62012CC0151
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
JULIANE KOKOTT
přednesené dne 30. května 2013 (
1
)
Věc C‑151/12
Evropská komise
proti
Španělskému království
„Směrnice 2000/60/ES — Vodní politika Unie — Klasifikace a popis ekologického stavu povrchových vod — Povodí, která se nacházejí uvnitř samosprávných společenství — Zákonodárné pravomoci španělské ústřední moci — Právní úprava v Katalánsku“
I – Úvod
1.
Komise navrhuje, aby Soudní dvůr určil, že Španělské království v souvislosti se svými povodími uvnitř samosprávných společenství nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 4 odst. 8, čl. 7 odst. 2 čl. 10 odst. 1 a 2, jakož i z bodů 1.3 a 1.4 přílohy V rámcové směrnice o vodě (
2
).
2.
Povodím se podle čl. 2 bodu 13 rámcové směrnice o vodě rozumí území, ze kterého veškerý povrchový odtok odtéká sítí potoků, řek, a případně i jezer, do moře v jediném vyústění, ústí nebo deltě toku.
3.
V případě povodí Španělska, která se nacházejí uvnitř samosprávných společenství, se všechny tyto vodní toky nacházejí uvnitř jediného samosprávného společenství. Jak je patrné, zákonodárné pravomoci k provedení rámcové směrnice o vodě má ve vztahu k těmto oblastem příslušné samosprávné společenství.
4.
Naproti tomu má španělská ústřední moc podle čl. 149 odst. 1 bodu 22 španělské ústavy výlučnou pravomoc v oblasti zákonodárství, pořádku a koncesí pro vodní zdroje a využívání vody, pokud vodní toky protékají více než jedním samosprávným společenstvím. To se týká zejména tzv. „povodí mezi společenstvími“ Španělska, která se rozléhají na území více než jednoho samosprávného společenství.
5.
Výtky Komise se týkají pouze povodí uvnitř společenství. Výhrady spadají do tří skupin: nejprve je nutné přezkoumat tvrzení, že ustanovení uváděná Španělskem pro účely provedení čl. 4 odst. 8, čl. 7 odst. 2, čl. 10 odst. 1 a 2, jakož i bodu 1.3 přílohy V rámcové směrnice o vodě, nebyla pro povodí uvnitř společenství, s výjimkou Katalánska, přijata včas (viz níže oddíl II). Naproti tomu byla ustanovení uváděná Španělskem k provedení bodu 1.4 přílohy V pro tato povodí přijata sice včas, nicméně je sporné, zda skutečně zaručují účinné provedení směrnice (viz níže oddíl III). Nakonec je nutné provést přezkum katalánského provedení uvedených ustanovení ve vztahu k povodím, která se nacházejí výlučně uvnitř tohoto společenství (viz níže oddíl IV).
II – K článku 4 odst. 8, čl. 7 odst. 2, čl. 10 odst. 1 a 2, jakož i bodu 1.3 přílohy V rámcové směrnice o vodě
6.
Podle čl. 24 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2000/60 byly členské státy povinny uvést v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 22. prosince 2003 (
3
). To platí také pro čl. 4 odst. 8, čl. 7 odst. 2, čl. 10 odst. 1 a 2, jakož i bod 1.3 přílohy V rámcové směrnice o vodě.
7.
Článek 10 rámcové směrnice o vodě sice stanoví zvláštní lhůtu dvanácti let pro zavedení nebo provedení určitých omezení emisí. Nejedná se přitom – jak tvrdí Komise a aniž je toto tvrzení zpochybňováno – o lhůtu k provedení tohoto ustanovení, ale o lhůtu, během níž mají být zvláštní omezení obsažená v tomto ustanovení uskutečněna. Podstatou úpravy článku 10 je totiž závazek k provedení omezení emisí. Omezení emisí, která jsou pouze zavedena, avšak nejsou provedena, totiž nemají žádný praktický účinek a nebyla by slučitelná s unijním cílem zajistit vysokou úroveň ochrany životního prostředí podle článku 191 SFEU a článku 37 Listiny základních práv. Platí tedy, že omezení je nutné uskutečnit během dvanácti let.
