62018CC0001
GENERALINIO ADVOKATO
NILS WAHL IŠVADA,
pateikta 2019 m. sausio 24 d. (
1
)
Byla C‑1/18
SIA „Oribalt Rīga“, anksčiau – SIA „Oriola Rīga“,
dalyvaujant:
Valsts ieņēmumu dienests
(Augstākā tiesa (Aukščiausiasis Teismas, Latvija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Reglamentas (EEB) Nr. 2913/92 – Bendrijos muitinės kodeksas – Muitinė vertė – Vaistai – 30 straipsnio 2 dalies b punktas – Sąvoka „panašios prekės“ – Veiksniai, į kuriuos reikia atsižvelgti – 30 straipsnio 2 dalies c punktas – Dedukcinis metodas, grindžiamas vieneto kaina – 90 dienų terminas – Nuolaidos“
1.
Nustatant importuojamų prekių muitinę vertę, visų pirma taikomas „sandorio vertės“ metodas. Taikant šį metodą, muitinė vertė (taip pat ir importo PVM) nustatoma remiantis pardavėjui faktiškai sumokėta arba mokėtina kaina eksportuojant į Europos Sąjungą.
2.
Vis dėlto šis metodas gali būti taikomas tik tuomet, kai dėl atitinkamų prekių pardavimo jau buvo sutarta tuo metu, kai pateikiama muitinės deklaracija. Kitais atvejais, pavyzdžiui, kai parduodama pagal konsignacijos sutartį, sandorio vertės metodas negali būti taikomas. ES teisės aktuose numatyti kiti penki „atsarginiai“ metodai, taikytini tokiomis aplinkybėmis; juos reikia taikyti būtent tokia tvarka, kaip jie nurodyti taikytinuose teisės aktuose (
2
).
3.
Šiuos metodus taikyti ne visada paprasta. Apskaičiuojant muitinę vertę, reikia atsižvelgti į daugelį duomenų. Be to, šie duomenys turi būti vienodai taikomi visoje Europos Sąjungoje, siekiant išvengti situacijų, kai importuotojai ieško palankesnės teisinės sistemos (forum shopping).
4.
Klausimai, kuriuos savo prašyme priimti prejudicinį sprendimą šioje byloje pateikė Augstākā tiesa (Aukščiausiasis Teismas, Latvija), susiję su veiksniais, kurie yra svarbūs apskaičiuojant muitinę vertę pagal alternatyvius muitinės vertės nustatymo metodus, nurodytus Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalyje, specifiniu atveju, t. y. kai reikia apskaičiuoti importuotų vaistų muitinę vertę. Kadangi vaistų vertė yra didelė, apskaičiuota muitinė vertė gali lemti didelius muitų ir importo PVM skirtumus, nelygu, koks apskaičiavimo metodas taikomas.
I. Teisinis pagrindas
A.
Muitinės kodeksas
5.
Ginčui prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme taikomas buvęs Bendrijos muitinės kodeksas, konkrečiai jo 3 skyrius („Prekių muitinis įvertinimas“).
6.
29 straipsnio 1 dalyje dėl prekių muitinės vertės nustatyta:
„Importuojamų prekių muitine verte laikoma sandorio vertė, tai yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už prekes, parduodamas eksportui į [Europos Sąjungos] muitų teritoriją, prireikus patikslinta vadovaujantis 32 ir 33 straipsniais <…>
<…>“
7.
30 straipsnyje nustatyta:
„1.   Jeigu muitinės vertės neįmanoma nustatyti vadovaujantis 29 straipsniu, ji turi būti nustatoma paeiliui taikant 2 dalies a, b, c ir d punktus iki pirmojo punkto, pagal kurį šią vertę įmanoma nustatyti, su sąlyga, kad deklaranto prašymu c ir d punktai turi būti taikomi atvirkštine tvarka; punkto, kuris yra paskesnis pagal šioje straipsnio dalyje nustatytą eilės tvarką, nuostatos gali būti taikomos tik tada, kai vadovaujantis tam tikru punktu muitinės vertės nustatyti neįmanoma.
2.   Muitine verte, nustatyta vadovaujantis šiuo straipsniu, laikoma:
a)
tapačių prekių, parduotų eksportui į [Europos Sąjungą] ir eksportuotų tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir prekės, kurių vertė nustatinėjama, sandorio vertė;
b)
panašių prekių, parduotų eksportui į [Europos Sąjungą] ir eksportuotų tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir prekės, kurių vertė yra nustatinėjama, sandorio vertė;
c)
vertė, nustatyta pagal prekių vieneto kainą, už kurią [Europos Sąjungoje] su pardavėjais nesusijusiems asmenims parduotas didžiausias bendras importuotų prekių ar (
3
) tapačių arba panašių importuotų prekių kiekis;
d)
apskaičiuotoji vertė, gauta susumavus:
–
medžiagų ir gamybos arba kitokio perdirbimo, atlikto gaminant importuotas prekes, išlaidas arba vertę,
–
pelną ir bendrąsias išlaidas, kurių dydis lygus pelnui ir bendrosioms išlaidoms, kurios paprastai atsispindi šalies eksportuotojos gamintojų vykdomoje prekyboje prekėmis, parduodamomis eksportui į [Europos Sąjungą], kurios yra tos pačios klasės ar rūšies kaip ir prekės, kurių vertė nustatinėjama,
–
32 straipsnio 1 dalies e punkte nurodytų elementų išlaidas arba vertę.
<…>“
8.
31 straipsnio 1 dalyje, kurioje pateiktas šeštasis (paskutinis) apskaičiavimo metodas, nustatyta:
„Jeigu importuojamų prekių muitinės vertės neįmanoma nustatyti vadovaujantis 29 arba 30 straipsniais, ji nustatoma remiantis duomenimis, kuriuos galima gauti [Europos Sąjungoje], ir naudojant priimtinas priemones, atitinkančias principus ir bendrąsias nuostatas, kurie išdėstyti:
<…>
–
šio skyriaus nuostatose.“
B.
Įgyvendinimo reglamentas
9.
