62007CC0251
JULIANE KOKOTT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2008. május 22. (
1
)
C-251/07. sz. ügy
Gävle Kraftvärme AB
kontra
Länsstyrelsen i Gävleborgs län
„Környezet — 2000/76/EK irányelv — Hulladékégetés — Kombinált villamosenergia- és hőerőmű minősítése — A »hulladékégető létesítmény« és az »együttégető létesítmény« fogalma”
I – Bevezetés
1.
Jelen ügy a hulladékok égetéséről szóló, 2000. december 4-i 2000/76/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
2
) (a továbbiakban: hulladékok égetéséről szóló irányelv) értelmezésére vonatkozik. Konkrétan azt kell tisztázni, hogy egy villamos energia és hő előállítására szolgáló létesítményt (a továbbiakban: kombinált villamosenergia- és hőerőmű (
3
)) mint egészet kell megítélni, vagy az egyes kazánokat külön-külön kell figyelembe venni, és hogy a hulladékégető létesítményeket az együttégető létesítményektől hogyan kell megkülönböztetni.
II – A jogi háttér
2.
A hulladékok égetéséről szóló irányelv 1. cikke kitűzi az irányelv céljait:
„Az irányelv célja, hogy megelőzze, illetve a lehető legjobban korlátozza a hulladék égetése és együttégetése következtében a környezetet érő negatív hatásokat, különösen a levegőbe, talajba, felszíni és felszín alatti vizekbe történő kibocsátás okozta szennyezéseket, valamint az emberi egészség ebből eredő veszélyeztetését.
E célt a Közösség területén található hulladékégetők és együttégetők számára kibocsátási határértékek megállapításával, szigorú üzemeltetési feltételek és műszaki követelmények kialakításával, valamint a 75/442/EGK irányelv követelményeinek betartásával kell elérni.”
3.
A hulladékégető létesítmény és az együttégető létesítmény fogalmát a 3. cikk 4. és 5. pontja határozza meg:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
[…]
4.
»hulladékégető mű [helyesen: létesítmény]«bármely helyhez kötött vagy mobil műszaki egység és berendezés, amelyet a hulladék hőkezelése érdekében építettek, függetlenül attól, hogy a keletkezett égéshőt hasznosítják-e vagy sem. Ez magában foglalja a hulladék oxidálását és más hőkezelési eljárásokat, például a pirolízist, a gázosítást vagy a plazmaeljárásokat, amennyiben a kezelés eredményeként keletkező anyagokat a kezelést követően elégetik.
Ez a meghatározás vonatkozik a telephelyre, valamint az egész égetőműre [helyesen: létesítményre], ideértve az összes égetőművet [helyesen: égetősort], a hulladékfogadót, a tárolót, a helyszíni előkezelő berendezéseket [helyesen: a hulladékfogadó, -tároló és helyszíni előkezelő berendezéseket]; a hulladék tüzelőanyagot és a levegőellátási rendszereket [helyesen: a hulladék-, tüzelőanyag- és levegőellátási rendszereket]; a kazánt; a füstgázkezelő berendezéseket, a maradékanyagok és a szennyvíz helyszíni kezelésére vagy tárolására szolgáló létesítményeket; kéményeket [helyesen: a kéményt]; az égetés folyamatának szabályozását, valamint az égési körülményeket rögzítő és nyomon követő eszközöket és rendszereket is;
5.
»együttégető mű [helyesen: létesítmény]«bármely helyhez kötött vagy mobil berendezés, amelynek elsődleges célja az energiatermelés vagy anyagi termékek előállítása, és amely:
—
hulladékot alap vagy kiegészítő tüzelőanyagként használ; vagy
—
amelyben a hulladékot ártalmatlanítás céljából hőkezelésnek vetik alá.
Amennyiben az égetés [helyesen: együttégetés] úgy történik, hogy az üzem elsődleges célja nem energiatermelés vagy anyagi termék előállítása, hanem a hulladék hőkezelése, akkor azt az üzemet a 4. pont értelmében vett égetőműnek [helyesen: hulladékégető létesítménynek] kell tekinteni.
Ez a meghatározás vonatkozik a telephelyre, valamint az egész égetőműre [helyesen: létesítményre], ideértve az összes égetőművet [helyesen: égetősort], a hulladékfogadót, a tárolót, a helyszíni előkezelő berendezéseket [helyesen: a hulladékfogadó, -tároló és helyszíni előkezelő berendezéseket]; a hulladék tüzelőanyagot és a levegőellátási rendszereket [helyesen: a hulladék-, tüzelőanyag- és levegőellátási rendszereket]; a kazánt; a füstgázkezelő berendezéseket, a maradékanyagok és a szennyvíz helyszíni kezelésére vagy tárolására szolgáló létesítményeket; kéményeket [helyesen: a kéményt]; az égetés folyamatának szabályozását, valamint az égési körülményeket rögzítő és nyomon követő eszközöket és rendszereket;
[…]”.
4.
