62023CC0572
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MACIEJE SZPUNARA
přednesené dne 4. září 2025 (
1
)
Věc C‑572/23 P
Carles Puigdemont i Casamajó,
Antoni Comín i Oliveres,
Clara Ponsatí i Obiols
proti
Evropskému parlamentu
„Kasační opravný prostředek – Institucionální právo – Členové Evropského parlamentu – Výsady a imunity – Žádost o zbavení imunity podaná v rámci trestního řízení – Prošetření žádosti Parlamentem – Nestrannost – Kritéria pro zbavení imunity – Posuzovací pravomoc Parlamentu – Rozhodnutí o zbavení poslanecké imunity – Žaloba na neplatnost – Trvání právního zájmu žalobce na podání žaloby po skončení jeho mandátu poslance“
I. Úvod
1.
Kasačním opravným prostředkem se Carles Puigdemont i Casamajó, Antoni Comín i Oliveres a Clara Ponsatí i Obiols domáhají zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 5. července 2023Puigdemont i Casamajó a další v. Parlament (T‑272/21, dále jen napadený rozsudek, EU:T:2023:373), kterým Tribunál zamítl jejich žalobu na zrušení rozhodnutí Evropského parlamentu P9_TA(2021)0059, P9_TA(2021)0060 a P9_TA(2021)0061 ze dne 9. března 2021 o žádosti o zbavení imunity (dále jen „sporná rozhodnutí“) (
2
).
2.
Na podporu svých návrhových žádání uplatňují navrhovatelé deset důvodů. Na základě pokynů Soudního dvora se v tomto stanovisku zaměřím na třetí, pátý a šestý důvod kasačního opravného prostředku. Kromě toho navrhnu Soudnímu dvoru, aby i bez návrhu přezkoumal otázku trvání právního zájmu navrhovatelů na podání žaloby po 15. červenci 2024, tedy po uplynutí jejich poslaneckého mandátu v rámci devátého volebního období.
II. Unijní právo
3.
Článek 9 Protokolu (č. 7) o výsadách a imunitách Evropské unie (
3
), jenž je připojen ke Smlouvám o EU a FEU (dále jen „protokol č. 7“), stanoví:
„V průběhu zasedání Evropského parlamentu jeho členové:
a)
na území vlastního státu požívají imunit přiznávaných členům parlamentu vlastního státu;
b)
na území všech ostatních členských států nemohou být zadrženi ani soudně stíháni.
Jsou chráněni imunitou rovněž během cesty na místo zasedání Evropského parlamentu a při návratu z něj.
Imunity se nelze dovolávat v případě přistižení při činu; Evropský parlament je oprávněn svého člena imunity zbavit.“
4.
Protokol č. 7 v kapitole VII, nadepsané „Obecná ustanovení“, v článku 18 stanoví:
„Při uplatňování tohoto protokolu jednají orgány Unie ve vzájemné shodě s odpovědnými úřady příslušných členských států.“
5.
Vnitřní organizace Parlamentu je upravena jeho jednacím řádem. Článek 5 řádu platného pro deváté volební období (2019–2024) (
4
), (dále jen „jednací řád“), nadepsaný „Výsady a imunity“, stanoví:
„1.   Poslanci požívají výsad a imunit stanovených Protokolem č. 7 […]
2.   Při výkonu svých pravomocí týkajících se výsad a imunit jedná Parlament v zájmu zachování své integrity jakožto demokratického zákonodárného shromáždění a s cílem zajistit nezávislost poslanců při plnění jejich povinností. Poslanecká imunita není osobní výsadou poslanců, nýbrž zárukou nezávislosti Evropského parlamentu jako celku a jeho poslanců.
[…]“
6.
Článek 6 jednacího řádu, nadepsaný „Zbavení imunity“, stanoví:
„1.   Každá žádost o zbavení imunity se posuzuje v souladu s články 7, 8 a 9 Protokolu č. 7 […] a se zásadami uvedenými v čl. 5 odst. 2 jednacího řádu.
[…]“
7.
Článek 9 jednacího řádu, nadepsaný „Imunitní řízení“, stanoví:
„1.   Každá žádost o zbavení poslanecké imunity, s níž se příslušný orgán členského státu nebo evropský nejvyšší žalobce obrací na předsedu Parlamentu, nebo žádost současného či bývalého poslance o ochranu jeho výsad a imunit je oznámena v Parlamentu a postoupena příslušnému výboru.
[…]
3.   Výbor projedná žádosti o zbavení poslanecké imunity nebo žádosti o ochranu výsad a imunit bezodkladně, avšak s přihlédnutím k jejich poměrné složitosti.
4.   Výbor předloží návrh odůvodněného rozhodnutí, kterým doporučí přijetí či zamítnutí žádosti o zbavení imunity nebo žádosti o ochranu výsad a imunit. Pozměňovací návrhy nejsou přípustné. Je-li daný návrh zamítnut, má se za to, že bylo přijato opačné rozhodnutí.
5.   Výbor může požádat příslušný orgán o informace nebo odůvodnění, které považuje za nezbytné k tomu, aby mohl zaujmout stanovisko, zda má být poslanec zbaven imunity, či zda má být jeho imunita chráněna.
6.   Dotčený poslanec musí dostat příležitost vyjádřit se a může předložit jakékoli dokumenty nebo jiné písemné důkazy, které považuje za relevantní.
Dotčený poslanec nesmí být přítomen rozpravám o žádosti o zbavení jeho poslanecké imunity nebo o její ochranu, s výjimkou jeho slyšení.
[…]
7.   Pokud se žádost o zbavení imunity nebo o její ochranu týká více obvinění, může být o každém z nich rozhodnuto zvlášť. Výbor může ve své zprávě ve výjimečných případech navrhnout, aby se zbavení imunity nebo její ochrana vztahovala pouze na trestní stíhání a aby poslanec, dokud není rozsudek pravomocný, nemohl být zadržen či vzat do vazby nebo aby proti němu nemohla být přijata jiná opatření, která by mu bránila ve výkonu mandátu.
8.   Výbor může předložit odůvodněné stanovisko k pravomoci daného orgánu a k přípustnosti žádosti, ale za žádných okolností se nesmí vyslovit o vině či nevině poslance, ani o tom, zda názory nebo činy, které jsou poslanci přisuzovány, odůvodňují trestní stíhání, a to ani v případě, že se výbor při posuzování žádosti podrobně seznámil se skutkovým stavem případu.
[…]
11.   Výbor se zabývá těmito věcmi a nakládá s veškerými dokumenty, které obdržel, s co největší důvěrností. Výbor vždy projedná žádosti týkající se imunitního řízení na neveřejné schůzi.
[…]
13.   Výbor vypracuje zásady pro uplatňování tohoto článku.
14.   Jakýkoli dotaz příslušného orgánu týkající se rozsahu výsad nebo imunit poslanců se projednává podle výše uvedených ustanovení.“
III. Skutečnosti předcházející sporu, napadený rozsudek, řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníků řízení
A.
Skutečnosti předcházející sporu
8.
Skutečnosti předcházející sporu jsou vylíčeny v bodech 2 až 19 napadeného rozsudku. Lze je shrnout následovně.
9.
Carles Puigdemont i Casamajó (dále jen „první navrhovatel“) byl předsedou Generalitat de Cataluña (katalánská samospráva, Španělsko) a Antoni Comín i Oliveres (dále jen „druhý navrhovatel“) a Clara Ponsatí i Obiols (dále jen „třetí navrhovatelka“) byli členy Gobierno autonómico de Cataluña (autonomní vláda Katalánska, Španělsko) v okamžiku přijetí Ley 19/2017 del Parlamento de Cataluña, reguladora del referéndum de autodeterminación (zákon parlamentu Katalánska 19/2017 o referendu o sebeurčení) ze dne 6. září 2017 (
5
), a Ley 20/2017 del Parlamento de Cataluña, de transitoriedad jurídica y fundacional de la República (zákon parlamentu Katalánska 20/2017 o přechodném právním a ústavním řádu Republiky) ze dne 8. září 2017 (
6
), jakož i konání dne 1. října 2017 referenda o sebeurčení podle prvního z těchto dvou zákonů, přičemž uplatňování ustanovení daného zákona bylo mezitím pozastaveno na základě rozhodnutí Tribunal Constitucional (Ústavní soud, Španělsko).
10.
V návaznosti na přijetí těchto zákonů a na konání zmíněného referenda Ministerio fiscal (státní zastupitelství, Španělsko), Abogado del Estado (právní zástupce státu, Španělsko) a politická strana VOX iniciovali trestní stíhání mimo jiné proti navrhovatelům, kterým bylo vytýkáno, že se dopustili zejména trestných činů „rozvracení státu“ a „zpronevěry veřejných prostředků“. Usnesením ze dne 9. července 2018 prohlásil Tribunal Supremo (Nejvyšší soud, Španělsko), že se navrhovatelé nedostavili k soudu v důsledku útěku ze Španělska, a přerušil trestní řízení proti nim do doby, než budou nalezeni.
11.
Navrhovatelé poté kandidovali ve volbách do Parlamentu, které se ve Španělsku konaly dne 26. května 2019, v nichž byli první a druhý navrhovatel zvoleni s účinností od 2. července 2019.
12.
Dne 14. října 2019 vydal vyšetřující soudce trestního senátu Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) vnitrostátní zatýkací rozkaz, evropský zatýkací rozkaz a mezinárodní zatýkací rozkaz na prvního navrhovatele, aby mohl být souzen v rámci dotčeného trestního řízení. Dne 4. listopadu 2019 byly podobné zatýkací rozkazy vydány stejným soudcem na druhého navrhovatele a třetí navrhovatelku.
13.
Dne 13. ledna 2020 oznámil předseda Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) Parlamentu žádost ze dne 10. ledna 2020 předanou předsedou trestního senátu tohoto soudu vyplývající z usnesení vyšetřujícího soudce tohoto senátu z téhož dne, jejímž předmětem bylo zbavení poslanecké imunity prvního a druhého navrhovatele.
14.
Dne 10. února 2020, v návaznosti na vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie ke dni 31. ledna 2020, vzal Parlament na vědomí zvolení třetí navrhovatelky poslankyní s účinností od 1. února 2020.
15.
Téhož dne předseda Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) oznámil Parlamentu žádost ze dne 4. února 2020 předanou předsedou trestního senátu tohoto soudu vyplývající z usnesení vyšetřujícího soudce tohoto senátu z téhož dne, jejímž předmětem bylo zbavení poslanecké imunity třetí navrhovatelky.
16.
Místopředseda Parlamentu informoval na plenárním zasedání o žádostech o zbavení imunity a postoupil je výboru Parlamentu pro právní záležitosti (dále jen „výbor JURI“).
17.
Navrhovatelé předložili Parlamentu připomínky. Dne 14. ledna 2021 byli rovněž vyslechnuti výborem JURI.
18.
Dne 23. února 2021 výbor JURI přijal zprávy A 9-0020/2021, A 9-0021/2021 a A 9-0022/2021 o žádostech o zbavení imunity navrhovatelů.
19.
Spornými rozhodnutími Parlament vyhověl žádostem uvedeným v bodech 13 a 15 tohoto stanoviska.
B.
Napadený rozsudek
20.
Dne 19. května 2021 podali navrhovatelé k Tribunálu žalobu, kterou se domáhali zrušení sporných rozhodnutí.
21.
Na podporu svých žalob uplatnili žalobci osm žalobních důvodů. Čtyři důvody (
7
) relevantní v rámci tohoto stanoviska vycházely v podstatě z toho, že Parlament údajně porušil zásady nestrannosti a spravedlivosti řízení (třetí žalobní důvod), z porušení zásad právní jistoty a loajální spolupráce, práva na účinnou soudní ochranu a práva na obhajobu z důvodu nejasnosti sporných rozhodnutí (pátý žalobní důvod), z porušení článku 343 SFEU, článku 9 protokolu č. 7 a čl. 5 odst. 2 jednacího řádu v rozsahu, v němž Parlament porušil meze své pravomoci zbavit své členy imunity (šestý žalobní důvod), jakož i porušení zásad řádné správy a rovného zacházení v rozsahu, v němž se Parlament bez odůvodnění odchýlil od své předchozí praxe nebo se dopustil zjevně nesprávného posouzení (sedmý žalobní důvod).
22.
Usnesením místopředsedy Soudního dvora ze dne 24. května 2022, Puigdemont i Casamajó a další v. Parlament a Španělsko [C‑629/21 P(R), EU:C:2022:413], byla odložena vykonatelnost sporných rozhodnutí.
23.
Napadeným rozsudkem Tribunál osm žalobních důvodů vznesených navrhovateli zamítl.
24.
Pokud jde o třetí žalobní důvod, Tribunál nejprve zamítl první tři části týkající se jmenování jediného zpravodaje pro tři věci řešící imunitu (bod 238 napadeného rozsudku), nedostatku nestrannosti jmenovaného zpravodaje (bod 257 tohoto rozsudku) a nedostatku nestrannosti předsedy výboru JURI (bod 262 uvedeného rozsudku). Dále měl za to, že z důvodu zamítnutí těchto tří částí není nezbytné posuzovat čtvrtou část tohoto žalobního důvodu týkající se důvěrné povahy prací výboru JURI (bod 262 téhož rozsudku).
25.
Pokud jde o pátý žalobní důvod, Tribunál uvedl, že sporná rozhodnutí nebyla nejasná, pokud jde o řízení, kterých se týkalo zbavení imunity (bod 97 napadeného rozsudku), a že čl. 9 druhý pododstavec protokolu č. 7 neuděloval navrhovatelům ochranu nezávislou na ochraně, kterou požívali podle čl. 9 prvního pododstavce uvedeného protokolu (bod 107 tohoto rozsudku).
26.
Pokud jde o šestý a sedmý žalobní důvod, Tribunál nejprve v bodě 143 napadeného rozsudku zamítl šestý žalobní důvod v rozsahu, v němž vycházel z porušení článku 343 SFEU, článku 9 protokolu č. 7 a čl. 5 odst. 2 jednacího řádu, jakož i některých základních práv navrhovatelů. Dále v bodě 187 tohoto rozsudku zamítl šestý žalobní důvod v rozsahu, v němž vychází z nesprávných skutkových a právních posouzení, kterými je stiženo prozkoumání fumus persecutionis Parlamentem, a sedmý žalobní důvod.
C.
Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníků řízení
27.
Dne 15. září 2023 podali navrhovatelé proti napadenému rozsudku kasační opravný prostředek. Parlament a Španělské království, kterému bylo povoleno vedlejší účastenství na podporu návrhových žádání Parlamentu ve věci před Tribunálem, předložily kasační odpovědi. Rozhodnutím předsedy Soudního dvora bylo účastníkům řízení umožněno předložit repliku a dupliku.
28.
V kasačním opravném prostředku navrhovatelé navrhují, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadený rozsudek;
–
zrušil sporná rozhodnutí nebo podpůrně vrátil věc Tribunálu a
–
uložil Parlamentu a Španělskému království náhradu nákladů řízení, nebo podpůrně rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.
29.
Parlament a Španělské království navrhují, aby Soudní dvůr:
–
zamítl kasační opravný prostředek a
–
uložil navrhovatelům náhradu nákladů řízení.
30.
Soudní dvůr rozhodl o projednání věci bez jednání.
IV. Analýza
A.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
31.
Na podporu kasačního opravného prostředku uplatňují navrhovatelé deset důvodů. Jak jsem uvedl, v souladu s pokyny Soudního dvora zaměřím své stanovisko na třetí, pátý a šestý důvod kasačního opravného prostředku, které vycházejí z nedostatku nestrannosti a spravedlnosti řízení o zbavení imunity před Parlamentem (třetí důvod), z nejasnosti sporných rozhodnutí (pátý důvod) a z nesprávného výkladu a použití pravidel týkajících se rozhodnutí o zbavení poslanecké imunity, zejména pokud jde o posouzení fumus persecutionis Parlamentem (šestý důvod). Nejprve posoudím třetí důvod kasačního opravného prostředku, poté šestý a nakonec pátý.
32.
Před zahájením analýzy tří dotčených důvodů kasačního opravného prostředku považuji za nezbytné uvést několik poznámek k trvajícímu právnímu zájmu navrhovatelů na podání žaloby po skončení devátého volebního období a k poslanecké imunitě podle článku 9 protokolu č. 7 a soudnímu přezkumu rozhodnutí o zbavení této imunity.