Pagal Įgyvendinimo reglamento 142 straipsnio 1 dalies d punktą „panašios prekės“ yra „toje pačioje valstybėje pagamintos prekės, kurios, nors ir nėra visais atžvilgiais vienodos, tačiau yra panašių charakteristikų ir pagamintos iš panašių sudėtinių medžiagų, gali atlikti tas pačias funkcijas ir būti komerciškai pakeistinos. Prekių kokybė, reputacija, prekių ir paslaugų ženklai – tai dalis veiksnių, į kuriuos turi būti atsižvelgiama nustatant, ar prekės panašios“.
10.
151 straipsnyje nustatyta:
„1.   Taikant [Muitinės] kodekso 30 straipsnio 2 dalies b punktą (panašių prekių sandorio vertės metodą), muitinė vertė nustatoma remiantis panašių prekių, parduotų tuo pačiu apyvartos lygiu ir tokiais pačiais kiekiais kaip ir prekės, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta, sandorio verte. Jei toks pardavimas nenustatomas, imama panašių prekių, parduotų skirtingu apyvartos lygiu ir (arba) skirtingais kiekiais, sandorio vertė, patikslinta, atsižvelgiant į komercinio lygio ir (arba) kiekio skirtumus, su sąlyga, jei tokie patikslinimai gali būti padaryti remiantis objektyviais duomenimis, kurie aiškiai įrodo patikslinimo pagrįstumą ir teisingumą nepriklausomai nuo to, ar patikslinimas padidina, ar sumažina vertę.
<…>
4.   Taikant šį straipsnį, kito asmens pagamintų prekių pardavimo sandorio vertė naudojama tik tuomet, jeigu, vadovaujantis 1 dalimi, nerandama jokių tapačių prekių, pagamintų to paties asmens kaip ir vertinamos prekės.
<…>“
11.
152 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„a)
Jei importuotos prekės arba importuotos tapačios ar panašios prekės, parduotos [Europos Sąjungoje] tokio paties pavidalo, kokio jos buvo importuotos, importuotų prekių muitinė vertė, taikant [Muitinės] kodekso 30 straipsnio 2 dalies c punktą, nustatoma pagal prekių vieneto kainą, už kurią importuotų prekių arba importuotų tapačių ar panašių prekių didžiausias bendras kiekis, tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir vertinamos prekės, parduotas su pardavėjais nesusijusiems asmenimis, iš kurios atimama:
(i)
komisiniai, paprastai mokami ar kuriuos susitarta mokėti, arba apskaičiuotas pelnas ir bendrosios išlaidos (įskaitant tiesiogines ir netiesiogines atitinkamų prekių rinkotyros išlaidas), susijusios su tos pačios klasės ar rūšies importuotų prekių pardavimu [Europos Sąjungoje];
(ii)
įprastinės transporto ir draudimo bei kitos su tuo susijusios išlaidos, atsirandančios [Europos Sąjungoje];
(iii)
importo muitai arba kiti privalomieji mokėjimai, mokami [Europos Sąjungoje] importuojant arba parduodant prekes.
<…>
b)
Jeigu nei importuotos prekės, nei tapačios ar panašios importuotos prekės neparduotos tuo pačiu ar maždaug tuo pačiu metu, kaip ir vertinamos prekės, importuotų prekių muitinės vertės nustatymas pagal šį straipsnį, jei kitaip nenurodyta 1 dalies a punkte, remiasi prekių vieneto kaina, už kurią importuotos ar importuotos tapačios ar panašios prekės tokio pat pavidalo, kokio jos buvo importuotos, parduodamos [Europos Sąjungoje] artimiausią dieną kaip ir vertinamos prekės, bet ne vėliau kaip 90 dienų po importavimo.“
12.
152 straipsnio 3 dalyje patikslinama, kad „šiame straipsnyje prekės vieneto kaina, už kurią parduodamas didžiausias bendras importuotų prekių kiekis, yra kaina, už kurią didžiausias prekių vienetų skaičius parduodamas <…> su pardavėju nesusijusiems asmenimis, pirmuoju apyvartos lygiu po prekių importo“.
II. Faktinės aplinkybės, procesas ir prejudiciniai klausimai
13.
2005 m. SIA Oribalt Rīga (anksčiau – SIA Oriola Rīga, toliau – Oribalt Rīga) ir Indijos bendrovė Ranbaxy Laboratories Ltd (toliau – Ranbaxy Laboratories) sudarė konsignacijos sutartį. Pagal šią sutartį Oribalt Rīga įsipareigojo teikti Ranbaxy Laboratories konsignacijos paslaugas Latvijoje, įskaitant prekių sandėliavimą ir aptarnavimo paslaugas, skirtas Ranbaxy Laboratories klientų Latvijoje, Lietuvoje ir Estijoje užsakymams vykdyti.
14.
Remdamasi konsignacijos sutartimi Oribalt Rīga importavo į Latviją prekių (vaistų), skirtų išleisti į laisvą apyvartą vidaus rinkoje. Per muitinės procedūrą Oribalt Rīga muitinės dokumentuose save nurodė ir kaip prekių gavėją, ir kaip deklaracijos pateikėją. Importuotų prekių muitinę vertę ji apskaičiavo taikydama Muitinės kodekso 29 straipsnio 1 dalyje apibrėžtą sandorių vertės nustatymo metodą, naudodamasi muitinei pateiktomis pro forma sąskaitomis, kurias Ranbaxy Laboratories išrašė muitinės procedūroms atlikti. Pro forma sąskaitose nurodyta importuotų prekių rūšis, artikulas, vieneto kaina ir bendra kaina.
15.
Importuotas prekes sandėliavo Oribalt Rīga, tačiau nuosavybė nepasikeitė, kol prekės nebuvo parduotos klientams. Kam, kokiomis sąlygomis ir už kokią kainą parduoti importuotas prekes, taip pat kokias nuolaidas taikyti, sprendė Ranbaxy Laboratories. Oribalt Rīga priėmė ir tvarkė Ranbaxy Laboratories klientų užsakymus. Tokiomis aplinkybėmis Oribalt Rīga išrašydavo sąskaitas faktūras, nurodydama tokią pačią pardavimo kainą, kokia nurodyta Ranbaxy Laboratories patvirtintame pro forma užsakyme.
16.
