62008CJ0274
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a patra)
29 octombrie 2009 (
*1
)
„Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2003/54/CE — Articolul 15 alineatul (2) — Articolul 23 alineatul (2) — Piața internă de energie electrică — Aprobarea prealabilă a metodologiilor folosite pentru calcularea sau stabilirea condițiilor de racordare și de acces la rețelele naționale, inclusiv tarifele de transport și de distribuție — Autoritate națională de reglementare”
În cauza C-274/08,
având ca obiect o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor formulată în temeiul articolului 226 CE, introdusă la 25 iunie 2008,
Comisia Comunităților Europene, reprezentată de domnul B. Schima și de doamna P. Dejmek, în calitate de agenți, cu domiciliul ales în Luxemburg,
reclamantă,
împotriva
Regatului Suediei, reprezentat de doamna A. Falk, în calitate de agent,
pârât,
CURTEA (Camera a patra),
compusă din domnul K. Lenaerts, președintele Camerei a treia, îndeplinind funcția de președinte al Camerei a patra, doamna R. Silva de Lapuerta, domnii E. Juhász (raportor), G. Arestis și T. von Danwitz, judecători,
avocat general: domnul D. Ruiz-Jarabo Colomer,
grefier: domnul N. Nanchev, administrator,
având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 18 iunie 2009,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Prin cererea introductivă, Comisia Comunităților Europene solicită Curții să constate că,
—
prin faptul că a omis să adopte, în conformitate cu articolul 15 alineatul (2) literele (b) și (c) din Directiva 2003/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața internă de energie electrică și de abrogare a Directivei 96/92/CE (JO L 176, p. 37, rectificare în JO 2004, L 16, p. 74, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 61, denumită în continuare „directiva”), dispozițiile necesare pentru a asigura separarea funcțională, într-o întreprindere integrată pe verticală, între interesele de distribuție și de producție și
—
prin faptul că nu a însărcinat autoritatea de reglementare să stabilească sau să aprobe, înainte de intrarea lor în vigoare, cel puțin metodologiile folosite pentru calcularea sau stabilirea condițiilor de racordare și de acces la rețelele naționale, inclusiv tarifele de transport și de distribuție, în conformitate cu articolul 23 alineatul (2) litera (a) din directivă,
Regatul Suediei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul directivei.
Cadrul juridic
Dreptul comunitar
2
Potrivit considerentului (2) al directivei, sunt necesare dispoziții concrete în special pentru asigurarea unor condiții de concurență echitabile la nivelul producției și pentru reducerea riscului poziției dominante pe piață și a comportamentului agresiv, asigurându-se tarife de transport și de distribuție nediscriminatorii, prin accesul la rețea pe bază de tarife publicate înainte de intrarea lor în vigoare.
3
Conform considerentului (6) al directivei, „[p]entru o bună funcționare a concurenței, accesul la rețea trebuie să fie nediscriminatoriu, transparent și bazat pe prețuri stabilite în mod echitabil”.
4
Potrivit considerentului (13) al directivei, este necesară luarea unor măsuri suplimentare în vederea asigurării unor tarife transparente și nediscriminatorii pentru accesul la rețele, tarife care ar trebui să fie aplicabile tuturor utilizatorilor rețelei, fără nicio discriminare.
5
Considerentul (15) al directivei este redactat după cum urmează:
„Existența unei reglementări eficiente asigurate de una sau mai multe autorități de reglementare naționale constituie un element important pentru garantarea existenței unor condiții nediscriminatorii de acces la rețea. Statele membre specifică funcțiile, competențele și prerogativele administrative ale autorităților de reglementare. Este important ca autoritățile de reglementare din toate țările membre să aibă în comun un set minim de competențe. Competențele acestor autorități de reglementare naționale ar trebui să includă competența de a stabili sau de a aproba tarifele sau, cel puțin, metodele de calcul al tarifelor de transport și de distribuție. Pentru a evita incertitudinea și litigiile costisitoare și îndelungate, aceste tarife ar trebui publicate înainte de intrarea lor în vigoare.”
