62000CC0256_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I - Inledning
1 Denna begäran om förhandsavgörande avser klarläggandet av behörig domstol enligt artikel 5.1 i Brysselkonventionen beträffande uppfyllelseorten för en avtalsförpliktelse. Den belgiska kärandeparten Six International Ltd
och Six Construct S.A., vars rättigheter och skyldigheter har övertagits av S.A. Besix (nedan kallat Besix), och svarandebolaget WABAG Wasserreinigungsbau Alfred Kretzschmar GmbH & Co. (nedan kallat WABAG), vilket tillhör Deutsche Babcockkoncernen, hade kommit överens om att lämna in ett gemensamt anbud inom ramen för en offentlig upphandling i Kamerun. Nu tvistar de inför belgiska domstolar om huruvida WABAG har åsidosatt åtagandet att enligt denna överenskommelse agera exklusivt genom att Planungs- und Forschungsgesellschaft Dipl. Ing.W. Kretzschmar & Co. (nedan kallat PLAFOG), som tillhör samma koncern som svaranden WABAG, har medverkat i ett anbud som lämnats in av ett annat bolag. I föreliggande fall skall det klargöras om belgiska domstolar är behöriga att slita tvisten.
II - Tillämpliga bestämmelser
2 De tillämpliga föreskrifterna i Brysselkonventionen(1), enligt dess tillämpliga lydelse, lyder enligt följande:
"Artikel 2
Om inte annat föreskrivs i denna konvention, skall talan mot den som har hemvist i en konventionsstat väckas vid domstol i den staten, oberoende av i vilken stat han har medborgarskap.
...
Artikel 3-4 ...
Artikel 5
Talan mot den som har hemvist i en konventionsstat kan väckas i en annan konventionsstat om talan avser avtal, vid domstolen i den ort där förpliktelsen som talan avser har uppfyllts eller skall uppfyllas;
2-5 ..."
III - Sakomständigheter
3 Den hänskjutande domstolen har redovisat sakomständigheterna enligt följande.
"- Å ena sidan Deutsche Babcock Anlagen AG, huvudbolag i Babcockkoncernen, och å andra sidan SIX International Ltd och Six Construct International S.A., vars rättigheter och skyldigheter övertagits av S.A. Besix, träffade den 20 december 1983 ett avtal om att gemensamt ta fram ett anbud beträffande Kameruns gruv- och energiministeriums projekt kallat "Vattentillförsel i elva städer i Kamerun" och om att vid accept såsom en sammanslutning gemensamt utföra det med kunden träffade avtalet. Enligt protokollet som upprättades samma dag förpliktigade parterna sig att 'agera exklusivt och inte förena sig med andra samarbetspartners förutsatt att anbuden från varje samarbetspartner är konkurrenskraftiga'.
- Den 24 januari 1984 undertecknade WABAG Wasserreinigungsbau Alfred Kretzschmar GmbH & Co., som är en del av Deutsche Babcokkoncernen, och Besix en överenskommelse med det syfte som föreskrevs i protokollet av den 20 december 1983. Denna överenskommelse bekräftade den exklusivitet som föreskrevs i detta protokoll. Däremot upprepades inte förbehållet beträffande anbudens konkurrenskraft.
- Sammanslutningen WABAG/Besix gav in sitt anbud den 30 januari 1984.
- När anbuden öppnades konstaterade Besix att PLAFOG, som även detta ingick i Deutsche Babcockkoncernen, hade medverkat i ett anbud som lämnats in av ett annat bolag, Perusythyma, bolag bildat enligt finsk rätt, (nedan kallat POY). Besix protesterade omedelbart mot detta hos WABAG. WABAG svarade per telex av den 8 februari 1984 att det rörde sig om ett misstag som förorsakats av bristande kommunikation inom koncernen samt anförde sina ursäkter för det inträffade.
- Anbudet från sammanslutningen WABAG/Besix kom på sjätte plats av totalt sex angivna anbud, eftersom det var betydligt dyrare än de konkurrerande anbuden. Det finska anbudet kom på femte plats.
Sedermera delades kontraktet upp och utförandet av de olika delarna tilldelades flera bolag.
Delarna 1 å ena sidan och 3, 4 och 5 å andra sidan tilldelades den finska sammanslutningen. PLAFOG medverkade i anbudet från denna sammanslutning.(2)
Rangordningen beträffande denna del var enligt följande:
1) Bolag X 2) Bolag Y 3) Det finska bolaget och PLAFOG 4) Bolag Z 5) Bolagen WABAG/Besix."
4 Besix begärde skadestånd av Gruppe Deutsche Babcock på grund av brottet mot avtalet om exklusivitet.
IV - Förfarandet vid de nationella domstolarna
5 Därefter gav Besix in en ansökan om stämning mot Deutsche Babcock, WABAG och PLAFOG vid Tribunal de commerce i Bryssel och yrkade att svarandebolagen skulle förpliktas att betala 80 000 000 BEF. Beträffande Deutsche Babcock vilandeförklarades målet och i övrigt ogillade domstolen talan. Denna dom överklagades av Besix. Genom ett anslutningsöverklagande gjorde WABAG och PLAFOG gällande att de belgiska domstolarna inte var behöriga att slita tvisten.
V - Den hänskjutande domstolens bedömning
6 Cour d'appel konstaterade inledningsvis att den avtalsförpliktelse som talan avser i den mening som avses i artikel 5.1 i Brysselkonventionen är det ovannämnda konkurrensförbudet.
