HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera de recursuri)
26 noiembrie 2008
Cauza T‑284/07 P
Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
împotriva
Adelaida López Teruel
„Recurs – Funcție publică – Funcționari – Admisibilitate – Invaliditate – Cerere de convocare a unei comisii de constatare a invalidității – Competența nediscreționară a AIPN”
Obiectul: Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 22 mai 2007, López
Teruel/OAPI (F‑97/06, nepublicată încă în Repertoriu), având ca obiect anularea acestei hotărâri
Decizia: Respinge recursul. Obligă Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
la plata cheltuielilor de judecată.
Sumarul hotărârii
1.      Recurs – Admisibilitate – Apreciere în raport cu litigiul ce constituie obiectul cauzei – Parte care a căzut în pretenții,
în tot sau în parte, în fața Tribunalului Funcției Publice
(Statutul Curții de Justiție, anexa I, art. 9)
2.      Recurs – Motive – Control exercitat de Tribunalul de Primă Instanță cu privire la stabilirea obiectului acțiunii efectuată
de Tribunalul Funcției Publice
[Regulamentul de procedură al Tribunalului de Primă Instanță, art. 44 alin. (1) lit. (c)]
3.      Recurs – Motive – Apreciere greșită a faptelor – Inadmisibilitate – Control exercitat de Tribunalul de Primă Instanță cu privire
la aprecierea elementelor de probă – Excludere, cu excepția cazurilor de denaturare
[Statutul Curții de Justiție, anexa I, art. 11 alin. (1)]
4.      Funcționari – Invaliditate – Inițierea procedurii referitoare la invaliditate
[Statutul funcționarilor, art. 78 primul paragraf; anexa VIII, art. 13 alin. (1)]
5.      Recurs – Motive – Motiv invocat pentru prima oară în cadrul unui recurs – Inadmisibilitate
[Statutul Curții de Justiție, anexa I, art. 11 alin. (1)]
6.      Funcționari – Invaliditate – Inițierea procedurii referitoare la invaliditate – Condiții – Inițiere la cererea persoanei interesate
– Competență nediscreționară a administrației
[Statutul funcționarilor, art. 78 primul paragraf; anexa VIII, art. 13 alin. (1)]
1.      Întrucât îndeplinirea condițiilor de admisibilitate a recursurilor stabilite la articolul 9 al doilea paragraf din anexa I
la Statutul Curții de Justiție se apreciază exclusiv în raport cu litigiul care constituie obiectul cauzei, o parte poate
formula recurs împotriva unei hotărâri a Tribunalului Funcției Publice care se întemeiază pe principii ce rezultă dintr‑o
altă hotărâre devenită definitivă, chiar dacă, în hotărârea care face obiectul recursului, Tribunalul Funcției Publice a analizat
aspecte de drept similare. Astfel, împrejurarea că motivarea unei hotărâri a Tribunalului Funcției Publice care ar fi devenit
definitivă admite un motiv nu împiedică autorul unui recurs admisibil să conteste, într‑un alt litigiu, aprecierea efectuată
de Tribunalul Funcției Publice cu privire la un motiv similar celui examinat în hotărârea devenită definitivă.
În plus, din articolul 9 al doilea paragraf din anexa I la Statutul Curții rezultă că este suficient ca o parte să cadă, în
tot sau în parte, în pretenții pentru a putea formula un recurs în fața Tribunalului de Primă Instanță.
(a se vedea punctele 23-26)
Trimitere la: Curte 5 octombrie 2000, Consiliul/Chvatal și alții, C‑432/98 P și C‑433/98 P, Rec., p. I‑8535, punctele 22 și
24; Tribunalul Funcției Publice 16 ianuarie 2007, Gesner/OAPI, F‑119/05, nepublicată încă în Repertoriu
2.      Stabilirea obiectului cererii introductive în cadrul unei hotărâri pronunțate de Tribunalul Funcției Publice constituie un
aspect de drept ce poate fi supus aprecierii Tribunalului de Primă Instanță în cadrul unui recurs. Din această perspectivă,
cererea introductivă constituie actul de sesizare a instanței în care părțile au obligația de a defini obiectul litigiului.
(a se vedea punctele 33 și 34)
Trimitere la: Curte 8 noiembrie 2007, Belgia/Comisia, C‑242/07 P, Rep., p. I‑9757, punctul 41; Curte 18 decembrie 2007, Weißenfels/Parlamentul
European, C‑135/06 P, Rep., p. I‑12041, punctele 51-57
3.      Prima instanță, în speță Tribunalul Funcției Publice, este singura competentă, pe de o parte, să constate faptele, cu excepția
cazului în care inexactitatea materială a constatărilor sale ar rezulta din înscrisurile din dosar, și, pe de altă parte,
să aprecieze aceste fapte. Aprecierea faptelor nu constituie, așadar, cu excepția cazului denaturării elementelor de probă
care au fost prezentate instanței menționate, un aspect de drept supus ca atare controlului Tribunalului. O astfel de denaturare
trebuie să reiasă în mod evident din înscrisurile din dosar, fără a fi necesară o nouă apreciere a faptelor și a probelor.