6
Considerentul (18) al directivei are următorul cuprins:
„Autoritățile de reglementare naționale ar trebui să aibă posibilitatea de a stabili sau de a aproba tarifele sau metodele de calcul al tarifelor, pe baza propunerii operatorului de rețele de transport sau a operatorului (operatorilor) de rețele de distribuție sau pe baza unei propuneri agreate de acest (acești) operator(i) și de utilizatorii rețelei. În realizarea acestor sarcini, autoritățile de reglementare naționale ar trebui să asigure faptul că tarifele de transport și de distribuție sunt nediscriminatorii și reflectă costurile și ar trebui să țină cont de costurile de rețea marginale evitate pe termen lung, ca urmare a producției distribuite și a măsurilor de gestionare a cererii.”
7
Potrivit considerentelor (26) și (31) ale directivei, printre obiectivele acesteia figurează „niveluri egale de concurență în toate statele membre” și „crearea unei piețe interne a energiei electrice pe deplin operaționale[,] în care să există concurență reală”.
8
Potrivit definiției cuprinse în articolul 2 punctul 21 din directivă, în sensul acesteia, „întreprindere integrată pe verticală” înseamnă „o întreprindere sau un grup de întreprinderi ale căror relații reciproce sunt definite la articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 4064/89 al Consiliului din 21 decembrie 1989 privind controlul concentrărilor între întreprinderi [JO L 395, p. 1, rectificare în JO L 257, p. 13, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1310/97 al Consiliului din, JO L 180, p. 1] și care asigură cel puțin una din următoarele funcții: transport sau distribuție și cel puțin una din următoarele funcții: producere sau furnizare a energiei electrice”.
9
Articolul 15, privitor la separarea juridică a operatorilor de rețele de distribuție, cuprins în capitolul V din directivă, intitulat „Exploatarea rețelei de distribuție”, este redactat după cum urmează:
„(1)   Atunci când operatorul rețelei de distribuție face parte dintr-o întreprindere integrată pe verticală, el trebuie să fie independent față de alte activități nelegate de distribuție, cel puțin în ceea ce privește forma sa juridică, organizarea și procesul decizional. Aceste norme nu creează obligația de a separa proprietatea activelor operatorului de rețele de distribuție de întreprinderea integrată pe verticală.
(2)   În plus față de cerințele de la alineatul (1), atunci când operatorul de rețele de distribuție face parte dintr-o întreprindere integrată pe verticală, acesta este independent de celelalte activități nelegate de distribuție, în ceea ce privește organizarea și procesul decizional. Pentru a asigura această independență, se aplică următoarele criterii minime:
(a)
persoanele răspunzătoare de gestionarea operatorului de rețele de distribuție nu pot face parte din structurile întreprinderii de energie electrică integrate, care răspund, direct sau indirect, de gestionarea cotidiană a activităților de producere, distribuție și furnizare a energiei electrice;
(b)
trebuie luate măsurile adecvate pentru a asigura faptul că interesele profesionale ale persoanelor răspunzătoare de gestionarea operatorului de rețele de distribuție sunt luate în considerare astfel încât să se asigure posibilitatea acestora de a acționa independent;
(c)
operatorul de rețele de distribuție are competențe efective de luare a deciziilor, independent de întreprinderea de energie electrică integrată, în ceea ce privește elementele de active necesare pentru exploatarea, întreținerea sau dezvoltarea rețelei. Acest fapt nu ar trebui să împiedice existența unor mecanisme de coordonare corespunzătoare, care să asigure protejarea drepturilor de supraveghere economică și de gestionare ale societății-mamă, în privința rentabilității activelor unei filiale, reglementate indirect în conformitate cu articolul 23 alineatul (2). În special, prezenta dispoziție permite societății-mamă să aprobe planul financiar anual sau orice instrument echivalent al operatorului rețelei de distribuție și să stabilească limitele globale ale nivelului de îndatorare a filialei sale. În schimb, aceasta nu permite societății-mamă să dea instrucțiuni privind operațiunile zilnice, nici în ceea ce privește deciziile individuale referitoare la construirea sau modernizarea liniilor de distribuție, care nu depășesc limitele stabilite de planul financiar aprobat sau de oricare alt instrument echivalent;
(d)
operatorul de rețea de distribuție stabilește un program de conformitate care să conțină măsurile luate pentru a garanta excluderea comportamentului discriminatoriu și asigură monitorizarea corespunzătoare a respectării acestuia. Programul stabilește obligațiile specifice ale salariaților pentru realizarea acestui obiectiv. Persoana sau organismul care răspunde de monitorizarea respectării programului de conformitate prezintă autorității de reglementare prevăzute la articolul 23 alineatul (1) un raport anual cuprinzând măsurile luate. Acest raport anual trebuie publicat.