7 Med hänvisning till domstolens rättspraxis utgick Cour d'appel från att "uppfyllelseorten för den omtvistade förpliktelsen skall fastställas enligt den lag som är tillämplig på denna förpliktelse, vilken lag fastställs enligt den behöriga domstolens kollisionsnormer". Enligt de belgiska kollisionsnormerna skall belgisk lag tillämpas i föreliggande fall.
8 Vad avser uppfyllelseorten konstaterade Cour d'appel slutligen att gäldenärens hemvist i alla fall inte kan utgöra uppfyllelseorten, eftersom parternas "underförstådda men självklara avsikt uppenbarligen var att komma överens om ett åtagande om allmän exklusivitet tillämpligt i hela världen".
9 Frågan som därmed uppkom för Cour d'appel var om det var tillräckligt att konkurrensförbudet också skulle iakttas i Belgien för att de belgiska domstolarna skulle vara behöriga i enlighet med artikel 5.1 i Brysselkonventionen.
10 Principen om rättssäkerhet och särskilt förutsebarheten vad avser behörig domstol utgör Brysselkonventionens syfte. Behörig domstol för uppfyllelseorten bör tjäna just detta mål. I föreliggande fall fanns det emellertid flera uppfyllelseorter.
11 Vid tvist avseende ett anställningsavtal som berör ett flertal rättsordningar har domstolen löst jämförbara problem så att den har definierat uppfyllelseorten som den ort "där arbetstagaren huvudsakligen utför sina åtaganden gentemot sin arbetsgivare eller den ort där arbetstagaren har upprättat det faktiska centret för sin yrkesverksamhet".
12 I föreliggande fall skulle man kunna utgå från att det var i Belgien som "parterna hade det största intresset av att iaktta åtagandet om exklusivitet, eftersom det var i detta land som de tog fram det gemensamma anbudet".
VI - Tolkningsfrågor
13 Cour d'appel ställde därför följande tolkningsfrågor till domstolen:
Skall artikel 5.1 i konventionen av den 27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område, i dess lydelse enligt konventionen av den 9 oktober 1978 om Konungariket Danmarks, Irlands och Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands tillträde till konventionen och enligt konventionen av den 25 oktober 1982 om Republiken Greklands tillträde till konventionen, tolkas på så sätt att talan mot den som har hemvist i en konventionsstat kan väckas i en annan konventionsstat, om talan avser avtal, vid domstolen i någon av de orter där den förpliktelse som talan avser har uppfyllts eller skall uppfyllas, i synnerhet då det rör sig om en förpliktelse att avstå från visst handlande - i likhet med förevarande mål som rör ett åtagande att agera exklusivt tillsammans med en avtalsmotpart i syfte att lämna ett gemensamt anbud inom ramen för en offentlig upphandling samt att inte förena sig med en annan samarbetspartner - då denna förpliktelse skall uppfyllas i hela världen?
För det fall frågan besvaras nekande, kan talan väckas mot nämnda svarande vid domstolen i den ort där förpliktelsen har uppfyllts eller skall uppfyllas och i så fall enligt vilket kriterium skall denna ort fastställas?
VII - Rättslig bedömning
Anförda argument
14 Besix, kärande i målet vid den nationella domstolen, WABAG och PLAFOG, svarande i detta mål, och kommissionen har alla utgått från domstolens rättspraxis, enligt vilken man vid tillämpningen av artikel 5.1 i Brysselkonventionen skall utgå från den konkreta förpliktelsen som skall infrias och inte från avtalet i dess helhet.
15 WABAG och PLAFOG har hänvisat till domen Tessili(3), enligt vilken uppfyllelseorten skall fastställas i enlighet med den lag som är tillämplig enligt kollisionsnormerna för den domstol vid vilken talan väckts. Tillämplig lag är här tysk lag, enligt vilken uppfyllelseorten utgör den ort där gäldenären har sin hemvist. Vid tillämpning av belgisk lag skulle man komma till samma resultat.
16 Enligt svarandena avser tvisten här endast konkurrensförbudet. Ytterligare avtalsförpliktelser med Besix saknar betydelse vid fastställandet av behörig domstol. I domen Leathertex(4) godkände domstolen till och med att denna metod skulle kunna leda till olika behöriga domstolar alltefter vilken förpliktelse som skall infrias. I likhet med vad som tidigare har konstaterats är uppfyllelseorten för konkurrensförbudet den ort där gäldenären har sin hemvist.
17 Att tillåta att en belgisk domstol är behörig skulle leda till en generell behörighet för de domstolar vid vilka talan först väckts utan att man söker efter en särskild förbindelse mellan domstolen och det avtal som talan avser. I föreliggande fall har tyska domstolar den närmsta förbindelsen med avtalsförpliktelsen. Förhandlingarna med det finska bolaget POY fördes i PLAFOG:s lokaler. Därför hade även ett eventuellt åsidosättande av konkurrensförbudet ägt rum där.
18 Även Besix anser att konkurrensförbudet är den förpliktelse som är utslagsgivande vid fastställandet av uppfyllelseorten. Denna förpliktelse har emellertid ingen självständig betydelse utan är helt beroende av huvudförpliktelsen enligt avtalet, det vill säga att lägga fram ett gemensamt anbud. Besix stöder sig på domen i målet Shenevai(5), enligt vilken biförpliktelsen följer huvudförpliktelsen när det är flera förpliktelser som skall uppfyllas. Uppfyllelseorten skall därför bedömas med ledning av huvudförpliktelsen enligt avtalet. Den finns i Belgien enligt den belgiska lag som skall tillämpas.
