HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a noua)
12 iunie 2025(*)
„ Trimitere preliminară – Securitate socială – Lucrători migranți – Coordonarea sistemelor de securitate socială – Regulamentul (CE) nr. 883/2004 – Articolul 85 alineatul (1) – Prestații datorate în temeiul legislației unui stat membru pentru prejudicii survenite pe teritoriul unui alt stat membru – Dreptul la o cale de atac al instituțiilor debitoare împotriva terțului responsabil – Drepturi deținute de victimă – Subrogație – Limite ”
În cauza C‑7/24,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Retten i Svendborg (Tribunalul din Svendborg, Danemarca), prin decizia din 2 ianuarie 2024, primită de Curte la 4 ianuarie 2024, în procedura
Deutsche Rentenversicherung Nord,
BG Verkehr
împotriva
Gjensidige Forsikring, filială daneză a Gjensidige Forsikring ASA, Norvegia, în calitate de reprezentant al Marius Pedersen A/S,
Gjensidige Forsikring, filială daneză a Gjensidige Forsikring ASA, Norvegia,
CURTEA (Camera a noua),
compusă din domnul N. Jääskinen, președinte de cameră, domnul A. Arabadjiev (raportor) și doamna R. Frendo, judecători,
avocat general: domnul R. Norkus,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 26 martie 2025,
luând în considerare observațiile prezentate:
–        pentru Deutsche Rentenversicherung Nord și BG Verkehr, de T. Birch, advokat;
–        pentru Gjensidige Forsikring, filială daneză a Gjensidige Forsikring ASA, Norvegia, în calitate de reprezentant al Marius Pedersen A/S, și Gjensidige Forsikring, filială daneză a Gjensidige Forsikring ASA, Norvegia, de H. Saugmandsgaard Øe, advokat;
–        pentru guvernul ceh, de J. Benešová, M. Smolek și J. Vláčil, în calitate de agenți;
–        pentru Comisia Europeană, de M.‑L. Ehlers Defontaine și B.‑R. Killmann, în calitate de agenți,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Hotărâre
1        Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 85 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO 2004, L 166, p. 1, rectificare în JO 2004, L 200, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82, rectificare în JO 2016, L 296, p. 25).
2        Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Deutsche Rentenversicherung Nord (denumită în continuare „DRV‑N”) și BG Verkehr (denumită în continuare „BG‑V”), pe de o parte, și Gjensidige Forsikring (denumită în continuare „GF”), filială daneză a Gjensidige Forsikring ASA, Norvegia, acționând în calitate de reprezentant al Marius Pedersen A/S (denumită în continuare „MP”) și în nume propriu, pe de altă parte, în legătură cu o acțiune în regres referitoare la prestații plătite văduvei unui resortisant german decedat în urma unui accident de muncă survenit în Danemarca.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
3        Articolul 85 alineatul (1) din Regulamentul nr. 883/2004 prevede:
„În cazul în care, în temeiul legislației unui stat membru, o persoană beneficiază de prestații ca urmare a unui prejudiciu rezultat din fapte desfășurate într‑un alt stat membru, toate drepturile instituției debitoare față de o parte terță care are obligația să furnizeze compensații pentru repararea prejudiciului sunt reglementate de următoarele reguli:
(a)      în cazul în care instituția responsabilă de furnizarea prestațiilor este, în temeiul legislației pe care o aplică, subrogată în drepturile pe care beneficiarul le are împotriva părții terțe, această subrogare se recunoaște de fiecare stat membru;
(b)      în cazul în care instituția responsabilă de furnizarea prestațiilor are un drept direct împotriva părții terțe, fiecare stat membru recunoaște acest drept.”
Dreptul danez
4        Potrivit articolului 1 alineatul 1 din erstatningsansvarslov (Legea privind răspunderea civilă) din 24 august 2018:
„Persoana răspunzătoare pentru vătămări corporale plătește despăgubiri pentru pierderea de venituri, cheltuielile medicale și alte pierderi rezultate din vătămare, precum și despăgubiri pentru prejudiciul moral.”