Konsignacijos sutartyje buvo nurodyta, kad pirmiausia reikia parduoti prekes, kurių galiojimo laikas trumpiausias. Taigi nuo prekių importo iki pardavimo galėjo praeiti keli mėnesiai. Todėl nagrinėjamų prekių kaina pardavimo metu galėjo skirtis nuo jų rinkos kainos importo metu. Taip pat prekių pardavimo kainai turėjo įtakos Ranbaxy Laboratories klientams taikomos nuolaidos.
17.
Pardavus prekes, Ranbaxy Laboratories išrašydavo Oribalt Rīga naujas sąskaitas faktūras už parduotas prekes.
18.
2010 m. ir 2011 m. Valsts ieņēmumu dienests (Valstybinė mokesčių tarnyba, Latvija, toliau – VID) atliko Oribalt Rīga muitinės patikrinimus ir kitų mokesčių patikrinimus už laikotarpį nuo 2008 m. iki 2010 m. Atlikusi šiuos patikrinimus VID priėmė sprendimą (šis sprendimas ginčijamas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme), juo nurodė Oribalt Rīga sumokėti papildomas sumas (PVM su delspinigiais ir baudą) už tikrinamu laikotarpiu importuotas prekes.
19.
Ginčijamame sprendime konstatuota, kad nagrinėjamų prekių vertė turėjo būti nustatyta pagal Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies c punktą, atsižvelgiant į informaciją apie pardavimą (prekių rūšis, artikulas, vieneto kaina ir bendra kaina), kurią Ranbaxy Laboratories pateikė Oribalt Rīga po to, kai aptariamos prekės buvo parduotos Ranbaxy Laboratories klientams. Taip pat ginčijame sprendime konstatuota, kad reikia atsižvelgti į minėtose sąskaitose faktūrose nurodytą nagrinėjamų prekių pardavimo kainą be nuolaidų, kurias Ranbaxy Laboratories taikė savo klientams.
20.
Administratīvā rajona tiesa (Apylinkės administracinis teismas, Latvija) atmetė Oribalt Rīga prašymą panaikinti ginčijamą sprendimą. Administratīvā apgabaltiesa (Apygardos administracinis teismas, Latvija) atmetė Oribalt Rīga apeliacinį skundą dėl pastarojo teismo sprendimo. Todėl Oribalt Rīga pateikė kasacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
21.
Abejodamas dėl to, kaip teisingai aiškinti atitinkamas ES teisės nuostatas, Augstākā tiesa (Aukščiausiasis Teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar tais atvejais, kai importuotos prekės yra vaistai, nustatant importuotų prekių muitinę vertę pagal [Muitinės kodekso] 30 straipsnio 2 dalies b punktą ir [Įgyvendinimo reglamento] 151 straipsnio 4 punktą panašiomis prekėmis laikomi vaistai, kurių sudėtyje yra tapati (arba panaši) veiklioji medžiaga ir toks pat (arba panašus) jos kiekis, ar taip pat reikia atsižvelgti ir į konkretaus importuoto vaisto ir jo gamintojo užimamą rinkos padėtį, t. y. populiarumą ir paklausą?
2.
Ar apskaičiuojant importuotų vaistų muitinę vertę pagal Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies c punktą Įgyvendinimo reglamento 152 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytas 90 dienų terminas gali būti lanksčiai taikomas?
3.
Jei minėtas 90 dienų terminas gali būti lanksčiai taikomas, kuriems duomenims tokiu atveju teikiama pirmenybė: duomenims apie sandorius, kurių sudarymo laikas yra artimesnis vertinamų prekių importo momentui ir kurie sudaryti dėl tapačių arba panašių prekių, kurių parduota pakankamai daug, kad būtų galima nustatyti prekės vieneto kainą, ar duomenims apie tuos sandorius, kurie sudaryti vėliau, bet būtent dėl importuotų prekių?
4.
Ar apskaičiuojant importuotų vaistų muitinę vertę pagal Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies c punktą reikia atsižvelgti į taikytas nuolaidas, kurios lėmė kainą, už kurią prekės buvo realiai parduotos?“
22.
Šioje byloje rašytines pastabas pateikė Oribalt Rīga, Latvijos vyriausybė ir Europos Komisija Visos šalys buvo išklausytos 2018 m. lapkričio 29 d. teismo posėdyje.
III. Analizė
23.
Iš pirmo žvilgsnio Augstākā tiesa (Aukščiausiasis Teismas) pateikti klausimai gali atrodyti veikiau techninio pobūdžio, tačiau iš tiesų jie susiję su muitinės vertės nustatymo pagrindiniais principais.
24.
Taigi pirmiausia bus naudinga trumpai apžvelgti muitinės vertės nustatymo pagal Muitinės kodeksą loginį pagrindą. Vėliau nagrinėsiu prejudicinius klausimus iš eilės.
A.
Pirminės pastabos
25.
Pirmiausia reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją Sąjungos teisės aktais, susijusiais su muitiniu įvertinimu, siekiama įtvirtinti teisingą, vienodą ir neutralią sistemą, kuri neleistų naudoti savavališkai nustatytų arba fiktyvių muitinių verčių. Taigi muitinė vertė turi kuo labiau atspindėti importuotos prekės realią ekonominę vertę ir būti apskaičiuota atsižvelgiant į šios prekės elementų, turinčių ekonominę vertę, visumą (
4
).
26.
Šis principas yra išreikštas Muitinės kodekso 29 straipsnyje. 29 straipsnyje numatyta, kad importuotų prekių muitine verte laikoma sandorio vertė. Taikant „sandorio vertės metodą“ atsižvelgiama į kainą, faktiškai sumokėtą arba mokėtiną už prekes, parduodamas eksportui į Europos Sąjungos muitų teritoriją.
27.
Siekiant atspindėti importuotų prekių realią ekonominę vertę, prie sandorio vertės pridedami tam tikri elementai, kaip antai importuojamų prekių pakavimo ar transportavimo į Europos Sąjungos muitų teritoriją išlaidos, pirkėjo nemokamai teikiamos paslaugos arba autoriniai atlyginimai ir mokesčiai už licencijas (
5
). Tais atvejais, kai pirkėjas ir pardavėjas yra tarpusavyje susiję ir šis santykis galėjo turėti įtakos importuojamų prekių kainai, gali būti nustatyta papildoma mokėtina suma, siekiant, kad muitinė vertė būtų artimesnė panašių prekių vertei, ir taip užtikrinamas teisingas vertinimas.
