Věc C‑225/22
„R“ S. A.
v.
AW „T“ sp. z o.o.
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Sąd Apelacyjny w Krakowie)
Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 4. září 2025
„ Řízení o předběžné otázce – Právní stát – Nezávislost soudců – Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU – Účinná právní ochrana v oblastech pokrytých unijním právem – Vnitrostátní právní úprava a judikatura zakazující vnitrostátním soudům zpochybňovat legitimitu soudů a ústavních orgánů nebo určovat či posuzovat zákonnost jmenování jejich soudců – Ověření, zda soud nižšího stupně splňuje požadavky týkající se záruky nezávislého a nestranného soudu, předem zřízeného zákonem, ze strany soudu vyššího stupně – Kolegium pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné (Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych) Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy, Polsko) – Orgán, který není nezávislým a nestranným soudem předem zřízeným zákonem – Přednost unijního práva – Možnost považovat soudní rozhodnutí za nicotné“
1.        Členské státy – Povinnosti – Stanovení procesních prostředků nezbytných k zajištění účinné právní ochrany – Zásada nezávislosti soudnictví – Právo na nezávislý a nestranný soud, předem zřízený zákonem – Přednost a přímý účinek unijního práva – Vnitrostátní právní úprava a judikatura ukládající vnitrostátnímu soudu povinnost vyhovět rozhodnutí vydanému rozhodovací formací vyššího soudu – Rozhodovací formace složená ze soudců, kteří nesplňují požadavky nezávislosti, nestrannosti a předchozího zřízení zákonem – Vnitrostátní právní úprava bránící tomuto vnitrostátnímu soudci ověřit zákonnost složení uvedené rozhodovací formace – Nepřípustnost
(Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU; Listina základních práv Evropské unie, článek 47)
(viz body 44, 47, 53, 55–58, 62, 63, výrok 1)
2.        Členské státy – Povinnosti – Stanovení procesních prostředků nezbytných k zajištění účinné právní ochrany – Zásada nezávislosti soudnictví – Právo na nezávislý a nestranný soud, předem zřízený zákonem – Povinnosti vnitrostátních soudů – Rozhodnutí soudního orgánu posledního stupně, který nesplňuje požadavky nezávislosti, nestrannosti a předchozího zřízení zákonem – Vrácení věci soudu nižšího stupně k novému projednání – Povinnost považovat toto rozhodnutí za nicotné – Podmínka
(Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU; Listina základních práv Evropské unie, článek 47)
(viz body 66–70, výrok 2)
Shrnutí
Soudní dvůr, k němuž Odvolací soud v Krakově (Sąd Apelacyjny w Krakowie, Polsko) podal žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, rozhodl o účincích rozhodnutí vydaného soudním orgánem, který nemá postavení nezávislého a nestranného soudu předem zřízeného zákonem ve smyslu čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU.
V říjnu 2021 kolegium pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné (Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych, Polsko) Nejvyššího soudu (Sąd Najwyższy, Polsko), které rozhodovalo o mimořádném opravném prostředku, zrušilo rozsudek z roku 2006, který zakládal překážku věci pravomocně rozsouzené, a vrátilo dotčenou věc předkládajícímu soudu k novému posouzení.
V tomto kontextu má předkládající soud z důvodu vad v postupu, který vedl ke jmenování soudců kolegia pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné, za to, že tato rozhodovací formace nepředstavuje soud zřízený zákonem ve smyslu unijního práva. V důsledku toho není nutné zkoumat účinky rozhodnutí takového orgánu.
Předkládající soud však poznamenává, že rozhodnutí Ústavního soudu (Trybunał Konstytucyjny, Polsko) a vnitrostátní ustanovení(1) mu zakazují posuzovat zákonnost jmenování soudců, a tedy ověřit, zda kolegium pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné může být kvalifikováno jako nezávislý a nestranný soud předem zřízený zákonem. Předkládající soud, který si klade otázku ohledně souladu této ústavní judikatury a této vnitrostátní právní úpravy s čl. 19 odst. 1 druhým pododstavcem SEU ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), se Soudního dvora táže, zda může upustit od jejich použití a považovat rozhodnutí z října 2021 za nicotné.
Závěry Soudního dvora
Zaprvé, pokud jde o zákaz zkoumat zákonnost jmenování soudců rozhodovací formace Nejvyššího soudu, má Soudní dvůr za to, že čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU ve spojení s článkem 47 Listiny, jakož i zásada přednosti unijního práva brání právní úpravě členského státu a ústavní judikatuře, které ukládají vnitrostátnímu soudu, aby vyhověl rozhodnutí vydanému soudem vyššího stupně v situaci, kdy tento vnitrostátní soud na základě rozhodnutí Soudního dvora konstatuje, že jeden nebo více soudců, kteří jsou členy této rozhodovací formace, nesplňuje požadavky nezávislosti, nestrannosti a předchozího zřízení zákonem, a kromě toho mu brání ověřit zákonnost složení uvedené rozhodovací formace.
