Съюза (решение от 5 юни 2023 г., Комисия/Полша (Независимост и личен живот на съдиите), C‑204/21, EU:C:2023:442, т. 157 и цитираната съдебна практика).
36
Следователно в този контекст разпоредба на националното право, която може да доведе по-конкретно до това националният съд да предпочете да не поставя на Съда преюдициални въпроси, засяга правомощията, признати на националните юрисдикции с член 267 ДФЕС, а с това и ефективността на тази система на сътрудничество (решение от 15 юли 2021 г., Комисия/Полша (Дисциплинарен режим на съдиите), C‑791/19, EU:C:2021:596, т. 226 и цитираната съдебна практика).
37
Освен това е постановено, че ако националната юрисдикция, разглеждаща свързан с правото на Съюза спор, прецени, че дадена национална разпоредба противоречи не само на правото на Съюза, но и на конституцията, тя не е лишена от правото, съответно не е освободена, ако се произнася като последна инстанция, от задължението по член 267 ДФЕС да сезира Съда с въпроси относно тълкуването или валидността на правото на Съюза, поради факта че установяването на противоконституционността на вътрешноправна норма задължително предполага сезиране на конституционния съд (решение от 22 юни 2010 г., Melki и Abdeli, C‑188/10 и C‑189/10, EU:C:2010:363, т. 45 и цитираната съдебна практика).
38
Всъщност ефективното прилагане на правото на Съюза би било застрашено и полезното действие на член 267 ДФЕС би било ограничено, ако поради задължението за сезиране на конституционния съд националният съд, разглеждащ спор, по отношение на който се прилага правото на Съюза, е възпрепятстван да отправи до Съда преюдициални въпроси относно тълкуването или валидността на правото на Съюза, за да може да прецени дали дадена национална норма е съвместима с него (вж. в този смисъл решения от 4 юни 2015 г., Kernkraftwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, т. 34 и цитираната съдебна практика, и от 20 декември 2017 г., Global Starnet, C‑322/16, EU:C:2017:985, т. 21 и цитираната съдебна практика).
39
На второ място, що се отнася до принципа на предимство на правото на Съюза, който утвърждава върховенството на това право над правото на държавите членки, следва да се припомни, че този принцип задължава всички институции на държавите членки да осигурят пълното действие на различните норми на Съюза, като правото на държавите членки не може да накърнява признатото действие на тези различни норми на територията на посочените държави (вж. в този смисъл решение от 10 юли 2025 г., DADA Music и UPFR, C‑37/24, EU:C:2025:551, т. 76 и цитираната съдебна практика).
40
По този начин функционирането на установената с член 267 ДФЕС система на сътрудничество между Съда и националните юрисдикции и принципът на предимство на правото на Съюза изискват националният съд да може да сезира Съда с всеки преюдициален въпрос, който счита за необходим, и във всеки момент от производството, който според него е подходящ, включително след приключването на производство за инцидентен контрол за конституционност (решения от 22 юни 2010 г., Melki и Abdeli, C‑188/10 и C‑189/10, EU:C:2010:363, т. 52 и 57, и от 11 септември 2014 г., A, C‑112/13, EU:C:2014:2195, т. 39 и цитираната съдебна практика).
41
Освен това от принципа на предимство на правото на Съюза следва също, че е от компетентността на националните юрисдикции да преценят съответствието на националното право, в случая на националните разпоредби за определянето на паричната стойност на наркотичните вещества, с правото на Съюза, без да е необходимо да сезират конституционния съд на своята държава членка с искане за тази цел (вж. в този смисъл решение от 24 юни 2019 г., Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, т. 53 и 54 и цитираната съдебна практика).
42
От това следва, че член 267 ДФЕС и принципът на предимство на правото на Съюза не допускат национална правна уредба, съгласно която националните юрисдикции, които имат съмнения относно съответствието на национална разпоредба, попадаща в приложното поле на правото на Съюза, както с националната конституция, така и с правото на Съюза, трябва да сезират конституционния съд на своята държава членка, преди да упражнят правото си или да изпълнят задължението си да сезират Съда с преюдициално запитване.
43
За разлика от това, както член 267 ДФЕС, така и принципът на предимство на правото на Съюза допускат правна уредба на държава членка, която поставя допустимостта на сезирането от национална юрисдикция на конституционния съд на тази държава членка в зависимост от представянето от тази юрисдикция на аргументирана преценка на последиците от действието на правото на Съюза към националните разпоредби, за които счита, че могат да бъдат противоконституционни, което може да предполага посочената юрисдикция да сезира първо Съда с преюдициално запитване.