28.
Kadangi sandorio vertės metodas kuo labiau atspindi importuojamų prekių realią ekonominę vertę, jis yra numatytasis muitinės vertės nustatymo metodas (
6
). Vis dėlto Muitinės kodekso 30 ir 31 straipsniuose numatyti kiti muitinės vertės nustatymo metodai, taikomi susiklosčius aplinkybėms, kai neįmanoma nustatyti faktinės muitinės vertės. Taigi 30 straipsnyje nurodyti keturi metodai yra „antrosios pakopos“ muitinės vertės nustatymo metodai, kuriuos taikant muitinė vertė nustatoma vadovaujantis aiškiomis taisyklėmis. O 31 straipsnyje numatytas muitinės vertės nustatymo metodas taikomas kaip paskutinis galimas variantas, nes jį galima taikyti tik tuomet, kai nėra kitų pasirinkimo galimybių; pagal šį metodą lanksčiau taikomos teisės normos dėl muitinės vertės nustatymo.
29.
Apibendrinant pasakytina, kad Muitinės kodekse muitinės vertės nustatymo metodai įtvirtinti griežta hierarchine tvarka ir jų tarpusavio santykis yra subsidiarus. Todėl jie turi būti taikomi vienas po kito. Tik tada, kai nėra galimybės nustatyti muitinės vertės pagal tam tikrą metodą, galima taikyti kitą, iš karto po pirmojo metodo pagal Muitinės kodekse nustatytą tvarką einantį metodą (
7
).
30.
Taigi Muitinės kodekso 30 ir 31 straipsniuose įtvirtinti pagalbiniai muitinės vertės nustatymo metodai taikomi tuomet, kai faktinė sandorio vertė neegzistuoja, nes prekės, kurių vertė turi būti nustatyta, dar neparduotos pirkėjui Europos Sąjungoje, arba kai negalima patikrinti sandorio vertės autentiškumo.
31.
Tokiomis aplinkybėmis, siekiant teisingai nustatyti muitinę vertę, kuri kuo labiau atspindėtų importuojamų prekių realią ekonominę vertę tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu, kai jos importuojamos, taikomi kiti muitinės vertės nustatymo metodai. ES teisės aktų leidėjas suvokė, kad, atsižvelgiant į atitinkamų prekių pobūdį, jų vertė laikui bėgant gali labai pasikeisti.
32.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje sandorio vertės metodas negali būti taikomas, nes prekės parduotos pagal konsignacijos sutartį ir nuosavybė pasikeičia tik importavus prekes į ES vidaus rinką. Vis dėlto pagrindinės bylos šalys nesutaria, kurį iš alternatyvių muitinės vertės nustatymo metodų, nurodytų Muitinės kodekso 30 straipsnyje, reikia taikyti šiuo konkrečiu atveju.
33.
Oribalt Rīga teigia, kad importuojamų prekių vertė turėtų būti nustatyta remiantis tapačių arba panašių prekių, parduotų eksportui į Europos Sąjungą tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir prekės, kurių vertė dar nustatoma, sandorio verte (
8
), o VID mano, kad prekių vertė turėtų būti nustatoma remiantis vieneto kaina, už kurią importuojamos prekės yra parduodamos, neatsižvelgiant į Ranbaxy Laboratories klientams suteikiamas nuolaidas (
9
).
34.
Konkrečiau kalbant, šalių ginčas kilo dėl skirtingų muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalyje numatytų vertės nustatymo metodų taikymo. Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės nustatyti, kokį metodą reikia taikyti siekiant nustatyti importuojamų prekių vertę ir kaip jis turi būti taikomas.
35.
Dėl šios priežasties Teisingumo Teismui pateikti prejudiciniai klausimai, kuriuos dabar nagrinėsiu paeiliui.
B.
Pirmasis prejudicinis klausimas: veiksniai, į kuriuos reikia atsižvelgti nustatant vaistų muitinę vertę pagal Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies b punktą
36.
Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, į kokius veiksnius reikia atsižvelgti pasirenkant tinkamas „panašias prekes“, kad būtų galima vaistams taikyti dedukcinį muitinės vertės nustatymo metodą, įtvirtintą 30 straipsnio 2 dalies b punkte.
37.
Šis klausimas yra itin svarbus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, nes VID teigia, kad importuotos prekės negali būti vertinamos remiantis 30 straipsnio 2 dalies b punktu, kadangi Latvijos muitinės neturi reikiamų žinių ir informacijos, kad galėtų įvertinti, ar kitų pardavėjų gaminami vaistai iš tiesų yra panašūs į Ranbaxy Laboratories gaminamas prekes.
38.
Aiškinant Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies b punktą, reikia vadovautis Įgyvendinimo reglamentu, kuriame „panašios prekės“ apibrėžiamos kaip „toje pačioje šalyje pagamintos prekės, kurios, nors ir nėra visais atžvilgiais vienodos, turi panašių charakteristikų ir yra pagamintos iš panašių sudėtinių medžiagų, todėl gali atlikti tas pačias funkcijas ir būti komerciškai pakeistinos. Prekių kokybė, reputacija, prekių ir paslaugų ženklai – tai dalis veiksnių, į kuriuos turi būti atsižvelgiama nustatant, ar prekės panašios“ (
10
).
39.
Kaip nurodė Komisija, iš šios nuostatos matyti, kad tuomet, kai muitinė vertė nustatoma remiantis anksčiau nustatyta panašių prekių muitine verte, pagrindiniai aspektai, į kuriuos reikia atsižvelgti, yra prekių charakteristikos ir sudėtinės medžiagos, dėl kurių prekės gali atlikti tas pačias funkcijas ir komerciniais tikslais būti pakeičiamos vienos kitomis. Taip pat reikia atsižvelgti į prekių kokybę, reputaciją ir prekių ženklą.
40.