8.
Odkaz na případnou nezbytnost zavedení omezení nelze naproti tomu chápat tak, že také vytvoření zákonného rámce pro opatření nezbytná podle článku 10 podléhá dvanáctileté lhůtě. Tento zákonný rámec je naopak nutné přijmout během obecné lhůty stanovené v čl. 24 odst. 1 prvním pododstavci.
9.
Z procesního hlediska je však relevantní jiný časový okamžik. Podle ustálené judikatury se totiž nesplnění povinnosti musí posuzovat vzhledem ke stavu, v němž se členský stát nacházel v době, kdy uplynula lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku. Následné změny nemůže brát Soudní dvůr v úvahu (
4
). Komise ve svém odůvodněném stanovisku ze dne 22. března 2010 stanovila pro Španělsko ještě poslední lhůtu k provedení uvedených ustanovení do 22. května 2010.
10.
V případě provedení směrnice ve vztahu k povodím uvnitř samosprávných společenství mimo Katalánsko se však Španělsko odvolává na vnitrostátní právní předpisy, které nabyly účinnosti teprve po uplynutí této lhůty, totiž na nařízení ARM/1195/2011 ze dne 11. května 2011 (
5
). Vzhledem k tomu, že toto nařízení nelze v tomto řízení zohlednit, je žaloba potud opodstatněná.
III – K bodu 1.4 přílohy V rámcové směrnice o vodě
11.
Naproti tomu k provedení bodu 1.4 přílohy V rámcové směrnice o vodě uvádí Španělsko ustanovení, které nabylo účinnosti již před uplynutím uvedené lhůty, totiž oddíl 5.1 přílohy nařízení ARM/2656/2008 ze dne 10. září 2008, které platí na území celého Španělska (
6
).
12.
Na jednání konaném dne 25. dubna 2013 Komise omezila tento žalobní důvod na bod 1.4.1 písm. i) až iii) přílohy V rámcové směrnice o vodě. Tato ustanovení zavazují členské státy ke zřízení určitých monitorovacích systémů.
13.
Tyto závazky jsou součástí celkového systému rámcové směrnice o vodě, a proto je příloha V zmíněna také v jiných ustanoveních. Závazný účinek bodu 1.4.1. písm. i) až iii) přílohy V rámcové směrnici o vodě však na těchto jiných ustanoveních není závislý, ale vyplývá přímo z jeho znění.
14.
Oddíl 5.1 nařízení ARM/2656/2008 se rovněž týká těchto otázek. Ovšem ustanovení tohoto nařízení platí podle jeho čl. 1 odst. 2 pouze pro povodí mezi samosprávnými společenstvími. To odpovídá, jak se zdá, rozdělení pravomocí mezi ústřední mocí a samosprávnými společenstvími. Je patrné, že k přijetí právních předpisů, které se týkají povodí uvnitř společenství, jsou příslušná samosprávná společenství.
15.
Podle názoru Komise tudíž provedení bodu 1.4 písm. i) až iii) přílohy V rámcové směrnice o vodě pro povodí uvnitř samosprávných společenství není zaručeno.
16.
Španělsko však tvrdí, že podle španělského ústavního práva v případě neexistence právních předpisů samosprávných společenství zaručuje provedení bodu 1.4 písm. i) až iii) přílohy V rámcové směrnice o vodě právě oddíl 5.1 přílohy nařízení ARM/2656/2008 také pro povodí uvnitř společenství. Španělsko se v této souvislosti odvolává na čl. 149 odst. 3 španělské ústavy a konkrétně na třetí větu:
„Pravomoci, které nebyly na stát touto ústavou výslovně přeneseny, mohou na základě příslušných statutů převzít samosprávná společenství. Pravomoci v oblastech, které nebyly vyhrazeny statuty samospráv, má stát, jehož normy mají v případě kolize ve všech oblastech, které nespadají do výlučné pravomoci samosprávných společenství, přednost. Právo ústřední moci doplňuje v každém případě právo samosprávných společenství.“
17.
