62023CJ0466
TIESAS SPRIEDUMS (piektā palāta)
2025. gada 26. jūnijā (
*1
)
Apelācija – Konkurence – Koncentrācija – Lēmums, ar kuru koncentrācija atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu – Trešās personas celta prasība – Pieņemamība – LESD 263. panta ceturtā daļa – Locus standi
Lietā C‑466/23 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko 2023. gada 21. jūlijā iesniegusi
Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH
, Hāmelne [Hameln] (Vācija), ko pārstāv T. Heymann un I. Zenke, Rechtsanwälte,
apelācijas sūdzības iesniedzēja,
pārējie lietas dalībnieki:
Eiropas Komisija, ko pārstāv G. Meessen un I. Zaloguin, pārstāvji, kuriem palīdz T. G. Funke, Rechtsanwalt,
atbildētāja pirmajā instancē,
Vācijas Federatīvā Republika, ko pārstāv J. Möller un R. Kanitz, pārstāvji,
E.ON SE
, Esene (Vācija), ko sākotnēji pārstāvēja C. Barth, C. Grave, D.‑J. dos Santos Goncalves un R. Seifert, Rechtsanwälte, vēlāk – C. Barth, A. Fuchs, C. Grave un D.‑J. dos Santos Goncalves, Rechtsanwälte,
RWE AG
, Esene, ko sākotnēji pārstāvēja U. Scholz, J. Siegmund un J. Ziebarth, Rechtsanwälte, vēlāk – U. Scholz, J. Siegmund un M. von Armansperg, Rechtsanwälte,
personas, kas iestājušās lietā pirmajā instancē,
TIESA (piektā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún], tiesneši D. Gracijs [D. Gratsias], J. Regans [E. Regan], J. Pasers [J. Passer] (referents) un B. Smulderss [B. Smulders],
ģenerāladvokāte: L. Medina,
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā lēmumu, kas pieņemts pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas, izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar apelācijas sūdzību Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2023. gada 17. maija spriedumu Stadtwerke Hameln Weserbergland/Komisija (T‑314/20, turpmāk tekstā – pārsūdzētais spriedums, EU:T:2023:258), ar ko minētā tiesa noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību atcelt Komisijas 2019. gada 26. februāra Lēmumu C(2019) 1711 final, ar kuru koncentrāciju atzīst par saderīgu ar iekšējo tirgu un EEZ līgumu (lieta M.8871 – RWE/E.ON Assets) (OV 2020, C 111, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”).
Tiesvedības priekšvēsture
2
Tiesvedības priekšvēsture ir aprakstīta pārsūdzētā sprieduma 2.–11. punktā un var tikt rezumēta šādi.
Koncentrācijas konteksts
3
RWE AG ir saskaņā ar Vācijas tiesībām dibināta sabiedrība, kura paredzētās koncentrācijas paziņošanas brīdī bija iesaistīta visā enerģijas piegādes ķēdē, tostarp enerģijas ražošanā, vairumtirdzniecībā, pārvadē, izplatīšanā, mazumtirdzniecībā, kā arī energopakalpojumu sniegšanā patērētājiem. RWE un tās meitasuzņēmumi, tostarp innogy SE, darbojas vairākās dalībvalstīs.
4
E.ON SE ir saskaņā ar Vācijas tiesībām dibināta sabiedrība, kura paredzētās koncentrācijas paziņošanas brīdī darbojās visā elektroenerģijas piegādes ķēdē – elektroenerģijas ražošanā, vairumtirdzniecībā, izplatīšanā un mazumtirdzniecībā. E.ON pieder un tā izmanto elektroenerģijas ražošanas aktīvus vairākās dalībvalstīs.
5
Apelācijas sūdzības iesniedzēja ir saskaņā ar Vācijas tiesībām dibināts pašvaldības uzņēmums, kas ražo elektroenerģiju gan no tradicionālajiem energoresursiem – līdzdalības dēļ gāzes un tvaika turbīnās un ogļu elektrostacijās –, gan no atjaunīgajiem energoresursiem, izmantojot savas hidroelektrostacijas, fotoelektrisko paneļu un koģenerācijas stacijas, savas biogāzes rūpnīcas un līdzdalību vējparkos. Tās ražošanas aktīvi atrodas Vācijā.
6
Šajā lietā aplūkotā koncentrācija iekļaujas kompleksā aktīvu apmaiņā starp RWE un E.ON, par ko abi attiecīgie uzņēmumi paziņoja 2018. gada 11. un 12. martā (turpmāk tekstā – kopējais darījums”). Tādējādi ar pirmo koncentrācijas darījumu, proti, šajā lietā aplūkoto koncentrāciju, RWE vēlas iegūt ekskluzīvu kontroli vai kopēju kontroli pār noteiktiem E.ON ražošanas aktīviem. Otrais koncentrācijas darījums ietver to, ka E.ON iegūst ekskluzīvu kontroli pār [elektroenerģijas] izplatīšanas darbībām un mazumtirdzniecību, kā arī pār noteiktiem RWE kontrolētā innogy ražošanas aktīviem. Savukārt trešais koncentrācijas darījums paredz, ka RWE iegādājas 16,67 % E.ON daļu.
