62023CC0233
GENERALINĖS ADVOKATĖS
LAILA MEDINA IŠVADA,
pateikta 2024 m. rugsėjo 5 d. (
1
)
Byla C‑233/23
Alphabet Inc.,
Google LLC,
Google Italy Srl
prieš
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato,
dalyvaujant:
Enel X Italia Srl,
Enel X Way Srl
(Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Konkurencija – SESV 102 straipsnis – Piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi – Skaitmeninės rinkos – Dominuojančios įmonės atsisakymas suteikti kitai įmonei prieigą prie platformos ar skaitmeninės infrastruktūros – Bronner sąlygos – Taikymas – Objektyvus pagrindimas – Būtinybė dominuojančiai įmonei sukurti programinės įrangos šabloną – Laiko ir išteklių apribojimai – Sąlygos – Galutinės grandies ar gretimos rinkos apibrėžtis“
I. Įžanga
1.
Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 102 straipsnio išaiškinimo.
2.
Prašymą pateikė Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) byloje, kilusioje tarp Alphabet Inc., Google LLC ir Google Italy Srl (
2
), vienos šalies, ir Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (
3
), kitos šalies. Šios bylos nagrinėjimo dalykas – nutarties, kuria AGCM nustatė, kad Google piktnaudžiavo dominuojančia padėtimi rinkoje visų pirma dėl to, kad savo mobiliosios programėlės Android Auto nesuderino su kita Enel X Italia Srl (
4
) sukurta su elektromobilių įkrovimu susijusioms paslaugoms teikti skirta mobiliąja programėle, galiojimas.
3.
Kaip ir daugumoje bylų dėl SESV 102 straipsnio, šioje byloje Teisingumo Teismui, posėdžiaujančiam didžiosios kolegijos sudėties, reikės nustatyti siaurą ir dažnai prieštaringą ribą tarp teisėtų ir neteisėtų dominuojančių įmonių naudojamų konkurencijos priemonių. Šiuo tikslu ir dėl to, kad ši byla kilo dabartinės skaitmeninių rinkų plėtros kontekste, Teisingumo Teismas turės atidžiai išnagrinėti būtinybę išlaikyti šias rinkas atviras ir kartu užtikrinti tinkamas paskatas inovacijoms skatinti.
4.
Klausimas ypač svarbus atsižvelgiant į tai, kad šiuo atveju prašymas suteikti prieigą susijęs su išmaniojo telefono dubliuojančiąja platforma, kuri skirta ir suprojektuota naudoti trečiųjų šalių sukurtomis mobiliosiomis programėlėmis, kuriomis siekiama teikti patogaus ir saugaus vairavimo automobilyje paslaugas. Taigi Teisingumo Teismas pirmiausia turi atsakyti į klausimą, ar šiai bylai taikoma tradicinė jurisprudencija dėl dominuojančios įmonės atsisakymo suteikti prieigą, t. y. Sprendimas Bronner (
5
), kuriuo, kaip teigia pats Teisingumo Teismas, siekiama teisingos pusiausvyros tarp su konkurencija ir paskatomis susijusių aspektų.
5.
Be to, šiuo atveju, norėdama užtikrinti trečiųjų šalių mobiliųjų programėlių sąveiką su Android Auto, Google pirmiausia turi sukurti programinės įrangos modelį, vadinamą šablonu, o tam savo ruožtu turi skirti savo finansinių ir žmogiškųjų išteklių. Taigi Teisingumo Teismas turės nuspręsti, ar vykdant su sąveikumu susijusias pareigas suteikti prieigą reikalaujama, kad dominuojančios įmonės imtųsi aktyvių veiksmų, pavyzdžiui, sukurtų reikiamą programinę įrangą. Jeigu į šį klausimą jis atsakys teigiamai, jis taip pat turės apibrėžti šių įpareigojimų ribas ir tokiomis aplinkybėmis taikytinas sąlygas.
6.
Galiausiai svarbu nepamiršti, kad ši byla bus sprendžiama įsigaliojus Skaitmeninių rinkų aktui (SRA) (
6
), todėl neišvengiamai kyla šioje teisės srityje gana įprastas klausimas, ar dėl sąveikumo būtų teisingiau spręsti naudojant teisėkūros priemones, o ne taikant sankcijas remiantis Sutarties konkurencijos teisės nuostatomis, kaip pakartotinai teigia Google.
II. Faktinės aplinkybės ir procesas
7.
Google yra Android mobiliesiems įrenginiams skirtos atvirojo kodo operacinės sistemos Android OS autorė ir kūrėja. Šią sistemą bet kas gali nemokamai gauti ir modifikuoti be leidimo.
8.
2015 m. Google pristatė mobiliąją programėlę Android Auto, skirtą mobiliesiems įrenginiams su Android operacine sistema. Ji suteikia galimybę naudotojams prie tam tikrų išmaniajame telefone esančių mobiliųjų programėlių jungtis per integruotą automobilio ekraną. Siekdama užtikrinti kiekvienos mobiliosios programėlės sąveikumą su Android Auto ir išvengti tam skirtų ilgų ir brangių atskirų bandymų, Google kuria sprendimus ištisoms mobiliųjų programėlių kategorijoms, t. y. šablonus. Pagal šiuos šablonus trečiųjų šalių kūrėjai gali kurti savo mobiliųjų programėlių versijas, suderinamas su Android Auto. 2018 m. pabaigoje šablonai buvo prieinami tik žiniasklaidos ir žinučių siuntimo mobiliosioms programėlėms. Be to, Google sukūrė suderinamas savo žemėlapių ir navigacijos mobiliųjų programėlių, t. y. Google Maps ir Waze, versijas ir tam tikrais atvejais leido kurti personalizuotas mobiliąsias programėles be iš anksto nustatyto šablono.
9.
Enel X teikia elektrinių transporto priemonių įkrovimo paslaugas. Be to, ji priklauso Enel grupei, valdančiai daugiau kaip 60 % Italijoje esančių įkrovimo stotelių. 2018 m. gegužės mėn. ji pristatė mobiliąją programėlę JuicePass, kurioje siūlomos įvairios elektrinių transporto priemonių įkrovimo funkcijos. Jei tiksliau, ši mobilioji programėlė suteikia galimybę naudotojams: i) ieškoti įkrovimo stotelių žemėlapyje ir jas rezervuoti, ii) perkelti paiešką į Google Maps, kad būtų galima nuvykti į pasirinktą įkrovimo stotelę, ir iii) pradėti, sustabdyti ir stebėti įkrovimo sesiją bei su ja susijusį mokėjimą. JuicePass yra prieinama Android išmaniųjų telefonų naudotojams ir gali būti atsisiunčiama iš Google Play.
10.
2018 m. rugsėjo mėn. Enel X paprašė Google padaryti JuicePass suderinamą su Android Auto. Vis dėlto Google atsisakė tai padaryti ir nurodė, kad nėra specialaus šablono, o žiniasklaidos ir žinučių siuntimo mobiliosios programėlės yra vienintelės trečiųjų šalių mobiliosios programėlės, suderinamos su Android Auto. Enel X pateikus antrą prašymą 2018 m. gruodžio mėn. Google savo atsisakymą grindė saugumo sumetimais ir būtinybe racionaliai paskirstyti naujam šablonui sukurti reikalingus išteklius.
11.
2019 m. vasario 12 d.Enel X pateikė ataskaitą AGCM teigdama, kad Google savo elgesiu pažeidžia SESV 102 straipsnį. Tuo metu, AGCM pradėjus tyrimo procedūrą, Google išleido šabloną, skirtą su Android Auto suderinamų elektromobilių įkrovimo mobiliųjų programėlių beta (eksperimentinių) versijoms projektuoti. Vis dėlto AGCM laikėsi nuomonės, kad neaišku, ar šios versijos pakaks, kad į Android Auto būtų galima integruoti visas esmines JuicePass funkcijas.
12.
2021 m. balandžio 27 d. sprendime AGCM konstatavo, kad Google elgesys, kai ji, kaip teigė minėta institucija, trukdė ir delsė paskelbti JuicePass
Android Auto platformoje, buvo piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi, kaip tai suprantama pagal SESV 102 straipsnį.
13.
Konkrečiau kalbant, AGCM manė, kad Android Auto yra nepakeičiamas produktas mobiliųjų programėlių, kuriomis gali naudotis vairuotojai, kūrėjams. Ja naudotojams suteikiamos tokios lengvo naudojimosi ir saugaus maršruto galimybės, kurios, kaip technologinis sprendimas, neturi atitikmens mobiliųjų programėlių sąveikumui su automobilių informacinėmis pramoginėmis sistemomis. Be to, AGCM nusprendė, kad savo elgesiu Google siekė suteikti pirmenybę jai priklausančiai Google Maps mobiliajai programėlei ir pakenkti kitoms su ja galinčioms konkuruoti mobiliosioms programėlėms, pavyzdžiui, susijusioms su elektros įkrovimo paslaugomis, kaip antai JuicePass. Galiausiai AGCM nusprendė, kad Google elgesys daugiau nei dvejus metus darė žalingą poveikį rinkai, pasireiškusį vartotojų pasirinkimo galimybių apribojimu, kuris, kaip teigė ši institucija, nebuvo niekaip objektyviai pateisinamas.
14.
Atsižvelgdama į šias išvadas, AGCM nurodė Google išleisti galutinę elektros įkrovimo mobiliųjų programėlių kūrimo šablono versiją ir įtraukti visas esmines Enel X nurodytas funkcijas, kad JuicePass būtų visiškai suderinama su Android Auto. Ji taip pat skyrė Google102084433_91 EUR baudą.
15.
AGCM nutartį Google pirmiausia apskundė Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Lacijaus regiono administracinis teismas, Italija), o šis atmetė visą ieškinį. Tada ji pateikė apeliacinį skundą Consiglio di Stato (Valstybės Taryba), kuri šioje byloje yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
16.
Nagrinėjant bylą Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija), Google teigia, kad AGCM tinkamai neišnagrinėjo piktnaudžiavimo atsisakant suteikti prieigą vertinimo sąlygų, išplaukiančių iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos. Ji visų pirma remiasi Bendrojo Teismo priimtu sprendimu byloje Microsoft (
7
). Be to, Google kritikuoja AGCM, kad ši ginčijamame sprendime nenustatė atitinkamos galutinės grandies rinkos ir jos dominuojančios padėties toje rinkoje. Savo ruožtu AGCM ir Enel X atmeta šiuos argumentus ir iš esmės remiasi pagrindinėje byloje ginčijamo sprendimo motyvais.