(a se vedea punctele 46 și 47)
Trimitere la: Curte 18 mai 2006, Archer Daniels Midland și Archer Daniels Midland Ingredients/Comisia, C‑397/03 P, Rec., p. I‑4429,
punctul 85; Curte 21 septembrie 2006, JCB Service/Comisia, C‑167/04 P, Rec., p. I‑8935, punctele 107 și 108; Tribunal 12 iulie
2007, Beau/Comisia, T‑252/06 P, nepublicată încă în Repertoriu, punctele 45-47
4.      Tribunalul Funcției Publice nu comite nicio eroare de drept atunci când se întemeiază pe articolul 78 primul paragraf din
statut și pe articolul 13 alineatul (1) din anexa VIII la statut pentru a aprecia legalitatea unei cereri a unui funcționar
de convocare a unei comisii pentru invaliditate. Astfel, din cuprinsul acestor dispoziții reiese că funcționarul care nu a
împlinit 65 de ani care, în cursul perioadei în care a dobândit drepturi de pensie, este recunoscut de comisia pentru invaliditate
ca având o invaliditate permanentă considerată totală ce îl pune în imposibilitatea de a exercita atribuțiile corespunzătoare
unui post din cariera sa și care, din acest motiv, este obligat să își suspende raporturile de muncă în cadrul Comunităților
are dreptul, pe durata incapacității respective, la prestația de invaliditate. În vederea asigurării caracterului efectiv
al acestui drept, care nu poate fi recunoscut decât în urma unei proceduri referitoare la invaliditate, trebuie să se considere
că acest drept implică în mod necesar dreptul unui astfel de funcționar de a solicita autorității împuternicite să facă numiri
inițierea procedurii amintite.
(a se vedea punctele 65-67)
Trimitere la: Curte 17 mai 1984, Bähr/Comisia, 12/83, Rec., p. 2155, punctele 12 și 13; Tribunal 26 februarie 2003, Nardone/Comisia,
T‑59/01, RecFP, p. I‑A‑55 și II‑323, punctele 31 și 32
5.      Din moment ce, în cadrul unui recurs, competența Tribunalului de Primă Instanță este limitată la aprecierea soluției legale
pronunțate cu privire la motivele dezbătute în fața Tribunalului Funcției Publice, un argument prezentat în recurs care nu
a fost invocat în cadrul procedurii în fața Tribunalului Funcției Publice trebuie respins ca inadmisibil.
(a se vedea punctele 72 și 73)
Trimitere la: Curte 1 iunie 1994, Comisia/Brazzelli Lualdi și alții, C‑136/92 P, Rec., p. I‑1981, punctul 59; Curte 7 noiembrie
2002, Glencore și Compagnie Continentale/Comisia, C‑24/01 P și C‑25/01 P, Rec., p. I‑10119, punctul 62; Curte 28 septembrie
2006, El Corte Inglés/OAPI și Pucci, C‑104/05 P, nepublicată în Recueil, punctul 40
6.      Atunci când este sesizată cu o cerere a unui funcționar de inițiere a unei proceduri referitoare la invaliditate, autoritatea
împuternicită să facă numiri este, în principiu, obligată, în conformitate cu dispozițiile articolului 78 din statut, astfel
cum au fost clarificate prin articolul 13 alineatul (1) din anexa VIII la statut, să inițieze procedura amintită. Aceste dispoziții
conferă autorității menționate o competență nediscreționară, în sensul că autoritatea este obligată să inițieze procedura
referitoare la invaliditate dacă constată că sunt îndeplinite condițiile prevăzute de aceste dispoziții. În această privință,
ar fi contrar acestor dispoziții să se considere că sesizarea comisiei pentru invaliditate ar avea un simplu caracter facultativ
pentru administrație, deoarece astfel de condiții de sesizare ar avea ca efect privarea de caracterul său efectiv a dreptului
recunoscut funcționarului prin aceste dispoziții. În aceste condiții, autoritatea menționată, care nu este competentă să efectueze
aprecieri de ordin medical, nu poate respinge în mod întemeiat o cerere de convocare a unei comisii pentru invaliditate decât
în ipoteza în care ar dispune de elemente obiective și necontestate care fac imposibilă îndeplinirea condițiilor de fond cuprinse
în dispozițiile menționate.
De altfel, nu sunt contradictorii constatarea că autoritatea împuternicită să facă numiri exercită o competență nediscreționară
în materia convocării unei comisii pentru invaliditate și recunoașterea, în același timp, a faptului că pot interveni elemente
de apreciere în exercitarea acestei competențe. Astfel, autoritatea menționată este îndreptățită să controleze dacă vreuna
dintre condițiile pentru exercitarea competenței sale nediscreționare nu este îndeplinită, fără însă a beneficia de o marjă
de apreciere.
(a se vedea punctele 78-82)