62023CJ0197
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
2024. november 14. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése – Jogorvoslati lehetőségek – Hatékony bírói jogvédelem – A törvény által létrehozott független és pártatlan bíróság – Az ügyek adott bíróság bírái közötti véletlenszerű elosztására és az ítélkező testületek módosítására vonatkozó nemzeti szabályok – A fellebbezési eljárásban e szabályok megsértésére való hivatkozást tiltó rendelkezés”
A C‑197/23. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Sąd Apelacyjny w Warszawie (varsói fellebbviteli bíróság, Lengyelország) a Bírósághoz 2023. március 24‑én érkezett, 2022. április 28‑i határozatával terjesztett elő
az S. S.A.
és
a C. sp. z o.o.
között,
a Prokurator Prokuratury Regionalnej w Warszawie
részvételével folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
tagjai: C. Lycourgos, a harmadik tanács elnöke, a negyedik tanács elnökeként eljárva, S. Rodin és O. Spineanu‑Matei (előadó) bírák,
főtanácsnok: L. Medina,
hivatalvezető: M. Siekierzyńska tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2024. március 7‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a C. sp. z o.o. képviseletében M. Mioduszewski, Z. Ochońska‑Borowska és J. Sroczyński radcowie prawni,
–
a Prokurator Prokuratury Regionalnej w Warszawie képviseletében M. Dejak,
–
a lengyel kormány képviseletében B. Majczyna és S. Żyrek, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében K. Herrmann, P. Stancanelli és P. J. O. Van Nuffel, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2024. június 20‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUSZ 2. cikknek, az EUSZ 6. cikk (1) és (3) bekezdésének, valamint az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 47. cikkével összefüggésben történő értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet az S. S.A. és a C. sp. z o.o. között a C. által egy kereskedelmi keretmegállapodás végrehajtása keretében kapott jutalékok szabályszerűségének tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
3
Az EUSZ 2. cikk a következőket írja elő:
„Az [Európai] Unió az emberi méltóság tiszteletben tartása, a szabadság, a demokrácia, az egyenlőség, a jogállamiság, valamint az emberi jogok – ideértve a kisebbségekhez tartozó személyek jogait – tiszteletben tartásának értékein alapul. Ezek az értékek közösek a tagállamokban, a pluralizmus, a megkülönböztetés tilalma, a tolerancia, az igazságosság, a szolidaritás, valamint a nők és a férfiak közötti egyenlőség társadalmában.”
4
Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok megteremtik azokat a jogorvoslati lehetőségeket, amelyek az uniós jog által szabályozott területeken a hatékony jogvédelem biztosításához szükségesek.”
5
A Charta 47. cikke értelmében:
„Mindenkinek, akinek az Unió joga által biztosított jogait és szabadságait megsértették, az e cikkben megállapított feltételek mellett joga van a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz.
Mindenkinek joga van arra, hogy ügyét a törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bíróság tisztességesen, nyilvánosan és ésszerű időn belül tárgyalja. […]
[…]”
A lengyel jog
A polgári perrendtartás
6
Az 1964. november 17‑i ustawa Kodeks postępowania cywilnego (a polgári perrendtartásról szóló törvény; Dz. U, 43. szám, 296. tétel) egységes szerkezetbe foglalt változata (Dz. U. 2019., 1460. tétel; a továbbiakban: polgári perrendtartás) 47. cikkének 1. §‑a értelmében:
„Ha külön rendelkezés eltérően nem rendelkezik, a bíróság első fokon egyesbíróként jár el.”
7
A polgári perrendtartás 379. cikkének 4. pontja szerint:
„Az eljárás érvénytelen, ha […] az ítélkező testület összetétele jogszabályellenes volt, vagy ha a törvény erejénél fogva kizárt bíró vett részt az ügy elbírálásában;”
8
E törvénykönyv 386. cikkének 2. §‑a a következőket írja elő:
„Ha az eljárást érvénytelennek nyilvánítják, a másodfokú bíróság a megtámadott ítéletet hatályon kívül helyezi, az eljárást az érvénytelenséggel érintett részében hatályon kívül helyezi, és az ügyet visszautalja az elsőfokú bíróság elé”.
A rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény
9
A 2019. december 20‑i ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustawval (a rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény, a legfelsőbb bíróságról szóló törvény és egyes más törvények módosításáról szóló törvény; Dz. U. 2020., 190. tétel) módosított, 2001. július 27‑i ustawa Prawo o ustroju sądów powszechnych (a rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény; Dz. U. 98. sz., 1070. tétel) az egységes szerkezetbe foglalt változatában (Dz. U. 2019., 52. tétel) (a továbbiakban: a rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény, illetve a 2019. december 20‑i törvény) a 45. cikkében a következőképp rendelkezik:
„1.   § A bírót vagy bírósági titkárt feladatainak ellátása során ugyanazon bíróság bírája vagy bírósági titkára, vagy a 77. cikk 1. vagy 8. §‑a alapján kirendelt bíró helyettesítheti.