17.
Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) mano, jog tam, kad ji galėtų priimti sprendimą pagrindinėje byloje, būtina gauti gaires dėl SESV 102 straipsnio, konkrečiai kalbant, dėl Bronner sąlygų, taikomų atsisakant suteikti prieigą prie dominuojančios įmonės infrastruktūros, išaiškinimo. Pagal minėtąsias sąlygas toks atsisakymas bus laikomas piktnaudžiavimu, jei i) prašymas suteikti prieigą yra susijęs su produktu ar paslauga, kurie būtini vykdant ekonominę veiklą gretimoje rinkoje, ii) atsisakymas gali panaikinti visą konkurenciją toje rinkoje ir iii) atsisakymas negali būti objektyviai pagrįstas. Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) abejoja, ar nukrypimas nuo šių sąlygų arba bent jau lankstus jų aiškinimas pateisinamas skaitmeninių rinkų veikimo ypatumais tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje. Ji taip pat abejoja dėl to, kaip tokiu atveju konkurencijos institucijos turėtų apibrėžti atitinkamas rinkas.
18.
Šiomis aplinkybėmis Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar pagal SESV 102 straipsnį sąlyga, susijusi su produkto, kurį atsisakoma tiekti, būtinumu, turi būti aiškinama taip, kad prieiga prie jo turi būti būtina tam tikrai veiklai gretimoje rinkoje vykdyti, ar pakanka, kad tokia prieiga būtų būtina, kad būtų galima tinkamiau naudoti prieigos prašančios įmonės siūlomus produktus ar paslaugas, visų pirma tuo atveju, kai atsisakomo tiekti produkto pagrindinė funkcija yra padaryti esamų prekių ar paslaugų naudojimą lengvesnį ir tinkamesnį?
2.
Ar veiksmai, kvalifikuojami kaip atsisakymas tiekti, gali būti laikomi piktnaudžiavimu, kaip tai suprantama pagal SESV 102 straipsnį, tokiomis aplinkybėmis, kai, nepaisant to, kad nebuvo galimybės įsigyti prašomo produkto, i) prašymą pateikusi įmonė jau veikė rinkoje ir toliau joje augo visą tariamo piktnaudžiavimo laikotarpį ir ii) kiti ekonominės veiklos vykdytojai, konkuruojantys su prieigos prie produkto prašančia įmone, toliau veikė rinkoje?
3.
Ar piktnaudžiavimo atveju, kai atsisakoma suteikti prieigą prie tariamai būtino produkto ar paslaugos, SESV 102 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad į produkto ar paslaugos neegzistavimą tuo metu, kai pateikiamas prašymas jį tiekti, reikia atsižvelgti kaip į objektyvų tokio atsisakymo pateisinimą, ar konkurencijos institucija bent jau privalo atlikti analizę, atsižvelgdama į objektyvius įrodymus, laiką, kurio dominuojančią padėtį užimančiai įmonei reikia produktui ar paslaugai, prie kurio prašoma suteikti prieigą, sukurti, ar, atvirkščiai, reikalaujama, kad dominuojančią padėtį užimanti įmonė, atsižvelgdama į rinkoje prisiimamą atsakomybę, būtų įpareigota pranešti prašymą pateikusiam asmeniui, kiek laiko reikės produktui sukurti?
4.
Ar SESV 102 straipsnis turėtų būti aiškinamas taip, kad iš dominuojančios įmonės, kuri valdo tam tikrą skaitmeninę platformą, gali būti reikalaujama iš dalies pakeisti savo produktus arba sukurti naujus produktus, kad jų prašantys asmenys turėtų galimybę įsigyti šių produktų? Ar tokiu atveju dominuojančią padėtį užimanti įmonė privalo atsižvelgti į bendrus rinkos reikalavimus arba į tam tikros įmonės, prašančios tariamai būtino įvedinio (angl. input), poreikius, ar bent jau atsižvelgiant į jai rinkoje tenkančią ypatingą atsakomybę, ji turi iš anksto nustatyti objektyvius kriterijus, taikytinus jai nagrinėjant pateiktus prašymus ir nustatant jų vykdymo eiliškumą?
5.
Ar piktnaudžiavimo atveju, kai atsisakoma suteikti prieigą prie tariamai būtino produkto ar paslaugos, SESV 102 straipsnis turėtų būti aiškinamas taip, kad konkurencijos institucija privalo iš anksto apibrėžti ir nustatyti atitinkamą galutinės grandies rinką, kurioje vyksta piktnaudžiavimas, ir ar piktnaudžiavimas gali būti tik potencialus?“
19.
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo kanceliarijoje gautas 2023 m. balandžio 13 d. Italijos vyriausybė, Graikijos vyriausybė, Europos Komisija ir pagrindinės bylos šalys pateikė rašytines pastabas. 2024 m. balandžio 23 d. įvyko posėdis, kuriame dalyvavo ir ELPA (Europos laisvosios prekybos asociacija) priežiūros institucija.
III. Vertinimas
20.
Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) savo klausimais prašo pateikti SESV 102 straipsnio išaiškinimą, visų pirma, dėl Teisingumo Teismo jurisprudencijos, taikomos tais atvejais, kai dominuojanti įmonė atsisako suteikti prieigą prie savo infrastruktūros kitos įmonės, veikiančios gretimoje rinkoje, naudai. Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) šiuos klausimus kelia dėl specifinių ypatumų, kurie, kaip mano tas teismas, būdingi skaitmeninių rinkų veikimui.
21.
Konkrečiau kalbant, Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) pirmiausia klausia, ar, atsižvelgiant į Android Auto funkciją ir dabartinę skaitmeninių rinkų raidą, infrastruktūros, prie kurios prašoma prieigos, būtinumo sąlyga turėtų būti laikoma įvykdyta, kai ši prieiga nėra visiškai būtina gretimai rinkai, tačiau dėl jos naudotis produktais ar paslaugomis toje rinkoje tampa lengviau dėl maršruto saugumo ir patogesnio naudojimo.
22.
Antra, Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) klausia, ar dominuojančios įmonės atsisakymas suteikti prieigą gali būti laikomas piktnaudžiavimu pagal Bronner sąlygas, kai prašančioji įmonė ir kiti gretimos rinkos operatoriai toliau veikia ir plečiasi toje rinkoje nepaisant to, kad nėra prieigos.
23.
Trečia, Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) iš esmės kelia klausimą, ar tai, kad nėra būtino elemento, leidžiančio suteikti prašomą prieigą, pavyzdžiui, programinės įrangos šablono, yra objektyvus dominuojančios įmonės atsisakymo pateisinimas. Šis teismas taip pat klausia, ar konkurencijos institucija, remdamasi objektyviais kriterijais, turi išanalizuoti laiką, reikalingą šiam elementui sukurti, ar dominuojanti įmonė, atsižvelgdama į savo ypatingą atsakomybę rinkoje, apie šį laiką turi informuoti prašymą pateikusį subjektą.
24.
Ketvirta, Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) klausia, ar pagal SESV 102 straipsnį dominuojanti įmonė, kontroliuojanti skaitmeninę platformą, įpareigojama koreguoti savo produktą pagal prieigos prašymus, kad tokia prieiga būtų suteikta. Šiuo aspektu minėtas teismas klausia, ar dominuojanti įmonė, atsižvelgdama į savo padėtį rinkoje, turėtų teikti pirmenybę bendriems rinkos poreikiams, ar prašančiojo subjekto poreikiams ir ar ši įmonė turėtų iš anksto nustatyti objektyvius kriterijus, pagal kuriuos būtų vertinami prieigos prašymai ir nustatomas jų eiliškumas.
25.
Penkta, Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) nori išsiaiškinti, ar piktnaudžiavimo, pasireiškiančio atsisakymu suteikti prieigą prie tariamai būtino produkto, atveju SESV 102 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad konkurencijos institucija privalo iš anksto konkrečiai nustatyti atitinkamą galutinės grandies rinką, kurioje vyksta piktnaudžiavimas.
26.
Paskesniuose šios išvados punktuose pirmiausia nagrinėsiu, ar Teisingumo Teismo Sprendime Bronner nustatytos sąlygos turėtų būti laikomos taikytinomis tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje. Net jei šio klausimo konkrečiai neapima nė vieno iš prejudicinių klausimų dalykas, tai yra pagrindinė abejonė, kurią prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas išreiškė nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą. Be to, tai yra pagrindinė prielaida, kuria grindžiami du pirmieji prejudiciniai klausimai, todėl šalys dėl šio klausimo išsamiai diskutavo Teisingumo Teisme. Vėliau, atsižvelgdama į šią analizę, atsakysiu į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktus klausimus, analizuodama pirmąjį ir antrąjį klausimus kartu, o toliau – kartu trečiąjį ir ketvirtąjį klausimus. Penktasis klausimas bus vertinamas atskirai.
A.
Bronner sąlygų taikymas. Pirmasis ir antrasis klausimai
27.
SESV 102 straipsnyje draudžiama tai, kad viena ar kelios įmonės piktnaudžiautų dominuojančia padėtimi vidaus rinkoje arba didelėje jos dalyje ir nustatyta, kad toks piktnaudžiavimas nesuderinamas su vidaus rinka, kiek tai gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą (
8
). Tam tikromis aplinkybėmis tai gali apimti atvejus, kai dominuojanti įmonė atsisako sudaryti sandorius su kita įmone arba, konkrečiau kalbant, kai dominuojanti įmonė atsisako suteikti prieigą prie savo produkto, paslaugos ar infrastruktūros kitos įmonės, veikiančios gretimoje rinkoje, naudai (
9
).
28.
Kaip jau minėta, bylos dėl dominuojančios įmonės atsisakymo sudaryti sandorius su kita įmone arba suteikti prieigą paprastai nagrinėjamos atsižvelgiant į Teisingumo Teismo doktriną, išdėstytą Sprendime Bronner (
10
). Remiantis šiuo sprendimu, norint konstatuoti piktnaudžiavimą pagal SESV 102 straipsnį turi būti tenkinamos trys sąlygos. Pagal šias sąlygas reikalaujama, kad, pirma, prašoma prieiga būtų susijusi su produktu ar paslauga, būtina ūkinei veiklai gretimoje rinkoje vykdyti, antra, dėl dominuojančios įmonės atsisakymo suteikti prieigą toje rinkoje gali būti panaikinta visa konkurencija ir, trečia, tas atsisakymas negali būti objektyviai pateisinamas (
11
).
29.