Statele membre pot decide să nu aplice dispozițiile alineatelor (1) și (2) întreprinderilor de energie electrică integrate care alimentează mai puțin de 100000 de consumatori racordați sau care aprovizionează mici rețele izolate.”
10
Articolul 20, privitor la accesul terților, cuprins în capitolul VII din directivă, intitulat „Organizarea accesului la rețea”, prevede următoarele la alineatul (1):
„Statele membre asigură punerea în aplicare, pentru toți consumatorii eligibili, a unei rețele de acces al terțelor părți la rețelele de transport și de distribuție. Acest sistem, bazat pe tarife publicate, trebuie aplicat, în mod obiectiv și fără discriminare, între utilizatorii rețelei. Statele membre garantează că aceste tarife sau metodele de calcul al acestora sunt aprobate înainte de intrarea lor în vigoare în conformitate cu articolul 23 și că aceste tarife și metodele de calcul, atunci când sunt aprobate doar metodele de calcul, sunt publicate înainte de intrarea lor în vigoare.”
11
Articolul 23, privitor la autoritățile de reglementare, cuprins în același capitol, prevede următoarele la alineatele (2)-(5):
„(2)   Autoritățile de reglementare răspund de stabilirea sau aprobarea, înainte de intrarea lor în vigoare, cel puțin a metodologiilor folosite pentru calcularea sau stabilirea:
(a)
condițiilor de racordare și acces la rețelele naționale, inclusiv tarifele de transport și distribuție. Aceste tarife sau metodologii permit realizarea investițiilor necesare în viabilitatea rețelelor;
(b)
condițiilor de prestare a serviciilor de ajustare.
(3)   Sub rezerva alineatului (2), statele membre pot prevedea ca autoritățile de reglementare să prezinte organului competent din statul membru în cauză, în vederea unei decizii oficiale, tarifele sau cel puțin metodologiile menționate la alineatul respectiv, precum și modificările de la alineatul (4). În acest caz, organul competent poate aproba sau refuza proiectul de decizie prezentat de autoritatea de reglementare. Tarifele, metodele sau modificările acestora se publică împreună cu decizia privind adoptarea oficială. De asemenea, se publică orice refuz oficial al unui proiect de decizie, însoțit de justificarea acestuia.
(4)   Autoritățile de reglementare sunt abilitate să solicite ca operatorii de rețele de transport și de distribuție să modifice, dacă este necesar, condițiile, tarifele, dispozițiile, mecanismele și metodologiile menționate la alineatele (1), (2) și (3), pentru a se asigura că acestea sunt proporționale și aplicate în mod nediscriminatoriu.
(5)   Orice parte care depune plângere împotriva unui operator de rețele de transport sau de distribuție cu privire la aspectele menționate la alineatele (1), (2) și (4) se poate adresa autorității de reglementare care, acționând ca autoritate de soluționare a litigiului, ia o decizie în termen de două luni de la data primirii plângerii. Această perioadă poate fi prelungită cu două luni atunci când autoritatea de reglementare solicită informații suplimentare. Această perioadă poate fi prelungită în continuare cu acordul părții care a depus plângerea. Decizia are efect obligatoriu, în măsura în care nu este anulată printr-o cale de atac.
Atunci când plângerea se referă la tarife de conectare pentru instalații de producție noi de capacitate mare, perioada de două luni poate fi prelungită de către autoritatea de reglementare.”
12
Articolul 30 alineatul (1) din directivă prevede că statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 19 februarie 1999 [a se citi „până la ”] și informează de îndată Comisia cu privire la aceasta. Potrivit alineatului (2) al aceluiași articol, statele membre pot amâna punerea în aplicare a articolului 15 alineatul (1) până la . Această amânare nu aduce atingere cerințelor prevăzute la articolul 15 alineatul (2).