B.
K trvání právního zájmu navrhovatelů na podání žaloby
33.
Je nesporné, že v rámci řízení o kasačním opravném prostředku musí soud i bez návrhu přezkoumat přípustnost žaloby, včetně trvání právního zájmu navrhovatelů na jejím podání (
8
). V projednávané věci mám za to, že Soudní dvůr by měl k takovému přezkumu přistoupit i bez návrhu, vzhledem ke změně situace navrhovatelů po uplynutí jejich mandátů poslanců po skončení devátého volebního období dne 15. července 2024. Podotýkám, že tato otázka nemohla být projednána účastníky řízení v rámci písemné části řízení, které bylo ukončeno dne 2. července 2024, tedy před skončením devátého volebního období.
34.
V této souvislosti připomínám, že právní zájem na podání žaloby je základní a prvořadou podmínkou pro podání žaloby fyzickou nebo právnickou osobou (
9
). Tento zájem musí existovat ve fázi podání žaloby pod sankcí její nepřípustnosti a musí přetrvat až do vydání soudního rozhodnutí, neboť jinak by nemohlo být vydáno rozhodnutí ve věci samé (
10
). Předpokladem takového zájmu je, že samotné zrušení napadeného aktu může vyvolat právní následky a žaloba může ve výsledku přinést straně, která ji podala, prospěch (
11
).
35.
V této souvislosti uvádím, že z důvodu konce poslaneckého mandátu již první navrhovatel a třetí navrhovatelka od 16. července 2024 nepožívají imunit stanovených v článku 9 protokolu č. 7. Proto by jim případné zrušení na ně se vztahujících sporných rozhodnutí nepřineslo žádný prospěch. Dále podotýkám, že v rámci řízení před Tribunálem místopředseda Soudního dvora usnesením ze dne 24. května 2022 (
12
) odložil výkon sporných rozhodnutí, že toto usnesení nebylo před vyhlášením napadeného rozsudku zrušeno a po vyhlášení napadeného rozsudku, přestože v rámci řízení před Soudním dvorem nebyla uplatněna předběžná opatření, nebyla tato rozhodnutí v každém případě provedena před uplynutím mandátu poslanců.
36.
Za těchto okolností se domnívám, že první navrhovatel a třetí navrhovatelka již nemají právní zájem na zrušení na ně se vztahujících napadených rozhodnutí [rozhodnutí P9_TA(2021)0059 et P9_TA(2021)0061] z důvodu uplynutí poslaneckého mandátu, a jejich kasační prostředek se proto stal bezpředmětným. Jelikož tedy výsledek tohoto kasačního opravného prostředku nemůže těmto navrhovatelům přinést žádný prospěch, je třeba mít za to, že není třeba ve vztahu k němu vydat rozhodnutí ve věci samé. Za těchto okolností navrhuji Soudnímu dvoru, aby v souladu s článkem 149 jednacího řádu Soudního dvora nevydal rozhodnutí ve věci samé ohledně kasačního opravného prostředku podaného prvním navrhovatelem a třetí navrhovatelkou.
37.
V případě druhého navrhovatele je situace odlišná. Ze spisu Tribunálu ve věci Comín i Oliveres v. Parlament (T‑477/24) totiž vyplývá, že dne 9. června 2024 byl tento navrhovatel znovu zvolen členem Parlamentu na desáté volební období. Jeho jméno však není uvedeno na seznamu kandidátů zvolených ve Španělsku, který španělská ústřední volební komise oznámila Parlamentu. Tato komise údajně informovala Parlament, že druhý navrhovatel nesložil přísahu ani slib, že bude dodržovat španělskou Ústavu, a proto prohlásila, že jeho místo v Parlamentu je neobsazené a do doby, než tuto přísahu nebo slib složí, jsou dočasně pozastavena všechna jeho práva spojená s výkonem funkce (
13
). To znamená, že s ohledem na rozsudek Junqueras Vies (
14
) je třeba mít za to, že druhý navrhovatel stále požívá imunity podle článku 9 protokolu č. 7 a má i nadále právní zájem na zrušení na něj se vztahujícího sporného rozhodnutí [rozhodnutí P9_TA(2021)0060].
38.
Vzhledem k přetrvávajícímu zájmu druhého navrhovatele na podání žaloby a pro případ, že by Soudní dvůr nesdílel můj názor, že první navrhovatel a třetí navrhovatelka nemají právní zájem na podání žaloby, přezkoumám třetí, pátý a šestý důvod kasačního opravného prostředku.
C.
K nedotknutelnosti a soudnímu přezkumu rozhodnutí o jejím zbavení
39.
V souladu s kontinentální tradicí vycházející z francouzské revoluce (
15
) stanoví protokol č. 7 dvě formy poslanecké imunity, a to neodpovědnost (za názory nebo hlasování při výkonu poslaneckých funkcí) (článek 8 tohoto protokolu) a nedotknutelnost (ochrana před jakýmkoli zadržením a soudním stíháním za jakékoli jiné činy) (článek 9 uvedeného protokolu). V projednávané věci se jedná o tuto druhou formu.
40.
Protokol č. 7 sice výslovně stanoví, že na rozdíl od neodpovědnosti může být nedotknutelnost zrušena, neuvádí však, jaká věcná kritéria musí být splněna pro přijetí takového rozhodnutí, která nadto nejsou výslovně stanovena ani v primárním právu, ani v právně závazných aktech sekundárního práva. Jisté je pouze to, že zbavení poslanecké imunity spadá do pravomoci Parlamentu.
41.
Za těchto okolností vyvstává otázka rozsahu pravomocí Parlamentu ve vztahu k žádosti o zbavení imunity jednoho z jeho poslanců a rozsahu soudního přezkumu jeho rozhodnutí. Vzhledem k tomu, že normativní texty v tomto ohledu neobsahují žádné informace, je třeba hledat odpověď v účelu poslanecké imunity, jak je vykládána v judikatuře.
42.
V tomto ohledu Soudní dvůr již na základě judikatury Evropského soudu pro lidská práva (dále jen „ESLP“) rozhodl (
16
), že cílem imunit přiznaných členům Evropského parlamentu je zajistit nezávislost tohoto orgánu při plnění jeho poslání (
17
). Jak jsem již uvedl ve svém stanovisku ve věci Junqueras Vies, parlamentní imunita má sice podobu ochrany, která je každému členu parlamentu přiznána osobně, ale není výsadou poslance, která jej má vyjmout z působnosti obecného zákona, ale mechanismem ochrany parlamentu jako celku (
18
). V této souvislosti z judikatury ESLP také vyplývá, že soudní imunita představuje výjimku z obecného práva upravujícího stíhání a soudní rozhodování o údajných trestných činech, a proto musí státy zajistit, aby její rozsah byl jasně vymezen, aby ji političtí představitelé nemohli využívat jako nástroj k vyhýbání se spravedlnosti (
19
).
43.
S ohledem na účel nedotknutelnosti jakožto mechanismu k ochraně samotného Parlamentu, na neexistenci údajů v primárním právu, pokud jde o hmotněprávní kritéria, která musí být splněna pro zbavení poslanecké imunity, jakož i na skutečnost, že rozhodnutí o zbavení imunity spadá do pravomocí Parlamentu, je podle mého názoru třeba mít za to, že tento orgán má širokou posuzovací pravomoc k vyřizování žádostí o zbavení imunity. To zahrnuje jak pravomoc stanovit použitelná procesní pravidla a hmotněprávní kritéria pro zbavení imunity, tak pravomoc volně rozhodnout o podané žádosti.
44.
Je pravda, že široká posuzovací pravomoc, kterou má Parlament, nemůže vyloučit soudní přezkum jeho rozhodnutí o zbavení imunity. Takové rozhodnutí se totiž dotýká na jedné straně právního postavení dotyčného poslance, který by měl mít možnost uplatnit svá práva. Na druhé straně se dotýká práva na účinnou soudní ochranu jednotlivců poškozených jednáním tohoto poslance.
45.
Vzhledem k široké posuzovací pravomoci Parlamentu však souhlasím s judikaturou Tribunálu (
20
), podle níž se unijní soud v rámci soudního přezkumu rozhodnutí o zbavení imunity musí v zásadě omezit na přezkoumání dodržení procesních pravidel, věcné správnosti skutkových zjištění orgánu, neexistence zjevně nesprávného posouzení tohoto skutkového stavu a neexistence zneužití pravomoci (
21
). Parlament má totiž výlučnou pravomoc posoudit, zda s ohledem na všechny relevantní skutečnosti zbavení imunity narušuje či nenarušuje jeho nezávislost při plnění jeho poslání.
46.
Všechny tři důvody kasačního opravného prostředku je podle mého názoru třeba přezkoumat s přihlédnutím k těmto zásadám.
D.
Ke třetímu důvodu kasačního opravného prostředku
47.
Třetím důvodem navrhovatelé vytýkají Tribunálu, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že jejich právo na nestranné a spravedlivé projednání jejich věci Parlamentem nebylo porušeno. Tento důvod se dělí na čtyři části, z nichž první vychází z rozhodnutí jmenovat jediného zpravodaje pro tři věci týkající se imunity, druhá z nestrannosti tohoto zpravodaje, třetí z nestrannosti předsedy výboru JURI a čtvrtá z důvěrnosti řízení před výborem JURI.
48.
Úvodem podotýkám, že postup, kterým se řídí vyřizování žádostí o zbavení imunity Parlamentem, je upraven jednacím řádem, zejména článkem 9, nadepsaným „Imunitní řízení“. Podle čl. 9 odst. 13 tohoto jednacího řádu vypracuje výbor JURI zásady pro uplatňování tohoto článku. Během devátého volebního období byly tyto zásady obsaženy ve sdělení členům (11/2019) ze dne 19. listopadu 2019 týkajícím se zásad použitelných na žádosti o zbavení imunity (dále jen „sdělení č. 11/2019“).
49.
V tomto ohledu poznamenávám, že Soudní dvůr již rozhodl, že jedno ze sdělení nahrazených sdělením č. 11/2019, a sice sdělení č. 11/2003 ze dne 6. června 2003 přijaté výborem Parlamentu pro právní záležitosti a vnitřní trh, nemá právně závaznou povahu (
22
). Jsem toho názoru, že totéž platí pro sdělení č. 11/2019. Jedná se o interní akt, který organizuje práci výboru JURI a není pro Parlament závazný. To však nebrání tomu, aby byl tento akt zohledněn při posuzování řádnosti postupu vedoucího k přijetí rozhodnutí o zbavení imunity. Sdělení č. 11/2003 totiž zmiňuje praxi výboru JURI, který je pověřen vyšetřováním žádosti o zbavení imunity a přípravou návrhu rozhodnutí Parlamentu. Toto sdělení je navíc určeno poslancům, a představuje tedy nejen zdroj informací o způsobu, jakým výbor JURI řeší případy imunity, ale také dokument, který může u poslanců vyvolat legitimní očekávání, pokud jde o jejich procesní práva.
50.
Pravidla stanovená v jednacím řádu a ve sdělení č. 11/2019 a způsob jejich uplatňování Parlamentem musí být v souladu s primárním právem. V tomto ohledu připomínám, že právo na řádnou správu zakotvené v článku 41 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) stanoví, že každý má právo mimo jiné na to, aby jeho záležitosti byly orgány Unie řešeny nestranně a spravedlivě. Použití tohoto ustanovení na řízení o zbavení imunity nelze podle mého názoru vyloučit (
23
).
51.
Pokud jde o požadavek nestrannosti, ten zahrnuje na straně jedné subjektivní nestrannost v tom smyslu, že žádný člen dotyčného orgánu, který se věcí zabývá, nesmí být podjatý nebo osobně zaujatý, a na straně druhé objektivní nestrannost v tom smyslu, že orgán musí v tomto ohledu poskytnout dostatečné záruky pro vyloučení veškerých legitimních pochybností (
24
).
52.
Nicméně se domnívám, že pokud jde o otázky imunity, je třeba při určování přesného obsahu práva na nestranné projednání věci zohlednit účel řízení a vztah, který z podstaty věci existuje mezi osobami pověřenými projednáním věci a dotčenou osobou. V této souvislosti je třeba především poznamenat, že v každém řízení o zbavení imunity existuje z podstaty věci zvláštní vztah mezi dotčenou osobou a osobami jednajícími jménem orgánu příslušného k vydání rozhodnutí. V těchto věcech je totiž Parlament, který má rozhodnout o právu jednoho ze svých poslanců, orgánem, který nemá soudní, ale politickou povahu. Parlamentu je vlastní, že jeho členové, kteří patří k různým politickým skupinám, se neshodují z ideologického hlediska a v tomto smyslu jsou ve stálém politickém střetu. Navíc rozhodnutí o zbavení poslanecké imunity spadají pouze do pravomoci Parlamentu. Musí být tedy přijata v souladu s pravidly, kterými se řídí přijímání rozhodnutí tohoto orgánu, tedy hlasováním zahrnujícím všechny členy Parlamentu. Z toho vyplývá, že i poslanci, kteří jsou ve střetu na jiné než politické úrovni, mají možnost účastnit se přijímání konečného rozhodnutí o zbavení imunity člena Parlamentu.
53.
Proto nelze na poslance zapojené do vyřizování věcí týkajících se imunity uplatnit stejné kritérium nestrannosti, jaké se uplatňuje na soudy nebo správní orgány, které se zabývají věcmi jednotlivců. Klást na poslance odpovědné za přípravu rozhodnutí o zbavení imunity požadavky srovnatelné s požadavky kladenými na soudce nebo osoby jednající jménem správních orgánů, pokud jde o objektivní nestrannost, by totiž nezohledňovalo zvláštní povahu Parlamentu a povahu řízení o zbavení imunity.
54.
V této situaci mám za to, že střety výlučně politické povahy mezi osobami pověřenými řízením o zbavení imunity a osobami, kterých se tato řízení týkají, musí být považovány za irelevantní v rámci posouzení objektivní nestrannosti prvně uvedených osob. Totéž platí pro osoby pověřené vyšetřováním žádosti o zbavení imunity nebo organizací práce výboru JURI. Tyto osoby totiž nejsou povolány k rozhodnutí o takové žádosti, ale jsou pověřeny připravit spolu s dalšími členy výboru JURI návrh rozhodnutí, který je následně předložen k rozpravě a hlasování Parlamentu. Pokud není stanoveno, že poslanci, kteří se nacházejí v politickém střetu, jsou vyloučeni z hlasování Parlamentu o žádosti o zbavení poslanecké imunity, nemůže takový střet a fortiori odůvodňovat vyloučení poslanců pověřených vyšetřováním takové žádosti a organizací práce výboru JURI.
1. K první části třetího důvodu kasačního opravného prostředku
a) Argumentace účastníků řízení
55.
Navrhovatelé vytýkají Tribunálu, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když měl v bodech 229 až 238 napadeného rozsudku za to, že nestrannost a spravedlnost řízení nebyly porušeny navzdory skutečnosti, že pro všechny tři věci týkající se imunity byl jmenován jediný zpravodaj. Podle jejich názoru Parlament nezohlednil body 6 a 8 sdělení č. 11/2019 a porušil čl. 41 odst. 1 a čl. 39 odst. 2 Listiny, zejména s ohledem na nedostatek nestrannosti osoby jmenované zpravodajem. Tvrdí, že jediným dokumentem připojeným ke sdělení č. 1/2020 byl rozsudek Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) ze dne 14. října 2019 a že Tribunál zkreslil důkazy tím, že kvalifikoval tento rozsudek jako „průvodní poznámku“. Kromě toho navrhovatelé zpochybňují konstatování Tribunálu v bodě 237 napadeného rozsudku, podle nichž body 6 a 8 sdělení č. 11/2019 nezakotvují právo ve prospěch členů Parlamentu. V tomto ohledu tvrdí, že pokud by byl pro každou věc týkající se imunity jmenován jiný zpravodaj, alespoň jeden z nich by mohl být nestranný. Podle jejich názoru v souladu s čl. 52 odst. 1 Listiny umožňovalo Parlamentu jmenovat jediného zpravodaje pouze výslovné ustanovení přijaté podle čl. 9 odst. 13 jednacího řádu.
56.
