62024CJ0429
TEISINGUMO TEISMO (devintoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. balandžio 30 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Vartotojų apsauga – Direktyva 2011/83/ES – Sąvoka „vartotojas“ – 2 straipsnio 1 punktas – Sąvoka „paslaugų sutartis“ – 2 straipsnio 6 punktas – Mokymo sutartis dėl privalomojo mokyklinio amžiaus vaikų ugdymo – Privatusis mokymas – 27 straipsnis – Neužsakytų paslaugų teikimas – Privalomieji dalykai pagal nacionalinius švietimo standartus“
Byloje C‑429/24
dėl Sofiyski rayonen sad (Sofijos apylinkės teismas, Bulgarija) 2024 m. birželio 3 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. birželio 18 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
St. Kliment Ohridski Primary Private School EOOD
prieš
QX
TEISINGUMO TEISMAS (devintoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas N. Jääskinen, teisėjai M. Condinanzi ir R. Frendo (pranešėja),
generalinis advokatas A. Biondi,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
St. Kliment Ohridski Primary Private School EOOD, atstovaujamos S. A. Logofetova,
–
Čekijos vyriausybės, atstovaujamos S. Šindelková, M. Smolek ir J. Vláčil,
–
Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos J. Möller ir N. Scheffel,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos G. Koleva ir I. Rubene,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/83/ES dėl vartotojų teisių, kuria iš dalies keičiamos Tarybos direktyva 93/13/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 1999/44/EB bei panaikinamos Tarybos direktyva 85/577/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/7/EB (OL L 304, 2011, p. 64), 2 straipsnio 1 ir 6 punktų ir 27 straipsnio išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant privačios ugdymo įstaigos St. Kliment Ohridski Primary Private School EOOD (toliau – St. Kliment Ohridski) ir fizinio asmens QX ginčą dėl netesybų, kurias tas asmuo turėjo sumokėti vienašališkai nutraukęs mokymo sutartį, sudarytą su minėta ugdymo įstaiga dėl privalomojo mokyklinio amžiaus vaikų ugdymo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 93/13
3
1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (OL L 95, 1993, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 288) 2 straipsnyje numatyta:
„Šioje direktyvoje:
<...>
b)
„vartotojas“ – bet kuris fizinis asmuo, kuris sutartyse, kurioms taikoma ši direktyva, veikia siekdamas tikslų, nesusijusių su jo verslu, prekyba ar profesija;
c)
„pardavėjas ar tiekėjas“ [verslininkas] – bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, kuris sutartyse, kurioms taikoma ši direktyva, veikia ne savo [veikia savo] verslo, prekybos ar profesijos tiksla[i]s, nesvarbu ar tai būtų viešoji, ar privati nuosavybė [veikla].“
Direktyva 2011/83
4
Direktyvos 2011/83 60 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„[T]okią prekybos praktiką, kai bandoma parduoti neužsakytas prekes ir paslaugas, draudžia 2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/29/EB dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje[, iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004,] (Nesąžiningos komercinės veiklos direktyva) [OL L 149, 2005, p. 22], tačiau joje nenumatoma jokių sutartinių teisių gynimo priemonių, todėl šioje direktyvoje būtina numatyti sutartines teisių gynimo priemones, kad vartotojai būtų atleisti nuo pareigos atlyginti už be užsakymo pateiktas prekes arba paslaugas“.
5
Direktyvos 2011/83 2 straipsnyje „Terminų apibrėžtys“ nustatyta:
„Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:
1.
vartotojas – kiekvienas fizinis asmuo, kuris veikia pagal sutartis, kurioms taikoma ši direktyva, siekdamas tikslų, nesusijusių su jo verslu, prekyba, amatu ar profesija;
2.
prekiautojas [verslininkas] – kiekvienas valstybės ar privačiai valdomas fizinis arba juridinis asmuo, kuris veikia pagal sutartis, kurioms taikoma ši direktyva, siekdamas tikslų, susijusių su jo prekyba, verslu, amatu arba profesija, įskaitant kiekvieną kitą asmenį, veikiantį prekiautojo [verslininko] vardu arba jo naudai;
<...>
5.