2.   § Az 1. § szerinti helyettesítésre sor kerülhet az osztály vezetője vagy a bíróság elnöke által a bíró vagy bírósági titkár kérelmére vagy hivatalból az eljárás zavartalan lefolytatásának biztosítása érdekében hozott intézkedés következményeként.”
10
A rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény 47a. cikke a következőket írja elő:
„1.   § Az ügyeket a különböző ügycsoportok keretében véletlenszerűen osztják el a bírák és bírósági titkárok között, kivéve ha az ügyeket ügyeleti szolgálatot ellátó bírónak osztják.
2.   § A meghatározott ügycsoportokon belüli ügyeket egyenlő arányban osztják el, kivéve ha az arányt a betöltött tisztség, más ügycsoportba tartozó ügyek elosztásában való részvétel vagy jogszabályban meghatározott egyéb okok miatt csökkentették.”
11
E törvény 47b. cikke a következőképpen rendelkezik:
„1.   § A bíróság összetétele kizárólag akkor módosítható, ha az adott bíróság nem képes az ügyet az aktuális összetételében megvizsgálni, vagy ha tartós akadálya van annak, hogy az ügyet az adott bíróság az aktuális összetételében vizsgálja meg. A 47a. cikkben foglalt rendelkezések megfelelően alkalmazandók.
2.   § Ha egy ügyben intézkedéseket kell hozni, különösen, ha ezt külön rendelkezések írják elő vagy az eljárás szabályszerű lefolytatása indokolja, és az ítélkező testület, amelynek az ügyet kiosztották, ezt nem tudja megtenni, a helyettesítési tervnek megfelelően kijelölt ítélkező testület hoz intézkedéseket, illetve, amennyiben az intézkedésekre a helyettesítési terv nem terjed ki, a 47a. cikknek megfelelően kijelölt ítélkező testület.
3.   § Az 1. és 2. §‑ban említett határozatokat a bíróság elnöke vagy az általa kijelölt bíró hozza meg.”
12
A 2019. december 20‑i törvény a rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény 55. cikkét egy 4. §‑sal egészítette ki, amelynek szövege a következő:
„A bírák a szolgálati helyükön, valamint a törvény által meghatározott esetekben más bíróságokon valamennyi ügyben határozhatnak (a bíró hatásköre). Az ügyek elosztására, valamint az ítélkező testületek kijelölésére és módosítására vonatkozó rendelkezések nem korlátozzák a bíró hatáskörét, és azokra nem lehet hivatkozni annak megállapítása érdekében, hogy valamely ítélkező testület jogellenes, valamely bíróságnak szabálytalan az összetétele, illetve hogy olyan személy valamely bíróság tagja, aki a határozathozatalra nem jogosult vagy nem alkalmas.”
13
A 2019. december 20‑i törvény 8. cikke értelmében a rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény 55. cikkének 4. §‑a a 2019. december 20‑i törvény hatálybalépése előtt indult vagy befejezett ügyekre is alkalmazandó.
A rendes bíróságok szolgálati szabályzata
14
A 2015. december 23‑i Rozporządzenie Ministra Sprawiedliwości Regulamin urzędowania sądów powszechnych (a rendes bíróságok szolgálati szabályzatáról szóló igazságügy‑miniszteri rendelet, Dz. U. 2015., 2316. tétel) (a továbbiakban: rendes bíróságok szolgálati szabályzata) - alapeljárásben alkalmazandó változata -43. cikkének 1. §‑ában ekképpen rendelkezett:
„Az ügyeket véletlenszerűen osztják el az előadó bírák (bírák és bírósági titkárok) között, a tevékenységek informatikai eszköz által véletlenszám‑generátor alapján megállapított elosztása szerint, minden egyes nyilvántartás, lista vagy más adatrögzítő eszköz esetében külön, hacsak e szabályzat rendelkezései más elosztási szabályokat nem írnak elő. […]”
15
A rendes bíróságok szolgálati szabályzatának 52b. cikke a következőképpen rendelkezett:
„1.   § A helyettesítési táblázat minden munkanap tekintetében megjelöli a helyetteseket (bírák, bírósági titkárok és ülnökök).
2.   § Az ügyeleti táblázat minden nap tekintetében megjelöli az ügyeletes bírákat és bírósági titkárokat.