Parlament, podporovaný v tomto bodě Španělským královstvím, navrhuje, aby byla tato část třetího důvodu zamítnuta, a má za to, že je nepřípustná z důvodu nedostatečného odůvodnění, jelikož navrhovatelé neuvedli, v čem spočívá chyba v odůvodnění Tribunálu, a omezili se na předložení vlastního výkladu. Podle Parlamentu by tato část, pokud by byla přípustná, nebyla opodstatněná, jelikož se Tribunál nedopustil nesprávného právního posouzení. Parlament má dále za to, že závěry Tribunálu uvedené v bodě 237 napadeného rozsudku jsou podpůrné povahy, a proto je argument týkající se tohoto bodu irelevantní.
b) Posouzení
57.
Tribunál předně v bodě 232 napadeného rozsudku popsal obsah bodů 6 až 8 sdělení č. 11/2019. Z toho je zřejmé, že bod 6 tohoto sdělení stanoví, že příslušný výbor jmenuje zpravodaje pro „každou žádost o zbavení imunity“. Podle bodu 7 tohoto sdělení je na každé politické skupině, aby určila poslance, který bude stálým zpravodajem pro věci týkající se imunity a bude plnit funkci koordinátora, „aby zajistil, že věci týkající se imunity budou vyřizovány zkušenými poslanci“. Bod 8 uvedeného sdělení v první větě stanoví, že u každé věci týkající se imunity se funkce zpravodaje střídá rovnoměrně mezi politickými skupinami (
25
).
58.
Dále Tribunál v bodě 236 napadeného rozsudku konstatoval, že zásada rovnoměrného střídání funkce zpravodaje, stanovená v bodě 8 sdělení č. 11/2019, nemůže být vykládána tak, že brání tomu, aby byl jmenován jeden zpravodaj pro přezkum několika souvisejících věcí týkajících se imunity, pokud se jako v projednávané věci žádosti o zbavení imunity týkají poslanců, proti nimž je vedeno totéž trestní řízení. Dále v bodě 237 tohoto rozsudku mimo jiné jen pro úplnost poznamenal, že bod 8 sdělení č. 11/2019 nezakotvuje právo ve prospěch poslanců.
59.
Na rozdíl od toho, co tvrdí Parlament, se domnívám, že první část třetího důvodu je přípustná v rozsahu, v němž se týká nesprávného právního posouzení Tribunálu při výkladu bodů 6 a 8 sdělení č. 11/2019. Právní otázky posouzené v prvním stupni mohou být totiž znovu projednány v rámci řízení o kasačním opravném prostředku, pokud navrhovatel napadne výklad nebo uplatnění unijního práva ze strany Tribunálu (
26
). Tato část naproti tomu není opodstatněná v rozsahu, v němž je výklad těchto bodů provedený Tribunálem správný.
60.
Podotýkám, že v rámci první části navrhovatelé zejména tvrdí, že přidělení jejich věcí jedinému zpravodaji vedlo k porušení nestrannosti řízení. V kasačním opravném prostředku však neprokazují souvislost mezi jmenováním jediného zpravodaje a nestranností řízení, ale omezují se na uplatnění argumentů týkajících se nedostatku nestrannosti jmenované osoby, což není předmětem první části třetího důvodu kasačního opravného prostředku. Tyto argumenty nejsou v projednávané věci relevantní. Nic však nebrání tomu, aby bylo rozhodnutí přidělit všechny tři věci jedinému zpravodaji posouzeno z hlediska spravedlnosti řízení.
61.
V tomto ohledu se domnívám, že se Tribunál v bodě 236 napadeného rozsudku nedopustil nesprávného právního posouzení. Souhlasím s jeho posouzením, že body 6 a 8 sdělení č. 11/2019 nebrání tomu, aby byl jmenován jediný zpravodaj pro několik věcí týkajících se žádosti o zbavení imunity. Vzhledem k tomu, že tyto body stanoví, že pro každou věc týkající se imunity je jmenován zpravodaj a věci jsou přidělovány zpravodajům podle zásady rovnoměrného střídání, nezavádějí striktní systém přidělování věcí, ale obecné pravidlo organizace práce v rámci výboru JURI. Zejména z toho nevyplývá zákaz přidělit témuž zpravodaji věci týkající se imunity, které úzce souvisejí z důvodu jejich vzájemné souvislosti, a podotýkám, že svěření projednání takových věcí témuž zpravodaji umožňuje zajistit v rámci řízení rovné zacházení s osobami, které se nacházejí ve srovnatelné, či dokonce totožné situaci.
62.
A konečně pokud jde o údajné zkreslení důkazů uplatněné v rámci této části, mám za to, že tento argument je irelevantní, jelikož se netýká jmenování jediného zpravodaje, ale nestrannosti zpravodaje. Jak jsem již uvedl (
27
), argument vycházející z podjatosti osoby jmenované zpravodajem je pro účely této části irelevantní.
63.
Pokud jde o argument týkající se bodu 237 napadeného rozsudku, je třeba jej odmítnout v rozsahu, v němž obsahuje úvahu uvedenou pro úplnost. Soudní dvůr totiž bez dalšího odmítá výtky směřující proti odůvodnění rozsudku Tribunálu uvedenému jen pro úplnost, neboť nemohou vést k jeho zrušení (
28
).
64.
S ohledem na výše uvedené musí být první část třetího důvodu zamítnuta.
2. Ke druhé části třetího důvodu
a) Argumentace účastníků řízení
65.
Navrhovatelé Tribunálu vytýkají, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodech 244 až 257 napadeného rozsudku zamítl jako neopodstatněný jejich argument vycházející z nedostatku nestrannosti zpravodaje, a v důsledku toho porušil čl. 41 odst. 1 a čl. 39 odst. 2 Listiny, jakož i zásady vyplývající z bodu 8 sdělení č. 11/2019. V rámci této části vznášejí pět výtek.
66.
V rámci první výtky navrhovatelé tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodech 245 a 246 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že skutečnost, že zpravodaj patří ke stejné politické skupině jako strana VOX, která proti nim zahájila trestní stíhání, nepostačuje k tomu, aby objektivně vyvolala legitimní pochybnosti o případné podjatosti uvedeného zpravodaje.
67.
V rámci druhé výtky navrhovatelé tvrdí, že Tribunál se v bodech 247 až 251 napadeného rozsudku dopustil pochybení, když odmítl uznat, že skutečnost, že zpravodaj předsedal veřejné schůzi v Parlamentu, během níž podpořil slogan „Puigdemont do vězení!“, prokazuje jeho podjatost nebo přinejmenším vyvolává oprávněné pochybnosti o jeho nestrannosti. Toto odmítnutí bylo údajně výsledkem zkreslení důkazů.
68.
V rámci třetí výtky navrhovatelé vytýkají Tribunálu, že v bodech 253 a 254 napadeného rozsudku nesprávně odmítl jako nepřípustný důkaz, konkrétně rozhovor zpravodaje v bulharském deníku, s odůvodněním, že navrhovatelé neodůvodnili jeho opožděné předložení. V tomto bodě Tribunál rovněž nesplnil povinnost odůvodnit své rozhodnutí, když neuvedl důvod, proč považoval vysvětlení navrhovatelů, že se o tomto rozhovoru dozvěděli až po podání žaloby na neplatnost, za nedostatečné.
69.
V rámci čtvrté výtky navrhovatelé tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 255 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že skutečnosti, které jsou v něm uvedeny, spolu s dalšími dříve uvedenými skutečnostmi, neumožňují prokázat podjatost zpravodaje, což rovněž představuje zkreslení důkazů.
70.
V rámci páté výtky navrhovatelé Tribunálu vytýkají, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 256 napadeného rozsudku uvedl, že se nedovolávali „osobního“ zájmu zpravodaje.
71.
Parlament, podporovaný Španělským královstvím, navrhuje zamítnutí této části třetího důvodu. Konkrétně má předně za to, že příslušnost zpravodaje ke skupině, která je v politické opozici vůči poslanci, kterého se týká žádost o zbavení imunity, neumožňuje zpochybnit nestrannost tohoto zpravodaje. Dále tento orgán tvrdí, že druhá výtka je nepřípustná, neboť se ve skutečnosti týká nového posouzení skutkového stavu, a v každém případě není opodstatněná. Kromě toho Parlament navrhuje, aby byla třetí výtka týkající se odmítnutí důkazu spočívajícího v dotčeném rozhovoru a porušení povinnosti uvést odůvodnění zamítnuta. Konečně má tento orgán rovněž za to, že čtvrtá a pátá výtka jsou nepřípustné a v každém případě neopodstatněné.
b) Posouzení
72.
Pokud jde na prvním místě o první výtku, Tribunál v bodech 245 a 246 napadeného rozsudku konstatoval, že příslušnost zpravodaje k evropské politické skupině evropských konzervativců a reformistů v zásadě nemá dopad na posouzení jeho nestrannosti navzdory skutečnosti, že poslanci politické strany VOX, kteří iniciovali trestní řízení, z něhož vzešly žádosti o zbavení imunity, patří k této politické skupině.
73.
Jsem toho názoru, že se Tribunál při posuzování této výtky nedopustil nesprávného právního posouzení. Parlament totiž neporušil žádné vnitřní pravidlo týkající se vyřizování žádostí o zbavení imunity tím, že jmenoval zpravodajem osobu, která patří k jiné politické skupině, než ke které patří poslanci, jichž se taková žádost týká. Podstatnější je, že tímto jmenováním neporušil bod 8 druhou větu sdělení č. 11/2019, podle níž, jak vyplývá z napadeného rozsudku, zpravodaj ve věci imunity nesmí patřit ke stejné politické skupině jako poslanec, kterého se žádost týká, ani nesmí být zvolen ve stejném členském státě. Toto pravidlo neznamená, že je zakázáno jmenovat zpravodajem osobu, která patří k politické skupině, jež je v opozici vůči politické skupině, k níž patří dotyčný poslanec. Pokud by tomu tak bylo, a vzhledem k politické povaze střetu, který z podstaty věci existuje mezi poslanci patřícími k různým skupinám, pak by hrozilo, že v určitých případech nebude žádný ze stálých zpravodajů považován za způsobilého k výkonu této funkce.
74.
Dále je pravda, že argumenty navrhovatelů nespočívají na pouhé příslušnosti zpravodaje k opoziční politické skupině, ale na jeho příslušnosti ke stejné skupině jako strana VOX, která byla jedním z iniciátorů trestního stíhání navrhovatelů, na jehož základě byly podány žádosti o zbavení imunity. Mám však za to, že Tribunál nepochybil, když měl za to, že tato okolnost sama o sobě nepostačuje k učinění závěru, že byl porušen požadavek nestrannosti zpravodaje. Nelze totiž mít za to, že mezi různými vnitrostátními stranami téže politické skupiny v Parlamentu existují natolik silné vazby, že postoj zpravodaje patřícího ke stejné politické skupině jako strana VOX vůči navrhovatelům musí být vnímán tak, že je určen vztahem mezi těmito navrhovateli a stranou VOX. Domnívám se proto, že politický zájem strany VOX na stíhání žalobců nelze považovat za okolnost, která by vyvolávala zvláštní pochybnosti o nestrannosti zpravodaje.
75.
Na druhém místě, pokud jde o druhou a čtvrtou výtku, Tribunál v bodě 249 napadeného rozsudku konstatoval, že zpravodaj organizoval a účastnil se vystoupení generálního tajemníka politické strany VOX na téma „Cataluña es España“ (Katalánsko je Španělsko) dne 6. března 2019 v budově Parlamentu. Tento generální tajemník ukončil své vystoupení slovy „Viva España, viva Europa y Puigdemont a prisión“ (Ať žije Španělsko, ať žije Evropa a Puigdemont do vězení). Tribunál rovněž v bodech 250 a 251 uvedeného rozsudku konstatoval, že během této události se (budoucí) zpravodaj, i když seděl u řečnického stolu, slovně nevyjádřil a tento projev jeho postoje k politické situaci v Katalánsku nemůže stačit k tomu, aby se jednalo o porušení zásady nestrannosti. Dále měl v bodě 255 uvedeného rozsudku za to, že různé reakce politické strany VOX, vyjádřené po přijetí sporných rozhodnutí, nebo skutečnost, že zpravodaji byla uložena administrativní sankce, nemohou prokázat nedostatek nestrannosti zpravodaje.
76.
V rámci druhé a čtvrté výtky navrhovatelé v podstatě předkládají vlastní výklad některých skutečností. Posouzení skutkového stavu nepředstavuje, s výhradou případu zkreslení důkazů předložených Tribunálu, právní otázku, která by jako taková podléhala přezkumu Soudního dvora (
29
). O takové zkreslení se jedná, pokud se posouzení existujících důkazů jeví zjevně nesprávné nebo zjevně odporující jejich smyslu, aniž byly uplatněny nové důkazy. Toto zkreslení musí zjevně vyplývat z písemností ve spisu, aniž je nutné provést nové posouzení skutkového stavu a důkazů (
30
).
77.
I když v projednávané věci navrhovatelé formálně vytýkají Tribunálu, že zkreslil důkazy, je třeba konstatovat, že pod záminkou tohoto tvrzení ve skutečnosti směřují k opětovnému přezkumu argumentů předložených v tomto ohledu v prvním stupni, aniž uvádějí, v čem Tribunál provedl zjevně nesprávné posouzení skutkového stavu a důkazů. Tyto výtky jsou v důsledku toho nepřípustné.
78.
V souladu s ustálenou judikaturou platí, že pokud Tribunál zjistil nebo posoudil skutkový stav, je Soudní dvůr na základě článku 256 SFEU příslušný k výkonu přezkumu právní kvalifikace tohoto skutkového stavu a právních důsledků, které z něj Tribunál vyvodil (
31
). V tomto ohledu se domnívám, že Tribunál při kvalifikaci skutkového stavu nepochybil. Zaprvé pouhá příslušnost ke stejné politické skupině jako strana VOX nestačí ke zpochybnění nestrannosti zpravodaje. Zadruhé podotýkám, jak zdůrazňuje Parlament, že se dotčená schůzka konala ještě během osmého volebního období, více než dva měsíce před volbami, v nichž byli zvoleni navrhovatelé, a více než šest měsíců před vydáním zatykačů uvedených v žádostech o zbavení imunity. Kromě okolnosti, že se zpravodaj zúčastnil schůzky týkající se politické situace v Katalánsku v souvislosti, což je pravda, s událostmi, které jsou předmětem trestního řízení, jež vedlo k žádostem o zbavení imunity, kontext této události nesouvisel se statusem navrhovatelů jakožto členů Parlamentu. Zatřetí se stejně jako Tribunál domnívám, že reakce členů politické strany VOX po přijetí sporných rozhodnutí nebo skutečnost, že zpravodaji byla uložena administrativní sankce, nemohou prokázat jeho nedostatek nestrannosti.
79.
Na třetím místě, pokud jde o pátou výtku, Tribunál v bodě 256 napadeného rozsudku konstatoval, že navrhovatelé netvrdili, že zpravodaj byl ve střetu zájmů, ani se nedovolávali osobního zájmu zpravodaje, který by mohl ovlivnit jeho nestrannost při plnění jeho povinností. Stejně tak navrhovatelé neuvedli žádné prohlášení zpravodaje, které by mohlo odhalit, že měl při výkonu funkce osobní předsudky, jež nesouvisejí s jeho politickou ideologií.
80.
Navrhovatelé nepředkládají žádný argument na podporu svých výtek, tvrdí, že nedostatek objektivní nestrannosti je dostatečný pro účely čl. 41 odst. 1 a čl. 39 odst. 2 Listiny, a pouze odkazují na okolnosti uvedené v rámci jiných výtek. Tato výtka je tedy nepřípustná, jelikož není dostatečně odůvodněna.
81.
Konečně na čtvrtém místě Tribunál v bodech 253 a 254 napadeného rozsudku odmítl jako nepřípustný důkaz, a sice rozhovor zpravodaje v bulharském deníku, přičemž uvedl, že tento rozhovor byl předložen v replice, aniž navrhovatelé odůvodnili jeho opožděné předložení, ačkoli byl ze dne následujícího po přijetí sporných rozhodnutí, tedy před podáním žaloby.
82.