5        Articolul 13 alineatul 1 din această lege prevede:
„Indemnizația pentru pierderea sprijinului familial al soțului sau al concubinului se ridică la 30 % din despăgubirea pe care defunctul ar fi trebuit să o primească în cazul unei incapacități profesionale totale […] Cu toate acestea, indemnizația trebuie să fie de cel puțin 644 000 [de coroane daneze (DKK) (aproximativ 83 720 de euro)], cu excepția unor împrejurări speciale.”
6        Articolul 17 alineatul 1 din legea menționată prevede:
„Prestațiile furnizate în temeiul legislației sociale, inclusiv indemnizațiile zilnice, asistența medicală, pensiile prevăzute de legislația privind pensiile sociale și prestațiile prevăzute de Legea privind asigurarea pentru accidente de muncă nu pot constitui temeiul unei acțiuni în regres împotriva autorului prejudiciului. […]”
7        Articolul 26a alineatul 1 din aceeași lege prevede:
„Persoana care, în mod deliberat sau din neglijență gravă, cauzează decesul unei alte persoane poate fi obligată să plătească despăgubiri urmașilor care aveau o legătură deosebit de strânsă cu defunctul.”
8        Potrivit articolului 19 alineatul 1 din arbejdsskadesikringslov (Legea privind asigurarea pentru accidente de muncă) din 19 august 2022:
„În cazul în care un accident de muncă a condus la deces, soțul supraviețuitor are dreptul la o sumă tranzitorie de 191 000 [DKK (aproximativ 28 830 de euro)] (valoarea 2024) dacă încheierea căsătoriei este anterioară accidentului de muncă, iar coabitarea era efectivă la momentul decesului victimei. Cuantumul se regularizează în conformitate cu articolul 25.”
9        Articolul 20 alineatul 1 din această lege are următorul cuprins:
„Persoana care are dreptul la o sumă tranzitorie în temeiul articolului 19 alineatele 1-3 și care a pierdut un susținător al familiei ca urmare a decesului persoanei accidentate sau ale cărei mijloace de subzistență au fost afectate în alt mod ca urmare a decesului are dreptul la o despăgubire în acest temei. Indemnizația se stabilește în funcție de amploarea sprijinului și de capacitatea supraviețuitorului de a se întreține, ținând seama de vârstă, de starea sa de sănătate, de educație, de locul său de muncă, precum și de dependența și de situația sa financiară.”
10      Articolul 77 alineatul 1 din legea menționată prevede:
„Prestațiile prevăzute de lege nu pot constitui temeiul unei acțiuni în regres împotriva autorului unui prejudiciu care și‑a angajat răspunderea față de persoanele accidentate sau față de urmașii acestora […] Drepturile persoanelor accidentate sau ale urmașilor acestora împotriva persoanei responsabile pentru prejudiciu se reduc în măsura în care le‑au fost plătite sau le sunt datorate prestații în temeiul prezentei legi. […]”
Dreptul german
11      Articolul 46 din Sozialgesetzbuch, Sechstes Buch (VI) – Gesetzliche Rentenversicherung (cartea VI din Codul securității sociale) – Regimul legal de asigurări de pensii, denumit în continuare „SGB VI”) prevede acordarea unei pensii de soție supraviețuitoare sau de soț supraviețuitor văduvelor sau văduvilor atunci când soțul decedat a fost asigurat în perioada minimă impusă în general.
12      Articolul 116 din Sozialgesetzbuch, Zehntes Buch (X) – Sozialverwaltungsverfahren und Sozialdatenschutz (cartea X din Codul securității sociale) – Procedura administrativă în materie socială și protecția datelor sociale, denumit în continuare „SGB X”) conferă instituțiilor de securitate socială un drept de subrogare în drepturile deținute eventual de beneficiari față de terții responsabili pentru prestațiile pe care instituțiile erau obligate să le acorde ca urmare a prejudiciului suferit.