pirkimo–pardavimo sutartis – sutartis, pagal kurią prekiautojas [verslininkas] perduoda ar įsipareigoja perduoti prekių nuosavybės teises vartotojui, o vartotojas sumoka arba įsipareigoja sumokėti už jas kainą, įskaitant sutartis, kurių dalykas gali būti ir prekės, ir paslaugos;
6.
paslaugų sutartis – sutartis, išskyrus pirkimo–pardavimo sutartį, pagal kurią prekiautojas [verslininkas] suteikia ar įsipareigoja suteikti paslaugą vartotojui, o vartotojas sumoka arba įsipareigoja sumokėti už ją kainą;
<...>“.
6
Šios direktyvos 3 straipsnio „Taikymo sritis“ 1 ir 5 dalyse numatyta:
„1.   Laikantis direktyvoje nustatytų sąlygų ir nuostatų, ji taikoma prekiautojo [verslininko] ir vartotojo sudaromoms sutartims. <...>
<...>
5.   Šia direktyva nedaroma įtaka nacionalinei bendrajai sutarčių teisei, pavyzdžiui, sutarties galiojimą, sudarymą arba poveikį reglamentuojančioms taisyklėms, tiek kiek bendrosios sutarčių teisės aspektai nėra reglamentuojami šia direktyva.“
7
Minėtos direktyvos 27 straipsnis „Neužsakytų prekių ar paslaugų pardavimas“ suformuluotas taip:
„Vartotojas atleidžiamas nuo pareigos atlyginti, jei tiekiamos neužsakytos prekės, vanduo, dujos, elektros energija, centralizuota šiluma ar skaitmeninis turinys arba teikiamos neužsakytos paslaugos, kas yra draudžiama pagal Direktyvos 2005/29/EB 5 straipsnio 5 dalį ir I priedo 29 punktą. Tokiais atvejais, jeigu vartotojas, kuriam be užsakymo teikiamos prekės arba paslaugos, neatsako prekiautojui, tai nereiškia, kad jis sutinka jas pirkti.“
Bulgarijos teisė
Įstatymas dėl priešmokyklinio ir mokyklinio ugdymo
8
Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos Zakon za preduchilishtnoto i uchilishtnoto obrazovanie (Įstatymas dėl priešmokyklinio ir mokyklinio ugdymo) (DV Nr. 79, 2015 m. spalio 13 d.) (toliau – ZPUO) 8 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„Mokslas privalomas nuo mokslo metų, kai vaikui sukanka 7 metai, iki 16 metų.“
9
ZPUO 29 straipsnio 3 dalyje nurodyta:
„Privatūs vaikų darželiai ir privačios mokyklos juridinio asmens statusą įgyja Targovski zakon [Prekybos įstatymas, DV Nr. 48, 1991 m. birželio 18 d.], Zakon za yuridicheskite litsa s nestopanska tsel [Ne pelno juridinių asmenų įstatymas, DV Nr. 81, 2000 m. spalio 6 d.], Zakon za kooperatsiite (Kooperatinių bendrovių įstatymas, DV Nr. 113, 1991 m. gruodžio 28 d.] arba kitos valstybės narės teisės aktų nustatytomis sąlygomis ir tvarka.“
10
ZPUO 301 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„(1)   Kitos, nei valstybės pagal 10 straipsnio 3 dalį finansuojamos paslaugos, kurias privatūs vaikų darželiai ir privačios mokyklos teikia už atlygį, reglamentuojamos atitinkamų privačių vaikų darželių ar privačių mokyklų nuostatuose.
(2)   1 dalyje nurodytų paslaugų apmokėjimo sąlygos, tvarka ir sumų dydžiai nustatomi privačių vaikų darželių ar privačių mokyklų ir vaiko ar mokinio tėvų sudarytoje sutartyje.“
Vartotojų apsaugos įstatymas
11
Direktyvos 2011/83 2 straipsnis į Bulgarijos teisės sistemą perkeltas ir beveik identiškai suformuluotas pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos Zakon za zashtita na potrebitelite (Vartotojų apsaugos įstatymas, DV Nr. 99, 2005 m. gruodžio 9 d.) papildomų nuostatų 13 straipsnyje.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
12
QX su St. Kliment Ohridski sudarė dvi sutartis dėl vaikų ugdymo visos dienos mokykloje 2022–2023 mokykliniais metais, už kurį mokamas metinis užmokestis.