Atsisakymo suteikti prieigą kaip piktnaudžiaujamo elgesio pagrindimą pirmiausia aptarė generalinis advokatas F. G. Jacobs būtent savo išvadoje byloje Bronner (
12
). Praėjus daugiau nei dviem dešimtmečiams po jos paskelbimo, jo teisinė analizė vis dar cituojama rimtai vertinamuose šiuo klausimu parašytuose teisiniuose darbuose, visų pirma siekiant parodyti, kad pagal SESV 102 straipsnį dominuojančioms įmonėms taikomos pareigos suteikti prieigą turėtų išlikti griežtai apribotos (
13
).
30.
Minėtoje išvadoje generalinis advokatas F. G. Jacobs pareiškė, kad teisė pasirinkti prekybos partnerius ir laisvai disponuoti savo nuosavybe yra visuotinai pripažinti valstybių narių teisės principai, kai kuriais atvejais turintys konstitucinį statusą. Taigi nukrypimai nuo šių teisių turi būti kruopščiai pagrįsti (
14
). Be to, jo nuomone, paprastai konkurencijai ir vartotojams yra naudinga ilguoju laikotarpiu leisti dominuojančiai įmonei pasilikti savo stambių investicijų rezultatus. Kitu atveju ši įmonė neturėtų pakankamų paskatų toliau kurti veiksmingus produktus ar paslaugas (
15
). Priešingai, generalinis advokatas F. G. Jacobs taip pat pažymėjo, kad kai kuriais atvejais dėl atsisakymo suteikti prieigą gali išnykti arba iš esmės sumažėti konkurencija, o tai gali pakenkti vartotojams tiek trumpuoju, tiek ilguoju laikotarpiu (
16
).
31.
Pažymėtina, kad Teisingumo Teismo jurisprudencijoje aiškiai pritarta generalinio advokato F. G. Jacobs argumentams – pastarąjį kartą byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Slovak Telecom, kurioje Teisingumo Teismas konstatavo, jog dominuojančios įmonės vertimas suteikti prieigą ypač kenkia šios įmonės sutarčių laisvei ir teisei į nuosavybę. Dėl šios priežasties dominuojančios įmonės iš esmės turi turėti teisę atsisakyti suteikti prieigą prie produkto, paslaugos ar infrastruktūros, kurią jos sukūrė savo reikmėms (
17
). Galiausiai šios dominuojančios įmonės būtų mažiau linkusios investuoti į veiksmingus produktus ar infrastruktūrą, jeigu vien savo konkurentų prašymu būtų įpareigotos dalytis su jais nauda, gaunama iš savo pačių investicijų (
18
).
32.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad pagal SESV 102 straipsnį vertinant bylą dėl dominuojančios įmonės atsisakymo suteikti prieigą galiausiai reikia išlaikyti subtilią pusiausvyrą tarp, pirma, konkurentų ir vartotojų intereso, kad gretima rinka būtų tinkamai plėtojama ir joje būtų veiksminga konkurencija, ir, antra, pagarbos dominuojančios įmonės sutarčių laisvei ir teisei į nuosavybę, kad jai būtų suteikiama pakankamai paskatų veiksmingai vykdyti savo veiklą (
19
). Kaip teigia Teisingumo Teismas, Sprendimu Bronner siekiama užtikrinti šią subtilią pusiausvyrą nustatant tris jau minėtas sąlygas (
20
).
33.
Vis dėlto išanalizavus naujausią Teisingumo Teismo jurisprudenciją bylose, kuriose jam teko aiškinti Sprendime Bronner nustatytas sąlygas, matyti, kad šių sąlygų taikymo sritis yra gana ribota. Kaip paaiškino generalinė advokatė J. Kokott savo neseniai pateiktoje išvadoje byloje Google Shopping (
21
), šios sąlygos yra išimtinio pobūdžio ir paprastai netinka piktnaudžiavimo faktui nustatyti kiekvienoje byloje, susijusioje su prieigos klausimais (
22
).
34.
Iš tiesų svarbu pažymėti, kad Teisingumo Teismas aiškiai nurodė, jog nustatant Sprendime Bronner nurodytas sąlygas remtasi konkrečiomis tos bylos aplinkybėmis, t. y. dominuojančios įmonės atsisakymu suteikti konkurentui galimybę naudotis infrastruktūra, kurią ji sukūrė savo verslo reikmėms. Teisingumo Teismas tai ypač akcentavo ne tik minėtoje byloje Slovak Telekom (
23
), bet ir visai neseniai priimtame sprendime byloje Baltic Rail (
24
). Iš pastarojo sprendimo nedviprasmiškai darytina išvada, kad Bronner sąlygos taikomos tik tais atvejais, kai nagrinėjama infrastruktūra buvo sukurta dominuojančios įmonės verslo poreikiams ir kai ši infrastruktūra yra skirta naudoti jai pačiai, o ne bet kuriam kitam konkurentui (
25
).
35.
Iš to darytina išvada, kad, remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, siekiant nustatyti, ar byloje dėl atsisakymo suteikti prieigą taikytinos Bronner sąlygos, reikia išsiaiškinti, ar infrastruktūra, prie kurios prašoma suteikti prieigą, skirta dominuojančios įmonės verslui ir reikmėms, kad ja galėtų naudotis tik ji, taip siekdama išsaugoti investicijas, skirtas šiai infrastruktūrai plėtoti. Priešingai, šios sąlygos neturi būti taikomos, kai atitinkama infrastruktūra yra atvira kitiems rinkos operatoriams, o tai, kaip teigia Teisingumo Teismas, gali būti susiję su reguliavimo įpareigojimų taikymu, kaip antai Sprendimo Slovak Telekom atveju (
26
). Tai visų pirma turi būti taikoma infrastruktūrai, sąmoningai sukurtai tam, kad ja naudotųsi trečiųjų šalių operatoriai.
36.
Dėl šio klausimo iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą išdėstyto aprašymo matyti, kad ši byla susijusi su trečiosios šalies, pageidavusios, kad jos sukurta mobilioji programėlė būtų suderinama su Android Auto, Google pateiktu prašymu. Be to, pagal šį aprašymą Android Auto yra „išmaniojo telefono projekcijos“ priemonė, leidžianti mobiliųjų įrenginių, kuriuose naudojama Android operacinė sistema, naudotojams naudotis tam tikromis mobiliosiomis programėlėmis savo išmaniajame telefone per integruotą automobilio ekraną. Šiuo požiūriu ji atlieka platformos funkciją, ir nors, tiesa, šį apibūdinimą nagrinėdamas pagrindinę bylą iš esmės turi įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, sprendžiant iš pateiktų klausimų formuluočių atrodo, kad šis teismas būtent taip ir mano (
27
).
37.
Be to, svarbu pažymėti, kad Android Auto, kaip ir daugelio kitų platformų ar skaitmeninių infrastruktūrų, kuriama vertė užtikrinant, kad jos naudotojai galėtų naudotis įvairiais tarpusavyje sąveikaujančiais ir vienas kitą papildančiais produktais ir paslaugomis (
28
). Iš tiesų ji sukurta taip, kad trečiųjų šalių kūrėjai ne tik turėtų galimybę, bet ir būtų skatinami kurti su ja suderinamas savo mobiliųjų programėlių versijas (
29
). Dėl šio klausimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis AGCM sprendimu, paaiškina, kad Android Auto yra sukurta kaip„ekosistemos“ (
30
), kompiuterijos srityje reiškiančios veiklos modelį, pagal kurį skaitmeninės platformos savininkas dalijasi duomenimis ir paslaugomis su išorės kūrėjais, teikdamas paslaugas naudotojų bendruomenei, pagrindas (
31
).
38.
Darytina išvada, kad, kaip pažymi Italijos vyriausybė ir Komisija, platforma, kaip ją apibūdino prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kuria prašoma leisti naudotis šiuo atveju, negali būti laikoma sukurta dominuojančios įmonės verslo poreikiams, kaip tai suprantama pagal šios išvados 34 punkte nurodytą jurisprudenciją, ar skirta išimtinai jai naudoti. Priešingai, Android Auto yra sąmoningai atvira ir sukurta taip, kad ja būtų galima laisvai dalytis ir kad ja galėtų naudotis trečiosios šalys, atsižvelgiant į Google tikslą pritraukti kuo daugiau „automobilyje naudojamų mobiliųjų programėlių“, kad automobilių vairuotojai galėtų naudotis kuo visapusiškesne pagalba, sutelkdami dėmesį į vairavimą (
32
).
39.
Tai visų pirma reiškia, kad interesų ir paskatų pusiausvyra, taikoma tokiomis faktinėmis aplinkybėmis, kokios susiklostė Sprendime Bronner, neatitinka pagrindinių šios bylos bruožų. Kitaip tariant, ne priverstinis prieigos suteikimas trečiosios šalies sukurtai mobiliajai programėlei gali atgrasyti platformos kūrėją ir savininką nuo veiklos vykdymo ar tolesnių investicijų. Kaip paaiškinsiu toliau, toks atgrasymo pavojus gali kilti tik dėl netinkamos šios įmonės pateikto objektyvaus pateisinimo, kuriuo paaiškinamas atsisakymas suteikti tokią prieigą, pusiausvyros, kurią, mano nuomone, iš tikrųjų reikia išanalizuoti tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje.
40.
Taigi, mano nuomone, Sprendime Bronner taikyti kriterijai, suformuluoti remiantis jame išdėstytomis sąlygomis, negali būti taikomi nagrinėjamoje byloje, o tokiai nuomonei, atrodo, pritaria prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, taip pat Italijos bei Graikijos vyriausybės ir Komisija.
41.
Priešingai tokiam požiūriui, Google remiasi Bendrojo Teismo sprendimu, priimtu byloje Microsoft. Kaip plačiai žinoma, toje byloje buvo nagrinėjamas buvusio EB 82 straipsnio (dabar SESV 102 straipsnis) taikymas atsisakymui atskleisti technologinius standartus, apsaugotus intelektinės nuosavybės teisių (
33
). Savo sprendime Bendrasis Teismas iš esmės pritarė Komisijos ginčijamame sprendime atliktai analizei, kurioje konstatuota, kad Microsoft sumažino konkurentų produktų suderinamumą su savo dominuojančia operacine sistema Windows. Taip Bendrasis Teismas patikslino anksčiau Teisingumo Teismo jurisprudencijoje apibrėžtas sąlygas, kuriomis remiantis galima konstatuoti piktnaudžiavimą atsisakymo suteikti prieigą atvejais (
34
).
42.