V projednávané věci Soudní dvůr uvedl, že rozhodnutí z roku 2021 nařizující přezkum vydal orgán posledního stupně, jehož postavení jako soudu bylo Soudním dvorem v rozsudku Krajowa Rada Sądownictwa (Setrvání soudce ve funkci)(2) odmítnuto, jelikož tento orgán nesplňuje podmínky nezávislosti, nestrannosti a předchozího zřízení zákonem ve smyslu čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU. V souladu se zásadou přednosti unijního práva a s účinky, které jsou s takovým rozhodnutím Soudního dvora spojeny, nemůže soud takovou okolnost pominout. Je tedy na předkládajícím soudu, aby v konečném důsledku ověřil, zda soudci, kteří byli členy rozhodovací formace kolegia pro mimořádnou kontrolu a věci veřejné, které vydalo rozsudek ze dne 20. října 2021, byli jmenováni za stejných podmínek, jako jsou podmínky, které charakterizovaly jmenování tří soudců, kteří tvořili předkládající orgán ve věci, v níž byl vydán rozsudek Krajowa Rada Sądownictwa (Setrvání soudce ve funkci).
V tomto ohledu však vyplývá ze spisu, který má Soudní dvůr k dispozici, že pět soudců, kteří spolu se dvěma přísedícími tvořili rozhodovací formaci tohoto kolegia ve věci v původním řízení, bylo jmenováno téhož dne a za stejných podmínek jako soudci, kteří tvořili předkládající orgán ve věci, v níž byl vydán rozsudek Krajowa Rada Sądownictwa (Setrvání soudce ve funkci). Přítomnost jediného soudce jmenovaného za stejných okolností, jako jsou okolnosti dotčené ve věci, v níž byl vydán uvedený rozsudek, v dotčeném orgánu přitom postačuje k tomu, aby byl tento orgán zbaven postavení nezávislého a nestranného soudu předem zřízeného zákonem.
Pokud jde o vnitrostátní ustanovení a rozhodnutí Ústavního soudu, která brání předkládajícímu soudu ověřit, zda jiný orgán splňuje požadavky vyplývající z unijního práva týkající se záruky nezávislého a nestranného soudu předem zřízeného zákonem, Soudní dvůr již konstatoval, že taková ustanovení jsou s unijním právem neslučitelná(3). Tentýž závěr je třeba vyvodit i pro rozhodnutí Ústavního soudu, jejichž dosah je obdobný dosahu těchto ustanovení.
Zadruhé, pokud jde o účinky rozhodnutí vydaného orgánem, který nesplňuje požadavky nezávislosti, nestrannosti a předchozího zřízení zákonem, má Soudní dvůr za to, že v situaci, kdy je na základě rozhodnutí Soudního dvora konstatováno, že soudní orgán posledního stupně nesplňuje tyto požadavky, musí být rozhodnutí vydané takovým orgánem, kterým je dotčená věc vrácena soudu nižšího stupně k novému projednání, považováno za nicotné, pokud je takový důsledek nezbytný s ohledem na dotčenou procesní situaci za účelem zaručení přednosti unijního práva.
V tomto ohledu se nelze užitečně dovolávat žádné úvahy vycházející ze zásady právní jistoty či související s údajnou překážkou věci pravomocně rozsouzené s cílem zabránit soudu v tom, aby takové rozhodnutí považoval za nicotné. Ze spisu přitom vyplývá, že takový důsledek je ve věci v původním řízení nezbytný, jelikož i když je rozsudek z října 2021 konečný, byla tato věc vrácena předkládajícímu soudu. Za těchto podmínek musí tedy předkládající soud považovat tento rozsudek za nicotný.
1      Podle čl. 42a § 2 zákona o obecných soudech (ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych) ze dne 27. července 2001 (Dz. U. částka 98, č. 1070) ve znění zákona, kterým se mění zákon o obecných soudech, zákon o Nejvyšším soudu a některé další zákony (ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw), ze dne 20. prosince 2019 (Dz. U. z roku 2020, č. 190), „[j]e nepřípustné, aby obecný soud nebo jiný orgán moci určoval nebo posuzoval zákonnost jmenování soudce […]“. Navíc čl. 107 § 1 tohoto zákona považuje za kárné provinění jednání soudce, kterým zpochybňuje mimo jiné účinnost jmenování jiného soudce nebo legitimitu ústavního orgánu Polské republiky.
2      Rozsudek ze dne 21. prosince 2023, Krajowa Rada Sądownictwa (Setrvání soudce ve funkci) (C‑718/21, EU:C:2023:1015)
3      Rozsudek ze dne 5. června 2023, Komise v. Polsko (Nezávislost a soukromý život soudců) (C‑204/21, EU:C:2023:442).