62013CC0173_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. A cour administrative d’appel de Lyon (lyoni közigazgatási fellebbviteli bíróság) (Franciaország) által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem a férfi és a női munkavállalók egyenlő díjazásának elvére vonatkozik. Tekintettel az alapeljárás tényállása megvalósulásának időpontjára, a kért értelmezést úgy kell tekinteni, hogy az EK 141. cikket, nem pedig a kérdést előterjesztő bíróság által említett, ám csak a 2009. december 1‑jét követően alkalmazható EUMSZ 157. cikket érinti, amely rendelkezések tartalma végső soron szinte azonos.
2. E kérelmet a Leone házaspár által a francia állammal szemben, az uniós jog állítólagos megsértése alapján indított felelősség megállapítása iránti kereset keretében terjesztették elő. A házaspár azt követően indított keresetet, hogy a Caisse nationale de retraites des agents des collectivités locales (települési önkormányzatok foglalkoztatottjainak nemzeti nyugdíjpénztára, a továbbiakban: CNRACL) megtagadta az öregségi nyugdíjra vonatkozó kedvezményeket biztosító francia jogi rendelkezések M. Leone javára történő alkalmazását, mivel M. Leone nem szakította meg kellő módon szakmai tevékenységét gyermekei nevelése céljából. A házaspár azt állítja különösen, hogy M. Leone közvetett hátrányos megkülönböztetést szenvedett, mivel – álláspontjuk szerint – az említett kedvezményekhez való hozzáférés feltételei, noha semlegesnek tűnnek, kedvezőbbek a női közszolgálati alkalmazottak számára.
3. A kedvezmények előzetes döntéshozatal iránti kérelem által érintett két típusa, nevezetesen az előrehozott öregségi nyugdíj lehetősége azonnali nyugdíjfizetéssel – amely az első kérdés tárgyát képezi – és a nyugdíj szempontjából a szolgálati idő figyelembevételéhez való jog – amely a második kérdés tárgyát képezi –, hasonló feltételekhez van kötve. Mindkét esetben követelmény, hogy a nyugdíjjogosult a nyugdíjbavonulást megelőzően legalább két hónapos folyamatos időtartamra megszakította keresőtevékenységét a gyermekneveléssel kapcsolatos szabadságok valamelyik, a szóban forgó nemzeti rendelkezések által felsorolt típusa keretében. Az alapvető kérdés az, hogy e rendelkezések, amelyek nemi alapon történő különbségtétel nélkül alkalmazandók, mindazonáltal közvetve hátrányosan megkülönböztetőek‑e a férfi munkavállalókkal szemben, amennyiben olyan, a munkahelytől való távollétre vonatkozó feltételt írnak elő, amelynek időtartama megegyezik a kötelező szülési szabadsággal.
4. A Bíróság elé a közelmúltban már terjesztettek hasonló kérdést. A szolgálati időre vonatkozó, jelen második kérdéssel érintett kedvezményről szóló szabállyal analóg szabály vezetett ugyanis az Amédée‑ügyben előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelemhez, amellyel kapcsolatban ismertettem indítványomat(2), és amelyet ezt követően töröltek.(3) Az említett ügy keretében általam bemutatott álláspontok és érvek véleményem szerint mutatis mutandis irányadóak lesznek a jelen ügy vizsgálata szempontjából. Ezért tűnik célszerűnek számomra egyrészt az, hogy az említett kérdést tárgyaljam első helyen, másrészt hogy felkérjem az olvasót: elöljáróban ismerkedjen meg az ezen másik indítványban foglaltakkal.
5. A harmadik kérdést a kérdést előterjesztő bíróság csak másodlagosan terjesztette elő, arra az esetre, ha a közvetett hátrányos megkülönböztetésnek a két előző kérdésben felvázolt esetei megállapítást nyernének. A Bíróságnak lényegében azon kérdés tárgyában kell állást foglalnia, hogy ezek a hátrányos megkülönböztetést előidéző tényezők igazolhatók‑e az EK 141. cikk (4) bekezdése(4) alapján, mint olyan intézkedések, amelyek célja a nőket szakmai előmenetelükben érő hátrányok kiegyenlítése.
II – A francia jogi háttér
A – Az előrehozott öregségi nyugdíjra irányadó rendelkezések
6. A Polgári és katonai nyugdíjkódexből (a továbbiakban: nyugdíjkódex) következik, hogy a civil állományú közszolgálati alkalmazottak a jogszabályban előírt nyugdíjkorhatár előtt előrehozott öregségi nyugdíjban részesülhetnek azonnali nyugdíjfizetéssel, amennyiben megfelelnek bizonyos feltételeknek.
7. E kódex L. 24. cikkének a 2004. december 30‑i 2004‑1485. sz. törvény(5) 136. cikke szerint megállapított szövege (a továbbiakban: 2004‑1485. sz. törvény) így rendelkezik:
„I. – A nyugdíj folyósítására kerül sor: [...]
(3) Ha a civil állományú közszolgálati alkalmazott három élő, vagy háborúban elhalálozott, vagy egy legalább egy évet betöltött, de 80%‑os vagy azt meghaladó mértékű fogyatékossággal rendelkező gyermek szülője, amennyiben tevékenységét mindegyik gyermek esetében megszakította a Conseil d’État rendeletében meghatározott feltételek szerint.
A tevékenység fenti bekezdésben említett megszakításával azonosnak tekintendők – a Conseil d’État rendeletében meghatározott feltételek szerint – az alapnyugdíjrendszerbe történő kötelező járulékfizetéssel nem fedezett időszakok.
Az első bekezdésben említett gyermekekkel azonosnak tekintendők azok az L. 18. cikk II. szakaszában említett gyermekek, akiket az érintett az említett cikk III. szakaszában meghatározott feltételek szerint nevelt; […]”
8. Az említett kódex L. 18. cikkének az 1991. július 26‑i 91‑715. sz. törvénnyel(6) módosított II. szakasza meghatározza a gyermekek ilyen kedvezményre jogosító kategóriáit, amelyek sorában szerepelnek különösen „[a] nyugdíjjjogosultak törvényes gyermekei, házasságon kívül született gyermekei, akiknek származása megállapítást nyert, és örökbe fogadott gyermekei”. Ugyanezen cikk III. szakasza ezt kiegészíti többek között azzal a követelménnyel, hogy az érintett „a gyermekeket, a háborúban elhalálozott gyermekek kivételével, tizenhatodik életévük betöltéséig, vagy azt az életkort megelőzően, hogy a szociális biztonságról szóló törvénykönyv L. 512‑3. és R. 512‑2–R. 512‑3. cikke értelmében eltartotti minőségük megszűnt, legalább kilenc évig nevelte”.
9. A nyugdíjkódex R. 37. cikkének a 2005. május 10‑i 2005‑449. sz. rendelet(7) (a továbbiakban: 2005‑449. sz. rendelet) szerint megállapított szövege az alábbiakat írja elő:
„I. – A tevékenység L. 24. cikk I. szakaszának (3) bekezdésében előírt megszakításának ideje legalább folyamatosan két hónap, miközben a közszolgálati alkalmazott valamely kötelező nyugdíjrendszerben biztosított. […]
A tevékenységet a szülést vagy az örökbefogadást megelőző negyedik hét első napja és a szülést vagy az örökbefogadást követő tizenhatodik hét utolsó napja között kell megszakítani.
[…] [(8) ]
II. A tevékenység megszakításának idejébe beleszámít a munkaszerződés teljesítésének felfüggesztése vagy a tényleges szolgálat megszakítása, amelyre az alábbiak keretében kerül sor:
a) szülési szabadság [...];
b) apasági szabadság [...];
c) örökbefogadási szabadság [...];
d) szülői szabadság [...];
e) gyermekápolási szabadság [...];
f) gyermeknevelési szabadság nyolc évnél fiatalabb gyermek nevelése céljából […].
III. – Az L. 24. cikk I. szakasza (3) bekezdésének második albekezdésében említett időszakok, amelyek folyamán az érintett nem fizetett járulékot, és amelyek folyamán nem gyakorolt semmilyen keresőtevékenységet.”