3.   § A helyettesítési táblázat és az ügyeleti táblázat időszakonként, osztályonként vagy a helyettes, illetve ügyeletes [bíráknak és bírósági titkároknak] kiosztott ügytípusonként meghatározza a helyettes és az ügyeletes [bírák és bírósági titkárok] számát, valamint a helyettesítési sorrendet és az ügyek ügyeletes [bíráknak és bírósági titkároknak] történő kiosztásának sorrendjét, amennyiben egynél több [bíró és bírósági titkár] jár el helyettesként, illetve lát el ügyeleti szolgálatot.
[…]”
16
A rendes bíróságok szolgálati szabályzatának 52c. cikke a következőket írja elő:
„1.   § Amennyiben az előadó bíró nem jelenik a tárgyaláson, a tanács elnöke törli a tárgyalást, ha lehetőség van arra, hogy erről az érintett személyeket tájékoztassák, kivéve ha az eljárás szabályszerű lefolytatása egyértelműen szükségessé teszi a tárgyalás megtartását.
2.   § Az olyan ügyben, amelynek tekintetében a tárgyalást nem törölték, a helyettesítési tervben az adott napra vonatkozóan megjelölt helyettes bíró jár el. Ha a helyettes bíró nem tudott megfelelően felkészülni, vagy ha az ügy e helyettes bíró általi vizsgálata az eljárás jelentős részének újbóli megnyitását teszi szükségessé, az osztályvezető elrendeli a tárgyalás törlését. […]
[…]”
A tisztességtelen verseny elleni küzdelemről szóló törvény
17
Az 1993. április 16‑i ustawa o zwalczeniu nieuczciwej konkurencji (a tisztességtelen verseny elleni küzdelemről szóló törvény) (egységes szerkezetbe foglalt szöveg, Dz. U. 2022., 1233. tétel) 15. cikke 1. §‑ának 4. pontja a következőképpen rendelkezik:
„Tisztességtelen versenymagatartásnak minősül más vállalkozók piacra jutásának akadályozása, különösen […] az áru eladásra történő átvétele esetén a kereskedelmi árréstől eltérő díj felszámításával.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
18
2018. április 27‑én az S társaság kereskedelmi jogi keresetet indított a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság, Lengyelország) előtt. A C.‑vel, a kiskereskedelem területén tevékenykedő társasággal szemben fennálló követelés engedményeseként eljárva azt kéri, hogy a bíróság kötelezze ez utóbbit 4572648 lengyel zloty (PLN) (hozzávetőleg 1045000 euró) összeg megfizetésére, amely összeg egy adott számviteli év során elért forgalomra vonatkozó készpénzjutaléknak (árréshátraléknak) felel meg, amelyet a C. az engedményessel kötött, az áruk továbbértékesítés céljából történő szállítására vonatkozó keretmegállapodással összefüggésben szabálytalanul kapott. S. szerint e jutalékok beszedése ellentétes volt a tisztességtelen verseny elleni küzdelemről szóló törvény 15. cikke 1. §‑ának 4. pontjával, mivel azok az e rendelkezés értelmében vett, „az áru eladásra történő átvétele esetén a kereskedelmi árréstől eltérő díjnak” minősültek.
19
Ezen ügyet e bíróság XVI. kereskedelmi osztályának, és az ügyek véletlenszerű elosztásának rendszere alapján az egyesbíróként eljáró E. T. bírónak, ezen osztály osztályvezető‑helyettesének osztották.
20
Mivel 2019. március 25‑én, az említett ügyben tartott tárgyalás napján E. T. bíró a kérelmére biztosított szabadság miatt távol volt, az említett bíróság XVI. kereskedelmi osztályának elnöke J. K.‑t, az ezen a napon ügyeletes bírót jelölte ki a tárgyalás tartására, így az ügyet neki osztották.
21
A Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság) az egyesbíróként eljáró J. K. bíró 2019. szeptember 16‑i ítéletével elutasította az S. társaság kérelmét.
22
Ez utóbbi 2019. október 27‑én fellebbezést nyújtott be a Sąd Apelacyjny w Warszawie‑hoz (varsói fellebbviteli bíróság, Lengyelország), amely a kérdést előterjesztő bíróság.
23
E fellebbezés keretében az S. társaság azt állítja, hogy az elsőfokú bíróság előtti eljárás a polgári perrendtartás 379. cikkének 4. pontja alapján érvénytelen amiatt, hogy az ítélkező testület állandósága elvének megsértésével összefüggésben e bíróság ítélkező testülete törvénysértő, mivel megsértették az ítélkező testület megváltoztathatatlanságának elvét, mivel más bíró tartotta a tárgyalást és hozta meg az ítéletet, mint akinek az ügyet eredetileg kiosztották.