A 6. cikk (1) és (2) bekezdése eltérő követelményeket támasztanak a hulladékégető létesítmények és az együttégető létesítmények működtetése tekintetében:
„(1)   Az égetőműveket [helyesen: hulladékégető létesítményeket] úgy kell üzemeltetni, hogy az égési folyamat végén a salak és a tűztéri hamu összes szerves széntartalma (TOC) kisebb legyen, mint 3%, vagy az izzítási veszteség kevesebb legyen, mint az említett anyag szárazanyag-tartalmának 5%-a. Szükség esetén a hulladékot megfelelő előkezelésnek kell alávetni.
Az égetőket [hulladékégető létesítményeket] olyan módon kell megtervezni, felszerelni, megépíteni és üzemeltetni, hogy a folyamat során keletkező gáz hőmérséklete az égéslevegő utolsó befúvatását követően ellenőrzött és egyenletes módon, még a legkedvezőtlenebb körülmények között is 850 °C-ra emelkedjen, amelyet a belső fal közelében vagy a tűztér valamelyik más, az illetékes hatóság által jóváhagyott reprezentatív pontján két másodperc időtartamig kell mérni. Amennyiben 1%-nál nagyobb, klórban kifejezett halogénezett szervesanyag-tartalmú veszélyes hulladék égetése folyik, a hőmérsékletnek legalább két másodpercen át 1100 °C-ra kell emelkednie.
Az égető [helyesen: hulladékégető létesítmény] minden technológiai sorát [helyesen: égetősorát] legalább egy támasztó égővel fel kell szerelni. Ezen égőnek automatikusan be kell kapcsolnia, ha a füstgázok hőmérséklete az utolsó táplevegő-befúvatást követően 850 °C, illetve 1100 °C alá csökken – attól függően, hogy melyik esetről van szó. Ugyancsak alkalmazni kell ezt az égőt a berendezés indításakor és leállításakor, annak érdekében, hogy a 850 °C, illetve 1100 °C hőmérséklet – attól függően, hogy melyik esetről van szó – a fenti műveletek alatt végig fennmaradjon, és az égéstérben ne maradjon el nem égett hulladék.
A berendezés indításakor és leállításakor, illetve amikor a hőmérséklet 850 °C, illetve 1100 °C alá esik – attól függően, hogy melyik esetről van szó – a támasztóégőt nem táplálható [helyesen: a támasztóégők nem táplálhatók] olyan tüzelőanyaggal, amely a 75/716/EGK tanácsi irányelv 1. cikkének (1) bekezdése szerint meghatározott gázolaj, folyékony gáz vagy földgáz égetése során keletkező kibocsátásnál magasabb szintű kibocsátást eredményez.
(2)   A hulladék-együttégetőket [együttégető létesítményeket] úgy kell megtervezni, felszerelni, megépíteni és üzemeltetni, hogy a folyamatban képződő gáz hőmérséklete két másodpercen keresztül az égéslevegő utolsó befúvatását követően ellenőrzött és egyenletes módon, még a legkedvezőtlenebb körülmények között is 850 °C-ra emelkedjen. Amennyiben 1%-nál nagyobb, klórban kifejezett halogénezett szervesanyag-tartalmú veszélyes hulladék égetése is folyik, a hőmérsékletnek legalább két másodpercen át 1100 °C-ra kell emelkednie.”
5.
Utalni kell végül a (13) preambulumbekezdésre, amely a környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló, 1996. szeptember 24-i 96/61/EK tanácsi irányelvhez (
4
) fűződő viszonyra vonatkozik:
„Az ezen irányelvben foglalt kibocsátási határértékek betartása szükséges, ám nem elégséges feltétel a 96/61/EK irányelv szerinti követelmények teljesítése [helyesen: teljesítéséhez]. A követelmények teljesítéséhez hozzátartozhat [helyesen: e követelmények teljesítése érdekében szükségesnek bizonyulhat] az ebben az irányelvben szereplő szennyező anyagokra vonatkozó, még szigorúbb kibocsátási határértékek előírása, kibocsátási határértékek megállapítása egyéb anyagokra és más közegekre, valamint egyéb megfelelő feltételek meghatározása [helyesen: egyéb megfelelő intézkedések meghozatala] is.”
III – A tényállás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
6.
A Gävle Kraftvärme AB a Gävle Energi cégcsoport tagja, maga a cégcsoport pedig száz százalékban a Gävle város tulajdonában álló részvénytársasághoz tartozik. A feladata többek között, hogy távhőt termeljen Gävle távfűtési hálózatához.
7.
A Gävle Kraftvärme üzemelteti a Johannes kombinált villamosenergia- és hőerőművet. Ez a távfűtési hálózat a társaság saját tulajdonában álló termelési alapüzeme, amely egyidejűleg hőt és villamos energiát termel. A létesítmény egy szilárd tüzelőanyagú kazánból (1. sz. kazán) áll, amely a még be nem fejezett megépítését követően 85 MW működő termelési összteljesítménnyel fog rendelkezni. A hőtermelés elsősorban biológiai tüzelőanyagok elégetésével történik, beleértve a hulladék fát is, próbaképpen azonban bizonyos hulladék-tüzelőanyagokat is hozzákeverve.
8.