Pati apibrėžtis yra plati ir grindžiama detaliu prekių, kurių vertė turi būti nustatyta, vertinimu, kad ją būtų galima plačiai taikyti visų rūšių prekėms. Iš apibrėžties aišku, kad konkrečiai nurodyti veiksniai, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant, yra pateikti kaip pavyzdys.
41.
Apibrėžtis taip pat apima Muitinės kodekse įtvirtintą muitinės vertės nustatymo loginį pagrindą, t. y. nustatyti muitinę vertę, kuri kuo labiau atspindėtų importuotos prekės realią ekonominę vertę ir būtų apskaičiuota atsižvelgiant į šios prekės elementų, turinčių ekonominę vertę, visumą (
11
).
42.
Taigi muitinė turi visų pirma išnagrinėti, ar lyginamos prekės atlieka tą pačią funkciją ir komerciniais tikslais gali būti pakeičiamos vienos kitomis. Visi kiti veiksniai, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant, priklauso nuo konkrečių prekių, kurių vertė turi būti nustatyta; reikia atsižvelgti į visus šių prekių elementus, galinčius turėti įtakos jų ekonominei vertei.
43.
Jei muitinė neturi reikalingų žinių ir informacijos, kad galėtų atlikti tokį vertinimą atsižvelgdama į prekes, kurių vertė turi būti nustatyta, galimi įvairūs veiksmai: i) muitinė gali deklaranto paprašyti pateikti daugiau dokumentų ir informacijos, kurie, kaip ji mano, reikalingi norint nustatyti muitinę vertę pagal bet kurį iš Muitinės kodekso 30 ir 31 straipsnyje nurodytų vertės nustatymo metodų (
12
); ii) muitinė gali paprašyti bet kurio asmens, tiesiogiai arba netiesiogiai susijusio su atitinkamomis prekybos prekėmis operacijomis, pateikti jai būtinus dokumentus ir informaciją (
13
); iii) muitinė gali paprašyti kitų ES valstybių narių administracinės pagalbos, kad gautų būtiną informaciją (
14
); arba iv) muitinė gali pareikalauti atlikti prekių, kurių vertė turi būti nustatyta, analizę ar ekspertizę deklaranto lėšomis (
15
).
44.
Visa konfidenciali informacija, pateikta vykstant vertės nustatymo procedūrai, laikoma profesine paslaptimi ir kompetentingos institucijos negali jos atskleisti be ją pateikusio asmens ar institucijos sutikimo (
16
). Taigi deklarantas negali remtis prašomos informacijos konfidencialiu pobūdžiu, siekdamas nepaisyti pareigos ją pateikti.
45.
Kai tik įmanoma, muitinė turi remtis panašių prekių, parduotų tuo pačiu apyvartos lygiu ir tokiais pačiais kiekiais kaip ir prekės, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta, pardavimo atvejais. Jeigu tokių pardavimo atvejų nenustatoma, galima remtis pardavimo kitokiomis sąlygomis atvejais. Tokiomis aplinkybėmis atliekami patikslinimai, atsižvelgiant į pasikeitusius veiksnius. Svarbu tai, kad tokie patikslinimai gali būti padaryti remiantis objektyviais duomenimis, kurie aiškiai įrodo patikslinimo pagrįstumą ir teisingumą. Jei nėra tokios objektyvios priemonės, muitinės vertės negalima nustatyti pagal 30 straipsnio 2 dalies b punktą (
17
).
46.
Kadangi Muitinės kodekso nuostatos dėl muitinės vertės nustatymo yra griežtai hierarchinio pobūdžio, muitinės privalo užtikrinti, kad vertė bus nustatoma pagal pirmiausia nurodytą nuostatą ir tik paskui pagal toliau Muitinės kodekse nurodytus metodus.
47.
Be to, teisė į gerą administravimą, kiek ji laikoma bendruoju Sąjungos teisės principu, reikalauja, kad muitinė motyvuotų visus savo sprendimus, įskaitant pasirinktą vertės nustatymo metodą. Tai leidžia tokio sprendimo adresatui ginti savo teises geriausiomis įmanomomis sąlygomis ir žinant visas aplinkybes nuspręsti, ar naudinga dėl tokių sprendimų pareikšti ieškinį. Tai taip pat reikalinga, kad teismai galėtų vykdyti šių sprendimų teisėtumo kontrolę (
18
).
48.
Tiek, kiek bylos šalys gali ginčytis dėl Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies a punkte nurodyto vertės nustatymo metodo taikymo, taikomos tos pačios sąlygos.
49.
Vadinasi, jei Oribalt Rīga tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu importavo prekes, tapačias aptariamoms prekėms (t. y. iš esmės tokias pačias prekes, skyrėsi tik serijos numeriai) ir šių tapačių prekių vertė buvo nustatyta remiantis jų sandorio verte pagal Muitinės kodekso 29 straipsnį, aptariamų prekių vertė būtinai turi būti nustatoma pagal 30 straipsnio 2 dalies a punktą. Jei tokių tapačių prekių buvo importuota, tuomet reikia taikyti 30 straipsnio 2 dalies b punktą ir muitinė vertė turi būti nustatoma remiantis panašių prekių sandorio verte.
50.
Tuo atveju, jei taikomas Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies b punkte nurodytas vertės nustatymo metodas, manau, kad neturėtų būti pernelyg sudėtinga rasti į generinius vaistus panašias prekes. Jei yra kitų generinių vaistų, pagamintų toje pačioje šalyje, jie laikomi tuo pačiu prekių ženklu kaip ir prekės, kurių vertė turi būti nustatyta, pažymėto vaistinio preparato lygiaverčiu pakaitalu ir jų vertė turi būti nustatoma remiantis jų sandorio verte, o tie kiti importuojami vaistai laikomi panašiomis prekėmis, kaip tai suprantama pagal 30 straipsnio 2 dalies b punktą.
51.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į pirmąjį prejudicinį klausimą: tais atvejais, kai importuojamų prekių, neatsižvelgiant į jų pobūdį, muitinė vertė nustatoma pagal Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies b punktą ir Įgyvendinimo reglamento 151 straipsnio 4 dalį, siekdamos nustatyti panašias prekes, muitinės turi pirmiausia atsižvelgti į tai, ar prekės atlieka tas pačias funkcijas ir ar komerciniais tikslais gali būti pakeičiamos vienos kitomis. Šiuo tikslu reikia atlikti detalų vertinimą, atsižvelgiant į aptariamų prekių konkretų pobūdį, ir į visus šių prekių elementus, galinčius turėti įtakos jų ekonominei vertei.