V tomto ohledu poukazuji na to, že na rozdíl od tvrzení navrhovatelů vyplývá z čl. 85 odst. 1 a 2 jednacího řádu Tribunálu, že v případě opožděného předložení důkazu jedním z účastníků řízení je na tomto účastníkovi, aby prodlení odůvodnil (
32
). Unijní soud má totiž pravomoc přezkoumat opodstatněnost důvodu opožděného předložení důkazu, a pokud toto opožděné předložení není právně dostačujícím způsobem odůvodněno nebo není opodstatněné, má pravomoc důkaz odmítnout (
33
). Odůvodnění předložené dotčeným účastníkem řízení mu umožňuje tento přezkum provést. V projednávané věci se navrhovatelé v replice omezili na prohlášení, v rámci prezentace obsahu předloženého důkazu, že se o dotčeném rozhovoru dozvěděli po podání žaloby na neplatnost. Má-li být toto prohlášení považováno za odůvodnění opožděného předložení dotčeného důkazu, je nutné konstatovat, že neobsahuje informace umožňující ověřit opodstatněnost důvodu opoždění. Jde o důkaz existující ode dne následujícího po přijetí sporných rozhodnutí, který byl veřejně dostupný.
83.
Domnívám se tedy, že Tribunál nepochybil, když dospěl k závěru o nepřípustnosti předloženého důkazu. Jak vyplývá z bodu 254 napadeného rozsudku, Tribunál neporušil ani povinnost uvést odůvodnění, jelikož uvedl, že opožděné předložení tohoto důkazu nebylo odůvodněno a datum rozhovoru předcházelo datu podání žaloby.
84.
S ohledem na výše uvedené musí být druhá část třetího důvodu zamítnuta.
3. Ke třetí části třetího důvodu
a) Argumentace účastníků řízení
85.
Navrhovatelé vytýkají Tribunálu, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodech 259 až 261 napadeného rozsudku odmítl jejich argument vycházející z nedostatku nestrannosti předsedy výboru JURI. Navrhovatelé tvrdí, že v bodech 144 a 145 žaloby na neplatnost dostatečně identifikovali všechny relevantní skutečnosti. Podle jejich názoru Tribunál tím, že nezohlednil skutečnosti popsané v přílohách k žalobě na neplatnost a přesně nevysvětlil, které z jejich argumentů jsou nepřípustné, zkreslil důkazy, porušil právo na účinnou soudní ochranu, jakož i právo na obhajobu a nesplnil povinnost uvést odůvodnění.
86.
Parlament, podporovaný v tomto bodě Španělským královstvím, navrhuje, aby byla tato část třetího důvodu zamítnuta, a má za to, že argumenty jsou buď nepřípustné, nebo neopodstatněné. Podpůrně navrhuje, aby Soudní dvůr zamítl argumenty navrhovatelů týkající se úvah Tribunálu uvedených v bodě 261 napadeného rozsudku prostřednictvím nahrazení odůvodnění, a tvrdí, že na rozdíl od toho, co Tribunál uvedl v bodě 260 tohoto rozsudku, nebyly v žalobě dostatečně rozvinuty argumenty založené na strategii, kterou údajně sledoval předseda výboru JURI, aby zabránil navrhovatelům zasedat v Parlamentu.
b) Posouzení
87.
Na prvním místě Tribunál v bodě 259 napadeného rozsudku odmítl jako nepřípustné argumenty navrhovatelů týkající se podjatosti předsedy výboru JURI. Ačkoli jsou tyto argumenty uvedeny v přílohách žaloby, v samotné žalobě se výslovně neobjevují. Tak je tomu zejména v případě argumentu týkajícího se španělské státní příslušnosti tohoto předsedy a některých argumentů týkajících se jeho chování.
88.
Jsem toho názoru, že se tím Tribunál nedopustil žádného nesprávného právního posouzení.
89.
Podotýkám totiž, že se navrhovatelé v bodě 144 žaloby na neplatnost omezili na konstatování, že předseda výboru JURI neposkytoval žádnou záruku nestrannosti z důvodů podrobně popsaných v písemných vyjádřeních obsažených v přílohách A.31, A.32 a A.33 a v bodech 267 až 281přílohy A.44 žaloby.
90.
S ohledem na obsah tohoto bodu žaloby na neplatnost bych rád připomněl, že z judikatury Soudního dvora vyplývá, že „stručný popis žalobních důvodů“, který musí být obsažen v každé žalobě ve smyslu článku 21 statutu Soudního dvora Evropské unie, který je použitelný na Tribunál na základě čl. 53 prvního pododstavce uvedeného statutu, a čl. 76 písm. d) jednacího řádu Tribunálu, znamená, že žaloba musí ozřejmit, v čem spočívá žalobní důvod, na kterém se žaloba zakládá. Proto je k tomu, aby byla žaloba přípustná, zejména nezbytné, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na nichž je založena, vyplývaly přinejmenším stručně, avšak uceleně a srozumitelně z textu samotné žaloby. Čistě důkazní a pomocná funkce příloh znamená, že pokud obsahují právní nebo skutkové okolnosti, na nichž jsou založeny některé žalobní důvody uvedené v žalobě, musí být takové okolnosti obsaženy v samotném textu této žaloby nebo v ní musí být alespoň dostatečně označeny (
34
).
91.
V této souvislosti vzhledem k tomu, že navrhovatelé v žalobě neuvedli důvody, proč předseda výboru JURI podle nich neposkytoval žádnou záruku nestrannosti, Tribunál správně odmítl tyto argumenty jako nepřípustné. Rovněž je třeba odmítnout jejich argumenty vycházející ze zkreslení důkazů, z porušení práva na účinnou soudní ochranu a práva na obhajobu, jakož i z nesplnění povinnosti Tribunálu uvést odůvodnění, které jsou založeny na nepřezkoumání skutečností uvedených v dotčených přílohách.
92.
Na druhém místě Tribunál v bodě 261 napadeného rozsudku odmítl jako neopodstatněný argument vycházející z údajného nepřátelství předsedy výboru JURI, který se týkal strategie, která byla uplatňována k zabránění navrhovatelům, aby zasedli v Parlamentu. Podle Tribunálu tyto údajné podněty nepocházely od předsedy, ale od jeho strany.
93.
Tento bod napadeného rozsudku se týká bodu 145 žaloby na neplatnost, v němž navrhovatelé pouze uvedli, že předseda výboru JURI a jeho strana vůči nim projevili silné nepřátelství, přičemž tvrdili, že předseda sledoval strategii, jejímž cílem bylo zabránit jim v tom, aby se ujali mandátu poslanců Evropského parlamentu.
94.
Souhlasím s Parlamentem, že tvrzení navrhovatelů v bodě 145 žaloby na neplatnost jsou velmi stručná a nejsou dostatečně rozvedena na to, aby byla přípustná. Vyvstává tak otázka, zda je třeba vyhovět návrhu na nahrazení odůvodnění předloženému Parlamentem.
95.
Podle ustálené judikatury Soudního dvora je předpokladem přípustnosti návrhu na nahrazení odůvodnění existence právního zájmu na jeho podání v tom smyslu, že tento návrh musí být způsobilý přinést v důsledku prospěch účastníku řízení, který jej podal. Může tomu tak být tehdy, když návrh na nahrazení odůvodnění představuje obranu proti důvodu uvedenému navrhovatelem (
35
).
96.
Vzhledem k tomu, že takový zájem na straně Parlamentu existuje, navrhuji, aby Soudní dvůr nahradil odůvodnění napadeného rozsudku a rozhodl, že argumenty navrhovatelů uvedené v bodě 145 žaloby na neplatnost jsou rovněž nepřípustné, neboť nejsou v žalobě dostatečně rozvedeny. V důsledku toho musí být výtka vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění z důvodu, že nebylo přesně uvedeno, které skutečnosti jsou nepřípustné, zamítnuta jako irelevantní, jelikož všechny skutečnosti musí být odmítnuty jako nepřípustné.
97.
Pro případ, že by Soudní dvůr nesdílel můj návrh v tomto ohledu, bych rád dodal, že případné kroky předsedy výboru JURI a jeho strany s cílem zabránit navrhovatelům, aby se ujali svých poslaneckých mandátů v Parlamentu, vyplývají podle mého názoru z čistě politického střetu, jehož existence nepostačuje ke konstatování porušení zásady nestrannosti (
36
).
98.
S ohledem na výše uvedené musí být třetí část třetího důvodu zamítnuta.
4. Ke čtvrté části třetího důvodu
a) Argumentace účastníků řízení
99.
Navrhovatelé vytýkají Tribunálu, že se dopustil nesprávného právního posouzení, které rovněž znamenalo nesprávné odůvodnění, jakož i porušení práva na účinnou soudní ochranu a práva na obhajobu, když nesprávně vyložil čtvrtou část třetího žalobního důvodu a dospěl k závěru, že musí být zamítnuta. Podle nich je tato část nezávislá na dvou předchozích částech. Tvrdí totiž, že v žalobě na neplatnost uvedli, že čl. 9 odst. 11 jednacího řádu je protiprávní, nepřiměřený a porušuje zásady veřejnosti a transparentnosti stanovené v článku 15 SFEU a rozhodnutí organizovat neveřejné schůze výboru JURI jim neumožnilo získat důkazy o zneužití pravomoci.
100.
Parlament, podporovaný Španělským královstvím, navrhuje, aby byla tato část zamítnuta. Zejména opakuje argument, který předložil na svou obhajobu před Tribunálem, a tvrdí, že pravidla týkající se důvěrné povahy takového řízení nemohou být neuplatněna na základě žádosti poslance, o jehož imunitu se jedná, neboť dotčený článek má chránit nejen zájmy tohoto poslance, ale také zájmy třetích osob, jakož i zájmy státního zastupitelství a soudů.
b) Posouzení
101.
Tribunál měl v bodě 262 napadeného rozsudku za to, že vzhledem k tomu, že tvrzení týkající se podjatosti vznesená vůči zpravodaji a předsedovi výboru JURI byla odmítnuta, není nutné posuzovat čtvrtou část týkající se toho, že důvěrnost prací tohoto výboru představuje překážku pro prokázání dopadu jejich případné podjatosti na sporná rozhodnutí.
102.
Podotýkám, že čtvrtá část třetího důvodu byla uvedena v bodech 147 až 162 žaloby na neplatnost, v části IV.3.4 nazvané „Účinky důvěrné povahy řízení. Porušení článku 15 SFEU ve spojení s články 47 a 48 Listiny. Protiprávnost čl. 9 odst. 11 jednacího řádu“. Je pravda, že navrhovatelé se v bodech 147 až 151 žaloby odvolávají na důvěrnost řízení nikoli in abstracto a obecně, ale v souvislosti s obtížemi, na které narazili při určování vlivu předsedy výboru JURI a zpravodaje na výsledek tohoto řízení.
103.
Navrhovatelé však v následujících bodech žaloby uvedli obecné poznámky k platnosti čl. 9 odst. 11 jednacího řádu a v bodě 162 druhé větě uvedli, že důvěrnost řízení představuje porušení článku 15 SFEU a článku 47 Listiny ve spojení s právem na obhajobu.
104.
Tribunál výslovně neodpověděl na argument vycházející z neplatnosti čl. 9 odst. 11 jednacího řádu. Avšak vzhledem k tomu, že se jedná o ryze právní důvod, je v každém případě možné, aby Soudní dvůr nahradil to, co neučinil Tribunál (
37
).
105.
V tomto ohledu bych chtěl na prvním místě připomenout, že čl. 9 odst. 11 jednacího řádu stanoví, že projednávání žádostí týkajících se řízení o imunitě probíhá ve výboru JURI vždy na neveřejné schůzi. Je pravda, že z čl. 15 odst. 1 SFEU, který zakotvuje zásadu transparentnosti, vyplývá, že unijní orgány jednají co nejotevřeněji. Toto ustanovení však nestanoví absolutní transparentnost všech činností orgánů. Již z čl. 15 odst. 2 SFEU vyplývá, že Parlament zasedá veřejně, což neznamená zveřejnění práce všech jeho výborů. Článek 232 SFEU uznává autonomii Parlamentu, pokud jde o jeho vnitřní organizaci, z čehož vyplývá, že Parlament má právo stanovit meze zveřejňování činnosti výborů.
106.
Jak vyplývá z žalobní odpovědi Parlamentu, čl. 9 odst. 11 jednacího řádu je výsledkem toho, že Parlament poměřil zásadu transparentnosti s jinými oprávněnými zájmy, které je třeba chránit, zejména ochranou důvěrnosti trestních řízení ve fázi vyšetřování. Parlament konkrétně uvádí, že cílem tohoto ustanovení je chránit nejen zájmy dotyčného poslance, ale také zájmy třetích osob, jakož i zájmy státního zastupitelství a soudů. V této souvislosti uvádím, že řešení přijaté Parlamentem je v souladu s doporučeními Benátské komise, která doporučuje, aby žádosti o zbavení imunity byly projednávány příslušným výborem na neveřejné schůzi, bez přítomnosti dotčeného poslance (
38
). Za těchto okolností nevidím žádný důvod, který by mohl ovlivnit platnost čl. 9 odst. 11 jednacího řádu z hlediska článku 15 SFEU.
107.
Na druhém místě navrhovatelé v žalobě na neplatnost uvádějí, že čl. 9 odst. 11 jednacího řádu představuje neoprávněný zásah do jejich práv zakotvených v článcích 47 a 48 Listiny. V tomto ohledu však neuvádějí žádné odůvodnění. Z tohoto důvodu musí být tyto argumenty odmítnuty.
108.
Jen pro úplnost uvádím, že pokud by bylo třeba mít za to, že navrhovatelé uvádějí, že jejich právo na obhajobu bylo porušeno prostřednictvím čl. 9 odst. 11 jednacího řádu, musel by být tento argument odmítnut jako irelevantní. Toto ustanovení a článek 15 SFEU totiž neomezují práva účastníků řízení o zbavení imunity, ale právo široké veřejnosti na přístup k informacím. Právo účastníka řízení na obhajobu tedy nemůže být omezeno ustanoveními o neveřejném projednání věci, ale může být případně omezeno ustanoveními upravujícími průběh řízení a účast účastníků řízení, jako je v projednávané věci čl. 9 odst. 6 druhý pododstavec jednacího řádu, který stanoví, že dotyčný poslanec se nezúčastní rozpravy výboru JURI, s výjimkou jeho slyšení. Navrhovatelé se dovolávají tohoto ustanovení poprvé až v kasačním opravném prostředku, aniž by poskytli jakékoli vysvětlení. Není tedy třeba jej přezkoumat.
109.
S ohledem na výše uvedené musí být čtvrtá část třetího důvodu zamítnuta.
5. Závěr ke třetímu důvodu kasačního opravného prostředku
110.
S ohledem na výše uvedené úvahy mám za to, že třetí důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut.
E.
K šestému důvodu kasačního opravného prostředku
111.
V rámci šestého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé Tribunálu vytýkají, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když zamítl šestý (
39
) a sedmý žalobní důvod pro zrušení (
40
), buď tím, že se odchýlil od vlastní praxe, nebo tím, že se dopustil nesprávného posouzení.
112.
Tento důvod se dělí na dvě části. Navrhovatelé zaprvé Tribunálu v podstatě vytýkají, že se dopustil nesprávného právního posouzení při stanovení a použití kritérií pro zbavení imunity, a zadruhé, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že Parlament nepochybil při posuzování fumus persecutionis. V první části navrhovatelé uvádějí devět konkrétních výtek (
41
).
1. K první a druhé výtce první části
a) Argumentace účastníků řízení
113.
První výtka první části šestého důvodu vychází z porušení článku 343 SFEU v rozsahu, v němž Tribunál v bodě 122 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že toto ustanovení neukládá Parlamentu žádné meze, ať již jakékoli povahy, pokud jde o jeho právo zbavit své členy imunity. Navrhovatelé uvádějí, že i když pokračování v řízení, včetně trestního řízení, proti členovi Parlamentu obecně nebrání výkonu jeho mandátu, je tomu jinak ve věcech týkajících se vzetí dotyčných poslanců do vazby, jako je tomu v projednávané věci. Navrhovatelé tvrdí, že v tomto kontextu opakovaně v žalobě zmínili zásadu proporcionality, což je zásada, kterou Tribunál nezohlednil.
114.