A Gävle Kraftvärme jelenleg a kombinált villamosenergia- és hőerőmű bővítését tervezi egy vagy két további kazánnal, amelyek működő termelési összteljesítménye együttesen legfeljebb 85 MW. A társaság először egy legfeljebb 50 MW-os hulladékégető kazánt (2. sz. kazán) kíván létesíteni háztartási és ipari hulladék elégetésére. Amennyiben a szükségletek indokolttá teszik, ezt követően egy új kemencét létesítenek biológiai tüzelőanyagoknak (3. sz. kazán), amelynek a működő termelési teljesítménye a jövőbeni igényeket 85 MW-ig fedezi. Nem kizárt ugyanakkor, hogy a Gävle Kraftvärme úgy dönt, hogy nem létesít újabb hulladékégető kazánt. Ebben az esetben egy új, nagyobb, legfeljebb 85 MW-os kazánt létesít biológiai tüzelőanyagok részére, amely a teljes jövőbeni szükségletet fedezi.
9.
A Gävle Kraftvärme ezért kérelmet nyújtott be a Johannes kombinált villamosenergia- és hőerőmű 170 MW maximális működő termelési összteljesítménnyel történő üzemeltetésének engedélyezése iránt. A kérelem kiterjedt a meglévő, szilárd tüzelőanyagot égető, 85 MW működő termelési összteljesítményű kazán (1. sz. kazán) üzemeltetése folytatásának engedélyezésére, valamint egyrészről egy új, 50 MW működő termelési összteljesítményű hulladékégető kazán létesítésének és üzembe helyezésének engedélyezésére, másrészről pedig egy új, 85 MW működő termelési összteljesítményű, bio-tüzelőanyagot égető kazán (3. sz. kazán) létesítésének és üzembe helyezésének engedélyezésére. A két új kazán működő termelési összteljesítménye azonban együttesen nem haladná meg a 85 MW-ot. A kérelem kiterjedt a tevékenység tervezett bővítéséhez szükséges egyéb változtatások és berendezések engedélyezésére is.
10.
A kérelem évente legfeljebb 150000 tonna hulladékalapú szilárd tüzelőanyag elégetését tervezi az 1. és 2. sz. kazánban. Ebből a hulladékmennyiségből legfeljebb 10000 tonna lenne veszélyes hulladék, méghozzá felületkezelt vagy favédőanyaggal kezelt fa.
11.
Az engedélyező hatóság álláspontja szerint a létesítmény fő célja a villamos energia termelése, és ezért engedélyezte azt – a Gävle Kraftvärme kérelmének megfelelően – együttégető létesítményként. Ezen határozattal szemben nyújtott be keresetet az állami regionális közigazgatási hivatal (Länsstyrelse i Gävleborgs län). Álláspontja szerint a 2. sz. kazánt hulladékégető létesítménynek, és nem együttégető létesítménynek kell besorolni. Keresete első alkalommal sikerrel járt.
12.
A kérdést előterjesztő bíróság előtt immár a Gävle Kraftvärme által benyújtott jogorvoslat elbírálása van folyamatban. Azt kifogásolja, hogy a kazánokat egyenként sorolják be. A Johannes erőmű sokkal inkább egyetlen létesítmény, amit összességében kellene megítélni.
13.
A kérdést előterjesztő bíróság, a Högsta domstol ezért a következő kérdések megválaszolására kéri előzetes döntés meghozatalát:
„1)
A hulladékok égetéséről szóló irányelv értelmezésekor, ha valamely kombinált villamosenergia- és hőerőmű több egységből (kazánból) áll, akkor minden egységet külön létesítményként kell besorolni, vagy a vizsgálatnak a kombinált villamosenergia- és hőerőműre mint egészre kell irányulnia?
2)
Az irányelv értelmezésekor a hulladékégetés céljából épített, de elsődleges célként energiatermelést folytató létesítményt hulladékégető létesítménynek vagy együttégető létesítménynek kell minősíteni?”
14.
Az eljárás írásbeli szakaszában az Osztrák Köztársaság, a Svéd Királyság és az Európai Közösségek Bizottsága vett részt. A 2008. április 17-én tartott tárgyaláson csak a Bizottság vett részt.
IV – Jogi értékelés
A – Az első kérdésről – a létesítmény fogalma
15.
A Högsta domstol elsőként azt kérdezi, hogy egy több egységből (kazánból) álló kombinált villamosenergia- és hőerőmű esetén minden egységet külön létesítményként kell-e besorolni, vagy a vizsgálatnak a kombinált villamosenergia- és hőerőműre mint egészre kell irányulnia.
16.
A hulladékok égetéséről szóló irányelv különbséget tesz hulladékégető létesítmény és együttégető létesítmény között. A hulladékégető létesítmények közé tartozik a német nyelvű változat 3. cikkének 4. pontja szerint minden „technische Einheit” (műszaki egység) vagy minden „Anlage” (berendezés). A más nyelvi változatok kerülik az „Anlage” (létesítmény, berendezés) kifejezés dupla használatát. Így a francia változat az „installation” fogalmát „équipement”-ként vagy „unité technique”-ként határozza meg, az angolban a „plant”„technical unit”-ként vagy „equipment”-ként szerepel. A svéd változat követi a két utóbb említett nyelvi változatot, mivel a „förbränningsanläggning”-ot „teknisk enhet”-ként vagy„utrustning”-ként határozza meg.
17.
A hulladékégető létesítmények így műszaki egységek vagy berendezések.
18.