Dreptul național
13
Potrivit capitolului 3, articolul 3 din Legea (2005:551) privind societatea comercială pe acțiuni [Aktiebolagslag (2005:551)], obiectul unei societăți comerciale pe acțiuni este de a produce profit pentru acționarii săi, cu excepția cazului în care statutele acestei societăți cuprind dispoziții contrare. Atribuțiile adunării generale a acționarilor sunt descrise la capitolul 7 din legea menționată. Capitolul 8 din aceasta cuprinde dispoziții privitoare la consiliul de administrație și la președinte-director general și prevede, printre altele, atribuțiile principale ale consiliului de administrație, funcțiile președintelui-director general și restricțiile generale ale prerogativelor împuternicitului. Aceeași lege cuprinde, la capitolul 17 articolul 3, intitulat „Protecția capitalurilor proprii imobilizate și norma prudențială”, dispoziții care restrâng repartizarea profitului unei filiale către societatea-mamă a acesteia.
14
Capitolul 4 din Legea (1997:857) privind energia electrică [Ellag (1997:857)] reglementează tarifele de rețea, iar capitolul 12 din aceasta privește reglementarea și controlul. Aceste dispoziții sunt redactate după cum urmează:
„Capitolul 4 – Tarife de rețea
Aspecte generale
Articolul 1 – Tarifele de rețea se stabilesc astfel încât beneficiile totale pe care le obține concesionarul din administrarea rețelei să fie rezonabile prin raportare, pe de o parte, la condițiile obiective de administrare a unei rețele și, pe de altă parte, la modalitățile de administrare a rețelei de către concesionar.
Tarifele de rețea sunt obiective și nediscriminatorii.
La stabilirea tarifelor de rețea pentru transportul energiei electrice, se iau în considerare în special următoarele: numărul de puncte de conexiune, situația geografică a punctelor de conexiune, cantitatea de energie transportată, puterea subscrisă, costurile rețelei superioare și calitatea transportului energiei electrice.
La stabilirea tarifelor de rețea în vederea conectării la o linie sau la un circuit, se iau în considerare în special următoarele: situația geografică a punctelor de conexiune și puterea subscrisă la punctul de conexiune.
Guvernul sau, pe baza delegației date de guvern, autoritatea de reglementare a rețelelor poate adopta dispoziții mai detaliate privitoare la stabilirea tarifelor de rețea.
[…]
Capitolul 12 – Reglementare
[…]
Articolul 2 – O autoritate de reglementare poate să solicite informațiile și să ia cunoștință de documentele necesare reglementării. Solicitarea poate să fie însoțită de o amendă administrativă.
Orice decizie luată în conformitate cu primul paragraf este de imediată aplicare.
Guvernul sau, pe baza delegației date de guvern, autoritatea de reglementare a rețelelor poate adopta dispoziții privitoare la obținerea informațiilor necesare pentru aprecierea caracterului echitabil al tarifelor de rețea.
Articolul 3 – O autoritate de reglementare poate să emită somații pentru a asigura respectarea dispozițiilor și a condițiilor privitoare la reglementare. O somație poate să fie însoțită de o amendă administrativă.
Orice somație privitoare la securitatea energiei electrice sau la securitatea funcționării sistemului național de energie electrică este de imediată aplicare.”
15
Instrucțiunile administrative nr. 3 din 2003 emise de Agenția suedeză a energiei electrice [Statens energimyndighets författningssamling (STEMFS) (2003:3)], astfel cum au fost modificate prin Instrucțiunile administrative nr. 2 din 2005 ale agenției menționate [Statens energimyndighets författningssamling (STEMFS) (2005:2), denumite în continuare „instrucțiunile administrative”], cuprind dispoziții detaliate privitoare la comunicarea de informații în scopul de a aprecia caracterul echitabil al tarifelor de rețea, specificațiile tehnice ale tarifelor și ale normelor privitoare la comunicarea de informații autorității de reglementare.