7
Otrais koncentrācijas darījums (turpmāk tekstā – “darījums M.8870”) Komisijai tika paziņots 2019. gada 31. janvārī. Attiecībā uz otro darījumu Komisija pieņēma 2019. gada 17. septembra Lēmumu C(2019) 6530 final, ar kuru koncentrāciju atzīst par saderīgu ar iekšējo tirgu un EEZ līgumu (lieta M.8870 – E.ON/Innogy) (OV 2020, C 379, 16. lpp.).
8
Trešais koncentrācijas darījums tika paziņots Bundeskartellamt (Federālais karteļu birojs, Vācija), kurš ar 2019. gada 26. februāra lēmumu to atļāva (lieta B8‑28/19).
Administratīvā procedūra
9
2019. gada 22. janvārī Komisija atbilstoši Padomes Regulas (EK) Nr. 139/2004 (2004. gada 20. janvāris) par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (EK Apvienošanās Regula) (OV 2004, L 24, 1. lpp.) 4. pantam saņēma paziņojumu par ierosinātu koncentrāciju, ar kuru RWE minētās regulas 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē vēlējās iegūt ekskluzīvu kontroli vai kopēju kontroli pār noteiktiem E.ON ražošanas aktīviem.
10
2019. gada 31. janvārī Komisija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicēja iepriekšēju paziņojumu par šo koncentrāciju (lieta M.8871 – RWE/E.ON Assets) (OV 2019, C 38, 22. lpp.; turpmāk tekstā – “darījums M.8871”) saskaņā ar Regulas Nr. 139/2004 4. panta 3. punktu.
11
Pārbaudot darījumu M.8871, Komisija veica tirgus izpētes aptauju un tādēļ vairākiem uzņēmumiem nosūtīja anketu, tomēr apelācijas sūdzības iesniedzēja starp saņēmējiem nebija iekļauta.
Strīdīgais lēmums
12
2019. gada 26. februārī Komisija pieņēma strīdīgo lēmumu, ar kuru darījums M.8871 tika atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu Regulas Nr. 139/2004 6. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) (OV 1994, L 1, 3. lpp.) 57. pantā paredzētās pārbaudes stadijā.
Prasība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
13
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2020. gada 27. maijā, apelācijas sūdzības iesniedzēja cēla prasību, lūdzot atcelt strīdīgo lēmumu.
14
Prasības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja būtībā izvirzīja sešus pamatus: pirmais attiecās uz kopējā darījuma analīzes kļūdainu sadalīšanu, otrais – uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi, trešais – uz tiesību tikt uzklausītām pārkāpumu, ceturtais – uz tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpumu, piektais – uz acīmredzamām kļūdām vērtējumā un sestais – uz pienākuma ievērot pienācīgu rūpību neizpildi.
15
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa noraidīja prasību kā nepieņemamu, pamatojoties uz to, ka strīdīgais lēmums apelācijas sūdzības iesniedzēju neskar individuāli LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē un līdz ar to tai nav locus standi.
16
Šajā ziņā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 24.–31. punktā norādīja:
“24
[..] saskaņā ar pastāvīgo judikatūru subjektus, kas nav lēmuma adresāti, var uzskatīt par individuāli skartiem tikai tad, ja šis lēmums tos ietekmē dažu tiem specifisku īpašību dēļ vai kādas faktiskas situācijas dēļ, kura tos raksturo attiecībā pret jebkuru citu personu un tādēļ individuāli izceļ līdzīgi kā šāda lēmuma adresātu (skat. spriedumu, 2006. gada 4. jūlijs, easyJet/Komisija, T‑177/04, EU:T:2006:187, 34. punkts un tajā minētā judikatūra).
25
Tāda lēmuma gadījumā, ar ko tiek konstatēta koncentrācijas darījuma saderība ar iekšējo tirgu un kas attiecas uz trešo uzņēmumu, to, vai tas ir individuāli skarts, jānosaka, ņemot vērā, pirmkārt, tā piedalīšanos administratīvajā procedūrā un, otrkārt, vai tā stāvoklis tirgū ir ietekmēts. Lai gan tikai ar vienkāršu piedalīšanos procedūrā nepietiek, lai konstatētu, ka lēmums prasītāju skar individuāli, it īpaši koncentrāciju jomā, kuru rūpīga pārbaude prasa regulāru sazināšanos ar daudziem uzņēmumiem, no tā tomēr izriet, ka aktīva piedalīšanās administratīvajā procedūrā ir faktors, kas regulāri tiek ņemts vērā judikatūrā konkurences jomā, tai skaitā specifiskajā koncentrāciju kontroles jomā, lai savienojumā ar citiem īpašiem apstākļiem konstatētu, ka prasība ir pieņemama (skat. spriedumu, 2006. gada 4. jūlijs, easyJet/Komisija, T‑177/04, EU:T:2006:187, 35. punkts un tajā minētā judikatūra).
26
Ņemot vērā tieši šī sprieduma 25. punktā atgādināto judikatūru, Vispārējā tiesa pieņēma procesa organizatorisku pasākumu ar mērķi aicināt lietas dalībniekus tiesas sēdes laikā iesniegt apsvērumus par nepieņemamības pamatu, ko tā domāja izvirzīt pēc savas ierosmes.