B – A szolgálati időre vonatkozó kedvezményre irányadó rendelkezések
10. A települési önkormányzatok foglalkoztatottjainak nemzeti nyugdíjpénztárában tagsággal rendelkező közszolgálati alkalmazottak nyugdíjrendszeréről szóló, 2003. december 26‑i 2003‑1306. sz. rendelet(9) (a továbbiakban: a települési önkormányzatok közszolgálati alkalmazottairól szóló rendelet) 15. cikke értelmében:
„I. – A tényleges szolgálati időhöz a civil állományú közszolgálati alkalmazottak tekintetében meghatározott feltételek szerint hozzá kell számítani az alábbi kedvezményeket: [...]
(2) Amennyiben a közszolgálati alkalmazott megszakította tevékenységét, a szolgálati időre vonatkozó kedvezmény négy negyedévre jár minden 2004. január 1‑je előtt született törvényes és házasságon kívüli, illetve 2004. január 1‑je előtt örökbe fogadott gyermeke esetén, és a 24. cikk II. szakaszában felsorolt minden olyan gyermek után, aki 2004. január 1‑jét megelőzően vált a közszolgálati alkalmazott eltartottjává, feltéve hogy a közszolgálati alkalmazott e gyermekeket huszonegyedik életévük betöltése előtt legalább kilenc évig nevelte.
A tevékenység megszakításának ideje legalább folyamatosan két hónap, amelyre szülési szabadság, örökbefogadási szabadság, szülői szabadság vagy gyermekápolási szabadság, illetve […] nyolc évnél fiatalabb gyermek nevelése céljából igénybe vett gyermeknevelési szabadság keretében kerül sor […];
A (2) bekezdés rendelkezéseit a 2003. május 28‑át követően folyósított nyugdíjakra kell alkalmazni;
(3) A (2) bekezdésben foglalt kedvezmény azokat a női köztisztviselőket illeti meg, akik 2004. január 1‑jét és a közszolgálatban történő alkalmazásukat megelőzően, tanulmányaik idején szültek gyermeket, amennyiben felvételükre a versenyvizsgára való jelentkezéshez szükséges felsőfokú oklevél megszerzését követő két éven belül sor került, és velük szemben a tevékenység megszakítására vonatkozó feltétel nem érvényesíthető; […]”
III – Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
11. M. Leone 1984‑től kezdve civil kórházi ápolóként dolgozott Lyonban, mint kórházi közszolgálati alkalmazott.
12. Három gyermek apjaként, akik 1990. október 8‑án, 1993. augusztus 31‑én és 1996. november 27‑én születtek, a nyugdíjkódex L. 24. cikke alapján 2005. április 4‑én kérte előrehozott öregségi nyugdíjazását, azonnali nyugdíjfizetéssel.
13. M. Leone kérelmét a CNRACL 2005. április 18‑i határozatával elutasította azzal az indokolással, hogy nem szakította meg keresőtevékenységét minden egyes gyermek esetében, összhangban az említett cikk I. szakaszának (3) bekezdésével. Az M. Leone által e határozat ellen benyújtott jogorvoslati kérelmet mint elfogadhatatlant a tribunal administratif de Lyon (lyoni közigazgatási bíróság) 2006. május 18‑i végzésével elutasította.
14. 2008. december 31‑én nyilvántartásba vett keresetlevelével M. Leone és házastársa(10) keresetet indított elsősorban a nyugdíjkódex előrehozott öregségi nyugdíjra vonatkozó L. 24. és R. 37. cikke az ugyanezen kódex szolgálati időre vonatkozó kedvezményről szóló L. 12. és R. 13. cikkének rendelkezéseivel(11) összefüggésben értelmezett rendelkezései új változatának M. Leone tekintetében történő alkalmazása folytán az általa elszenvedett közvetett hátrányos megkülönböztetésből eredő kár megtérítése iránt.(12)
15. A Leone házaspár azt állította, hogy azok a feltételek, amelyekhez az említett rendelkezések a gyermekek nevelése címén nyújtott kedvezményeket kötik, ellentétesek az EK 141. cikkben foglalt egyenlő díjazás elvével. A házaspár lényegében arra hivatkozott, hogy a női közszolgálati alkalmazottak szisztematikusan, a szülési szabadság automatikus és kötelező jellege folytán teljesítik az e rendelkezések által a tevékenység megszakítására vonatkozóan előírt feltételt, míg a gyakorlatban a férfi közszolgálati alkalmazottak nagy része, olyan jogszabályi rendelkezés hiányában, amely lehetővé tenné számukra a szülési szabadsággal egyenértékű, fizetett szabadság igénybevételét, ki van zárva az e rendelkezésekből eredő kedvezményekből.
16. Miután keresetüket a trib unal administratif de Lyon 2012. július 17‑én elutasította, a Leone házaspár ezen ítélet ellen fellebbezést nyújtott be a cour administrative d’appel de Lyon előtt.
17. A cour administrative d’appel de Lyon, a Bírósághoz 2013. április 9‑én érkezett, 2013. április 3‑i határozatával úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást, és az alábbi kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„1) A […]2004‑1485. sz. [törvénnyel] és a […]2005‑449. sz. rendelettel módosított [nyugdíjkódex] L. 24. és R. 37. cikkének együttesen alkalmazott rendelkezései a férfiak és nők közötti közvetett hátrányos megkülönböztetésnek minősülnek‑e az [EUMSZ] 157. [cikk] alapján?
2) A [a települési önkormányzatok közszolgálati alkalmazottairól szóló rendelet] 15. cikkének rendelkezései a férfiak és nők közötti közvetett hátrányos megkülönböztetésnek minősülnek‑e az [EUMSZ] 157. [cikk] alapján?
3) Az első két kérdés valamelyikére adandó igenlő válasz esetén az [EUMSZ] 157. [cikk] (4) bekezdésének rendelkezései igazolhatnak‑e egy ilyen közvetett hátrányos megkülönböztetést?”
18. A Bíróság előtt írásbeli észrevételt terjesztett elő a Leone házaspár, a CNRACL,(13) a francia kormány és az Európai Bizottság. Az ügyben nem tartottak tárgyalást.
IV – Elemzés
A – Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságáról
19. A francia kormány elfogadhatatlansági kifogást támaszt az előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel szemben, és ebből az okból elsődlegesen annak elutasítását kéri. Arra hivatkozik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem mutatta be azon okokat, amelyeknél fogva kételyei vannak a vitatott nemzeti rendelkezések uniós joggal való összeegyeztethetősége tekintetében, továbbá nem határozta meg azt a kapcsolatot, amelyet a vitatott nemzeti rendelkezések tartalma és az EUMSZ 157. cikk között, amelynek az értelmezését kéri, felállít.(14) A francia kormány hozzáteszi, hogy a cour administrative d’appel de Lyonnak rá kellett volna mutatnia, hogy miért tartotta szükségesnek, hogy a Bírósághoz forduljon, noha a Conseil d’État, amely a legfelsőbb közigazgatási bíróság Franciaországban, előzetes döntéshozatal iránti kérelem hiányában is(15) már több alkalommal akként foglalt állást, hogy nem áll fenn ilyen hátrányos megkülönböztetés. E magyarázatok hiányában az érdekelteknek nem áll módjában észrevételeiknek az ügy teljes ismeretében való előterjesztése,(16) a Bíróság számára pedig hogy az alapügy megoldása szempontjából hasznos választ nyújtson.
20. Hangsúlyozom e tekintetben, hogy igaz, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat indokolása kissé titokzatos. Közelebbről, a cour administrative d’appel de Lyon nem pontosította – esetlegesen a statisztikai adatok fényében – különösen azt, hogy álláspontja szerint a női közszolgálati alkalmazottakhoz képest objektíve nehezebb‑e, és ha igen, mennyiben, a férfi közszolgálati alkalmazottak számára a vitatott rendelkezések két csoportja által meghatározott feltételek teljesítése.
21. Mindazonáltal álláspontom szerint e határozat kellő ténybeli és jogi elemet tartalmaz az ügy legfontosabb kérdéseinek meghatározásához, és ahhoz, hogy lehetővé tegye a Bíróság számára az előterjesztett kérdések tárgyában való állásfoglalást, a Bíróság eljárási szabályzatának 94. cikkéből és a Bíróság ítélkezési gyakorlatából(17) eredő követelményeknek megfelelően.