24
Az elsőfokú bíróság előtti eljárás szabályszerűségének felülvizsgálata érdekében tett különböző bizonyításfelvételi és ellenőrzési intézkedéseket követően a kérdést előterjesztő bíróság megállapította, hogy E. T. bíró J. K. bíróval való helyettesítésére az ítélkező testület megváltozhatatlanságának a nemzeti törvény által megállapított elvét sértő körülmények között került sor. E bíróság ugyanis úgy véli, hogy E. T. bíró helyettesítésének indoka ellentétes a rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény 47b. cikkével. Ezenkívül jelzi, hogy nem tettek eleget az ilyen helyettesítésre vonatkozó valamennyi szükséges alaki követelménynek, azon gyanúját fogalmazva meg, hogy az elsőfokú bíróság módosított bizonyos dokumentumokat annak érdekében, hogy megkísérelje utólag orvosolni ezeket a szabálytalanságokat.
25
A kérdést előterjesztő bíróság nem ismeri az általa szabálytalannak talált helyettesítés okait, rámutatva arra, hogy egy ilyen eljárás alkalmazása viszonylag jelentős számú ügy egyik bírótól a másikhoz történő áthelyezéséhez vezethet.
26
Kiemeli továbbá, hogy „elméletileg” nem kizárt, hogy érzékeny ügyekben az egyesbíróként eljáró ítélkező testület összetételét szándékosan megváltoztassák olyan eljárással, amely abban áll, hogy az a bíró, akinek az ügyet eredetileg véletlenszerűen kiosztották, a tárgyalás tartását olyan időpontra tűzi ki, amikorra a kérelmére biztosított szabadságon van, a tárgyalásról való távolmaradását annak elérésére használva, hogy őt az adott időpontban a helyettesítési vagy az ügyeleti táblázatban szereplő bíró helyettesítse, akinek neve előre megismerhető.
27
Végül a kérdést előterjesztő bíróság a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság, Lengyelország) határozataira hivatkozik, amelyek szerint az ítélkező testületnek az ügyek elosztására, valamint az ítélkező testület kijelölésére és módosítására vonatkozó nemzeti jogi rendelkezésekkel ellentétes összetétele a polgári perrendtartás 379. cikkének 4. pontjában foglaltaknak megfelelően megalapozhatja az eljárás érvénytelenségét.
28
Megjegyzi azonban, hogy a rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény 55. cikke 4. §‑ának beillesztése óta tilos az erre vonatkozó felülvizsgálat a fellebbezés keretében.
29
E körülmények között a Sąd Apelacyjny w Warszawie (varsói fellebbviteli bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1.
Úgy kell‑e értelmezni a[Charta] 47. cikkével összefüggésben értelmezett [EUSZ 2. cikke]t, [az EUSZ 6. cikk] (1) és (3) bekezdését, valamint [az EUSZ 19. cikk] (1) bekezdésének második albekezdését, hogy nem minősül az uniós jog értelmében vett, törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan, valamint hatékony jogvédelmet biztosító bíróságnak a tagállam olyan elsőfokú bírósága, amelynek – egyesbíróként eljáró – tagját az ügy tárgyalására az ügyek elosztására, valamint az ítélkező testület kijelölésére és módosítására vonatkozó nemzeti jogszabályok súlyos megsértésével jelölték ki?
2.
Úgy kell‑e értelmezni […] a[Charta] 47. cikkével összefüggésben értelmezett [EUSZ 2. cikke]t, [az EUSZ 6. cikk] (1) és (3) bekezdését, valamint [az EUSZ 19. cikk] (1) bekezdésének második albekezdését, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás alkalmazása, mint a rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény 55. cikke 4. §‑ának […] második mondata, amennyiben e rendelkezés megtiltja, hogy a másodfokú bíróság […] a bírónak az ügy tárgyalására az ügyek elosztására, valamint az ítélkező testület kijelölésére és módosítására vonatkozó nemzeti jogszabályok súlyos megsértésével történő kijelölése esetében a hatékony jogvédelem biztosításának jogi szankciójaként hatályon kívül helyezze az elsőfokú nemzeti bíróság előtti eljárást az e bíróság előtt amiatt indított ügyben, hogy e bíróság összetétele jogellenes és szabálytalan, illetve, hogy olyan személy a tagja, aki a határozathozatalra nem jogosult vagy nem alkalmas?”