27
Jānorāda, ka ne procesuālajos rakstos, ne tiesas sēdē prasītāja nav apgalvojusi, ka tā būtu nosūtījusi Komisijai vēstuli, lai tai sniegtu apsvērumus par [darījumu] M.8871 vai lai tai darītu zināmu savu vēlmi piedalīties attiecīgajā procedūrā. Turklāt no prasības pieteikuma izriet, ka Komisija prasītāju nav uzaicinājusi piedalīties tirgus izpētē [..].
28
Šajā ziņā ir taisnība, ka, atbildot uz trešo pamatu par prasītājas tiesību tikt uzklausītai pārkāpumu, Komisija iebildumu rakstā apgalvo, ka prasītājai tika dota iespēja pilnībā piedalīties procesā, it īpaši ar tirgus izpētes starpniecību, uz kuru tā esot atbildējusi, un ka Komisija uzklausīja prasītāju. Tomēr Komisija tiesas sēdē precizēja, ka runa ir par faktu kļūdu tekstā un ka prasītāja nav ne piedalījusies tirgus izpētē, ne arī prasītāju ir uzklausījusi Komisija pēc prasītājas šajā ziņā izteikta lūguma.
29
No iepriekš minētā izriet, ka prasītāja nepiedalījās administratīvajā procesā.
30
Turklāt tiesas sēdē prasītāja nav izvirzījusi nevienu citu argumentu, lai pierādītu, ka tā ir vērsusies pie Komisijas, lai piedalītos administratīvajā posmā.
31
Tā kā prasītāja nav aktīvi piedalījusies ar [darījumu] M.8871 saistītajā procedūrā, jāuzskata, ņemot turklāt vērā to, ka nepastāv īpašs apstāklis saistībā ar tās stāvokļa tirgū skārumu, ka [strīdīgais] lēmums to neskar individuāli šī sprieduma 25. punktā atgādinātās judikatūras izpratnē.”
Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
17
Ar pieteikumu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2023. gada 21. jūlijā, apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniedza šo apelācijas sūdzību.
18
Tajā pašā dienā apelācijas sūdzības iesniedzēja, kas turklāt 2021. gadā bija cēlusi prasību atcelt Lēmumu C(2019) 6530 final (lieta T‑58/21), kas 2023. gada 21. jūlijā joprojām tika izskatīta Vispārējā tiesā, lūdza apturēt šīs apelācijas sūdzības izskatīšanu līdz Vispārējās tiesas sprieduma pasludināšanai minētajā atcelšanas prasībā.
19
Ar 2023. gada 19. septembra lēmumu Tiesas priekšsēdētājs, uzklausījis lietas dalībniekus par šo apturēšanas pieteikumu un par deviņu apelācijas sūdzību – tostarp šīs apelācijas sūdzības – iespējamu apvienošanu lietās C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑466/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P, C‑469/23 P, C‑470/23 P, C‑484/23 P un C‑485/23 P, kas iesniegtas par Vispārējās tiesas spriedumiem lietās T‑312/20, T‑313/20, T‑314/20, T‑315/20, T‑317/20, T‑318/20, T‑319/20, T‑320/20 un T‑321/20, noraidīja minēto apturēšanas pieteikumu un nolēma apvienot tikai apelācijas sūdzības lietās C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P un C‑470/23 P par Vispārējās tiesas spriedumiem, kas pieņemti pēc būtības, izslēdzot pārējās četras apelācijas sūdzības, tostarp šo, par Vispārējās tiesas spriedumiem, ar kuriem prasības atzītas par nepieņemamām.
20
Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu un strīdīgo lēmumu;
–
pakārtoti un katrā ziņā – nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai attiecīgā nolēmuma pieņemšanai, un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas sūdzības iesniedzējas advokāta palīdzības un ceļa izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā.
21
Komisija un citi lietas dalībnieki lūdz Tiesu:
–
apelācijas sūdzību noraidīt;
–
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par apelācijas sūdzību
22
Apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza sešus pamatus, ar kuriem tiek apgalvota pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde, faktu sagrozīšana un tās procesuālo tiesību pārkāpums (pirmais pamats), LESD 263. panta ceturtās daļas kļūdaina piemērošana (otrais pamats), LESD 101. panta kļūdaina nepiemērošana (trešais pamats), Regulas Nr. 139/2004 3. panta kļūdaina piemērošana (ceturtais pamats), šīs regulas 2. panta kļūdaina piemērošana (piektais pamats) un pierādīšanas pienākuma sadales principu pārkāpums (sestais pamats).
23
Vispirms jāizvērtē otrais pamats un pēc tam pirmais pamats.
Par otro pamatu, ar kuru tiek apgalvota kļūdaina LESD 263. panta ceturtās daļas piemērošana
Par pirmo daļu
– Lietas dalībnieku argumenti
24
Ar otrā pamata pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka tāda lēmuma gadījumā, ar kuru tiek konstatēta koncentrācijas darījuma saderība ar iekšējo tirgu, lai uzskatītu, ka šis lēmums trešās personas uzņēmumu skar individuāli LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē, nav nepieciešams, lai tas būtu formāli piedalījies administratīvajā procedūrā. No procesuālā viedokļa pietiekot ar to, ka šai personai ir piešķirtas dalības, informēšanas un konsultēšanās tiesības gadījumā, ja, iespējams, tiek aizskartas tās materiālās intereses.