22. A kérdést előterjesztő bíróság ugyanis ismertette a jogvita tárgyát, bemutatta a releváns tényeket, megjelölte az ügyben esetlegesen alkalmazandó nemzeti rendelkezések tartalmát, felidézte azokat az alapeljárás feleinek megismételt jogalapjaihoz kapcsolódó okokat, amelyek miatt kérdés merült fel a hivatkozott uniós jogi rendelkezések értelmezésére vonatkozóan, valamint felállította – ugyan sommás jelleggel – az e rendelkezések és az említett nemzeti jogi rendelkezések közötti kapcsolatot. Végül vitathatatlannak tűnik számomra, hogy az előterjesztett kérdésekre adandó válasz hasznos lesz a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő jogvita megoldása szempontjából. Következésképpen úgy vélem, a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadható.
B – Előzetes észrevételek
23. Elöljáróban pontosítom, hogy a szóban forgó nemzeti intézkedések az EK 141. cikk tárgyi hatálya alá tartoznak. E cikk irányadó ugyanis az olyan rendszer keretében folyósított nyugellátásokra, mint amilyen a francia közszolgálati alkalmazottak nyugdíjrendszere, akik a Bíróság ítélkezési gyakorlatával összhangban foglalkoztatási alapon nyújtott díjazásban részesülnek,(18) tudván, hogy ez utóbbi az egyetlen meghatározó szempont.(19)
24. Végül emlékeztetek arra, hogy az uniós joggal(20) ellentétes a közvetetten nemi alapon történő, olyan rendelkezésből, feltételből vagy nemzeti eredetű gyakorlatból következő hátrányos megkülönböztetés, amely látszólag semleges, hiszen, a közvetlen hátrányos megkülönböztetéssel szemben, különbségtétel nélkül alkalmazandó a nőkre és férfiakra, a gyakorlatban azonban különös hátrányhoz vezet a személyek ezen kategóriáinak egyike számára a másik kategóriához képest. A férfi és női munkavállalók közötti ilyen eltérő bánásmód ellentétes az EK 141. cikkel, kivéve olyan esetben, ha a munkavállalók helyzete nem összehasonlítható, vagy legalábbis az eltérő bánásmód igazolható jogszerű céllal, és az e cél elérése során alkalmazott eszközök az elérni kívánt célnak megfelelőek és azzal arányosak.(21)
25. Úgy tűnik számomra, hogy fogalmi síkon különbség van ezen utóbbi igazolás, amely az olyan közvetett hátrányos megkülönböztetés összefüggésében érvényes, amely például valamely munkáltató magatartásából következhet, és azon előnyöket nyújtó intézkedések között, amelyek fenntartására vagy elfogadására az uniós jog és különösen az EK 141. cikk (4) bekezdése(22) kifejezetten felhatalmazza a tagállamokat.
C – A gyermekek nevelése címén szolgálati időre vonatkozó kedvezményt biztosító rendelkezésről
26. A második kérdés lényegében arra irányul, hogy a női és férfi munkavállalók egyenlő díjazásának az EK 141. cikkben kimondott elvét akként kell‑e értelmezni, hogy egy olyan rendelkezés, mint a települési önkormányzatok közszolgálati alkalmazottairól szóló rendelet 15. cikke az említett elvvel ellentétes, közvetett hátrányos megkülönböztetéshez vezet olyan – különösen a biztosított tevékenységének legalább két hónapos, a felsorolt öt szabadságtípus egyikének keretében történő megszakítására vonatkozó – feltételek folytán, amelyekhez e rendelkezés a szolgálati idő egy vagy több gyermek nevelése címén biztosított, négy negyedéves kedvezményére való jogot köti.
27. A Leone házaspár és a Bizottság álláspontja szerint erre a kérdésre igenlő választ kell adni. Annak alátámasztásául, hogy az uniós jog értelmében nem alkalmazható egy, a szóban forgó rendelkezéshez hasonló rendelkezés, azzal érvelnek, hogy a közvetett hátrányos megkülönböztetés az olyan jogi háttér hiányából ered, amely gyermek születése esetén lehetőséget biztosítana a férfi közszolgálati alkalmazottak számára a női közszolgálati alkalmazottaknak nyújtott szülési szabadsággal egyenértékű két hónapos fizetett szabadság igénybevételére. A francia kormány álláspontja ezzel ellentétes.
28. A magam részéről fontosnak tartom kiemelni, hogy abban az esetben, ha a Leone házaspár által képviselt és a Bizottság által átvett álláspontot a Bíróság helybenhagyná, az a gyakorlatban azzal a hatással járna, hogy a szolgálati időre vonatkozó, a vitatott rendelkezés által előírt kedvezmény igénybevételéhez egy közszolgálati alkalmazott számára elegendő lenne, hogy apai minőségére hivatkozzon, amint azt – állítása szerint – M. Leone is megteheti.
29. Márpedig számomra az ilyen megközelítés összeegyeztethetetlennek tűnik a Bíróságnak a fent hivatkozott Griesmar‑ügyben hozott ítéletben képviselt álláspontjával. A Bíróság gondolatmenetét követve az egyenlő díjazás elvével összeegyeztethető, hogy a gyermek neveléséhez kötődő, szolgálati időre vonatkozó kedvezmény biztosítása, a jelen ügyhöz hasonlóan, az érintett közszolgálati alkalmazott gyermekei nevelésében való különleges részvállalásához legyen kötve, és ne illesse őt meg azon egyszerű tény folytán, hogy e gyermekek fogantatásában részt vett. A Bíróság közvetlen hátrányos megkülönböztetés fennállását ugyanis csak annyiban ismerte el, amennyiben a szóban forgó rendelkezés a szolgálati időre vonatkozó kedvezményhez való jogot fenntartja azon női közszolgálati alkalmazottak számára, akik anyák, és ekként azt kizárja minden férfi közszolgálati alkalmazott számára, ideértve azokat is, akikről megállapítható, hogy ténylegesen megszakították keresőtevékenységüket, hogy gyermekeik nevelését magukra vállalják, és e ténynél fogva helyzetük szakmai előmenetelük tekintetében hátrányos .(23)
30. Ezen ítéletet követően a francia jogalkotó módosította a vitatott rendelkezéseket, nevezetesen a nyugdíjkódex L. 12. cikkét,(24) valamint egyéb, a szolgálati időre vonatkozó kedvezményt ugyanilyen módon korlátozó rendelkezéseket. Ez az oka annak, hogy a települési önkormányzatok közszolgálati alkalmazottairól szóló rendelet 15. cikkét, amely a jelen ügy tárgyát képezi, ugyanabban az időszakban(25) és nagyrészt azonos megfogalmazással fogadták el. Nyilvánvaló, hogy normatív kapcsolat áll fenn a nyugdíjkódex ekként módosított, a szolgálati időre vonatkozó kedvezményről szóló rendelkezése és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésben(26) említett rendelkezés között, amely kapcsolat az alapeljárást követő reform alkalmával(27) tovább erősödött.
31. E kapcsolaton felül hangsúlyozom, hogy lényegileg milyen közel áll egymáshoz a nyugdíjkódex L. 12. és R. 13. cikke fent hivatkozott Amédée‑ügy tárgyát képező változata által előírt szolgálati időre vonatkozó kedvezmény és az említett rendelet jelen ügyben érintett 15. cikkében előírt kedvezmény. Ugyanis, noha a rendelkezések e két csoportja által felsorolt kedvezmények eltéréseket mutatnak joghatásaik tekintetében, hozzáférésük feltételei azonosak, különösen ami a tevékenység megkövetelt megszakításának időtartamát és a szolgálati időre vonatkozó kedvezményre jogosító szabadságok típusainak listáját illeti.
32. Tekintettel arra, hogy a jelen ügyben a felek kizárólag e feltételeket vitatják, valamint hogy hasonlóság áll fenn e tekintetben a települési önkormányzatok közszolgálati alkalmazottairól szóló rendelet 15. cikke és a hivatkozott Amédée‑ügy tárgyát képező rendelkezések között, felfrissítem, mutatis mutandis, az ezen, törölt ügyre vonatkozó indítványomban már megfogalmazott álláspontomat.
