62023CJ0686
TEISINGUMO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. balandžio 3 d. (
*1
)
„Apeliacinis skundas – Speciali mokslo tyrimų ir technologijų plėtros programa gyvųjų išteklių srityje – Projektas „Seapura“ – Dotacijos sutartis – Europos kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) audito ataskaita – Sukčiavimo ar finansinių pažeidimų nustatymas – Prašymas grąžinti Europos Sąjungos įnašą – Debeto aviza – Sąjungos piniginis reikalavimas – Senatis – Sutartis, kuriai taikoma Belgijos teisė – Prancūzijoje skolininkui iškelta bankroto byla – Europos Komisijos deklaruotas piniginis reikalavimas – Reglamentas (EB) Nr. 1346/2000 – Tiesioginis taikymas – Belgijos teisėje numatyto senaties termino nutraukimas“
Byloje C‑686/23 P
dėl 2023 m. lapkričio 16 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
Centre d’étude ir de valorisation des algues SA (CEVA), įsteigtas Pleubian (Prancūzija), atstovaujamas avocat A. Raccah,
apeliantas,
dalyvaujant kitoms proceso šalims:
Europos Komisijai, atstovaujamai J. Estrada de Solà ir M. Ilkova, padedamų avocat E. Bouttier,
ieškovei pirmojoje instancijoje,
SELARL AJIRE, įsteigtam Rene (Prancūzija),
SELARL TCA, įsteigtam Sen Brijė (Prancūzija),
atsakovams pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (aštuntoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas S. Rodin (pranešėjas), teisėjai N. Piçarra ir O. Spineanu-Matei,
generalinė advokatė J. Kokott,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Apeliaciniu skundu Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) prašo panaikinti 2023 m. rugsėjo 6 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Komisija / CEVA ir kt. (T‑748/20, EU:T:2023:521; toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas nustatė, kad Europos Komisijai turi būti sumokėta 168220,16 EUR suma (su delspinigiais), atitinkanti gražintinas dotacijas, išmokėtas pagal su CEVA sudarytą finansavimo sutartį dėl projekto pagal specialią mokslo tyrimų ir plėtros programą „Gyvenimo kokybė ir gyvųjų išteklių valdymas“ (toliau – ginčijamas reikalavimas).
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
2
Su šiuo apeliaciniu skundu susijusioms faktinėms aplinkybėms taikytinos redakcijos 2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento (OL L 248, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 74) 71 straipsnio „Gautinų sumų nustatymas“ 1–3 dalyse buvo nustatyta:
„1.   Gautinų sumų nustatymas – tai veiksmas, kuriuo įgaliotas ar perįgaliotas leidimus duodantis pareigūnas:
a)
patikrina ir nustato, kad skola yra;
b)
nustato ir patikrina skolos tikrumą ir jos sumą;
c)
patikrina sąlygas, kuriomis skola turi būti sumokėta.
2.   Komisijai mokami nuosavi ištekliai bei tikrai patvirtinta tiksli gautina suma nustatoma apskaitos pareigūnui siunčiamame vykdomajame rašte sumoms išieškoti, o po to skolininkui siunčiamoje debeto avizoje; abu dokumentus parengia atsakingas leidimus duodantis pareigūnas.
3.   Neteisingai išmokėtos sumos turi būti grąžintos.“
3
2000 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1346/2000 dėl bankroto bylų (OL L 160, 2000, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 1 t., p. 191) 3 straipsnio „Tarptautinė jurisdikcija“ (faktinėms bylos aplinkybėms taikytina redakcija) 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Valstybės narės, kurios teritorijoje yra skolininko pagrindinių turtinių interesų vieta, teismai turi jurisdikciją iškelti bankroto bylą. Jei tai yra bendrovė arba juridinis asmuo, kai nėra priešingų įrodymų, laikoma, kad jos pagrindinių turtinių interesų vieta yra jos registruota buveinė.
2.   Jei skolininko pagrindinių turtinių interesų vieta yra valstybės narės teritorijoje, kitos valstybės narės teismai turi jurisdikciją iškelti tokiam skolininkui bankroto bylą tik tuo atveju, jei jam tos kitos valstybės narės teritorijoje priklauso įmonė. Tokios bylos poveikis gali apimti tik tą skolininko turtą, kuris yra pastarosios valstybės narės teritorijoje.“
4
Reglamento Nr. 1346/2000 4 straipsnio „Taikytina teisė“ 2 dalyje buvo numatyta:
„Valstybės, kurioje iškelta [bankroto byla], teisė nustato tokios bylos iškėlimo sąlygas, jos eigą ir užbaigimą. Ji konkrečiai nustato:
<…>
f)
bankroto bylų pasekmes individualių kreditorių iškeltoms byloms, išskyrus neišspręstas bylas;
<…>“
5
Šio reglamento 16 straipsnio „Principas“ 1 dalyje buvo numatyta:
„Bet kuris sprendimas iškelti bankroto bylą, kurį pagal savo jurisdikciją, kaip numatyta 3 straipsnyje, priima valstybės narės teismas, pripažįstamas visose kitose valstybėse narėse nuo to momento, kai sprendimas įsiteisėja bankroto bylą iškėlusioje valstybėje.“
6
To reglamento 17 straipsnio „Pripažinimo pasekmės“ 1 dalyje buvo nustatyta:
„Jei šis reglamentas nenumato ko kita, 3 straipsnio 1 dalyje minėtas teismo sprendimas iškelti bylą be tolesnių formalumų bet kurioje kitoje valstybėje narėje turės tokias pat pasekmes kaip ir bylą iškėlusioje šalyje tol, kol toje kitoje valstybėje narėje neiškeliama 3 straipsnio 2 dalyje nurodyta byla.“
Belgijos teisė
7
Su šiuo apeliaciniu skundu susijusioms faktinėms aplinkybėms taikytinos redakcijos Belgijos civilinio kodekso (toliau – Belgijos civilinis kodeksas) 1134 straipsnyje buvo numatyta:
„Teisėtai sudaryti susitarimai juos sudariusiems asmenims prilygsta įstatymui.