25
Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 27.–31. punktā esot balstījusies vienīgi uz to, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja formāli nepiedalījās procedūrā saistībā ar darījumu M.8871. Lai gan dalību procedūrā var uzskatīt par norādi, lai noteiktu, vai tiesību akts personu skar individuāli LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē, šī dalība nevar būt imperatīvs nosacījums tāda kompleksa un vairākās daļās veikta darījuma kā kopējais darījums gadījumā. Izšķiroša nozīme esot tam, ka, izmantojot ekonomikas konsultāciju uzņēmuma sagatavotu pētījumu par Residual Supply Index (atlikušās piegādes indekss), ko tā līdzfinansēja, apelācijas sūdzības iesniedzēja esot ietekmējusi apstrīdētā lēmuma saturu – to apstiprinot šī lēmuma teksts. Turklāt procedūru attiecībā uz darījumu M.8871 Komisija esot mākslīgi atdalījusi no procedūras, kas attiecas uz darījumu M.8870.
26
Komisija, kuru atbalsta E.ON un RWE, apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus.
– Tiesas vērtējums
27
Vispirms jāatgādina, ka saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu fiziska vai juridiska persona prasību par lēmumu, kas adresēts citai personai, var celt tikai tad, ja šis lēmums to skar tieši un individuāli.
28
Šajā ziņā no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka personas, kas nav lēmuma adresāti, var uzskatīt par individuāli skartām tikai tad, ja šis lēmums tās skar šīm personām raksturīgu īpašu pazīmju dēļ vai tādu faktisko apstākļu dēļ, kas tās atšķir no visām citām personām, un tādēļ tās individuāli izceļ analogi šāda lēmuma adresātam (skat. spriedumu, 2023. gada 14. septembris, Land Rheinland‑Pfalz/Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:C:2023:666, 77. punkts un tajā minētā judikatūra).
29
Gadījumā, ja tiek pieņemts lēmums, ar kuru tiek konstatēta koncentrācijas darījuma saderība ar iekšējo tirgu, un, runājot par trešās personas uzņēmumu, tas, vai tas ir individuāli skarts, jānosaka, ņemot vērā saskanīgu pierādījumu kopumu vai faktus, kas var attiekties gan uz šī uzņēmuma dalību administratīvajā procedūrā, gan uz tā stāvokļa tirgū ietekmēšanu. Lai gan tikai ar vienkāršu piedalīšanos procedūrā nepietiek, lai konstatētu, ka lēmums prasītāju skar individuāli, it īpaši saistībā ar koncentrācijām, kuru rūpīga pārbaude prasa regulāru sazināšanos ar daudziem uzņēmumiem, no tā tomēr izriet, ka aktīva piedalīšanās administratīvajā procedūrā ir faktors, kas regulāri tiek ņemts vērā judikatūrā konkurences jomā, tai skaitā specifiskajā koncentrāciju kontroles jomā, lai savienojumā ar citiem īpašiem apstākļiem konstatētu, ka prasība ir pieņemama. Turklāt uzņēmuma, kas nav koncentrācijas dalībnieks, pašreizējam un nākotnes stāvoklim tirgū, kuru šī koncentrācija var ietekmēt, jābūt būtiski ietekmētam, lai lēmums, ar kuru konstatēta minētā darījuma saderība ar iekšējo tirgu, šo uzņēmumu varētu skart individuāli (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1998. gada 31. marts, Francija u.c./Komisija, C‑68/94 un C‑30/95, EU:C:1998:148, 54.–56. punkts un tajos minētā judikatūra).
30
No tā izriet, ka pārsūdzētā sprieduma 24. un 25. punktā ietvertajos vērtējumos, kuros būtībā ir pārņemta šī judikatūra un no kuriem izriet, ka ar dalību administratīvajā procedūrā vien nepietiek, lai trešo personu uzņēmumu uzskatītu par individuāli skartu LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē, Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu.
31
Turpinot – Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 29. punktā konstatēja, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav piedalījusies procedūrā saistībā ar darījumu M.8871, un minētā sprieduma 30. punktā piebilda, ka tā tiesas sēdē nav izvirzījusi nevienu argumentu, lai pierādītu, ka tā ir vērsusies Komisijā, lai piedalītos šajā procedūrā. Apelācijas sūdzības iesniedzēja neapstrīd šos Vispārējās tiesas konstatējumus.
32
Attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentu, ka izšķiroša nozīme esot nevis jautājumam par tās formālo dalību procedūrā saistībā ar darījumu M.8871, bet gan tās konkrētajai ietekmei, izmantojot šī sprieduma 25. punktā minēto pētījumu, uz strīdīgā lēmuma saturu, jānorāda, ka minētā lēmuma 59.–65. apsvērumā Komisija, protams, ir izvērtējusi vairākus pētījumus par Residual Supply Index, kurus tai iesnieguši gan koncentrācijas dalībnieki, gan trešās personas. Tomēr ar to vien, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja ir līdzfinansējusi kādu no šiem pētījumiem, nepietiek, lai uzskatītu, ka tā ir aktīvi piedalījusies administratīvajā procedūrā šī sprieduma 29. punktā atgādinātās judikatūras izpratnē.