33. E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának(28) értelmében ahhoz, hogy közvetett hátrányos megkülönböztetés valósulhasson meg az uniós jogban, alapvető, hogy az egymással szembeállított csoportok helyzete összehasonlítható legyen. A Bíróság álláspontja szerint az EK 141. cikkel kizárólag a női és a férfi munkavállalók helyzetének összehasonlíthatósága esetében ellentétes egy olyan nemzeti intézkedés, amely, noha megfogalmazása semleges – csakúgy, mint a jelen ügyben –, szakmai előmenetelükben sokkal nagyon százalékban érinti hátrányosan az egyik nem képviselőit, mint a másik nemhez tartozókat anélkül, hogy az ebből következő eltérő bánásmódot objektívan igazolható tényezők magyarázhatnák.(29)
34. Márpedig továbbra is úgy vélem – az általam az Amédée‑ügyre vonatkozó indítványban(30) kifejtett okoknál fogva –, hogy azon női közszolgálati alkalmazottak helyzete, akik gyermekeik nevelését a kötelező szülési szabadság keretében vállalták magukra, valamint azon férfi közszolgálati alkalmazottak helyzete, akik – M. Leonéhoz hasonlóan – nem bizonyítják, hogy gyermekük nevelését magukra vállalták, nem összehasonlítható a szolgálati időre vonatkozó kedvezmény rendszeréhez való hozzáférés szóban forgó rendelkezés által előírt feltételei tekintetében. Ugyancsak nem összehasonlítható a helyzete egyrészt annak az apának vagy anyának, aki megszakította tevékenységét, másrészt azon személyeknek, akik tevékenységüket nem szakították meg. Természetesen tagadhatatlan, hogy egy apa mind gazdasági, mind érzelmi síkon ugyanolyan címen részt vállalhat gyermekei nevelésében, mint az anya. Mindazonáltal itt nem ez a kérdés, mivel a lényegi kritérium, amint azt a Bíróság ismételten kimondta, az az áldozat, amelyet a szülőnek szakmai előmenetele szintjén hoznia kellett azért, hogy gyermekei nevelésének szentelje magát, ami a nyugellátás keretében történő kiegyenlítést jogszerűvé teszi.(31) Mivel a helyzetek nem összehasonlíthatóak, a települési önkormányzatok közszolgálati alkalmazottairól szóló rendelet 15. cikke nem vezethet a férfi közszolgálati alkalmazottakat hátrányosan érintő eltérő bánásmódhoz, tehát az EK 141. cikkel ellentétes közvetett hátrányos megkülönböztetéshez sem.
35. Hozzáteszem, hogy a különböző, a Leone házaspár észrevételeiben hivatkozott,(32) illetve egy közelmúltbeli hivatalos forrásból(33) származó statisztikai adatokból is kitűnik, hogy Franciaországban a női munkavállalók számottevően gyakrabban folyamodnak keresőtevékenységük megszakításához vagy munkaidejük egyszerű csökkentéséhez azért, hogy gyermekeik nevelésének szenteljék magukat, függetlenül attól, hogy ez őket károsan érintheti‑e, vagy sem, és hogy ellentételezésként részesülnek‑e pénzügyi kedvezményben, vagy sem. Ilyen körülmények között elkerülhetetlen, hogy minden olyan nemzeti intézkedést, amely a jelen ügy tárgyát képező intézkedéshez hasonlóan ahhoz a követelményhez van kötve, hogy e szabadságokat családi okok indokolják, gyakrabban használhatnak ki nők, mint férfiak.(34) Tehát, még olyan esetben is, ha a szülési szabadság nem szerepel a szabadságok azon kategóriáinak listáján, amelyek a jogvita tárgyát képező, szolgálati időre vonatkozó kedvezményre jogot keletkeztetnek, mivel a többi feltétel egyebekben továbbra is azonos, ezen intézkedés jogosultjai szinte kizárólag a női közszolgálati alkalmazottak, mivel a gyakorlatban továbbra is ritka, hogy egy férfi közszolgálati alkalmazott úgy döntsön, hogy gyermekei nevelésében a megkövetelt mértékben vállal részt.
36. Más szóval ahhoz, hogy megállapítható legyen: ilyen esetben nem valósul meg közvetett hátrányos megkülönböztetés, el kellene vetni a fent hivatkozott Griesmar‑ügyben hozott ítéletből eredő, annak bizonyítására vonatkozó követelményt, hogy a nyugdíjjogosult különösen jelentős mértékben vállalt részt gyermekei nevelésében, noha a Bíróságnak egyáltalában nem állt szándékában annak kimondása, hogy minden apának részesülnie kellene a szóban forgó kedvezményhez hasonló kedvezményben. A tényleges valósággal történő összevetés nyomán, amely azt mutatja, hogy a nők és férfiak részvétele között továbbra is ténylegesen nagy különbségek vannak Franciaországban és a többi tagállamban is,(35) álláspontom szerint az, hogy azok a feltételek, amelyektől a jogalkotó a szolgálati időre vonatkozó, vitatott kedvezményt függővé tette, hátrányosan megkülönböztetőek, nem állapítható meg anélkül, hogy ezzel egy időben azt is kimondjuk, hogy az ezen ítéletben ekként megfogalmazott követelmény önmagában a férfi közszolgálati alkalmazottakkal szembeni közvetett hátrányos megkülönböztetéshez vezet.
37. Következésképpen javaslatom szerint a második kérdésre akként kell válaszolni, hogy a férfi és női munkavállalók egyenlő díjazásának az EK 141. cikk (1) bekezdésében kimondott elvét nem sértik az olyan nemzeti intézkedések, amelyek a települési önkormányzatok közszolgálati alkalmazottairól szóló rendelet 15. cikkében meghatározott feltételek szerint a gyermek nevelése címén szolgálati időre vonatkozó kedvezményt írnak elő.
D – A gyermekek nevelése címén előrehozott öregségi nyugdíjat azonnali nyugdíjfizetéssel biztosító rendelkezésről
38. Az első kérdés lényegében arra vonatkozik, hogy az EK 141. cikket akként kell‑e értelmezni, hogy az olyan rendelkezések, mint amilyenek a nyugdíjkódex L. 24. és R. 37. cikkei, a férfi és női munkavállalók egyenlő díjazásának e cikkben kimondott elvével ellentétes közvetett hátrányos megkülönböztetéshez vezetnek azon feltételek folytán, amelyekhez a korábban legalább három gyermeket nevelő nyugdíjjogosultak azon jogát kötik, hogy életkortól függetlenül előrehozott nyugdíjban részesüljön, azonnali nyugdíjfizetéssel.
39. A Leone házaspár és a Bizottság úgy véli, hogy erre a kérdésre igenlő választ kell adni, míg francia kormány, amely az első két kérdés együttes tárgyalását javasolja, úgy ítéli meg, hogy a nyugdíjkódex említett cikkei nem valósítanak meg közvetett hátrányos megkülönböztetést.
40. Én magam ugyancsak ezen utóbbi állásponton vagyok, a második kérdéssel érintett rendelkezéssel kapcsolatban bemutatottakhoz hasonló okoknál fogva, és annak ellenére, hogy az a rendelkezés számos különbséget mutat a nyugdíjkódex L. 24. és R. 37. cikkében foglalt rendelkezésekhez képest.(36) E különbségek ugyanis álláspontom szerint nem meghatározóak, mivel egyaránt érintik a női és férfi munkavállalókat.
41. A Bíróságnak természetesen már állást kellett foglalnia a fent hivatkozott Mouflin‑ügyben hozott ítéletben annak a kérdésnek a tárgyában, hogy az egyenlő díjazás EK 119. cikk (jelenleg, nagyobb módosítások nélkül, EK 141. cikk) által előírt elvével ellentétesek‑e az előrehozott öregségi nyugdíjhoz való hozzáférésnek a nyugdíjkódex L. 24. cikke I. szakaszának (3) bekezdése által meghatározott feltételei. Mindazonáltal ez az ítélet kevés útmutatással szolgál a jelen ügy vonatkozásában, mivel egyrészt tárgya az alapeljárás tényállása megvalósulásának idején hatályos változat, vagyis pontosan az ezen ítélet által szorgalmazott reformot megelőző változat, amely bevezette a jelen ügyben alkalmazandó rendelkezéseket, másrészt pedig olyan kritériumra vonatkozik, amely jelentős mértékben különbözik a gyermek neveléséhez kötődő, a jelen ügy tárgyát képező feltételektől.(37)
42. A Leone házaspár és a Bizottság azt állítja, hogy a jelen ügyben közvetett hátrányos megkülönböztetés valósul meg annak folytán, hogy valamennyi érdekelt tekintetében fennáll az a kötelezettség, hogy tevékenységét legalább két hónapos folyamatos és az érintett minden egyes gyermek születéséhez közeli időtartam alatt szüneteltesse,(38) még pedig a szabadságok megengedett hat kategóriája valamelyikének keretében.(39) A Leone házaspár és a Bizottság arra hivatkozik, hogy e feltételeket a női munkavállalók, akiknek jogszabályi előírás alapján fizetett szülési szabadságot kell kivenniük, szisztematikusan teljesítik, ugyanakkor e feltételek teljesítése jelentősen nehezebb lehet a férfi munkavállalók számára, akik dönthetnek úgy, hogy nem szakítják meg tevékenységüket, vagy, amennyiben megszakítják, továbbra sem részesülnek díjazásban.