16
În conformitate cu capitolul 1, articolul 2 din Legea (2004:875) privitoare la administrarea separată a anumitor instalații de energie electrică [Lag (2004:875) om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar], länsrätt (tribunal administrativ), la cererea autorității de reglementare a rețelelor, poate dispune administrarea separată a unei instalații de energie electrică dacă o întreprindere care administrează o rețea ce utilizează o instalație de energie electrică nu își îndeplinește obligațiile esențiale, în conformitate cu legislația aplicabilă.
Procedura precontencioasă
17
Considerând că Regatul Suediei nu a transpus corect articolul 15 alineatul (2) literele (b) și (c), precum și articolul 23 alineatul (2) literele (a) și (b) din directivă, Comisia a inițiat procedura de constatare a neîndeplinirii obligațiilor prevăzută la articolul 226 CE.
18
După ce a pus în întârziere acest stat membru, solicitându-i să își prezinte observațiile, considerând că acestea din urmă nu erau satisfăcătoare în ceea ce privește totalitatea elementelor invocate, Comisia a emis la 15 decembrie 2006 un aviz motivat prin care invita Regatul Suediei să adopte măsurile necesare pentru a se conforma avizului respectiv în termen de două luni de la primirea acestuia.
19
Regatul Suediei a răspuns avizului motivat menționat la 14 ianuarie 2007, expunând diferitele elemente ale reglementării naționale.
20
Întrucât a considerat că Regatul Suediei nu adoptase încă măsurile necesare transpunerii complete a articolului 15 alineatul (2) literele (b) și (c) și a articolului 23 alineatul (2) litera (a) din directivă, Comisia a introdus prezenta acțiune.
Cu privire la acțiune
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea dispozițiilor articolului 15 alineatul (2) literele (b) și (c) din directivă
21
Prin intermediul acestui motiv, Comisia reproșează Regatului Suediei faptul de a nu fi adoptat, în conformitate cu articolul 15 alineatul (2) literele (b) și (c) din directivă, dispozițiile necesare pentru a asigura separarea funcțională, într-o întreprindere integrată pe verticală, între interesele de distribuție și de producție.
22
În cadrul memoriului în apărare, Regatul Suediei nu contestă concluziile Comisiei privitoare la transpunerea articolului 15 alineatul (2) literele (b) și (c) din directivă. Chiar dacă apreciază că reglementarea sa în materia dreptului societăților are, în mare măsură, ca efect realizarea separării funcționale impuse de aceste dispoziții, Regatul Suediei admite că mai trebuie adoptate anumite măsuri specifice necesare pentru transpunerea lor. În această privință, Regatul Suediei adaugă faptul că Energimarknadsinspektionen (inspecția națională a pieței energiei electrice) a fost sesizată de guvern pentru a examina modificările legislative și/sau administrative necesare pentru transpunerea corectă a articolului 15 din directivă și pentru a elabora un raport cel mai târziu la 1 octombrie 2008.
23
În speță, este cert că, la expirarea termenului acordat în avizul motivat, nu fuseseră încă adoptate toate măsurile necesare pentru a asigura transpunerea dispozițiilor în cauză ale directivei în ordinea juridică suedeză.
24
Or, existența unei neîndepliniri a obligațiilor trebuie apreciată în funcție de situația din statul membru astfel cum aceasta se prezenta la momentul expirării acestui termen (a se vedea Hotărârea din 30 ianuarie 2002, Comisia/Grecia, C-103/00, Rec., p. I-1147, punctul 23, și Hotărârea din, Comisia/Germania, C-395/07, punctul 8).
25
În aceste condiții, este necesar să se aprecieze că primul motiv invocat de Comisie este întemeiat.
Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea dispozițiilor articolului 23 alineatul (2) litera (a) din directivă
26
Prin intermediul acestui motiv, Comisia susține că transpunerea articolului 23 alineatul (2) litera (a) din directivă nu a fost efectuată corect în ordinea juridică suedeză, având în vedere că autoritatea de reglementare nu a fost însărcinată să stabilească sau să aprobe, în mod prealabil, cel puțin metodologiile de calculare a tarifelor de rețea în sensul aceleiași dispoziții.
27
În schimb, Regatul Suediei consideră că regimul său se conformează directivei atât timp cât reglementarea sa cuprinde metodologiile impuse de aceasta, la care se adaugă posibilitatea ca autoritățile de reglementare să corecteze a posteriori rezultatele obținute.