19 I andra hand - för det fall att domstolen skulle beakta konkurrensförbudet isolerat - har Besix medgivit att konkurrensförbudet inte har en enda uppfyllelseort utan gäller i alla konventionsstater. För att fastställa uppfyllelseorten måste därför ett val göras. Därvid skulle man kunna beakta den rättspraxis som avser fastställande av uppfyllelseort vid anställningsavtal. Om arbetstagaren är verksam i flera konventionsstater söker domstolen efter den ort där det faktiska centret för arbetstagarens yrkesverksamhet finns. Tvisten har den närmsta förbindelsen med denna ort. Även i detta fall är Belgien uppfyllelseorten enligt Besix.
20 Denna lösning motsvarar det syfte som ligger till grund för alla de särskilda behörighetsregler som regleras i avsnitt två i Brysselkonventionens andra avdelning. Domstolarna med särskild behörighet skall göra det möjligt att väcka talan vid en domstol som har särskilt nära förbindelse med tvisten. Därmed skulle mångfalden av behöriga domstolar för ett avtal undvikas, risken för motstridiga domar minskas samt erkännande och verkställande av domar underlättas.
21 Liksom Besix har kommissionen hänvisat till att enligt domen Shenavai skall det mindre följa det större när flera förpliktelser samtidigt görs gällande. I föreliggande fall har emellertid endast en förpliktelse åberopats.
22 Om man skulle tillämpa den klassiska tolkningen av artikel 5.1 i Brysselkonventionen i föreliggande fall skulle man, enligt kommissionen, komma fram till resultatet att i fall av detta slag kan en talan anhängiggöras i varje konventionsstat. Enligt domstolen skall Brysselkonventionen emellertid undvika just detta.(6) Det är därför förståeligt att den hänskjutande domstolen har ställt frågan om man kan överföra domstolens lösningar avseende anställningsavtal på föreliggande omständigheter. Domstolen har emellertid ett antal gånger tillbakavisat en vidsträckt tillämpning av denna rättspraxis. I föreliggande fall kan man därför inte fastställa en huvudförpliktelse, vilken utgör uppfyllelseorten för avtalet i dess helhet.
23 Det är möjligt att tolka artikel 5.1 i Brysselkonventionen på fyra olika sätt, nämligen
- klassiskt, utan att beakta den särskilda omständigheten avseende en världsomfattande förpliktelse att avstå från visst handlande,
- på så sätt att uppfyllelseorten bedöms vara den ort där gäldenären har sin hemvist,
- på så sätt att uppfyllelseorten bedöms vara den ort där förpliktelsen har åsidosatts,
- på så sätt att uppfyllelseorten bedöms vara den ort där huvudförpliktelsen har uppfyllts eller skall uppfyllas, varvid förpliktelsen att avstå från visst handlande är accessorisk till huvudförpliktelsen.
24 Den klassiska metoden skulle leda till behöriga domstolar i alla konventionsstater. Denna tolkning motsäger emellertid syftet med principen om rättssäkerhet, enligt vilken en svarande skall kunna förutse var talan kan väckas mot honom. En världsomfattande plikt att avstå från visst handlande skulle inte heller till sin natur ha någon särskild förbindelse med en viss rättsordning.
25 Eftersom belgisk lag, enligt vad den hänskjutande domstolen har angivit, utesluter att uppfyllelseorten är den ort där gäldenären har sin hemvist, är denna tolkning inte förenlig med domen i målet GIE Groupe Concorde(7). (Förmodligen menar kommissionen att inte heller denna tolkning skulle motsvara syftet med principen om rättssäkerhet.)
26 Skulle uppfyllelseorten bedömas vara den ort där förpliktelsen att avstå från visst handlande faktiskt har åsidosatts, skulle uppfyllelseorten fastställas enligt gäldenärens godtycke. Uppfyllelseorten måste emellertid kunna härledas ur båda parternas avsikter och de måste kunna förutse den vid undertecknandet av avtalet.
27 Svårighetens kärna i föreliggande fall är, enligt kommissionen, att förpliktelsen att avstå från visst handlande till sin natur inte kan lokaliseras. Därför skulle försöken att finna en uppfyllelseort inte heller leda fram till ett tillfredsställande resultat. Den rimliga lösningen vore därför att betrakta denna förpliktelse som en accessorisk förpliktelse till en annan förpliktelse som kan lokaliseras. Därvid handlar det om förpliktelsen att gemensamt arbeta fram ett anbud som skall lämnas in inom ramen för en offentlig upphandling. Det enda syftet med förpliktelsen att avstå från visst handlande är att gynna ett bättre samarbete. Utan detta samarbete skulle även förpliktelsen att avstå från visst handlande sakna betydelse.
28 Invändningen att talan inte avser förpliktelsen att samarbeta står inte i strid med denna slutsats. Om talan hade väckts på grund av åsidosättande av båda förpliktelserna, vore det enligt domen Shenavai endast motiverat med en behörig domstol, nämligen den behöriga domstolen på huvudförpliktelsens uppfyllelseort.
Bedömning
29 Det skall inledningsvis påpekas att det föreliggande målet, i motsats till vad WABAG och PLAFOG har hävdat, inte avser Cour d'appels fastställande av att belgisk och inte tysk lag skall tillämpas. Artikel 5.1 i Brysselkonventionen som skall tolkas här innehåller inte någon reglering angående valet av den lag som skall tillämpas.