Soudní dvůr není příslušný k rozhodnutí, zda se oddíl 5.1 přílohy nařízení ARM/2656/2008 skutečně použije podle čl. 149 odst. 3 třetí věty španělské ústavy na uvedená povodí uvnitř společenství. Jedná se o otázku španělského práva, k jejímuž rozhodnutí jsou příslušné pouze španělské soudy. Podle dostupných informací se tak dosud nestalo.
18.
Takové zjištění není ovšem nezbytné k rozhodnutí o projednávaném žalobním důvodu. Ve prospěch Komise je naopak nutné konstatovat, že nařízení ARM/2656/2008 se podle vlastního znění nepoužije na povodí uvnitř společenství. Je proto nutné přezkoumat, zda Španělsko mohlo prokázat, že čl. 149 odst. 3 třetí věta španělské ústavy může toto omezení působnosti prolomit.
19.
Do té míry platí, že podle čl. 288 třetího pododstavce SFEU je směrnice závazná pro každý členský stát, kterému je určena, pokud jde o výsledek, jehož má být dosaženo, a volba formy a prostředků je přitom ponechána vnitrostátním orgánům. Z toho vyplývá, že Španělsko, stejně jako kterýkoli jiný členský stát, má možnost zvolit si formu a prostředky, kterými provede rámcovou směrnici o vodě (
7
).
20.
Provedení právních předpisů Společenství do vnitrostátního práva proto nevyžaduje nutně formální a doslovné převzetí jejich ustanovení do výslovného a zvláštního právního předpisu. K jejich provedení může postačovat všeobecný právní kontext, pokud tento kontext účinně zajišťuje úplné uplatnění směrnice dostatečně jasným a přesným způsobem (
8
).
21.
Existence obecných zásad ústavního a správního práva může způsobit zejména nadbytečnost provedení zvláštními právními nebo správními opatřeními, avšak za podmínky, že tyto zásady zaručují účinně plné uplatnění směrnice vnitrostátními správními orgány a že v případě, kdy je cílem dotčeného ustanovení směrnice vznik práv jednotlivců, je právní situace vyplývající z těchto zásad dostatečně přesná a jasná a oprávněné osoby mohou zjistit úplný rozsah svých práv a případně se jich dovolat u vnitrostátních soudů (
9
).
22.
Nelze tak vyloučit, že takové ustanovení, jako je čl. 149 odst. 3 třetí věta španělské ústavy, uskutečňuje účinné provedení směrnice i v případě neexistence opatření, jejichž výslovným cílem je provedení směrnice.
23.
Nezávisle na otázce, zda bod 1.4.1. písm. i) až iii) přílohy V rámcové směrnice o vodě – případně ve spojení se směrnicí o informacích o životním prostředí (
10
) – zakládá práva jednotlivců, tento způsob provedení ovšem přinejmenším předpokládá, že je státní správou použití směrnice v plném rozsahu skutečně zaručeno.
24.
Výslovné omezení působnosti nařízení ARM/2656/2008 na povodí uvnitř samosprávných společenství tvoří do té míry hlavní překážku. Doplnění práva společenství ve vztahu k povodím uvnitř společenství by vyžadovalo použití nad rámec znění tohoto právního předpisu.
25.
Členské státy však musí při provádění směrnice a jejím uplatňování dodržovat zásady unijního práva (
11
), zejména zásadu právní jistoty. Tato zásada omezuje povinnost konformního výkladu v tom smyslu, že nemůže sloužit jako základ pro výklad vnitrostátního práva contra legem (
12
). Je proto sporné, zda by bylo vůbec slučitelné s unijním právem, aby bylo nařízení ARM/2656/2008 k provedení rámcové směrnice o vodě použito v rozporu s jeho zněním na povodí uvnitř samosprávných společenství.
26.
