62022CC0697
LAILA MEDINA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2024. május 16. (
1
)
C‑697/22. P. sz. ügy
Koiviston Auto Helsinki Oy, korábban Helsingin Bussiliikenne Oy
kontra
Európai Bizottság
„Fellebbezés – Állami támogatások – Autóbusszal végzett szállítás – Helsinki város által nyújtott eszközvásárlási és tőkekölcsönök – A támogatást a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánító és annak visszatéríttetését elrendelő határozat – Gazdasági folytonosság – Az érdekelt felek eljárási jogai – Az (EU) 2015/1589 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése – Eljárást megindító kiegészítő vagy helyesbített határozat közzététele – Lényeges eljárási szabály megsértése – Az arányosság elve”
I. Bevezetés
1.
A jelen indítvány az Európai Unió Törvényszéke 2022. szeptember 14‑i Helsingin Bussiliikenne kontra Bizottság ítéletének (
2
) hatályon kívül helyezésére irányuló, a Koiviston Auto Helsinki Oy, korábban Helsingin Bussiliikenne Oy társaság által benyújtott fellebbezésre vonatkozik. Ebben az ítéletben a Törvényszék elutasította a Finnország által a fellebbezőnek nyújtott állami támogatásról szóló, 2019. június 28‑i (EU) 2020/1814 bizottsági határozat (
3
) megsemmisítése iránti keresetet.
2.
Határozatában az Európai Bizottság a fellebbezőt azonosította a támogatás tényleges kedvezményezettjeként, az e támogatás eredeti kedvezményezettjével való gazdasági folytonosság miatt. Mivel azonban a kereskedelmi tevékenységnek a fellebbező javára történő, ilyen folytonosságot igazoló átruházására a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását követően került sor, a Bizottság nem adott lehetőséget a fellebbezőnek arra, hogy ezen eljárás során észrevételeket tegyen.
3.
A Törvényszék megállapította, hogy még ha a Bizottság meg is sértette a fellebbező azon jogát, hogy részt vegyen a hivatalos vizsgálati eljárásban, amint azt az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése és az (EU) 2015/1589 rendelet (
4
) 6. cikkének (1) bekezdése megköveteli, a fellebbező nem bizonyította, hogy ha lehetőséget biztosítottak volna számára észrevételei benyújtására, azok módosíthatták volna a Bizottságnak a szóban forgó támogatás kedvezményezettjeinek gazdasági folytonosságára vonatkozó értékelését. Ebben az összefüggésben a vitatott határozat megsemmisítésének nem volt helye.
4.
E fellebbezés ismét alkalmat ad a Bíróságnak arra, hogy értelmezze a 2015/1589 rendelet 6. cikkének (1) bekezdéséből következő „a vonatkozó ténybeli és jogi kérdések” kifejezést, és pontosítsa az abból eredő jogkövetkezményeket, hogy a jogellenes támogatás tényleges kedvezményezettje nem terjeszthetett elő észrevételeket a hivatalos vizsgálati eljárás során, különösen akkor, ha az érintett kereskedelmi tevékenységet a Bizottság által az érdekelt felek felszólítására megállapított határidő lejártát követően ruházzák át az új tulajdonosára.
II. Jogi háttér
5.
A 2015/1589 rendelet „Fogalommeghatározások” című 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„E rendelet alkalmazásában:
[…]
h)
»érdekelt fél«: olyan tagállam vagy személy, vállalkozás vagy vállalkozások társulása, amelyek, illetve akinek érdekeit a támogatás nyújtása érintheti, különösen a támogatás kedvezményezettje, a versenytárs vállalkozások és a szakmai szövetségek.”
6.
A 2015/1589 rendelet „Hivatalos vizsgálati eljárás” című 6. cikke előírja:
„(1)   A hivatalos vizsgálati eljárást kezdeményező határozat összefoglalja a vonatkozó ténybeli és jogi kérdéseket, tartalmazza a Bizottság előzetes értékelését a javasolt intézkedés támogatási jellegére vonatkozóan, és meghatározza a belső piaccal való összeegyeztethetőséggel kapcsolatban felmerült kétségeket. A határozat felszólítja az érintett tagállamot és az egyéb érdekelt feleket, hogy nyújtsák be észrevételeiket egy meghatározott, általában egy hónapot meg nem haladó határidőn belül. Kellően indokolt esetben a Bizottság meghosszabbíthatja az előírt határidőt.
[…]”
III. A jogvita előzményei
7.
A jogvitának a megtámadott ítélet 2–9. pontjában ismertetett előzményeit a következőképpen lehet összefoglalni.
8.
A Helsingin Bussiliikenne (a továbbiakban: régi HelB) (
5
)2005. január 1‑jén jött létre azzal, hogy a Helsingin kaupunki (Helsinki város, Finnország) tulajdonában lévő Suomen Turistiauto Oy szállítási magánvállalat felvásárolta a Helsinki város közlekedésszolgáltatási egységéből létrejött HKL‑Bussiliikenne Oy vállalkozás eszközeit és kötelezettségeit. A régi HelB Helsinki (Finnország) térségében működtetett autóbusz‑útvonalakat, valamint charter szállítási és autóbuszbérlési szolgáltatásokat kínált. A cég Helsinki város 100%‑os tulajdonában állt.
9.
Helsinki város 2002 és 2012 között különböző intézkedéseket hozott a HKL‑Bussiliikenne és a régi HelB javára (a továbbiakban: vitatott intézkedések). Így először is 2002‑ben egy 14,5 millió eurós eszközvásárlási kölcsönt nyújtott a HKL‑Bussiliikenne részére, hogy abból finanszírozza autóbusz‑szállítási eszközök beszerzését. Ezt a kölcsönt a régi HelB 2005. január 1‑jén átvállalta. Másodszor, Helsinki város a régi HelB létesítésének időpontjában, utóbbinak összesen 15893700,37 euró összegű tőkekölcsönt nyújtott, amelynek célja a HKL‑Bussiliikenne és a Suomen Turitiauto egyes kötelezettségeinek refinanszírozása volt. Harmadszor, 2011. január 31‑én és 2012. május 23‑án Helsinki város két új, 5,8 millió euró, illetve 8 millió euró összegű tőkekölcsönt nyújtott a régi HelB részére.
10.
2011. október 31‑én a Nobina Sverige AB és a Nobina Finland Oy közösségi közlekedési vállalatok panaszt nyújtottak be a Bizottsághoz, amelyhez az anyavállalatuk, a Nobina AB 2011. november 15‑én csatlakozott. E panaszukkal azt állították, hogy a Finn Köztársaság jogellenes támogatást nyújtott a régi HelB részére. 2011. november 22‑én a Bizottság továbbította e panaszt a Finn Köztársaságnak.
11.
A 2015. január 16‑i C(2015) 80 final határozattal (
6
) a Bizottság többek között a vitatott intézkedésekkel kapcsolatban megindította az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást. E határozatot 2015. április 10‑én közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában, és felszólították az érdekelt feleket, hogy e közzétételtől számított egy hónapos határidőn belül nyújtsák be észrevételeiket.
12.
2015. június 24‑én emellett az eljárás során Helsinki város tájékoztatta a Bizottságot a régi HelB értékesítési folyamatának végrehajtásáról. 2015. november 5‑én a Finn Köztársaság megküldte a Bizottságnak a fellebbezővel kidolgozott adásvételi szerződés tervezetét.
13.
A régi HelB‑t 2015. december 14‑én adták el a fellebbező részére, amelyet korábban Viikin Linja Oynak neveztek. Az adásvételi szerződés rendelkezéseinek megfelelően utóbbit Helsingin Bussiliikenne Oynak (a továbbiakban: új HelB) nevezték át. Az értékesítési ügyletre vonatkozó jogi aktusok tartalmaztak egy olyan kikötést, amely állami támogatás visszatérítése iránti követelés esetén a régi HelB vevőjének teljes kártalanítást biztosított (a továbbiakban: kártalanítási záradék), és az eladási ár egy részét letéti számlára helyezték az állami támogatásra vonatkozó végleges határozat meghozataláig, de legkésőbb 2022. december 31‑ig.
14.
A Viikin Linja javára történő átruházás a régi HelB összes üzleti tevékenységére vonatkozott. A régi HelB semmilyen eszközt nem tartott már meg a letéti számlán jóváírt vagy jóváírandó összegek kivételével. A vitatott intézkedésekből eredő kötelezettségeket nem ruházták át az új HelB‑re. A régi HelB eladását követően Helsinki város mentesítette őt a 2002. évi eszközvásárlási kölcsön hátralékos tőkeösszege visszafizetésének kötelezettsége alól. Egyébiránt 2015. december 11‑én Helsinki város átalakította a 2005., 2011. és 2012. évi tőkekölcsön vissza nem fizetett összegét a régi HelB saját tőkéjévé.