43. Én a magam részéről úgy vélem, hogy a nyugdíjkódex L. 24. és R. 37. cikke nem valósít meg az EK 141. cikk által tiltott hátrányos megkülönböztetést, mégpedig két alapvető oknál fogva, amelyekkel kiegészülnek a fent hivatkozott Amédée‑ügyre vonatkozó indítványomban kifejtett indokok.
44. Először is, ami az olyan nyugdíjjogosultakat illeti, akik vér szerinti gyermekeik szülei, igaz, hogy potenciálisan nagyobb számú nő, mint férfi teljesítheti az e rendelkezések által meghatározott feltételeket, és hogy a nők tekintetében bizonyos vélelem áll fenn tevékenységük szülési szabadság címén való megszakítása tekintetében.(40) Mindazonáltal az ilyen eltérő bánásmód nem tekinthető közvetett hátrányos megkülönböztetésnek, mivel csupán annak szükségszerű következménye, hogy kifejezetten a szülési szabadság(41) szempontjából a női és férfi munkavállalók helyzete eltérő, és nem összehasonlítható.
45. E különbség eredete és igazolása ugyanis az azon hátrányok kiegyenlítésére irányuló, egyébként nemzetközi normák(42) által is előírt jogszerű célban keresendő, amely hátrányok a női munkavállalókat a szakmai előmenetelükben szisztematikusan, annak következtében érik, hogy vér szerinti anyaként a törvény ereje által folyamatosan nyolc hétig, és, amint azt a jelen ügy mutatja, legalább három alkalommal távol kell maradniuk a munkától.(43) Ezzel szemben egy férfi munkavállaló szabadon eldöntheti, hogy kivesz‑e családi okok miatt szabadságot, vagy sem, és adott esetben választhat a szülési szabadság időtartamánál rövidebb időtartamot is. Ennélfogva ahhoz, hogy ugyanolyan jellegű szakmai hátrány fennállása legyen megállapítható, és fennálljon az esetleges igény e hátránynak a női munkavállalók esetében történővel azonos módon történő kiegyenlítésére, jogszerű annak megkövetelése a vér szerinti apa részéről, hogy bizonyítsa: ténylegesen azért döntött tevékenysége megszakítása mellett, hogy – egy vér szerinti anyával azonos időtartam folyamán – gyermekeinek szentelje magát.
46. Másodsorban, ami az olyan nyugdíjjogosultakat illeti, akik gyermekeiknek nem vér szerinti szülei, a nyugdíjkódex L. 24. és R. 37. cikke által e tekintetben meghatározott feltételeket semmiképpen nem teljesíthetik könnyebben a női, mint a férfi munkavállalók. A családi vonatkozású szabadságok jelen ügyben releváns négy típusa(44) ugyanis szabad és egyenlő módon rendelkezésére áll mindkét nembéli közszolgálati alkalmazottak számára, akkor is, ha még jelentősen nagyobb számban élnek nők e lehetőséggel. Ezenfelül, amint azt a francia kormány kiemeli, e szabadságok mindegyike, függetlenül attól, hogy női vagy férfi munkavállaló gyakorolja e jogát, lehetővé teszi a tevékenység megszakításának minimális időtartamára vonatkozóan az e rendelkezések által előírt feltétel automatikus teljesítését.
47. Következésképpen álláspontom szerint az első kérdésre akként kell válaszolni, hogy a férfi és női munkavállalók egyenlő díjazásának az EK 141. cikkben kimondott elvét nem sértik az olyan nemzeti intézkedések, amelyek a nyugdíjkódex L. 24. és R. 37. cikke rendelkezéseinek egymással összefüggő alkalmazásából következő feltételek szerint teszik lehetővé az előrehozott nyugdíjazást azonnali nyugdíjfizetéssel.
E – A szóban forgó rendelkezések által esetlegesen előidézett közvetett hátrányos megkülönböztetés igazolásáról
48. Tekintettel arra, hogy az első két kérdésre nemleges válasz adását javasolom, úgy vélem, a harmadik kérdésre, amelyet a kérdést előterjesztő bíróság kifejezetten másodlagos jelleggel terjesztett elő, nem szükséges válaszolni.
49. Ezen utolsó kérdés annak meghatározására kéri a Bíróságot, hogy ha az első és második kérdés vizsgálata során esetlegesen megállapítást nyerne a közvetett hátrányos megkülönböztetés fennállása, az igazolható lenne‑e az EK 141. cikk (4) bekezdése alkalmazásával. A Leone házaspár és a Bizottság azon az állásponton van, hogy e kérdésre nemleges válasz adandó.
50. Az említett (4) bekezdés lehetővé teszi a tagállamok számára a férfi és női munkaerők egyenlő díjazásának elve alóli eltérést olyan intézkedések fenntartása vagy elfogadása révén, amelyek különleges előnyöket biztosítanak egyes munkavállalók számára a szakmai előmenetelükben őket érő hátrányok kiegyenlítése céljából.(45)
51. Ezenkívül a Bíróság ítélkezési gyakorlatában(46) kifejtette, hogy az ezen elvtől való eltérés igazolására alkalmas intézkedéseknek nem csupán jogszerű és semleges célon kell alapulniuk, de arányos, azaz az ezen cél elérésére alkalmas és ahhoz szükséges eszközöket kell alkalmazniuk.
52. A jelen ügyben az a kérdés, hogy a vitatott intézkedések akár egyik, akár másik csoportja tekinthető‑e az egy vagy több gyermekkel rendelkező női közszolgálati alkalmazottak javára előnyt biztosító olyan intézkedésnek, amely alkalmas az érintetteket a munkahelyükről gyermekeik születéséhez vagy neveléséhez kötődő okból való távolmaradás folytán szakmai szinten érő hátrányok kiegyenlítésére.
53. Megjegyzem, hogy az EK 141. cikk (4) bekezdése bizonyos előnyöket nyújtó intézkedéseknek „ abból a célból”
való fenntartását vagy elfogadását említi, „hogy a […] hátrányokat megakadályozzák vagy kiegyenlítsék” (kiemelés tőlem). Ez kevéssé tűnhet összeegyeztethetőnek egy olyan, a jelen ügy tárgyát is képező esettel, amikor az intézkedések gyaníthatóan közvetve hátrányosan megkülönböztetőek. Ilyen esetben nem szükséges a jogalkotó arra vonatkozó szándékát kutatni, hogy előnyöket nyújtó intézkedéseket tartson fenn vagy fogadjon el a szakmai szinten hátrányos helyzetben lévő nem támogatása céljából, mivel semmilyen, a szándékra vonatkozó tényező nem követelmény. Elegendő tehát, hogy megállapítható legyen egy olyan konkrét joghatás fennállása, amely sérti az egyenlő díjazást. E rendelkezésnek mind a szövegéből, mind a keletkezéséből arra lehet következtetni, hogy rendeltetése szerint inkább közvetlen hátrányos megkülönböztetés esetében alkalmazandó. Mindazonáltal tudomásom szerint a Bíróság sohasem zárta kifejezetten ki e rendelkezésnek a közvetett hátrányos megkülönböztetés esetében való alkalmazását.