A Bíróság hatásköréről és az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságáról
30
A varsói regionális ügyészség ügyésze (a továbbiakban: regionális ügyészség ügyésze) azt állítja, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlan, mivel az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból nem tűnik ki, hogy az alapügy kapcsolódna az uniós joghoz. Az alapeljárás alperesével együtt úgy vélik, hogy a feltett kérdések valamely tagállam igazságszolgáltatási rendszere szervezésének az ügyek kiosztásának és az ítélkező testület összetétele módosításának részletes szabályaira vonatkozó nemzeti jogi rendelkezéseinek értelmezésére vonatkoznak, különösen annak meghatározásával kapcsolatban, hogy e rendelkezések megsértése a polgári perrendtartás 379. cikkének 4. pontja értelmében az eljárás érvénytelenségét vonja‑e maga után. A regionális ügyészség ügyésze szerint e kérdések – az állami szervek szervezetével és működésével kapcsolatos valamennyi kérdéshez hasonlóan – ezen állam kizárólagos hatáskörébe tartoznak. Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése a tagállamoktól adott cél elérését, azaz a hatékony bírói jogvédelmet biztosító rendelkezések összességének létrehozását követeli meg, anélkül azonban, hogy ebből az igazságszolgáltatás bizonyos szervezetére vonatkozó normákat lehetne levezetni.
31
E tekintetben, amennyiben ezen érvekkel a regionális ügyészség ügyésze és az alapeljárás alperese valójában a Bíróságnak az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elbírálására vonatkozó hatáskörét kérdőjelezi meg, emlékeztetni kell arra, hogy bár a tagállamok igazságszolgáltatási szervezete ez utóbbiak hatáskörébe tartozik, e hatáskör gyakorlása során a tagállamok kötelesek tiszteletben tartani az uniós jogból eredő kötelezettségeiket (2023. szeptember 7‑iAsociaţia Forumul Judecătorilor din România ítélet, C‑216/21, EU:C:2023:628, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
32
Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének hatályával kapcsolatban a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy e rendelkezés „az uniós jog által szabályozott területekre” vonatkozik, függetlenül attól a helyzettől, amelyben ezt a jogot a tagállamok a Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében végrehajtják (2020. március 26‑iMiasto Łowicz és Prokurator Generalny ítélet, C‑558/18 és C‑563/18, EU:C:2020:234, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
33
Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése alkalmazandó többek között bármely olyan nemzeti szerv tekintetében, amely bíróságként határozhat az uniós jog alkalmazására vagy értelmezésére vonatkozó, és így az e jog által szabályozott területeket érintő kérdésekről (2020. március 26‑iMiasto Łowicz és Prokurator Generalny ítélet, C‑558/18 és C‑563/18, EU:C:2020:234, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
34
Márpedig nem kétséges, hogy a jelen ügyben ez a helyzet áll fenn, mivel – amint arra a főtanácsnok az indítványának 29. pontjában rámutatott – mind az elsőfokú bíróság – amelynek összetétele vitatott a kérdést előterjesztő bíróság előtt –, mind pedig ez utóbbi bíróság, amelynek az e szabálytalanság vizsgálatára vonatkozó hatáskörét a nemzeti jog kizárja, határozhat az uniós jog alkalmazására vagy értelmezésére vonatkozó kérdésekről. Következésképpen e bíróságoknak meg kell felelniük a hatékony bírói jogvédelemhez való jogból eredő követelményeknek.
35
Egyébiránt a regionális ügyészség ügyésze és a Bizottság azt állítja, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból nem tűnik ki, hogy az alapeljárás az uniós jog – Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében vett – végrehajtásának keretébe illeszkedne, és hogy ennélfogva a Charta 47. cikke nem alkalmazható.
36
E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 267. cikk szerinti előzetes döntéshozatalra utalás keretében a Bíróság kizárólag a számára biztosított hatáskörök korlátain belül értelmezheti az uniós jogot (2019. november 19‑iA. K. és társai [A legfelsőbb bíróság fegyelmi tanácsának függetlensége] ítélet, C‑585/18, C‑624/18 és C‑625/18, EU:C:2019:982, 77. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
37
A Charta alkalmazási körét a tagállamok eljárását illetően a Charta 51. cikkének (1) bekezdése határozza meg, amelynek értelmében a Charta rendelkezéseinek a tagállamok csak annyiban címzettjei, amennyiben az Unió jogát hajtják végre, és ez a rendelkezés megerősíti a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatát, amely szerint az uniós jogrendben biztosított alapvető jogokat az uniós jog által szabályozott valamennyi helyzetre alkalmazni kell, az ilyen helyzeteken kívül azonban nem (2019. november 19‑iA. K. és társai [A legfelsőbb bíróság fegyelmi tanácsának függetlensége] ítélet, C‑585/18, C‑624/18 és C‑625/18, EU:C:2019:982, 78. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
38
A jelen ügyben, konkrétabban a Charta 47. cikkét illetően meg kell állapítani, hogy az alapeljárás alapjául szolgáló jogvita nem kapcsolódik uniós jogi rendelkezéshez. Az alapeljárás alperesének marasztalása iránti kérelem ugyanis kizárólag a nemzeti jog egyik rendelkezésén alapul. Ezenkívül a kérdést előterjesztő bíróság nem szolgáltatott olyan információt, amely arra utalna, hogy az alapeljárás valamely, nemzeti szinten végrehajtandó uniós jogszabály értelmezésére vagy alkalmazására vonatkozna.