28
Având în vedere această susținere, se impune să se analizeze dacă reglementarea menționată îndeplinește cerințele prevăzute la articolul 23 alineatul (2) litera (a) din directivă.
29
Această dispoziție din directivă cuprinde de asemenea o normă de fond care prevede, printre altele, că tarifele sau metodologiile trebuie să permită realizarea investițiilor necesare pentru viabilitatea rețelelor. Astfel de investiții nu pot să fie așteptate din partea operatorilor economici decât dacă aceste tarife sau metodologii sunt suficient de precise și acordă un nivel satisfăcător de previzibilitate.
30
Trebuie să se arate, de la început, că Regatul Suediei admite inexistența unor prevederi de drept intern referitoare la o aprobare prealabilă, de către autoritatea națională de reglementare, cel puțin a metodologiilor utilizate pentru calcularea sau stabilirea condițiilor de racordare și de acces la rețelele naționale, inclusiv a tarifelor de transport și de distribuție.
31
Acest stat membru apreciază totuși că sistemul suedez permite realizarea scopului directivei, și anume crearea unei piețe interne a energiei electrice pe deplin operaționale în cadrul căreia sunt garantate condițiile unei concurențe loiale, și aceasta în scopul de a asigura, în special, că accesul la rețea este, în conformitate cu considerentul (6) al directivei, nediscriminatoriu, transparent și bazat pe prețuri stabilite în mod echitabil.
32
O astfel de argumentație nu poate fi primită.
33
Astfel, trebuie să se arate că, deși transpunerea sau interpretarea unei dispoziții a unei directive, propusă de un stat membru, ar permite să fie respectate, chiar să fie mai bine respectate, anumite obiective urmărite de această directivă, statul membru respectiv nu poate să se îndepărteze de dispozițiile prevăzute în mod expres de aceasta (a se vedea, prin analogie, Hotărârea din 6 octombrie 2005, Comisia/Franța, C-243/03, Rec., p. I-8411, punctul 35).
34
În consecință, Comisia invocă în mod întemeiat faptul că, în scopul de a respecta cerințele directivei, Regatul Suediei nu se poate limita la a aplica un sistem în care controlul metodologiei utilizate pentru a stabili, în special, tarifele de transport și de distribuție a energiei electrice este efectuat a posteriori, și aceasta chiar dacă s-ar presupune că acest control este la fel de eficient ca un mecanism de control prealabil, întrucât directiva prevede expres aplicarea unui sistem de aprobare prealabilă și nu conferă statelor membre posibilitatea de a aplica un alt sistem.
35
De asemenea, Regatul Suediei susține că, pentru a respecta cerințele prevăzute la articolul 23 alineatul (2) litera (a) din directivă, este suficient să prevadă un sistem național de reglementare în cadrul căruia trebuie aprobate în prealabil numai liniile directoare pe baza cărora urmează să fie practicate ulterior tarifele de rețea. În speță, cadrul legislativ intern ar cuprinde metodologiile pentru stabilirea tarifelor de rețea în sensul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din directivă. Regatul Suediei se referă, în acest sens, la capitolul 4 din Legea (1997:857) privind energia electrică, la instrucțiunile administrative, precum și la decizia din 21 iunie 2004 a Agenției suedeze a energiei electrice.
36
Potrivit considerentului (15) al directivei, autoritățile naționale de reglementare stabilesc sau aprobă aceste tarife ori, cel puțin, metodele de calcul al acestora. Potrivit considerentului (18) al directivei, aceleași autorități naționale de reglementare trebuie să asigure ca aceste tarife, astfel stabilite sau aprobate, să fie nediscriminatorii și să reflecte costurile determinate în mod efectiv de transportul sau de distribuția energiei electrice.