54. Arra az esetre, ha a Bíróság nem fogadná el az első két kérdésre vonatkozó javaslataimat, emlékeztetek arra, hogy a fent hivatkozott Amédée‑ügyre vonatkozó indítványom keretében már állást foglaltam a gyermekneveléshez kapcsolódó, szolgálati időre vonatkozó, a nyugdíjkódex L. 12. cikke b) pontjának és az ügyben érintett R. 13. cikknek az egymással összefüggő alkalmazásából következő, ezen ügy tárgyát képező kedvezmény tárgyában.(47)
55. E vonatkozásban rámutattam, hogy ha a Bíróság szükségesnek ítélné, hogy válaszoljon az említett ügyben előterjesztett második kérdésre, amely lényegében hasonló a jelen ügyben vizsgált harmadik kérdéshez, a fent hivatkozott Griesmar‑ügyben hozott ítéletben elfogadott negatív megközelítést kellene alkalmaznia.(48) Tekintettel arra, hogy kellő hasonlóság van a nyugdíjkódex említett rendelkezése, valamint a települési önkormányzatok közszolgálati alkalmazottairól szóló rendelet 15. cikkében foglaltak(49) között, amely a jelen ügy tárgyát képezi, ugyanezen álláspontomnak adok hangot ezen utóbbi rendelkezés tekintetében is.
56. Álláspontom szerint ugyanez vonatkozik, mutatis mutandis, a jelen ügy tárgyát képező többi intézkedésre, nevezetesen a nyugdíjkódex L. 24. és R. 37. cikkében foglalt, azonnali nyugdíjfizetés mellett előrehozott öregségi nyugdíjra vonatkozó rendelkezésekre is. Az említett intézkedések ugyanis nem alkalmasak egyben azon problémák(50) orvoslására is, amelyekkel a női közszolgálati alkalmazottak a családi okból igénybe vett szabadságok folytán szembesülhetnek szakmai előmenetelük során, amint arról az EK 141. cikk fent hivatkozott Griesmar‑ügyben hozott ítélet által értelmezett (4) bekezdése rendelkezik.(51)
57. Mindazonáltal emlékeztetek arra, összhangban a fent hivatkozott Amédée‑ügyben folytatott elemzésemmel,(52) hogy az említett, Griesmar‑ügyben hozott ítélet álláspontom szerint sajnálatosan elvonatkoztat attól a ténytől, hogy a kedvezményeknek a nyugdíjba vonuláskor adott többletjogok formájában történő nyújtása lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy megszilárdítsák a nők és a férfiak közötti díjazása közötti egyenlőtlenséget, amelyről köztudott, hogy leggyakrabban a női munkavállalók hátrányára áll fenn, és különösen akkor, amikor e női munkavállalók azért szakították meg szakmai előmenetelüket, hogy a gyermekek nevelését magukra vállalják. Hozzáteszem, hogy az ítéletet meghozó bírói formációra tekintettel az ebből eredő ítélkezési gyakorlat esetleges megváltoztatása álláspontom szerint kizárólag a Bíróság nagytanácsának feladata lehet.(53)
58. Végül pontosítom, hogy – amennyiben a Bíróság elismerné, hogy az intézkedések szóban forgó két kategóriája a közvetett hátrányos megkülönböztetésre vonatkozó ítélkezési gyakorlat értelmében a nemen alapuló hátrányok kiegyenlítésére irányuló jogszerű célnak felel meg – az említett intézkedések számomra egyaránt megfelelőnek és arányosnak tűnnek. E vonatkozásban hangsúlyozom, hogy a gyermekek neveléséből eredő szakmai hátrány in concreto jelenleg nagyrészt nőket érint,(54) és ez a helyzet valószínűleg fenn is marad mindaddig, amíg a férfiak és nők közötti feladatmegosztással kapcsolatos aszimmetrikus magatartás nem változik meg, vagy amíg nem jelennek meg más típusú intézkedések, mint amilyen a kötelező apai szabadság bevezetése, olyan kizárólagos szülői szabadságok bevezetése, amelyek az olyan párokat kívánják ösztönözni, akik az apa otthonmaradását választják, vagy olyan mechanizmusok működésbe hozása, amelyek a családi vonatkozású szabadságokhoz kapcsolódó költségeknek a főként női munkavállalókat alkalmazó munkáltatók és a főként férfi munkavállalókat alkalmazó munkáltatók közötti kiegyensúlyozására irányul.
V – Végkövetkeztetések
59. A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a következőképpen válaszoljon a cour administrative d’appel de Lyon által előterjesztett kérdésekre:
1) Az EK 141. cikket akként kell értelmezni, hogy a férfi és a női munkavállalók egyenlő díjazásának elvével nem ellentétesek az olyan nemzeti intézkedések, mint a Polgári és katonai nyugdíjkódex L. 24. és R. 37. cikke rendelkezéseinek egymással összefüggő alkalmazásából következő intézkedések.
2) Az EK 141. cikket akként kell értelmezni, hogy a férfi és női munkavállalók egyenlő díjazásának elvével nem ellentétesek az olyan nemzeti intézkedések, mint a települési önkormányzatok foglalkoztatottjainak nemzeti nyugdíjpénztárában tagsággal rendelkező közszolgálati alkalmazottak nyugdíjrendszeréről szóló, 2003. december 26‑i 2003‑1306. sz. rendelet 15. cikkének rendelkezéseiből következő intézkedések.
3) Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első és második kérdésre adott nemleges válaszra való tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés megválaszolására nincs szükség.
(1) .
(2)  –	A C‑572/10. sz. Amédée‑ügyre vonatkozó 2011. december 15‑i indítvány.
(3)  –	A 2012. március 28‑án hozott végzés az említett ügyet törölte, mivel a kérdést előterjesztő bíróság visszavonta kérelmét, miután előzetes döntéshozatalra utaló ítéletét fellebbezés útján hatályon kívül helyezték.
(4)  –	A kérdést előterjesztő bíróság az EUMSZ 157. cikk (4) bekezdését említi, de emlékeztetek rá, hogy ratione temporis nem ez az alkalmazandó rendelkezés (lásd a jelen indítvány 1. pontját).
(5)  –	A 2004. évi költségvetés módosításáról szóló törvény; a JORF 2004. december 31‑i száma, 22522. o.
(6)  –	A közszolgálatra vonatkozó egyes rendelkezések megállapításáról szóló törvény (a JORF 1991. július 27‑i száma, 9952. o.).
(7)  –	A 2004‑1485. sz. törvény 136. cikkének végrehajtására kiadott és a polgári és katonai nyugdíjkódexet módosító rendelet (a JORF 2005. május 11‑i száma, 8174. o.).
(8)  – Az előző bekezdéstől eltérve a nyugdíjkódex L. 18. cikkének II. szakaszában felsorolt egyes olyan gyermekek tekintetében, akiket az érintett az említett cikk III. szakaszában meghatározott feltételek szerint nevelt – akik sorában nem szerepelnek a jelen ügyben érintettekhez hasonlóan vér szerinti gyermekek –, a tevékenység megszakításának a gyermekek tizenhatodik születésnapját megelőzően vagy azon életkort megelőzően kell történnie, hogy eltartotti minősége megszűnt.
(9)  –	A JORF 2003. december 30‑i száma, 22477. o.
(10)  –	M. és B. Leone észrevételeikben pontosítják, hogy a feleség férje mellett a vitatott kedvezmény nyújtásának megtagadása által okozott kárra is hivatkozik, amennyiben az, M. Leone elhalálozása esetén, befolyással lesz annak a hozzátartozói nyugellátásnak az összegére, amelyre ő, a gyermek neveléséhez kötődő kedvezmény arányában, jogosult lehet.
(11)  –	Az említett L. 12. és R. 13. cikkek tartalmát, amelyek maguk nem képezik a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyát, idézik a fent hivatkozott Amédée‑ügyre vonatkozó indítványom 7. és azt követő pontjai.
(12)  –	Pontosabban a Leone házaspár azt kérte, hogy a bíróság állapítsa meg a francia állam felelősségét, és kötelezze őt a számukra ideiglenesesen összesen 86 595 euró értékben meghatározott kártérítés törvényes kamattal növelt összegének megfizetésére.
(13)  –	A CNRACL mindazonáltal nem foglal állást az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre adandó válaszok tekintetében.
(14)  –	A francia kormány kiemeli, hogy e bíróság az alapeljárás felperesei érveinek és a hivatkozott nemzeti rendelkezéseknek az idézésére szorítkozik, miközben meg kellett volna – legalábbis röviden – határoznia utóbbiak azon joghatásait, amelyek a Bíróság ítélkezési gyakorlata által felállított kritériumokra tekintettel – álláspontja szerint – közvetett hátrányos megkülönböztetéshez vezethetnek.
(15)  –	E kormány a Conseil d’État 265097. sz. D’Amato‑ügyben 2004. december 29‑én hozott ítéletére, a 280681. sz. Delin‑ügyben 2006. december 6‑i ítéletére, valamint a 281147. és 282169. sz., Fédération générale des fonctionnaires Force Ouvrière és társai egyesített ügyekben 2007. július 6‑án hozott ítéletére utal.