Litigiul principal și întrebarea preliminară
13      La 15 iulie 2015, un resortisant german, care lucra ca șofer la export pentru o societate germană, a fost rănit într‑un accident care s‑a produs în timp ce ajuta la încărcarea de mărfuri în camionul său la una dintre adresele comerciale ale MP din Danemarca. Aceste leziuni au dus la decesul său la scurt timp după aceea.
14      MP și‑a recunoscut răspunderea civilă pentru acest deces. GF, asigurător al acestei societăți în temeiul răspunderii civile, a plătit văduvei lucrătorului decedat, la cererea avocatului acesteia, o indemnizație pentru pierderea unui sprijin familial, calculată în conformitate cu dreptul danez.
15      Pe de altă parte, DRV‑N și BG‑V, la care defunctul era asigurat în calitate de lucrător german, au plătit o pensie de soț supraviețuitor văduvei sale, în conformitate cu articolul 46 din SGB VI.
16      Întrucât articolul 116 din SGB X prevede un drept de subrogare în drepturile văduvei lucrătorului decedat față de terțul responsabil în ceea ce privește pensia astfel plătită, DRV‑N și BG‑V au solicitat rambursarea acestei pensii de la MP și de la GF.
17      MP și GF au refuzat să dea curs acestei cereri pentru motivul că nu era întemeiată în raport cu dreptul danez. Astfel, pe de o parte, dreptul la o pensie de soț supraviețuitor în temeiul legislației germane, care este plătită independent de cauza decesului, nu ar corespunde dreptului la o indemnizație pentru pierderea unui sprijin familial prevăzut de legislația daneză. Pe de altă parte, întrucât GF a plătit deja această indemnizație văduvei lucrătorului decedat, aceasta nu ar putea pretinde nicio altă despăgubire în temeiul dreptului danez.
18      La 6 și la 12 iulie 2018, DRV‑N și, respectiv, BG‑V au sesizat Retten i Svendborg (Tribunalul din Svendborg, Danemarca), care este instanța de trimitere, cu o acțiune în regres împotriva MP și a GF, pentru ca aceste societăți să fie recunoscute debitoare ale prestațiilor plătite văduvei lucrătorului decedat.
19      Deși admite că indemnizația pentru pierderea unui sprijin familial plătită văduvei lucrătorului decedat a fost calculată în conformitate cu dreptul danez și că această văduvă nu poate pretinde nicio altă despăgubire în temeiul acestui drept, DRV‑N și BG‑V apreciază că această indemnizație nu a fost plătită cu efect liberatoriu în măsura în care MP și GF nu erau de bună‑credință în ceea ce privește acțiunea în regres formulată de DRV‑N și de BG‑V.
20      Pe de altă parte, acestea susțin că condițiile și întinderea drepturilor în care sunt subrogate trebuie stabilite în conformitate cu dreptul german. Chiar dacă întinderea creanței lor față de MP și de GF ar trebui stabilită în conformitate cu dreptul danez, articolul 85 alineatul (1) din Regulamentul nr. 883/2004 ar trebui interpretat în sensul că prestațiile sociale pe care le‑au plătit văduvei lucrătorului decedat nu trebuie să fie identice sau comparabile, în ceea ce privește natura lor, cu prestațiile prevăzute de dreptul danez pentru a putea face obiectul unei despăgubiri. Astfel, această dispoziție nu ar urmări să excludă acțiunea unei instituții de securitate socială debitoare împotriva autorului prejudiciului ca urmare a lipsei de identitate între prestațiile care pot fi solicitate în temeiul legislației statului membru în care își are sediul instituția de securitate socială debitoare și, respectiv, în temeiul legislației statului membru în care s‑a produs prejudiciul.