37
În lumina acestor considerente care definesc obiectivele menționate de legiuitorul comunitar, nu este necesar să se ofere o interpretare a articolului 23 alineatul (2) litera (a) din directivă care s-ar îndepărta de modul de redactare a acestei dispoziții. Astfel, rezultă din chiar textul acestei dispoziții că, pe de o parte, autoritățile naționale de reglementare stabilesc sau aprobă, înainte de intrarea lor în vigoare, cel puțin metodologiile utilizate pentru calcularea sau stabilirea condițiilor de racordare și de acces la rețelele naționale, inclusiv tarifele de transport și de distribuție, iar, pe de altă parte, că aceste tarife sau metodologii permit realizarea investițiilor necesare în viabilitatea rețelelor.
38
Articolul 23 alineatul (2) litera (a) din directivă impune astfel un nivel suficient de previzibilitate al tarifelor menționate mai sus care să permită să se asigure realizarea investițiilor necesare în viabilitatea rețelelor de transport și de distribuție a energiei electrice.
39
Chiar dacă, spre deosebire de ceea ce pretinde Comisia, dispoziția menționată nu impune statelor membre să stabilească o formulă în care ar interveni un set de parametri care să permită un calcul concret și direct al tarifelor, trebuie să se constate că respectivul cadru legislativ la care se referă Regatul Suediei nu cuprinde principii și criterii generale pe care trebuie să le îndeplinească tarifele de rețea și nu cuprinde, așadar, o metodologie care să permită operatorilor să anticipeze, măcar aproximativ, tarifele aplicabile.
40
Obiectivul directivei nu poate să fie realizat decât prin stabilirea unor tarife concrete sau a unor elemente ale unei metodologii de calculare a tarifelor care să atingă un nivel de precizie de natură să permită operatorilor economici să aprecieze costul de acces la rețelele de transport și de distribuție.
41
Prin urmare, cadrul legislativ suedez nu îndeplinește cerința previzibilității tarifelor prevăzută de directivă, necesară pentru a permite să se realizeze investițiile care să asigure viabilitatea rețelelor de transport și de distribuție a energiei electrice. În orice caz, cadrul legislativ respectiv nu introduce, în dreptul intern, mecanismul de control prealabil prevăzut la articolul 23 alineatul (2) litera (a) din directivă. Astfel, reglementarea suedeză nu instituie un sistem în cadrul căruia să fie adresate autorității de reglementare propuneri de tarife înainte de intrarea lor în vigoare.
42
Prin urmare, trebuie să se aprecieze că al doilea motiv invocat de Comisie este întemeiat.
43
Având în vedere toate considerațiile care precedă, este necesar să se constate că:
—
prin faptul că a omis să adopte dispozițiile necesare pentru a asigura separarea funcțională, într-o întreprindere integrată pe verticală, între interesele de distribuție și de producție, în conformitate cu dispozițiile articolului 15 alineatul (2) literele (b) și (c) din directivă și
—
prin faptul că nu a însărcinat autoritatea de reglementare să stabilească sau să aprobe, înainte de intrarea lor în vigoare, cel puțin metodologiile folosite pentru calcularea sau stabilirea condițiilor de racordare și de acces la rețelele naționale, inclusiv tarifele de transport și de distribuție, în conformitate cu dispozițiile articolului 23 alineatul (2) litera (a) din directivă,
Regatul Suediei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.
Cu privire la cheltuielile de judecată
44
Potrivit articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia a solicitat obligarea Regatului Suediei la plata cheltuielilor de judecată, iar Regatul Suediei a căzut în pretenții, se impune obligarea acestuia la plata cheltuielilor de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară și hotărăște:
1)
Regatul Suediei,
—
prin faptul că a omis să adopte dispozițiile necesare pentru a asigura separarea funcțională, într-o întreprindere integrată pe verticală, între interesele de distribuție și de producție, în conformitate cu dispozițiile articolului 15 alineatul (2) literele (b) și (c) din Directiva 2003/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața internă de energie electrică și de abrogare a Directivei 96/92/CE și
—
prin faptul că nu a însărcinat autoritatea de reglementare să stabilească sau să aprobe, înainte de intrarea lor în vigoare, cel puțin metodologiile folosite pentru calcularea sau stabilirea condițiilor de racordare și de acces la rețelele naționale, inclusiv tarifele de transport și de distribuție, în conformitate cu dispozițiile articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2003/54,
nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.
2)
Obligă Regatul Suediei la plata cheltuielilor de judecată.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: suedeza.