(16)  –	Emlékeztetve arra, hogy csak az előzetes döntéshozatalra utaló határozatot kézbesítik az alapeljárás feleinek és az Európai Unió Bírósága Alapokmányának 23. cikkében említett többi érdekeltnek, különösen a tagállamoknak, esetleges írásbeli észrevételeik megtétele céljából.
(17)  –	Lásd különösen a C‑237/04. sz. Enirisorse‑ügyben 2006. március 23‑án hozott ítélet (EBHT 2006., I‑2843. o.) 17–19. pontját, a C‑42/07. sz., Liga Portuguesa de Futebol Profissional és Bwin International ügyben 2009. szeptember 8‑án hozott ítélet (EBHT I‑7633. o.) 41. pontját, a C‑145/10. sz. Painer‑ügyben 2011. december 1‑jén hozott ítélet (EBHT 2011., I‑12533. o.) 46. és azt követő pontjait, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot. Ezek az ítéletek az említett rendeletnek a jelen ügyben alkalmazandónál korábbi változatára (HL 2012. L 265., 24. o.) vonatkoznak, mindazonáltal továbbra is irányadóak.
(18)  –	Lásd a szolgálati időre vonatkozó, az akkoriban a nyugdíjkódex L. 12. cikkének b) pontjában előírt kedvezmény tárgyában a C‑366/99. sz. Griesmar‑ügyben 2001. november 29‑én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑9383. o.) 25. és azt követő pontjait, valamint az akkoriban az említett kódex L. 24. cikke I. szakasza (3) bekezdésének b) pontjából következő, előrehozott öregségi nyugdíj, azonnali nyugdíjfizetéssel, tárgyában a C‑206/00. sz. Mouflin‑ügyben 2001. december 13‑án hozott ítélet (EBHT 2001., I‑10201. o.) 20. és azt követő pontjait.
(19)  –	Lásd különösen C‑559/07. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2009. március 26‑án hozott ítélet 42., 47. és azt követő pontjait, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, és a C‑385/11. sz. Elbal Moreno‑ügyben 2012. november 22‑én hozott ítélet 19–26. pontját.
(20)  –	A férfiak és nők közötti esélyegyenlőség és egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatás és munkavégzés területén történő megvalósításáról szóló, 2006. július 5‑i 2006/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 204., 23. o.) 2. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjában szereplő definíciókkal összhangban.
(21)  –	Lásd különösen a C‑285/02. sz. Elsner‑Lakeberg‑ügyben 2004. május 27‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑5861. o.) 12. pontját, a C‑196/02. sz. Nikoloudi‑ügyben 2005. március 10‑én hozott ítélet (EBHT 2005., I‑1789. o.) 44. és 57. pontját, valamint a C‑123/10. sz. Brachner‑ügyben 2011. október 20‑án hozott ítélet (EBHT 2011., I‑10003. o.) 55. és 56. pontját.
(22)  –	Az „előnyt nyújtó intézkedés” címén való eltérés e lehetőségét átvette a másodlagos jog (lásd többek között a 2006/54 irányelv (22) preambulumbekezdését és 3. cikkét).
(23)  –	Lásd az ítélet 52. és azt követő pontjait, különösen az 57. pontot, ahol a Bíróság megállapította, hogy a nyugdíjkódex L. 12. cikkének b) pontja, akkoriban hatályos változatában, nem teszi lehetővé az olyan férfi közszolgálati alkalmazottak számára, akik gyermekeik nevelés következtében szakmai szempontból hátrányos helyzetben vannak, hogy az alapügy tárgyát képező, szolgálati időre vonatkozó kedvezményt igényeljék, még akkor sem, ha bizonyítani tudták, hogy ténylegesen magukra vállalták gyermekeik nevelését.
(24)  –	A nyugdíjreformról szóló, 2003. augusztus 21‑i 2003‑775. sz. törvény (a JORF 2003. augusztus 22‑i száma, 14310. o.) és a 2003‑775. sz. törvény végrehajtására kiadott és a polgári és katonai nyugdíjkódexet módosító 2003. december 26‑i 2003‑1305. sz. rendelet (a JORF 2003. december 30‑i száma, 22473. o.) által bevezetett módosítás, amely beiktatta a nyugdíjkódexbe az új R. 13. cikket az említett L. 12. cikkben előírt kedvezményhez való jog feltételeinek meghatározása céljából.
(25)  –	Emlékeztetek arra, hogy ezen, 2003‑1306. számú rendelet ugyancsak 2003. december 26‑án került kibocsátásra.
(26)  –	Így az említett rendelet 15. cikkének elején pontosítást nyer, hogy az e cikkben foglaltak szerinti, szolgálati időre vonatkozó kedvezmények „kiegészülnek a civil állományú közszolgálati alkalmazottak tekintetében meghatározott feltételek szerint”. Ezenfelül a 25. cikk I. szakasza kimondja, hogy „a [nyugdíjkódex] 24. cikkének I. szakaszában foglalt rendelkezéseket kell a jelen rendelet 1. cikkében említett közszolgálati alkalmazatottak tekintetében alkalmazni”.
(27)  –	Az „a nyugdíjkódex R. 13. cikke által meghatározott feltételekre” történő kifejezett utalást ugyanis a települési önkormányzatok közszolgálati alkalmazottairól szóló rendelet 15. cikkébe 2011. július 1‑jei hatállyal iktatta be az állam közszolgálati, katonai alkalmazottainak és ipari létesítményei alkalmazottainak nyugdíjreformjáról szóló, 2010. november 9‑i 2010‑1330. sz. törvény egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló, 2010. december 30‑i 2010‑1740. sz. rendelet (a JORF 2010. december 31-i száma, 93. sz. szöveg), az említett kódexbe bevezetett módosítások mellett (lásd a fent hivatkozott Amédée‑ügyre vonatkozó indítványom 41. lábjegyzetét).
(28)  –	Különösen a C‑218/98. sz., Abdoulaye és társai ügyben 1999. szeptember 16‑án hozott ítélet (EBHT 1999., I‑5723. o.) 16. pontja és a C‑427/11. sz., Kenny és társai ügyben 2013. február 28‑án hozott ítélet 19. és azt követő pontjai.
(29)  –	Különösen a fent hivatkozott Nikoloudi‑ügyben hozott ítélet 44. és 47. pontja.
(30)  –	Lásd a fent hivatkozott Amédée‑ügyre vonatkozó indítványom 31. és azt követő pontjait.
(31)  –	A nőket az anyaság által szakmai életükben ért hátrányokkal és az azokat igazoló ellenszolgáltatásokkal kapcsolatban lásd különösen a 184/83. sz. Hofmann‑ügyben 1984. július 12‑én hozott ítélet (EBHT 1984., 3047. o.) 27. pontját, a C‑450/93. sz. Kalanke‑ügyben 1995. október 17‑én hozott ítélet (EBHT 1995., I‑3051. o.) 18. és azt követő pontjait, valamint a fent hivatkozott Abdoulaye és társai ügyben hozott ítélet 19. pontját.
(32)  –	A Leone házaspár említést tesz arról, hogy a 2007‑es évre vonatkozó adatok szerint szülői szabadságot 94% nővel szemben mindössze 6%‑ban vettek ki férfiak, és általánosabb jelleggel, a 2007 és 2011 közötti időszakban a családi okokból történő távolmaradás 0–2%‑ban érintette a férfiakat és 98–100%‑ban a nőket.
(33)  –	Az Institut national de la statistique et des études économiques [országos statisztikai és gazdaságtudományi intézet] (Insee) jelentése kiemeli, hogy „[a] gyermekekhez kapcsolódó családi vonatkozású jogok ellenére […] [amelyek csökkentik az érvényes járulékfizetési idő közötti különbségeket], a nőket alanyi jogon megillető nyugellátások [vagyis a hozzátartozói nyugellátásokon kívüli nyugellátások] szintje alacsonyabb a férfiakénál. Noha a különbség folyamatosan csökken, várhatóan fenn fog maradni a nők jelenleg aktív generációi tekintetében”. E jelentés kifejti, hogy „gyakori, hogy a nők szülést követően időszakosan abbahagyják a munkát”, és 2010‑ben a nők 31%‑a, szemben a férfiak mindössze 7%‑ával, igényelt részmunkaidőt gyermekeivel összefüggő okból, tudva, hogy ezen első szám egészen 47%‑ig emelkedik a három‑ vagy többgyermekes nők esetében (lásd Femmes et hommes – Regards sur la parité – Edition 2012,
Insee Références, Paris, 2012, különösen 39. és azt követő oldalak, valamint 112. o.).