44
Всъщност тези условия за сезиране на конституционния съд на съответната държава членка по никакъв начин не ограничават възможността на другите национални юрисдикции да сезират Съда с преюдициално запитване, нито забавят такова преюдициално запитване.
45
Тъкмо напротив, посочените условия за сезиране сами по себе си могат да подтикнат националните юрисдикции, когато възнамеряват да поискат да се упражни контрол за конституционосъобразност на национална разпоредба, да приложат най-напред правото на Съюза, без да ги възпрепятстват да упражнят правото си или да изпълнят задължението си да сезират Съда с преюдициално запитване. Следователно целта на тези условия е да насърчат упражняването на правата и изпълнението на задълженията, произтичащи от член 267 ДФЕС, както и спазването на принципа на предимство на правото на Съюза в националния правен ред.
46
Несъмнено такива условия за сезиране на конституционен съд на държава членка от национална юрисдикция позволяват на този конституционен съд да се произнесе по конституционосъобразността на национална разпоредба, евентуално след като Съдът отговори на преюдициално запитване, отправено от националната юрисдикция в рамките на същия спор. Само по себе си обаче такова обстоятелство не противоречи на принципа на предимство на правото на Съюза, при положение че посочената национална юрисдикция не е възпрепятствана да изведе всички последици, които произтичат от този принцип в рамките на спора, с който тя е сезирана, и са припомнени в точка 39 от настоящото решение, при това дори посоченият конституционен съд вече да се е произнесъл.
47
В това отношение следва да се припомни, от една страна, че решение на Съда, постановено в преюдициалното производство, обвързва националния съд по отношение на тълкуването на правото на Съюза при решаването на спора, с който е сезиран. Ето защо този съд трябва евентуално да не се съобрази с изводите на висшестоящия национален съд, ако въз основа на даденото от Съда тълкуване намира, че тези изводи не са в съответствие с правото на Съюза, като при необходимост остави без приложение националната норма, която го задължава да се съобразява с актовете на този висшестоящ съд (решение от 22 февруари 2022 г., RS (Действие на решенията на конституционен съд), C‑430/21, EU:C:2022:99, т. 74 и 75 и цитираната съдебна практика).
48
От друга страна, следва да се подчертае, че за да се гарантира ефективността на всички разпоредби от правото на Съюза, принципът на предимство задължава най-напред националните юрисдикции във възможно най-голяма степен да тълкуват вътрешното си право по начин, съответстващ на правото на Съюза. Изискването за тълкуване в съответствие с правото на Съюза включва по-специално задължение за националните юрисдикции при необходимост да изменят постоянната съдебна практика, ако тя се основава на тълкуване на националното право, което е несъвместимо с целите на правото на Съюза. Това задължение за съответстващо тълкуване обаче има определени граници, и по-специално не може да служи за основа на тълкуване contra legem на националното право (решения от 24 юни 2019 г., Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, т. 57, от 15 октомври 2024 г., KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, т. 52, и от 20 ноември 2025 г., Framholm, C‑195/25, EU:C:2025:904, т. 67 и 68).
49
Освен това, когато националният съд, натоварен в рамките на своята компетентност с прилагането на разпоредбите от правото на Съюза, не може да тълкува националната правна уредба в съответствие с изискванията на това право, той е длъжен съобразно принципа на предимство да осигури пълното действие на тези изисквания по спора, с който е сезиран, като при необходимост по собствена инициатива остави без приложение всяка национална уредба или практика, дори да е по-късна, която е в противоречие с разпоредба от това право с директен ефект, без да е необходимо да иска или да изчаква предварителната отмяна на тази правна уредба или на тази практика по законодателен път или по какъвто и да било друг ред, предвиден в конституцията (вж. в този смисъл решения от 9 март 1978 г., Simmenthal_106/77, EU:C:1978:49, т. 24, от 24 юни 2019 г., Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, т. 58, и от 1 август 2025 г., Alace и Canpelli, C‑758/24 и C‑759/24, EU:C:2025:591, т. 63 и цитираната съдебна практика).
50
На трето място, следва да се отбележи, че изискванията, произтичащи от член 94, буква б) от Процедурния правилник на Съда или още от точки 3, 12 и 15 от Препоръките на Съда на Европейския съюз към националните юрисдикции относно отправянето на преюдициални запитвания (ОВ C, C/2024/6008), на които се позовава запитващата юрисдикция, са без значение за констатациите, направени в точки 42—49 от настоящото решение.