Vis dėlto Sprendimas Microsoft buvo priimtas byloje dėl intelektinės nuosavybės teisių priverstinio licencijavimo, kurioje, panašiai kaip ir fizinės nuosavybės atveju, susiduriama su įtampa, interesų ir paskatų požiūriu gana lygiaverte aprašytajai Sprendime Bronner (
35
). Taigi net darant prielaidą, kad bylą, kurioje buvo priimtas Sprendimas Microsoft bendrai galima vertinti kaip atsisakymo suteikti prieigą prie skaitmeninės infrastruktūros pavyzdį, išlieka faktinė aplinkybė, kad toje byloje nagrinėjamos operacinės sistemos pagrindinis tikslas nebuvo laisva jos prieiga kitiems programinės įrangos kūrėjams, o tai yra pagrindinis skirtumas, palyginti su tokia platforma, kaip antai nagrinėjamoji šioje byloje.
43.
Dėl šios priežasties ir dėl to, kad Teisingumo Teismas neturėjo galimybės išdėstyti nuomonės dėl Bendrojo Teismo byloje Microsoft taikyto požiūrio, nes nebuvo pateiktas apeliacinis skundas, nemanau, kad vertindamas šią bylą jis turėtų remtis tuo sprendimu kaip galiojančiu precedentu.
44.
Žinoma, galima teigti, jog tai, kad nėra konkretaus šablono, užtikrinančio Android Auto sąveikumą su elektromobilių įkrovimo mobiliosiomis programėlėmis, kaip antai šiuo atveju, reiškia, kad Google nori šias paslaugas pasilikti sau. Vis dėlto šis argumentas paprasčiausiai nėra įtikinamas, atsižvelgiant į Android Auto funkcijas, aprašytas šios išvados 36 ir 37 punktuose. Be to, noriu tik pažymėti, kad, sprendžiant iš nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nurodytų sąlygų, Google tokio argumento nepateikė nei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, nei Teisingumo Teismui. Iš tiesų Google atsisakymo suteikti prieigą motyvuose nurodoma, kad dėl saugumo, laiko ir išteklių trūkumo sudėtinga sukurti programinės įrangos šabloną, kuris užtikrintų Android Auto ir trečiosios šalies kūrėjo mobiliosios programėlės sąveiką.
45.
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui konstatuoti, kad jei dominuojanti įmonė suteikia trečiųjų šalių operatoriams platformą, kuri skirta ir suprojektuota naudoti šių operatorių sukurtomis mobiliosiomis programėlėmis, siekiant nustatyti piktnaudžiavimą pagal SESV 102 straipsnį nereikia nagrinėti, ar tenkinama Teisingumo Teismo Sprendime Bronner išdėstyta doktrina. Tai ypač pasakytina apie sąlygas, susijusias, pirma, su prašomos prieigos būtinumu gretimai rinkai ir, antra, su visos konkurencijos toje rinkoje panaikinimu.
46.
Verčiau tuo pačiu tikslu reikėtų nagrinėti, ar dominuojanti įmonė, kuriai priklauso ši platforma, užkerta kelią, trukdo trečiosios šalies sukurtos mobiliosios programėlės prieigai ar ją vilkina, jei tokiu elgesiu padaromas antikonkurencinis poveikis vartotojų nenaudai ir jis negali būti objektyviai pateisinamas (
36
). Kaip pažymi Graikijos vyriausybė ir Komisija, toks antikonkurencinis poveikis gali pasireikšti, pavyzdžiui, tuo, kad vilkinamas produkto ar paslaugos, kurie bent jau potencialiai konkuruoja su dominuojančios įmonės tiekiamu produktu ar teikiama paslauga, pateikimas gretimai rinkai, taip ribojamos paskatos inovacijoms ir technologijų plėtrai bei vartotojų pasirinkimui.
47.
Šiuo atveju, kadangi pirmuosiuose dviejuose prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktuose klausimuose prašoma gairių dėl pirmųjų dviejų Bronner sąlygų aiškinimo, mano nuomone, nė į vieną iš jų Teisingumo Teismas neturi atsakyti taip, kaip jie suformuluoti. Juk vertinant pagrindinės bylos esmę prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui nereikėtų nagrinėti nei to, i) ar sąlyga dėl prašomos prieigos būtinumo gali būti laikoma įvykdyta, kai dėl šios prieigos naudotis produktais ar paslaugomis gretimoje rinkoje tampa lengviau maršruto saugumo ir patogesnio naudojimo požiūriu, nei to, ii) ar iš esmės dominuojančios įmonės atsisakymas suteikti prieigą gali būti laikomas piktnaudžiavimu pagal SESV 102 straipsnį, kai gretimoje rinkoje nepašalinama konkurencija.
48.
Priešingai, dėl pirmojo prejudicinio klausimo siūlau Teisingumo Teismui dėl ankstesniuose šios išvados punktuose jau paaiškintų priežasčių pripažinti, kad Sprendime Bronner išdėstyta teisminė doktrina nėra reikšminga tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turėtų sutelkti dėmesį į šios išvados 46 punkte atskleistų sąlygų vertinimą ir taip galėtų nustatyti, ar Google atsisakymas suteikti prieigą prie Android Auto yra trukdymas arba vilkinimas suteikti prieigą prie produkto ar paslaugos, bent jau potencialiai konkuruojančios su kitomis Google per šią platformą teikiamomis paslaugomis, visų pirma paslaugomis, susijusiomis su elektrinių transporto priemonių įkrovimu, nebent tokį elgesį būtų galima pateisinti objektyviomis priežastimis, ir jei tai sukeltų žalingų pasekmių vartotojams.
49.
Į antrąjį prejudicinį klausimą Teisingumo Teismui siūlau pažvelgti kitu aspektu. Iš tiesų vis dėlto būtų galima atsakyti į klausimą, ar dėl atsisakymo suteikti prieigą gali atsirasti antikonkurencinis poveikis, kai taikoma ta pati prielaida, t. y. kad prašančioji įmonė ir kiti ūkio subjektai išliko aktyvūs gretimoje rinkoje ir joje išplėtė savo padėtį, nors ir neturėjo prašomos prieigos (
37
).
50.
Į šį klausimą iš tiesų galima atsakyti atsižvelgiant į dabartinę jurisprudenciją, visų pirma į Sprendimą Servizio Elettrico Nazionale (
38
).
51.
Iš minėto sprendimo ir jame nurodytos suformuotos jurisprudencijos matyti, kad SESV 102 straipsnio tikslas – išvengti, kad dėl dominuojančią padėtį užimančios įmonės elgesio naudojant nepagrįstas priemones būtų sudaryta kliūčių rinkoje esančiai konkurencijai išlaikyti ar jai plėstis (
39
).
52.
Be to, tam, kad dominuojančią padėtį rinkoje užimančios įmonės veiksmai būtų kvalifikuoti kaip piktnaudžiavimas, tokios įmonės veiksmų, kuriais siekiama išstumti konkurentus iš atitinkamos rinkos, atveju nebūtina įrodyti, kad jais buvo pasiektas rezultatas ar padarytas realus išstūmimo iš rinkos poveikis. SESV 102 straipsniu siekiama nubausti už tai, kad viena ar kelios įmonės piktnaudžiauja dominuojančia padėtimi vidaus rinkoje arba didelėje jos dalyje, neatsižvelgiant į tai, ar toks piktnaudžiavimas buvo sėkmingas (
40
).
53.
Taigi, priešingai, nei teigia Google, aplinkybė, kad, nepaisant dominuojančios įmonės piktnaudžiaujamo elgesio, tam tikroje rinkoje išlieka toks pat konkurencijos lygis arba konkurencija joje net padidėja, nebūtinai reiškia, kad tokiu elgesiu negali būti padarytas antikonkurencinis poveikis. Pirma, neteisėtas dominuojančios įmonės elgesio pobūdis galiausiai negali priklausyti nuo kitų rinkos dalyvių gebėjimo sušvelninti žalingą tokio elgesio poveikį. Antra, pakanka pažymėti, kad nesant piktnaudžiaujamo elgesio konkurencija galėjo dar labiau išaugti ir, pavyzdžiui, kitų ūkio subjektų rinkos dalys taip pat galėjo padidėti labiau, nei padidėjo.
54.
Be to, dominuojančią padėtį užimančios įmonės pateiktas argumentas, kad nėra realaus išstūmimo iš rinkos poveikio, negali būti laikomas pakankamu, kad nebūtų taikomas SESV 102 straipsnis. Nors ši aplinkybė gali būti laikoma įrodymu, kad nagrinėjamu elgesiu negalėjo būti padarytas nurodytas poveikis, ji turi būti papildyta kitais įrodymais, kuriais siekiama parodyti, jog šio realaus poveikio iš tiesų nebuvo dėl to, kad minėtasis elgesys tokio poveikio negalėjo sukelti (
41
).
55.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad net jei, nepaisant atsisakymo suteikti prieigą prie Android Auto, kiti operatoriai ir toliau veikė ar net plėtėsi gretimoje rinkoje, ši aplinkybė savaime nereiškia, kad dėl tokio atsisakymo negalėjo atsirasti antikonkurencinis poveikis. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar dominuojančios įmonės elgesys galėjo trukdyti išlaikyti ar plėtoti konkurenciją, atsižvelgdamas į visas svarbias bylos aplinkybes ir neatsižvelgdamas į tai, ar toks ribojamasis poveikis iš tiesų buvo padarytas (
42
).
56.
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, dėl pirmojo prejudicinio klausimo darau išvadą, jog SESV 102 straipsnį reikia aiškinti taip, kad Sprendime Bronner nustatytos sąlygos netaikomos, kai platformos, prie kurios prašoma suteikti prieigą, dominuojanti įmonė nesukūrė išimtinai savo reikmėms, o ji buvo skirta ir suprojektuota tam, kad būtų naudojama trečiųjų šalių kūrėjų mobiliosiomis programėlėmis. Tokiomis aplinkybėmis nebūtina įrodyti, kad ši platforma būtina gretimai rinkai. Priešingai, įmonė piktnaudžiauja dominuojančia padėtimi, jeigu ji atlieka veiksmus, kuriais užkerta kelią, trukdo trečiosios šalies operatoriaus sukurtos mobiliosios programėlės prieigai prie platformos ar ją vilkina, jeigu tokiais veiksmais gali būti padarytas antikonkurencinis poveikis vartotojų nenaudai ir jie nėra objektyviai pateisinami. Toks antikonkurencinis poveikis gali pasireikšti tuo, kad vilkinamas produkto ar paslaugos, bent potencialiai konkuruojančių su produktu ar paslauga, kuriuos gali teikti dominuojanti įmonė, pateikimas į gretimą rinką.