15.
A Bizottság 2019. június 28‑án anélkül hozta meg a vitatott határozatot, hogy felhívta volna a fellebbezőt észrevételei megtételére. A vitatott határozat rendelkező részének szövege a következő:
„1. cikk
A [Finn Köztársaság] által jogellenesen, az [EUMSZ] 108. [cikk] (3) bekezdésének megsértésével a Helsingin Bussiliikenne Oy javára végrehajtott, [vitatott] intézkedés[ek]ben foglalt, 54231850 EUR állami támogatás összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
2. cikk
(1)   [A Finn Köztársaságnak] vissza kell fizettetnie az 1. cikkben említett támogatást a kedvezményezettel.
(2)   Tekintettel a régi HelB (jelenleg Helsingin kaupungin Linja‑autotoiminta Oy) és az új HelB (teljes nevén Helsingin Bussiliikenne Oy, korábban Viikin Linja Oy) közötti gazdasági folytonosságra, a támogatás visszafizetésének kötelezettsége kiterjed az új HelB‑re (teljes nevén: Helsingin Bussiliikenne Oy).
(3)   A visszafizettetendő összeget a kedvezményezett rendelkezésére bocsátásának időpontjától a tényleges visszafizettetés időpontjáig tartó időszakra vonatkozóan kamat terheli.
[…]
4. cikk
(1)   Az e határozatról szóló értesítéstől számított két hónapon belül [a Finn Köztársaság] benyújtja a Bizottságnak a következő információkat:
a)
a kedvezményezettel visszafizettetendő teljes összeg (tőkeösszeg és visszafizettetési kamatok)
[…]”
IV. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
16.
A Finn Köztársaság által támogatott új HelB azt kérte, hogy a Törvényszék semmisítse meg a vitatott határozatot.
17.
Keresetének alátámasztása érdekében öt jogalapra hivatkozott, amelyek közül az első lényeges eljárási hibán alapul, mivel a vitatott határozatot az eljárási jogainak megsértésével fogadták el, a második a régi és az új HelB közötti gazdasági folytonosság fennállásának értékelése során a Bizottság által elkövetett nyilvánvaló hibán, a harmadik a vitatott határozat elégtelen indokolásán, a negyedik a bizalomvédelem és az arányosság elvének megsértésén, az ötödik pedig az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének megsértésén alapul.
18.
A Törvényszék a megtámadott ítéletben e keresetet teljes egészében elutasította.
19.
Elsősorban, ami a jelen fellebbezés által érintett, lényeges eljárási hibára alapított jogalapot illeti, a Törvényszék először is megállapította, hogy a Bizottság nem volt köteles a hivatalos vizsgálati eljárást a fellebbező állításának megfelelően eljárást megindító új vagy helyesbített határozattal kiterjeszteni. (
7
)
20.
A Törvényszék ugyanakkor másodszor úgy ítélte meg, hogy a 2021. november 11‑i Autostrada Wielkopolska kontra Bizottság és Lengyelország ítéletből (
8
) eredő ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a jelen ügy sajátos körülményei indokolják, hogy a Bizottság, mivel meg kívánta vizsgálni a régi és az új HelB tevékenységei közötti gazdasági folytonosság kérdését, a fellebbezőt szorosabban vonja be az eljárásba a vitatott intézkedések tényleges kedvezményezettjeként. A Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság azáltal, hogy nem tette lehetővé a fellebbező számára, hogy benyújtsa a gazdasági folytonosság kérdésére vonatkozó észrevételeit, megsértette az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében biztosított jogot (
9
).
21.
Harmadszor a Törvényszék megállapította, hogy mivel a megállapított jogsértés nem a hivatalos vizsgálati eljárás megindításának időpontjában a Bizottságra háruló kötelezettségeket érinti, hanem azokra az őt terhelő kötelezettségekre vonatkozik, amelyek az ezen eljárás során felmerülő különleges körülményből erednek (
10
), úgy kell tekinteni, hogy ez az intézmény nem sértett lényeges eljárási szabályt, hanem eljárási szabálytalanságot követett el (
11
). Ugyanakkor a Törvényszék szerint a fellebbező nem bizonyította – amint azt az ilyen esetekre vonatkozó ítélkezési gyakorlat megköveteli –, hogy ha lehetőséget kapott volna arra, hogy benyújtsa észrevételeit a gazdasági folytonosság kérdésével kapcsolatban, azok módosíthatták volna a Bizottság ezzel kapcsolatos értékelését. (
12
)
22.
Másodsorban, az arányosság elvének megsértésére vonatkozó jogalapot illetően a Törvényszék egyrészt úgy ítélte meg, hogy a fellebbező megalapozatlanul állította, hogy a vitatott intézkedésekből eredő állami támogatás visszatéríttetésére irányuló kötelezettségnek csak egy, az e támogatás összegéhez képest csökkentett összegre kell vonatkoznia. (
13
) Másrészt a Törvényszék megjegyezte, hogy a fellebbező állításával ellentétben a Bizottság nem volt köteles meghatározni, hogy a vitatott intézkedésekből eredő támogatást milyen mértékben kell visszatérítenie. Ugyanis a vitatott határozat címzettjeként a Finn Köztársaság az, amely köteles a szóban forgó támogatást – ha nem a régi HelB‑vel, akkor a fellebbezővel – visszatéríttetni azon intézkedések keretében, amelyeket az EUMSZ 288. cikk alapján meg kell hoznia az esedékes összegek tényleges visszatéríttetése érdekében. (
14
)
V. A felek kérelmei
23.
Fellebbezésében a fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–
semmisítse meg a vitatott határozatot;
–
a Bizottságot kötelezze a Törvényszék és a Bíróság előtt a részéről felmerült összes költség, valamint a törvényes kamatok viselésére.
24.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést;
–
a fellebbezőt kötelezze a Bizottság összes költségének viselésére.
VI. Elemzés
25.
Fellebbezésének alátámasztása érdekében a fellebbező két jogalapra hivatkozik, amelyeket lényeges eljárási hibára és az arányosság elvének megsértésére alapít.
A.
A lényeges eljárási hibára alapított, első jogalapról
26.
Első jogalapjával a fellebbező arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a Bizottság a vitatott intézkedésekre vonatkozó hivatalos vizsgálati eljárás során nem sértett meg lényeges eljárási szabályt.
27.
E jogalap három részből áll, amelyek közül az első a Bizottság azon kötelezettségére vonatkozik, hogy a hivatalos vizsgálati eljárást egy eljárást megindító kiegészítő vagy helyesbített határozat közzététele útján kiterjessze, a második arra a körülményre, hogy a Törvényszék az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének az általa megállapított megsértését eljárási szabálytalanságnak, nem pedig lényeges eljárási szabály megsértésének minősítette, a harmadik pedig arra a megállapításra, amely szerint a fellebbezőnek a gazdasági folytonosság kérdésére vonatkozó észrevételei nem módosíthatták volna a Bizottságnak a vitatott határozatban szereplő értékelését.
1. A Bizottság azon kötelezettségére vonatkozó első részről, hogy eljárást megindító kiegészítő vagy helyesbített határozat közzététele útján kiterjessze a hivatalos vizsgálati eljárást
28.
A jelen jogalap első részében a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a Bizottság nem volt köteles kiterjeszteni a hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozatot azt követően, hogy a régi HelB üzleti tevékenységét átruházta a fellebbezőre. A fellebbező szerint az ilyen átruházás olyan új elem volt, amely nem szerepelt az eljárást megindító határozatban, és amelynek arra kellett volna késztetnie a Bizottságot, hogy az eredeti eljárást megindító határozathoz képest eljárást megindító kiegészítő, vagy legalábbis helyesbített határozat elfogadása útján kiterjessze a vizsgálati eljárást. A Bizottság ezen eljárásában a fellebbezőt felszólították volna, hogy érdekelt félként terjessze elő észrevételeit, különösen a régi HelB‑vel való gazdasági folytonosság kérdését illetően, amint azt az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése megköveteli.
29.