13
Jos vaikai buvo sulaukę Bulgarijos teisėje nustatyto privalomojo mokyklinio amžiaus.
14
Abiejose sutartyse buvo įtvirtinta nuostata, pagal kurią QX galėjo vienašališkai nutraukti sutartis apie tai raštu pranešusi prieš mėnesį ir sumokėjusi sutartines netesybas. Toje nuostatoje nurodyta, kad tuo atveju, jeigu QX pranešimo apie sutarties nutraukimą metu bus nesumokėjusi paskutinės įmokos pagal sutartį, turės būti mokamos sutartinės netesybos, lygios pranešimo apie sutarties nutraukimą dieną mokėtinos paskutinės įmokos sumai.
15
Abi minėtos sutartys buvo nutrauktos 2023 m. balandžio 4 d., o QX vaikai perėjo į naują ugdymo įstaigą.
16
St. Kliment Ohridski pareiškė ieškinį QX prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, t. y. Sofiyski rayonen sad (Sofijos apylinkės teismas, Sofija, Bulgarija), ir prašė iš jos priteisti nustatytas sutartines netesybas dėl to, kad išregistravusi vaikus iš ugdymo įstaigos ji vienašališkai nutraukė minėtas sutartis.
17
Kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pagrindinės bylos šalys neginčija fakto, kad paskutinė įmoka pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamas sutartis nebuvo sumokėta. Taip pat neginčijami nei paskutinės įmokos, nei netesybų dydžiai.
18
Vis dėlto QX ginčija minėtų sutartinių netesybų galiojimo faktą ir teigia, kad jos prieštarauja gerai moralei, nes lemia nepagrįstą praturtėjimą. Anot jos, netesybos viršija savo prevencinę, kompensacinę ir baudžiamąją paskirtį.
19
Tokiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, pirma, ar QX gali būti laikoma vartotoja, jeigu pagal įstatymą privalo ugdymo tikslais leisti savo vaikus į mokyklą.
20
Šiuo klausimu nacionalinis teismas pažymi, kad Bulgarijoje mokiniai privalo lankyti mokyklą iki 16 metų. Pagal finansavimo būdą Bulgarijos ugdymo įstaigos gali būti valstybinės arba privačios. Valstybinės ugdymo įstaigos užtikrina nemokamą ugdymą, o privačių ugdymo įstaigų mokinių tėvai turi padengti mokymosi išlaidas. Be to, privačiose ugdymo įstaigose mokymas teikiamas pagal mokymo sutartį, kurią sudaro atitinkama įstaiga ir mokinio tėvai.
21
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad privalomieji dalykai, jų valandų skaičius ir mokymo turinys valstybinėse ir privačiose ugdymo įstaigose nesiskiria. Abiem atvejais ugdymas užtikrinamas laikantis švietimo ir mokslo ministro įsakymais nustatytų nacionalinių švietimo standartų.
22
Šiame kontekste nacionalinis teismas pažymi, kad St. Kliment Ohridski yra privati ugdymo įstaiga, įregistruota kaip komercinė bendrovė. Ji negauna jokio finansavimo iš valstybės arba atitinkamos savivaldybės ir savo veiklą finansuoja vien iš mokesčio už mokslą, paaukotų lėšų ir pajamų iš kitų šaltinių. Be to, minėta įstaiga nevykdo ne pelno veiklos ir neveikia kaip kooperatinė bendrovė, ji užsiima verslu.
23
Taigi, anot prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, sutartys pagrindinėje byloje buvo sudarytos St. Kliment Ohridski užsiimant verslu, o QX veikė siekdama tikslų, nesusijusių su jos verslu, prekyba, amatu ar profesija.
24
Be to, kadangi būtent tėvai sudaro mokymosi sutartis dėl ugdymo paslaugų teikimo vaikams, šiam teismui kyla klausimas, ar šių sutarčių kontekste vaikai gali būti laikomi vartotojais.