30 Enligt syftet med Brysselkonventionen kräver tolkningen av artikel 5.1. "att antalet domstolar som är behöriga i fråga om ett och samma avtal begränsas i möjligaste mån".(8) Om emellertid den hänskjutande domstolens konstaterande är korrekt, att stämningen avser ersättning på grund av förpliktelsen att avstå från visst handlande, vars uppfyllelseort enligt den belgiska lag som är tillämplig vore hela världen, så skulle tillämpningen av artikel 5.1 i Brysselkonventionen innebära att alla domstolar i alla medlemsstater som materiellt sett är behöriga skulle vara behöriga i territoriellt hänseende.
31 Det skall därför prövas om det är möjligt att tolka artikel 5.1 i Brysselkonventionen på ett sådant sätt att detta resultat utesluts. Den hänskjutande domstolen, Besix och kommissionen har föreslagit att begreppet uppfyllelseort skall fastställas med ledning av huvudförpliktelsen enligt avtalet. Denna huvudförpliktelse är i föreliggande fall att ta fram och lämna in ett anbud.
A - Rättspraxis beträffande fastställande av uppfyllelseorten
32 Det är inte avtalet i dess helhet utan endast den förpliktelse som talan i varje enskilt fall avser som skall beaktas vid fastställandet av uppfyllelseorten enligt artikel 5.1 i Brysselkonventionen.(9) Det är endast på så sätt som två olika domstolar kan vara behöriga i en tvist om två förpliktelser enligt samma avtal.(10) Redan denna princip står i strid med att enskilda avtalsförpliktelser enligt gemenskapsrätten hänförs till en så kallad huvudförpliktelse.
33 Enligt fast rättspraxis skall uppfyllelseorten för denna avtalsförpliktelse dessutom "fastställas i enlighet med den lag som är tillämplig på den omtvistade förpliktelsen enligt kollisionsnormerna för den domstol vid vilken talan har väckts".(11) Det rör sig därför inte om ett enhetligt, autonomt gemenskapsrättsligt begrepp som skall tolkas, vilket skulle ha en av domstolen fastställd enhetlig betydelse inom gemenskapen. Det rör sig i stället endast om en hänvisning till nationella föreskrifter. Det är dessa föreskrifter som skall tillämpas på det enskilda avtalet, de så kallade lex causae. Vid rena nationella tvister, där Brysselkonventionen inte är tillämplig, är lex causae den nationella lag som är tillämplig. Vid avtalstvister med gränsöverskridande moment kolliderar så att säga olika nationella rättsordningar, vars tillämpning kan komma i fråga, i föreliggande fall den tyska och den belgiska rättsordningen. I dessa fall krävs det att det uttryckligen prövas vilken rättsordning som skall tillämpas på det enskilda avtalet. I den mån som det enskilda avtalet inte innehåller någon giltig lagvalsklausul, vilket är fallet i detta mål, fastställer den domstol vid vilken talan har väckts denna rättsordning enligt denna domstols kollisionsnormer. Enligt vad den hänskjutande domstolen har uppgivit utpekar de belgiska kollisionsnormerna, som har tillämpats i föreliggande fall, lagen i det land med vilket avtalet har det närmaste sambandet som tillämplig lag. Enligt den hänskjutande domstolen och de lägre instanserna är detta land i föreliggande fall Belgien, varför de har tillämpat belgisk lag. Eftersom det, enligt denna rättspraxis, inte är domstolens uppgift att tolka nationella föreskrifter, kan den inte ge den hänskjutande domstolen någon hänvisning beträffande tolkningen av begreppet uppfyllelseort.
34 Denna rättspraxis inskränktes emellertid: "Det är riktigt att domstolen i fråga om anställningsavtal har fastslagit att uppfyllelseorten för den relevanta förpliktelsen inte skall fastställas med ledning av den nationella lagstiftning som är tillämplig enligt kollisionsnormerna för den domstol vid vilken talan väckts, utan i stället på grundval av enhetliga kriterier som det åligger EG-domstolen att fastställa med beaktande av Brysselkonventionens system och syften ... Enligt dessa kriterier är den ifrågavarande orten den där arbetstagaren faktiskt utför det med arbetsgivaren avtalade arbetet."(12)
35 Hittills har domstolen däremot tillbakavisat att begreppet uppfyllelseort skall tolkas autonomt i ytterligare typfall,(13) trots att olika generaladvokater har föreslagit andra lösningar(14) genom att åberopa syftet med artikel 5.1 i Brysselkonventionen, nämligen att utse en behörig domstol som har särskilt nära samband med ärendet.(15)
36 I domen i målet Shenavai anmodades domstolen att pröva om behörigheten avseende en talan, enligt vilken betalning av arkitektarvode yrkades, skulle fastställas med ledning av den ort där arkitektförpliktelsen skulle uppfyllas eller om den skulle fastställas enligt uppfyllelseorten för fordran på arvodet. Den senare lösningen var en konsekvens av principen att man vid fastställandet av behörig domstol för uppfyllelseorten alltid skall utgå från den avtalsförpliktelsen som talan i det enskilda fallet avser. Den gången föreslog den hänskjutande domstolen och den brittiska regeringen att man skulle utgå från den ort där den för avtalet karakteristiska förpliktelsen skulle uppfyllas, vilket är fallet med arbetsrättsliga tvister. Domstolen betonade emellertid att anställningsavtal har till följd att arbetstagaren varaktigt integreras i arbetsgivarens organisation. Denna integration resulterar sin sida för det mesta i en lokal anknytningspunkt. Därför skulle man även vid tvister om andra avtalsförpliktelser som har sin grund i anställningsförhållandet kunna utgå från den karakteristiska avtalsförpliktelsen. Detta gäller emellertid inte för andra avtal, särskilt inte arkitektavtal.(16)
37 I målet Custom Made Commercial skulle det prövas om lex causae var tillämplig även om avtalet som talan avsåg skulle bedömas enligt inhemsk köprätt. Enligt inhemsk köprätt skulle uppfyllelseorten för fordran på köpeskillingen principiellt sett anses vara den ort där borgenären har sin hemvist.