A Bizottság vitatja ezeket az érveket. A Törvényszékhez hasonlóan úgy véli, hogy a régi és az új HelB közötti gazdasági folytonosság fennállása nem jelentette azt, hogy megváltozott volna az azon kedvezményezettel kapcsolatos vélemény, amely tekintetében a Bizottságnak értékelnie kellett a támogatás fennállását és a belső piaccal való összeegyeztethetőségét. A gazdasági folytonosságra vonatkozó megállapítás azt sem jelentette, hogy a Bizottság kiterjesztette a vizsgálati eljárás tárgyát. E körülmények között a Bizottság úgy véli, hogy nem volt köteles kiterjeszteni a hivatalos vizsgálati eljárást sem eljárást megindító kiegészítő határozat elfogadásával, sem helyesbített határozat közzétételével.
30.
Az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének első albekezdése értelmében, ha a Bizottság – azt követően, hogy felhívta az érintett feleket észrevételeik megtételére – megállapítja, hogy egy állam által vagy állami forrásból nyújtott támogatás az EUMSZ 107. cikk értelmében nem egyeztethető össze a belső piaccal, vagy hogy az ilyen támogatást visszaélésszerűen használják fel, úgy határoz, hogy az érintett állam köteles a Bizottság által kitűzött határidőn belül a támogatást megszüntetni vagy módosítani.
31.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárás nélkülözhetetlen akkor, ha a Bizottságnak komoly nehézséget okoz annak megállapítása, hogy valamely intézkedés az EUMSZ 107. cikk értelmében vett támogatásnak minősül‑e, valamint annak értékelése, hogy valamely támogatás összeegyeztethető‑e a belső piaccal. (
15
) Ennek az eljárásnak kettős célja van: egyrészt, hogy a határozatának meghozatala előtt lehetővé tegye a Bizottság számára az ügy valamennyi körülményéről való teljes körű tájékozódást, másrészt, hogy megvédje az esetleges érdekelt harmadik személyek jogait. (
16
)
32.
Ez utóbbi tekintetben a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy még ha a támogatások tárgyában folytatott eljárás – általános jellege alapján – olyan eljárás, amelyet kizárólag a támogatás nyújtásáért felelős tagállammal szemben indítanak (
17
), az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése arra kötelezi a Bizottságot, hogy amikor hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról határoz valamely támogatási intézkedéssel kapcsolatban, tegye lehetővé az érdekelt felek számára, hogy előterjeszthessék észrevételeiket. (
18
)
33.
E kötelezettség terjedelmét a 2015/1589 rendelet 1. cikkének h) pontja határozza meg, amely az „érdekelt felek” kategóriájába sorol többek között minden vállalkozást, amelynek érdekeit a támogatás nyújtása érintheti, különösen a támogatás kedvezményezettjét.
34.
A Bíróság azt is pontosította, hogy valamely értesítésnek az Európai Unió Hivatalos Lapjában való közzététele megfelelő eszköz arra, hogy valamennyi érdekelt felet értesítsék az eljárás megindításáról. E közlemény arra szolgál, hogy a Bizottság ez utóbbiaktól minden olyan információt beszerezhessen, amely a jövőben segíti az eljárása lefolytatásában. Az említett közlemény garanciát nyújt az érintett köröknek arra is, hogy meghallgassák őket (
19
).
35.
Végül emlékeztetni kell arra, hogy még ha az érdekelt felek nem is érvényesíthetik a védelemhez való jogot a hivatalos vizsgálati eljárás során, mivel ez az eljárás nem bír kontradiktórius jelleggel, (
20
) megilleti őket az a jog, hogy a Bizottság által lefolytatott közigazgatási eljárásban az eset körülményeire tekintettel megfelelő mértékben részt vegyenek (
21
).
36.
A jelen ügyben a megtámadott ítélet 36–41. pontjában a Törvényszék elutasította a fellebbező azon érvét, amely szerint a régi HelB értékesítését követően a Bizottság köteles lett volna kiegészíteni vagy helyesbíteni az eljárást megindító határozatot (
22
).
37.
A Törvényszék lényegében egyrészt úgy ítélte meg, hogy a Bizottság nem módosította az eljárást megindító határozatban a vitatott intézkedések kedvezményezettjével, sem általánosabban valamely támogatás fennállásával vagy a belső piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban általa végzett elemzést.
38.
Másrészt a Törvényszék megállapította, hogy az a körülmény, hogy a vitatott határozat rendelkező részében a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a vitatott intézkedésekből eredő támogatás visszatérítésére vonatkozó kötelezettséget az új HelB‑re is ki kell terjeszteni a régi és az új HelB közötti gazdasági folytonosság miatt, nem lehet az intézkedések azon kedvezményezettjének módosításával azonosítani, amely tekintetében a Bizottságnak értékelnie kell a támogatás fennállását és annak a belső piaccal való összeegyeztethetőségét.
39.
Véleményem szerint ez az érvelés nem fogadható el.
40.
Emlékeztetni kell arra, hogy a 2015/1589 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése meghatározza azt a kötelező tartalmat, amelyet a hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozatnak magában kell foglalnia. E rendelkezés megköveteli, hogy a Bizottság az említett határozatban összefoglalja az ezen eljárás keretében lefolytatandó vizsgálathoz szükséges vonatkozó ténybeli és jogi kérdéseket, belefoglalja a szóban forgó intézkedés támogatásként való előzetes értékelését, és kifejtse az ezen intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban felmerült kétségeket.
41.
Ami a 2015/1589 rendelet 6. cikkének (1) bekezdéséből eredő „vonatkozó ténybeli és jogi kérdések” kifejezést illeti, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából lényegében az következik, hogy azt a hivatalos vizsgálati eljárás céljaira, különösen azon célra tekintettel kell értelmezni, hogy az érdekeltek előterjeszthessék észrevételeiket azon indokokkal kapcsolatban, amelyek a Bizottságot ezen eljárás megindítására vezették, ily módon biztosítva az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének hatékony érvényesülését (
23
).
42.
Egyébiránt, még ha a Bíróság ítélkezési gyakorlatában e tekintetben nem is foglalt kifejezetten állást, a Törvényszék több alkalommal kimondta, hogy a támogatás kedvezményezettjének azonosítása (
24
), amennyiben az a hivatalos vizsgálati eljárás megindításának szakaszában lehetséges, (
25
) a 2015/1589 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vett vonatkozó kérdésnek minősül. A Bizottság ugyanis – amennyiben megállapítja a végrehajtott jogellenes támogatás fennállását – ezen azonosítás alapján kötelezi az érintett tagállamot, hogy tegye meg a visszatéríttetéséhez szükséges valamennyi intézkedést. (
26
)
43.
Ezen ítélkezési gyakorlat – amelyet véleményem szerint a Bíróság könnyen átvehet – alapjai a támogatás tényleges kedvezményezettjét illetően is érvényesek maradnak, mivel a visszafizetési kötelezettség ez utóbbit terheli abban az esetben, ha – mint a jelen ügyben is – a Bizottság megállapítja a támogatás eredeti kedvezményezettjével való gazdasági folytonosságát. E tényleges kedvezményezettet tehát a 2015/1589 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vett vonatkozó kérdésnek kell tekinteni, és ennélfogva – feltéve, hogy e tényleges kedvezményezett azonosítása akár csak előzetes jelleggel lehetséges ebben a szakaszban – kötelezően szerepelnie kell a hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozat indokolásában.
44.
Ugyanakkor a jelen ügyben az a kérdés merül fel, hogy amennyiben a tényleges kedvezményezett személye csak azután válik ismertté, hogy a Bizottság által az érdekelt felek számára a 2015/1589 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének megfelelően előírt határidő lejárt, a végleges határozat elfogadása előtt közzé kell‑e tenni egy új, vagy legalábbis egy helyesbített határozatot.
45.
E tekintetben mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy az állami támogatásokra vonatkozó eljárást szabályozó jogi szövegek nem rendelkeznek kifejezetten valamely folyamatban lévő eljárásban eljárást megindító kiegészítő vagy helyesbített határozat elfogadásának lehetőségéről.
46.
Mindazonáltal a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint e megállapítás nem járhat azzal a következménnyel, hogy a megtiltsa a hivatalos vizsgálati eljárás ilyen helyesbítését vagy adott esetben kiterjesztését, amennyiben az eljárást megindító eredeti határozat hiányos tényeken vagy e tények téves jogi minősítésén alapul (
27
).
47.
A Bíróság ítélkezési gyakorlata továbbá annak megállapítására is késztet, hogy a hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozat nem csak akkor alapul hiányos tényeken, ha a Bizottság nem hivatkozott a határozat elfogadásakor ismert tényekre, hanem akkor is, ha új vagy eltérő tények merülnek fel ezen eljárás során. (
28
)
48.