Tato úvaha platí zejména v případě, že by výklad contra legem mohl zakládat povinnosti nebo nevýhody pro jednotlivce, což v projednávané věci není přímo zjevné. Provedení, jehož slučitelnost se zásadou právní jistoty je sporná, ovšem také nezaručuje uplatňování směrnice v plném rozsahu ze strany vnitrostátní veřejné správy. Vždy totiž existuje riziko, že se příslušné orgány budou primárně řídit zněním ustanovení.
27.
Španělsko tvrdí, že jednoznačnější provedení na celostátní úrovni je pro povodí uvnitř samosprávných společenství z hlediska ústavního práva vyloučeno. Právní úprava, která by výslovně – i když pouze subsidiárně – platila pro tyto oblasti, by zasahovala do pravomocí společenství.
28.
Tato argumentace ovšem dokládá slabé stránky provedení podle čl. 149 odst. 3 třetí věty španělské ústavy: subsidiární použití práva s platností na celém území Španělska by právě nemělo být zaručeno prostřednictvím jasnosti nezbytné pro provedení směrnice, ale mělo by k němu docházet výjimečně v případě, že neexistuje žádná alternativa.
29.
To je zdůrazněno mechanismem subsidiární platnosti právních předpisů s celostátní platností, který popsalo Španělsko. Podle výše uvedené judikatury španělského ústavního soudu se totiž právní předpisy s celostátní platností nepoužijí již v případě, že samosprávné společenství nepřijalo k státem upravené otázce žádnou právní úpravu, ale použijí se pouze v případě, že orgán, který má použít právo, konstatuje mezeru v právu (
13
).
30.
V případě neprovedení unijního práva lze sice předpokládat právní mezeru, avšak v tomto případě by subsidiární použití práva s platností na celém území státu nebylo vzhledem k jeho povaze zajištěno lépe než přímé použití sporného ustanovení směrnice. Přímé použití však Soudní dvůr nepřipouští jako dostatečnou náhradu za provedení (
14
).
31.
Také odkazy na nařízení ARM/2656/2008 v plánech vodního hospodářství povodí samosprávných společenství pro dotčené oblasti nevedou k tomu, aby mohlo být nařízení uznáno za dostatečné provedení směrnice ve vztahu k povodí uvnitř společenství. Není totiž patrné, zda společenství jednala na základě právní povinnosti. Zohlednění nařízení by mohlo spočívat také na pouhých úvahách o užitečnosti. Potom by odkazy pouze dokumentovaly správní praxi, kterou Soudní dvůr rovněž neuznává, neboť by se mohla kdykoliv změnit (
15
).
32.
Komise mimoto správně zdůrazňuje, že by samosprávná společenství mohla velmi snadno výslovně stanovit odpovídající použití právních předpisů s platností na celém území státu pro příslušná povodí, a nastolit tak nezbytnou právní jistotu. K tomu však nedošlo.
33.
Nelze tak vyloučit, že oddíl 5.1 přílohy nařízení ARM/2656/2008 ve spojení s čl. 149 odst. 3 třetí větou španělské ústavy má v praxi za následek, že španělská veřejná správa v plném rozsahu uplatní bod 1.4 písm. i) až iii) přílohy V rámcové směrnice o vodě. Nelze ovšem konstatovat, že by to bylo zaručeno.
34.
Na rozdíl od názoru zastávaného Španělskem není tímto výsledkem popřena jeho národní identita v rozporu s čl. 4 odst. 2 SEU, která je vyjádřena v jeho základních politických a ústavních strukturách, včetně regionálních a místních samospráv. Není vyloučeno, aby provedení unijního práva do federálního nebo decentralizovaného systému bylo zajištěno subsidiárním použitím právních předpisů s platností na území celého státu. Toto subsidiární použití musí být ovšem zcela nepochybné. Španělské právo tyto požadavky nesplňuje.
35.
Naopak by nebyl respektován zdrženlivý postoj španělského ústavního práva vůči subsidiárnímu použití právních předpisů s celostátní platností, pokud by bylo připuštěno jako provedení směrnice. Byla by tak podceněna zákonodárná odpovědnost, která souvisí s pravomocemi samosprávných společenství.