57.
Atsakant į antrąjį prejudicinį klausimą, SESV 102 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad aplinkybė, jog prašančioji įmonė ir kiti ūkio subjektai išliko aktyvūs gretimoje rinkoje ir joje išplėtė savo padėtį, nors neturėjo prašomos prieigos prie skaitmeninės platformos, savaime nereiškia, kad dėl dominuojančios įmonės atsisakymo suteikti prieigą negalėjo atsirasti antikonkurencinis poveikis ir dėl to jis negali būti laikomas piktnaudžiavimu. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar dominuojančios įmonės elgesys galėjo trukdyti išlaikyti ar plėtoti konkurenciją, atsižvelgdamas į visas reikšmingas bylos aplinkybes ir nepaisant to, ar šis ribojantis poveikis iš tikrųjų pasireiškė.
B.
Trečiasis ir ketvirtasis kausimai
58.
Išdėsčiusi poziciją, kurios, mano nuomone, Teisingumo Teismas turėtų laikytis dėl pirmojo ir antrojo prejudicinių klausimų, dabar kartu išnagrinėsiu trečiąjį ir ketvirtąjį klausimus. Jie iš esmės susiję su objektyviu pateisinimu, kurį dominuojanti įmonė gali pateikti atsisakydama suteikti prieigą prie jos sukurtos platformos, ir dėl to atsiranda šios išvados 46 punkte aprašytas elgesys. Abu klausimai taip pat susiję su įrodinėjimo pareiga, kurią tokiu atveju turi prisiimti ta dominuojanti įmonė arba atitinkamos konkurencijos institucijos.
59.
Iš pradžių svarbu pažymėti, kad trečiasis ir ketvirtasis klausimai grindžiami Google teiginiais, kad norint suteikti prašomą prieigą prie Android Auto pirmiausia reikėjo sukurti taikomųjų programų, susijusių su elektromobilių įkrovimo paslaugomis, šabloną. Prašymo suteikti prieigą pateikimo metu tokio šablono nebuvo, o jis, kaip teigia Google, buvo būtinas siekiant užtikrinti saugų naudojimąsi Android Auto. Google taip pat tvirtina, kad šio šablono nebuvo galima įdiegti per iš pradžių prašytus terminus, be kita ko, dėl būtinybės skirti tinkamus išteklius ir dėl COVID-19 pandemijos.
60.
Nors SESV 102 straipsnyje nėra nuostatos, lygiavertės SESV 101 straipsnio 3 daliai, kuria sušvelninamas šioje sutartyje nustatytas konkurenciją ribojančių susitarimų draudimas (
43
), pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją dominuojančioms įmonėms suteikiama galimybė įrodyti objektyvų savo elgesio pateisinimą, net jei iš pirmo žvilgsnio atrodo, kad toks elgesys yra piktnaudžiavimas (
44
).
61.
Tai reiškia, kad dominuojančios įmonės, kurios kaltinamos piktnaudžiavimu, gali pateikti objektyvų savo elgesio pateisinimą (
45
). Jei tai pavyksta, SESV 102 straipsnyje nustatytas draudimas netaikomas. Dominuojanti įmonė tai gali padaryti, be kita ko, įrodydama, kad jos elgesys yra objektyviai būtinas (
46
), ir šis reikalavimas taip pat siejamas su sąlyga, kad atitinkamas elgesys turi būti proporcingas (
47
).
62.
Pirmiausia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo klausia, ar į tai, kad pateikiant prašymą suteikti prieigą nebuvo šablono, reikia atsižvelgti kaip į objektyvų atsisakymo suteikti prieigą pateisinimą, ar kaip alternatyvos galima reikalauti, jog atitinkama dominuojanti įmonė sukurtų tokį šabloną tam, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos naudotis jos skaitmenine platforma. Iš esmės atsakant į šį klausimą reikia nustatyti pareigų, kurias turi įvykdyti dominuojanti įmonė, gavusi trečiosios šalies kūrėjo prašymą suteikti prieigą prie jos platformos, apimtį.
63.
Kaip nurodžiau šios išvados įžangoje (
48
), vienas iš kebliausių elementų, dėl kurių Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą šioje byloje, yra klausimas, ar taikant su sąveikumu susijusius prieigos įsipareigojimus reikalaujama, kad dominuojančios įmonės imtųsi aktyvių veiksmų, pavyzdžiui, sukurtų reikiamą programinę įrangą, t. y. šabloną. Jeigu Teisingumo Teismas į šį klausimą atsakytų teigiamai, atitinkama dominuojanti įmonė, siekdama laikytis SESV 102 straipsnyje nustatytų pareigų, turėtų ne tik sutikti suteikti prieigą prie savo platformos, bet ir skirti savo laiko ir išteklių šiai prieigai užtikrinti.
64.
Šiuo atžvilgiu svarbu prisiminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją bet kokia tam tikros Sąjungos teisės normos išimtis turi būti aiškinama siaurai (
49
), ir tokia taisyklė mutatis mutandis taikoma vertinant objektyvų pateisinimą SESV 102 straipsnio taikymo srityje (
50
). Jeigu atsisakoma suteikti prieigą prie platformos, kaip antai aptariamos pagrindinėje byloje, ir dėl šio atsisakymo atsiranda antikonkurencinis poveikis, kaip aptarta šios išvados pirmoje dalyje, priimtinos gali būti tik tokios aplinkybės, kurios kenkia šios platformos veikimui ir tikslui.
65.
Nagrinėjamuoju atveju tai visų pirma reiškia, kad jei atitinkamai dominuojančiai įmonei techniškai neįmanoma sukurti šablono, vien tik tokio šablono nebuvimas gali tapti objektyviu pateisinimu. Kaip nurodo Komisija, taip būtų ir tuo atveju, jei suteikus prieigą naudojant tokį šabloną techniniu požiūriu galėtų atsirasti poveikis platformos veikimui arba prieiga galėtų pakenkti jos ekonominiam modeliui ar tikslui. Priešingai, jeigu sukurti tokį šabloną nėra neįmanoma, o platformos veikimui nedaromas poveikis arba prieiga nekenkiama jos ekonominiam modeliui ar tikslui, griežtas ir tiesioginis šios dominuojančios įmonės atsisakymas, grindžiamas tuo, kad nėra šablono, būtų laikomas piktnaudžiavimu pagal SESV 102 straipsnį.
66.
Be to, reikėtų įvertinti tai, kad vien tik sunkumai kuriant šabloną, kaip iš esmės teigia Google, taip pat nepateisina vienareikšmiško atsisakymo suteikti prieigą. Kaip nurodyta šios išvados 61 punkte, tokiu atveju reikėtų atlikti būtinumo ir proporcingumo vertinimą ir šiuo tikslu atsižvelgti į visas su atsisakymu suteikti prieigą susijusias aplinkybes ar išorinius veiksnius. Būtent atliekant šį vertinimą ir ypač svarstant apie atsisakymo suteikti prieigą proporcingumą reikia įvertinti (sudėtingas) aplinkybes, su kuriomis susiduria dominuojanti įmonė, norėdama sukurti šį šabloną.
67.
Pažymėtina, kad šalys sutaria, jog, norint užtikrinti trečiosios šalies sukurtos mobiliosios programėlės sąveikumą su tokia platforma kaip Android Auto, būtina sukurti programinės įrangos šabloną. Iš tiesų nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nurodyta, kad šie šablonai, skirti visoms mobiliųjų programėlių kategorijoms, turi būti sukurti siekiant išvengti ilgų ir brangiai kainuojančių bandymų, kuriuos priešingu atveju reikėtų atlikti norint užtikrinti kiekvienos atskiros mobiliosios programėlės suderinamumą su Android Auto. Be to, šią užduotį gali atlikti tik Google, kuri yra platformos savininkė (
51
). Taigi, nors tai turi konkrečiai įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, tai reiškia, kad tokiu atveju, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, būtinumo reikalavimas nagrinėjant objektyvų pateisinimą atrodo lengvai įvykdomas, nes nekyla abejonių, kad siekiant užtikrinti saugią mobiliosios programėlės, kaip antai Enel X, prieigą prie Android Auto turi būti sukurtas šablonas.
68.
Priešingai, mano nuomone, atsisakymo proporcingumas turi būti aptartas išsamiau. Būtent šiame etape dominuojančios įmonės pateiktas pateisinimas, susijęs su laiko ir išteklių apribojimais programinės įrangos šablonui sukurti, yra svarbus siekiant užtikrinti, kad rinkos išliktų atviros, o dominuojančiai įmonei būtų išsaugotos tinkamos paskatos.
69.
Dėl laiko apribojimų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar konkurencijos institucija, remdamasi objektyviais veiksniais, turi atlikti tyrimą dėl laiko, kurio dominuojančią padėtį užimančiai įmonei reikia programinės įrangos šablonui sukurti, kad būtų užtikrinta prieiga prie prašomos platformos, ar, priešingai, dominuojančią padėtį užimanti įmonė, atsižvelgdama į savo atsakomybę rinkoje, turi informuoti pareiškėją apie tai, kiek laiko reikia šiam šablonui sukurti.
70.
Dėl šio klausimo reikia prisiminti, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, nors SESV 102 straipsnio pažeidimą sudarančių aplinkybių įrodinėjimo pareiga tenka Europos arba nacionalinio lygmens konkurencijos institucijoms, atitinkama dominuojanti įmonė turi pateikti bet kokį objektyvaus pateisinimo pagrindą ir jį pagrįsti argumentais bei įrodymais (
52
). Be to, Bendrasis Teismas nustatė, kad atitinkama dominuojanti įmonė, kuriai tenka pirminė įrodinėjimo pareiga, turi pateikti konkrečių įrodymų ir negali pateikti tik neaiškių, bendrų ar teorinių argumentų (
53
).
71.
Logiška, kad veiksniai, kuriais remiasi dominuojanti įmonė, teigdama, jog jos elgesys buvo objektyviai pateisinamas, turi būti tie, į kuriuos įmonė atsižvelgė atitinkamai elgdamasi (
54
). Taigi siekiant nustatyti, ar dominuojančios įmonės pateiktas pateisinimas iš tikrųjų buvo jos elgesio pagrindas, svarbu išnagrinėti konkrečias atsisakymo sąlygas. Jei šis reikalavimas įvykdytas, konkurencijos institucija, siūlydama konstatuoti piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi, turi įrodyti, kad įmonės pateikti argumentai ir įrodymai negali būti svarbūs ir todėl negalima sutikti su pateiktu pateisinimu (
55
).