C.
Antrasis ir trečiasis prejudiciniai klausimai: Įgyvendinimo reglamento 152 straipsnio 1 dalyje nurodytas 90 dienų terminas
52.
Antruoju ir trečiuoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar 90 dienų terminas, nurodytas Įgyvendinimo reglamento 152 straipsnio 1 dalyje kaip su panašiomis prekėmis susijęs referencinis laikotarpis, gali būti lanksčiai taikomas, kad būtų galima atsižvelgti į „panašesnes“ prekes, importuotas praėjus daugiau kaip 90 dienų.
53.
Iš Įgyvendinimo reglamento 152 straipsnio 1 dalies b punkto aiškiai matyti, kad 90 dienų laikotarpis yra griežta riba. Priešingu atveju ES teisės aktų leidėjas į šį dokumentą būtų įterpęs, pavyzdžiui, žodį „maždaug“. Toks aiškinimas paremtas pagrindiniu muitinės vertės nustatymo principu – nustatyti muitinę vertę, kuri atspindi prekių realią ekonominę vertę tuo metu arba maždaug tuo metu, kai prekės, kurių vertė nustatyta, patenka į vidaus rinką. 152 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytas 90 dienų terminas yra šio principo išimtis ir turi būti aiškinamas siaurai. Taigi 90 dienų yra maksimali diskrecija, kurią turi muitinės, nustatydamos prekių vertę pagal Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies c punktą.
54.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje VID, nustatydama Oribalt Rīga importuotų prekių muitinę vertę pagal 30 straipsnio 2 dalies c punktą, lanksčiai taikė 152 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytą terminą. Šiuo klausimu tiek prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, tiek Latvijos vyriausybė nurodo Įgyvendinimo reglamento 23 priede pateiktas Aiškinamąsias pastabas. Atitinkamoje pastaboje siūloma, kad 152 straipsnio 1 dalyje nurodytas „90 dienų“ reikalavimas gali būti vykdomas lanksčiai, kai muitinė vertė nustatoma pagal Muitinės kodekso 31 straipsnio 1 dalį. Vadinasi, VID išplėtė šį aiškinimą ir pritaikė jį ir taikydama Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies c punktą.
55.
Muitinės kodekso 31 straipsnis yra paskutinė nuostata griežtoje Muitinės kodekse pateiktoje vertės nustatymo metodų hierarchijos sistemoje. Todėl reikia pabrėžti, kad importuojamų prekių vertės nustatymas pagal 31 straipsnį yra paskutinis galimas muitinės vertės nustatymo metodas, kurį galima taikyti tik tuomet, jeigu importuojamų prekių muitinės vertės neįmanoma nustatyti vadovaujantis 29 arba 30 straipsniais.
56.
Šiomis aplinkybėmis pasakytina, kad pagal 31 straipsnį leidžiama lanksčiai taikyti Muitinės kodekso 29 ir 30 straipsniuose nurodytus vertės nustatymo metodus. Vis dėlto, atsižvelgiant į griežtą nuostatų dėl muitinės vertės nustatymo hierarchiją, muitinė pirmiausia turi įsitikinti, kad neįmanoma nustatyti vertės pagal 29 straipsnį ir 30 straipsnio 2 dalies a–d punktus.
57.
Bet koks kitas Įgyvendinimo reglamento 152 straipsnio 1 dalyje nurodyto 90 dienų termino aiškinimas lemtų, kad Muitinės kodekso 31 straipsnis taptų perteklinis ir netektų veiksmingumo.
58.
Darytina išvada, kad Įgyvendinimo reglamento 152 straipsnio 1 dalyje nurodytas 90 dienų terminas turi būti taikomas griežtai.
59.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į antrąjį ir trečiąjį prejudicinius klausimus: nustatant importuojamų prekių muitinę vertę pagal Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies c punktą, Įgyvendinimo reglamento 152 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas 90 dienų terminas turi būti taikomas griežtai.
D.
Ketvirtasis prejudicinis klausimas: nuolaidos
60.
Ketvirtuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar nustatant importuojamų prekių muitinę vertę pagal Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies c punktą reikia atsižvelgti į taikytas nuolaidas, kurios lėmė kainą, už kurią prekės buvo realiai parduotos.
61.
30 straipsnio 2 dalies c punkte numatyta, kad importuojamų prekių vertė nustatoma pagal prekių vieneto kainą (arba kainoraštyje nurodytą kainą), už kurią Europos Sąjungoje su pardavėjais nesusijusiems asmenims parduotas didžiausias bendras importuotų prekių ar tapačių arba panašių importuotų prekių kiekis.
62.
Daugiau paaiškinimų šiuo klausimu pateikiama Įgyvendinimo reglamento 152 straipsnyje. Vadovaujantis šiuo straipsniu, muitinė vertė taikant Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies c punktą nustatoma pagal prekių vieneto kainą, už kurią parduotos importuotos prekės arba importuotos tapačios ar panašios prekės, tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir vertinamos prekės (
19
). Šioje nuostatoje taip pat patikslinama, kad „vieneto kaina“ reiškia kainą, už kurią pirmajame apyvartos etape po importo tarpusavyje nesusijusiems asmenims parduotas didžiausias bendras prekių kiekis (
20
).
63.
30 straipsnio 2 dalies c punkte nurodytas vertės nustatymo metodas svarbiais aspektais skiriasi nuo Muitinės kodekso 29 straipsnyje įtvirtinto metodo.
64.
Pagal 29 straipsnį muitinė vertė nustatoma remiantis faktine sandorio verte, prireikus patikslinta atsižvelgiant į tam tikrus elementus, turinčius įtakos importuojamų prekių realiai ekonominei vertei (
21
). Kaip į vieną iš tokių elementų nustatant muitinę vertę galima atsižvelgti į nuolaidas, jeigu jos susijusios su importuojamomis prekėmis ir muitinės deklaracijos pateikimo momentu egzistuoja galiojantis sutartyje numatytas nuolaidų pagrindas (
22
).