38 Av denna anledning undersökte generaladvokaten Lenz den rättspraxis som vid denna tidpunkt förelåg och kom fram till resultatet att domstolen förvisso utpekar att uppfyllelseorten skall fastställas enlig lex causae, men att den avviker från denna lösning om den uppenbarligen inte motsvarar syftet med artikel 5.1 i Brysselkonventionen.(17) Han konstaterade dessutom att valet av de förpliktelser som skulle beaktas vid fastställandet av uppfyllelseorten var av avgörande betydelse vid fastställandet av uppfyllelseorten.(18) Han menade slutligen att det faktum att den inhemska köprätten systematiskt hänvisade till hemvisten för den borgenär som har en fordran på köpeskillingen inte skulle leda till att den domstol som har det närmaste sambandet med ärendet handlägger tvisten.(19) Detta förklarade han med att fastställandet av uppfyllelseorten på grundval av materiell lag följer andra syften än beaktandet av uppfyllelseorten för att utse en domstol som har nära samband med ärendet.(20) Därför föreslog han att uppfyllelseorten för köpeavtal principiellt sett skall fastställas vara den ort där säljarens förpliktelser skall uppfyllas.
39 Domstolen underströk å andra sidan att artikel 5.1 i Brysselkonventionen visserligen grundar sig på antagandet att tvisten i regel har det närmaste sambandet med den behöriga domstolen på denna uppfyllelseort för avtalsförpliktelsen. Det avgörande skälet var emellertid att detta kriterium för uppfyllelseorten kan fastställas klart och entydigt. Den därmed uppnådda rättssäkerheten skulle sättas på spel om kriteriet för uppfyllelseorten skulle modifieras för sådana fall där den domstol som har det närmaste sambandet med ärendet inte skulle vara den behöriga domstolen.(21)
40 År 1999 konfronterades domstolen i två mål återigen med frågan om den borde överge eller åtminstone modifiera sin rättspraxis beträffande fastställandet av uppfyllelseorten.
41 Målet Leathertex avsåg två likvärdiga betalningsförpliktelser på grund av ett handelsagenturavtal. Betalningsförpliktelserna skulle uppfyllas på olika orter. Generaladvokaten Léger konstaterade att hänvisningen till lex causae inte skulle resultera i någon större rättssäkerhet än en autonom tolkning, medan ett autonomt fastställande av uppfyllelseorten för de olika avtalsförpliktelserna åtminstone med tiden skulle täcka de flesta tänkbara fallen.(22) Detta eftersom det undan för undan skulle komma att vara föremål för begäran om förhandsavgöranden. Han föreslog att man vid betalningsförpliktelser skall utgå från var den avtalsenliga motprestationen skall ske. På grund av de nödvändiga avgränsningar som måste göras vid ett handelsagenturavtal beträffande området för ett agenturuppdrag borde uppfyllelseorten för naturaprestationen fastställas. I förekommande fall borde denna fastställas genom att man fastställer centret för verksamheten. På så sätt skulle man uppnå att alla anspråk som grundar sig på ett handelsagenturavtal har en enda behörig domstol för uppfyllelseorten.
42 Målet Gie Groupe Concorde avsåg slutligen en skadeståndsfordran mot ett rederi och dess kapten på grund av en frakt mellan Le Havre och Santos i Brasilien. Inledningsvis framställde generaladvokaten Ruiz-Jarabo de betydande svårigheter som en domstol generellt(23) konfronteras med när den tillämpar domstolens hittillsvarande rättspraxis beträffande fastställandet av uppfyllelseorten, och sedan framställde han svårigheterna beträffande det aktuella fallet.(24) I praktiken fastställdes därför uppfyllelseorten ofta inte enligt lex causae, utan enligt den lag som var tillämplig enligt den domstol vid vilken talan har väckts, den så kallade lex fori, eftersom den var lättare att tillämpa. Mot denna bakgrund konstaterade han att domstolens uppfattning inte heller resulterade i någon större rättssäkerhet än en autonom gemenskapsrättslig tolkning av begreppet uppfyllelseort. En behörig domstol som har det närmaste sambandet med ärendet kunde inte heller utses på så sätt. Han föreslog därför att uppfyllelseorten skulle fastställas med ledning av de särskilda omständigheterna i det enskilda fallet i förening med respektive avtalsförpliktelse.
43 Domstolen betonade emellertid i detta mål återigen att det är nödvändigt att bevara rättssäkerheten.(25) Den påpekade dessutom att den materiella lag som artikel 5.1 i Brysselkonventionen hänvisar till och parternas vilja i allmänhet är mer lämpliga vid fastställandet av uppfyllelseorten än domstolens abstrakta och autonoma tolkning.(26)
44 Som en konsekvens härav fastslog domstolen följande: "Den nationelle lagstiftaren, som är den ende som är behörig på området, skall ange en uppfyllelseort som tar skälig hänsyn till såväl intresset av god rättsskipning som till intresset av att enskilda får tillräckligt skydd. I den utsträckning som nationell rätt medger det kan således den nationella domstolen föranledas att fastställa uppfyllelseorten med beaktande av de kriterier som den hänskjutande domstolen i förevarande mål har föreslagit, det vill säga genom att, med utgångspunkt i avtalsförhållandets art och omständigheterna i det enskilda fallet, försöka fastställa på vilken ort förpliktelsen faktiskt har uppfyllts eller skall uppfyllas."(27)
45 I domen Leathertex avstod domstolen från att upprepa denna rättspraxis, men den tillbakavisade förslaget om en gemensam behörig domstol för en talan avseende likvärdiga fordringar som skall uppfyllas på olika orter.