39
Következésképpen a Charta 47. cikke önmagában nem alkalmazható az alapügyben.
40
Mivel azonban az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése megköveteli, hogy a tagállamok megteremtsék azokat a jogorvoslati lehetőségeket, amelyek az uniós jog által szabályozott területeken – különösen a Charta 47. cikke értelmében – a hatékony jogvédelem biztosításához szükségesek, ez utóbbi rendelkezést – még ha az alapügyben nem is alkalmazandó – megfelelően figyelembe kell venni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének értelmezése során (lásd ebben az értelemben: 2021. április 20‑iRepubblika ítélet, C‑896/19, EU:C:2021:311, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
41
Ezenkívül a regionális ügyészség ügyésze azt állítja, hogy nincs szükség előzetes döntéshozatalra ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság az alapügyben határozni tudjon. E bíróság ugyanis túllépte hatáskörét az elsőfokú bíróság összetételének szabályszerűségének ellenőrzésével. Az alapeljárás alperese a maga részéről azzal érvel, hogy a feltett kérdések olyannyira általánosak, hogy a Bíróság válasza nem oszlatná el az ügy adott bírónak való kiosztására vonatkozó szabályok és az elsőfokú eljárás érvénytelensége közötti kapcsolatra vonatkozóan az alapeljárás keretében felmerült jogi problémát illető kétségeket.
42
Meg kell azonban állapítani egyrészt, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem pontosan arra a kérdésre vonatkozik, hogy ellentétes‑e az uniós joggal az, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem vizsgálhatja felül az elsőfokú bíróság összetételének szabályszerűségét, ami az uniós jog, különösen az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének értelmezését igényli, így azon kifogás vizsgálata, amely szerint a kérdést előterjesztő bíróság túllépte hatáskörét, egybeesik az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések vizsgálatával.
43
Másrészt emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróság által saját felelősségére meghatározott jogszabályi és ténybeli háttér alapján – amely helytállóságának vizsgálata nem a Bíróság feladata – az uniós jog értelmezésére vonatkozóan előterjesztett kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A Bíróság csak akkor utasíthatja el a nemzeti bíróság által előterjesztett kérelmet, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (2024. június 6‑iINGSTEEL ítélet, C‑547/22, EU:C:2024:478, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
44
Márpedig a jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy az alapügy tárgyát képező szabálytalanságok típusa az érzékeny ügyekben a hatáskörök manipulálásának kockázatával jár, és a nemzeti jog adott rendelkezése akadályozza az ilyen szabálytalanságok következményeinek levonásában, mivel úgy véli, hogy e körülmények között azzal a kérdéssel kell szembenéznie, hogy mellőzi‑e ezen rendelkezés alkalmazását az uniós jog elsőbbségének elve alapján őt terhelő azon kötelezettségnek megfelelően, hogy mellőzze az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésével ellentétes nemzeti jogi szabályok alkalmazását.
45
E megfontolások alapján a kérdést előterjesztő bíróság a jogilag megkövetelt módon megállapítja, hogy a kért előzetes döntés az EUMSZ 267. cikk értelmében „szükséges” az előtte folyamatban lévő ügyet érintő „ítélet[ének] meghozatalához”.
46
Végül, amint a regionális ügyészség ügyésze is érvel, meg kell állapítani, hogy a Bíróság eljárási szabályzata 94. cikkének c) pontjában előírtakkal ellentétben a kérdést előterjesztő bíróság nem fejti ki azokat az okokat, amelyek miatt az EUSZ 2. cikk, valamint az EUSZ 6. cikk (1) és (3) bekezdésének értelmezését kéri a Bíróságtól.
47
Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését illetően az előzetes döntéshozatalra utaló határozat kellően részletes ahhoz, hogy meg lehessen érteni az e rendelkezés értelmezésére irányuló kérelem indokait, valamint hogy a jelen ítélet 34. pontjára tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatók annyiban, amennyiben e rendelkezésre vonatkoznak. A jogállamiságnak az EUSZ 2. cikkben rögzített értékét pontosabban megfogalmazó e cikk értelmében a nemzeti bíróságok és a Bíróság feladata biztosítani az uniós jog teljes körű alkalmazását valamennyi tagállamban, valamint a jogalanyokat e jog alapján megillető bírói jogvédelmet (2022. február 22‑iRS [Alkotmánybírósági ítéletek hatása] ítélet, C‑430/21, EU:C:2022:99, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ennélfogva, amint azt a főtanácsnok az indítványának 41. pontjában megállapította, az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését az EUSZ 2. cikk fényében kell értelmezni.