Druhá výtka této části vychází z porušení čl. 5 odst. 2 jednacího řádu v rozsahu, v němž Tribunál dospěl zejména v bodech 117 až 122 a 126 napadeného rozsudku k závěru, že existence nebo neexistence fumus persecutionis byla jediným kritériem, které měl Parlament zohlednit. V tomto ohledu mají navrhovatelé za to, že z tohoto ustanovení vyplývá, že Parlament si musí zachovat integritu jakožto demokratické zákonodárné shromáždění a musí zajistit nezávislost poslanců při plnění jejich povinností.
115.
Parlament, podporovaný Španělským královstvím, navrhuje, aby byly tyto výtky zamítnuty, přičemž má za to, že jsou zčásti založeny na nesprávném výkladu napadeného rozsudku, zčásti nepřípustné a zčásti neopodstatněné.
b) Posouzení
116.
S odkazem na bod 76 rozsudku Junqueras Vies Tribunál v bodě 122 napadeného rozsudku rozhodl, že článek 343 SFEU nelze vykládat v tom smyslu, že člena Parlamentu nelze nikdy zbavit imunity, pokud pokračování v řízení, v němž byla podána žádost o zbavení imunity, může být překážkou výkonu jeho mandátu, případně na konci tohoto řízení vést k jeho ztrátě. Podle jeho názoru by takový výklad zbavil čl. 9 třetí pododstavec protokolu č. 7 jakéhokoli užitečného účinku.
117.
Pokud jde o čl. 5 odst. 2 jednacího řádu, Tribunál v bodech 119 a 120 napadeného rozsudku konstatoval, že vzhledem k tomu, že Parlament přijal kritérium fumus persecutionis s přihlédnutím jak k cíli zachování jeho nezávislosti a řádného fungování, tak k nezbytnému dodržení zásady loajální spolupráce, měl tedy nutně za to, když vyloučil existenci fumus persecutionis, že zbavení navrhovatelů imunity neohrožuje jeho zájmy, a zejména jeho řádné fungování a nezávislost.
118.
Mám za to, že se Tribunál v citovaných bodech napadeného rozsudku nedopustil žádného pochybení.
119.
Pokud jde o výtku týkající se bodu 122 napadeného rozsudku, podotýkám, jak vyplývá z mého shrnutí tohoto bodu (
42
), že na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelé, Tribunál neuvedl, že článek 343 SFEU nestanoví žádné meze práva Parlamentu zbavit své členy imunity nebo že se zásada proporcionality na rozhodnutí o zbavení imunity nepoužije. Naproti tomu uvedl, že riziko narušení výkonu mandátu, zejména ztráty tohoto mandátu na konci řízení, v němž byla podána žádost o zbavení imunity, nebrání tomuto zbavení imunity. Tato výtka tedy vychází z nesprávného výkladu bodu 122 tohoto rozsudku, a musí být v důsledku toho zamítnuta jako neopodstatněná. Kromě toho je závěr učiněný Tribunálem v tomto bodě správný.
120.
Dále, pokud jde o druhou výtku, podotýkám, že čl. 5 odst. 2 jednacího řádu je obecným ustanovením, které stanoví cíle sledované Parlamentem při výkonu jeho pravomocí týkajících se výsad a imunit. Toto ustanovení neuvádí žádné kritérium, které by mělo být zohledněno při přijímání rozhodnutí o žádosti o zbavení imunity. Takové kritérium je však uvedeno v bodě 43 sdělení č. 11/2019, který stanoví, že ke zbavení imunity dojde, pokud není zjevné, že záměrem v pozadí soudního řízení může být poškození politické činnosti poslance, a tedy nezávislosti Parlamentu (fumus persecutionis). Použití tohoto kritéria Parlamentem spadá do široké posuzovací pravomoci, kterou má v otázce zbavení poslanecké imunity (
43
), a je ostatně doporučeno Benátskou komisí (
44
). Podle mého názoru je třeba mít na paměti, že přijetí této zásady výborem JURI vyplývá ze zjištění, že použití kritéria fumus persecutionis umožňuje zajistit dosažení cílů stanovených v čl. 5 odst. 2 jednacího řádu. S ohledem na výše uvedené musí být tedy druhá výtka rovněž zamítnuta.
2. Ke třetí výtce první části
a) Argumentace účastníků řízení
121.
Navrhovatelé tvrdí, že Tribunál tím, že v bodech 128 až 131 napadeného rozsudku uvedl, že neprokázali, že požívají imunity přiznané článkem 9 prvním pododstavcem písm. a) protokolu č. 7, zkreslil důkazy, dopustil se nesprávného právního posouzení a porušil právo na účinnou soudní ochranu. Kromě toho Tribunál rovněž nesprávně dospěl v bodech 132 a 133 uvedeného rozsudku k závěru, že navrhovatelé nebyli oprávněni tvrdit, že sporná rozhodnutí byla přijata v rozporu s čl. 9 druhým pododstavcem tohoto protokolu.
122.
Parlament, podporovaný Španělským královstvím, navrhuje zamítnutí této výtky. Podle jeho názoru nemají navrhovatelé právní zájem na zpochybnění úvah uvedených Tribunálem v bodech 128 a 131 napadeného rozsudku. Případné pochybení v těchto úvahách totiž nemůže vést ke zrušení sporných rozhodnutí, která se týkají pouze zbavení imunity navrhovatelů podle čl. 9 prvního pododstavce písm. b) protokolu č. 7. Podpůrně má Parlament za to, že argumenty navrhovatelů je třeba zamítnout jako neopodstatněné.
b) Posouzení
123.
Pokud jde o rozsah a dosah imunity, kterou požívají poslanci Parlamentu na území svého státu, Tribunál v bodě 130 napadeného rozsudku rozhodl, že navrhovatelé nejsou oprávněni tvrdit, že Parlament se dopustil nesprávného právního posouzení, když odkázal na vnitrostátní právo, jak je vykládáno vnitrostátními soudy. Podle tohoto výkladu není pro pokračování trestního řízení proti osobě obviněné před tím, než se stala španělským poslancem, nezbytný parlamentní souhlas. Kromě toho, pokud jde o argument navrhovatelů, podle kterého nelze zbavit imunity stanovené v čl. 9 prvním pododstavci písm. b) tohoto protokolu, aniž by byli zbaveni rovněž imunity stanovené v čl. 9 druhém pododstavci, měl Tribunál v bodě 133 uvedeného rozsudku za to, že za okolností projednávané věci nebyli oprávněni tvrdit, že sporná rozhodnutí byla přijata v rozporu s čl. 9 druhým pododstavcem tohoto protokolu, zejména v rozsahu, v němž je Španělské království uznalo za poslance.
124.
Na prvním místě se stejně jako Parlament domnívám, že výtka týkající se výkladu čl. 9 prvního pododstavce písm. a) protokolu č. 7 je neúčinná, jelikož se týká důvodů napadeného rozsudku, které nemají vliv na jeho výrok (
45
). Sporná rozhodnutí se totiž netýkají zbavení imunity ve smyslu čl. 9 prvního pododstavce písm. a) tohoto protokolu.
125.
Pro úplnost připomínám, že článek 18 kapitoly VII protokolu č. 7 stanoví, že při uplatňování tohoto protokolu jednají orgány Unie ve vzájemné shodě s odpovědnými úřady příslušných členských států. Parlament tedy správně vycházel z výkladu španělských soudů, aby prokázal, že navrhovatelé nepožívají imunity stanovené v čl. 9 prvním pododstavci písm. a) uvedeného protokolu, jelikož byli obviněni před tím, než byli zvoleni do Parlamentu.
126.
Na druhém místě, pokud jde o argument týkající se čl. 9 druhého pododstavce protokolu č. 7, z rozsudku Junqueras Vies vyplývá, že ačkoli čl. 9 první pododstavec tohoto protokolu stanoví imunitu, které členové Evropského parlamentu požívají po celou dobu zasedání v rámci volebního období Parlamentu (
46
), článek 9 druhý pododstavec tohoto protokolu stanoví, že této imunity požívají ještě před začátkem jejich funkčního období (
47
). První a druhý pododstavec článku 9 uvedeného protokolu mají tedy odlišnou časovou působnost (
48
), jelikož podle ustálené judikatury Soudního dvora se má za to, že Parlament zasedá, i když fakticky neprobíhá jednání (
49
). V důsledku toho se na poslance, který se po zahájení prvního zasedání volebního období již skutečně ujal funkce, vztahuje pouze ochrana stanovená v čl. 9 prvním pododstavci protokolu č. 7. Z toho vyplývá, že se Tribunál nedopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že navrhovatelé nebyli oprávněni tvrdit, že sporná rozhodnutí byla přijata v rozporu s čl. 9 druhým pododstavcem tohoto protokolu.
127.
S ohledem na výše uvedené musí být třetí výtka zamítnuta.
3. Ke čtvrté výtce první části
a) Argumentace účastníků řízení
128.
V rámci úvodní výtky (
50
) navrhovatelé vytýkají Tribunálu, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 112 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že Parlament má širokou posuzovací pravomoc, pokud jde o to, zda vyhoví žádosti o zbavení imunity či nikoli. Přijetí sporných rozhodnutí přitom může zasáhnout do několika základních práv.
129.
V rámci čtvrté výtky první části šestého důvodu navrhovatelé tvrdí, že na rozdíl od toho, co je uvedeno v bodech 135 až 143 napadeného rozsudku, sporná rozhodnutí představují zásah do jejich základních práv zakotvených v článku 6, čl. 39 odst. 2 a článku 45 Listiny. Dále Tribunálu vytýkají, že měl v bodech 126 a 127 uvedeného rozsudku za to, že legalita evropských zatýkacích rozkazů, které na ně byly vydány, nemá žádný vliv na posouzení žádosti o zbavení imunity, které má umožnit výkon těchto zatýkacích rozkazů. V tomto ohledu navrhovatelé tvrdí, že Parlament byl povinen posoudit nebezpečí porušení jejich základních práv stejně jako vykonávající justiční orgán v souvislosti s postupy předávání podle rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV (
51
).
130.
Parlament, podporovaný Španělským královstvím, navrhuje zamítnutí této výtky. Tvrdí, že některé argumenty jsou nepřípustné a jiné irelevantní a v každém případě není žádný z nich opodstatněný. Pokud jde o argument týkající se bodů 126 a 127 napadeného rozsudku, Parlament navrhuje, aby byl odmítnut, jelikož spočívá na jejich nesprávném výkladu.
b) Posouzení
131.
Tribunál v bodě 112 napadeného rozsudku uvedl, že vzhledem k tomu, že čl. 9 třetí pododstavec protokolu č. 7 neupřesňuje podmínky, za nichž musí Parlament posoudit, zda je zbavení imunity na místě, má tento orgán velmi širokou posuzovací pravomoc, pokud jde o směr, který zamýšlí dát rozhodnutí přijatému v návaznosti na žádost o zbavení imunity, z důvodu politického charakteru, který má takové rozhodnutí. Tribunál dále v bodech 113 až 114 uvedeného rozsudku uvedl, že hmotněprávní kritéria posuzování žádostí o zbavení imunity nevyplývají z jednacího řádu, zejména z jeho čl. 5 odst. 2, vyplývají nicméně z bodů 41 až 44 sdělení č. 11/2019, podle kterých dojde ke zbavení imunity podle článku 9 protokolu č. 7, ledaže Parlament zjistí existenci domněnky fumus persecutionis. Kromě toho Tribunál v bodě 115 uvedeného rozsudku připomněl, že imunity jsou přiznány výlučně v zájmu Unie.
132.
Jak jasně vyplývá z tohoto shrnutí bodů 112 až 115 napadeného rozsudku, úvodní výtka je založena na nesprávném výkladu bodu 112. Na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelé, z uvedeného bodu 112 ani z následujících bodů tohoto rozsudku vůbec nevyplývá, že podle Tribunálu by velmi široká posuzovací pravomoc, kterou disponuje Parlament, znamenala, že jeho rozhodnutí nemůže porušit jejich základní práva. Argument vycházející z toho, že široká posuzovací pravomoc orgánu znamená, že není povinen dodržovat základní práva, je tedy zjevně nesprávný. Tato výtka by tedy podle mého názoru měla být zamítnuta v rozsahu, v němž je založena na nesprávném výkladu bodu 112 uvedeného rozsudku.
133.
Tribunál v bodě 138 napadeného rozsudku rozhodl, že imunita nemůže být základním právem přiznaným poslancům Evropského parlamentu, jelikož je udělena výlučně v zájmu Parlamentu. Skutečnost, že rozhodnutí o zbavení imunity mění právní postavení poslance, je v tomto ohledu irelevantní. Tribunál měl dále v bodech 140 a 141 uvedeného rozsudku za to, že zbavení poslanecké imunity samo o sobě nemá žádný dopad na výkon mandátu ani na svobodu, zejména pohyb navrhovatelů, ani nezasahuje do jejich práva na dodržování presumpce neviny. Konečně Tribunál v bodě 142 uvedeného rozsudku dospěl k závěru, že v důsledku toho je argument směřující k prokázání, že tyto zásahy nesplňují požadavky stanovené v čl. 52 odst. 1 Listiny, neúčinný, a musí být z tohoto důvodu odmítnut.
134.
Je třeba konstatovat, že se Tribunál v těchto bodech napadeného rozsudku nedopustil nesprávného právního posouzení. Navrhovatelé nepředkládají žádný právní argument, který by zpochybnil závěry Tribunálu, a omezují se na jejich napadení. Plně sdílím názor Tribunálu, že zbavení poslanecké imunity jako takové nemá za následek ztrátu mandátu poslance a nemá vliv na jeho svobodu pohybu, jelikož imunita sama o sobě není základním právem poslance.
135.
Tribunál v bodech 126 a 127 napadeného rozsudku konstatoval, že Parlamentu nepřísluší posuzovat legalitu aktů přijatých soudy v průběhu řízení, v němž byla podána žádost o zbavení imunity, jelikož tato otázka spadá výlučně do pravomoci vnitrostátních orgánů, ani legalitu vnitrostátních a evropských zatýkacích rozkazů přijatých v rámci dotčeného trestního řízení.
136.
Jak jsem již uvedl (
52
), článek 18 kapitoly VII protokolu č. 7 stanoví, že při uplatňování tohoto protokolu jednají orgány Unie ve vzájemné shodě s odpovědnými úřady příslušných členských států. Z toho vyplývá, že pokud je Parlamentu předložena žádost o zbavení imunity, je v zásadě povinen za účelem zjištění relevantních skutečností vycházet z informací poskytnutých příslušným vnitrostátním orgánem týkajících se předmětu a stavu soudního řízení, pro účely kterého by mělo dojít ke zbavení imunity. Kromě toho, pokud určité informace chybí nebo nejsou jasné, může výbor JURI v souladu s čl. 9 odst. 5 jednacího řádu požádat příslušný orgán o informace a odůvodnění. Parlament naproti tomu nemá pravomoc přezkoumávat legalitu rozhodnutí přijatých v rámci vnitrostátního řízení.
137.
Stejně tak Parlament nemá pravomoc rozhodovat o nebezpečí porušení základních práv vyplývajícího z výkonu evropských zatýkacích rozkazů, jak by činily justiční orgány, které mají rozhodnout o jejich výkonu. Nejenže mu taková pravomoc nebyla svěřena, ale jeho rozhodnutí nemá za následek zbavení jiných orgánů pravomoci vykonávat nezbytnou kontrolu nad těmito rozkazy. Rozhodnutí o zbavení poslanecké imunity totiž nenahrazuje rozhodnutí justičních orgánů vykonávajících evropský zatýkací rozkaz, v jehož rámci jsou tyto orgány povinny tento zatýkací rozkaz přezkoumat a zejména posoudit existenci případných podmínek stanovených rámcovým rozhodnutím 2002/584 za účelem jeho výkonu nebo odmítnutí výkonu. Kromě toho rozhodnutí Parlamentu neukládá vykonávajícím orgánům povinnost vykonat evropský zatýkací rozkaz. Z toho vyplývá, že Parlamentu nepřísluší zpochybňovat takový rozkaz vydaný vnitrostátními orgány nebo zkoumat možný dopad jeho výkonu na základní práva navrhovatelů.
138.
V této souvislosti uvádím, že Benátská komise ve své zprávě zdůrazňuje, že parlamentní orgán posuzující žádost o zbavení imunity by neměl provádět skutečně soudní přezkum, a zejména by se neměl v žádném případě vyjadřovat k vhodnosti zahájení trestního stíhání (
53
).