Ebből következik, hogy amennyiben valamely tény a 2015/1589 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „vonatkozó kérdésnek” minősülhet, annak a hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozat indokolásában való hiánya, illetve hiányos vagy akár téves jellege arra kötelezi a Bizottságot, hogy kiegészítő vagy helyesbített határozatot hozzon (
29
), függetlenül attól, hogy e tény ezen eljárás megindításánál korábbi, vagy sem.
49.
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy – amint az a megtámadott ítélet 42–46. pontjából kitűnik – a Bizottságot 2015 júniusától kezdődően tájékoztatták a régi HelB tevékenységeinek átruházására irányuló folyamatról, és hogy három és fél év telt el ezen átruházás időpontja és a vitatott határozat elfogadásának időpontja között. Ráadásul a régi és az új HelB közötti átruházás következtében a Bizottság a vitatott határozat 2. cikkében megállapította az e két vállalkozás közötti gazdasági folytonosságot, és ennek alapján a fellebbezőnek az e határozat 1. cikkében meghatározott kötelezettségét a szóban forgó támogatás visszatérítésére.
50.
Véleményem szerint a fenti megállapításokból egyértelműen kitűnik, hogy a hivatalos eljárás során a Bizottság által ténylegesen lefolytatott vizsgálat – amely a vitatott határozat rendelkező részében tükröződött – meghaladta az ezen eljárást megindító határozatban eredetileg meghatározott vizsgálat terjedelmét. Az eljárást megindító határozat ugyanis nem hivatkozott a régi és az új HelB közötti átruházásra – annak későbbi bekövetkezése miatt –, jóllehet a Bizottság ezen átruházást a vizsgálata egyik fő szempontjának tekintette abból a célból, hogy a fellebbezőt a szóban forgó támogatás tényleges kedvezményezettjeként jelölje meg.
51.
Márpedig ez egyrészt jól mutatja, hogy a régi és az új HelB közötti átruházás, miután a Bizottság tudomására jutott, a 2015/1589 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vonatkozó kérdéssé vált a vizsgálat során, és hogy a hivatalos eljárást megindító határozat ezért a vonatkozó kérdések hiányos ismertetésén alapult.
52.
Másrészt, mivel a hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozatot nem egészítették ki annak érdekében, hogy a fellebbezőt azonosítsák a támogatás tényleges kedvezményezettjeként, eltérés figyelhető meg a Bizottság által végzett vizsgálat kerete és a Bizottság azon kötelezettsége között, hogy az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének és a 2015/1589 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének megfelelően fel kell szólítania az érdekelt feleket.
53.
Különösen a fellebbezőt – mivel nem azonosították a szóban forgó támogatás tényleges kedvezményezettjeként – a Bizottság előtti eljárás egyetlen szakaszában sem szólították fel észrevételeinek az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti megtételére, holott a hivatalos vizsgálati eljárás egyik vonatkozó kérdése által közvetlenül érintett érdekelt fél volt. Amint arra a fellebbező hivatkozik, még ha a támogatás eredeti kedvezményezettjével összehasonlítható helyzetben is volt, nem volt a legcsekélyebb lehetősége sem arra, hogy a szóban forgó támogatás tényleges előnyére vonatkozó saját észrevételeit, releváns információkat és bizonyítékokat terjesszen elő azt megelőzően, hogy a Bizottság meghozta a visszatéríttetésére vonatkozó határozatát.
54.
Az eljárásban érdekelt többi felet is fel kellett volna szólítani arra, hogy tegyék meg észrevételeiket a régi és az új HelB közötti gazdasági folytonosságra vonatkozóan. E tekintetben elegendő rámutatni például arra, hogy a fellebbezővel versenytárs vállalkozások, amelyek a Bizottság előtt panaszt nyújtottak be, lehet, hogy észrevételeket akartak volna tenni a támogatásnak a régi HelB tevékenységének átruházását követően a piacon versenytársukká vált új HelB‑vel való visszatéríttetésével kapcsolatban. Márpedig, mivel a Bizottság semmilyen kiegészítő határozatot nem tett közzé a hivatalos vizsgálati eljárás során bekövetkezett ezen új tényről való tájékoztatás érdekében, e versenytársaknak sem volt lehetőségük arra, hogy erről a kérdésről nyilatkozzanak.
55.
A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy mivel a hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozat eredetileg nem tartalmazott minden olyan vonatkozó kérdést, amelyre a Bizottság ezt követően az elemzését alapította, egy kiegészítő határozatot kellett volna közzétennie az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdéséből és a 2015/1589 rendelet 6. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségek teljesítése érdekében (
30
).
56.
Az előző megállapítást nem vonhatják kétségbe a Bizottság érvei.
57.
Először is – a Bizottság állításával ellentétben – meg kell állapítani, hogy amennyiben a vitatott határozatban elvégzett vizsgálat a fellebbezőt a szóban forgó támogatás visszatérítéséért felelős kedvezményezettként azonosítja, a Törvényszék nem állapíthatta volna meg – anélkül, hogy hibát követett volna el –, hogy a Bizottság által az eljárást megindító határozatban a vitatott intézkedések kedvezményezettjével kapcsolatban végzett elemzés nem módosult. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a támogatás eredeti kedvezményezettje lényegében megszűnt, és már csak maradványvagyonnal rendelkezett, ami azt eredményezte, hogy a Bizottság szerint a támogatás tényleges kedvezményezettjeként a fellebbező lett az egyetlen olyan vállalkozás, amelytől a támogatás visszatérítése követelhető volt.
58.
Másodszor, a Bíróság részére általam javasolt megközelítés nem változtatja meg – amint azt a Bizottság állítja – a Bizottság és az érintett tagállam közötti hivatalos vizsgálati eljárásnak a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatában leírt kétoldalú jellegét. Éppen ellenkezőleg, ez a megközelítés azon kötelezettségek tiszteletben tartására irányul, amelyek teljesítésére az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének és a 2015/1589 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének szövege kifejezetten a Bizottságot kötelezi az e rendelkezések által az érdekelt felek számára elismert jogokat illetően.
59.
Harmadszor a fenti értékelést nem vonhatja kétségbe az a tény, hogy a Bizottság – amint arra hivatkozik – hatáskörrel rendelkezik a támogatás tényleges kedvezményezettjére vonatkozó kapcsolódó és kiegészítő határozatok elfogadására. Egyrészt ugyanis meg kell állapítani, hogy ez nem valósult meg a jelen ügyben, amelyben a Bizottság úgy határozott, hogy a hivatalos vizsgálati eljárást követően közvetlenül a vitatott határozatban határoz a támogatás tényleges kedvezményezettjéről. Másrészt rá kell mutatni arra, hogy a kapcsolódó és kiegészítő határozatok elfogadásakor a támogatás tényleges kedvezményezettje észrevételeket tehet egy másik vállalkozással való gazdasági folytonosságra vonatkozóan, ami a jelen ügyben bizonyosan nem így történt.
60.
Ebből következik, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 41. pontjában megállapította, hogy a Bizottság a régi HelB és a fellebbező közötti vagyonátruházást követően nem volt köteles eljárást megindító kiegészítő határozatot közzétenni.
61.
E körülmények között véleményem szerint az első jogalap első részének helyt kell adni, aminek alapján a Bíróságnak hatályon kívül kell helyeznie a megtámadott ítéletet anélkül, hogy a jelen jogalap másik két részéről vagy a fellebbező által hivatkozott második jogalapról határoznia kellene.
62.
Egyébiránt emlékeztetek arra, hogy ha a per állása megengedi, az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének első bekezdése értelmében az ügyet maga a Bíróság is érdemben eldöntheti.
63.
A jelen ügyben, mivel a fellebbező által a Törvényszékhez benyújtott megsemmisítés iránti kereset olyan jogalapokon alapul, amelyek a Törvényszék előtt kontradiktórius vita tárgyát képezték, és amelyek vizsgálatához véleményem szerint nem szükséges semmilyen további pervezető intézkedés meghozatala vagy bizonyításfelvétel elrendelése, úgy vélem, hogy a Bíróság végleges döntést tudna hozni a jelen jogvitában.
64.
Meg kell ugyanis állapítani, hogy a fellebbező által a Törvényszék előtt felhozott első megsemmisítési jogalap lényeges eljárási hibán alapult, mivel a vitatott határozatot az eljárási jogainak megsértésével fogadták el.