<…>
Jie turi būti vykdomi sąžiningai.“
8
Šio įstatymo 2257 straipsnyje nustatyta:
„Senaties terminas neskaičiuojamas
Dėl reikalavimo, kuris priklauso nuo sąlygos, kuri dar turi atsirasti;
<…>“
9
Belgijos civilinio kodekso 2262bis straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatyta:
„Visiems ieškiniams dėl prievolės įvykdymo taikomas dešimties metų senaties terminas.“
Prancūzijos teisė
10
Su šiuo apeliaciniu skundu susijusioms faktinėms aplinkybėms taikytinos redakcijos Prancūzijos code de commerce (Komercinis kodeksas) L.622-21-I straipsnyje buvo nustatyta:
„Dėl sprendimo iškelti bankroto bylą kreditoriai, kurių reikalavimai nenurodyti L.622-17 straipsnio I dalyje, laikinai negali arba iš viso negali pareikšti ieškinio, kuriuo siekia, kad:
1)
skolininkas būtų įpareigotas sumokėti pinigų sumą;
2)
sutartis būtų nutraukta dėl pinigų sumos nesumokėjimo.“
11
Prancūzijos komercinio kodekso L.622-24 straipsnyje buvo numatyta:
„Paskelbus sprendimą iškelti bankroto bylą, visi kreditoriai, kurių reikalavimai atsirado prieš priimant tą sprendimą, išskyrus darbuotojus, privalo deklaruoti savo piniginius reikalavimus teismo įgaliotam administratoriui per Valstybės Tarybos dekrete nustatytus terminus. Jeigu kreditoriui teismas atnaujino ieškinio senaties terminą pagal L.622-26 straipsnį, terminai pradedami skaičiuoti nuo to teismo sprendimo įteikimo dienos; jie yra du kartus trumpesni. Kreditoriai, kurių reikalavimai užtikrinti paskelbta prievolės įvykdymo užtikrinimo priemone arba su skolininku saistomi paskelbta sutartimi, apie tai informuojami asmeniškai arba, kai taikoma, jų pasirinktu adresu. Tiems kreditoriams taikomas deklaravimo terminas pradedamas skaičiuoti nuo šio pranešimo.
<…>“
12
Šio kodekso L.622-25-I straipsnyje buvo numatyta:
„Piniginio reikalavimo deklaravimas nutraukia senaties terminą iki procedūros pabaigos; jis atleidžia nuo bet kokio formalaus įspėjimo ir prilygsta procesiniam veiksmui.“
Sutartis „Seapura“
13
2001 m. sausio 17 d. Komisija sudarė su CEVA sutartį dėl projekto įgyvendinimo pagal specialiąją mokslo tyrimų ir plėtros programą „Gyvenimo kokybė ir gyvųjų išteklių valdymas“ (toliau – projektas „Seapura“), joje buvo numatytas 123735 EUR dydžio dotacijos išmokėjimas (toliau – sutartis „Seapura“); tos sutarties 2 straipsnio 1 dalyje buvo nurodyta:
„Projekto trukmė – 36 mėnesiai, skaičiuojant nuo 2001 m. vasario 1 dienos.“
14
Sutarties „Seapura“ 5 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Šią sutartį reglamentuoja Belgijos teisė.
2.   Visus su šia sutartimi susijusius [Europos Sąjungos] ir kitų sutarties šalies ginčus dėl šios sutarties galiojimo, taikymo ar aiškinimo nagrinės [Bendrasis Teismas] ir, jei būtų pateiktas apeliacinis skundas – [Teisingumo Teismas].“
15
Šios sutarties II priedo 3 straipsnio 5 dalyje nurodyta:
„Sutarčiai nustojus galioti, ją nutraukus arba sutarties šaliai nustojus dalyvauti sutartyje, Komisija, atsižvelgdama į konkretų atvejį, gali reikalauti arba reikalauja, kad sutarties šalis grąžintų jai visus pervestus Bendrijos įnašus, jei atlikus auditą konstatuojami sukčiavimo atvejai arba sunkūs finansiniai pažeidimai. <…>“
Bylos aplinkybės
16
Ginčo faktinės aplinkybės išdėstytos skundžiamo sprendimo 2–22 punktuose.
17
2001 m. sausio 17 d. Komisija sudarė su CEVA sutartį „Seapura“, joje buvo numatytas 123735 EUR dydžio dotacijos išmokėjimas.
18
2006 metais Europos kovos su sukčiavimu tarnyba (OLAF) pradėjo tyrimą po to, kai kilo įtarimų dėl sukčiavimo dėl kelių CEVA įgyvendintų projektų, įskaitant projektą „Seapura“.
19
2007 m. gruodžio 11 d. OLAF priėmė galutinę ataskaitą (toliau – OLAF ataskaita), joje konstatavo, kad vykdant sutartį „Seapura“ buvo padaryta pažeidimų, įskaitant CEVA darbuotojų darbo valandų apskaitos dokumentų klastojimą.
20
2008 m. spalio 29 d. raštu Komisija informavo CEVA, kad dėl OLAF ataskaitoje konstatuotų sunkių finansinių pažeidimų ji ketina pateikti jam debeto avizas dėl 123735 EUR sumos (su delspinigiais), kad būtų sugrąžinta pagal sutartį „Seapura“ išmokėta dotacija.
21
2009 m. kovo 13 d. Komisija išsiuntė CEVA keturias debeto avizas, kurių bendra suma – 168220,16 EUR (toliau – debeto avizos).
22
Kadangi CEVA nesureagavo nei į debeto avizas, nei į 2009 m. gegužės 11 d. keturis Komisijos išsiųstus priminimo raštus, 2009 m. birželio 12 d. Komisija išsiuntė jam keturis oficialius pranešimus.
23
2009 m. liepos 17 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo CEVA ieškinį, juo prašyta panaikinti minėtus priminimo raštus.
24
2011 m. rugsėjo 15 d. Sprendimu CEVA / Komisija (T‑285/09, EU:T:2011:479) Bendrasis Teismas atmetė šį ieškinį kaip nepriimtiną.
25
2011 m. balandžio 26 d.tribunal correctionnel de Rennes (Reno baudžiamųjų bylų teismas, Prancūzija) nuosprendžiu CEVA ir buvęs jo direktorius pripažinti kaltais dėl sukčiavimo ir viešųjų lėšų pasisavinimo ir jiems paskirta atitinkamai 80000 EUR bauda ir lygtinė 18 mėnesių laisvės atėmimo bausmė. Priimdamas sprendimą dėl Komisijos pareikšto civilinio ieškinio šis teismas nurodė atsakovams iš dalies solidariai sumokėti Komisijai 303631 EUR atlyginant turtinę žalą, kurią ji patyrė, be kita ko, dėl vykdant sutartį „Seapura“ padarytų finansinių pažeidimų.
26
2014 m. balandžio 1 d. sprendimu cour d’appel de Rennes (Reno apeliacinis teismas, Prancūzija) išteisino CEVA ir buvusį jo direktorių dėl visų kaltinimų ir atmetė Komisijos civilinį ieškinį.
27
2015 m. lapkričio 12 d. nuosprendžiu chambre criminelle de la Cour de cassation (Kasacinio Teismo baudžiamųjų bylų kolegija, Prancūzija) panaikino tą 2014 m. balandžio 1 d. nuosprendį tik tiek, kiek juo kaltinamieji buvo išteisinti dėl kaltinimo viešųjų lėšų pasisavinimu, ir perdavė bylą nagrinėti cour d’appel de Caen (Kano apeliacinis teismas, Prancūzija).
28
2016 m. birželio 22 d. sprendimu tribunal de commerce de Saint-Brieuc (Sen Brijė komercinių bylų teismas, Prancūzija) pradėjo CEVA nemokumo procedūrą, vadinamąją „apsaugos“ procedūrą (toliau – apsaugos procedūra), ir paskyrė SELARL TCA teismo įgaliotu administratoriumi.
29
Vystant apsaugos procedūrai, 2016 m. rugsėjo 15 d. Komisija deklaravo piniginį reikalavimą, atitinkantį bendrą debeto avizų, pateiktų siekiant susigrąžinti dotacijas, tarp jų ir išmokėtas pagal sutartį „Seapura“, sumą, t. y. 289012,95 EUR, ir delspinigius, iš viso – 431002,18 EUR.