46 Det följer sålunda av denna rättspraxis att det vid kollision med gemenskapsrätten, på gemenskapsrättens nuvarande stadium, är den nationella lagstiftarens uppgift att reglera uppfyllelseorten för avtalsförpliktelser och de nationella domstolarnas uppgift att tolka och tillämpa dessa regler.
47 Konventionen om tillämplig lag på avtalsförpliktelser,(28) vilken inte är tillämplig här, skulle inte heller leda till ett annat resultat. Denna konvention gör det visserligen lättare att identifiera lex causae, men enligt dess artikel 10.1 b skall uppfyllelseorten uttryckligen fastställas enligt lex causae.
48 Slutligen kan inte heller den senast utfärdade förordningen, rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område,(29) användas som argument för en annan tolkning av artikel 5.1 i Brysselkonventionen. Denna förordning har förvisso genom sin artikel 5.1 b infört en uttrycklig reglering för uppfyllelseorten vid försäljning av varor - den ort dit varorna har eller skulle ha levererats - och vid avtal om utförande av tjänster den ort där tjänsterna har eller skulle ha utförts. Det finns emellertid inte några skäl som skulle tala för att domstolen i föreliggande fall skall fastställa uppfyllelseorten. Inledningsvis kan denna förordning inte tillämpas på grund av tidsaspekten, eftersom den bara skall tillämpas på talan som har väckts efter den 1 mars 2002. Den föreliggande förpliktelsen ryms inte heller materiellt sett i någon av de uttryckligen reglerade typfallen av uppfyllelseorter. Det rör sig varken om ett avtal om försäljning av varor eller om ett avtal om utförande av tjänster. Därför definierar förordningen inte heller någon uppfyllelseort för det föreliggande anspråket. Det saknas följaktligen anledning att tillämpa förordningen analogt.
49 Det skall därmed fastställas att uppfyllelseorten i föreliggande fall skall fastställas i enlighet med den lag som är tillämplig på den omtvistade förpliktelsen enligt kollisionsnormerna för den domstol vid vilken talan har väckts (lex causae).
B - Tolkning av lex causae
50 Principiellt sett är det inte domstolens - eller generaladvokatens - uppgift att undersöka lex causae. Det skall emellertid påpekas att "det ankommer på den nationella domstolen att i så stor utsträckning som möjligt ge den nationella lag som den skall tillämpa en tolkning som överensstämmer med gemenskapsrättens krav".(30)
51 Kan det inte entydigt härledas ur lex causae att den nationella domstolen har ett tolkningsutrymme, måste denna domstol beakta gemenskapsrätten vid tolkningen. Härvid skall man särskilt ha syftet med artikel 5.1 i Brysselkonventionen i åtanke, nämligen att utse en enhetlig behörig domstol som har det närmaste sambandet med ärendet.
52 För att kunna överföra dessa reflektioner på föreliggande fall skall följande två korta påpekanden göras.
53 För det första kommer den hänskjutande domstolen säkerligen att undersöka om en jämförbar fråga beträffande uppfyllelseorten vid anspråk på grund av en förpliktelse att avstå från visst handlande redan har varit föremål för förfaranden som har bedömts enbart enligt nationell lag.(31) Den lösning som man fann där skulle kunna överföras på föreliggande fall.
54 För det andra skall man bedöma om uppfyllelseorten enligt det föreliggande avtalet inte skall sökas där anbudet, vilket avtalet avser, skulle lämnas in. Konkurrens var endast möjlig om även ett konkurrerande anbud lämnades in där. Om orten där anbudet skulle lämnas in låg i Kamerun, vore det enligt denna lösning uteslutet att tillämpa artikel 5.1 i Brysselkonventionen, eftersom Kamerun inte är medlem av den Europeiska gemenskapen. Den behöriga domstol som då återstod vore enligt artikel 2 i Brysselkonventionen domstolen i den stat där svaranden har sin hemvist.(32)
C - Inskränkning av tillämpningsområdet för artikel 5.1 i Brysselkonventionen
55 Skulle den hänskjutande domstolen inte anse att någon av de behandlade lösningarna är tillämplig enligt belgisk rätt, så att en enskild uppfyllelseort inte kunde fastställas, skulle man slutligen vara tvungen att ställa frågan om artikel 5.1 i Brysselkonventionen över huvud taget är tillämplig.
56 Här skulle man kunna tänka sig att tillämpa rättspraxis beträffande domstols behörighet vid skadestånd utanför avtalsförhållanden enligt artikel 5.3 i Brysselkonventionen analogt. Där har domstolen slagit fast att uttrycket "den ort där skadan inträffade, vid ärekränkning i en tidningsartikel som spridits i flera konventionsstater, skall tolkas på så sätt att den drabbade kan väcka talan om skadestånd mot utgivaren antingen vid den konventionsstatsdomstol där utgivaren av den ärekränkande publikationen är etablerad, vilken är behörig att utdöma ersättning för samtliga skador som följer av ärekränkningen, eller inför varje konventionsstats domstolar där publikationen spridits och där den drabbade påstår att hans rykte lidit skada, vilka är behöriga att pröva enbart de skador som orsakats i respektive domstols stat".(33)
57 En tolkning av artikel 5.1 i Brysselkonventionen i enlighet härmed skulle emellertid leda till det otillfredsställande resultatet att, i fall som det föreliggande, ett stort antal domstolar skulle vara behöriga.