51
В това отношение член 94, буква б) от Процедурния правилник на Съда предвижда, че освен отправените до Съда преюдициални въпроси преюдициалното запитване трябва да възпроизвежда съдържанието на приложимите в случая национални разпоредби, и ако е необходимо — релевантната национална съдебна практика. Това изискване е отразено и в точки 15 и 16 от препоръките, посочени в предходната точка от настоящото решение.
52
В случая обаче не може да се счита, че национална разпоредба не е „приложима“ по смисъла на член 94, буква б) от Процедурния правилник на Съда само поради факта, че запитващата юрисдикция има съмнения относно конституционосъобразността на тази национална разпоредба.
53
Всъщност, първо, при положение че такава национална разпоредба остава в сила, докато конституционният съд установи нейната противоконституционност, какъвто, изглежда, е случаят в българското право, сам по себе си фактът, че национална юрисдикция има съмнения относно конституционосъобразността на тази национална разпоредба не може да бъде основание тази юрисдикция да пропусне посочената разпоредба, когато представя правото, приложимо към спора, с който е сезирана. В замяна на това посочената юрисдикция е напълно свободна да изрази в акта за преюдициално запитване съмненията си относно конституционосъобразността на същата разпоредба.
54
Второ, следва да се припомни, че Съдът вече е постановил, че макар при определени обстоятелства да е по-удачно фактическата обстановка по делото да е установена и проблемите от чисто вътрешноправен характер да са решени към момента на отправяне на преюдициално запитване до Съда, националните юрисдикции са свободни да отправят такова запитване във всеки момент от производството, който намерят за подходящ (вж. в този смисъл решения от 27 октомври 1993 г., Enderby, C‑127/92, EU:C:1993:859, т. 11 и 12, от 4 юни 2015 г., Kernkraftwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, т. 31 и цитираната съдебна практика, и от 14 февруари 2019 г., Milivojević, C‑630/17, EU:C:2019:123, т. 46 и цитираната съдебна практика).
55
Трето, предвид опасенията на запитващата юрисдикция относно практиката на Конституционния съд, обобщени в точки 23 и 24 от настоящото решение, следва да се припомни, че конституционните съдилища на държавите членки са длъжни, също както общите съдилища, да спазват принципа на предимство на правото на Съюза (решение от 22 февруари 2022 г., RS (Действие на решенията на конституционен съд), C‑430/21, EU:C:2022:99, т. 47—51 и цитираната съдебна практика). Съгласно трайно установената съдебна практика действието на принципа на предимство на правото на Съюза обвързва всички органи на дадена държава членка, в частност без националните разпоредби, в това число и конституционни, да могат да са пречка за това (вж. в този смисъл решение от 18 декември 2025 г., Комисия/Полша (Контрол за произнасяне ultra vires в практиката на Съда — Предимство на правото на Съюза), C‑448/23, EU:C:2025:975, т. 171 и цитираната съдебна практика).
56
Освен това Съдът вече е постановил, че произтичащото от член 267, трета алинея ДФЕС задължение на националните юрисдикции, чиито решения не подлежат на обжалване съгласно националното право, да сезират Съда с преюдициален въпрос, се вписва в рамките на сътрудничеството между националните юрисдикции, в качеството им на съдилища, на които е възложено прилагането на това право, и Съда, което е установено с цел да се гарантира правилното прилагане и еднаквото тълкуване на правото на Съюза във всички държави членки. Това задължение има по-специално за цел да предотврати установяването в която и да е държава членка на национална съдебна практика, която не е в съответствие с разпоредбите на правото на Съюза. Освен това посоченото задължение е следствие от изключителната компетентност на Съда да се произнася по валидността на актовете на Съюза и да дава окончателно и обвързващо тълкуване на това право (вж. в този смисъл решение от 18 декември 2025 г., Комисия/Полша (Контрол за произнасяне ultra vires в практиката на Съда — Предимство на правото на Съюза), C‑448/23, EU:C:2025:975, т. 205 и 206).