139.
S ohledem na výše uvedené musí být čtvrtá výtka zamítnuta.
4. K páté výtce první části
a) Argumentace účastníků řízení
140.
V rámci páté výtky navrhovatelé vytýkají Tribunálu, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když odmítl jejich argumenty vycházející ze zásady proporcionality a porušil tak nejen tuto zásadu, ale rovněž povinnost uvést odůvodnění.
141.
Parlament tvrdí, že toto tvrzení je nepřípustné, jelikož není dostatečně přesné. Španělské království uvádí, že tato výtka nesouvisí s žádným bodem napadeného rozsudku, a není tedy relevantní.
b) Posouzení
142.
Pátá výtka je podle mého názoru nepřípustná v rozsahu, v němž se týká údajného porušení zásady proporcionality Tribunálem. Tato výtka totiž v tomto smyslu není odůvodněná a omezuje se pouze na odkázání na žalobu na neplatnost.
143.
Pokud jde o tvrzení navrhovatelů, že Tribunál neodpověděl na jejich argumenty týkající se dodržení zásady proporcionality, připomínám, že z ustálené judikatury vyplývá, že důvod vycházející z toho, že Tribunál neodpověděl na argumenty uplatněné v prvním stupni, v podstatě znamená, že je tvrzeno porušení povinnosti uvést odůvodnění, která vyplývá z článku 36 statutu Soudního dvora Evropské unie použitelného na Tribunál na základě čl. 53 prvního pododstavce tohoto statutu a z článku 117 jednacího řádu Tribunálu (
54
).
144.
Z ustálené judikatury však rovněž vyplývá, že povinnost uvést odůvodnění neukládá Tribunálu poskytnout vysvětlení, ve kterém by se vyčerpávajícím způsobem postupně zabýval každou z úvah uvedených účastníky sporu, a jeho odůvodnění tedy může být implicitní za podmínky, že umožní zúčastněným osobám seznámit se s důvody, proč Tribunál nevyhověl jejich argumentům, a Soudnímu dvoru disponovat poznatky dostatečnými k tomu, aby mohl vykonat přezkum (
55
).
145.
Podle mého názoru není pochyb o tom, že Tribunál zamítl, byť jen implicitně, výtku vycházející z porušení zásady proporcionality, jelikož navrhovatelé v rámci šestého žalobního důvodu znějícího na zrušení tvrdili, že povolení jejich zatčení je nepřiměřené, a to zaprvé vzhledem k zásahu do jejich základních práv, který z toho vyplývá, a zadruhé vzhledem k fázi trestního řízení (
56
). Pokud jde o tento první argument, jak vyplývá z mé analýzy čtvrté výtky, Tribunál jej správně odmítl. Pokud jde o druhý argument, Tribunál v bodě 126 napadeného rozsudku rozhodl, že Parlamentu nepřísluší posuzovat legalitu aktů přijatých soudy v průběhu řízení vzhledem k tomu, že tato otázka spadá výlučně do pravomoci vnitrostátních orgánů. Je tedy třeba konstatovat, že v rámci šestého důvodu kasačního opravného prostředku není tento rozsudek stižen nevydáním rozhodnutí ani obecně nedostatkem odůvodnění v tomto ohledu. Odůvodnění uvedeného rozsudku totiž umožňuje zúčastněným osobám seznámit se s důvody, proč nebylo vyhověno jejich argumentům.
146.
S ohledem na výše uvedené musí být pátá výtka zamítnuta.
5. K šesté výtce první části
a) Argumentace účastníků řízení
147.
V rámci šesté výtky navrhovatelé Tribunálu vytýkají, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodech 141 až 143 napadeného rozsudku v zásadě uvedl, že rozhodnutí o zbavení poslance Evropského parlamentu imunity a řízení, které vedlo k jeho přijetí, nezasahují – ani nemohou zasahovat – do práva na dodržování presumpce neviny. V tomto ohledu bod B sporných rozhodnutí zmiňuje usnesení Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) ze dne 25. října 2018, ačkoli se toto usnesení netýká navrhovatelů, ale jejich spoluobviněných. Navíc vzhledem k tomu, že jediným dokumentem, který byl členům výboru JURI předložen, byl rozsudek Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) ze dne 14. října 2019, kterým byly odsouzeny jiné osoby, vycházelo přijetí sporných rozhodnutí z předpokladu, že navrhovatelé jsou vinni, čímž bylo porušeno právo na presumpci neviny. Ke stejnému závěru je třeba dospět i s ohledem na skutečnost, že podle nich Tribunál opomenul přezkoumat jejich argumenty týkající se zneužití pravomoci a existence skrytého účelu, které byly uplatněny v rámci šestého důvodu znějícího na zrušení, a tím porušil povinnost uvést odůvodnění.
148.
Parlament, podporovaný Španělským královstvím, navrhuje zamítnutí této výtky. Zejména uvádí, že tato výtka spočívá na nesprávném výkladu bodu 141 napadeného rozsudku, ve kterém Tribunál pouze konstatoval, že zbavení poslance imunity samo o sobě nezasahuje do jeho práva na dodržování presumpce neviny. Pokud jde o argument vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění, Parlament se dále domnívá, že musí být odmítnut jako nepřípustný a v každém případě jako neopodstatněný.
b) Posouzení
149.
Tribunál v bodě 141 napadeného rozsudku rozhodl, že rozhodnutí o zbavení imunity nezasahuje do práva na dodržování presumpce neviny. Podle něj se otázka, zda jsou splněny podmínky pro zbavení poslanecké imunity podle článku 9 protokolu č. 7 v době, kdy je podána žádost, liší od otázky spočívající v určení, zda skutky vytýkané dotčeným poslancům jsou prokázány, přičemž tato otázka spadá do pravomoci orgánů členského státu.
150.
Jak uvádí Parlament, šestá výtka je založena na nesprávném výkladu napadeného rozsudku, a z tohoto důvodu musí být zamítnuta jako neopodstatněná.
151.
Domnívám se, že touto výtkou navrhovatelé Tribunálu ve skutečnosti vytýkají, že neodpověděl na jejich argumenty vznesené v žalobě na neplatnost, které se týkají toho, že Parlament zohlednil soudní rozhodnutí, která mohou být chápána tak, že prokazují jejich vinu, ačkoli se jich tato rozhodnutí netýkají. Skutečnost, že se Parlament podle jejich názoru opíral o tato rozhodnutí, je podle nich relevantní pro jejich argumenty týkající se zneužití pravomoci a existence skrytého účelu.
152.
Jak jsem připomněl (
57
), důvod vycházející z toho, že Tribunál neodpověděl na argumenty uplatněné v prvním stupni, v podstatě znamená dovolávat se porušení povinnosti uvést odůvodnění a povinnost uvést odůvodnění neukládá Tribunálu, aby poskytl vysvětlení, ve kterém by se vyčerpávajícím způsobem postupně zabýval každou z úvah uvedených účastníky sporu.
153.
V této souvislosti je třeba konstatovat, že Tribunál přezkoumal bod B sporných rozhodnutí (
58
) i případný dopad nepřesných formulací, které jsou v něm obsaženy, na rozhodnutí Parlamentu o zbavení imunity. Tento argument je tedy neopodstatněný.
154.
Pokud jde o argumenty týkající se zneužití pravomoci a existence skrytého účelu, musí být odmítnuty jako nepřípustné, jelikož navrhovatelé v kasačním opravném prostředku neuvádějí žádné odůvodnění, aby je podpořili, a obecně odkazují na žalobu na neplatnost.
6. K sedmé a osmé výtce první části
a) Argumentace účastníků řízení
155.
V rámci sedmé a osmé výtky první části šestého důvodu navrhovatelé Tribunálu vytýkají, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodech 147 až 161 napadeného rozsudku posoudil nepřesná tvrzení Parlamentu uvedená v bodech S a B sporných rozhodnutí, která se týkají účelu poslanecké imunity podle článku 9 protokolu č. 7 a stavu trestního řízení, které se jich týká. Tato nepřesná tvrzení měla vliv na rozhodnutí Parlamentu o zbavení imunity, jelikož uvedla jeho členy v omyl.
156.
Podle navrhovatelů by totiž bylo relativně důvodné předpokládat, že hlasování členů Evropského parlamentu, kteří se vyslovili ve prospěch sporných rozhodnutí, by bylo odlišné, kdyby věděli, že pokud jde o imunity stanovené v článku 9 protokolu č. 7, bod S těchto rozhodnutí je zjevně nesprávný. Dále, pokud by Parlament věděl o tom, že na rozdíl od toho, co je uvedeno v bodě B uvedených rozhodnutí, nebyla vyšetřovací fáze ve vztahu k navrhovatelům ukončena, mohl by mít za to, že vydání evropského zatýkacího rozkazu na ně před ukončením vyšetřovací fáze je nepřiměřené. Kromě toho je bod 159 napadeného rozsudku stižen nesprávným právním posouzením spočívajícím ve zkreslení ustanovení španělského trestního řádu.
157.
Parlament, podporovaný Španělským královstvím, navrhuje zamítnutí těchto dvou výtek. Podle Parlamentu je argument vycházející z toho, že jeho rozhodnutí zbavit navrhovatele imunity je založeno pouze na důvodu uvedeném v bodě S sporných rozhodnutí, v rozporu s jeho vyjádřeními uvedenými v bodech T až W těchto rozhodnutí a musí být odmítnut jako neopodstatněný. Kromě toho argument vycházející ze zkreslení ustanovení španělského trestního řádu musí být odmítnut jako nepřípustný, jelikož jej navrhovatelé poprvé uplatnili až v rámci kasačního opravného prostředku. V každém případě je třeba tento argument odmítnout jako neopodstatněný. Španělské království tvrdí, že osmá výtka je irelevantní, jelikož pro vyhovění žádosti o zbavení imunity není relevantní, zda byla vyšetřovací fáze ukončena či nikoli.
b) Posouzení
158.
Tribunál v bodě 148 napadeného rozsudku připomněl, že v bodě S sporných rozhodnutí je zopakována zásada uvedená v bodě 3 sdělení č. 11/2019, podle níž „[ú]čelem poslanecké imunity je chránit Parlament a jeho poslance před soudním řízením v souvislosti s činnostmi prováděnými při plnění poslaneckých povinností, jež nelze oddělit od tohoto mandátu“. V tomto ohledu Tribunál v bodě 149 uvedeného rozsudku rozhodl, že je nesporné, že navrhovatele chrání imunita upravená v čl. 9 prvním pododstavci písm. b) protokolu č. 7, i když dotčené trestní řízení se vztahuje na činnosti, které nesouvisejí s plněním poslaneckých povinností. V bodě 152 uvedeného rozsudku nicméně konstatoval, že obecný závěr uvedený v bodě S sporných rozhodnutí nebyl proveden v tom smyslu, že žádosti o zbavení člena Parlamentu imunity je třeba vyhovět, pokud se týká soudního řízení vztahujícího se na skutečnosti, které nesouvisejí s plněním poslaneckých povinností.
159.
Tribunál dále v bodě 155 napadeného rozsudku připomněl obsah bodu B sporných rozhodnutí a v bodě 157 tohoto rozsudku konstatoval, že navrhovatelé oprávněně tvrdili, že tento bod je stižen nesprávným skutkovým posouzením nebo přinejmenším nejasností ohledně toho, zda vyšetřovací fáze trestního řízení byla ve vztahu k nim ukončena. V bodě 160 uvedeného rozsudku však dospěl k závěru, že se nejeví, že toto nesprávné posouzení nebo přinejmenším nejasnost v napadených rozhodnutích měly dopad na posouzení žádosti o zbavení imunity.
160.
Tribunál tedy správně konstatoval, že některé formulace bodů B a S sporných rozhodnutí jsou nepřesné. Naproti tomu následně dospěl k závěru, že na rozdíl od toho, co tvrdili navrhovatelé, nemohly mít tyto nepřesnosti vliv na rozhodnutí Parlamentu o zbavení imunity.
161.
Mám za to, že závěr Tribunálu není stižen vadou. Odůvodnění sporných rozhodnutí se totiž neomezuje na jejich body B a S. Za účelem posouzení dopadu těchto nepřesných formulací je třeba zohlednit kontext, jakož i odůvodnění těchto rozhodnutí jako celku. V rámci šestého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé nepředložili žádný argument, který by umožnil prokázat, že nepřesnosti ve formulacích bodů B a S byly takové povahy, že by rozhodnutí Parlamentu o zbavení imunity bylo odlišné, kdyby tyto formulace byly správné. Sdílím zejména názor Španělského království, že pokud jde o rozhodnutí o zbavení imunity, je irelevantní, zda je vyšetřovací fáze trestního řízení ukončena či nikoli.
162.
Podpůrně, pokud jde o argument navrhovatelů, podle kterého by mohl mít Parlament za to, že vydání evropských zatýkacích rozkazů na ně před ukončením vyšetřovací fáze bylo nepřiměřené, připomínám (
59
), že v žádném případě nespadá do pravomoci Parlamentu posuzovat přiměřenost zatčení navrhovatelů s ohledem na stav trestního řízení, které se jich týká.
163.
V této souvislosti považuji argumenty vycházející z ustanovení španělského trestního řádu za irelevantní.
164.
S ohledem na výše uvedené musí být sedmá a osmá výtka zamítnuta.
7. K deváté výtce první části
a) Argumentace účastníků řízení
165.
V rámci deváté výtky první části šestého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé Tribunálu na prvním místě vytýkají, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodech 162 až 172 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že Parlament neporušil zásady rovného zacházení a řádné správy. Parlament se přitom podle nich neřídil svou ustálenou praxí spočívající v odmítnutí zbavit poslance imunity v případech uvedených v bodech 162 a 163 tohoto rozsudku. Na druhém místě se Tribunál rovněž dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 166 uvedeného rozsudku dospěl k závěru, že skutečnosti uvedené v rámci šestého a sedmého žalobního důvodu znějícího na zrušení, které se týkají praxe a pravidel fungování Parlamentu v oblasti imunit, již nejsou relevantní, a to v souladu s bodem 53 sdělení č. 11/2019, který stanoví, že toto sdělení nahrazuje předchozí sdělení. Na třetím místě Tribunál zkreslil důkazy, když měl za to, že navrhovatelé neprokázali, „jak“ uplatňovaná rozhodnutí mohou prokázat existenci určité praxe. Na čtvrtém místě Tribunál rovněž v bodech 166 až 172 téhož rozsudku zkreslil důkazy a dopustil se nesprávného právního posouzení tím, že nezohlednil všechny precedenty uplatněné navrhovateli, jakož i související argumenty, aby identifikoval fumus persecutionis.
166.
Parlament, podporovaný Španělským královstvím, navrhuje, aby byla tato výtka zamítnuta jako neopodstatněná. Parlament tvrdí, že ani zásada řádné správy, ani zásada rovného zacházení mu nezakazují, aby upravil a změnil předchozí praxi. Kromě toho argumenty vycházející ze zkreslení důkazů Tribunálem jsou nepřípustné, jelikož navrhovatelé přesně neuvádějí, k jakým pochybením došlo nebo které důkazy byly zkresleny. V každém případě jsou tyto argumenty neopodstatněné.
b) Posouzení
167.
Tribunál v bodech 162 a 163 napadeného rozsudku shrnul tvrzení navrhovatelů týkající se prvků údajné praxe Parlamentu, které Parlament údajně nezohlednil.
168.
Tribunál v bodě 166 napadeného rozsudku uvedl, že za účelem prokázání existence praxe Parlamentu spočívající v odmítnutí zbavit poslance imunity, pokud je tento poslanec stíhán za politickou činnost, bylo-li toto řízení zahájeno politickým odpůrcem nebo jestliže dotčené vnitrostátní orgány požadovaly příkladné sankce vůči tomuto poslanci, se navrhovatelé dovolávali sdělení č. 11/2003 ze dne 6. června 2003. Toto sdělení vypracoval Výbor Parlamentu pro právní záležitosti a vnitřní trh, který byl v té době pověřen otázkami imunity, a představovalo syntézu dřívější rozhodovací praxe Parlamentu. Tribunál shrnul relevantní pasáže tohoto sdělení a následně uvedl, že toto sdělení bylo dne 19. listopadu 2019 nahrazeno sdělením č. 11/2019.
169.