Ezzel szemben az „együttégető létesítményeknek” a hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikkének 5. pontja szerinti fogalom-meghatározása tekintetében a különböző nyelvi változatok összhangban vannak: az minden esetben létesítményként kerül meghatározásra. Ezt azonban nem lehet úgy értelmezni, hogy az együttégető létesítményre más létesítményfogalom vonatkozik, mint a hulladékégető létesítményre. Ez a fogalom-meghatározás sokkal inkább implicit módon építi fel a hulladékégető létesítmény fogalmát.
19.
Ezt az egységes létesítményfogalmat különösen a két létesítményfajta majdnem teljesen egybehangzó, a hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikk 4. pontjának második albekezdésében és 5. pontjának harmadik albekezdésében található kifejtése mutatja. Eszerint a fogalom-meghatározás vonatkozik a telephelyre, valamint az egész létesítményre, ideértve az összes égetősort, a hulladékfogadó, -tároló és helyszíni előkezelő berendezéseket; a hulladék-, tüzelőanyag- és levegőellátási rendszereket; a kazánt; a füstgázkezelő berendezéseket, a maradékanyagok és a szennyvíz helyszíni kezelésére vagy tárolására szolgáló létesítményeket; a kéményt; az égetés folyamatának szabályozását, valamint az égési körülményeket rögzítő és nyomon követő eszközöket és rendszereket.
20.
A létesítményfogalom ezen kifejtésében nem több kéményről van szó, hanem csak egy kéményről. Ez azt támasztja alá, hogy egy létesítmény rendszerint csak egy (
5
) kéménnyel rendelkezik.
21.
Ez az értelmezés összhangban van a hulladékégető létesítményekre vonatkozó, a hulladékok égetéséről szóló irányelv 6. cikkének (1) bekezdése szerinti bizonyos szabályokkal. A 6. cikk (1) bekezdésének első albekezdése olyan égési folyamatot követel meg, amelynek végén az összes szerves széntartalom maradványértéke 3%-ra, illetve a salak és a tűztéri hamu izzítási vesztesége 5%-ra korlátozódik. Több kémény együttesen történő figyelembe vétele esetén nem lehetne meghatározni az égési folyamat hatékonyságának mértékét.
22.
A hulladékégető létesítményeket a hulladékok égetéséről szóló irányelv 6. cikke (1) bekezdésének harmadik és negyedik albekezdése értelmében támasztó égővel is fel kell szerelni (
6
). Ennek kapcsán minden kazánnak saját támasztó égőre van szüksége.
23.
Így alapvetően minden egyes kazánt – a hozzátartozó berendezésekkel – külön-külön meg kell vizsgálni abból a szempontból, hogy az hulladékégető létesítményt vagy együttégető létesítményt képez-e.
24.
Ausztria és Svédország kormányának az előadása mindenesetre felveti a kérdést, hogy több kazán mennyiben tekinthető egyetlen létesítménynek. E mellett szól a tüzelőberendezés fogalmának a nagy tüzelőberendezésekből származó egyes szennyező anyagok levegőbe történő kibocsátásának korlátozásáról szóló, 2001. október 23-i 2001/80/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
7
) 2. cikke 7. pontjának harmadik albekezdésében található meghatározása: Amennyiben két vagy annál több különálló új tüzelőberendezést létesítenek úgy, hogy műszaki és gazdasági tényezők figyelembevételével az eljárni jogosult hatóságok megítélése szerint füstgázaik közös kéményen keresztül kiengedhetők, e létesítmények által így létrehozott kombinát egyetlen létesítménynek tekintendő.
25.
Ez a szabályozás azonban – ahogy azt a Bizottság helyesen megjegyezte – másik irányelvet érint, amelynek más céljai vannak. Ennek alkalmazása a hulladékégető létesítményekre és az együttégető létesítményekre ezért csak alapos vizsgálat után lehetséges.
26.
Így elvileg elképzelhető lenne, hogy több együttégető létesítményt az emissziós értékek alkalmazása szempontjából egyetlen egységként kezeljünk, mert ezek az értékek a II.2. melléklet szerint a létesítmény méretének növekedésével szigorúbbak lesznek. Ezt azonban a jelen ügyben nem kell eldönteni.
27.
Mindenesetre részlétesítmények kombinációja révén nem sérülhetnek a környezetvédelmi előírások. Ez ellentmondana a hulladékok égetéséről szóló irányelv 1. cikkében lefektetett, a negatív környezeti hatásoknak és az egészség veszélyeztetésének elkerülésére vonatkozó céloknak. Többek között ezért kell a több kazánból álló hulladékégető létesítmény minden kazánjának saját támasztó égővel rendelkeznie.
28.
A védelmi előírások elfogadhatatlan megkerülése különösen akkor állna elő, ha a hulladékégető létesítményeket és az együttégető létesítményeket oly módon kombinálnák, hogy a létrejövő létesítmény összességében csak az együttégető létesítménnyel szemben támasztott, részben kevésbé szigorú (
8
) követelményeknek lenne alávetve. Ennek megfelelően az eljárás írásbeli szakaszában részt vevő minden fél elutasítja a hulladékégető létesítmények és az együttégető létesítmények összefoglalását.
29.