21      Instanța de trimitere arată că, în cauza principală, trebuie să se stabilească mai întâi care dintre legislațiile naționale în cauză determină întinderea drepturilor în care se subrogă o instituție de securitate socială debitoare. În continuare, această instanță ridică problema dacă o acțiune în regres presupune că prestațiile sociale a căror rambursare se solicită prezintă, prin natura lor, un caracter comparabil cu cel al prestațiilor pe care victima le‑ar putea pretinde în temeiul dreptului statului membru în care s‑a produs prejudiciul. În sfârșit, instanța de trimitere ridică problema semnificației care trebuie acordată termenilor „prin natura lor” utilizați de Højesteret (Curtea Supremă, Danemarca) în jurisprudența sa referitoare la domeniul în cauză.
22      Dreptul danez ar fi precizat în mod exhaustiv natura diferitelor despăgubiri pe care le pot pretinde victima unei vătămări corporale sau urmașii săi, precum despăgubirea pentru pierderea veniturilor profesionale, pentru pretium doloris, pentru afectarea permanentă a sănătății, pentru durerea și prejudiciul moral, pentru vătămările permanente, pentru incapacitatea profesională, pentru pierderea unui sprijin familial, cuantumul tranzitoriu în caz de deces și despăgubirea pentru delict civil. Cea mai mare parte a acestor despăgubiri ar fi plafonată.
23      Articolul 77 din Legea privind asigurarea pentru accidente de muncă ar prevedea în plus că despăgubirea calculată în conformitate cu Legea privind răspunderea civilă este subsidiară în raport cu despăgubirea pe care victima sau supraviețuitorii o pot pretinde în temeiul Legii privind asigurarea pentru accidente de muncă și că despăgubirea pentru accidentele de muncă nu poate servi drept bază pentru o acțiune în regres împotriva autorului unui prejudiciu, debitor al unei obligații de despăgubire.
24      Nici Legea privind răspunderea civilă, nici Legea privind asigurarea pentru accidente de muncă nu ar prevedea, pentru supraviețuitori, un drept la o pensie de soț supraviețuitor de aceeași natură cu cea din dreptul prevăzut în SGB VI și potrivit modalităților care decurg din aceasta. Prin urmare, nu ar fi posibil să se stabilească de la bun început o identitate între cererile de despăgubire formulate de DRV‑N și de BG‑V și despăgubirile prevăzute de Legea privind răspunderea civilă și de Legea privind asigurarea pentru accidente de muncă.
25      Instanța de trimitere apreciază astfel că nu reiese în mod clar din jurisprudența Curții dacă normele de drept substanțial ale legislației statului membru în care s‑a produs prejudiciul pot limita acțiunea în regres a instituției de securitate socială debitoare în cazul în care prestațiile de securitate socială a căror despăgubire se solicită nu sunt identice sau, cel puțin, nu sunt comparabile prin natura lor cu dreptul pe care victima ar putea să îl invoce în temeiul acestor norme de drept substanțial.
26      În aceste condiții, Retten i Svendborg (Tribunalul din Svendborg) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 85 alineatul (1) din Regulamentul [nr. 883/2004] trebuie interpretat în sensul că acțiunea în regres a instituției debitoare potrivit acestei dispoziții este condiționată de existența în statul membru în care s‑a produs prejudiciul a unui temei juridic pentru tipul de compensații sau despăgubiri pentru care se exercită acțiunea în regres sau pentru o prestație echivalentă, ca urmare a evenimentului pentru care autorul prejudiciului este răspunzător potrivit legii locului în care s‑a produs prejudiciul?”