Tribunál v bodě 167 napadeného rozsudku uvedl argument Parlamentu, podle kterého Parlament upustil od praxe shrnuté ve sdělení č. 11/2003 ve smyslu omezení případů, v nichž Parlament odmítne zbavit imunity.
170.
Tribunál v bodě 168 napadeného rozsudku poznamenal, že praxe Parlamentu spočívající v odmítnutí zbavení imunity, pokud je cílem dotčených soudních stíhání zabránit plnění poslaneckých povinností, není zpochybňována. Dále konstatoval, že pokud jde o případy, kdy Parlament odmítá zbavit jednoho ze svých členů imunity, navrhovatelé se omezili na to, že se dovolávali některých rozhodnutí přijatých Parlamentem, aniž prokázali, jak tato rozhodnutí mohou prokázat takovou praxi. Kromě toho Tribunál uvedl, že většina rozhodnutí dovolávaných navrhovateli byla přijata v letech 1982 až 2003.
171.
Jsem toho názoru, že se Tribunál v dotčených bodech napadeného rozsudku nedopustil žádného pochybení.
172.
Jak vyplývá z bodu 53 sdělení č. 11/2019, toto sdělení nahradilo všechna předchozí sdělení a veškeré další dokumenty výboru JURI týkající se praxe a pracovních postupů Parlamentu v oblasti imunity. To prokazuje jasný záměr Parlamentu změnit předchozí praxi. S ohledem na prostor pro uvážení Parlamentu, pokud jde o zbavení poslanecké imunity, se domnívám, že Parlament byl oprávněn postupovat tímto způsobem, zejména proto, že změna jeho praxe byla odůvodněna analýzou judikatury.
173.
Tento závěr potvrzuje i Soudní dvůr, který již měl příležitost konstatovat, že sdělení č. 11/2003 již není po zveřejnění sdělení č. 11/2019 použitelné, a že Tribunál jej proto není povinen zohlednit (
60
). Vzhledem k tomu, že navrhovatelé opírají své tvrzení o dřívější praxi Parlamentu shrnutou ve sdělení č. 11/2003, platí úvaha Soudního dvora a fortiori pro veškerou praxi Parlamentu před sdělením č. 11/2019.
174.
S ohledem na tyto okolnosti je třeba konstatovat, že argumenty navrhovatelů vycházející z předchozí praxe Parlamentu jsou neopodstatněné.
175.
Podpůrně, pokud jde o argumenty založené na údajném zkreslení důkazů ze strany Tribunálu, domnívám se, že jsou nepřípustné, jelikož navrhovatelé přesně neuvádějí, které důkazy byly zkresleny, a neprokázali pochybení v analýze Tribunálu, které ho při posouzení k tomuto zkreslení vedlo (
61
). Omezují se totiž na abstraktní a obecné odkazy na důkazy předložené na podporu žaloby na neplatnost. Ve skutečnosti tedy žádají Soudní dvůr, aby posoudil důkazy přiložené k žalobě na neplatnost.
176.
Za těchto podmínek musí být devátá výtka zamítnuta.
8. Ke druhé části šestého důvodu
a) Argumentace účastníků řízení
177.
Druhá část šestého důvodu kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit tím, že dospěl k závěru, že se Parlament nedopustil nesprávného posouzení fumus persecutionis.
178.
Na prvním místě navrhovatelé vytýkají Tribunálu, že porušil povinnost uvést odůvodnění. Znovu zpochybňují (
62
) zásadu uvedenou v bodě 112 napadeného rozsudku, podle níž má Parlament široký prostor pro uvážení, pokud jde o směr, který zamýšlí dát rozhodnutí přijatému v návaznosti na žádost o zbavení imunity.
179.
Na druhém místě Tribunál podle navrhovatelů nesplnil povinnost uvést odůvodnění a porušil právo na účinnou soudní ochranu „tím, že nezaujal stanovisko k použitému kritériu přezkumu“ a nepoužil kritéria přezkumu, která jsou uvedena v žalobě na neplatnost.
180.
Na třetím místě podle nich Tribunál zkreslil důkazy, dopustil se nesprávného právního posouzení, nesplnil povinnost uvést odůvodnění a porušil právo na účinnou soudní ochranu tím, že „nepřezkoumal většinu argumentů, které uvedli z důvodu jejich relevance pro účely určení fumus persecutionis v rámci šestého, sedmého a osmého žalobního důvodu znějícího na zrušení“. Navrhovatelé v tomto ohledu odkazují na své argumenty v žalobě na neplatnost. Dále tvrdí, že nepřesná formulace bodu S sporných rozhodnutí měla vliv na posouzení fumus persecutionis.
181.
Na čtvrtém místě Tribunál podle navrhovatelů v bodech 174 až 186 napadeného rozsudku zkreslil důkazy a dopustil se nesprávného právního posouzení, když posuzoval pochybení, kterých se Parlament podle nich dopustil v rámci identifikace fumus p
ersecutionis.
182.
Navrhovatelé nejprve zpochybňují posouzení Tribunálu, že datum vydání evropských zatýkacích rozkazů (bod 174 tohoto rozsudku) a neexistence evropských zatýkacích rozkazů platných v období od července 2018 do října nebo listopadu 2019 neměly žádný vliv na určení fumus persecutionis (body 175 až 178 uvedeného rozsudku); zadruhé konstatování Tribunálu v bodech 179 až 182 téhož rozsudku, podle kterého argumenty vycházející z existence skutků, které jsou jim vytýkány, jejich kvalifikace z hlediska španělského trestního zákona, jakož i otázka, zda tyto skutky odůvodňují trestní stíhání, jsou irelevantní; zatřetí posouzení Tribunálu v bodech 183 až 184 napadeného rozsudku týkající se relevance skutečností zohledněných Parlamentem při posuzování fumus persecutionis; začtvrté nesprávné právní posouzení Tribunálu, když měl v bodě 185 tohoto rozsudku za to, že Parlamentu nepřísluší posuzovat legalitu aktů přijatých soudy v průběhu dotčeného trestního řízení. Po každém ze zpochybnění, které navrhovatelé uvedli, následuje buď jejich vlastní posouzení relevance uvedených důkazů pro posouzení fumus persecutionis, nebo odkaz na jiné důvody kasačního opravného prostředku, nebo pouhé konstatování, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení.
183.
Parlament, podporovaný Španělským královstvím, navrhuje, aby byly argumenty navrhovatelů odmítnuty jako nepřípustné nebo jako neopodstatněné.
b) Posouzení
184.
Tribunál předně v bodě 183 napadeného rozsudku konstatoval, že při učinění závěru, že se nejedná o fumus persecutionis, se Parlament opřel o několik skutečností, které posoudil společně, a sice o okolnost, že k vytýkaným skutkům došlo v roce 2017, zatímco navrhovatelé nabyli postavení členů Parlamentu dne 13. června 2019, a o skutečnosti, že byli obviněni dne 21. března 2018, tedy v době, kdy nabytí postavení poslanců Evropského parlamentu bylo hypotetické, a toto obvinění se týkalo rovněž jiných osob, které nebyly členy Parlamentu.
185.
Tribunál měl dále v bodě 186 napadeného rozsudku za to, že navrhovatelé neprokázali zjevně nesprávné posouzení, kterého se měl Parlament dopustit tím, že vycházel z dotčených okolností (uvedených v předchozím bodě), aby vyloučil existenci fumus persecutionis. V tomto ohledu nemohou podle Tribunálu tento závěr zpochybnit skutečnosti, že zaprvé navrhovatelé jsou stíhání pro vnitrostátní politickou činnost, zadruhé jim mohlo být v dotčeném trestním řízení nebo na jeho konci dočasně zabráněno vykonávat mandát, nebo dokonce jej mohli případně ztratit, zatřetí španělská strana VOX podala návrh ve veřejném zájmu v dotčeném trestním řízení a začtvrté se na ně vztahovala některá negativní veřejná prohlášení vyzývající zejména k tomu, aby jim byly uloženy příkladné sankce. To platí také o tvrzeních navrhovatelů, která mají zpochybnit nestrannost soudů rozhodujících v dotčeném trestním řízení. Kromě toho se navrhovatelé za účelem prokázání existence tohoto zjevně nesprávného posouzení, kterého se dopustil Parlament, nemohou užitečně dovolávat událostí, ke kterým došlo po přijetí sporných rozhodnutí, jako je oznámení Ústřední volební komise ze dne 3. listopadu 2022 a skutečnost, že oni sami a jejich zástupci byli sledováni španělskými orgány.
186.
Domnívám se, že Tribunál nepochybil při analýze posouzení fumus persecutionis, které provedl Parlament. Zejména sdílím jeho názor, že Parlament má s ohledem na všechny relevantní okolnosti širokou posuzovací pravomoc při posuzování existence fumus persecutions a jeho rozhodnutí by mohlo být zrušeno pouze v případě zjevně nesprávného posouzení (
63
). Závěr Tribunálu, že se Parlament takového zjevně nesprávného posouzení nedopustil, není podle mého názoru chybný.
187.
Jen pro úplnost, pokud jde na prvním místě o argumenty navrhovatelů shrnuté v bodě 178 tohoto stanoviska, jsou podle mého názoru neopodstatněné. Ačkoli navrhovatelé formálně namítají porušení povinnosti uvést odůvodnění, domnívám se, že těmito argumenty ve skutečnosti zpochybňují zásadu uvedenou v bodě 112 napadeného rozsudku, na níž Tribunál založil své posouzení. Tyto argumenty jsem již analyzoval v rámci první části šestého důvodu v souvislosti s údajným porušením základních práv navrhovatelů (
64
). Obecně řečeno, zjištění uvedené v bodě 112 tohoto rozsudku je, jak jsem již uvedl, správné (
65
).
188.
Na druhém místě, pokud jde o argumenty shrnuté v bodech 179 a 180 tohoto stanoviska, ty jsou podle mého názoru nepřípustné v rozsahu, v němž jsou nepřesné a směřují k novému přezkumu argumentů uvedených v žalobě na neplatnost. Připomínám, že podle stálé judikatury kasační opravný prostředek, který se omezuje na opakování nebo doslovné převzetí žalobních důvodů a argumentů, které již byly před Tribunálem uplatněny, nesplňuje požadavky na odůvodnění vyplývající z článku 256 SFEU, čl. 58 prvního pododstavce Statutu Soudního dvora Evropské unie, jakož i čl. 168 odst. 1 písm. d) a článku 169 jednacího řádu Soudního dvora (
66
). To je přitom případ argumentů uvedených v bodech 179 a 180 tohoto stanoviska, jelikož navrhovatelé se omezují na obecný odkaz na argumenty uvedené v žalobě na neplatnost.
189.
Pokud jde konečně o argumenty shrnuté v bodech 181 a 182 tohoto stanoviska, navrhovatelé se omezují na předložení svého stanoviska k dopadu některých skutečností, které Parlament považuje za relevantní či nikoliv (body 174 až 182 napadeného rozsudku), nebo na odkaz na žalobní důvody směřující ke zrušení (body 183 až 184 tohoto rozsudku), nebo na konstatování, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení (body 185 a 186 uvedeného rozsudku). V důsledku toho jsou tyto argumenty rovněž nepřípustné v rozsahu, v němž navrhovatelé neuvádějí pochybení v odůvodnění Tribunálu.
190.
Ať je tomu jakkoli, i za předpokladu, že by tyto argumenty byly přípustné, bylo by třeba je odmítnout jako neopodstatněné, jelikož nemohou zpochybnit mé konstatování uvedené v bodě 186 tohoto stanoviska.
191.
S ohledem na výše uvedené musí být druhá část šestého důvodu zamítnuta.
9. Závěr k šestému důvodu kasačního opravného prostředku
192.
S ohledem na výše uvedené úvahy mám za to, že šestý důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut.
F.
K pátému důvodu kasačního opravného prostředku
193.
V rámci pátého důvodu navrhovatelé Tribunálu vytýkají, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když zamítl pátý žalobní důvod znějící na zrušení, vycházející z porušení zásady právní jistoty z důvodu nejasnosti sporných rozhodnutí. V tomto ohledu Tribunál nezohlednil skutečnost, že Parlament nikdy nevyřizoval žádost o zbavení imunity týkající se pokračování v postupu předávání podle kapitoly 2 rámcového rozhodnutí 2002/584 a poprvé přistoupil ke zbavení pouze jedné z imunit stanovených v článku 9 protokolu č. 7. Tento důvod se dělí na dvě části.
1. K první části pátého důvodu
a) Argumentace účastníků řízení
194.
V rámci první části pátého důvodu navrhovatelé Tribunálu vytýkají, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, pokud jde o řízení, na základě nichž došlo ke zbavení imunity, že sporná rozhodnutí nejsou nejasná. V tomto ohledu zpochybňují výklad sporných rozhodnutí podaný Tribunálem v bodech 94 až 97 napadeného rozsudku, který podle jejich názoru není jediným možným výkladem. Tvrdí zejména, že jediným cílem žádostí o zbavení imunity, které se jich týkaly, bylo pokračování probíhajících postupů předávání, a sice řízení o výkonu evropských zatýkacích rozkazů v Belgii a Spojeném království.
195.
Parlament, podporovaný Španělským královstvím, navrhuje zamítnutí této části s tím, že argumenty jsou nepřípustné nebo irelevantní a v každém případě neopodstatněné.
b) Posouzení
196.
Tribunál analyzoval sporná rozhodnutí v bodech 95 a 96 napadeného rozsudku. Uvedl, že z bodu 1 jejich výroků vyplývá, že tato rozhodnutí zbavují navrhovatele imunity upravené v čl. 9 prvním pododstavci písm. b) protokolu č. 7, a sice imunity na území jakéhokoliv jiného členského státu než Španělského království, aniž činí výběr těchto států. Tribunál dále uvedl pasáže těchto rozhodnutí uvádějící, že o zbavení imunity bylo požádáno za účelem odstranění překážek výkonu evropských zatýkacích rozkazů vydaných na navrhovatele. Tribunál dospěl k závěru, že sporná rozhodnutí, vykládána samostatně nebo ve vztahu k žádostem o zbavení imunity, nejsou nejasná.
197.
Se závěrem Tribunálu souhlasím. Výklad žádostí o zbavení imunity zastávaný navrhovateli, podle kterého se tyto žádosti týkají pouze výkonu evropských zatýkacích rozkazů v Belgii a Spojeném království, není obhajitelný, pokud se zohlední nejen některé skutečnosti vytržené z kontextu, jak činí navrhovatelé, ale sporná rozhodnutí jako celek.
198.
Je pravda, že čl. 9 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584 stanoví, že justiční orgán vystavující evropský zatýkací rozkaz může tento zatýkací rozkaz doručit přímo vykonávajícímu justičnímu orgánu, je-li známo místo pobytu vyžádané osoby. Takové doručení nicméně nemá za následek omezení působnosti evropského zatýkacího rozkazu na území členského státu posledně uvedeného orgánu. Tento evropský zatýkací rozkaz může být vždy vykonán ve všech členských státech. Vzhledem k neexistenci výslovné formulace v dotčených žádostech o zbavení imunity, z níž by vyplývalo, že ze strany Parlamentu mělo dojít ke zbavení imunity pouze v souvislosti s výkonem evropských zatýkacích rozkazů v Belgii a ve Spojeném království, je tedy třeba výklad těchto žádostí a sporných rozhodnutí provedený navrhovateli odmítnout jako nesprávný. Tribunál se tedy nedopustil pochybení, když dospěl k závěru, že ze sporných rozhodnutí vyplývá, že se Parlament rozhodl zbavit navrhovatele imunity na území všech členských států s výjimkou španělského území.
199.
S ohledem na výše uvedené mám za to, že první část pátého důvodu musí být zamítnuta.
2. Ke druhé části pátého důvodu
a) Argumentace účastníků řízení
200.
Druhá část tohoto důvodu vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se Tribunál dopustil, když měl v bodech 98 až 109 napadeného rozsudku za to, že sporná rozhodnutí nejsou nejasná, pokud jde o opatření, která mohou být přijata v rámci výkonu evropských zatýkacích rozkazů. Navrhovatelé tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když nesprávně vyložil rozsah imunit stanovených v čl. 9 prvním pododstavci písm. a) a čl. 9 druhém pododstavci protokolu č. 7, a když uvedl, že pouze imunita stanovená v čl. 9 prvním pododstavci písm. b) tohoto protokolu představuje překážku v zatčení navrhovatelů a jejich předání španělským orgánům. Tribunál tím zkreslil uvedené důkazy. Kromě toho navrhovatelé znovu uplatňují argumenty, které jsou předmětem čtvrté části třetího důvodu.