33
Turklāt saistībā ar argumentu, saskaņā ar kuru procedūra attiecībā uz darījumu M.8871 tika mākslīgi nodalīta no procedūras, kas attiecas uz darījumu M.8870, jānorāda, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja šajā ziņā nav izvirzījusi nevienu pierādījumu par tiesību kļūdu, ko Vispārējā tiesa būtu pieļāvusi, interpretējot LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētos pieņemamības nosacījumus. Ar šo argumentu apelācijas sūdzības iesniedzēja patiesībā vēlas kritizēt nevis konkrētus pārsūdzētā sprieduma punktus, bet gan Komisijas pēc būtības pieņemto lēmumu apstiprināt katru no šiem abiem darījumiem atsevišķi. Tātad minētais arguments jānoraida kā nepieņemams.
34
Šādos apstākļos otrā pamata pirmā daļa ir jānoraida.
Par otro daļu
– Lietas dalībnieku argumenti
35
Ar otrā pamata otro daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā, ka nosacījumu, saskaņā ar kuru tiesību aktam, ko tā lūdz atcelt, personu jāskar individuāli, var pierādīt ar “citiem īpašiem apstākļiem”. It īpaši Vispārējā tiesa neesot izvērtējusi tās prasības pieteikumā norādītos apstākļus, piemēram, tirgus īpatnības, ievērojamo ieguldījumu apjomu, ko tā bija veikusi, tās kā RWE tiešās konkurentes stāvokli vai arī koncentrācijas ietekmi uz tās konkurētspēju.
36
Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka vairāku prasītāju gadījumā prasība kopumā ir pieņemama, ja tikai viens no prasītājiem ir individuāli skarts, un piebilst, ka tas pats attiecas uz vairāku prasītāju atsevišķi celtu prasību. Tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu attiecībā uz LESD 263. panta ceturto daļu, nenospriežot tās prasību apvienot ar citām paralēlām prasībām, kas atzītas par pieņemamām.
37
Komisija, kuru atbalsta E.ON un RWE, apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus.
– Tiesas vērtējums
38
Attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas pirmo argumentu jānorāda, ka ar to apelācijas sūdzības iesniedzēja būtībā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav pārbaudījusi elementus, kurus tā ir norādījusi prasības pieteikumā, lai pierādītu, ka šajā lietā pastāv īpaši apstākļi, kas ļauj konstatēt, ka strīdīgais lēmums to skar individuāli.
39
Šajā ziņā no Tiesas judikatūras izriet, pirmkārt, ka apelācijas tiesvedībā Tiesas pārbaudes mērķis tostarp ir pārbaudīt, vai Vispārējā tiesa ir juridiski pietiekami atbildējusi uz visiem apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzītajiem argumentiem, un, otrkārt, ka pamats par to, ka Vispārējā tiesa nav atbildējusi uz pirmajā instancē izvirzītajiem argumentiem, būtībā nozīmē apgalvot pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi (spriedums, 2023. gada 14. septembris, Land Rheinland‑Pfalz/Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:C:2023:666, 93. punkts un tajā minētā judikatūra).
40
Tādējādi pirmais arguments attiecas uz Vispārējās tiesas pienākumu norādīt pamatojumu, kas ir pirmā pamata priekšmets, tāpēc tas tiks izvērtēts šī pamata ietvaros.
41
Attiecībā uz otro argumentu – saskaņā ar kuru Vispārējās tiesas lēmums neapvienot tās prasību ar citām prasībām, kas arī ir vērstas pret strīdīgo lēmumu, bet atzītas par pieņemamām, esot uzskatāma par kļūdu LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē, kura liedz atzīt pieņemamību, ko tomēr būtu prasījusi procesuālā ekonomija, – jānorāda, ka lēmums par lietu apvienošanu vai sadalīšanu ir Vispārējās tiesas iekšējs organizatoriskais pasākums, kas nav pakļauts Tiesas kontrolei (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 1995. gada 14. decembris, Hogan/Tiesa, C‑173/95 P, EU:C:1995:461, 15. punkts).
42
Turklāt, tā kā rīkojums par apvienošanu neietekmē tajā minēto lietu neatkarību un autonomo raksturu (spriedums, 2001. gada 21. jūnijs, Moccia Irme u.c./Komisija, no C‑280/99 P līdz C‑282/99 P, EU:C:2001:348, 66. punkts), prasība, ko cēlis prasītājs, kurš neatbilst LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētajiem pieņemamības nosacījumiem, ir nepieņemama neatkarīgi no tā, vai, piemērojot Vispārējās tiesas Reglamenta 68. pantu, tā tiek apvienota ar citu prasību, kuru Vispārējā tiesa ir atzinusi par pieņemamu.
43
Šādos apstākļos, ievērojot šī sprieduma 40. punktā pausto atrunu, otrā pamata otrā daļa un līdz ar to otrais pamats kopumā ir jānoraida.