36.
V souhrnu je proto nutné konstatovat, že Španělsko ve vztahu k povodím uvnitř samosprávných společenství mimo Katalánsko nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z bodu 1.4.1 písm. i) až iii) přílohy V rámcové směrnice o vodě.
IV – K provedení v Katalánsku
37.
Nyní je nutné přezkoumat provedení směrnice v Katalánsku. Španělsko poprvé až v žalobní odpovědi uvedlo, že ustanovení rámcové směrnice o vodě, uváděná Komisí, byla Katalánskem provedena.
38.
Komise správně uvádí, že Španělsko nesplnilo závazky vyplývající ze spolupráce v rámci postupu před zahájením soudního řízení podle čl. 4 odst. 3 SEU. Španělsko mělo v zásadě povinnost informovat Komisi o katalánských opatřeních již v rámci postupu před zahájením soudního řízení (
16
). Toto porušení unijního práva ovšem není předmětem tohoto řízení.
39.
Komise však z tohoto porušení ovšem vyvozuje, že Soudní dvůr nemůže údaje o provedení směrnice v Katalánsku zohlednit. V této souvislosti uváděný precedens (
17
) se však týkal informací, které byly předloženy teprve na jednání a nebyly tudíž podle čl. 42 odst. 1 tehdy platného jednacího řádu (nyní čl. 128 odst. 1) předloženy včas.
40.
Naproti tomu porušení čl. 4 odst. 3 SEU v rámci postupu před zahájením soudního řízení Španělsku v zásadě nebrání, aby nové důkazy a prostředky na obranu uvedlo poprvé v žalobní odpovědi. To zahrnuje zejména údaje o provedení směrnice, které nebyly v rámci postupu před zahájením řízení ještě uvedeny (
18
).
41.
Vzhledem k tomu, že Španělsko má za to, že prostřednictvím uvedených katalánských ustanovení byla provedena dotčená ustanovení rámcové směrnice o vodě, přísluší Komisi, aby toto tvrzení vyvrátila. Přísluší totiž Komisi, aby v rámci žaloby pro nesplnění povinnosti prokázala tvrzené nesplnění povinnosti. Komise musí Soudnímu dvoru předložit poznatky nezbytné k přezkoumání existence tohoto nesplnění povinnosti a nesmí se přitom opírat o jakoukoli domněnku (
19
).
42.
Komise se zabývá novým tvrzením Španělska pouze v rozsahu, v němž výstižně poukazuje na to, že plán vodního hospodářství povodí pro říční toky Katalánska ze dne 5. září 2011 (
20
) byl přijat příliš pozdě, aby mohl být v tomto řízení zohledněn. Totéž platí i pro program opatření Katalánska ze dne 23. listopadu 2010, který Španělsko rovněž zmínilo (
21
).
43.
Španělsko obě tato opatření uvádí vedle dalších včas přijatých právních předpisů jako provedení čl. 7 odst. 2 a čl. 10 odst. 1 a 2 rámcové směrnice o vodě. Proto byla tato ustanovení podle vlastního tvrzení Španělska k okamžiku, který je pro toto řízení rozhodující, provedena také v Katalánsku pouze částečně, a nikoliv v plném rozsahu.
44.
Naproti tomu Španělsko k provedení čl. 4 odst. 8 a bodů 1.3 a 1.4 písm. i) až iii) přílohy V rámcové směrnice o vodě v Katalánsku uvádí pouze katalánský dekret 380/2006 ze dne 10. října 2006 (
22
), jakož i katalánský program ze dne 3. června 2008 (
23
). Obě opatření již byla k okamžiku uplynutí lhůty v odůvodněném stanovisku platná. Proto lze v tomto řízení přezkoumat, zda byla uvedená ustanovení prostřednictvím těchto opatření provedena.
45.