201.
Parlament, podporovaný Španělským královstvím, navrhuje tuto část zamítnout a uvádí, že výtky vznesené navrhovateli jsou irelevantní v rozsahu, v němž se žádosti o zbavení imunity týkaly pouze imunity uvedené v čl. 9 prvním pododstavci písm. b) protokolu č. 7. Podle tohoto orgánu jsou výtky týkající se bodů 103 a 106 až 109 napadeného rozsudku založeny na nesprávném výkladu těchto bodů.
b) Posouzení
202.
Tribunál v bodech 101 až 105 napadeného rozsudku popsal obsah sporných rozhodnutí, jakož i závěr Parlamentu, podle kterého pouze imunita stanovená v čl. 9 prvním pododstavci písm. b) protokolu č. 7 představuje překážku zatčení navrhovatelů. Kromě toho v bodech 106 až 108 uvedeného rozsudku rozhodl, že čl. 9 druhý pododstavec tohoto protokolu nepřiznává navrhovatelům ochranu nezávislou na ochraně, které požívají na základě čl. 9 prvního pododstavce uvedeného protokolu.
203.
Úvodem je třeba konstatovat, že v rozsahu, v němž se žádosti o zbavení imunity týkaly pouze imunity uvedené v čl. 9 písm. b) protokolu č. 7, jsou výtky navrhovatelů týkající se případných úvah Tribunálu ohledně rozsahu jejich imunity na španělském území irelevantní. Tyto výtky jsou totiž namířeny proti důvodům, které nemají žádný vliv na výrok napadeného rozsudku (
67
). Dále, jak správně uvedl Parlament, Tribunál v bodech 100 až 105 tohoto rozsudku převzal obsah několika bodů sporných rozhodnutí, jakož i závěry formulované Parlamentem a tyto body napadeného rozsudku v žádném případě nevyjadřují jeho vlastní výklad rozsahu imunity stanovené v čl. 9 prvním pododstavci písm. a) tohoto protokolu.
204.
Pokud jde na prvním místě o argumenty navrhovatelů vycházející z imunity stanovené v čl. 9 druhém pododstavci protokolu č. 7, která má autonomní povahu ve vztahu k imunitě stanovené v prvním pododstavci tohoto článku, musí být podle mého názoru odmítnuty jako neopodstatněné. Jak jsem uvedl v rámci analýzy šestého důvodu kasačního opravného prostředku (
68
), po zahájení prvního zasedání volebního období a skutečném ujmutí se funkce poslance požívá poslanec pouze ochrany stanovené v čl. 9 prvním pododstavci tohoto protokolu. V projednávané věci došlo ke zbavení imunity stanovené v čl. 9 prvním pododstavci písm. b) uvedeného protokolu poté, co se navrhovatelé skutečně ujali funkce poslance. V této fázi již navrhovatelé současně nepožívali ochrany stanovené v čl. 9 druhém pododstavci téhož protokolu. Za účelem zajištění ochrany stanovené v čl. 9 druhém pododstavci protokolu č. 7 tedy nebylo nezbytné upřesnit ve sporných rozhodnutích opatření, která mohou být přijata v rámci výkonu evropských zatýkacích rozkazů.
205.
Pokud jde na druhém místě o argumenty vycházející ze zkreslení důkazů, domnívám se, že je třeba je odmítnout. Argumenty týkající se rozsahu imunity navrhovatelů stanovené v čl. 9 prvním pododstavci písm. a) protokolu č. 7 jsou irelevantní, jelikož argumentace založená na údajném pochybení Tribunálu je, jak jsem již uvedl (
69
), irelevantní. Argumenty týkající se imunity stanovené v čl. 9 prvního pododstavce písm. b) tohoto protokolu jsou neopodstatněné, jelikož Tribunál nepochybil při výkladu rozsudku Junqueras Vies.
206.
Pokud jde na třetím místě o argument vycházející z důvěrnosti řízení vedeného před výborem JURI, již jsem jej posoudil (
70
).
207.
S ohledem na výše uvedené musí být druhá část pátého důvodu zamítnuta.
3. Závěr k pátému důvodu kasačního opravného prostředku
208.
S ohledem na výše uvedené se domnívám, že pátý důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut.
G.
K nákladům řízení
209.
Pokud jde o kasační opravný prostředek podaný prvním navrhovatelem a třetí navrhovatelkou, v souladu s článkem 142 jednacího řádu, který se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku 184 tohoto jednacího řádu, rozhodne v takovém případě o nákladech řízení Soudní dvůr dle volného uvážení. Vzhledem k tomu, že v projednávané věci jsou okolnosti odůvodňující nevydání rozhodnutí ve věci samé o kasačním opravném prostředku nezávislé na účastnících řízení, je třeba rozhodnout, že každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
210.
Pokud jde o kasační opravný prostředek podaný druhým navrhovatelem, vzhledem k tomu, že se toto stanovisko omezuje na analýzu třetího, pátého a šestého důvodu kasačního opravného prostředku, nebudu předkládat návrh ohledně nákladů řízení, jelikož v souladu s článkem 138 jednacího řádu závisí rozhodnutí v tomto ohledu na rozhodnutí o ostatních důvodech kasačního opravného prostředku.
V. Závěry
211.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby:
–
prohlásil, že není důvodné rozhodnout o kasačním opravném prostředku, který podali Carles Puigdemont i Casamajó a Clara Ponsatí i Obiols;
–
pokud jde o kasační opravný prostředek, který podali Carles Puigdemont i Casamajó a Clara Ponsatí i Obiols, rozhodl, že každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení;
–
zamítl třetí, pátý a šestý důvod kasačního opravného prostředku, který podal Antoni Comín i Oliveres.
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – Podotýkám, že jak vyplývá z bodu 54 napadeného rozsudku, tato tři rozhodnutí jsou téměř identická, s výjimkou jmen dotčených poslanců, data přijetí některých soudních aktů, a pokud jde o Claru Ponsatí i Obiols, okolností jejího zvolení do parlamentu a skutečnosti, že je stíhána v dotčeném trestním řízení jen pro údajný trestný čin rozvracení státu.
(
3
) – Úř. věst. 2012, C 326, s. 266.
(
4
) – Úř. věst. 2019, L 302, s. 1 ve znění před změnou provedenou rozhodnutím Parlamentu ze dne 17. ledna 2023.
(
5
) – DOGC č. 7449A, ze dne 6. září 2017, s. 1.
(
6
) – DOGC č. 7451A ze dne 8. září 2017, s. 1.
(
7
) – Tedy třetí, pátý, šestý a sedmý žalobní důvod.
(
8
) – Rozsudek ze dne 6. září 2018, Bank Mellat v. Rada (C‑430/16 P, EU:C:2018:668, bod 49 a citovaná judikatura).
(
9
) – Rozsudek ze dne 17. září 2015, Mory a další v. Komise (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, bod 58 a citovaná judikatura).
(
10
) – Rozsudek ze dne 13. července 2023, D & A Pharma v. EMA (C‑136/22 P, EU:C:2023:572, bod 44 a citovaná judikatura).
(
11
) – Rozsudek ze dne 18. října 2018, Gul Ahmed Textile Mills v. Rada (C‑100/17 P, EU:C:2018:842, bod 37 a citovaná judikatura).
(
12
) – Viz bod 22 tohoto stanoviska.
(
13
) – V tomto ohledu poznamenávám, že dne 12. září 2024 podal druhý navrhovatel k Tribunálu žalobu na základě článku 263 SFEU, zapsanou do rejstříku pod číslem T‑477/24, znějící na zrušení rozhodnutí Evropského parlamentu neuznat jeho postavení zvoleného člena Parlamentu na volební období 2024–2029. Tato věc byla po zpětvzetí žaloby učiněné tímto navrhovatelem vyškrtnuta usnesením předsedy osmého senátu Tribunálu ze dne 14. listopadu 2024, Comín i Oliveres v. Parlament (T‑477/24, EU:T:2024:836).
(
14
) – Rozsudek ze dne 19. prosince 2019 (C‑502/19, dále jen „rozsudek Junqueras Vies, EU:C:2019:1115, výrok).
(
15
) – Viz mé stanovisko ve věci Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:958, body 3 až 4).
(
16
) – V tomto ohledu viz rozsudky ESLP ze dne 17. května 2016, Karácsony a další v. Maďarsko (CE:ECHR:2016:0517JUD004246113, bod 138), a ze dne 20. prosince 2016, Uspaskich v. Litva (CE:ECHR:2016:1220JUD001473708, bod 98), citované Soudním dvorem v rozsudku Junqueras Vies.
(
17
) – Rozsudek Junqueras Vies (bod 84 a citovaná judikatura).
(
18
) – Viz mé stanovisko ve věci Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:958, bod 5).
(
19
) – Rozsudek ESLP ze dne 20. prosince 2016, Uspaskich v. Litva, CE:ECHR:2016:1220JUD001473708, bod 91.
(
20
) – Viz zejména rozsudky ze dne 17. ledna 2013, Gollnisch v. Parlament (T‑346/11 a T‑347/11, EU:T:2013:23, bod 60); ze dne 8. listopadu 2018, Troszczynski v. Parlament (T‑550/17, EU:T:2018:754, bod 44); ze dne 1. prosince 2021, Jalkh v. Parlament (T‑230/21, EU:T:2021:848, bod 24), a ze dne 26. června 2024, Fest v. Parlament (T‑305/23, EU:T:2024:422, bod 24).
(
21
) – Tribunál kvalifikuje rozhodnutí o zbavení imunity jako „rozhodnutí politické povahy“. V tomto ohledu ze zprávy o rozsahu a zbavení parlamentních imunit přijaté Benátskou komisí na jejím 98. plenárním zasedání (Benátky, 21.–22. března 2014) (dále jen „zpráva Benátské komise“) vyplývá, že tato kvalifikace odpovídá kvalifikaci v některých vnitrostátních právních řádech (bod 135 zprávy Benátské komise). Bez ohledu na výraz použitý k popisu povahy tohoto rozhodnutí je nejdůležitější široká posuzovací pravomoc Parlamentu při jeho přijímání.
(
22
) – Rozsudek ze dne 17. září 2020, Troszczynski v. Parlament (C‑12/19 P, EU:C:2020:725, bod 25).
(
23
) – V tomto smyslu viz usnesení místopředsedy Soudního dvora ze dne 24. května 2022, Puigdemont i Casamajó a další v. Parlament a Španělsko (C‑629/21 P(R), EU:C:2022:413, body 193 a 194).
(
24
) – Rozsudek ze dne 1. února 2024, Scania a další v. Komise (C‑251/22 P, EU:C:2024:103, bod 70 a citovaná judikatura).
(
25
) – Druhá věta bodu 8 sdělení č. 11/2019 není relevantní z hlediska problematiky, která je předmětem první části třetího důvodu. Naopak bude mít význam pro analýzu druhé části tohoto důvodu a bude uvedena v následující části.
(
26
) – Rozsudek ze dne 22. prosince 2022, Parlament v. Moi (C‑246/21 P, EU:C:2022:1026, bod 35 a citovaná judikatura).
(
27
) – Viz bod 60 tohoto stanoviska.
(
28
) – Rozsudek ze dne 7. března 2024, Nevinnomysskij Azot a NAK Azot v. Komise (C‑725/22 P, EU:C:2024:217, bod 94 a citovaná judikatura).
(
29
) – Rozsudek ze dne 12. prosince 2024, DD v. FRA (C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, bod 34 a citovaná judikatura).
(
30
) – Rozsudek ze dne 12. prosince 2024, DD v. FRA (C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, bod 35 a citovaná judikatura).
(
31
) – Rozsudek ze dne 11. prosince 2019, Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon (C‑332/18 P, EU:C:2019:1065, bod 149 a citovaná judikatura).
(
32
) – Viz rozsudek ze dne 16. září 2020, BP v. FRA (C‑669/19 P, EU:C:2020:713, bod 41 a citovaná judikatura).
(
33
) – Viz rozsudek ze dne 16. září 2020, BP v. FRA (C‑669/19 P, EU:C:2020:713, bod 41 a citovaná judikatura).
(
34
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 3. března 2022, WV v. ESVČ (C‑162/20 P, EU:C:2022:153, body 67 až 69 a citovaná judikatura).
(
35
) – Rozsudek ze dne 9. listopadu 2017, TV2/Danmark v. Komise (C‑649/15 P, EU:C:2017:835, bod 61 a citovaná judikatura).
(
36
) – Viz bod 54 tohoto stanoviska.
(
37
) – Rozsudek ze dne 9. září 2003, Kik v. OHIM (C‑361/01 P, EU:C:2003:434, bod 101).
(
38
) – Viz bod 194 zprávy Benátské komise.
(
39
) – Vycházející z porušení imunit stanovených v článku 343 SFEU a článku 9 protokolu č. 7 ve spojení s článkem 6, čl. 39 odst. 2 a článkem 45 Listiny, jakož i čl. 5 odst. 2 jednacího řádu.
(
40
) – Vycházející z porušení zásad řádné správy a rovného zacházení.
(
41
) – Devíti výtkám první části předchází úvodní výtka týkající se porušení základních práv navrhovatelů. Vzhledem k tomu, že tato otázka je předmětem čtvrté výtky, není nutné ji považovat za samostatnou výtku, a proto se jí budu zabývat v rámci čtvrté výtky.
(
42
) – Viz bod 116 tohoto stanoviska.
(
43
) – Viz bod 43 tohoto stanoviska.
(
44
) – Viz body 162, 188 a 190 zprávy Benátské komise.
(
45
) – Rozsudek ze dne 27. dubna 2023, Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro a další v. Komise (C‑549/21 P, EU:C:2023:340, bod 80 a citovaná judikatura).
(
46
) – Rozsudek Junqueras Vies, bod 78.
(
47
) – Rozsudek Junqueras Vies, bod 80.
(
48
) – Rozsudek Junqueras Vies, bod 79.
(
49
) – Rozsudek ze dne 10. července 1986, Wybot (149/85, EU:C:1986:310, bod 27).
(
50
) – Viz poznámka pod čarou 41 tohoto stanoviska.
(
51
) – Rámcové rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 34).
(
52
) – Viz bod 125 tohoto stanoviska.
(
53
) – Viz bod 168 zprávy Benátské komise.
(
54
) – Rozsudek ze dne 28. září 2023, Changmao Biochemical Engineering v. Komise (C‑123/21 P, EU:C:2023:708, bod 185 a citovaná judikatura).
(
55
) – Rozsudek ze dne 4. října 2024, Mylan IRE Healthcare v. Komise (C‑237/22 P, EU:C:2024:850, bod 84 a citovaná judikatura).
(
56
) – Body 339 až 365 žaloby na neplatnost.
(
57
) – Viz body 143 a 144 tohoto stanoviska.
(
58
) – Viz následující část tohoto stanoviska.
(
59
) – Viz body 138 a 145 tohoto stanoviska.
(
60
) – Usnesení ze dne 22. prosince 2022, Jalkh v. Parlament (C‑82/22 P, EU:C:2022:1039, bod 38).
(
61
) – V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 12. prosince 2024, DD v. FRA (C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, bod 35 a citovaná judikatura).
(
62
) – Viz bod 128 tohoto stanoviska.
(
63
) – V tomto ohledu viz oddíl IV.C tohoto stanoviska, zejména body 43 až 45.
(
64
) – Viz bod IV. E.1 tohoto stanoviska.
(
65
) – Viz oddíl IV.C tohoto stanoviska, zejména body 43 až 45.
(
66
) – Rozsudek ze dne 22. prosince 2022, Parlament v. Moi (C‑246/21 P, EU:C:2022:1026, bod 34 a citovaná judikatura).
(
67
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 27. dubna 2023, Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro a další v. Komise (C‑549/21 P, EU:C:2023:340, bod 80 a citovaná judikatura).
(
68
) – Viz bod 126 tohoto stanoviska.
(
69
) – Viz bod 203 tohoto stanoviska.
(
70
) – Viz oddíl IV. D.4 tohoto stanoviska.