72.
Šioje byloje svarbu pažymėti, kad, kai konkurencijos institucijai kaip objektyvus pateisinimas nurodomi laiko apribojimai, pirmasis įrodinėjimo etapas tenka dominuojančiai įmonei, kuri negali paprasčiausiai remtis šiais apribojimais tam, kad pateisintų atsisakymą suteikti prieigą. Priešingai, kaip savo klausime užsimena prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, ši įmonė turi įrodyti, kad ji informavo prieigos prašiusį ūkio subjektą apie šiam šablonui sukurti reikalingą laiką. Šis kūrimas gali užtrukti tiek, kiek objektyviai reikia, ir nebūtinai turi būti atliekamas nedelsiant. Be to, sudėtingas kontekstas, kaip antai Google nurodyta COVID-19 pandemija, gali būti elementas, į kurį reikia atsižvelgti. Vėliau, jei atitinkama konkurencijos institucija įrodys, kad dominuojančios įmonės atliktas vertinimas dėl šablonui sukurti reikalingo laiko nėra tinkamas, objektyvus pateisinimas nebus laikomas pagrindžiančiu nagrinėjamą elgesį (
56
). Galiausiai, savaime suprantama, kad visus šiuos elementus vėliau gali patikrinti atitinkamas teismas.
73.
Panašiai galima vertinti ir išteklius, kuriuos dominuojančiai įmonei gali tekti skirti šablonui kurti, kad būtų užtikrinta trečiosios šalies mobiliosios programėlės sąveika su platforma. Iš tikrųjų klausimas dėl šablonui kurti reikalingų žmogiškųjų ir finansinių išteklių apribojimų, kaip tvirtina Google, yra klausimas dėl su tuo kūrimu susijusių išlaidų ir dėl to, kas tas išlaidas turi padengti.
74.
Iš pradžių norėčiau pažymėti, kad aplinkybė, jog dominuojanti įmonė turi būti įpareigota užtikrinti prieigą prie platformos ir šiuo tikslu sukurti šabloną, kaip jau buvo paaiškinta šioje išvadoje, nereiškia, kad ši įmonė būtinai turi prisiimti su tuo susijusias išlaidas. Tai svarbu visų pirma siekiant užtikrinti, kad SESV 102 straipsnio taikymas ir iš jo kylantys sąveikumo įpareigojimai nepanaikintų paskatų dominuojančiai įmonei kaip pirminei atitinkamos platformos kūrėjai ir savininkei.
75.
Vadovaujantis šia logika, dominuojanti įmonė turi turėti galimybę remtis išteklių apribojimais kaip objektyviu pateisinimu, dėl kurio nesukuria šablono trečiosios šalies mobiliajai programėlei. Vis dėlto tam, kad toks pateisinimas būtų priimtas, svarbu užtikrinti, kad, remiantis šios išvados 70 ir 71 punktuose nurodyta jurisprudencija, prieigos prašančiai įmonei būtų pasiūlyta galimybė sumokėti tinkamą atlygį, iš esmės įvertinus reikiamo šablono sukūrimo išlaidas. Situacija, kai dominuojanti įmonė vien tik remiasi išteklių apribojimais ir nesuteikia tokios galimybės, mano nuomone, neatitiktų reikalavimų, taikomų objektyvaus pateisinimo pripažinimui (
57
). Jeigu prašančioji įmonė manytų, kad išlaidos yra netinkamos arba neproporcingos, atitinkama konkurencijos institucija, ketindama daryti išvadą, jog yra piktnaudžiaujama dominuojančia padėtimi, turėtų įrodyti, kad dominuojančios įmonės argumentai ir įrodymai, pateikti apskaičiuojant šias išlaidas, nėra įtikinami ir todėl pateiktas pagrindimas negali būti priimtas.
76.
Iš to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad siekiant nustatyti, ar dominuojančios įmonės pateiktas objektyvus pateisinimas dėl laiko ir išteklių trūkumo gali būti priimtas, šis pateisinimas turi būti patikrintas būtinumo ir proporcingumo aspektais, atsižvelgiant į ankstesniuose šios išvados punktuose išdėstytus kriterijus.
77.
Išlieka klausimas, ar ta aplinkybė, kad dominuojanti įmonė vienu metu gauna kelis prieigos prašymus, gali būti objektyvus pateisinimas pagal SESV 102 straipsnį. Tokias abejones taip pat iškėlė ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kuris nėra tikras, ar tokiomis aplinkybėmis dominuojanti įmonė, remdamasi savo ypatinga atsakomybe rinkoje, turi iš anksto nustatyti objektyvius kriterijus, pagal kuriuos ji nagrinėtų jai pateiktus prašymus ir nustatytų jų eiliškumą.
78.
Norėčiau pažymėti, kad nuoroda į dominuojančioms įmonėms tenkančią ypatingą atsakomybę, kaip ne kartą nustatyta Teisingumo Teismo jurisprudencijoje (
58
), neturėtų būti įpainiojama analizuojant šios įmonės pateiktą pagrindą, kuriuo siekiama pateisinti atsisakymą suteikti prieigą prie jos sukurtos platformos. Iš tiesų, kaip jau buvo nurodyta šioje išvadoje, Teisingumo Teismas galėtų konstatuoti, kad šia atsakomybe pagrindžiama pareiga suteikti prieigą, jeigu įvykdytos sąlygos, nurodytos šios išvados 46 punkte. Vis dėlto, kaip teigia Google, nesant teisės aktais nustatyto įpareigojimo šiuo klausimu, vien tik ja savaime negalima pagrįsti pareigos iš anksto numatyti ir apibrėžti objektyvius vienu metu pateiktų prašymų dėl prieigos nagrinėjimo kriterijus.
79.
Tai ypač svarbu tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kurioje, mano nuomone, dominuojančios įmonės pateikto pagrindimo priimtinumas negali priklausyti nuo to, ar preliminariai apibrėžti objektyvūs kriterijai. Be abejo, esant keliems vienu metu pateiktiems prašymams šių kriterijų nebuvimas gali būti elementas, į kurį reikia atsižvelgti siekiant įvertinti dominuojančiai įmonei priskiriamo elgesio piktnaudžiaujamą pobūdį, kai dėl jo pernelyg ilgai delsiama suteikti prieigą arba diskriminuojami vienu metu besikreipiantys pareiškėjai. Vis dėlto iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nematyti, kad taip yra nagrinėjamuoju atveju, o tai reiškia, kad toks nebuvimas pats savaime negali būti pagrindas konstatuoti aptariamą piktnaudžiavimą.
80.
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, dėl trečiojo prejudicinio klausimo darau išvadą, kad SESV 102 straipsnį reikia aiškinti taip, jog dominuojančios įmonės elgesys, kuriuo trečiosios šalies operatoriui atsisakoma suteikti prieigą prie platformos, kaip antai aptariamos pagrindinėje byloje, gali būti objektyviai pateisinamas, jei suteikti prašomą prieigą yra techniškai neįmanoma arba jei tai gali techniškai paveikti platformos veikimą ar prieštarauti jos ekonominiam modeliui ar tikslui. Vien tuo, kad norėdama suteikti prieigą prie šios platformos dominuojanti įmonė turi ne tik duoti sutikimą, bet ir sukurti programinės įrangos šabloną, kuriame būtų atsižvelgta į konkrečius prieigos prašančio operatoriaus poreikius, savaime negali būti pateisinamas atsisakymas suteikti prieigą, jeigu šiam sukūrimui suteikiamas tinkamas laikotarpis ir už jį dominuojančiai įmonei yra tinkamai atlyginama. Apie abu šiuos elementus dominuojanti įmonė turi pranešti prieigos prašančiam ūkio subjektui, kai šis pateikia tokį prašymą.
81.
Atsakant į pateiktą ketvirtąjį klausimą: SESV 102 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad vien juo negali būti grindžiama pareiga iš anksto nustatyti objektyvius prašymų suteikti prieigą prie platformos nagrinėjimo kriterijus. Tik tuo atveju, kai vienu metu pateikiami keli prašymai, šių kriterijų nebuvimas galėtų būti elementas, į kurį reikėtų atsižvelgti siekiant įvertinti dominuojančiai įmonei priskiriamo elgesio piktnaudžiaujamą pobūdį, jei dėl jo pernelyg ilgai delsiama suteikti prieigą arba diskriminuojami vienu metu besikreipiantys pareiškėjai.
C.
Penktasis klausimas
82.
Penktuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar piktnaudžiavimo, pasireiškiančio atsisakymu suteikti prieigą prie skaitmeninės platformos, atveju SESV 102 straipsnį reikia aiškinti taip, kad konkurencijos institucija privalo apibrėžti atitinkamą galutinės grandies rinką, kurioje vyksta piktnaudžiavimas, ir ar ši rinka gali būti tik potenciali.
83.
Kaip plačiai žinoma, atsižvelgiant į SESV 102 straipsnio taikymo kontekstą, norint konstatuoti dominuojančią padėtį būtina iš anksto apibrėžti atitinkamą produkto ar geografinę rinką, kurioje tokią padėtį užima atitinkama įmonė. Tokiu atveju, kai atsisakoma suteikti prieigą prie infrastruktūros, tai paprastai yra pradinės grandies rinka, kurioje yra infrastruktūra. Šios kategorijos atvejai taip pat reikalauja nustatyti gretimą (galutinės grandies) rinką, kurioje prieigos prašanti įmonė ketina veikti ir kurioje gali atsirasti antikonkurencinis dominuojančios įmonės elgesio poveikis (
59
).
84.
Atsižvelgiant į tai, kalbant apie gretimą rinką, Teisingumo Teismo jurisprudencijoje teigiama, kad pakanka nustatyti potencialią ar net hipotetinę rinką (
60
). Iš tiesų, gali būti būtina tik nustatyti „du skirtingus gamybos etapus“ ir tikrąjį jų tarpusavio ryšį (
61
). Todėl, kaip teisingai pažymi Italijos vyriausybė ir Komisija, vertinant, ar dominuojančios įmonės elgesys galėjo apriboti konkurenciją, ypač tokio elgesio, kai atsisakoma suteikti prieigą, atveju, nėra pareigos visapusiškai apibrėžti atitinkamą galutinę vartotojų rinką.
85.