Španělsko tato opatření stručně popsalo, ale Soudnímu dvoru je nepředložilo. Vzhledem k tomu, že však Komise nevznesla žádné věcné námitky a provedení směrnice také nezpochybňuje z důvodu nedostatku informací, nelze konstatovat, že tyto právní předpisy neodpovídají požadavkům čl. 4 odst. 8 a bodům 1.3 a 1.4 písm. i) až iii) přílohy V rámcové směrnice o vodě.
46.
Je tudíž nutné konstatovat, že čl. 7 odst. 2 a čl. 10 odst. 1 a 2 rámcové směrnice o vodě nebyly v Katalánsku k rozhodnému okamžiku provedeny v plném rozsahu.
V – K nákladům řízení
47.
Podle čl. 138 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala, aby byla Španělskému království uložena náhrada nákladů řízení a Španělsko nemělo ve věci převážně úspěch a v rozsahu, v němž mělo ve věci úspěch, neposkytlo v rámci postupu před zahájením soudního řízení veškeré užitečné informace o ustanoveních vnitrostátního práva, které považovalo za prostředek, jímž splnilo jednotlivé povinnosti uložené směrnicí (
24
), je důvodné uložit Španělsku náhradu nákladů řízení.
VI – Závěry
48.
Soudnímu dvoru proto navrhuji, aby rozhodl následovně:
„1)
Španělské království nepřijalo ve vztahu ke svým povodím uvnitř samosprávných společenství mimo Katalánsko všechna nezbytná opatření k provedení čl. 4 odst. 8, čl. 7 odst. 2, čl. 10 odst. 1 a 2, jakož i oddílů 1.3 a 1.4.1 písm. i) až iii) přílohy V směrnice 200/60/ES, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky.
2)
Španělské království nepřijalo ve vztahu k povodím, která se rozléhají v plném rozsahu na území Katalánska, všechna nezbytná opatření k provedení čl. 7 odst. 2, jakož i čl. 10 odst. 1 a 2 směrnice 2000/60.
3)
Ve zbývající části se žaloba zamítá.
4)
Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.“
(
1
) – Původní jazyk: němčina.
(
2
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky (Úř. věst. L 327, s. 1; Zvl. vyd. 15/05, s. 275).
(
3
) – Rozsudek ze dne 11. září 2012, Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias a další (C-43/10, body 43 až 46).
(
4
) – Rozsudky ze dne 28. června 2007, Komise v. Španělsko (C-235/04, Sb. rozh. s. I-5415, bod 52); ze dne 6. září 2012, Komise v. Belgie (C-150/11, bod 43), a ze dne 6. listopadu 2012, Komise v. Maďarsko (C-286/12, bod 41).
(
5
) – Orden ARM/1195/2011, de 11 de mayo, por la que se modifica la Orden ARM/2656/2008, de 10 de septiembre, por la que se aprueba la instrucción de planificación hidrológica, BOE č. 114 ze dne 13. května 2011, s. 48584.
(
6
) – Orden ARM/2656/2008, de 10 de septiembre, por la que se aprueba la instrucción de planificación hidrológica, BOE č. 229 ze dne 22. září 2008, s. 38472.
(
7
) – Rozsudky ze dne 13. prosince 2007, Komise v. Irsko (C-418/04, Sb. rozh. s. I-10947, bod 157), a ze dne 14. října 2010, Komise v. Rakousko (C-535/07, Sb. rozh. s. I-9483, bod 60).
(
8
) – Rozsudky ze dne 27. dubna 1988, Komise v. Francie (252/85, Recueil, s. 2243, bod 5); ze dne 12. července 2007, Komise v. Rakousko (C-507/04, Sb. rozh. s. I-5939, bod 89), a ze dne 27. října 2011, Komise v. Polsko (C-311/10, bod 40).
(
9
) – Rozsudky ze dne 23. května 1985 ve věci 29/84 (Komise v. Německo, Recueil 1985, bod 23, s. I-1661); ze dne 20. listopadu 2003, Komise v. Francie (C-296/01, Recueil, s. I-13909, bod 55), a ze dne 3. prosince 2009, Komise v. Belgie (C-475/08, Sb. rozh. s. I-11503, bod 41).