Par pirmo pamatu, ar kuru tiek apgalvota pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde, faktu sagrozīšana un apgalvots apelācijas sūdzības iesniedzējas procesuālo tiesību pārkāpums
Lietas dalībnieku argumenti
44
Ar pirmā pamata pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir noraidījusi tās prasību, pamatojoties uz to, ka tā nav piedalījusies administratīvajā procedūrā saistībā ar darījumu M.8871. Pārsūdzētajā spriedumā neesot precizēts ne tas, vai būtiskajam kaitējumam tās stāvoklim tirgū, uz ko atsaucas apelācijas sūdzības iesniedzēja, nav nozīmes, ne arī kāda iemesla dēļ tas ir būtisks, vienīgi tā 31. punktā ir minēts, ka “nav īpašu apstākļu saistībā ar tās stāvokļa tirgū ietekmēšanu”. No šī punkta neizrietot, ka Vispārējā tiesa ir pārbaudījusi, vai saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu lietas dalībnieks var tikt individuāli skarts pat tad, ja tas formāli nepiedalās procedūrā. Apelācijas sūdzības iesniedzēja esot norādījusi uz savu tiešo RWE konkurentes stāvokli, kā arī uz konkrētu savu interešu aizskārumu. Taču pamatojumā, kurā nav atbildēts uz šāda veida argumentiem, esot pieļauta kļūda.
45
Ar pirmā pamata otro daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka prasības pieteikumā pirmajā instancē, kas tostarp papildināts ar tās 2021. gada 7. jūlija rakstveida apsvērumiem par RWE iestāšanās rakstu un tās mutvārdu apsvērumiem tiesas sēdē, bija ietverts pilnīgs izklāsts par tās ieguldījumiem un apmēru, tās darbībām, kas konkurē ar RWE elektroenerģijas ražošanā, veidu, kādā tā ir konkrēti skarta, kā arī tās stāvokļa tirgū aizskārumu. Ar pārsūdzētā sprieduma 31. punktā ietverto konstatējumu Vispārējā tiesa esot norādījusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav atsaukusies ne uz vienu īpašu apstākli, tādējādi sagrozot tās argumentus.
46
Ar pirmā pamata trešo daļu prasītāja apgalvo, ka Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā nostiprinātās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un objektivitāti lietas taisnīgas izskatīšanā nozīmē, ka Vispārējā tiesa iepazīstas ar lietas dalībnieku apsvērumiem un, pieņemot nolēmumu, ņem tos vērā, pat ja tai nav saistošs šo apsvērumu saturs. No šīm tiesībām arī izrietot, ka Vispārējai tiesai ir jānorāda atbilstošie tās nolēmuma iemesli un jāatbild uz iebildumiem. Jo svarīgāks ir apstāklis vai juridiskais arguments, jo svarīgāk ir tas, ka pamatojums atbilst lietas dalībnieku argumentiem. Taču ietekme materiālā ziņā esot galvenais pieņemamības aspekts, par kuru Vispārējai tiesai esot bijis jālemj, veicot pārbaudi pēc savas ierosmes.
47
Komisija, ko atbalsta E.ON un RWE, apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pietiekami pamatojusi iemeslus, kuru dēļ apelācijas sūdzības iesniedzējas stāvoklis tirgū netika ietekmēts, izpildot Tiesas noteiktās prasības spriedumu pamatojuma jomā. Vispārējā tiesa esot precizējusi, ka tā nav atklājusi īpašus apstākļus saistībā ar ietekmi uz šo stāvokli, un, to darot, esot konstatējusi, ka nekas apelācijas sūdzības iesniedzēju neindividualizē salīdzinājumā ar citiem konkurentiem.
Tiesas vērtējums
48
Ar pirmā pamata trim daļām, kuras jāizskata kopā ar šī sprieduma 38. punktā minēto argumentu, kas formulēts otrā pamata otrajā daļā, apelācijas sūdzības iesniedzēja patiesībā atsaucas uz to, ka Vispārējā tiesa nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu attiecībā uz tās locus standi.
49
Jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru sprieduma pamatojumā skaidri un nepārprotami jābūt norādītai Vispārējās tiesas argumentācijai (spriedums, 2015. gada 11. jūnijs, EMA/Komisija, C‑100/14 P, EU:C:2015:382, 67. punkts un tajā minētā judikatūra), taču Vispārējās tiesas pienākums norādīt pamatojumu, kas izriet no Eiropas Savienības Tiesas statūtu 36. panta un 53. panta pirmās daļas, neuzliek tai pienākumu izsmeļoši vienu pēc otra izklāstīt lietas dalībnieku izvirzītos argumentus. Lai gan pamatojums tātad var būt netiešs, tam tomēr ir jāļauj ieinteresētajām personām saprast, kādu iemeslu dēļ Vispārējā tiesa nav apstiprinājusi to argumentus, un Tiesai iegūt pietiekami daudz informācijas, lai īstenotu pārbaudi apelācijas tiesvedībā (spriedums, 2020. gada 18. jūnijs, Primart/EUIPO, C‑702/18 P, EU:C:2020:489, 61. punkts un tajā minētā judikatūra).