Tiesa, kad tokiais atvejais galimybė riboti konkurenciją iš esmės turi būti vertinama atsižvelgiant į rinką, kurioje gali pasireikšti antikonkurencinis poveikis, t. y. paprastai į galutinės grandies arba gretimą rinką pradinės grandies rinkos, į kurią dominuojanti įmonė neleidžia patekti, atžvilgiu. Vis dėlto, mano nuomone, tam nebūtina, kaip iš esmės teigia Google, apibrėžti atitinkamą produkto rinką ir geografinę rinką, kaip tai suprantama pagal Komisijos pranešimą dėl atitinkamos rinkos apibrėžimo (
62
), ir nustatyti jos apimties. Konkurencijos institucijai pakanka įrodyti, kad nagrinėjamu elgesiu gali būti padarytas antikonkurencinis poveikis tarpusavyje konkuruojantiems produktams ar paslaugoms, net jei tai yra tik potenciali konkurencija.
86.
Tai dar labiau pasakytina tais atvejais, kai atitinkama rinka dar tik formuojasi arba sparčiai vystosi, todėl jos apimtis vykstant tariamai piktnaudžiaujamam elgesiui nėra visiškai apibrėžta. Tokiais atvejais apibrėžti atitinkamą rinką gali būti labai sudėtinga ir gali kilti hipotetinių svarstymų. Taigi atrodo, kad pakanka, jog konkurencijos institucija atidžiai išnagrinėtų atitinkamos rinkos ypatybes ir apimtį bei tinkamai į jas atsižvelgtų analizuodama galimą atitinkamo elgesio poveikį.
87.
Dėl šios bylos norėčiau pažymėti, kad, kaip nurodyta nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, Google elgesys yra susijęs su besivystančia rinka. Nors šį klausimą turi įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pažymėtina, kad AGCM savo sprendime pirmiausia išnagrinėjo elektros įkrovimo paslaugų taikomųjų programų sektorių. Vėliau ji apibrėžė „elektros įkrovimo paslaugų, teikiamų naudojant taikomąsias programas, konkurencinę erdvę“, kurioje, kaip ji mano, elektros įkrovimo paslaugų ir navigacijos taikomosios programos konkuruoja tarpusavyje, ir pateikė keletą elementų, iš kurių matyti, kad tarp šių dviejų kategorijų taikomųjų programų egzistuoja bent jau potenciali konkurencija. Į šias aplinkybes vėliau buvo atsižvelgta analizuojant, ar dėl Google elgesio galėjo atsirasti nagrinėjamasis antikonkurencinis poveikis.
88.
Taigi, dėl pateikto penktojo klausimo darau išvadą, kad SESV 102 straipsnis turi būti aiškinamas taip, jog, kai dominuojanti įmonė atsisako suteikti prieigą prie platformos, kaip antai aptariamos pagrindinėje byloje, konkurencijos institucija neprivalo išsamiai pagal Komisijos pranešimą dėl atitinkamos rinkos apibrėžimo apibrėžti rinkos, kurioje dėl atsisakymo suteikti prieigą gali būti padarytas antikonkurencinis poveikis. Konkurencijos institucijai pakanka įrodyti, kad atitinkamu elgesiu galėjo būti padarytas antikonkurencinis poveikis tarpusavyje konkuruojančių produktų ar paslaugų atžvilgiu.
IV. Išvada
89.
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip:
1)
Atsakant į pirmąjį klausimą: SESV 102 straipsnis
turi būti aiškinamas taip, kad sąlygos, nustatytos 1998 m. lapkričio 26 d. Sprendime Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:569), netaikomos, jei dominuojanti įmonė platformą, prie kurios prašoma suteikti prieigą, sukūrė ne vien savo reikmėms, o ji buvo skirta ir suprojektuota tam, kad būtų naudojama trečiųjų šalių kūrėjų mobiliosiomis programėlėmis. Tokiu atveju nebūtina įrodyti, kad ši platforma būtina gretimai rinkai. Priešingai, įmonė piktnaudžiauja dominuojančia padėtimi, jei ji atlieka veiksmus, kuriais užkerta kelią, trukdo trečiosios šalies operatoriaus sukurtai programėlei prieigą prie tos platformos ar ją vilkina, jei tokiu elgesiu gali būti padarytas antikonkurencinis poveikis vartotojų nenaudai ir jis nėra objektyviai pateisinamas.
2)
Atsakant į antrąjį klausimą: SESV 102 straipsnis
turi būti aiškinamas taip, kad aplinkybė, jog prašančioji įmonė ir kiti ūkio subjektai išliko aktyvūs gretimoje rinkoje ir joje išplėtė savo padėtį, nors ir neturėjo prašomos prieigos prie skaitmeninės platformos, savaime nereiškia, kad dėl dominuojančios įmonės atsisakymo suteikti prieigą negalėjo atsirasti antikonkurencinis poveikis ir todėl jis negali būti laikomas piktnaudžiavimu. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar dominuojančios įmonės elgesys galėjo trukdyti išlaikyti ar plėtoti konkurenciją, atsižvelgdamas į visas svarbias bylos aplinkybes ir neatsižvelgdamas į tai, ar toks ribojamasis poveikis iš tiesų buvo padarytas.
3)
Atsakant į trečiąjį klausimą: SESV 102 straipsnis
turi būti aiškinamas taip, kad dominuojančios įmonės elgesys, kuriuo atsisakoma suteikti trečiosios šalies operatoriui prieigą prie platformos, kaip antai aptariamos pagrindinėje byloje, gali būti objektyviai pateisinamas, jeigu prašomos prieigos techniškai neįmanoma sukurti, tai gali techniškai paveikti platformos veikimą arba prieštarauja jos ekonominiam modeliui ar tikslui. Vien tuo, kad norėdama suteikti prieigą prie minėtos platformos dominuojanti įmonė turi ne tik duoti sutikimą, bet ir sukurti programinės įrangos šabloną, kuriame būtų atsižvelgta į konkrečius prieigos prašančio operatoriaus poreikius, savaime negalima pateisinti atsisakymo suteikti prieigą, jeigu šiam sukūrimui suteikiamas tinkamas laikotarpis ir už jį dominuojančiai įmonei yra tinkamai atlyginama. Apie abu šiuos elementus dominuojanti įmonė turi pranešti prieigos prašančiam ūkio subjektui, kai šis pateikia tokį prašymą.
4)
Atsakant į ketvirtąjį klausimą: SESV 102 straipsnis
turi būti aiškinamas taip, kad vien juo negali būti grindžiama pareiga iš anksto nustatyti objektyvius prašymų suteikti prieigą prie platformos nagrinėjimo kriterijus. Tik tuo atveju, kai vienu metu pateikiami keli prašymai, šių kriterijų nebuvimas galėtų būti elementas, į kurį reikėtų atsižvelgti siekiant įvertinti dominuojančiai įmonei priskiriamo elgesio piktnaudžiaujamą pobūdį, jei dėl jo pernelyg ilgai delsiama suteikti prieigą arba diskriminuojami vienu metu besikreipiantys pareiškėjai.
5)
Atsakant į penktąjį klausimą: SESV 102 straipsnis
turi būti aiškinamas taip, kad dominuojančiai įmonei atsisakius suteikti prieigą prie platformos, kaip antai aptariamos pagrindinėje byloje, konkurencijos institucija neprivalo išsamiai pagal Komisijos pranešimą dėl atitinkamos rinkos apibrėžimo Sąjungos konkurencijos teisės tikslams (C/2024/1645) apibrėžti rinkos, kurioje dėl atsisakymo suteikti prieigą gali atsirasti antikonkurencinis poveikis. Konkurencijos institucijai pakanka įrodyti, kad atitinkamu elgesiu galėjo būti padarytas antikonkurencinis poveikis tarpusavyje konkuruojančių produktų ar paslaugų atžvilgiu.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	Google Italy Srl yra Italijoje įsteigta Google LLC patronuojamoji bendrovė, kuri pati priklauso Alphabet Inc. Siekdama paprastumo šias tris bendroves, kurios yra pareiškėjos pagrindinėje byloje, kartu vadinsiu Google.
(
3
)	Italijos konkurencijos ir rinkos priežiūros institucija (toliau – AGCM).
(
4
)	Toliau – Enel X.
(
5
)	1998 m. lapkričio 26 d. Sprendimas Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:569; toliau – Sprendimas Bronner arba Bronner sąlygos).
(
6
)	2022 m. rugsėjo 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2022/1925 dėl atvirų konkurencijai ir sąžiningų skaitmeninio sektoriaus rinkų, kuriuo iš dalies keičiamos direktyvos (ES) 2019/1937 ir (ES) 2020/1828 (Skaitmeninių rinkų aktas) (OL L 265, 2022, p. 1).
(
7
)	Žr., be kita ko, 2007 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą Microsoft / Komisija (T‑201/04, EU:T:2007:289; toliau – Sprendimas Microsoft).
(
8
)	2021 m. kovo 25 d. Sprendimas Slovak Telekom / Komisija (C‑165/19 P, EU:C:2021:239, 40 punktas; toliau – Sprendimas byloje Slovak Telekom).
(
9
)	Dėl atsisakymo sudaryti sandorį teisinių ir ekonominių pagrindų išsamaus paaiškinimo žr. O’Donoghue, R. KC ir Padilla, J., The Law and Economics of Article 102 TFEU, Bloomsbury, 2020, 509 ir paskesni puslapiai.
(
10
)	Sprendimo Bronner 41 punktas. Taip pat žr. 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimą IMS Health (C‑418/01, EU:C:2004:257), 2011 m. vasario 17 d. Sprendimą TeliaSonera Sverige (C‑52/09, EU:C:2011:83), 2014 m. liepos 10 d. Sprendimą Telefónica ir Telefónica de España / Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062), Sprendimą byloje Slovak Telekom, 2021 m. kovo 25 d. Sprendimą Deutsche Telekom / Komisija (C‑152/19 P, EU:C:2021:238), 2022 m. gegužės 12 d. Sprendimą Servizio Elettrico Nazionale ir kt. (C‑377/20, EU:C:2022:379) ir 2023 m. sausio 12 d. Sprendimą Lietuvos geležinkeliai / Komisija (C‑42/21 P, EU:C:2023:12; toliau – Sprendimas byloje Baltic Rail).
(
11
)	Nurodytos pirmoji ir antroji sąlygos kartais pateikiamos atvirkštine tvarka.
(
12
)	Generalinio advokato F. G. Jacobs išvada byloje Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:264).
(
13
)	Žr., be kita ko, Whish, R. ir Bailey, D., Competition Law, 10-asis leid., Oxford University Press, 2021, p. 772 ir 773.
(
14
)	Generalinio advokato F. G. Jacobs išvada byloje Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:264, 56 punktas).