25
Antra, nacionalinis teismas siekia išsiaiškinti, ar atsižvelgiant į tai, kad mokslas yra privalomas, sutartis dėl privačios ugdymo įstaigos teikiamo mokymo yra „paslaugų sutartis“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2011/83 2 straipsnio 6 punktą.
26
Šiuo klausimu jis pažymi, kad kyla kvalifikavimo neaiškumų, nes šią paslaugą gali teikti tiek valstybinės, tiek privačios ugdymo įstaigos. Šiomis aplinkybėmis jis abejoja, ar aptariama sutartis turėtų būti kvalifikuojama kaip „paslaugų sutartis“ atsižvelgiant į tai, kad mokslas yra privalomas, o ugdymas užtikrinamas laikantis nacionalinių švietimo standartų, ar vis dėlto toks kvalifikavimas turi būti taikomas tik šioje sutartyje nustatytoms su privalomuoju mokymu nesusijusioms paslaugoms, pavyzdžiui, maitinimui, transportui ar popamokinei veiklai.
27
Trečia, tuo atveju, jeigu su privačia ugdymo įstaiga sudarytą mokymo sutartį reikėtų laikyti su vartotoju sudaryta sutartimi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui neaišku, ar reikia taikyti Direktyvos 2011/83 27 straipsnį, kuriame numatyta atleisti nuo pareigos atlyginti už neužsakytas paslaugas.
28
Jam kyla klausimas, ar tėvai arba mokiniai gali teigti, kad neprašė mokyti tam tikrų dalykų tiek valandų, kiek numatyta privalomiesiems ar pasirenkamiesiems dalykams. Konkrečiau kalbant, jam neaišku, ar galima apriboti vartotojo įsipareigojimą sumokėti mokestį už mokslą motyvuojant tuo, kad vaikas nepageidavo būti mokomas tam tikro dalyko nustatytą valandų skaičių.
29
Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad svarbu išsiaiškinti tuose trijuose klausimuose iškeltus aspektus, nes vartojimo teisei priskiriamose bylose nacionalinis teismas gali ex officio taikyti vartotojo apsaugą užtikrinančias imperatyvias teisės normas.
30
Šiomis aplinkybėmis Sofiyski Rayonen sad (Sofijos apylinkės teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar sąvoka „vartotojas“, kaip ji apibrėžta [Direktyvos 2011/83] 2 straipsnio 1 punkte, turi būti aiškinama taip, kad ji apima tėvus, su privačia mokykla, kuri yra įregistruota kaip komercinė bendrovė, sudariusius mokymo sutartį dėl savo privalomojo mokyklinio amžiaus vaikų ugdymo joje?
2.
Ar sąvoka „vartotojas“, kaip ji apibrėžta [Direktyvos 2011/83] 2 straipsnio 1 punkte, turi būti aiškinama taip, kad ji apima privalomojo mokyklinio amžiaus mokinį, kuris mokosi privačioje mokykloje pagal tėvų ir šios mokyklos, įregistruotos kaip komercinė bendrovė, sudarytą atlygintinę mokymo sutartį?
3.
Ar sąvoka „paslaugų sutartis“, kaip ji apibrėžta [Direktyvos 2011/83] 2 straipsnio 6 punkte, turi būti aiškinama taip, kad ji apima tėvų ir privačios mokyklos, įregistruotos kaip komercinė bendrovė, sudarytą mokymo sutartį dėl privalomojo mokyklinio amžiaus vaikų ugdymo, pagal kurią mokymas finansuojamas iš tėvų mokamo atlyginimo už ugdymą?
4.