30
2016 m. gruodžio 6 d. TCA užginčijo Komisijos piniginį reikalavimą.
31
2017 m. liepos 21 d. sprendimu tribunal de commerce de Saint-Brieuc (Sen Brijė komercinių bylų teismas) patvirtino CEVA apsaugos planą ir paskyrė SELARL AJIRE apsaugos plano vykdymo administratoriumi.
32
2017 m. rugpjūčio 23 d. sprendimu, kuris tapo galutinis, cour d’appel de Caen (Kano apeliacinis teismas), iš naujo išnagrinėjęs kasacinio teismo grąžintą bylą, išteisino CEVA dėl kaltinimo viešųjų lėšų pasisavinimu ir skyrė buvusiam jo direktoriui lygtinę vienų metų laisvės atėmimo bausmę, taip pat 20000 EUR baudą už viešųjų lėšų pasisavinimą.
33
2017 m. rugsėjo 11 d. nutartimi apsaugos procedūrą taikantis juge-commissaire (bankroto teisėjas) atmetė visą Komisijos deklaruotą piniginį reikalavimą.
34
Dėl šios nutarties Komisija pateikė apeliacinį skundą.
35
2020 m. lapkričio 24 d. sprendimu cour d’appel de Rennes (Reno apeliacinis teismas) panaikino šią nutartį ir konstatavo, kad egzistavo du rimti prieštaravimai, siejami su Komisijos deklaruotu piniginiu reikalavimu, kiek tai susiję su senaties terminu ir debeto avizų pagrįstumu, ir nusprendė, kad šiuos prieštaravimus turėjo spręsti kompetentingas teismas, į kurį turėjo kreiptis Komisija.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
36
2020 m. gruodžio 19 d. Komisija, remdamasi sutartyje „Seapura“ esančia arbitražine išlyga, pareiškė pagal SESV 272 straipsnį ieškinį CEVA, TCA ir AJIRE, siekdama, kad būtų nustatyta jos piniginio reikalavimo suma, atitinkanti grąžintinas dotacijas, išmokėtas CEVA pagal šią sutartį.
37
Per 2022 m. lapkričio 11 d. Bendrajame Teisme įvykusį posėdį Komisija nurodė, kad jos ieškinys nebuvo nukreiptas prieš TCA ir AJIRE ir kad ji Bendrojo Teismo nebeprašė konstatuoti, kad jie privalėjo grąžinti sumas, išmokėtas vykdant sutartį „Seapura“; Bendrasis Teismas į tai atsižvelgė skundžiamo sprendimo 97 punkte.
38
Gindamasis CEVA teigė, pirma, kad suėjo Komisijos prašymo senaties terminas, antra, kad OLAF tyrimas nebuvo susijęs su projektu „Seapura“ ir OLAF ataskaitoje neįrodyta, kad jos nustatyti pažeidimai buvo padaryti vykdant sutartį „Seapura“, trečia, kad Prancūzijos baudžiamųjų bylų teismai jo nepripažino kaltu dėl sukčiavimo ar valstybės lėšų pasisavinimo, ir, ketvirta, kad, remiantis procesinės autonomijos principu, Komisija negali remtis Prancūzijoje pagal Prancūzijos teisę pradėtais procesais, nors sutarčiai „Seapura“ buvo taikoma Belgijos teisė.
39
Šiuo aspektu Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 30–59 punktuose atmetė CEVA pateiktą senatimi grindžiamą prieštaravimą.
40
Konstatavęs, kad klausimas dėl galbūt jau suėjusio Komisijos prašymo senaties termino turėjo būti nagrinėjamas pagal Belgijos teisę, pagal kurią nagrinėjamu atveju buvo taikomas 10 metų terminas, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 40 ir 41 punktuose nusprendė, kad Sąjunga galėjo reikalauti sumokėti tam tikrą sumą, tik jei Komisija pateikė išankstinį prašymą dėl grąžinimo, kaip tai numatyta sutarties „Seapura“ II priedo 3 straipsnio 5 dalyje. Jis nusprendė, kad tas prašymas nagrinėjamu atveju buvo pateiktas tada, kai ši institucija išsiuntė CEVA debeto avizas, t. y. 2009 m. kovo 13 d.; CEVA nepateikė jokio konkretaus argumento, leidžiančio įrodyti, kad reikalaujama suma tapo mokėtina iki šios datos. Tuo remdamasis Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 46 punkte nurodė, kad pagal Belgijos teisę Sąjungos piniginio reikalavimo senaties terminas iš esmės baigėsi 2019 m. kovo 14 d.
41
Be to, skundžiamo sprendimo 57 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad 2016 m. rugsėjo 15 d. Komisijos per apsaugos procedūrą deklaravus skolą buvo nutrauktas senaties terminas.
42
Šiuo aspektu Bendrasis Teismas pripažino, pirma, kad pagal Prancūzijos teisę piniginio reikalavimo deklaravimas nutraukia senaties terminą iki procedūros pabaigos. Antra, jis konstatavo, kad pagal Reglamento Nr. 1346/2000 4 straipsnio 2 dalį valstybės, kurioje iškelta bankroto byla, teisė nustato tokios bylos iškėlimo sąlygas, jos eigą ir užbaigimą, taip pat bankroto bylų pasekmes individualių kreditorių iškeltoms byloms. Be to, Bendrasis Teismas pripažino, kad šio reglamento 16 straipsnio 1 dalyje ir 17 straipsnio 1 dalyje numatyta, jog teismo sprendimas iškelti bankroto bylą be tolesnių formalumų bet kurioje kitoje valstybėje narėje turės tokias pat pasekmes kaip ir bylą iškėlusioje šalyje. Taigi Bendrasis Teismas konstatavo, kad procedūros dėl CEVA apsaugos pradėjimas Prancūzijoje ir vėliau per šią apsaugos procedūrą Komisijos atliktas deklaravimas, remiantis Prancūzijos teise, visų pirma Prancūzijos komercinio kodekso L.622-25-1 straipsniu, sukėlė pasekmes Belgijos teisėje, būtent nutraukė šioje teisėje numatytą dešimties metų senaties terminą, taikytiną Komisijos prašymui, todėl jo senaties terminas jį pateikiant dar nebuvo pasibaigęs.
43
Antra, skundžiamo sprendimo 66–80 punktuose Bendrasis Teismas, nagrinėdamas bylą iš esmės, patikrino, ar Komisija galėjo pagrįstai remtis OLAF ataskaita ir reikalauti, kad CEVA grąžintų visas sumas, kurios jam buvo išmokėtos vykdant sutartį „Seapura“.
44
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas to sprendimo 70 ir 71 punktuose konstatavo, kad OLAF tyrimą dėl CEVA sudarė dvi dalys: pirmoji buvo susijusi su tiesioginėmis išlaidomis, o antroji – su struktūriniais fondais, ir buvo siejama su dviejų tipų įtarimų sukėlusiais veiksmais, t. y. pirma, darbuotojų darbo valandų apskaitos dokumentų klastojimu ir, antra, mokslinių dokumentų plagijavimu įvairiuose SEVA projektuose.