(34)  –	Önmagukban ezek a feltételek magyarázatot nyújtanak arra, hogy a Leone házaspár által hivatkozott statisztikák értelmében az említett rendelet 15. cikkének hatálybalépése óta a nők számára a gyermekek nevelésével kapcsolatban átlagosan nyújtott szolgálati időre vonatkozó kedvezmény 6,9 negyedév volt, míg a kórházi közszektorban alkalmazott férfiak tekintetében ugyanez 0‑val volt egyenlő.
(35)  –	Az Insee egy tanulmánya rámutat, hogy Franciaországban „[a] gyermek születését követőn kilencből egy férfi csökkenti vagy függeszti fel ideiglenesen tevékenységét, míg a nők aránya kettőből egy”, és ezen utóbbi arány még magasabb Németországban, Svédországban és az Egyesült Királyságban (lásd Insee Première, 1454. sz., 2013. június, http://www.insee.fr/fr/ffc/ipweb/ip1454/ip1454.pdf). A Bizottságnak „a nők és férfiak közötti egyenlőségre vonatkozó stratégia 2010–2015” című, az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának címzett közleménye (COM(2010) 491 végleges, 7. o.) kiemeli, hogy „[s]ok nő részmunkaidőben vagy atipikus szerződések keretében dolgozik. Ezáltal ugyan lehetővé válik számukra, hogy családi kötelezettségeik teljesítése mellett a munkaerőpiacon maradjanak, azonban mindez negatív hatással lehet a bérezésükre, szakmai fejlődésükre és előmenetelükre, valamint a nyugdíjukra”.
(36)  –	A szolgálati időre vonatkozó kedvezményhez való hozzáférésnek a települési önkormányzatok közszolgálati alkalmazottairól szóló rendelet 15. cikkében előírt feltételei lényegében hasonlóak az említett L. 24. és R. 37. cikkben az előrehozott öregségi nyugdíj címén előírtakhoz, három alapvető különbség ellenére. Az első különbség az, hogy a szolgálati időre vonatkozó kedvezményt akkor biztosítják, ha az érintett legalább egy gyermeket nevelt, szemben az előrehozott öregségi nyugdíj esetében előírt három gyermekkel. A második különbség az, hogy a tevékenység előrehozott öregségi nyugdíjhoz megkövetelt megszakításának egy meghatározott időszak folyamán kell történnie, és az közvetlenül vagy a gyermek születéséhez, vagy, örökbefogadott gyermek esetében, a gyermek családba való befogadásához kapcsolódik, ellenététben a szolgálati időre vonatkozó kedvezmény tekintetében meghatározottakkal. A harmadik különbség az, hogy a kötelező járulékfizetéssel nem fedezett időszakokat a tevékenység előírt megszakításának tekintik, és azok jogot keletkeztetnek az előrehozott öregségi nyugdíjra, ami a szolgálati időre vonatkozó kedvezmény esetén nem így van.
(37)  –	Ebben az ítéletben ugyanis a Bíróság kimondta, hogy az egyenlőség említett elvét sérti a nyugdíjkódex akkoriban hatályos L. 24. cikke, amennyiben az azonnali nyugdíjfizetéssel járó öregségi nyugdíjhoz való jogot kizárólag az olyan női közszolgálati alkalmazottak számára tartotta fenn, akik házastársa gyógyíthatatlan egészségkárosodásban vagy betegségben szenved, amelynek folytán semmilyen szakmai tevékenység folytatására nem képes, és kizárta ekként a jogot az ugyanilyen helyzetben lévő férfi közszolgálati alkalmazottak esetében.
(38)  –	Nevezetesen a gyermek születését (vagy örökbefogadását) megelőző négy héttől az azt követő tizenhat hétig terjedő időszakon belül.
(39)  –	Ezek az alábbiak: szülési szabadság, apasági szabadság, örökbefogadási szabadság, szülői szabadság, gyermekápolási szabadság vagy gyermeknevelési szabadság nyolc évnél fiatalabb gyermek nevelése céljából.
(40)  –	E vonatkozásban lásd a fent hivatkozott Amédée‑ügyre vonatkozó indítványom 44. pontját.
(41)  –	Az említett szabadságnak a Bíróság által elismert sajátosságai és céljai tekintetében lásd különösen a C‑5/12. sz. Betriu Montull‑ügyben 2013. szeptember 19‑én hozott ítélet 49. és azt követő pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(42)  –	Emlékeztetek arra, hogy az egyszerre kötelező és fizetett szülési szabadsághoz való jogot az uniós jog és a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet egyezményei is előírják (lásd fent a hivatkozott Amédée‑ügyre vonatkozó indítványom 33. és azt követő pontjait).
(43)  –	Tekintettel arra, hogy a szóban forgó előrehozott öregségi nyugdíjat csak abban az esetben biztosítják, ha az érintett férfinak vagy nőnek legalább három eltartott gyermeke volt.
(44)  –	Mivel a szülők ezen kategóriája tekintetében a szülési szabadság és az apasági szabadság kizárt.
(45)  –	Az EK 141. cikk (4) bekezdése átveszi, noha általánosabb jelleggel, az eltérésnek a Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága kivételével az Európai Közösségek tagállamai között létrejött, szociálpolitikáról szóló megállapodás (HL 1992. C 191., 91. o., a továbbiakban: szociálpolitikáról szóló megállapodás), 6. cikkének (3) bekezdésében foglalt, a nőket előnyben részesítő, az Amszterdami Szerződés 1999. május 1‑jei hatálybalépéséig fennálló lehetőségét. Az Európai Unió Alapjogi Chartája 23. cikkének (2) bekezdése ugyancsak kimondja, hogy „[a férfiak és nők közötti] egyenlőség elve nem akadályozza, hogy az alulreprezentált nem számára különleges előnyöket biztosító rendelkezéseket tartsanak fenn vagy hozzanak meg”.
(46)  –	Lásd különösen a fent hivatkozott Kenny és társai ügyben hozott ítélet 36. és 37. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(47)  –	Lásd az említett indítvány 52. és azt követő pontjait.
(48)  –	Ezen ítélet 52. és 60–67. pontjában a Bíróság kimondta, hogy az L. 12. cikk akkoriban az alapeljárás tekintetében alkalmazandó változatában előírt intézkedéshez hasonló intézkedés nem tekinthető alkalmasnak azon hátrányok kiegyenlítésére, amelyeknek a női közszolgálati alkalmazottak szakmai előmenetelükben ki vannak téve a szociálpolitikáról szóló megállapodás 6. cikkének (3) bekezdése értelmében (amely megfelel az EK 141. cikk (4) bekezdésének), mivel az az anyáknak csupán nyugdíjazásuk idején biztosítja a szolgálati időre vonatkozó kedvezményt, de nem járul hozzá a szakmai életük során esetlegesen felmerülő nehézségeik enyhítéséhez.
(49)  –	E hasonlóságokkal kapcsolatban lásd a jelen indítvány 40. pontját.
(50)  –	A Bizottság úgy véli, hogy az előrehozott öregségi nyugdíjra vonatkozó ezen intézkedés, épp ellenkezőleg, egyenesen a női közszolgálati alkalmazottaknak a szakmai életből való kizárásához vezethet, és megfoszthatja őket a tényleges karrier lehetőségétől.
(51)  –	Lásd analógia útján a nemi alapon eltérő nyugdíjkorhatár jogszabályban előírt feltétele vonatkozásában a C‑46/07. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2008. november 13‑án hozott ítélet 57. és 58. pontját.
(52)  –	Lásd az említett ügyre vonatkozó indítványom 58. és 59. pontját.
(53)  –	Uo., 57. pont.
(54)  –	Így a 2006/54 irányelv (22) preambulumbekezdése az előnyöket biztosító intézkedésekkel kapcsolatban említést tesz arról, hogy „[a] jelenlegi helyzet ismeretében […] a tagállamoknak mindenekelőtt arra kell törekedniük, hogy javítsák a nők helyzetét a munka világában”.