57
От това следва, че ако конституционен съд е сезиран с искане за упражняване на контрол за конституционосъобразност на национална разпоредба, която попада в приложното поле на правото на Съюза, този съд по принцип е длъжен да сезира Съда с преюдициално запитване в съответствие с член 267, трета алинея ДФЕС, когато пред него бъде повдигнат въпрос относно тълкуването на правото на Съюза или валидността на акт от вторичното право, освен ако установи, че повдигнатият въпрос е ирелевантен или че разглежданата разпоредба от правото на Съюза вече е била предмет на тълкуване от Съда, или че правилното тълкуване на правото на Съюза е толкова очевидно, че не оставя място за каквото и да било основателно съмнение (вж. в този смисъл решение от 15 октомври 2024 г., KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, т. 34 и 36 и цитираната съдебна практика).
58
Освен това Съдът вече е постановил, че ако конституционният съд на държава членка счита, че определена разпоредба от вторичното право на Съюза, така както е тълкувана от Съда, нарушава задължението за зачитане на националната идентичност на държавата членка, този конституционен съд трябва да спре производството по делото и да сезира Съда с преюдициално запитване на основание член 267 ДФЕС, за да се прецени валидността на съответната разпоредба с оглед на член 4, параграф 2 ДЕС, доколкото единствено Съдът е компетентен да установява невалидността на актове на Съюза. Освен това, при положение че Съдът има изключителна компетентност да определя окончателното тълкуване на правото на Съюза, конституционният съд на държава членка няма основание да приеме — като се опира на своето собствено тълкуване на разпоредби от правото на Съюза, включително на член 267 ДФЕС — че Съдът е постановил решение извън рамките на своята компетентност, и вследствие на това да откаже да изпълни решение, постановено от Съда в преюдициално производство (вж. в този смисъл решения от 22 февруари 2022 г., RS (Действие на решенията на конституционен съд), C‑430/21, EU:C:2022:99, т. 71 и 72, и от 18 декември 2025 г., Комисия/Полша (Контрол за произнасяне ultra vires в практиката на Съда — Предимство на правото на Съюза), C‑448/23, EU:C:2025:975, т. 223 и 230, и цитираната съдебна практика).
59
Накрая, в хипотезата, посочена от запитващата юрисдикция, при която в нарушение на принципа на предимство на правото на Съюза конституционен съд откаже да изпълни решение, постановено от Съда в преюдициално производство, следва да се припомни, както бе посочено в точка 47 от настоящото решение, че съгласно постоянната съдебна практика, след като упражни правото си по член 267 ДФЕС, при решаването на спора в главното производство националният съд е обвързан от даденото от Съда тълкуване на съответните разпоредби. По този начин, за да осигури пълното действие на нормите на правото на Съюза, посоченият национален съд е длъжен по спора, с който е сезиран, да не се съобрази с изводите на националния конституционен съд, който отказва да изпълни решение, постановено от Съда в преюдициално производство (вж. в този смисъл решения от 15 януари 2013 г., Križan и др., C‑416/10, EU:C:2013:8, т. 69 и 70 и цитираната съдебна практика, и от 22 февруари 2022 г., RS (Действие на решенията на конституционен съд), C‑430/21, EU:C:2022:99, т. 77).
60
С оглед на всичко изложено по-горе на поставения въпрос следва да се отговори, че член 267 ДФЕС, принципът на предимство на правото на Съюза и член 94, буква б) от Процедурния правилник на Съда трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат процесуално правило на държава членка относно условията за сезиране на нейния конституционен съд, както е тълкувано от последния, съгласно което искането за упражняване на контрол за конституционосъобразност на национална правна уредба, попадаща в приложното поле на правото на Съюза, с което този конституционен съд е сезиран от националния съд, трябва да съдържа аргументирана преценка на правото, приложимо към разглежданото от него дело, включително относно последиците от действието на правото на Съюза, тъй като в противен случай би било отхвърлено като недопустимо, което може да даде основание на посочения национален съд да сезира предварително Съда с преюдициално запитване.
По съдебните разноски
61
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:
Член 267 ДФЕС, принципът на предимство на правото на Европейския съюз и член 94, буква б) от Процедурния правилник на Съда трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат процесуално правило на държава членка относно условията за сезиране на нейния конституционен съд, както е тълкувано от последния, съгласно което искането за упражняване на контрол за конституционосъобразност на национална правна уредба, попадаща в приложното поле на правото на Съюза, с което този конституционен съд е сезиран от националния съд, трябва да съдържа аргументирана преценка на правото, приложимо към разглежданото от него дело, включително относно последиците от действието на правото на Съюза, тъй като в противен случай би било отхвърлено като недопустимо, което може да даде основание на посочения национален съд да сезира предварително Съда с преюдициално запитване.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: български.
(
i
)	Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.