65.
O pagal 30 ir 31 straipsnius muitine verte laikoma apytikslė ar veikiau galima importuojamų prekių ekonominė vertė (
23
). Todėl neišvengiama tam tikra klaidos tikimybė, palyginti su importuojamų prekių realia ekonomine verte.
66.
Iš tiesų Muitinės kodekso 3 skyriuje įtvirtinta griežta hierarchinė struktūra rodo, kad ES teisės aktų leidėjas laikėsi nuomonės, jog taikant tam tikrus vertės nustatymo metodus importuojamų prekių ekonominė vertė nustatoma geriau, nei taikant kitus metodus. Vadinasi, kuo toliau muitinės pažengia pagal šių nuostatų hierarchiją, siekdamos nustatyti muitinę vertę, tuo labiau importuojamų prekių muitinė vertė gali būti nutolusi nuo jų realios ekonominės vertės (
24
).
67.
Muitinė vertė, nustatyta pagal Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies c punktą, savo ruožtu yra dar labiau nutolusi nuo realios ekonominės vertės negu vertė, kuri būtų nustatyta taikant 30 straipsnio 2 dalies a arba b punktus. Taikant 30 straipsnio 2 dalies c punkte įtvirtintą vertės nustatymo metodą, ne tik remiamasi abstrakčia vieneto kaina, o ne konkrečiu komerciniu sandoriu. Pagal šį metodą muitinė vertė taip pat grindžiama vieneto kaina, už kurią prekė parduodama pirmajame apyvartos etape po importo. O 29 straipsnyje ir 30 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose daroma nuoroda į sandorio vertę tuo metu, kai prekės kilmės šalyje parduodamos eksportui į Europos Sąjungos muitų teritoriją.
68.
Vis dėlto siekdamas sumažinti klaidų riziką, kai muitinė vertė nustatoma pagal 30 straipsnio 2 dalies c punktą, ES teisės aktų leidėjas Muitinės kodekse numatė poreikį imtis tam tikrų priemonių.
69.
Šiuo metu, siekiant atsižvelgti į vertės skirtumą, kuris gali egzistuoti tarp pardavimo eksportui ir pardavimo trečiojoje šalyje, palyginti su pardavimu Europos Sąjungos viduje (
25
), iš muitinės vertės, nustatytos pagal 30 straipsnio 2 dalies c punktą, atimamos tam tikros sumos.
70.
Iš muitinės vertės gali būti atimama: i) komisiniai, paprastai mokami ar kuriuos susitarta mokėti, arba apskaičiuotas pelnas ir bendrosios išlaidos (pvz., prekių rinkotyros išlaidos), susijusios su tos pačios klasės ar rūšies importuotų prekių pardavimu Europos Sąjungoje; ii) įprastos transporto ir draudimo, taip pat kitos su tuo susijusios išlaidos, atsirandančios Europos Sąjungoje; ir iii) importo muitai ir kiti privalomieji mokėjimai, mokėtini Europos Sąjungoje importuojant arba parduodant prekes (
26
).
71.
Kaip matyti iš šios nuostatos teksto, šių atimamų sumų sąrašas yra baigtinis, o ne vien orientacinio pobūdžio. Be to, kaip matyti iš 3 skyriaus bendros struktūros, 152 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytos atimamos sumos skirtos tam, kad būtų išlygintas eksportui parduodamų prekių ir prekių, parduotų po importo, galimas vertės skirtumas. Todėl, priešingai, nei teigė Oribalt Rīga, 152 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytos atimamos sumos negali būti suprantamos taip, kad jos apima ir tokias komercinio pobūdžio nuolaidas, kokios taikomos Ranbaxy Laboratories klientams.
72.
Taip pat pridurtina, kad šioje nuostatoje numatyta, jog, nustatant muitinę vertę pagal 30 straipsnio 2 dalies c punktą, reikia remtis vieneto kaina, už kurią parduotas didžiausias bendras kiekis prekių, taigi joje jau atsižvelgiama į tam tikras nuolaidas už didesnį kiekį (
27
). Jei, be šių nuolaidų už didesnį kiekį, papildomai būtų atsižvelgta į pavieniams klientams taikomas nuolaidas, importuotos prekės iš tiesų būtų nuvertintos.
73.
Galiausiai pasakytina, kad taikyti alternatyvius vertės nustatymo metodus dažnai reikia tais atvejais, kai importuotojai negali pateikti arba nepateikia būtinos informacijos ir dokumentų, reikalingų sandorio vertei apskaičiuoti. ES muitinės neturi galimybės reikalauti trečiosios šalies prekybininkų pateikti tokią informaciją. Todėl manau, kad atsižvelgimas į nuolaidas tik tais atvejais, kai vertė nustatoma pagal 29 straipsnį ir kai nuolaidos įrodomos reikalingais dokumentais, būtų teisėta paskata pateikti tokią informaciją.
74.
Iš tiesų manau, kad tvirtindama, jog nustatant muitinę vertę pagal Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies c punktą turėtų būti atsižvelgiama į nuolaidas, kurios lėmė kainą, už kurią prekės buvo realiai parduotos, nes šios nuolaidos yra elementas, turintis įtakos importuojamų prekių realiai ekonominei vertei, Oribalt Rīga tiesiog painioja du skirtingus vertės nustatymo metodus, įtvirtintus atitinkamai Muitinės kodekso 29 straipsnyje ir 30 straipsnio 2 dalies c punkte.
75.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į ketvirtąjį prejudicinį klausimą: nustatant importuojamų prekių muitinę vertę pagal Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies c punktą, negalima atsižvelgti į taikytas nuolaidas, kurios lėmė kainą, už kurią prekės buvo realiai parduotos.
IV. Išvada
76.