45
Minėto sprendimo 72–74 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad OLAF ataskaitoje konkrečiai nenurodyti vykdant šią sutartį tariamai nuplagijuoti dokumentai, todėl neįrodyta, kad egzistavo plagiatas. Tačiau Bendrasis Teismas pabrėžė, kad toje ataskaitoje aiškiai konstatuoti sunkūs finansiniai pažeidimai, susiję su visais CEVA projektais, įskaitant projektą „Seapura“. Jis pripažino, kad tai reiškė, pirma, jog OLAF įrodė, kad buvo padaryti sunkūs finansiniai pažeidimai, susiję su CEVA darbuotojų darbo valandų apskaitos dokumentais, ir, antra, kad šie dokumentai buvo klastojami visuose projektuose sąmoningai ir sistemingai. Todėl skundžiamo sprendimo 79 punkte Bendrasis Teismas atmetė CEVA argumentą, kad OLAF atskaitoje konstatuoti pažeidimai tariamai neturėjo sąsajos su projektu „Seapura“.
46
Trečia, skundžiamo sprendimo 81–88 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo baudžiamųjų procesų Prancūzijos teismuose poveikį, nes gindamasis CEVA teigė, kad Komisija negalėjo savo prašymo grįsti tariamai apgaulingu jam skirtos dotacijos administravimu, atsižvelgiant į tai, kad jis galiausiai buvo išteisintas dėl kaltinimų sukčiavimu ir viešųjų lėšų pasisavinimu. Šiuo klausimu šio sprendimo 87 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad Sutarties „Seapura“ II priedo 3 straipsnio 5 dalyje buvo numatyta, kad Sąjungos išmokos projektui „Seapura“ turėjo būti grąžintos tik jei atlikus auditą būtų nustatytas sukčiavimas arba sunkūs finansiniai pažeidimai, taigi šis grąžinimas nebuvo siejamas su apkaltinamuoju nuosprendžiu arba atitinkamų veikų pripažinimu nusikalstamomis. Tuo remdamasis to sprendimo 88 punkte jis padarė išvadą, kad CEVA išteisinimas neturėjo įtakos šios sutarties nuostatos taikymui.
47
Ketvirta, skundžiamo sprendimo 89–95 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo ir atmetė CEVA argumentą, grindžiamą tariamu procesinės autonomijos principo pažeidimu, nes Prancūzijoje iškelta bankroto byla negalėjo turėti pasekmių pagal Belgijos teisę. Šiuo klausimu to sprendimo 93 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad į jį buvo kreiptasi remiantis arbitražine išlyga pagal SESV 272 straipsnį ir kad jis turėjo nagrinėti bylą remdamasis sutarčiai taikytina materialine teise, visų pirma Reglamentu Nr. 1346/2000, pagal kurį tam tikros Prancūzijos komercinio kodekso nuostatos sukelia pasekmes Belgijos teisėje. Todėl Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija, atsižvelgdama į Reglamentą Nr. 1346/2000, pagrįstai galėjo remtis Prancūzijoje pradėtos bankroto bylos pasekmėmis Belgijos teisėje.
48
Remdamasis visais šiais motyvais Bendrasis Teismas pripažino pagrįstu Komisijos prašymą ir nustatė, kad ginčijamas reikalavimas yra 168220,16 EUR su palūkanomis.
Apeliacinės bylos šalių reikalavimai
49
CEVA Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą ir
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
50
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
patvirtinti skundžiamą sprendimą ir
–
priteisti iš CEVA bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
51
Grįsdamas apeliacinį skundą CEVA nurodo du pagrindus, iš esmės grindžiamus, pirma, teisės klaida, nes Bendrasis Teismas klaidingai nustatė Komisijos ieškinio senaties terminą, ir, antra, gero teisingumo vykdymo principo pažeidimu.
Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo
52
Pirmasis pagrindas pateiktas dėl skundžiamo sprendimo 42–59 punktų ir jį sudaro keturios dalys.
Dėl pirmojo pagrindo pirmos dalies
– Šalių argumentai
53
Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje CEVA teigia, kad nusprendęs, jog debeto avizų išrašymo data yra senaties termino eigos pradžia, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
54
Pirma, CEVA teigia, kad šiuo klausimu Bendrasis Teismas klaidingai rėmėsi sutarties „Seapura“ II priedo 3 straipsnio 5 dalimi, nes ši sutarties nuostata susijusi tik su galimybe atlikti finansinį auditą.
55
Antra, CEVA mano, kad, viena vertus, atsižvelgiant į sutarties „Seapura“ 2 straipsnio 1 dalį, taip pat jos II priedo 7 straipsnio 2 dalį, ši sutartis nustojo galioti 2004 m. spalio 12 d. Antra, pagal Belgijos teisę senaties terminas pradedamas skaičiuoti nuo teisės pareikšti ieškinį, kuriai taikomas šis terminas, atsiradimo dienos, t. y. dienos, kai prievolė, dėl kurios pareikštas ieškinys, turėjo būti įvykdyta.
56
Taigi, CEVA teigimu, teisingai aiškinant sutartį „Seapura“ ir Belgijos teisę reikia manyti, kad ginčijama skola tapo mokėtina nuo to momento, kai buvo pateikti šioje sutartyje nurodyti tyrimai. CEVA priduria, kad pagal sutarties „Seapura“ II priedo 7 straipsnio 6 dalį Komisija galėjo reikalauti grąžinti finansinį įnašą, atsižvelgdama į atliktų darbų pobūdį ir rezultatus. Remdamasis šiomis aplinkybėmis jis mano, kad Belgijos teisėje numatytas dešimties metų senaties terminas turėjo būti pradėtas skaičiuoti nuo 2004 m. spalio 13 d., taigi atitinkamai jis baigėsi 2014 m. spalio 13 d.
57
CEVA teigia, kad ši dalis nėra nauji argumentai, todėl ji priimtina, nes, kaip matyti iš jo atsiliepimo į ieškinį ir tripliko pirmojoje instancijoje 48–58 punktų, jis pateikė panašius argumentus Bendrajame Teisme.
58
Komisija teigia, kad pirmojo pagrindo pirma dalis nepriimtina, nes CEVA, pirma, Bendrajame Teisme neteigė, kad senaties terminas turėjo prasidėti tą dieną, kai baigė galioti sutartis „Seapura“. Antra, CEVA Bendrajame Teisme pripažino, kad data, kai Komisija jam išsiuntė debeto avizas, atitinka datą, kai ginčijama skola tapo mokėtina, nes senaties terminas turėjo prasidėti kitą dieną po šios datos. Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 44 punkte nusprendė, kad „CEVA nepateikė jokio konkretaus argumento, kuriuo remiantis būtų galima teigti, kad reikalaujama suma tapo mokėtina iki 2009 m. kovo 13 d.“.
59
Tuo atveju, jei pirmojo pagrindo pirma dalis turėtų būti pripažinta priimtina, Komisija tvirtina, kad ji bet kuriuo atveju nepagrįsta.