Cu privire la întrebarea preliminară
27      Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 85 alineatul (1) din Regulamentul nr. 883/2004 trebuie interpretat în sensul că, atunci când o persoană beneficiază, în temeiul legislației statului membru în care are domiciliul, de o pensie de soț supraviețuitor ca urmare a decesului soțului său din cauza unui accident de muncă survenit într‑un alt stat membru, iar legislația primului stat membru prevede, în favoarea instituției debitoare a acestei pensii, un drept de subrogare față de terțul obligat la repararea prejudiciului rezultat din acest accident de muncă, acțiunea în regres a acestei instituții debitoare este condiționată de existența, în al doilea stat membru, a unui temei juridic care să permită obținerea unei astfel de pensii sau a unei prestații echivalente.
28      Articolul 85 alineatul (1) din Regulamentul nr. 883/2004 urmărește să permită unei instituții de securitate socială dintr‑un stat membru care a plătit prestații de securitate socială ca urmare a unui prejudiciu survenit pe teritoriul unui alt stat membru să exercite împotriva terțului responsabil de prejudiciu căile de atac prevăzute de dreptul pe care îl aplică, indiferent dacă este vorba despre calea subrogației sau a acțiunii directe. Dreptul astfel conferit instituțiilor naționale de securitate socială constituie completarea logică și echitabilă a extinderii obligațiilor instituțiilor menționate pe întreg teritoriul Uniunii, extindere care decurge din dispozițiile acestui regulament (a se vedea în acest sens Hotărârea din 2 iunie 1994, DAK, C‑428/92, EU:C:1994:222, punctul 16).
29      Această dispoziție se analizează astfel ca o normă conflictuală care impune instanței naționale sesizate cu o acțiune în despăgubire împotriva autorului prejudiciului să aplice dreptul statului membru de care aparține instituția debitoare nu numai pentru a stabili dacă această instituție se subrogă în mod legal în drepturile victimei sau ale avânzilor‑cauză ai acesteia, ci și pentru a determina natura și întinderea creanțelor în care se subrogă instituția debitoare (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 septembrie 1999, Kordel și alții, C‑397/96, EU:C:1999:432, punctul 22).
30      Astfel, dacă instanța națională ar aplica dreptul statului membru pe teritoriul căruia a survenit prejudiciul pentru a stabili întinderea dreptului la acțiune al instituției debitoare, aceasta ar putea fi determinată să priveze articolul 85 alineatul (1) din Regulamentul nr. 883/2004 de efectul său util în totalitate sau în parte. Aceasta ar fi situația în special dacă legislația statului membru pe teritoriul căruia s‑a produs prejudiciul prevedea că subrogarea legală sau acțiunea directă nu acoperă anumite tipuri de creanțe pe care instituția debitoare le poate invoca, prin subrogare sau prin acțiunea directă, în statul membru din care face parte (a se vedea în acest sens Hotărârea din 2 iunie 1994, DAK, C‑428/92, EU:C:1994:222, punctul 19).
31      Rezultă de aici că dispoziții precum cele ale articolului 17 alineatul (1) din Legea privind răspunderea civilă, care se referă la drepturile la o cale de atac ale instituțiilor de securitate socială daneze împotriva unor terți obligați la repararea prejudiciilor care au determinat plata unor prestații de securitate socială, nu pot fi aplicate pentru a stabili dacă și în ce măsură o instituție debitoare a unui alt stat membru decât Regatul Danemarcei dispune de un drept la o cale de atac împotriva autorului unui prejudiciu survenit pe teritoriul danez, unde se aplică aceste dispoziții. Astfel de dispoziții nu se opun, așadar, acțiunii unei instituții debitoare a unui alt stat membru decât cel în care se aplică acestea (a se vedea în acest sens Hotărârea din 2 iunie 1994, DAK, C‑428/92, EU:C:1994:222, punctul 22).