48
A fentiek összességére tekintettel meg kell állapítani, hogy amennyiben az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének az EUSZ 2. cikkel és a Charta 47. cikkével összefüggésben történő értelmezésére vonatkozik, a Bíróság hatáskörrel rendelkezik e kérelem elbírálására, és e kérelem elfogadható.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
49
Előzetesen meg kell állapítani először is, hogy az alapeljárás alperese és a regionális ügyészség ügyésze vitatja a nemzeti jognak az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szereplő bemutatását, mivel azt részlegesnek és részrehajlónak találja.
50
Ezenkívül, ami a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság) ítélkezési gyakorlatát illeti, míg a kérdést előterjesztő bíróság olyan határozatokra hivatkozik, amelyek szerint az ítélkező testületek megváltoztathatatlansága elvének megsértése az eljárás érvénytelenségét vonhatja maga után amiatt, hogy az ügyet a polgári perrendtartás 379. cikkének 4. pontja alapján olyan ítélkező testület bírálta el, amelynek összetétele ellentétes a jogszabályi rendelkezésekkel, a regionális ügyészség ügyésze korábbi, ezzel ellentétes határozatokra hivatkozik. Ez utóbbi azt állítja továbbá, hogy a nemzeti jog nem tartalmazza az ügyek kiosztására és az ítélkező testület módosítására vonatkozó rendelkezések „súlyos megsértésének” fogalmát, amelyet a kérdést előterjesztő bíróság használ, és amelyet az ilyen rendelkezések „egyszerű megsértésének” fogalmával állít szembe.
51
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság rendelkezik hatáskörrel a nemzeti jog értelmezésére és alkalmazására. Ennélfogva a Bíróság feladata az, hogy – az uniós és a nemzeti bíróságok közötti hatáskörmegosztás keretén belül – figyelembe vegye azt az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban meghatározott ténybeli és szabályozási hátteret, amelybe az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés illeszkedik (2021. január 27‑iDexia Nederland ítélet, C‑229/19 és C‑289/19, EU:C:2021:68, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
52
Ebből következik, hogy a Bíróságnak a kérdést előterjesztő bíróság azon értékelésére kell támaszkodnia, amely szerint egyrészt azon tény, hogy az elsőfokú bíróság azon bírája, akinek az alapügyben szóban forgó ügyet osztották, a tárgyalás napján a kérelmére biztosított szabadság miatt távol volt, ezen ügy körülményei között nem minősült a rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény 47b. cikke 1. §‑a szerinti helyettesítési oknak, másrészt pedig a polgári perrendtartás 379. cikke 4. pontja alkalmazásának főszabály szerint az elsőfokú eljárás e szabálytalanság miatti hatályon kívül helyezéséhez kell vezetnie, jóllehet nem vitatott, hogy e törvény 55. cikkének 4. §‑a ennek akadályát képezi.
53
Másodszor, az alapeljárás alperese és a regionális ügyészség ügyésze lényegében azt állítja, hogy az ügyek kiosztására és az ítélkező testületek módosítására vonatkozó nemzeti jogszabályok közigazgatási jellegű rendelkezések, amelyek célja a munkateher adott bíróság tagjai közötti méltányos elosztásának biztosítása. E szabályok jellegüknél fogva nem nyújthatnak lehetőséget külső befolyás gyakorlására.
54
Meg kell azonban jegyezni, hogy a bíróságok függetlenségének az uniós jogból eredő követelménye nemcsak a jogalkotó és végrehajtó hatalom által esetlegesen gyakorolt jogtalan befolyásolásra vonatkozik, hanem az érintett bíróságon belüli jogtalan befolyásolásra is (lásd e tekintetben: 2024. július 11‑iHann‑Invest és társai ítélet, C‑554/21, C‑622/21 és C‑727/21, EU:C:2024:594, 54. pont).
55
Márpedig a kérdést előterjesztő bíróság megállapította, hogy komoly veszélye áll fenn annak, hogy az ügyek újrakiosztására vonatkozó nemzeti szabályok megsértésének az a célja, hogy lehetővé tegye egy adott bíró számára, hogy egy bizonyos ügyben vagy egy bizonyos típusú ügyben határozatot hozzon. E körülmények között, amint arra a főtanácsnok az indítványának 48. pontjában rámutatott, a kérdést előterjesztő bíróság által ily módon kifejtett kételyek elegendőek ahhoz, hogy az e szabályok alkalmazásával kapcsolatos kérdéseket úgy lehessen tekinteni, mint amelyeket a törvény által megelőzően létrehozott, független és pártatlan bíróság garanciájára vonatkozó uniós jogi követelmények alapján kell értékelni.