58 En mångfald av behöriga domstolar vore utesluten om domstolen inskränker tillämpningen av artikel 5.1 i Brysselkonventionen till de fall där lex causae leder till en enda behörig domstol för den omtvistade förpliktelsen.
59 Domstolen har redan förklarat att domstols behörighet enligt artikel 5.1 i Brysselkonventionen skall tolkas restriktivt.(34) Artikel 5.1 i Brysselkonventionen är ett undantag från den allmänna domstolsbehörigheten, svarandens hemvist, enligt artikel 2 i Brysselkonventionen.
60 Även generaladvokaten Léger prövade ingående, i målet Leathertex, uppfattningen att artikel 5.1 i Brysselkonventionen inte skall tillämpas när dess tillämpning strider mot konventionens syfte. Jag håller med honom när han konstaterar "att man inte kan motsätta sig en tillämpning av artikel 5.1 i konventionen av andra skäl än dem som följer av dess eget tillämpningsområde, även när den tillämpning som käranden önskar leder till en bestämning av behörig domstol som inte följer av konventionens principer, om detta är vad käranden valt".(35) En sådan begränsning av dess tillämpningsområde föreskrivs inte i denna bestämmelse.
61 I föreliggande fall framgår det inte bara av syftet med artikel 5.1 i Brysselkonventionen, utan även av alla tillämpliga språkversioner(36) av texten i artikel 5.1, att domstolsbehörigheten för uppfyllelseorten avser en enda ort. Det talas alltid endast om en ort, inte flera orter.
62 I detta fall motsvarar därmed en restriktiv, efter ordalydelsen orienterad tolkning syftena med konventionen. Om avtalsförpliktelsen samtidigt avsåg flera uppfyllelseorter, skulle parterna inte längre kunna förutse vid vilken domstol talan kan väckas. Dessutom skulle domstolar som inte längre har ett samband med ärendet automatiskt vara behöriga.
63 Följaktligen är det uteslutet att tillämpa artikel 5.1 i Brysselkonventionen när det, i enlighet med den lag som är tillämplig på den omtvistade förpliktelsen enligt kollisionsnormerna för den domstol vid vilken talan har väckts, inte föreligger en enda uppfyllelseort för förpliktelsen, utan det finns flera likvärdiga uppfyllelseorter att välja mellan.
VIII -Förslag till avgörande
64 Därför föreslår jag att tolkningsfrågan skall besvaras enligt följande:
1) Vid tillämpning av artikel 5.1 i konventionen av den 27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område, i dess lydelse enligt konventionen av den 9 oktober 1978 om Konungariket Danmarks, Irlands och Förenade Konungariket Storbritannien och Nordirlands tillträde (Brysselkonventionen), skall uppfyllelseorten fastställas i enlighet med den lag som är tillämplig på den omtvistade förpliktelsen enligt kollisionsnormerna för den domstol vid vilken talan har väckts.
2) Den nationella domstolen måste i så stor utsträckning som möjligt ge de regler om uppfyllelseorten som den därefter skall tillämpa en tolkning som överensstämmer med gemenskapsrättens krav och särskilt Brysselkonventionens syften, i detta fall syftet att utse en enda behörig domstol som har nära samband med ärendet.
3) Det är uteslutet att tillämpa artikel 5.1 i Brysselkonventionen när det, i enlighet med den lag som är tillämplig på den omtvistade förpliktelsen enligt kollisionsnormerna för den domstol vid vilken talan har väckts, inte föreligger en enda uppfyllelseort för denna förpliktelse, utan det finns flera likvärdiga uppfyllelseorter att välja mellan.
(1) - Konventionen av den 27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område (EGT L 299, 1972, s. 32), i dess lydelse enligt konventionen av den 9 oktober 1978 om Konungariket Danmarks, Irlands och Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands tillträde till konventionen (EGT L 304, s. 2). Konventionen av den 25 oktober 1982 om Republiken Greklands tillträde (EGT L 388, s. 1) är inte tillämplig, eftersom talan väcktes vid den första instansen den 19 augusti och konventionen om tillträde inte trädde i kraft förrän den 1 april 1989 i Belgien.
(2) - WABAG och PLAFOG påstår i sin inlaga däremot att dessa delar tilldelades andra sökanden, medan de erhöll del 2. Detta motsvarar även vad som sägs i en bifogad skrivelse från Besix av den 7 november 1984.
(3) - Dom av den 6 oktober 1976 i mål 12/76 (REG 1976, s. 1473; svensk specialutgåva, volym 3, s. 177), punkt 13.
(4) - Dom av den 5 oktober 1999 i mål C-420/97 (REG 1999, s. I-6747).
(5) - Dom av den 15 januari 1987 i mål 266/85, Shenavai (REG 1987, s. 239; svensk specialutgåva, volym 9, s.1), punkt 19.
(6) - Kommissionen har hänvisat till domen i det ovan i fotnot 5 nämnda målet Leathertex, punkt 31
(7) - Dom av den 28 september 1999 i mål C-440/97 (REG 1999, s. I-6306).
(8) - Se domen i det ovan i fotnot 5 nämnda målet Leathertex, punkt 31, med vidare hänvisningar.