32      În aceste condiții, articolul 85 alineatul (1) din Regulamentul nr. 883/2004 urmărește numai să asigure că dreptul la acțiune de care poate beneficia instituția debitoare în temeiul legislației pe care o aplică este recunoscut de celelalte state membre. Acesta nu are ca obiect modificarea normelor aplicabile pentru a stabili dacă și în ce măsură trebuie angajată răspunderea extracontractuală a terțului autor al prejudiciului. Răspunderea terțului rămâne supusă normelor de fond pe care trebuie să le aplice în mod normal instanța națională sesizată de victimă sau de avânzii‑cauză ai acesteia, cu alte cuvinte, în principiu, legislației statului membru pe teritoriul căruia s‑a produs prejudiciul (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 septembrie 1999, Kordel și alții, C‑397/96, EU:C:1999:432, punctul 15).
33      Rezultă că drepturile pe care victima sau avânzii‑cauză ai acesteia le dețin împotriva autorului prejudiciului, precum și condițiile de deschidere a acțiunii în despăgubire în fața instanțelor din statul membru pe teritoriul căruia s‑a produs prejudiciul sunt stabilite potrivit dreptului acestui stat, inclusiv normelor de drept internațional privat care sunt aplicabile (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 septembrie 1999, Kordel și alții, C‑397/96, EU:C:1999:432, punctul 16).
34      Instituția debitoare se poate subroga numai în drepturile stabilite în acest mod. Astfel, o asemenea subrogare nu poate avea drept consecință crearea, în favoarea beneficiarului prestațiilor, a unor drepturi suplimentare față de un terț (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 septembrie 1999, Kordel și alții, C‑397/96, EU:C:1999:432, punctul 17).
35      În plus, dreptul de subrogare nu acoperă, printre despăgubirile recunoscute victimei sau avânzilor‑cauză ai acesteia de legislația statului membru pe teritoriul căruia s‑a produs prejudiciul, decât pe cele care corespund prestațiilor plătite de instituția debitoare, cu excluderea despăgubirilor acordate pentru prejudiciul moral sau în funcție de alte elemente ale prejudiciului cu caracter personal (Hotărârea din 16 februarie 1977, Töpfer și alții, 72/76, EU:C:1977:27, punctul 19).
36      În speță, din jurisprudența amintită la punctele 28-35 din prezenta hotărâre rezultă, în primul rând, că existența și întinderea subrogării în drepturile văduvei lucrătorului decedat, de care beneficiază DRV‑N și BG‑V în temeiul articolului 116 din SGB X cu titlu de prestații pe care acestea din urmă i le plătesc în temeiul articolului 46 din SGB VI, sunt determinate de dreptul german și că, contrar celor pretinse de MP și GF, articolul 17 alineatul 1 din Legea privind răspunderea civilă nu poate împiedica acțiunea în regres a DRV‑N și a BG‑V întemeiată pe aceste drepturi subrogate.
37      În al doilea rând, această subrogare nu poate crea, în schimb, nici pentru văduva lucrătorului decedat, nici pentru DRV‑N sau BG‑V, drepturi suplimentare față de cele conferite văduvei de dreptul danez.
38      În această privință, astfel cum reiese din decizia de trimitere, dreptul danez nu cunoaște un drept la pensie de soț supraviețuitor precum cel instituit de dreptul german. În schimb, acest drept prevede, mai întâi, la articolul 13 alineatul 1 din Legea privind răspunderea civilă și la articolul 20 din Legea privind asigurarea pentru accidente de muncă, că o indemnizație pentru pierderea unui sprijin familial este datorată soțului supraviețuitor, aceasta fiind deja plătită de GF văduvei lucrătorului decedat. În continuare, articolul 26a alineatul 1 din Legea privind răspunderea civilă prevede o despăgubire pentru prejudiciul moral suferit de supraviețuitori care aveau o legătură deosebit de strânsă cu defunctul. În sfârșit, articolul 19 alineatul 1 din Legea privind asigurarea pentru accidente de muncă prevede, în anumite condiții, acordarea unei indemnizații tranzitorii soțului supraviețuitor.