(
15
)	Ten pat (57 ir 62 punktai).
(
16
)	Ten pat (61 punktas).
(
17
)	Sprendimas byloje Slovak Telekom (46 punktas).
(
18
)	Ten pat (47 punktas).
(
19
)	Dėl šio klausimo žr. Sprendimą byloje Baltic Rail (86 punktas). Taip pat žr. 2021 m. lapkričio 10 d. Sprendimą Google ir Alphabet / Komisija(Google Shopping) (T‑612/17, EU:T:2021:763, 217 punktas).
(
20
)	Ten pat.
(
21
)	Žr. generalinės advokatės J. Kokott išvadą byloje Google ir Alphabet / Komisija (C‑48/22 P, EU:C:2024:14). Rengiant šią išvadą sprendimas minėtoje byloje dar nebuvo priimtas.
(
22
)	Ten pat (83 ir paskesni punktai).
(
23
)	Sprendimas Slovak Telekom (45 punktas).
(
24
)	Sprendimas Baltic Rail (80 punktas).
(
25
)	Ten pat (80 ir 82 punktai).
(
26
)	Dėl tokios sampratos kritinio vertinimo žr., be kita ko, O’Donoghue, R. KC ir Padilla, J. op. cit., p. 585, ir Muscat, A., „Testing for abusive refusals to supply in ES competition law: past, present and future“, European Competition Law Review, 42(5), 2021, p. 256–268.
(
27
)	Žr., visų pirma, ketvirtąjį prejudicinį klausimą, kuriame vartojama sąvoka „dominuojanti įmonė, kuri valdo tam tikrą skaitmeninę platformą“. Taip pat žr. Google pateiktą Android Auto apibrėžtį (https://source.android.com/docs/automotive/start/what_automotive), kurioje ji apibūdinama kaip „platforma“.
(
28
)	Shier, G. ir Byrne, T., „Economic principles“, Wiggers, M., Struijlaart, R. ir Dibbits, J. (leid.), Digital Competition Law in Europe, Kluwer Law International, 2023, p. 17.
(
29
)	Dėl šio klausimo žr. Android Auto kokybės gaires, kurių turi laikytis šiam produktui kuriantys mobiliųjų programėlių kūrėjai, paskelbtas https://transparency.google/our-policies/product-terms/android-auto/.
(
30
)	Taip žr. „Building an ecosystem“, paskelbtas https://developer.android.com/cars.
(
31
)	Žr. Mens, T., De Roover, C. ir Cleve, A. (red.), Software Ecosystems. Tooling and Analytics, Springer, 2023, p. 6.
(
32
)	Žr. Google siekį pagerinti naudotojų patirtį ir padėti kūrėjams pasiekti daugiau vairuotojų, turinčių automobilyje mobiliąsias programėles, naudojantis Android Auto, kurį galima rasti https://android-developers.googleblog.com/2020/08/android-for-cars.html#:~:text=We%20launched%20Android%20Auto%20for_cars%20in%20the%20coming%20months.
(
33
)	Žr. Andreangeli, A., „Case note on T‑201/04, Microsoft v Commission, Judgment of 17 September 2007“, Common Market Law Review, 45 t., Nr. 3, 2008, p. 863, ir O’Donoghue, R., KC ir Padilla, J., op. cit., p. 534–535.
(
34
)	Sprendimas byloje Microsoft, 647 ir 648 punktai.
(
35
)	Žr. šios išvados 30 ir 31 punktus.
(
36
)	Dėl šio klausimo žr. generalinės advokatės J. Kokott išvadą byloje Google ir Alphabet / Komisija (C‑48/22 P, EU:C:2024:14, 89 punktas).
(
37
)	Vienas iš pagrindinių argumentų, kuriuos Google pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, kaip nurodyta nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, yra tas, kad Android Auto ir tokia taikomoji programa kaip JuicePass nesusijusios konkurenciniais santykiais, todėl atsisakymas suteikti prieigą bet kuriuo atveju negali lemti antikonkurencinio išstūmimo iš rinkos poveikio. Vis dėlto antrasis prejudicinis klausimas susijęs ne su šiuo klausimu, o su tuo, ar antikonkurencinio poveikio nėra, kai susiklosto prejudiciniame klausime nurodytos aplinkybės. Taigi, mano nuomone, į Google argumentą Teisingumo Teismui nereikia atsakyti, o jį iš esmės turi spręsti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
(
38
)	2022 m. gegužės 12 d. Sprendimas Servizio Elettrico Nazionale ir kt. (C‑377/20, EU:C:2022:379).
(
39
)	Ten pat (44 punktas).
(
40
)	Ten pat (53 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2023 m. sausio 19 d. Sprendimas Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, 41 punktas).
(
41
)	Ten pat (56 ir 72 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
(
42
)	Šiuo klausimu žr. 2011 m. vasario 17 d. Sprendimą TeliaSonera Sverige (C‑52/09, EU:C:2011:83, 64 punktas).
(
43
)	Žr. generalinio advokato F. G. Jacobs išvadą byloje Syfait ir kt. (C‑53/03, EU:C:2004:673, 71 ir 72 punktai).
(
44
)	2012 m. kovo 27 d. Sprendimas Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, 40 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Taip pat žr. Komisijos komunikatą – Komisijos įgyvendinimo prioritetų taikant [SESV 102] straipsnį dominuojančių įmonių piktnaudžiaujamam antikonkurenciniam elgesiui gaires (OL C 45, 2009, p. 7; toliau – Komisijos gairės, 28–31 punktai).
(
45
)	Dėl kritinio vertinimo žr. Castillo de la Torre, F. ir Gippini‑Fournier, E., Evidence, Proof and Judicial Review in ES Competition Law, Edward Elgar Publishing, 2024, p 243–247.
(
46
)	Žr. 2012 m. kovo 27 d. Sprendimą Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, 41 punktas). Remiantis šiuo sprendimu, objektyvus pateisinimas taip pat gali būti ta aplinkybė, kad dominuojančios įmonės elgesys yra labai veiksmingas, ir tai nusveria bet kokį antikonkurencinį poveikį vartotojams. Vis dėlto, atsižvelgiant į tai, kaip prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas aprašė pagrindinę bylą, toks pagrindimas šiuo atveju nereikšmingas.
(
47
)	Žr. Whish, R. ir Bailey, D., op. cit., p. 220, ir van der Vijver, T., „Article 102 TFEU: How to claim the application of objective justifications in the case of prima facie dominance abuses?“Journal of European Competition Law & Practice, 4 t., 2 leid., Oxford University Press, 2013, p. 121–133. Taip pat žr. Komisijos gairių 28 punktą.
(
48
)	Žr. šios išvados 5 punktą.
(
49
)	Dėl šio klausimo žr. 2019 m. rugsėjo 5 d. Sprendimą Regards Photographiques (C‑145/18, EU:C:2019:668, 43 punktas) ir 2017 m. lapkričio 9 d. Sprendimą AZ (C‑499/16, EU:C:2017:846, 24 punktas).
(
50
)	Mokslininkai pažymi, kad Komisijos sprendimų priėmimo praktikoje ir Teisingumo Teismo jurisprudencijoje dėl objektyvių pateisinimų laikomasi griežto požiūrio. Žr. O’Donoghue, R., KC ir Padilla, J., op. cit., p. 658.
(
51
)	Dėl šio klausimo žr.1994 m. spalio 6 d. Sprendimą Tetra Pak / Komisija (T‑83/91, EU:T:1994:246, 138 punktas), apeliacine tvarka patvirtintą 1996 m. lapkričio 14 d. Sprendimu Tetra Pak / Komisija (C‑333/94 P, EU:C:1996:436, 37 punktas).
(
52
)	Dėl šio klausimo žr. 2012 m. kovo 27 d. Sprendimą Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, 42 punktas). Taip pat žr. Sprendimą Microsoft (688 punktas).
(
53
)	Dėl šio klausimo žr. 2020 m. sausio 30 d. Sprendimą Generics (UK) ir kt. (C‑307/18, EU:C:2020:52, 166punktas). Taip pat žr. Sprendimą byloje Microsoft (698 punktas) ir 2022 m. rugsėjo 14 d. Sprendimą Google ir Alphabet / Komisija (Google Android) (T‑604/18, EU:T:2022:541, 616 punktas).
(
54
)	Dėl šio klausimo žr. Whish, R., ir Bailey, D., op. cit., p. 223.
(
55
)	Sprendimas Microsoft (688 punktas).
(
56
)	Dėl šio klausimo žr. 2009 m. rugsėjo 9 d. Sprendimą Clearstream / Komisija (T‑301/04, EU:T:2009:317, 106 punktas), kuriame Bendrasis Teismas nusprendė, jog vien ta aplinkybe, kad reikėjo atlikti didelius kompiuterinių sistemų pakeitimus, detalius parengiamuosius darbus ir daugybę bandymų tam, kad dominuojanti įmonė suteiktų prieigą, savaime nepateisinamas dvejų metų delsimas suteikti tokią prieigą.
(
57
)	Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo išsakytos abejonės nėra konkrečiai susijusios su tuo, kaip turėtų būti apskaičiuojamos šablono parengimo išlaidos, svarbu nepamiršti, kad išlaidos turi būti griežtai susijusios su šablono poreikį pagrindžiančiomis priežastimis ir šiam tikslui reikalingu laiku. Kiti veiksniai, pavyzdžiui, šablono kūrimas pagal individualų prašymą vietoj šablono, apimančio bendrą mobiliųjų programėlių kategoriją, taip pat gali turėti įtakos atlygiui, kurį turi sumokėti prašymą pateikusi įmonė. Galiausiai svarbu atsižvelgti į naudą, kurią dominuojanti įmonė galėtų gauti įdiegusi naują šabloną, taigi ir naują suderinamą programėlę į savo platformą.
(
58
)	Žr., be kita ko, 2017 m. rugsėjo 6 d. Sprendimą Intel / Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 135 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
59
)	Sprendimas byloje Microsoft (335 punktas).
(
60
)	2004 m. balandžio 29 d. Sprendimas IMS Health (C‑418/01, EU:C:2004:257, 44 punktas).
(
61
)	Šiuo klausimu žr. 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimą IMS Health (C‑418/01, EU:C:2004:257, 45 punktas).
(
62
)	Žr. Komisijos pranešimą dėl atitinkamos rinkos apibrėžimo Sąjungos konkurencijos teisės tikslams (C/2024/1645) (toliau – Komisijos pranešimas dėl atitinkamos rinkos apibrėžimo).