Jeigu į vieną ar kelis iš pirmiau pateiktų trijų klausimų būtų atsakyta teigiamai, reikia atsakyti į klausimą, ar [Direktyvos 2011/83] 27 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad mokinys ar jo tėvai gali būti atleidžiami nuo pareigos mokėti atlyginimą už ugdymą, jeigu jie neprašė mokyti konkretaus dalyko arba yra nepatenkinti mokymu, o pagal nacionalinius švietimo standartus šis dalykas yra privalomasis?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
31
Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2011/83 2 straipsnio 1 punktas turi būti aiškinamas taip, kad sąvoka „vartotojas“ pagal šią nuostatą apima tėvus, kurie patys sudarė mokymo sutartį su privačia ugdymo įstaiga, įregistruota kaip komercinė bendrovė, dėl privalomojo mokyklinio amžiaus vaikų ugdymo, arba mokinį, kuris mokosi šioje įstaigoje pagal tokią sutartį.
32
Pirmiausia primintina, kad pagal Direktyvos 2011/83 3 straipsnio 1 dalį, laikantis direktyvoje nustatytų sąlygų ir nuostatų, ji taikoma verslininko ir vartotojo sudaromoms sutartims, išskyrus šio straipsnio 3 dalyje nurodytas sutartis. Kadangi su privačiomis ugdymo įstaigomis sudarytos mokymo sutartys nepatenka į šios 3 dalies taikymo sritį, laikytina, kad dėl savo dalyko jos patenka į Direktyvos 2011/83 taikymo sritį.
33
Direktyvos 2011/83 2 straipsnio 1 punkte sąvoka „vartotojas“ apibrėžta kaip bet kuris fizinis asmuo, kuris sutartyse, kurioms taikoma ši direktyva, veikia siekdamas tikslų, nesusijusių su jo verslu, prekyba, amatu ar profesija.
34
Siekiant užtikrinti tikslų, kurių Europos Sąjungos teisės aktų leidėjas siekia vartotojų sudarytų sutarčių srityje, laikymąsi ir Sąjungos teisės darną, reikia atsižvelgti į kituose šios teisės aktuose vartojamą sąvoką „vartotojas“ (šiuo klausimu žr. 2023 m. birželio 8 d. Sprendimo YYY. (Sąvoka vartotojas), C‑570/21, EU:C:2023:456, 40 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
35
Visų pirma, siekiant išaiškinti Direktyvos 2011/83 2 straipsnio 1 punktą, reikia atsižvelgti į Teisingumo Teismo jau pateiktą išaiškinimą dėl „vartotojo“ sąvokos pagal Direktyvą 93/13.
36
Direktyvos 2011/83, kuria iš dalies pakeista Direktyva 93/13, 2 straipsnyje „vartotojo“ sąvoka apibrėžiama iš esmės taip pat kaip Direktyvos 93/13 2 straipsnyje, be to, ja siekiama to paties tikslo kaip ir Direktyvoje 93/13. Direktyva 2011/83 skirta vartotojų teisėms, susijusioms su sutartimis, sudaromomis su verslininkais, ir ja siekiama užtikrinti aukšto lygio vartotojų apsaugą, garantuojant jų informavimą ir saugumą sudarant sandorius su verslininkais (šiuo klausimu žr. 2023 m. birželio 8 d. Sprendimo YYY. (Sąvoka vartotojas), C‑570/21, EU:C:2023:456, 42 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
37
Dėl Direktyvos 93/13 Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad atitinkamo asmens, kaip „vartotojo“, statusas turi būti nustatomas atsižvelgiant į funkcinį kriterijų, pagal kurį reikia įvertinti, ar atitinkami sutartiniai santykiai priskirtini prie veiklos, kuri nesusijusi su profesine veikla. Be to, Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę pažymėti, kad sąvoka „vartotojas“, kaip ji suprantama pagal šios direktyvos 2 straipsnio b punktą, yra objektyvi ir nepriklauso nuo konkrečių žinių, kurių gali turėti atitinkamas asmuo, arba informacijos, kurią jis faktiškai turi (2024 m. spalio 24 d. Sprendimo Zabitoń, C‑347/23, EU:C:2024:919, 25 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
38
Vadovaujantis tuo, ką Teisingumo Teismas nusprendė dėl Direktyvos 93/13 2 straipsnio b punkto, laikytina, kad tas pats aiškinimas galioja ir Direktyvai 2011/83. Dėl Direktyvoje 2011/83 nurodytų nuostatų privalomojo pobūdžio ir su jomis susijusių konkrečių vartotojų apsaugos reikalavimų reikia teikti pirmenybę plačiam sąvokos „vartotojas“, įtvirtintos jos 2 straipsnio 1 punkte, aiškinimui, kad būtų užtikrintas šios direktyvos veiksmingumas (2024 m. spalio 24 d. Sprendimo Zabitoń, C‑347/23, EU:C:2024:919, 28 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
39
Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, pirma, kad QX su privačia ugdymo įstaiga St. Kliment Ohridski sudarė dvi sutartis dėl savo vaikų ugdymo visos dienos mokykloje 2022–2023 mokykliniais metais, už kurį mokamas metinis mokestis. Iš jo taip pat išplaukia, kad ši privačiomis lėšomis finansuojama įstaiga įregistruota kaip komercinė bendrovė.