(9) - Dom av den 6 oktober 1976 i mål 14/76, De Bloos (REG 1976, s. 1497; svensk specialutgåva, volym 3, s. 167), punkterna 9-12.
(10) - Se till exempel domen i det ovan i fotnot 5 nämnda målet Leathertex.
(11) - Se domen i det ovan i fotnot 5 nämnda målet Leathertex, punkt 33, med vidare hänvisningar.
(12) - Se domen i det, bland annat i fotnot 8, nämnda målet Groupe Concorde, punkt 14, med vidare hänvisningar.
(13) - Se domen i det ovan i fotnot 8 nämnda målet Shenavai, punkt 16 ff., i det ovan i fotnot 5 nämnda målet Leathertex, punkt 35 ff., i det ovan i fotnot 8 nämnda målet Groupe Concorde, punkt 13 ff., samt dom av den 29 juni 1994 i mål C-288/92, Custom Made Commercial (REG 1994, s. I-2913, punkt 26; svensk specialutgåva, volym 15, s. 261).
(14) - Rapport om konventionen av den 27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område (EGT C 59, 1979, s. 1-22), den så kallade Jenard-rapporten.
(15) - Generaladvokaten Lenz förslag till avgörande av den 8 mars 1994 i det ovannämnda målet C-288/92, Custom Made Commercial (REG 1994, s. I-2913), punkt 63 ff., generaladvokaten Légers förslag till avgörande av den 16 mars 1999 i det ovannämnda målet C-420/97, Leathertex (REG 1999, s. I-6747), punkt 118 ff., generaladvokaten Ruiz-Jarabos förslag till avgörande av den 16 mars 1999 i det ovannämnda målet C-440/97, Gie Groupe Concorde (REG 1999, s. I-6307), punkt 95 ff.
(16) - Se domen i det ovan i fotnot 6 nämnda målet Shenavai, punkt 16 ff.
(17) - Se det ovan i fotnot 16 nämnda förslaget till avgörande i mål Custom Made Commercial, punkt 63.
(18) - Ibidem, punkt 64.
(19) - Ibidem, punkt 71 ff.
(20) - Ibidem, punkt 26 ff. och 80.
(21) - Se domen i det ovan i fotnot 14 nämnda målet Custom Made Commercial, punkt 11 ff.
(22) - Se det ovan i fotnot 16 nämnda förslaget till avgörande i mål Leathertex, punkt 118 ff.
(23) - Se det ovan i fotnot 16 nämnda förslaget till avgörande i mål Gie Groupe Concorde, punkterna 28 ff. och 45 ff.
(24) - Se det ovan i fotnot 14 nämnda förslaget till avgörande i mål Gie Groupe Concorde, punkt 33 ff.
(25) - Se domen i det ovan i fotnot 8 nämnda målet Gie Groupe Concorde, punkt 23 ff.
(26) - Ibidem, punkt 25 ff.
(27) - Ibidem, punkt 31.
(28) - Konsoliderad version EGT C 27, 1980, s. 34.
(29) - EGT L 12, 2001, s. 1.
(30) - Dom av den 26 september 2000 i mål C-262/97, Rijksdienst voor Pensioenen mot Robert Engelbrecht (REG 2000, s. I-7321), punkt 38 ff. Se även dom av den 13 november 1990 i mål C-106/89, Marleasing (REG 1990, s. I-4135; svensk specialutgåva, volym 10, s. 575), punkt 8, och av den 10 april 1984 i mål 14/83, Von Colson och Kamann (REG 1984, s. 1891; svensk specialutgåva, volym 7, s. 577), punkt 26.
(31) - Vid skadeståndsanspråk på grund av uppsägning av koncessionsavtal med ensamrätt, varvid uppsägningstiden ignoreras, tenderar belgiska domstolar att hänföra skadeståndsanspråket till den avtalsenliga huvudförpliktelsen (Cour d'appel de Mons dom av den 21 december 1998, Journal des tribunaux, 1999, s. 275 och s. 276, Tribunal de commerce de Bruxelles dom av den 29 maj 1990, Revue de Droit Commerciale Belge, 1992, s. 907, 911, och Cour d'appel de Bruxelles dom av den 20 april 1988, G. Bogaert & P. Maeyaert, Distribuiterecht - droit de la distribution, 1987-1992, Kluwer, 1994, s. 114, 117). Det förefaller även möjligt, vilket är fallet i tysk rätt (se t.ex. Reichgerichts dom av den 6 maj 1902 i mål Rep. III 19/02, RGZ 51, s. 312, 313 ff., Bundesgerichtshofs dom av den 6 november 1973 i mål VI ZR 199/71, Neue Juristische Wochenschrift, 1974, s. 410, 411) att utgå från gäldenärens hemvist. Gemenskapsrätten står säkerligen inte i strid med någon av de båda lösningarna.
(32) - Se även dom av den 15 februari 1989 i mål 32/88, Six Constructions mot Humbert (REG 1989, s. 314), punkt 19.
(33) - Dom av den 7 mars 1995 i mål C-68/93, Shevill (REG 1995, s. I-415), punkt 33.
(34) - Dom av den 27 september 1988 i mål 189/87, Kalfelis (REG 1988, s. 5565; svensk specialutgåva, volym 9, s. 729), punkt 19, och domen i det ovan i fotnot 33 nämnda målet Six Constructions mot Humbert, punkt 18.
(35) - Se det ovan i fotnot 16 nämnda förslaget till avgörande i målet Leathertex, punkt 79.
(36) - Vid den tidpunkt då talan väcktes gällde den tyska, den danska, den engelska, den franska, den italienska och den nederländska versionen.