(
10
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHS (Úř. věst. L 41, s. 26; Zvl. vyd. 15/07, s. 375).
(
11
) – Rozsudky ze dne 18. května 2000, Rombi a Arkopharma (C-107/97, Recueil, s. I-3367, bod 65); ze dne 27. června 2006, Parlament v. Rada (C-540/03, Sb. rozh. s. I-5769, bod 105); ze dne 29. ledna 2008, Promusicae (C-275/06, Sb. rozh. s. I-271, bod 68), jakož i ze dne 6. prosince 2012, O a S (C-356/11 a C-357/11, bod 80).
(
12
) – Rozsudky ze dne 4. července 2006, Adeneler a další (C-212/04, Sb. rozh. s. I-6057, bod 110); ze dne 15. dubna 2008, Impact (C-268/06, Sb. rozh. s. I-2483, bod 100); ze dne 16. července 2009, Mono Car Styling (C-120/08, Sb. rozh. s. I-6653, bod 61), a ze dne 24. ledna 2012, Dominguez (C-282/10, bod 25).
(
13
) – Viz rozsudek ze dne 11. listopadu 2010, Grootes (C-152/09, Sb. rozh. s. I-11285, bod 41) k příslušnému použití ustanovení v unijním právu.
(
14
) – Rozsudky ze dne 6. května 1980, Komise v. Belgie (102/79, Recueil, s. 1473, bod 12); ze dne 2. května 1996, Komise v. Německo (C-253/95, Recueil, s. I-2423, bod 13), a ze dne 3. prosince 2009, Komise v. Belgie (citovaný výše v poznámce pod čarou č. 9, bod 44).
(
15
) – Rozsudky ze dne 24. března 1994, Komise v. Belgie (C-80/92, Recueil, s. I-1019, bod 20); Komise v. Francie (citovaný v poznámce pod čarou 9, bod 54), a ze dne 27. ledna 2011, Komise v. Lucembursko (C-490/09, Sb. rozh. s. I-247, bod 47).
(
16
) – Rozsudky ze dne 26. dubna 2005, Komise v. Irsko (C-494/01, Sb. rozh. s. I-3331, bod 44 a násl.), a ze dne 26. dubna 2007, Komise v. Itálie (C-135/05, Sb. rozh. s. I-3475, bod 27 a násl.).
(
17
) – Rozsudek ze dne 13. června 2002, Komise v. Itálie (C-474/99, Recueil, s. I-5293, bod 42 a násl.).
(
18
) – Rozsudky ze dne 16. června 2005, Komise v. Itálie (C-456/03, Sb. rozh. s. I-5335, bod 41), a ze dne 30. listopadu 2006, Komise v. Lucembursko (C-32/05, Sb. rozh. s. I-11323, body 52 až 56).
(
19
) – Rozsudky ze dne 25. května 1982, Komise v. Nizozemsko (96/81 (Recueil, s. 1791, bod 6); ze ne 14. června 2007, Komise v. Finsko (C-342/05, Sb. rozh. s. I-4713, bod 23), a ze dne 19. prosince 2012, Komise v. Belgie (C-577/10, bod 34).
(
20
) – Real Decreto 1219/2011, de 5 de septiembre, por el que se aprueba el Plan de gestión del distrito de cuenca fluvial de Cataluña, BOE č. 228 ze dne 22. září 2011.
(
21
) – Programa de Medidas, aprobado por Acuerdo del Gobierno de la Generalidad de Cataluña de 23 de noviembre de 2010.
(
22
) – Decreto 380/2006, de 10 de octubre, por el que se aprueba el Reglamento de la planificación hidrológica, DOGC č. 4740 ze dne 16. října 2006, s. 42776.
(
23
) – Programa de Seguimiento y Control del Distrito de Cuenca Fluvial de Cataluña, aprobado por acuerdo del Gobierno de la Generalidad de Cataluña (GOV/128/2008) de 3 de Junio de 2008.
(
24
) – Viz v tomto smyslu rozsudek Komise v. Lucembursko (citovaný v poznámce pod čarou 18, bod 87).