40
Taigi sudarydama pagrindinėje byloje nagrinėjamas mokymo sutartis QX nesiekė profesinio tikslo, o tik norėjo užtikrinti, kad jos vaikai lankytų privačią ugdymo įstaigą.
41
Šio vertinimo negali paneigti tai, kad sutartys buvo sudarytos laikotarpiui, kurį pagal Bulgarijos teisės aktus mokslas yra privalomas. Viena vertus, Direktyvos 2011/83 2 straipsnio 1 punkte pateiktoje sąvokos „vartotojas“ apibrėžtyje, kuri, kaip priminta šio sprendimo 37 punkte, yra objektyvi sąvoka, nėra jokio reikalavimo ar sąlygos, susijusių su sutarties dalyku, jeigu ji patenka į šios direktyvos taikymo sritį. Konkrečiai kalbant, motyvai, dėl kurių atitinkamas asmuo sudarė šią sutartį, įskaitant atvejus, kai juos lemia būtinybė įvykdyti teisinę pareigą, neturi reikšmės nustatant, ar vartotojo sąvoka apima šį asmenį. Kita vertus, tai, kad mokslas privalomas, visiškai neįpareigoja sudaryti sutarties su privačia ugdymo įstaiga. Kitaip tariant, nors tėvai privalo užrašyti savo vaiką į ugdymo įstaigą, jie lieka visiškai laisvi pasirinkti, kam – valstybinei arba privačiai įstaigai – patikėti vaiko mokymą.
42
Antra, kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pagrindinėje byloje nagrinėjamas sutartis sudarė pati QX ir minėta įstaiga, todėl sutartiniai įsipareigojimai saisto QX, o ne jos vaikus. Kadangi jie nėra šių sutarčių šalys, negali būti laikomi veikiančiais pagal Direktyvos 2011/83 2 straipsnio 1 punktą, taigi jų neapima „vartotojo“ sąvoka pagal šią nuostatą.
43
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį ir antrąjį klausimus atsakytina, kad Direktyvos 2011/83 2 straipsnio 1 punktas turi būti aiškinamas taip:
–
sąvoka „vartotojas“ pagal šią nuostatą apima tėvus, kurie patys sudarė mokymo sutartį su privačia ugdymo įstaiga, įregistruota kaip komercinė bendrovė, dėl privalomojo mokyklinio amžiaus vaikų ugdymo, bet
–
neapima mokinio, kuris mokosi šioje įstaigoje pagal tokią sutartį.
Dėl trečiojo klausimo
44
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2011/83 2 straipsnio 6 punktas turi būti aiškinamas taip, kad sąvoka „paslaugų sutartis“ pagal šią nuostatą apima tėvų ir privačios ugdymo įstaigos, įregistruotos kaip komercinė bendrovė, sudarytą sutartį dėl privalomojo mokyklinio amžiaus vaikų ugdymo, už kurį tėvai moka mokestį.