50
Šajā lietā, pārsūdzētā sprieduma 21. punktā atgādinājusi, ka saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu fiziska vai juridiska persona prasību par lēmumu, kas adresēts citai personai, var celt tikai tad, ja minētais lēmums to skar tieši un individuāli, Vispārējā tiesa minētā sprieduma 24.–31. punktā ir izklāstījusi iemeslus, uz kuriem tā ir balstījusies, lai secinātu, ka strīdīgais lēmums apelācijas sūdzības iesniedzēju neskar individuāli šīs tiesību normas izpratnē.
51
It īpaši minētā sprieduma 24. punktā Vispārējā tiesa atgādināja šī sprieduma 28. punktā minēto pastāvīgo judikatūru.
52
Pārsūdzētā sprieduma 25. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka tāda lēmuma gadījumā, ar ko tiek konstatēta koncentrācijas darījuma saderība ar iekšējo tirgu un kas attiecas uz trešo uzņēmumu, to, vai tas ir individuāli skarts, jānosaka, ņemot vērā gan tā piedalīšanos administratīvajā procedūrā, gan to, vai tā stāvoklis tirgū ir ietekmēts. Minētajā 25. punktā tā piebilda, ka, lai gan tikai ar vienkāršu piedalīšanos procedūrā nepietiek, lai konstatētu, ka lēmums skar prasītāju individuāli, it īpaši saistībā ar koncentrācijām, kuru rūpīga pārbaude prasa regulāru sazināšanos ar daudziem uzņēmumiem, no tā tomēr izriet, ka aktīva piedalīšanās administratīvajā procedūrā ir faktors, kas regulāri tiek ņemts vērā judikatūrā konkurences jomā, tai skaitā specifiskajā koncentrāciju kontroles jomā, lai savienojumā ar citiem īpašiem apstākļiem konstatētu, ka prasība ir pieņemama.
53
Pēc tam Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 27.–30. punktā izvērtēja jautājumu, vai var uzskatīt, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja ir piedalījusies procedūrā saistībā ar darījumu M.8871, un secināja, ka tā nav aktīvi piedalījusies šajā procedūrā.
54
Visbeidzot minētā sprieduma 31. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka, tā kā apelācijas sūdzības iesniedzēja nav aktīvi piedalījusies minētajā procedūrā, turklāt, ņemot vērā, ka nepastāv īpašs apstāklis saistībā ar tās stāvokļa tirgū ietekmēšanu, jāuzskata, ka strīdīgais lēmums to neskar individuāli.
55
Tāpat, kā apelācijas sūdzības iesniedzēja izklāsta apelācijas sūdzības pamatojumā, tā gan prasības pieteikumā, gan apsvērumos par RWE iestāšanās rakstu bija atsaukusies uz vairākiem apstākļiem, kas attiecas, iespējams, uz būtisku ietekmi uz tās stāvokli tirgū pēc darījuma M.8871 un kas, pēc tās domām, varēja pierādīt, ka strīdīgais lēmums to skar individuāli LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē.
56
Jākonstatē – tikai ar konstatējumu, ka nepastāv īpaši apstākļi saistībā ar ietekmi uz apelācijas sūdzības iesniedzējas stāvokli tirgū, Vispārējā tiesa nav sniegusi nevienu pamatojuma elementu, pat ne kodolīgu, kas ļautu, no vienas puses, apelācijas sūdzības iesniedzējai saprast, vai šie argumenti, kurus tā izvirzījusi, lai pamatotu, ka tās stāvoklis tirgū ir būtiski ietekmēts, ir tikuši izvērtēti, un šādā gadījumā – kādu iemeslu dēļ tie ir tikuši uzskatīti par nepiemērotiem, lai pierādītu šādu ietekmi, – un, no otras puses, Tiesai būtu pietiekama informācija, lai īstenotu savu pārbaudi, kā atgādināts šī sprieduma 49. punktā minētajā judikatūrā.
57
Šādos apstākļos Vispārējā tiesa nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, kas tai noteikts Eiropas Savienības Tiesas statūtu 36. pantā un 53. panta pirmajā daļā.
58
No tā izriet, ka pirmais pamats, kā arī šī sprieduma 38. punktā minētais arguments, kas formulēts otrā pamata otrajā daļā, ir jāapmierina.
59
Tātad pārsūdzētais spriedums jāatceļ, ciktāl Vispārējā tiesa minētā sprieduma 31. punktā ir konstatējusi, ka nav īpašu apstākļu saistībā ar ietekmi uz apelācijas sūdzības iesniedzējas stāvokli tirgū, un minētā sprieduma 32. punktā, pamatojoties tostarp uz šo pamatojumu, ir secinājusi, ka apstrīdētais lēmums apelācijas sūdzības iesniedzēju neskar individuāli, un līdz ar to tās prasība jānoraida kā nepieņemama.
Par prasību Vispārējā tiesā
60
Atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmās daļas otrajam teikumam Vispārējās tiesas nolēmuma atcelšanas gadījumā Tiesa pati var taisīt galīgo spriedumu šajā lietā, ja lieta ir gatava izspriešanai Tiesā.
61
Tā tas ir šajā gadījumā.