65.
E tekintetben a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az a kötelezettség, hogy a hivatalos vizsgálati eljárás megindításakor fel kell hívni az érdekelt feleket észrevételeik megtételére, lényeges eljárási szabálynak minősül, és hogy a 2015/1589 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vett vonatkozó kérdésnek a hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozatból való kihagyását úgy kell tekinteni, hogy ezen eljárási szabály megsértésének minősül, amely e határozat ipso iure megsemmisítését vonja maga után. (
31
)
66.
Ugyanilyen értelemben természetesen el kell ismerni ezt a következményt akkor is, ha a Bizottság tévesen nem tett közzé eljárást megindító kiegészítő határozatot azután, hogy a 2015/1589 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vonatkozó kérdésnek minősülő új tény merült fel.
67.
A jelen ügyben, mivel az eljárást megindító kiegészítő határozat Bizottság általi közzétételének hiánya lényeges eljárási szabály megsértésének minősül, helyt kell adni a fellebbező által a Törvényszék előtt hivatkozott, megsemmisítésre irányuló első jogalapnak, és az általa a keresetében előadott kérelmeknek megfelelően meg kell semmisíteni a vitatott határozatot.
68.
A fenti megfontolások összességére tekintettel a jelen jogalap második és harmadik részét csak másodlagosan, és csak arra az esetre vizsgálom meg röviden, ha Bíróság nem követi a fenti javaslataimat.
2. Az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése Törvényszék által megállapított megsértésének eljárási szabálytalanságként való minősítésére vonatkozó, második részről
69.
Első jogalapjának második részében a fellebbező úgy véli, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a közigazgatási eljárásban való részvételhez való jogának megsértése nem minősül lényeges eljárási szabály megsértésének, hanem csupán olyan eljárási szabálytalanságnak, amely csak akkor eredményezhette volna a vitatott határozat megsemmisítését, ha bizonyítást nyerne, hogy e szabálytalanság hiányában ez utóbbi határozatnak más lehetett volna a tartalma.
70.
A Bizottság vitatja ezeket az érveket. Bár egyetért a Törvényszék azon következtetésével, hogy nem került sor lényeges eljárási szabály megsértésére, úgy véli, hogy a Bíróságnak meg kellene változtatnia a megtámadott ítélet indokolását, mivel véleménye szerint nem követett el szabálytalanságot azáltal, hogy a fellebbezőt nem vonta be szorosabban a hivatalos vizsgálati eljárásba.
71.
Előzetesen meg kell állapítani, hogy az első jogalap jelen része azon az előfeltevésen alapul, amely szerint – a fenti elemzésemből eredő következtetéssel ellentétben – a Bizottság nem volt köteles eljárást megindító kiegészítő határozatot közzétenni azt követően, hogy a régi HelB átruházta a tevékenységét a fellebbezőre. Márpedig e megállapítás nem zárja ki, hogy mindazonáltal az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése alapján a Bizottság köteles lett volna bevonni a fellebbezőt az eljárásba.
72.
E tekintetben a Törvényszék a megtámadott ítélet 48. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy a jelen ügy sajátos körülményei indokolták, hogy a Bizottság, mivel meg kívánta vizsgálni a régi és az új HelB tevékenységei közötti gazdasági folytonosság kérdését, a fellebbezőt szorosabban vonja be az eljárásba a vitatott intézkedések tényleges kedvezményezettjeként. A Bizottság azáltal, hogy nem tette lehetővé a fellebbező számára, hogy benyújtsa a gazdasági folytonosság kérdésére vonatkozó észrevételeit, – a Törvényszék szerint – megsértette az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében biztosított jogot.
73.
Ami először is a Bizottság által előterjesztett, az indokolás megváltoztatására irányuló kérelmet illeti, egyetértek a Törvényszék értékelésével abban az értelemben, hogy a fellebbezőt szorosabban be kellett volna vonni a hivatalos vizsgálati eljárásba, így az ilyen bevonás hiánya az eljárási jogainak megsértését eredményezte.
74.
Amint ugyanis arra a jelen indítvány 47. pontjában rámutattam, a Bíróság kimondta, hogy fennállhatnak olyan körülmények melyek között az eljárást megindító határozatban hivatkozott tényekhez képest új vagy eltérő tények megállapítása szükségessé teheti az érdekelt felek szorosabb részvételét az eljárásban (
32
).
75.
A jelen ügyben a Törvényszék a fent hivatkozott ítélkezési gyakorlat fényében helyesen állapította meg, hogy a régi HelB tevékenységeinek az új HelB részére történő átruházása olyan körülménynek minősül, amely indokolja a fellebbezőnek a hivatalos vizsgálati eljárásban való részvételét, különös tekintettel arra, hogy a Bizottság ezen eljárás során megvizsgálta a régi és az új HelB tevékenységei közötti gazdasági folytonosság kérdését, és a vitatott határozat indokolását és rendelkező részét az e vizsgálatból levont következtetésekre alapította.
76.
Márpedig, mivel a Bizottság a vitatott intézkedések tényleges kedvezményezettje minőségében soha nem vonta be az eljárásba a fellebbezőt, noha ezen eljárás végén úgy határozott, hogy a szóban forgó támogatás visszatéríttetésére vonatkozó kötelezettséget kiterjeszti rá, nem tartotta tiszteletben a fellebbezővel szemben fennálló eljárási kötelezettségeit.
77.
Következésképpen úgy vélem, hogy helyes a Törvényszék azon következtetése, amely szerint a Bizottság megsértette a fellebbezőnek az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében biztosított jogát.
78.
Az indokolásnak a Bizottság által kért megváltoztatását véleményem szerint el kell utasítani.
79.
Másodszor, ami az abból eredő jogi következményeket illeti, hogy a Bizottság nem teljesítette a fellebbezővel szemben fennálló eljárási kötelezettségeit, a Törvényszék a megtámadott ítélet 49–51. pontjában ezt a jogsértést „eljárási szabálytalanságnak” minősítette.
80.
A Törvényszék lényegében úgy ítélte meg, hogy az abban megnyilvánuló jogsértés, hogy a fellebbezőt nem vonták be a hivatalos vizsgálati eljárásba, nem a Bizottságot ezen eljárás megindításának időpontjában terhelő kötelezettségekkel kapcsolatos, amely alapján a Törvényszék lényeges eljárási szabály megsértését állapította volna meg, hanem a Bizottság azon kötelezettségével, amelynek alapja az érdekelt feleknek az észrevételeik megtételére történő felszólítását követően, de a vitatott határozat meghozatalát megelőzően bekövetkezett különleges körülmény. A Törvényszék e tekintetben a Bizottság kontra Freistaat Bayern és társai ítéletre (
33
) támaszkodott.
81.
E körülmények között a Törvényszék arra a következtetésre jutott, hogy a vitatott határozat teljes vagy részleges megsemmisítéséről csak akkor lehet határozni, ha megállapítást nyer, hogy e szabálytalanság hiányában e határozat tartalma más lehetett volna.
82.
Véleményem szerint azonban a Törvényszék által lényeges eljárási szabály megsértése vagy vagylagosan eljárási szabálytalanság megállapítása céljából tett megkülönböztetés mesterséges előfeltevéseken alapul, mivel az érdekelt felek eljárási jogainak megsértése nem szankcionálható eltérően attól függően, hogy e jogsértés mikor következett be. Máskülönben – amint arra a fellebbező hivatkozik – azok az érdekelt felek, akik e jogállásukat a hivatalos vizsgálati eljárás megindítása előtt szerezték meg, előnyben részesülnének azokkal szemben, akik – mint a jelen ügyben is – ezen eljárás megindítását követően bekövetkezett esemény következtében később szerezték meg azt, és akikre ennélfogva szigorúbb bizonyítási kötelezettség vonatkozna az érintett jogi aktus megsemmisítése érdekében.
83.
Ezzel szemben, amint arra a jelen indítvány 48. pontjában rámutattam, a lényeges eljárási szabály megsértésének megállapítása szempontjából az egyetlen meghatározó körülmény az, hogy a Bizottság nem biztosította az érdekelt felek számára annak lehetőségét, hogy – legalábbis kezdetben – nyilatkozzanak a 2015/1589 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vett, a végleges határozatban ezt követően felhasznált „vonatkozó kérdésről”, függetlenül attól, hogy e kérdés a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását megelőzően merült‑e fel, vagy sem.
84.