Remdamasis tuo, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Augstākā tiesa (Aukščiausiasis Teismas, Latvija) pateiktus prejudicinius klausimus:
Tais atvejais, kai importuojamų prekių, neatsižvelgiant į jų pobūdį, muitinė vertė nustatoma pagal 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 30 straipsnio 2 dalies b punktą ir 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas, 151 straipsnio 4 dalį, siekdamos nustatyti panašias prekes, muitinės turi pirmiausia atsižvelgti į tai, ar prekės atlieka tas pačias funkcijas ir ar komerciniais tikslais gali būti pakeičiamos vienos kitomis. Šiuo tikslu reikia atlikti detalų vertinimą, atsižvelgiant į aptariamų prekių konkretų pobūdį, ir į visus šių prekių elementus, galinčius turėti įtakos jų ekonominei vertei.
Nustatant importuojamų prekių muitinę vertę pagal Reglamento Nr. 2913/92 30 straipsnio 2 dalies c punktą, Reglamento Nr. 2454/93 152 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas 90 dienų terminas turi būti taikomas griežtai.
Nustatant importuojamų prekių muitinę vertę pagal Reglamento Nr. 2913/92 30 straipsnio 2 dalies c punktą, negalima atsižvelgti į taikytas nuolaidas, kurios lėmė kainą, už kurią prekės buvo realiai parduotos.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2913/92, nustatantis Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, 1992, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307, toliau – Muitinės kodeksas).
(
3
)	Lyginant su 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamentu (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančiu Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas (OL L 253, 1993, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 6 t., p. 3, toliau – Įgyvendinimo reglamentas), ir jo 23 priede pateiktomis aiškinamosiomis pastabomis, taip pat su versijomis kitomis kalbomis, matyti, kad Muitinės kodekse padaryta spausdinimo klaida.
(
4
)	Žr. 2017 m. gruodžio 20 d. Sprendimo Hamamatsu Photonics Deutschland, C‑529/16, EU:C:2017:984, 24 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
(
5
)	Žr. Muitinės kodekso 32 straipsnį. Dėl sumų, kurios neįtraukiamos į muitinę vertę, taip pat žr. Muitinės kodekso 33 straipsnį.
(
6
)	Žr. 2017 m. gruodžio 20 d. Sprendimo Hamamatsu Photonics Deutschland, C‑529/16, EU:C:2017:984, 26 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
(
7
)	Žr. 2017 m. lapkričio 9 d. Sprendimo LS Customs Services, C‑46/16, EU:C:2017:839, 43 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
(
8
)	Žr. Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies a ir b punktus.
(
9
)	Žr. Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies c punktą.
(
10
)	Žr. Įgyvendinimo reglamento 142 straipsnio 1 dalies d punktą.
(
11
)	Žr. šios išvados 25 punktą.
(
12
)	Žr. Įgyvendinimo reglamento 178 straipsnį, taip pat Muitinės kodekso komiteto parengto Tekstų dėl muitinės vertės rinkinio (TAXUD/800/2002‑EN) (toliau – Tekstų dėl muitinės vertės rinkinys) p. 31.
(
13
)	Žr. Muitinės kodekso 14 straipsnį.
(
14
)	Žr. 1997 m. kovo 13 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 515/97 dėl valstybių narių administracinių institucijų tarpusavio pagalbos ir dėl pastarųjų bei Komisijos bendradarbiavimo, siekiant užtikrinti teisingą muitinės ir žemės ūkio teisės aktų taikymą (OL L 82, 1997, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 8 t., p. 217), 4 straipsnį.
(
15
)	Žr. Muitinės kodekso 11 straipsnio 2 dalį.
(
16
)	Žr. Muitinės kodekso 15 straipsnį.
(
17
)	Žr. Įgyvendinimo reglamento 151 straipsnį ir Aiškinamąsias pastabas dėl muitinės vertės, pateiktas Įgyvendinimo reglamento 23 priede.
(
18
)	Žr. Muitinės kodekso 6 straipsnio 3 dalį; taip pat 2017 m. lapkričio 9 d. Sprendimo LS Customs Services, C‑46/16, EU:C:2017:839, 39 ir 40 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją ir 2016 m. birželio 16 d. Sprendimo EURO 2004. Hungary, C‑291/15, EU:C:2016:455, 35 punktą.
(
19
)	Žr. Įgyvendinimo reglamento 152 straipsnio 1 dalies a punktą.
(
20
)	Žr. Įgyvendinimo reglamento 152 straipsnio 3 dalį.
(
21
)	Žr. Muitinės kodekso 29, 32 ir 33 straipsnius. Taip pat žr. šios išvados 24 punktą.
(
22
)	Žr. Tekstų dėl muitinės vertės rinkinio p. 46 ir 47. Taip pat žr. Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalį ir pagal analogiją 2017 m. gruodžio 20 d. Sprendimo Hamamatsu Photonics Deutschland, C‑529/16, EU:C:2017:984, 34 ir 35 punktus ir 1990 m. birželio 6 d. Sprendimo Unifert, C‑11/89, EU:C:1990:237, 35 punktą.
(
23
)	Šiuo klausimu žr. 2008 m. vasario 28 d. Sprendimo Carboni e derivati, C‑263/06, EU:C:2008:128, 58 punktą.
(
24
)	Tai taip pat yra priežastis, kodėl net pačiame 30 straipsnio 2 dalies c punkte numatyta vertės nustatymo metodų hierarchija. Nustatant muitinę vertę pagal 30 straipsnio 2 dalies c punktą, importuojamų prekių, kurių vertė dar nustatoma, vieneto kaina yra viršesnė už importuotų tapačių ar panašių prekių vieneto kainą. Tik tokiomis aplinkybėmis, kai prekių, kurių vertė dar nustatoma, vieneto kaina nežinoma arba negali būti įrodyta, muitinės toliau gali remtis tapačių ar panašių prekių vieneto kaina. Šiuo klausimu žr. Tekstų dėl muitinės vertės rinkinio p. 76.
(
25
)	Vertės skirtumas gali atsirasti dėl įvairių priežasčių, kaip antai rizikos perkėlimo pervežant prekes į Europos Sąjungą arba rinkos kainos skirtumo.
(
26
)	Žr. Įgyvendinimo reglamento 152 straipsnio 1 dalies a punkto i–iii papunkčius.
(
27
)	Žr. Įgyvendinimo reglamento 23 priede pateiktų Aiškinamųjų pastabų pastabas dėl 152 straipsnio 3 dalies.