Így a hulladékok égetéséről szóló irányelv alkalmazásában a több egységgel (kazánnal) rendelkező kombinált villamosenergia- és hőerőmű minden egységét – tehát minden kazánját a hozzá tartozó berendezésekkel együtt – önálló létesítménynek kell tekinteni. Lehetséges ugyanakkor, hogy több egymással összekapcsolt létesítményt a hulladékok égetéséről szóló irányelv egyes rendelkezéseinek alkalmazása tekintetében egyetlen létesítményként kezeljünk, ha ez nem vezet a negatív környezeti hatásoknak és az egészség veszélyeztetésének megelőzésére vonatkozó rendelkezések megkerüléséhez.
B – A második kérdésről – a létesítmény besorolása
30.
A második kérdéssel a Högsta domstol azt szeretné megtudni, hogy a hulladékégetés céljából épített, de elsődleges célként energiatermelést folytató létesítményt az irányelv értelmezése szerint hulladékégető létesítménynek vagy együttégető létesítménynek kell minősíteni.
31.
A két létesítménytípus megkülönböztetése központi jelentőséggel bír a hulladékok égetéséről szóló irányelv szempontjából, mert az különböző követelményeket határoz meg a két különböző létesítménytípussal szemben. Ezért kizárt, hogy valamely létesítmény egyszerre hulladékégető létesítmény és együttégető létesítmény is legyen.
32.
A hulladékégető létesítménynek a hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikkének 4. pontja szerinti fogalma a német, és szintúgy a svéd változatban viszonylag rugalmasan kerül meghatározásra: hulladékégető létesítmény az a létesítmény, amelyet a hulladék hőkezelésére használnak (német változat (
9
)), illetve amely hulladék hőkezelésére szolgál (svéd változat (
10
)). E fogalom-meghatározások szerint első ránézésre a hulladékok égetése céljából épített létesítmény hulladékégető létesítménynek minősülne. A svéd kormány ennek megfelelően azt javasolja, hogy a hulladékégető létesítmények és az együttégető létesítmények ezen meghatározások alapján kerüljenek megkülönböztetésre. Véleménye szerint az irányelv értelmében együttégető létesítmények azok a létesítmények, amelyek nem minősülnek hulladékégető létesítménynek.
33.
Ez azonban ellentmondásos. A hulladékégető létesítmények ilyen módon történő meghatározása nem elhatárolná egymástól a létesítményeket, hanem az kényszerűen minden együttégető létesítményt magában foglalna (
11
). Kétségtelen, hogy az együttégető létesítményeket a hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikkének 5. pontja szerint az elsődleges céljuk jellemzi, nevezetesen az energiatermelés vagy anyagi termékek előállítása. Ugyanakkor azokat hulladékok hőkezelésére, és így azok elégetésére kell használni, illetve erre kell szolgálniuk. Másképpen nem együttégető létesítmények lennének, hanem egyéb tüzelőberendezések.
34.
A két létesítménytípus szükséges elhatárolása sokkal inkább – ahogyan azt a Bizottság előadja – a hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikk 5. pontjának második albekezdéséből adódik. Eszerint valamely létesítmény akkor minősül hulladékégető létesítménynek, amennyiben az égetés úgy történik, hogy az üzem elsődleges célja nem energiatermelés vagy anyagi termék előállítása, hanem a hulladék hőkezelése.
35.
Így a két létesítménytípust az elsődleges céljuk alapján kell megkülönböztetni egymástól: amennyiben az hulladékok hőkezelése, úgy hulladékégető létesítményről, amennyiben pedig az energiatermelés vagy anyagi termék előállítása, úgy együttégető létesítményről van szó.
36.
Az elsődleges célra történő hivatkozás egyébként a hulladékégető létesítménynek a hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikkének 4. pontja szerinti meghatározásában a francia nyelvi változatban egyértelműbben felismerhető, mint a német vagy a svéd változatban: eszerint a létesítmény rendeltetése kifejezetten a hulladékok hőkezelése kell, hogy legyen („destiné spécifiquement”).
37.
Mivel az egymástól eltérő nyelvi változatokat a szabályozás általános rendszere és végcélja alapján egységesen kell értelmezni (
12
), a hulladékok égetéséről szóló irányelv 3. cikkének 4. pontját – támaszkodva a francia változatra – úgy kell értelmezni, hogy ne keletkezzen ellentmondás a 3. cikk 5. pontjának második albekezdésével.
38.
Ahogyan az osztrák kormány előadja, az elsődleges cél alapulvétele megfelel az előbbieken túlmenően a hulladék ártalmatlanításának és a hulladék értékesítésének elhatárolása körében kialakult ítélkezési gyakorlatnak. Eszerint a hulladékhasznosítási művelet lényeges jellemzője a hulladékokról szóló irányelv (
13
) 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja, valamint negyedik preambulumbekezdése alapján az, hogy annak elsődleges célja a hulladékok – ugyanazon célra szánt más anyagok helyett való – hasznos felhasználása, ami lehetővé teszi a természetes erőforrások megőrzését (
14
). Ezért különösen a hulladékok elégetése minősül hasznosítási intézkedésnek, ha annak elsődleges célja a hulladékok hasznos felhasználása, nevezetesen az energia termelése, és ezáltal az egyébként erre a célra használt elsődleges energiaforrások helyettesítése (
15
).