39      Trebuie să se arate, pe de o parte, că nu rezultă în mod clar din decizia de trimitere dacă despăgubirea pentru prejudiciul moral suferit era, în cazul de față, datorată văduvei lucrătorului defunct și nici dacă aceasta a fost plătită de GF. În plus, deși instanța de trimitere a arătat în această decizie că, potrivit Arbejdsmarkedets Erhvervssikring i Danemark (asigurarea profesională a pieței muncii din Danemarca), accidentul care se află la originea cauzei principale nu oferea, în beneficiul acestei văduve, un drept la prestații în temeiul Legii privind asigurarea pentru accidente de muncă precum indemnizația tranzitorie și indemnizația pentru pierderea unui sprijin familial, prevăzute la articolul 19 alineatul 1 și, respectiv, la articolul 20 din această lege, nu reiese că această apreciere are un caracter definitiv și că ea exclude, așadar, pertinența acestor despăgubiri în cadrul litigiului principal.
40      Pe de altă parte, în măsura în care GF a plătit deja una sau, după caz, mai multe dintre aceste indemnizații văduvei lucrătorului decedat, revine exclusiv instanței de trimitere sarcina de a stabili dacă astfel de plăți au avut, în temeiul dreptului național aplicabil, un efect liberatoriu pentru MP și GF în privința cererilor prezentate de DRV‑N și de BG‑V în cadrul acțiunii lor în regres.
41      În al treilea rând, în ceea ce privește aspectul dacă indemnizația pentru pierderea unui sprijin familial, prevăzută de dreptul danez și plătită de GF văduvei lucrătorului decedat, corespunde, în sensul jurisprudenței amintite la punctul 35 din prezenta hotărâre, pensiei de soț supraviețuitor plătite de DRV‑N și BG‑V, trebuie amintit că Regulamentul nr. 883/2004 nu instituie un regim comun de securitate socială și că, în lipsa unei armonizări la nivelul Uniunii în acest domeniu, revine fiecărui stat membru sarcina de a stabili în legislația sa, printre altele, condițiile care dau dreptul la prestații sociale (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 aprilie 2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, punctul 61 și jurisprudența citată).
42      În consecință, astfel cum arată în mod întemeiat guvernul ceh și Comisia Europeană, prestațiile plătite în urma unui eveniment declanșator, precum un accident de muncă, pot varia considerabil de la un stat membru la altul, iar cerințe prea stricte în ceea ce privește corespondența necesară între prestațiile prevăzute de drepturile diferitelor state membre în cauză ar risca să priveze articolul 85 alineatul (1) din Regulamentul nr. 883/2004 de efectul său util.
43      Prin urmare, este necesar să se considere că dreptul de subrogare prevăzut de legislația unui stat membru pentru o prestație plătită în temeiul aceleiași legislații, în sensul articolului 85 alineatul (1) din Regulamentul nr. 883/2004, se poate extinde la o prestație prevăzută de legislația statului membru pe teritoriul căruia au survenit faptele aflate la originea unui eveniment declanșator, precum un accident de muncă, atunci când ambele prestații sunt suficient de comparabile în ceea ce privește obiectele și finalitățile lor respective.
44      În speță, rezultă că prestațiile daneză și germană sunt acordate în urma decesului susținătorului familiei și urmăresc, ambele, despăgubirea supraviețuitorilor apropiați în special pentru beneficiul nerealizat legat de dispariția veniturilor defunctului.
45      În plus, potrivit instanței de trimitere, articolul 77 alineatul 1 din Legea privind asigurarea pentru accidente de muncă prevede printre altele că drepturile supraviețuitorilor persoanelor accidentate față de persoana responsabilă pentru prejudiciu sunt reduse în măsura în care le‑au fost plătite sau le sunt datorate prestații în temeiul acestei legi. Rezultă că obiectul și finalitățile indemnizației pentru pierderea unui sprijin familial pot fi considerate ca fiind corespunzătoare, în temeiul legislației daneze, celor ale prestațiilor sociale furnizate în temeiul acestei legislații ca urmare a unui accident de muncă.