Ez annál is inkább igaz abban az esetben, amikor – mint a jelen ügyben is – az az érdekelt fél, akinek észrevételeit a Bizottság nem szerezte be, éppen az, akinek a vitatott határozatban jogellenesnek és a belső piaccal összeegyeztethetetlennek minősített támogatás teljes visszatéríttetésével kell szembenéznie.
85.
A Bizottság ugyanis a Bíróság által hozzá intézett, a tárgyaláson megválaszolandó kérdést követően megerősítette, hogy a vitatott határozat szövege megakadályozza a fellebbező tényleges kedvezményezetti minőségének újragondolását, és azon támogatás összegének módosítását, amelyet a vitatott határozat rendelkező része szerint e fellebbezőnek vissza kell térítenie Finnország részére. A fellebbező a maga részéről megerősítette, hogy mind a vitatott határozat állami szintű végrehajtásával megbízott hatóságok, mind pedig a legmagasabb szintű nemzeti bíróságok az említett határozat ezen értelmezésének megfelelően jártak el.
86.
Ebből következik, hogy a fellebbezőnek nem volt lehetősége arra, hogy észrevételeket terjesszen elő sem a Bizottság előtt – mivel ez utóbbi nem biztosított számára ilyen lehetőséget –, sem a nemzeti hatóságok előtt – mivel ez utóbbi esetben a vitatott határozat indokolása és rendelkező része kimerítette az e hatóságokat a fellebbező által a régi HelB tevékenységeinek megszerzését követően szerzett tényleges előny értékelése vonatkozásában megillető mérlegelési mozgásteret.
87.
Következésképpen, bár megértem azokat a pragmatikus jellegű megfontolásokat – nevezetesen annak szükségességét, hogy a Bizottság által lefolytatott közigazgatási eljárások ne ütközzenek szükségtelen akadályokba –, amelyek alátámasztják azt az ítélkezési gyakorlatot, amely szerint bizonyítani kell, hogy valamely megtámadott határozat az eljárási szabálytalanság megállapítását követően más eredményre vezethetett volna, nem hiszem, hogy a fellebbezőnek a jelen ügyben fennálló helyzetét alátámasztaná egy ilyen megközelítés, amelynek az Európai Unió Alapjogi Chartájának 41. cikkével való összeegyeztethetősége számomra erősen kérdésesnek tűnik.
88.
A fentiekre tekintettel tehát azt javaslom a Bíróságnak, hogy állapítsa meg, hogy a fellebbezőt megillető, az eljárásban való részvételhez való jog megsértése lényeges eljárási szabály megsértésének minősül, amely önmagában a vitatott határozat megsemmisítését vonja maga után anélkül, hogy a fellebbezőnek további bizonyítást kellene teljesítenie.
89.
Egyébiránt a fenti 58. pontban kifejtett véleményhez hasonlóan szeretnék rámutatni arra, hogy az általam a Bíróságnak javasolt megközelítés nem alkalmas arra, hogy kétségbe vonja a Bizottság és a tagállam közötti hivatalos vizsgálati eljárás kétoldalú jellegét. Éppen ellenkezőleg, e megközelítés arra irányul, hogy EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében biztosított eljárási jogok vonatkozásában megfelelő jogi védelmet biztosítson a fellebbező mint érintett fél számára, akinek a legcsekélyebb lehetősége sem volt arra, hogy kifejtse észrevételeit a vitatott határozat őt közvetlenül érintő egyik döntő elemével kapcsolatban.
90.
Ezenkívül e megközelítés nem ellentétes a Törvényszék által az érvelésének alátámasztása érdekében hivatkozott Bizottság kontra Freistaat Bayern és társai ítélettel. Ebben az ítéletben ugyanis a Bíróság kimondta, hogy valamely vonatkozó kérdésnek a hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozatból való kihagyását úgy kell tekinteni, hogy lényeges eljárási szabály megsértésének minősül. A Bíróság ugyanakkor egyáltalán nem zárta ki, hogy e jogi minősítés az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében biztosított jog Bizottság általi megsértésére is alkalmazható legyen, nem a hivatalos vizsgálati eljárás elején, hanem annak során.
91.
Végezetül a javasolt megközelítés nem mond ellent a Bíróság által a megtámadott ítéletben szintén hivatkozott Bizottság kontra Gmina Miasto Gdynia és Port Lotniczy Gdynia Kosakowo ítéletnek (
34
) és az Autostrada Wielkopolska kontra Bizottság és Lengyelország ítéletnek (
35
) sem. Az e két ítélet alapjául szolgáló ügyek a jogi háttérnek a támogatási intézkedésre vonatkozó hivatalos vizsgálati eljárás során történő módosítására vonatkoztak. A Bíróság a korábbi ítélkezési gyakorlatának (
36
) fényében lényegében kimondta, hogy amennyiben változás következik be a jogi szabályozásban azt követően, hogy a Bizottság lehetővé tette az érdekelt felek számára, hogy benyújtsák észrevételeiket, és azt megelőzően, hogy a Bizottság valamely tervezett támogatásra vonatkozó határozatot hoz, az a körülmény, hogy nem hívja fel e feleket újabb észrevételek benyújtására, önmagában nem alkalmas arra, hogy e határozat megsemmisítését vonja maga után. A jelen ügyben az említett ítéletekből eredő tényállástól eltérően ismét meg kell állapítani, hogy a fellebbezőnek a legcsekélyebb lehetősége sem volt arra, hogy észrevételeket terjesszen a Bizottság elé.
92.
E körülmények között tehát véleményem szerint az első jogalap második részének helyt kell adni.
93.
Egyébként, mivel e rész elfogadása ugyanolyan jogi következményekkel járna a vitatott határozatra nézve, mint az első rész általam javasolt elfogadása, a jelen indítvány 62–67. pontjában kifejtett megfontolásokat is alkalmazni kell.
3. Az arra alapított harmadik részről, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a Bizottság által elkövetett közigazgatási szabálytalanság nem eredményezhetett volna eltérő határozatot
94.
Az első jogalap harmadik részében a fellebbező a Törvényszék azon megállapítását vitatja, amely szerint a vitatott határozatnak nem lehetett volna más tartalma, ha a fellebbező a közigazgatási eljárás során elő tudta volna terjeszteni a gazdasági folytonosság kérdésére vonatkozó észrevételeit. A fellebbező lényegében azt állítja, hogy további észrevételeket tehetett volna azon kérdéssel kapcsolatban, hogy a szóban forgó támogatást ténylegesen átruházták‑e rá, és bizonyítékokat terjeszthetett volna elő különösen a tevékenység átruházására, az érintett piac feltételeire, a vételár piacnak való megfelelőségére és a gazdasági folytonosságra vonatkozóan.
95.
A Bizottság visszautasítja ezeket az érveket. Álláspontja szerint a fellebbező valójában a megtámadott ítéletben a Törvényszék által vizsgált első jogalap keretében végzett ténybeli értékelést vitatja. Márpedig ilyen vitatás fellebbezés keretében csak abban az esetben elfogadható, ha a tények elferdítésére hivatkoznak, ami a Bizottság szerint a jelen ügyben nem áll fenn.
96.
Előzetesen meg kell állapítani, hogy a jelen rész vizsgálata azt feltételezi, hogy a Bíróság úgy ítéli meg, hogy a fellebbezőnek a Bizottság által a hivatalos vizsgálati eljárásba való bevonásának hiánya – amint azt a Törvényszék a megtámadott ítéletben megállapította – eljárási szabálytalanságnak, nem pedig lényeges eljárási szabály megsértésének minősül.
97.
E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az eljárási jogainak megsértésére hivatkozó felperesnek nem azt kell bizonyítania, hogy az érintett uniós intézmény határozatának eltérő lett volna a tartalma, csupán azt, hogy ez az eset nem teljességgel kizárt (
37
). Ezt a kérdést mindenesetre az egyes ügyek sajátos ténybeli és jogi körülményei alapján kell megítélni. (
38
)
98.
Másfelől az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az eszközátruházásban részes társaságok közötti gazdasági folytonosság vizsgálatakor több tényezőt is figyelembe kell venni, így az átruházás tárgyát, azaz az eszközöket és kötelezettségeket, a munkaerő folytonosságát, a vagyoni eszközök egyben tartását, az átruházási árat, az átvevő vállalkozás és az eredeti vállalkozás részvényeseinek vagy tulajdonosainak azonosságát, az átruházás időpontját, amely történhet a vizsgálat megkezdése, az eljárás megindítása vagy a végleges határozat meghozatala után, és végül az ügylet gazdasági logikáját (
39
).