45
Šiuo klausimu primintina, kad minėtos direktyvos 2 straipsnio 6 punkte vartojama sąvoka „paslaugų sutartis“ apibrėžta plačiai, kaip „sutartis, išskyrus pirkimo–pardavimo sutartį, pagal kurią prekiautojas [verslininkas] suteikia ar įsipareigoja suteikti paslaugą vartotojui, o vartotojas sumoka arba įsipareigoja sumokėti už ją kainą“. Iš šios nuostatos formuluotės matyti, kad ši sąvoka turi būti suprantama kaip apimanti visas sutartis, kurių neapima sąvoka „pirkimo–pardavimo sutartis“ (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo BMW Bank ir kt., C‑38/21, C‑47/21 ir C‑232/21, EU:C:2023:1014, 154 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
46
Mokymo sutartys, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, pagal kurias privati ugdymo įstaiga įsipareigoja teikti mokymo paslaugas vaikams vadovaudamasi nacionaliniais švietimo standartais, taip pat papildomas paslaugas už tėvų mokamą metinį mokestį už mokslą, nėra susijusios su prekių nuosavybės teisės perdavimu, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2011/83 2 straipsnio 5 punktą. Taigi šias sutartis apima sąvoka „paslaugų sutartis“, kaip ji suprantama pagal šios direktyvos 2 straipsnio 6 punktą, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
47
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą atsakytina: Direktyvos 2011/83 2 straipsnio 6 punktas turi būti aiškinamas taip, kad sąvoka „paslaugų sutartis“ pagal šią nuostatą apima tėvų ir privačios ugdymo įstaigos, įregistruotos kaip komercinė bendrovė, sudarytą sutartį dėl privalomojo mokyklinio amžiaus vaikų ugdymo, už kurį tėvai moka mokestį.
Dėl ketvirtojo klausimo
48
Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2011/83 27 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad tuo atveju, kai tėvai ir privati ugdymo įstaiga yra sudarę mokymo sutartį, tėvai gali būti atleisti nuo pareigos mokėti šioje sutartyje nustatytą mokestį už mokslą dėl to, kad jie patys arba jų vaikai neprašė, kad vaikas būtų mokomas tam tikro dalyko, kai toks mokymas yra privalomas pagal nacionalinius švietimo standartus, arba tėvų ar jų vaikų netenkina pagal minėtą sutartį teikiamų mokymo paslaugų kokybė.
49
Primintina, kad pagal Direktyvos 2011/83 27 straipsnį vartotojas atleidžiamas nuo pareigos atlyginti, kai tiekiamos neužsakytos prekės, vanduo, dujos, elektros energija, centralizuota šiluma ar skaitmeninis turinys, arba teikiamos neužsakytos paslaugos (tai yra draudžiama pagal Direktyvos 2005/29/EB 5 straipsnio 5 dalį ir I priedo 29 punktą), ir kad tokiu atveju, jeigu vartotojas neatsako prekiautojui, tai nereiškia, kad jis sutinka jas pirkti.
50
Direktyvos 2011/83 60 konstatuojamojoje dalyje neužsakytų prekių ar paslaugų pardavimas apibrėžiamas kaip „band[ymas] parduoti neužsakytas prekes ir paslaugas“. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad „neužsakytų prekių ar paslaugų pardavinėjimas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2005/29 I priedo 29 punktą, į kurį daroma nuoroda Direktyvos 2011/83 27 straipsnyje, be kita ko, reiškia elgesį, kai verslininkas reikalauja iš vartotojo sumokėti už prekę ar paslaugą, kuri buvo pateikta šiam jos neužsakius (2019 m. gruodžio 5 d. Sprendimo EVN Bulgaria Toplofikatsia ir Toplofikatsia Sofia, C‑708/17 ir C‑725/17, EU:C:2019:1049, 64 punktas).
51
Taigi Direktyvos 2011/83 27 straipsniu siekiama sukliudyti verslininkui primesti atitinkamam vartotojui sutartinius santykius, kuriems jis nepritarė laisva valia (2019 m. gruodžio 5 d. Sprendimo EVN Bulgaria Toplofikatsia ir Toplofikatsia Sofia, C‑708/17 ir C‑725/17, EU:C:2019:1049, 65 punktas).
52
Nagrinėjamu atveju iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo informacijos matyti, kad pagrindinėje byloje aptariamos sutartys sudarytos dėl QX vaikų ugdymo visos dienos mokykloje, o ji už mokslą moka mokestį. Ugdymas užtikrinamas laikantis švietimo ir mokslo ministro įsakymais nustatytų nacionalinių švietimo standartų.