62
Jāatgādina, kā izriet no šī sprieduma 29. punkta, ka, lai novērtētu apelācijas sūdzības iesniedzējas locus standi, ir jābūt būtiski ietekmētam tāda uzņēmuma, kas ir koncentrācijas darījuma dalībnieks, pašreizējam un nākotnes stāvoklim tirgū, kuru šis darījums var ietekmēt, lai lēmums, ar kuru konstatēta minētā darījuma saderība ar iekšējo tirgu, šo uzņēmumu varētu skart individuāli. Pēdējā minētajā aspektā vienīgi apstāklis, ka tāds tiesību akts kā apstrīdētais lēmums varēja zināmā mērā ietekmēt konkurences attiecības, kas pastāv attiecīgajā tirgū, un ka attiecīgais uzņēmums zināmā mērā konkurējis ar šā lēmuma adresātu, katrā ziņā nav pietiekams, lai varētu uzskatīt, ka šis tiesību akts minēto uzņēmumu ir skāris individuāli (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2007. gada 22. novembris, Spānija/Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, 32. punkts).
63
Tomēr jākonstatē, ka apsvērumi, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzījusi prasībā Vispārējā tiesā, ciktāl tie attiecas uz tās pašas stāvokli tirgū, būtībā ietver tās akcionāru, tās nodarbināto darbinieku skaita, tās darbību tirgū vai tā īpatnību norādīšanu, tomēr nepierādot, kādā veidā šie apstākļi un darbības – vai nu kā konkurenta, vai kā ieguldītāja – to individualizē līdzīgā veidā kā strīdīgā lēmuma adresātus. Šie apstākļi un darbības var būt raksturīgi jebkuram citam enerģijas ražotājam, un tie neļauj apelācijas sūdzības iesniedzēju viennozīmīgi nošķirt no citiem tās konkurentiem tirgū.
64
Tāds pats konstatējums jāizdara, ņemot vērā pārējos apelācijas sūdzības iesniedzējas prasībā izvirzītos argumentus, kas attiecas, pirmkārt, uz to, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai, lai nodrošinātu piegādes drošību saviem klientiem, kuriem pēdējo gadu laikā jāpalielinās ar to saistītajām maksām, ir jāiegādājas elektroenerģija no augšupējā tīkla, un, otrkārt, uz RWE kā enerģijas piegādātāju partnera lomas pastiprināšanu, kā arī uz tās argumentu, kurš izvirzīts tās 2021. gada 7. jūlija apsvērumos par RWE iestāšanās rakstu un attiecas uz “ražošanas jomas milzi, kas kaitē konkurencei”.
65
No tā izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav pierādījusi, ka attiecīgais darījums būtiski ietekmē tās stāvokli tirgū. Turklāt, kā izriet no šī sprieduma 29. punkta, pat aktīva dalība administratīvajā procedūrā saistībā ar koncentrācijas darījumu, kas šajā gadījumā arī nav pierādīta, kā izriet no šī sprieduma 31. un 32. punkta, nevar tikt uzskatīta par pietiekamu, lai pierādītu, ka lēmums, ar kuru šis darījums ir atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu, individuāli skar uzņēmumu LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē.
66
Tātad apelācijas sūdzības iesniedzēja nav pierādījusi, ka strīdīgais lēmums to skar individuāli LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē. Tā kā šajā tiesību normā paredzētie tieša un individuāla skāruma nosacījumi ir kumulatīvi, kā izriet no šī sprieduma 27. punkta, tās atcelšanas prasība jānoraida kā nepieņemama.
67
Šādos apstākļos nav jālemj par apelācijas sūdzības trešo līdz sesto pamatu, kuros ietverti argumenti pēc būtības, kas balstīti uz kļūdainu pieņēmumu, ka prasība pirmajā instancē bija pieņemama.
Par tiesāšanās izdevumiem
68
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktam, ja apelācija ir pamatota un Tiesa lietā pati taisa galīgo spriedumu, tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Šī reglamenta 138. panta 3. punktā, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz tā 184. panta 1. punktu, ir noteikts, ka tad, ja lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, lietas dalībnieki savus tiesāšanās izdevumus sedz paši.
69
Tā kā šajā lietā apelācijas sūdzības iesniedzējas pirmais apelācijas sūdzības pamats, kā arī šī sprieduma 38. punktā minētais arguments ir apmierināts un tās atcelšanas prasība ir noraidīta, jānolemj, ka katrs lietas dalībnieks savus tiesāšanās izdevumus sedz pats.
70
Šī reglamenta 140. panta 1. punktā, kas arī ir piemērojams apelācijas tiesvedībā, ir noteikts, ka dalībvalstis, kas iestājušās lietā, savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas. Tādēļ Vācijas Federatīvā Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:
1)
Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2023. gada 17. maija spriedumu Stadtwerke Hameln Weserbergland/Komisija (T‑314/20, EU:T:2023:258).
2)
Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH prasību atcelt Komisijas 2019. gada 26. februāra Lēmumu C(2019) 1711 final, ar kuru koncentrāciju atzīst par saderīgu ar iekšējo tirgu un EEZ līgumu (lieta M.8871 – RWE/E.ON Assets), noraidīt kā nepieņemamu.
3)
Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH, E.ON SE, RWE AG un Eiropas Komisija savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē un apelācijas tiesvedību sedz pašas.
4)
Vācijas Federatīvā Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.