39.
Anélkül, hogy a fentiektől eltérő eredményre vezetne, a svéd kormány ezzel a megoldással szemben helytállóan azt hozza fel, hogy e megoldás a hulladékégető létesítményekre vonatkozó, a Bizottság előadása szerint szigorúbb környezetvédelmi szabályok alkalmazását korlátozza. A különbségek lényegében a hulladékok égetéséről szóló irányelv 6. cikke (1) bekezdésének a hulladékégető létesítményekre korlátozott rendelkezéseiből adódnak. E rendelkezések meghatározzák az égési folyamat végén a salak és a tűztéri hamu összes szerves széntartalmát (TOC), valamint megkövetelnek egy támasztó égőt (
16
). A támasztó égő tekintetében kivételek tehetők a 6. cikk (4) bekezdése értelmében, ha az irányelv értékeit ennek ellenére betartják.
40.
Ezeket a különbségeket a közösségi jogalkotó kifejezetten így határozta meg. Egyébként úgy tűnik, abból indult ki, hogy már a hulladékok égetéséről szóló irányelvben az együttégető létesítményekkel szemben rögzített követelmények jelentősen javítják a környezet védelmét. Így a hulladékok égetéséről szóló irányelv javaslatának az indokolásából az következik, hogy a Bizottság véleménye szerint az együttégető létesítményekre a korábban hatályos irányelvek nem vonatkoztak (
17
).
41.
A jogalkotó a hulladékok égetéséről szóló irányelvvel az együttégető létesítményekre vonatkozó követelményeket legalábbis közelítette a hulladékégető létesítményekkel szemben támasztott követelményekhez. Ezeknek a célja az, hogy a tüzelőanyag hulladéknak minősülő részére ugyanazok a követelmények vonatkozzanak, mint magának a hulladéknak az égetésére. De a többi tüzelőanyagra vonatkozóan is meghatároz kibocsátási határértékeket, amelyek részben szigorúbbnak tűnnek, mint a 2001/80 irányelvből adódó követelmények. Kezeletlen vegyes települési hulladék együttégetésekor, vagy amennyiben a keletkező hő több mint 40%-a veszélyes hulladék égetéséből ered, a hulladékok égetéséről szóló irányelv 7. cikkének (4) bekezdése, illetve (2) bekezdésének második albekezdése alapján a hulladékégető létesítményekre vonatkozó kibocsátási határértékek irányadóak.
42.
Ezenkívül utalni kell arra, hogy a hulladékok égetéséről szóló irányelv követelményei nem kimerítőek, hanem a 96/61 irányelv (13) preambulumbekezdésének megfelelően szigorúbb követelmények is előírhatók. Ezen túlmenően, különösen, ha az utóbb említett irányelv nem alkalmazható, a tagállamok az EK 176. cikk értelmében szigorúbb szabályozást bocsáthatnak ki (
18
).
43.
Gyakorlati ellenőrzésre szorul, hogy – a svéd kormány aggodalmával egyezően – ténylegesen együttégető létesítménynek kell-e besorolni minden létesítményt, amelyben hulladék égetésére kerül sor. Ebből a szempontból leginkább annak van jelentősége, hogy miben azonosítjuk a létesítmény elsődleges célját. Ennek objektív körülményekből kell adódnia (
19
), mivel az üzemeltető szubjektív célja nem ellenőrizhető.
44.
Mint azt a svéd kormány megjegyzi, az együttégető létesítménnyé történő minősítés nem múlhat egyedül azon, hogy a hulladékégetés során keletkező energia felhasználásra kerül-e. Ehelyett kétszer is előírja a hulladékok égetéséről szóló irányelv, nevezetesen a 4. cikk (2) bekezdésének b) pontjában és a 6. cikk (6) bekezdésében, hogy a hulladékégető létesítményeknek is hasznosítaniuk kell a keletkező hőt, amennyiben ez gyakorlati szempontból lehetséges.
45.
Amennyiben valamely létesítményt műszakilag kizárólag hulladékok égetésére alakítanak, ebből az következik, hogy az energiatermelés nem az elsődleges célja az égetésnek. Ez még inkább irányadó, ha a létesítmény üzemeltetői azzal számolnak, hogy az energiatermelést alkalmanként leállítják, ha nem áll rendelkezésre megfelelő hulladék. Más a helyzet, ha a létesítményt lényegében vagy időlegesen teljes egészében más tüzelőanyaggal üzemeltetik (
20
).
46.
A hulladékégetés gazdasági szempontból történő megközelítésének is bizonyosan jelentősége van. Ha a hulladékokat meg kell vásárolni és drága alternatív tüzelőanyagokat helyettesítenek, az az energiatermelés mint elsődleges cél mellett szól. Irányadó szempont a távhő termelésénél a hőtovábbító infrastruktúra megépítésére vonatkozó befektetési költségek és a tüzelőberendezés megépítésére vonatkozó befektetési költségek összehasonlítása.
47.
Ezzel szemben, ha az elégetéssel kapcsolatban az energiatermelésből származó bevételeket meghaladó költségek merülnek fel, inkább abból kell kiindulni, hogy a hulladékok elégetése az elsődleges cél. Ez még inkább irányadó, ha a létesítmény valamely hulladékártalmatlanító infrastruktúra részét képezi.