53
Taigi atrodo (su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), kad pagal šiuos nacionalinius standartus tuo atveju, kai tėvai sudaro mokymo sutartis su privačia ugdymo įstaiga, jie laisva valia sutinka su viena bendra paslauga ir neturi galimybės nei pasirinkti mokomų dalykų, nei keisti mokymo valandų skaičiaus. Iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos nematyti, kad už neužsakytas paslaugas buvo reikalaujama papildomai atlyginti. Todėl negalima kalbėti apie paslaugą, kuri buvo teikiama tėvams nepaprašius.
54
Šiomis aplinkybėmis privalomojo ugdymo teikimas pagal nacionalinius švietimo standartus negali būti laikomas „neužsakytų paslaugų teikimu“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2011/83 27 straipsnį.
55
Dėl klausimo, kad tėvų arba jų vaikų netenkina pagal sutartį teikiamo mokymo kokybė, primintina, kad, kaip matyti iš Direktyvos 2011/83 3 straipsnio 5 dalies, ši direktyva nedaro įtakos nacionalinei bendrajai sutarčių teisei, pavyzdžiui, sutarties galiojimą, sudarymą arba poveikį reglamentuojančioms taisyklėms, tiek, kiek bendrosios sutarčių teisės aspektai nereglamentuojami šioje direktyvoje. Todėl šis klausimas turi būti vertinamas pagal nacionalinę sutarčių teisę.
56
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į ketvirtąjį klausimą atsakytina: Direktyvos 2011/83 27 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad tuo atveju, kai tėvai ir privati ugdymo įstaiga yra sudarę mokymo sutartį:
–
tėvai negali būti atleisti nuo pareigos mokėti šioje sutartyje nustatytą mokestį už mokslą dėl to, kad jie patys arba jų vaikai neprašė, kad vaikai būtų mokomi tam tikro dalyko, kai toks mokymas yra privalomas pagal nacionalinius švietimo standartus;
–
šis straipsnis netaikomas, kai tėvų arba jų vaikų netenkina pagal minėtą sutartį teikiamų mokymo paslaugų kokybė, nes šį klausimą reglamentuoja nacionalinė sutarčių teisė.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
57
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (devintoji kolegija) nusprendžia:
1.
2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/83/ES dėl vartotojų teisių, kuria iš dalies keičiamos Tarybos direktyva 93/13/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 1999/44/EB bei panaikinamos Tarybos direktyva 85/577/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/7/EB, 2 straipsnio 1 punktas
turi būti aiškinamas taip:
–
sąvoka „vartotojas“ pagal šią nuostatą apima tėvus, kurie patys sudarė mokymo sutartį su privačia ugdymo įstaiga, įregistruota kaip komercinė bendrovė, dėl privalomojo mokyklinio amžiaus vaikų ugdymo;
–
ši sąvoka neapima mokinio, kuris mokosi šioje įstaigoje pagal tokią sutartį.
2.
Direktyvos 2011/83 2 straipsnio 6 punktas
turi būti aiškinamas taip:
sąvoka „paslaugų sutartis“ pagal šią nuostatą apima tėvų ir privačios ugdymo įstaigos, įregistruotos kaip komercinė bendrovė, sudarytą sutartį dėl privalomojo mokyklinio amžiaus vaikų ugdymo, už kurį tėvai moka mokestį.
3.
Direktyvos 2011/83 27 straipsnis
turi būti aiškinamas taip:
tuo atveju, kai tėvai ir privati ugdymo įstaiga yra sudarę mokymo sutartį,
–
tėvai negali būti atleisti nuo pareigos mokėti šioje sutartyje nustatytą mokestį už mokslą dėl to, kad jie patys arba jų vaikai neprašė, kad vaikai būtų mokomi tam tikro dalyko, kai toks mokymas yra privalomas pagal nacionalinius švietimo standartus;
–
šis straipsnis netaikomas, kai tėvų ar jų vaikų netenkina pagal minėtą sutartį teikiamų mokymo paslaugų kokybė, nes šį klausimą reglamentuoja nacionalinė sutarčių teisė.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: bulgarų.