– Teisingumo Teismo vertinimas
60
Reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 170 straipsnio 1 dalį apeliaciniame skunde negalima keisti Bendrajame Teisme nagrinėtos bylos dalyko. Taigi pagal suformuotą jurisprudenciją apeliaciniame procese Teisingumo Teismas kompetentingas vertinti tik pirmojoje instancijoje išnagrinėjus teisinius pagrindus padarytas teisines išvadas. Todėl šalis negali Teisingumo Teisme pirmą kartą remtis priekaištu, kurio nepateikė Bendrajame Teisme, nes tai reikštų, kad ji gali pateikti Teisingumo Teismui, kurio jurisdikcija apeliaciniame procese yra ribota, nagrinėti platesnės apimties ginčą nei tas, kurį nagrinėjo Bendrasis Teismas (2023 m. kovo 16 d. Sprendimo Komisija / Jiangsu Seraphim Solar System ir Taryba / Jiangsu Seraphim Solar System ir Komisija, C‑439/20 P ir C‑441/20 P, EU:C:2023:211, 83 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
61
Nagrinėjamu atveju CEVA teigia, kad savo atsiliepime į ieškinį jis nagrinėjo „senaties termino pradžios problematiką“ ir kad argumentus „detaliai išdėstė“ savo „paaiškinimo“ 48–58 punktuose, todėl Bendrajame Teisme pateikė pagrindą, susijusį su Komisijos prašymo senatimi.
62
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad argumentai, kaip antai nurodyti dėstant šią dalį, neišplaukia nė iš vieno Bendrajame Teisme pateikto CEVA dokumento.
63
Iš tiesų savo atsiliepimo į ieškinį 48–56 punktuose ir tripliko 48–58 punktuose CEVA teigė, kad ginčijamam piniginiam reikalavimui suėjo senaties terminas, nes, priešingai, nei teigė Komisija, joks senaties termino nutraukimas nebuvo galimas. Tačiau CEVA neginčijo, kad šio termino eigos pradžia atitiko debeto avizų išrašymo datą.
64
Atvirkščiai, atsiliepimo į ieškinį 56 punkte ir tripliko 58 punkte CEVA aiškiai nurodė, kad „galiausiai 2009 m. kovo 12 d. debeto avizos turi būti laikomos kaip lemiančios 10 metų senaties termino pagal Belgijos teisę pradžią“.
65
Tuo remiantis darytina išvada, kad šioje pirmoje dalyje nurodomas pagrindas, susijęs Bendrojo Teismo padaryta teisės klaida, kai nustatydamas senaties termino eigos pradžią jis rėmėsi debeto avizų išrašymo, o ne sutarties pabaigos, data, yra naujas pagrindas.
66
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirma dalis yra nepriimtina.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antros dalies
– Šalių argumentai
67
CEVA teigia, kad skundžiamo sprendimo 39–44 punktuose nusprendęs, jog sutartimi grindžiamas piniginis reikalavimas galėjo kilti iš debeto avizos, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
68
Šiuo klausimu CEVA teigia, kad pagal Sąjungos teismų jurisprudenciją, pirma, debeto avizos nėra nei administraciniai sprendimai, kuriuos galima ginčyti, nei vykdomieji dokumentai ir, antra, Komisija, palaikydama sutartinius santykius, neturi teisės priimti vienašalių sprendimų savo kontrahentų atžvilgiu. Tuo remdamasi CEVA daro išvadą, kad Komisija negalėjo priimti vienašalio akto dėl sutartimi grindžiamos skolos, jeigu prieš tai neprašė kompetentingo teismo pripažinti tokios skolos buvimo.
69
Komisija atsikerta, kad CEVA pirmojo pagrindo antra dalis turi būti atmesta kaip nepriimtina ir bet kuriuo atveju nepagrįsta.
– Teisingumo Teismo vertinimas
70
Reikia konstatuoti, kad šioje dalyje apeliantas teigia, jog Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad ginčijamo piniginio reikalavimo senaties terminas prasidėjo po 2004 m. spalio 13 d.
71
Vis dėlto, kaip pažymėta šio sprendimo 63 ir 64 punktuose, apeliantas neginčijo Bendrajame Teisme – bet, priešingai, pripažino – tai, kad šio termino eiga prasidėto debeto avizų išrašymo dieną, t. y. 2009 m. kovo 12 d.
72
Vadinasi, šioje antroje dalyje nurodytas pagrindas, susijęs su tuo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nenusprendė, jog minėtas terminas prasidėjo prieš pastarąją datą, yra naujas pagrindas.
73
Tai reiškia, kad apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antrą dalį taip pat reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečios dalies
– Šalių argumentai
74
CEVA visų pirma teigia, kad nusprendęs, jog ginčijamo piniginio reikalavimo senaties terminas buvo nutrauktas jį deklaravus per apsaugos procedūrą, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
75
Šiuo klausimu CEVA nesutinka, kad egzistuoja ginčijamas reikalavimas ir kad Komisija negali jo įrodyti vien pateikdama debeto avizas arba jo deklaraciją. CEVA primena, kad šis piniginis reikalavimas buvo atmestas 2017 m. rugsėjo 11 d.juge commissaire (bankroto teisėjas) nutartimi, nurodyta šio sprendimo 33 punkte, ir teigia, kad Komisija neįrodė savo piniginio reikalavimo kompetentingame teisme. Be to, CEVA teigimu, šis reikalavimo deklaravimas per Prancūzijoje pradėtą apsaugos procedūrą neturi įtakos Belgijos teisės reglamentuojamam civilinio ieškinio senaties terminui. Nusprendęs, kad pagal Reglamentą Nr. 1346/2000 galimas piniginio reikalavimo, kuriuo dar nebuvo galima pasinaudoti tuo metu, kai buvo pradėta apsaugos procedūra, senaties termino nutraukimas, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
76
Be to, savo dublike CEVA tvirtina, kad net pripažinus, jog apsaugos procedūros pradžia gali nutraukti senaties terminą, šį terminą nutraukiantis veiksmas turi būti formali kreditoriaus užklausa, o šiuo atveju debeto avizos jai neprilygsta.
77
Be to, apsaugos procedūra buvo pradėta tik 2016 m. birželio 22 d., o Komisijos piniginio reikalavimo senaties terminas suėjo 2014 m. CEVA teigimu, darytina išvada, kad per šią procedūrą Komisijos atliktas piniginio reikalavimo deklaravimas negalėjo nutraukti senaties termino, nes to deklaravimo dieną šis terminas buvo pasibaigęs.
78
Be to, CEVA teigimu, nusprendęs, kad senaties termino eiga nutrūko dėl jam įteikto šaukimo atvykti į Prancūzijos baudžiamuosius teismus, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes „kitoje valstybėje iškeltų bylų atveju Belgijos teisėje nenumatyta nei senaties terminų nutraukimo, nei Belgijos baudžiamojo persekiojimo terminų taikymo“.