99.
A jelen ügyben a Törvényszék a megtámadott ítélet 52–63. pontjában megvizsgálta a fellebbező által annak bizonyítása érdekében megfogalmazott érveket, hogy ha a vitatott határozat elfogadását megelőzően lehetősége lett volna arra, hogy a Bizottság által lefolytatott közigazgatási eljárás során meghallgassák, az e határozatban foglalt, a régi és az új HelB közötti gazdasági folytonosságra vonatkozó értékelés eltérő lehetett volna. A Törvényszék azonban arra a következtetésre jutott, hogy a fellebbező az állításával ellentétben ezt nem bizonyította.
100.
A jelen fellebbezés keretében a Bizottsághoz hasonlóan elegendő megállapítani, hogy a fellebbező nem ad elő a Törvényszék előtt már előadottaktól eltérő érveket. A fellebbező ugyanis annak állítására szorítkozik – amint azt a megsemmisítés iránti keresetben már megtette –, hogy döntő kiegészítő információkat adott volna át a Bizottságnak azon kérdést illetően, hogy a szóban forgó támogatást átruházták‑e rá. Ezzel azonban elmulasztja kifejteni különösen azt, hogy a Törvényszék értékelése mely tekintetben téves.
101.
E körülmények között úgy vélem, hogy a fellebbezőnek nem sikerül kétségbe vonnia a megtámadott ítélet 64. pontjában foglalt azon következtetést, amely szerint észrevételei nem módosíthatták volna a Bizottság határozatát, ha a hivatalos vizsgálati eljárás során lehetősége lett volna ezen észrevételek előterjesztésére.
102.
Az első jogalap harmadik részének véleményem szerint nem lehet helyt adni.
4. Közbenső következtetés
103.
A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság adjon helyt az első jogalap első részének, vagy másodlagosan ugyanezen jogalap második részének.
104.
A Bíróságnak mindkét esetben hatályon kívül kell helyeznie a megtámadott ítéletet, amennyiben úgy határoz, hogy e részek egyikének helyt ad, és az Európai Unió Bírósága alapokmányának 61. cikke értelmében helyt kell adnia a fellebbező által a Törvényszék elé terjesztett megsemmisítés iránti keresetnek, és meg kell semmisítenie a vitatott határozatot.
105.
Ezzel szemben, ha a Bíróság nem értene egyet a fenti javaslatokkal, és elutasítaná az első jogalap első és második részét, úgy a harmadik részt is, valamint e jogalap egészét el kell utasítani.
B.
Az arányosság elvének megsértésére alapított, második jogalapról
106.
A fellebbezés második jogalapjával a fellebbező azt kifogásolja, hogy a Törvényszék elutasította a keresetnek az arányosság elvének megsértésére alapított, negyedik jogalapját. A fellebbező lényegében arra hivatkozott a Törvényszék előtt, hogy a vitatott határozat sérti az arányosság elvét, mivel a finn hatóságokat a támogatás olyan visszatéríttetésére kötelezte, amely meghaladja azt a tényleges előnyt, amelyhez a fellebbező a régi HelB tevékenységei átruházásának következményeként jutott.
107.
A Bizottság vitatja ezeket az érveket. Arra hivatkozik, hogy különbség van a gazdasági folytonosság megállapítása és azon mérték meghatározása között, amelyben a visszatérítést a különböző kedvezményezettekkel szemben végre kell hajtani. A gazdasági folytonosság megállapításához tehát a Bizottság szerint nem szükséges meghatároznia a jogellenes állami támogatásnak a kedvezményezettek által visszatérítendő részét. A Bizottság azt állítja, hogy – amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 159. pontjában emlékeztetett – nem volt köteles meghatározni, hogy azt a támogatást, amelynek visszatéríttetését a vitatott határozat elrendelte, milyen mértékben kell a fellebbezővel visszatéríttetni, és hogy a Finn Köztársaság kötelessége a szükséges intézkedések meghozatala a visszafizetendő összegek tényleges behajtása érdekében.
108.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint egy jogellenes támogatás visszatéríttetés útján történő megszüntetése a támogatás jogellenessége megállapításának logikus következménye, és a korábbi helyzet visszaállítását célozza. E cél akkor valósul meg, amikor a szóban forgó – indokolt esetben késedelmi kamattal növelt – támogatásokat visszatéríti a kedvezményezett, vagy másként fogalmazva azon vállalkozások, amelyek abból ténylegesen részesültek. E támogatás visszatéríttetése önmagában nem tekinthető az EUM‑Szerződés állami támogatásokra vonatkozó rendelkezéseinek célkitűzéseit illetően aránytalan intézkedésnek. (
40
)
109.
Szintén az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy – amint az már megállapításra került – egy társaságnak juttatott támogatás visszatérítésére irányuló kötelezettség kiterjeszthető egy olyan új társaságra, amelyre a támogatás által kedvezményezett társaság átruházta eszközei egy részét, amennyiben ezen átruházás alapján megállapítható, hogy gazdasági folytonosság áll fenn a két társaság között.
110.
Véleményem szerint mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság a tárgyaláson a Bíróság által feltett kérdésre válaszolva megerősítette, (
41
) hogy a vitatott határozat szövege nem teszi lehetővé a fellebbező tényleges kedvezményezetti minőségének újragondolását, és azon támogatás összegének módosítását, amelyet a vitatott határozat rendelkező része szerint a fellebbező köteles visszafizetni Finnországnak. A fellebbező a maga részéről megerősítette, hogy mind a vitatott határozat állami szintű végrehajtásával megbízott hatóságok, mind a nemzeti legfelsőbb szintű bíróságok úgy vélték, hogy egyáltalán nem rendelkeznek mérlegelési mozgástérrel azon tényleges előny értékelését illetően, amelyben a fellebbező a régi HelB tevékenységeinek megszerzését követően ténylegesen részesült.
111.
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 159. pontjában tévesen állapította meg, hogy a Bizottság nem köteles meghatározni, hogy a vitatott intézkedésekből eredő támogatást milyen mértékben kell visszatéríttetni a fellebbezővel. A Finn Köztársaságnak mint a vitatott határozat címzettjének ugyanis nem volt lehetősége a fellebbezővel visszatéríttetendő összeg módosítására.
112.
Ezzel együtt rá kell mutatni arra, hogy a fellebbező érvelésével a Törvényszéknek a gazdasági folytonosságra vonatkozó vizsgálatából eredő értékelését, és különösen az e bíróság által azon érv kapcsán tett megállapításokat kérdőjelezi meg, amely szerint a régi HelB tevékenységeinek átruházása során alkalmazott eladási ár nem tükrözte megfelelően a piaci árat.
113.
Ugyanakkor, mivel a fellebbező nem vitatta a Törvényszéknek az elsőfokú eljárásban előterjesztett második, a régi és az új HelB közötti gazdasági folytonosság fennállására vonatkozó bizottsági értékelésre vonatkozó értékelését, meg kell állapítani, hogy az ítélet e kérdésre vonatkozó megállapításai, amelyekre egyébként kiterjed az ítélet rendelkező része, ítélt dolognak minősülnek. (
42
) Ez szükségképpen magában foglalja azon támogatás összegének meghatározását, amelynek a fellebbezővel való visszatéríttetésére a Bizottság kötelezte a finn hatóságokat.
114.
E körülmények között és a fenti 108. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlattal összhangban meg kell állapítani, hogy a fellebbező által előadott érvek nem kérdőjelezhetik meg a visszatéríttetés összegének arányosságát.
115.
A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor megállapította, hogy a Bizottság nem sértette meg az arányosság elvét.
116.
Ennélfogva a fellebbezés második jogalapját, valamint – amennyiben a Bíróság az első jogalapot is elutasítja – a fellebbezést teljes egészében el kell utasítani.
VII. A költségekről
117.
A Bíróság eljárási szabályzatának 137. cikke alapján, amely e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazandó, a költségekről az eljárást befejező ítéletben kell határozni.
118.
Az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján, amelyet e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
119.
A jelen indítvány fenti 61. pontban ismertetett fő javaslata alapján, amely értelmében a jelen fellebbezés keretében a Bizottságot kell pervesztes félnek tekinteni, a fellebbező kérelmének megfelelően ez utóbbit kell kötelezni a költségek viselésére.
VIII. Végkövetkeztetés
120.