48.
Mint azt a Bizottság is hangsúlyozza, valamint ellentétben a svéd kormány aggodalmával, a fenti szempontokkal szemben kisebb jelentősége van annak, hogy a létesítményt üzemeltető vállalkozás elsődleges célja a hulladékkezelés vagy az energiatermelés. Mivel a konkrét létesítménynek, sőt elviekben az adott kazánnak és a hozzá tartozó további berendezéseknek van jelentősége, az egész vállalkozás elsődleges célja nem lehet döntő jelentőségű.
49.
A Bizottság ugyanakkor a tárgyaláson feltett kérdésre adott válaszként – szintén helyesen – előadta, hogy valamely létesítmény elsődleges célja nincs rögzítve örök időkre, az irányadó szempontok megváltozhatnak. Így nem zárható ki, hogy egy új tulajdonos a létesítmény üzemeltetését annyira megváltoztatja, hogy annak elsődleges célját át kell értékelni.
50.
Összességében tehát meg kell állapítani, hogy az olyan létesítmény besorolása, amelyben hulladékot égetnek, attól függ, hogy annak elsődleges célja a hulladékok hőkezelése vagy az energiatermelés, illetve anyagi termékek előállítása. Az elsődleges célt objektív körülményeknek kell alátámasztaniuk.
V – Végkövetkeztetések
51.
Ezért azt javaslom a Bíróságnak, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseket a következőképpen válaszolja meg:
1.
A hulladékok égetéséről szóló, 2000. december 4-i 2000/76/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv alkalmazása szempontjából a több egységgel (kazánnal) rendelkező kombinált villamosenergia- és hőerőmű minden egységét – tehát minden kazánját a hozzá tartozó berendezésekkel együtt – önálló létesítménynek kell tekinteni. Lehetséges ugyanakkor, hogy több egymással összekapcsolt létesítményt a hulladékok égetéséről szóló irányelv egyes rendelkezéseinek alkalmazása tekintetében egyetlen létesítményként kezeljünk, ha ez nem vezet a negatív környezeti hatásoknak és az egészség veszélyeztetésének megelőzésére vonatkozó rendelkezések megkerüléséhez.
2.
Az olyan létesítménynek, amelyben hulladékot égetnek, a 2000/76/EK irányelv 3. cikkének 4. pontja szerinti hulladékégető létesítményként vagy ezen irányelv 3. cikkének 5. pontja szerinti együttégető létesítményként történő besorolása attól függ, hogy annak elsődleges célja a hulladékok hőkezelése vagy az energiatermelés, illetve anyagi termékek előállítása. Az elsődleges célt objektív körülményeknek kell alátámasztaniuk.
(
1
)	Eredeti nyelv: német.
(
2
)	HL L 332., 91. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 5. kötet, 353. o.
(
3
)	Lásd a hasznos hőigényen alapuló kapcsolt energiatermelés belső energiapiacon való támogatásáról és a 92/42/EGK irányelv módosításáról szóló, 2004. február 11-i 2004/8/EK parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 52., 50. o.; magyar nyelvű különkiadás 12. fejezet, 3. kötet, 3. o.) 3. cikkében található fogalom-meghatározást.
(
4
)	HL L 257., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet, 80. o.
(
5
)	A Bíróság által a közeljövőben megvizsgálandó C-317/07. sz. Lahti Energia ügy tárgyát képezi az a kérdés, hogy a saját égetőüzemmel nem rendelkező létesítmények hogyan minősülnek [lásd a közleményt (HL C 211., 26. o.)].
(
6
)	A támasztó égő mint a hulladékégető létesítmények céljait szolgáló legjobb rendelkezésre álló technika kapcsán lásd a Reference Document on the Best Available Techniques for Waste Incineration-t, (2006. augusztus, 269. o., http://ec.europa.eu/comm/environment/ippc/brefs/wi_bref_0806.pdf). A Bizottság ezt a dokumentumot a tagállamok szakértőivel a 96/61 irányelv alapján dolgozta ki.
(
7
)	HL L 309., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 6. kötet, 299. o.
(
8
)	Lásd ehhez részletesen a továbbiakban a 39. pontot.
(
9
)	A német nyelvű változat ennyiben látszólag eltérően a más nyelvi változatoktól a veszélyes hulladékok égetéséről szóló 1994. december 16-i 94/67/EK tanácsi irányelv (HL L 365., 34. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 413. o.) 2. cikkének 2. pontjához igazodik.
(
10
)	„Förbränningsanläggning: varje stationär eller mobil teknisk enhet eller utrustning avsedd för värmebehandling av avfall med eller utan återvinning av alstrad värme.”