79
Iš tiesų CEVA teigia, kad iš Cour de cassation (Kasacinis Teismas, Belgija) jurisprudencijos matyti, jog nutraukimas teismo šaukimu naudingas tik tam asmeniui, dėl kurio atliktas senaties terminą nutraukiantis veiksmas. Nagrinėjamu atveju į Prancūzijos baudžiamąjį teismą kreipėsi ne Komisija, o Prancūzijos prokuratūra. Be to, iš šios jurisprudencijos taip pat matyti, kad dėl šaukimo į teismą senaties terminas nutraukiamas „dėl jame nurodyto prašymo ir dėl prašymo, kurio dalykas iš esmės yra įtrauktas į teismo šaukimą“, o tai reiškia, kad reikia atsižvelgti į prašymo dalyką. Nagrinėjamu atveju Prancūzijos baudžiamasis persekiojimas buvo susijęs su kaltinimu sukčiavimu ir viešųjų lėšų pasisavinimu, o Komisijos prašymas – su CEVA suteiktų dotacijų grąžinimu.
80
Galiausiai CEVA teigia, kad pagal Belgijos teisę bet kuriuo atveju senaties termino nutraukimas laikomas negaliojančiu, jei ieškovo prašymas atmetamas. O Komisijos civilinis ieškinys Prancūzijos baudžiamuosiuose teismuose buvo atmestas.
81
Komisija teigia, kad pirmojo pagrindo trečia dalis yra iš dalies nepriimtina ir iš dalies nepagrįsta.
82
Šiuo klausimu ji ginčija CEVA pateiktą Prancūzijos komercinio kodekso L. 622-25-1 straipsnio aiškinimą.
83
Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, jog piniginio reikalavimo deklaravimas per apsaugos procedūrą, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1346/2000 16 straipsnio, senaties terminą nutraukia visose valstybėse narėse. Bet kuriuo atveju Komisija teigia, kad Belgijos teisėje pripažįstamas toks pats piniginio reikalavimo deklaravimo nutraukiamasis poveikis.
84
Dėl CEVA argumento, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog šaukimas į teismą, kuris jam buvo įteiktas reikalaujant atvykti į Prancūzijos baudžiamuosius teismus, nutraukė senaties terminą, Komisija teigia, kad jis nepriimtinas, nes Bendrasis Teismas nepriėmė sprendimo šiuo klausimu.
85
Komisija taip pat teigia, kad 2011 m. Europos Sąjungai pareiškus civilinį ieškinį Prancūzijos baudžiamajame teisme ginčijamo piniginio reikalavimo senaties terminas buvo nutrauktas ir sustabdytas iki 2017 m. rugpjūčio 23 d., t. y. dienos, kai buvo užbaigta baudžiamoji byla.
– Teisingumo Teismo vertinimas
86
Pirma, dėl CEVA argumentų, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad senaties terminą nutraukė jo šaukimas atvykti į Prancūzijos baudžiamuosius teismus, reikia konstatuoti, kad šie argumentai grindžiami klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu.
87
Iš tiesų skundžiamo sprendimo 52–59 punktuose konstatavęs, kad Komisijos piniginio reikalavimo deklaravimas per apsaugos procedūrą nutraukė šio reikalavimo senaties terminą, Bendrasis Teismas savo nuomonę pareiškė ne dėl klausimo, ar šaukimas CEVA atvykti į Prancūzijos teismus taip pat nutraukė šį senaties terminą.
88
Antra, dėl CEVA argumentų, susijusių su senaties termino nutraukimu Komisijai per apsaugos procedūrą deklaravus piniginį reikalavimą, reikia pažymėti, kad Bendrasis Teismas visų pirma skundžiamo sprendimo 52 punkte konstatavo, kad 2016 m. birželio 22 d.tribunal de commerce de Saint-Brieuc (Sen Brijė komercinių bylų teismas) pradėjo procedūrą dėl CEVA apsaugos ir kad per šią procedūrą Komisija deklaravo savo piniginį reikalavimą 2016 m. rugsėjo 15 d.
89
Toliau Bendrasis Teismas, pirma, skundžiamo sprendimo 53 punkte konstatavo, kad iš Prancūzijos komercinio kodekso L. 622-24 straipsnio matyti, jog visi kreditoriai, kurių reikalavimai atsirado prieš priimant sprendimą pradėti apsaugos procedūrą, išskyrus darbuotojus, privalėjo deklaruoti savo piniginius reikalavimus teismo įgaliotam administratoriui. Kita vertus, to sprendimo 54 punkte jis pažymėjo, kad pagal šio kodekso L.622-25-1 straipsnį reikalavimo deklaravimas nutraukia senaties terminą iki procedūros pabaigos, atleidžia nuo bet kokio formalaus įspėjimo ir prilygsta procesiniam veiksmui.
90
Galiausiai skundžiamo sprendimo 55 punkte Bendrasis Teismas, viena vertus, konstatavo, kad Reglamentas Nr. 1346/2000 buvo taikomas tiesiogiai. Kita vertus, to sprendimo 56 punkte jis iš esmės pripažino, kad pagal šį reglamentą, pirma, valstybės, kurioje iškelta bankroto byla, teisė nustato tokios bylos iškėlimo sąlygas, jos eigą ir užbaigimą, antra, bet kuris sprendimas iškelti bankroto bylą pripažįstamas visose kitose valstybėse narėse nuo to momento, kai jis įsiteisėja bankroto bylą iškėlusioje valstybėje, ir, trečia, minėtas teismo sprendimas iškelti bylą be tolesnių formalumų bet kurioje kitoje valstybėje narėje turi tokias pat pasekmes kaip ir bylą iškėlusioje šalyje.
91
Tuo remdamasis Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 57 punkte padarė išvadą, kad apsaugos procedūros pradėjimas Prancūzijoje ir Komisijos atliktas piniginio reikalavimo deklaravimas pagal Prancūzijos teisę sukėlė pasekmių Belgijos teisėje, t. y. nutraukė šio piniginio reikalavimo senaties terminą.
92
Vadinasi, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos.
93
Iš tiesų, viena vertus, CEVA argumentai, jog tam, kad būtų nutrauktas senaties terminas, Komisijos piniginį reikalavimą turėjo nustatyti teismas, negali būti grindžiami Prancūzijos komercinio kodekso L. 622-25-1 straipsnio formuluote, pagal kurią vien to, kad vykstant apsaugos procedūrai reikalavimas deklaruojamas, pakanka senaties terminui nutraukti.
94
Antra, negalima pritarti CEVA argumentui, kad Reglamentas Nr. 1346/2000 negali turėti poveikio Belgijos teisėje.
95
Šiuo klausimu pakanka priminti, kad pagal SESV 288 straipsnį reglamentas yra taikomas visuotinai. Taigi jis privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
96
Galiausiai, trečia, tiek, kiek apeliantas teigia, kad piniginis reikalavimas per apsaugos procedūrą 2016 m. deklaruotas po to, kai 2014 m. spalio 13 d. suėjo Sąjungos piniginio reikalavimo senaties terminas, iš atsakymo į dvi pirmąsias šio apeliacinio pagrindo dalis matyti, kad šis priekaištas yra nepriimtinas.