46      În aceste condiții, trebuie să se considere că, sub rezerva unei verificări de către instanța de trimitere, cele două prestații în discuție în litigiul principal sunt, în ceea ce privește obiectele și finalitățile lor, suficient de comparabile pentru ca dreptul de subrogare prevăzut la articolul 116 din SGB X și menționat la articolul 85 alineatul (1) din Regulamentul nr. 883/2004 să se poată extinde la indemnizația pentru pierderea unui sprijin familial, în limitele plafoanelor prevăzute de legislația daneză.
47      În al patrulea rând, în ceea ce privește indemnizația tranzitorie prevăzută de dreptul danez și indemnizația prin care se urmărește repararea prejudiciului moral suferit, care au făcut obiectul unei dezbateri între părți în ședința în fața Curții, este suficient să se arate, pe de o parte, că dosarul prezentat Curții nu conține elementele necesare pentru a-i permite Curții să furnizeze instanței de trimitere indicații utile privind caracterul suficient de comparabil sau necomparabil al obiectului și al finalității indemnizației tranzitorii cu cele ale prestațiilor plătite de DRV‑N și de BG‑V văduvei lucrătorului decedat. Pe de altă parte, din jurisprudența amintită la punctul 35 din prezenta hotărâre rezultă că obiectul și finalitățile unei indemnizații prin care se urmărește repararea prejudiciului moral suferit nu pot fi considerate suficient de comparabile cu cele ale pensiei de soț supraviețuitor plătite în speță de DRV‑N și de BG‑V.
48      Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată că articolul 85 alineatul (1) din Regulamentul nr. 883/2004 trebuie interpretat în sensul că, atunci când o persoană beneficiază, în temeiul legislației statului membru în care are domiciliul, de o pensie de soț supraviețuitor ca urmare a decesului soțului său din cauza unui accident de muncă survenit pe teritoriul unui alt stat membru, iar legislația primului stat membru prevede, în favoarea instituției debitoare a acestei pensii, un drept de subrogare față de terțul obligat la repararea prejudiciului rezultat din acest accident de muncă, acțiunea în regres a acestei instituții debitoare nu este condiționată de existența, în al doilea stat membru, a unui temei juridic care să permită obținerea unei astfel de pensii sau a unei prestații echivalente, în măsura în care este suficient ca prestațiile prevăzute ca urmare a unui eveniment declanșator, precum un accident de muncă, de legislațiile statelor membre în cauză să fie suficient de comparabile în ceea ce privește obiectul și finalitățile lor respective pentru ca dreptul de subrogare prevăzut de legislația primului stat membru și menționat la acest articol 85 alineatul (1) să se poată extinde la prestația prevăzută de al doilea stat membru.
Cu privire la cheltuielile de judecată
49      Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a noua) declară:
Articolul 85 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială
trebuie interpretat în sensul că,
atunci când o persoană beneficiază, în temeiul legislației statului membru în care are domiciliul, de o pensie de soț supraviețuitor ca urmare a decesului soțului său din cauza unui accident de muncă survenit pe teritoriul unui alt stat membru, iar legislația primului stat membru prevede, în favoarea instituției debitoare a acestei pensii, un drept de subrogare față de terțul obligat la repararea prejudiciului rezultat din acest accident de muncă, acțiunea în regres a acestei instituții debitoare nu este condiționată de existența, în al doilea stat membru, a unui temei juridic care să permită obținerea unei astfel de pensii sau a unei prestații echivalente, în măsura în care este suficient ca prestațiile prevăzute ca urmare a unui eveniment declanșator, precum un accident de muncă, de legislațiile statelor membre în cauză să fie suficient de comparabile în ceea ce privește obiectul și finalitățile lor respective pentru ca dreptul de subrogare prevăzut de legislația primului stat membru și menționat la acest articol 85 alineatul (1) să se poată extinde la prestația prevăzută de al doilea stat membru.
Semnături
*      Limba de procedură: daneza.