A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a következőképpen határozzon:
–
a Bíróság helyezze hatályon kívül az Európai Unió Törvényszékének 2022. szeptember 14‑iHelsingin Bussiliikenne kontra Bizottság ítéletét (T‑603/19, EU:T:2022:555);
–
a Bíróság semmisítse meg a Finnország által a Helingin Bussiliikenne Oy javára végrehajtott, SA.33846. – (2015/C) (korábbi 2014/NN) (korábbi 2011/CP) számú állami támogatásról szóló, 2019. június 28‑i (EU) 2020/1814 bizottsági határozatot;
–
a Bíróság kötelezze az Európai Bizottságot mind a Törvényszék előtti, mind a fellebbezési eljárásban felmerült saját költségein felül a Koiviston Auto Helsinki Oy részéről e két eljárásban felmerült költségek viselésére.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	T‑603/19, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2022:555.
(
3
)	A Finnország által a Helsingin Bussiliikenne Oy javára végrehajtott, SA.33846. – (2015/C) (korábbi 2014/NN) (korábbi 2011/CP) számú állami támogatásról szóló határozat (HL 2020. L 404., 10. o.; a továbbiakban: vitatott határozat).
(
4
)	Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13‑i tanácsi rendelet (HL 2015. L 248., 9. o.; a továbbiakban: 2015/1589 rendelet).
(
5
)	A jelen indítvány átveszi a Törvényszék által a megtámadott ítéletben alkalmazott, írásmóddal kapcsolatos konvenciókat.
(
6
)	Az SA.33846 (2015/C) (korábbi 2014/NN) (korábbi 2011/CP) számú állami támogatásról – Finnország – Helsingin Bussiliikenne Oy – szóló határozat (HL 2015. C 116., 22. o.; a továbbiakban: eljárást megindító határozat).
(
7
)	A megtámadott ítélet 41. pontja.
(
8
)	C‑933/19 P, EU:C:2021:905, 71. pont.
(
9
)	A megtámadott ítélet 48. pontja.
(
10
)	A megtámadott ítélet 50. pontja.
(
11
)	A megtámadott ítélet 51. pontja.
(
12
)	A megtámadott ítélet 64. pontja.
(
13
)	A megtámadott ítélet 156. pontja.
(
14
)	A megtámadott ítélet 159. pontja.
(
15
)	2023. szeptember 14‑iBizottság és IGG kontra Dansk Erhverv ítélet (C‑508/21 P és C‑509/21 P, EU:C:2023:669, 69. pont).
(
16
)	1984. március 20‑iNémetország kontra Bizottság ítélet (84/82, EU:C:1984:117, 13. pont); 2008. december 22‑iBritish Aggregates kontra Bizottság ítélet (C‑487/06 P, EU:C:2008:757, 27. pont).
(
17
)	2020. március 11‑iBizottság kontra Gmina Miasto Gdynia és Port Lotniczy Gdynia Kosakowo ítélet (C‑56/18 P, EU:C:2020:192, 73. pont).
(
18
)	2008. december 11‑iBizottság kontra Freistaat Sachsen ítélet (C‑334/07 P, EU:C:2008:709, 55. pont).
(
19
)	2020. március 11‑iBizottság kontra Gmina Miasto Gdynia és Port Lotniczy Gdynia Kosakowo ítélet (C‑56/18 P, EU:C:2020:192, 71. és 72. pont).
(
20
)	2020. március 11‑iBizottság kontra Gmina Miasto Gdynia és Port Lotniczy Gdynia Kosakowo ítélet (C‑56/18 P, EU:C:2020:192, 74. pont).
(
21
)	2008. július 17‑iAthinaïki Techniki kontra Bizottság ítélet (C‑521/06 P, EU:C:2008:422, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
22
)	Lásd még: a megtámadott ítélet 33. pontja.
(
23
)	Lásd ebben az értelemben: 2022. március 10‑iBizottság kontra Freistaat Bayern és társai ítélet (C‑167/19 P és C‑171/19 P, a továbbiakban: Bizottság kontra Freistaat Bayern és társai ítélet, EU:C:2022:176, 57. és 91. pont).
(
24
)	Eltérő rendelkezés hiányában és az állandó ismétlődés elkerülése érdekében a Bizottság által lefolytatott hivatalos vizsgálati eljárás keretében a támogatás „kedvezményezettjére” vagy „tényleges kedvezményezettjére” való hivatkozásokat úgy kell értelmezni, hogy azok e támogatás „feltételezett kedvezményezettjére” vagy „feltételezett tényleges kedvezményezettjére” vonatkoznak.
(
25
)	A Bizottság nem köteles a végleges határozatában azonosítani a támogatás kedvezményezettjét, ha ez az azonosítás nehéznek bizonyul, különösen akkor, ha támogatási programról van szó (lásd: 2014. február 13‑iMediaset ítélet, C‑69/13, EU:C:2014:71, 22. pont).
(
26
)	2006. február 22‑iLe Levant 001 és társai kontra Bizottság ítélet (T‑34/02, EU:T:2006:59, 80., 82. és 83. pont).
(
27
)	Lásd ebben az értelemben: 2013. június 13‑iHGA és társai kontra Bizottság ítélet (C‑630/11 P–C‑633/11 P, EU:C:2013:387, 50. és 51. pont).
(
28
)	Lásd ebben az értelemben: 2021. november 11‑iAutostrada Wielkopolska kontra Bizottság és Lengyelország ítélet (C‑933/19 P, EU:C:2021:905, 71. pont).
(
29
)	Kiegészítő határozat elfogadása természetesen azokban az esetekben helyénvaló, amikor az eljárást megindító eredeti határozatból hiányzik az információ, vagy hiányos e határozatban, míg a helyesbített határozat elfogadása azokban az esetekben helyénvaló, amikor az információ téves.
(
30
)	Lásd ugyanebben az értelemben: 2006. február 22‑iLe Levant 001 és társai kontra Bizottság ítélet (T‑34/02, EU:T:2006:59, 83. pont), amelyre a jelen indítvány 42. pontja hivatkozik, és amely kimondta, hogy a szóban forgó támogatás kedvezményezettje azonosításának szerepelnie kell akár az eljárást megindító határozatban, akár „a hivatalos vizsgálati eljárás későbbi szakaszában, a […] végleges [bizottsági] határozat meghozatala előtt”.
(
31
)	2008. december 11‑iBizottság kontra Freistaat Sachsen ítélet (C‑334/07 P, EU:C:2008:709, 55. pont); Bizottság kontra Freistaat Bayern és társai ítélet (94. pont).
(
32
)	Véleményem szerint ezt az ítélkezési gyakorlatot úgy kell érteni, mint amely a Bíróság által e tárgyban hivatkozott, a jelen indítvány 35. pontjában felidézett egyéb következtetésekből ered, amelyek szerint a Bizottság által lefolytatott közigazgatási eljárásban való részvételhez való jogot „az adott ügy körülményeire tekintettel” megfelelő mértékben kell biztosítani.
(
33
)	Lásd: ezen ítélet 94. pontja.
(
34
)	2020. március 11‑iBizottság kontra Gmina Miasto Gdynia és Port Lotniczy Gdynia Kosakowo ítélet (C‑56/18 P, EU:C:2020:192, 80. és 81. pont).
(
35
)	2021. november 11‑iAutostrada Wielkopolska kontra Bizottság és Lengyelország ítélet (C‑933/19 P, EU:C:2021:905, 67. és 68. pont).
(
36
)	2008. május 8‑iFerriere Nord kontra Bizottság ítélet (C‑49/05 P, EU:C:2008:259); 2008. december 11‑iBizottság kontra Freistaat Sachsen ítélet (C‑334/07 P, EU:C:2008:709).
(
37
)	Lásd többek között: 2009. október 1‑jei Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware kontra Tanács ítélet (C‑141/08 P, EU:C:2009:598, 94. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
38
)	Lásd többek között: 2013. szeptember 10‑iG. és R. ítélet (C‑383/13 PPU, EU:C:2013:533, 40. pont).
(
39
)	A Törvényszék e tekintetben álláspontom szerint megfelelő módon hivatkozik a 2018. március 7‑iSNCF Mobilités kontra Bizottság ítéletre (C‑127/16 P, EU:C:2018:165, 108. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
40
)	2024. február 28‑iGörögország kontra Bizottság végzés (C‑797/22 P, EU:C:2024:174, 72. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
41
)	Lásd: a jelen indítvány 85. pontja.
(
42
)	Lásd ebben az értelemben: 2024. március 14‑iD & A Pharma kontra Bizottság és EMA ítélet (C‑291/22 P, EU:C:2024:228, 118. pont).