97
Tuo remiantis, darytina išvada, kad apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečią dalį reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo ketvirtos dalies
– Šalių argumentai
98
CEVA tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai konstatavo, kad Komisija turi piniginį reikalavimą, ir nustatė jo dydį. CEVA teigia, kad pagal Prancūzijos teisę visiems subjekto, dėl kurio pradėta apsaugos procedūra, kreditoriams pradėjus tą procedūrą draudžiama individualiai siekti jų piniginių reikalavimų išieškojimo teismine tvarka. Tuo remdamasis CEVA daro išvadą, kad „pagal Prancūzijos bankroto teisę [skundžiamo sprendimo] Prancūzijos teismas negali priimti, nes deklaruotas piniginis reikalavimas yra vėlesnis“.
99
Komisija mano, kad ši dalis nepagrįsta.
– Teisingumo Teismo vertinimas
100
Pakanka konstatuoti, kad Bendrasis Teismas šiuo klausimu nepriėmė jokio CEVA nepalankaus sprendimo.
101
Iš tiesų iš skundžiamo sprendimo 95 punkto ir jo rezoliucinės dalies 1 punkto matyti, kad Bendrasis Teismas tik konstatavo ginčijamo piniginio reikalavimo buvimą ir nustatė, kad jo pagrindinė suma yra 168220,16 EUR su palūkanomis, tačiau nenurodė CEVA sumokėti šios sumos. Todėl CEVA argumentas grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu.
102
Tokiomis aplinkybėmis reikia atmesti pirmojo pagrindo ketvirtą dalį, taigi ir visą apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą.
Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo
103
Antrąjį pagrindą sudaro trys dalys.
Dėl antrojo pagrindo pirmos dalies
– Šalių argumentai
104
CEVA teigia, kad skundžiamo sprendimo 70–80 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog vykdydamas sutartį „Seapura“ CEVA padarė finansinių pažeidimų. Šiuo klausimu CEVA teigia, remdamasis konkrečia OLAF ataskaitos ištrauka, kad iš šios ataskaitos matyti, jog jam skirtas priekaištas dėl finansinių pažeidimų, susijusių su projektu „Seapura“, nebuvo įrodytas. Jis teigia, kad šios ataskaitos išvados dėl tokių pažeidimų buvo susijusios ne su sutartimi „Seapura“, o su kitomis dviem sutartimis, nes pagal jas suteiktos dotacijos buvo grąžintos Komisijai.
105
Dublike CEVA priduria, pirma, kad jokia bylos medžiagoje esanti informacija neleidžia nustatyti, kad buvo klastojami darbuotojų darbo valandų apskaitos dokumentai, kiek tai susiję su projektu „Seapura“. Antra, iš minėtos ataskaitos taip pat matyti, kad vykdydama sutartį „Seapura“ CEVA neplagijavo mokslinių dokumentų, priešingai, nei teigia Komisija.
106
Komisija tvirtina, kad antrojo pagrindo pirma dalis yra nepagrįsta.
– Teisingumo Teismo vertinimas
107
Kaip skundžiamo sprendimo 71 punkte nurodė Bendrasis Teismas, OLAF ataskaitą sudarė dvi dalys, iš kurių pirmoji siejama su tiesioginėmis išlaidomis, o antroji – su struktūriniais fondais, ir buvo susijusi su dviejų tipų veiksmais: pirma, darbuotojų darbo valandų apskaitos dokumentų klastojimu ir, antra, mokslinių dokumentų plagijavimu.
108
Skundžiamo sprendimo 74 ir 75 punktuose Bendrasis Teismas pažymėjo, kad nors OLAF ataskaitoje neįrodytas teiginys dėl mokslinių dokumentų vykdant projektą „Seapura“ plagijavimo, šioje ataskaitoje padaryta išvada, kad CEVA suklastojo savo darbuotojų darbo valandų apskaitos dokumentus, „ypač dėl Europos projektų, siekiant gauti maksimalų kiekvienam projektui skirtų lėšų kiekį“.
109
Remdamasis įvairių OLAF ataskaitos ištraukų analize Bendrasis Teismas priėjo prie išvados, kad buvo padaryta sunkių finansinių pažeidimų, susijusių su visais CEVA patikėtais projektais, įskaitant projektą „Seapura“.
110
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad CEVA argumentuose, pateiktuose šioje apeliacinio skundo dalyje, kiek jie grindžiami minėta OLAF ataskaitos ištrauka, painiojamas, kiek tai susiję su sutartimi „Seapura“, išteisinimas dėl plagiato su tariamu bendru išteisinimu dėl bet kokio pažeidimo. Bet kuriuo atveju šiais argumentais CEVA iš tikrųjų prašo, kad Teisingumo Teismas pakeistų Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių vertinimą savuoju.
111
Pagal SESV 256 straipsnio 1 dalį ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmą pastraipą apeliacinis skundas gali būti teikiamas tik teisės klausimais. Tik Bendrasis Teismas turi jurisdikciją konstatuoti ir vertinti reikšmingas faktines aplinkybes ir įrodymus. Faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimas, išskyrus tuos atvejus, kai jie buvo iškreipti, nėra teisės klausimas, dėl kurio galima pateikti apeliacinį skundą Teisingumo Teismui (2024 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Google ir Alphabet / Komisija (Google Shopping), C‑48/22 P, EU:C:2024:726, 61 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
112
Kadangi faktinių aplinkybių iškraipymas nebuvo nurodytas ir įrodytas, antrojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip nepriimtiną.
Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo antros dalies
113
Antrojo pagrindo antroje dalyje CEVA teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė gero teisingumo vykdymo principą, įtvirtintą Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnyje, kai skundžiamo sprendimo 72 punkte nusprendė, kad „horizontalus OLAF tyrimo srities pobūdis neišvengiamai apėmė sutartį „Seapura“, nors, be kita ko, pripažino, kad iš OLAF ataskaitos matyti, jog teiginys dėl mokslo dokumentų plagiato neįrodytas dėl šios sutarties.
114
Taigi CEVA mano, kad tikrindamas Komisijos atliktą OLAF ataskaitos vertinimą Bendrasis Teismas apsiribojo bendru šios ataskaitos aiškinimu, todėl pažeidė gero teisingumo vykdymo principą, pagal kurį privalėjo atidžiai išnagrinėti visas reikšmingas nagrinėjamo atvejo aplinkybes, o tinkamai skaitant šią ataskaitą, paaiškėjo, kad konstatuoti pažeidimai nėra susiję su sutartimi „Seapura“.
115
Komisija teigia, kad ši dalis yra nepriimtina ir bet kuriuo atveju nepagrįsta.
– Teisingumo Teismo vertinimas
116
Šioje dalyje CEVA priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad skundžiamo sprendimo 70–80 punktuose jis bendrai, todėl neteisingai, aiškino OLAF ataskaitą ir kruopščiai neišnagrinėjo visų reikšmingų bylos aplinkybių. Šiais argumentais ši šalis iš tikrųjų siekia, kad Teisingumo Teismas Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių vertinimą pakeistų savuoju.
117
Vis dėlto, kaip nurodyta šio sprendimo 111 punkte, faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimas nėra Teisingumo Teismo kontrolei apeliaciniame procese pateiktinas teisės klausimas, nebent jie būtų iškraipyti.
118
Taigi antrojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti kaip nepriimtiną.
Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo trečios dalies
– Šalių argumentai
119
CEVA teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog Komisija turėjo 168220,16 EUR dydžio piniginį reikalavimą, neatsižvelgdamas į tai, kad Prancūzijos baudžiamieji teismai jį išteisino dėl kaltinimų sukčiavimu ir viešųjų lėšų pasisavinimu ir galutinai atmetė Komisijos, kaip civilinės ieškovės, reikalavimus. Šie sprendimai turi res judicata galią nacionaliniu lygmeniu, todėl lygiavertiškumo, veiksmingumo ir teisinio saugumo principai draudžia tokius sprendimus kvestionuoti remiantis Sąjungos teise.
120
Komisija mano, kad ši dalis nepriimtina, nes CEVA nenurodo skundžiamo sprendimo punktų, su kuriais konkrečiai nesutinka. Jos manymu, bet kuriuo atveju ji nepagrįsta.
– Teisingumo Teismo vertinimas
121
Visų pirma reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 169 straipsnio 2 dalį pagrinduose ir teisiniuose argumentuose, kuriais remiamasi, tiksliai nurodomi ginčijami Bendrojo Teismo sprendimo motyvuojamosios dalies punktai. Taigi pagal suformuotą jurisprudenciją apeliaciniame skunde turi būti aiškiai nurodytos sprendimo, kurį prašoma panaikinti, skundžiamos dalys ir teisiniai argumentai, konkrečiai pagrindžiantys šį prašymą; priešingu atveju apeliacinis skundas ar atitinkamas pagrindas yra nepriimtinas (2023 m. rugsėjo 28 d. Sprendimo Changmao Biochemical Engineering / Komisija, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 87 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
122
Nors CEVA nenurodo skundžiamo sprendimo punktų, kuriuos kritikuoja, atsižvelgiant į tai, kad šiame sprendime yra paantraštė „Dėl baudžiamųjų procesų Prancūzijos teismuose“, akivaizdu, kad šiais argumentais ginčijami to sprendimo 85–88 punktai.
123
Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 85 punkte Bendrasis Teismas pirmiausia priminė, kad nagrinėjant tokią sutartį, kaip sutartis „Seapura“, vien sukčiavimo ar sunkių finansinių pažeidimų, nustatytų atlikus auditą, konstatavimo pakanka, kad būtų pagrįsta Komisijos teisė reikalauti grąžinti jos išmokėtas sumas. Savarankiškai vertindamas faktines aplinkybes, to sprendimo 86 punkte jis nusprendė, kad darbuotojų darbo valandų apskaitos dokumentų klastojimas, konstatuotas OLAF ataskaitoje, bet kuriuo atveju buvo sunkus finansinis pažeidimas. Be to, minėto sprendimo 87 punkte jis iš esmės nusprendė, kad sutarties „Seapura“ II priedo 3 straipsnio 5 dalyje Komisijai buvo suteikta teisė reikalauti grąžinti atitinkamą Sąjungos įnašą remiantis vien išvada, kad nustatytas sukčiavimas arba sunkūs finansiniai pažeidimai, taigi ši teisė nebuvo siejama su sąlyga, kad dėl tokių veiksmų turėjo būti priimtas apkaltinamasis nuosprendis arba jie turėjo būti pripažinti nusikalstamomis veikomis.
124
Galiausiai skundžiamo sprendimo 88 punkte Bendrasis Teismas, remdamasis šiais vertinimais, nusprendė, kad tai, jog nacionalinis baudžiamasis teismas išteisino CEVA dėl kaltinimo sukčiavimu ir viešųjų lėšų pasisavinimu, neturėjo įtakos Komisijos teisei prašyti grąžinti atitinkamą dotaciją pagal sutarties „Seapura“ II priedo 3 straipsnio 5 dalį.
125
Toks vertinimas teisiškai visiškai neklaidingas. Konkrečiai kalbant, priešingai, nei netiesiogiai teigia apeliantas, Prancūzijos baudžiamieji teismai nepriėmė sprendimo dėl „sunkių finansinių pažeidimų“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, buvimo, nes šios sutarties sąvokos negalima painioti su sukčiavimo ar viešųjų lėšų pasisavinimo kvalifikavimu, kurį atitiko kaltinimai, dėl kurių jis išteisintas.
126
Taigi antrojo pagrindo trečią dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl antrojo pagrindo antros dalies
– Šalių argumentai
127
CEVA teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė procesinės autonomijos principą, nes pagal šiuo metu galiojančią Sąjungos teisę teisės subjektai negali remtis vienos valstybės narės teise kitos valstybės narės teismuose. Taigi jis klaidingai atmetė CEVA argumentą, kad Komisija negalėjo remtis Prancūzijoje pagal Prancūzijos teisę pradėtais procesais, nors sutartyje „Seapura“ numatytas Belgijos teisės taikymas ir išimtinė Sąjungos teismų jurisdikcija.
128
Komisija mano, kad CEVA nenurodo, kodėl skundžiamame sprendime padaryta teisės klaida, todėl ši dalis turi būti atmesta kaip nepriimtina.
129
Bet kuriuo atveju antrojo pagrindo ketvirta dalis yra nepagrįsta.
– Teisingumo Teismo vertinimas
130
Pirmiausia, nors CEVA nenurodo skundžiamo sprendimo punktų, kuriuos kritikuoja, atsižvelgiant į tai, kad tame sprendime yra paantraštė „Dėl procesinės autonomijos principo“, akivaizdu, kad šie argumentai pateikti dėl minėto sprendimo 92–95 punktų.
131
Dėl esmės reikia pažymėti, viena vertus, kad, kaip priminta šio sprendimo 94 ir 95 punktuose, pagal SESV 288 straipsnį Reglamentas Nr. 1346/2000 yra taikomas visuotinai, privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
132
Kita vertus, procesinės autonomijos principo taikymas suponuoja, kad šioje srityje nėra Sąjungos teisės aktų (šiuo klausimu žr. 2021 m. kovo 25 d. Sprendimo Balgarska Narodna Banka, C‑501/18, EU:C:2021:249, 116 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), todėl nagrinėjamu atveju negalima remtis jokiu šio principo pažeidimu.
133
Taigi skundžiamo sprendimo 93 punkte nusprendęs, kad nors sutarčiai „Seapura“ taikytina Belgijos teisė, tai nepažeidė Reglamento Nr. 1346/2000, pagal kurį tam tikros Prancūzijos komercinio kodekso nuostatos sukelia pasekmių Belgijos teisėje, tiesioginio taikymo, Bendrasis Teismas nepažeidė procesinės autonomijos principo.
134
Vadinasi, antrojo pagrindo ketvirtą dalį, taigi ir visą apeliacinio skundo antrąjį pagrindą, reikia atmesti kaip nepagrįstą.
135
Kadangi nė vienam CEVA apeliacinio skundo pagrindui negalima pritarti, reikia atmesti visą apeliacinį skundą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
136
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
137
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
138
Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš CEVA ir šis pralaimėjo bylą, jis turi padengti ne tik savo, bet ir Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) padengia savo ir Europos Komisijos apeliaciniame procese patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.