(
11
)	Lásd Jacobs főtanácsnoknak a C-228/00. sz. Bizottság kontra Németország ügyre vonatkozó 2002. szeptember 26-i indítványának (EBHT 2003., I-1439. o.) 80. pontját, amely abból indult ki, hogy a hulladékégetésre vonatkozó korábban hatályos irányelvek, amelyek a hulladékégetésről szóló irányelv német nyelvű változatához hasonló fogalom-meghatározást tartalmaztak a hulladékégető létesítményre vonatkozóan, a hulladékok hasznosítását végző létesítményekre is alkalmazandóak voltak. Ennek kapcsán az új településihulladék-égető művek által okozott levegőszennyezés megelőzéséről szóló, 1989. június 8-i 89/369/EGK tanácsi irányelvről (HL L 163., 32. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 349. o.), a meglévő településihulladék-égető művek által okozott levegőszennyezés csökkentéséről szóló, 1989. június 21-i 89/429/EGK tanácsi irányelvről (HL L 203., 50. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 358. o.) és a fenti 9. lábjegyzetben hivatkozott 94/67 irányelvről volt szó.
(
12
)	A 29/69. sz. Stauder-ügyben 1969. november 12-én hozott ítélet (EBHT 1969., 419. o.) 3. pontja, a C-72/95. sz. Kraaijeveld és társai ügyben 1996. október 24-én hozott ítélet (EBHT 1996., I-5403. o.) 28. pontja, a C-300/05. sz. ZVK-ügyben 2006. november 23-án hozott ítélet (EBHT 2006., I-11169. o.) 16. pontja és a C-56/06. sz. Euro Tex ügyben 2007. június 14-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-4859. o.) 27. pontja.
(
13
)	Ez az ítélkezési gyakorlat az 1991. március 18-i 91/156/EGK tanácsi irányelvvel (HL L 78., 32. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 3. o.) módosított, a hulladékokról szóló 1975. június 15-i 75/442/EGK tanácsi irányelven (HL L 194., 39. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 23. o.) és a 1996. május 24-i 96/350/EGK bizottsági határozaton (HL L 135., 32. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet, 59. o.) alapul. Ezt az irányelvet a hulladékokról szóló 2006. április 5-i 2006/12/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 114., 9. o.) hatályon kívül helyezte, és tartalmi módosítás nélkül egy egységes szerkezetbe foglalt változattal helyettesítette.
(
14
)	A C-6/00. sz. ASA-ügyben 2002. február 27-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-1961. o.) 69. pontja, a C-444/00. sz. Mayer Parry Recycling ügyben 2003. június 19-én hozott ítélet (EBHT 2003., I-6163. o.) 63. pontja, és a C-103/02. sz. Bizottság kontra Olaszország ügyben 2004. október 7-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-9127. o.) 62. pontja.
(
15
)	A C-228/00. sz. Bizottság kontra Németország ügyben 2003. február 13-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-1439. o.) 46. pontja és a C-458/00. sz. Bizottság kontra Luxemburg ügyben 2003. február 13-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-1553. o.) 37. pontja, valamint a C-116/01. sz. SITA-ügyben 2003. április 3-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-2969. o.) 53. pontja.
(
16
)	Lásd ehhez a fenti 4., valamint a 21. és az azt követő pontot.
(
17
)	COM(1998) 558 végleges (7. és 13. o.). De lásd Jacobs főtanácsnoknak ezzel ellentétes, a fenti 11. lábjegyzetben hivatkozott C-228/00. sz. ügyre vonatkozó indítványban foglalt álláspontját, amely legalábbis a hulladékhasznosítás eseteiben ezen irányelv alkalmazásából indult ki. A Bíróság ebben a kérdésben nem foglalt állást.
(
18
)	Lásd a C-6/03. sz. Deponiezweckverband Eiterköpfe ügyben 2005. április 14-én hozott ítéletet (EBHT 2005., I-2753. o.).
(
19
)	Lásd a joggal való visszaélést megvalósító célok meghatározásáról a C-255/02. sz. Halifax és társai ügyben 2006. február 21-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-1609. o.) 75. pontját, és a C-251/06. sz. Ing. Auer-ügyben 2007. november 8-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-9689. o.) 46. pontját, továbbá a hozzáadottérték-adó szabályozásban a közösségi termékértékesítés megállapításáról a C-409/04. sz. Teleos és társai ügyben 2007. szeptember 27-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-7797. o.) 39. és azt követő pontját; a közösségi intézkedés jogalapjának megválasztásáról a 45/86. sz. Bizottság kontra Tanács ügyben 1987. március 26-án hozott ítélet (EBHT 1987., 1493. o.) 11. pontját; a C-300/89. sz., Bizottság kontra Tanács, ún. „titán-dioxid”-ügyben 1991. június 11-én hozott ítélet (EBHT 1991., I-2867. o.) 10. pontját és a C-440/05. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 2007. október 23-án hozott ítéletének (EBHT 2007., I-9097. o.) 61. pontját, valamint az adatfeldolgozás céljáról a Bíróság előtt folyamatban lévő C-73/07. sz. Satakunnan Markkinapörssi és Satamedia ügyre vonatkozó 2008. május 8-i indítványom 85. pontját.
(
20
)	A Reference Document on Best Available Techniques for Large Combustion Plants-ben (2006. július, 489. és azt követő o.) (http://ec.europa.eu/comm/environment/ippc/brefs/lcp_bref_0706.pdf) az együttégetésre vonatkozó nyilatkozatok azon a feltevésen alapulnak, hogy a hulladékok a felhasznált tüzelőanyagnak csak csekély részét képezik. A Bizottság ezt a dokumentumot a tagállamok szakértőivel együttműködve a 96/61 irányelv alapján dolgozta ki.