56
Kérdéseivel, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését az EUSZ 2. cikkel és a Charta 47. cikkével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti rendelkezés, amely minden körülmények között megakadályozza a fellebbviteli bíróságot annak felülvizsgálatában, hogy az ügynek az első fokon eljáró ítélkező testület részére történő újrakiosztására nem az ügyek bíróságokon belüli újrakiosztására vonatkozó nemzeti szabályok megsértésével került‑e sor.
57
Emlékeztetni kell arra, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése értelmében minden tagállamnak biztosítania kell, hogy azon fórumok, amelyek az uniós jog szerinti fogalommeghatározás értelmében vett „bíróságként” az e jog alkalmazására vagy értelmezésére vonatkozó kérdésekben döntést hozhatnak, és amelyek így az uniós jog által szabályozott területeken a tagállam jogorvoslati rendszerébe tartoznak, teljesítik a hatékony bírói jogvédelem követelményeit, és köztük a függetlenség követelményét (2024. július 11‑iHann‑Invest és társai ítélet, C‑554/21, C‑622/21 és C‑727/21, EU:C:2024:594, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
58
Annak biztosítása érdekében, hogy az ilyen bíróság képes legyen biztosítani e hatékony bírói jogvédelmet, először is meg kell őrizni függetlenségét, amint azt a Charta 47. cikkének második bekezdése is megerősíti, amely a „független” bírósághoz való fordulás jogát a hatékony jogorvoslathoz való alapvető jog egyik követelményeként említi (lásd ebben az értelemben: 2021. november 16‑iProkuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim és társai ítélet, C‑748/19–C‑754/19, EU:C:2021:931, 65. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
59
A bíróságok függetlenségére vonatkozó ezen követelmény – amely a bírói hivatás velejárója – a hatékony bírói jogvédelemhez való jog és a tisztességes eljáráshoz való alapvető jog lényegéből következik, amely döntő jelentőségű a jogalanyok uniós jogból eredő valamennyi joga védelmének biztosítása és a tagállamok EUSZ 2. cikkben felsorolt közös értékeinek, különösen pedig a jogállamiság értékének a megőrzése szempontjából (2021. november 16‑iProkuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim és társai ítélet, C‑748/19–C‑754/19, EU:C:2021:931, 66. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
60
Az említett függetlenségi követelmény két szempontot foglal magában. Az első – külső – szempont azt követeli meg, hogy az érintett fórum teljesen autonóm módon gyakorolja feladatkörét anélkül, hogy bármilyen hierarchikus kapcsolatban lenne, vagy bárkinek alá lenne rendelve, és anélkül hogy bárhonnan utasításokat kapna, így védett az olyan külső beavatkozással vagy nyomással szemben, amely veszélyeztetheti tagjai határozathozatalának függetlenségét, és határozataikat befolyásolhatja. A második – belső – szempont a pártatlanság fogalmával áll összefüggésben, és arra vonatkozik, hogy egyenlő távolságot kell tartani a jogvitában részt vevő felektől, illetve e feleknek a jogvita tárgyához fűződő mindenkori érdekeitől. Ez utóbbi szempont megköveteli az objektivitást, valamint azt, hogy a jogvita megoldása során a jogszabály szigorú alkalmazásán kívül semmilyen más érdek ne érvényesüljön (2024. július 11‑iHann‑Invest és társai ítélet, C‑554/21, C‑622/21 és C‑727/21, EU:C:2024:594, 50. és 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
61
Amint arra a jelen ítélet 54. pontja emlékeztet, bár a „külső” aspektusa lényegében a bíróságok jogalkotó és végrehajtó hatalomtól való függetlenségének a hatalmi ágak szétválasztására vonatkozó – a jogállamiság működését jellemző – elvvel összhangban való megőrzésére irányul, a bíráknak az érintett bíróságon belüli jogtalan befolyásolással szembeni védelmére is vonatkozik.
62
Azt is hangsúlyozni kell, hogy az ítélethozatali jogkör gyakorlásának nemcsak az utasításokban megnyilvánuló bármely közvetlen befolyástól, hanem az olyan közvetettebb befolyástól is mentesnek kell lennie, amely hatással lehet a bírósági határozatokra (lásd e tekintetben: 2024. július 11‑iHann‑Invest és társai ítélet, C‑554/21, C‑622/21 és C‑727/21, EU:C:2024:594, 53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
63
Másodszor, az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése szintén „törvény által megelőzően létrehozott” bíróság meglétét követeli meg a bírák függetlenségének és pártatlanságának garanciái, valamint az ilyen bírósághoz fordulás garanciái közötti elválaszthatatlan kapcsolatokra tekintettel (lásd e tekintetben: 2024. július 11‑iHann‑Invest és társai ítélet, C‑554/21, C‑622/21 és C‑727/21, EU:C:2024:594, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
64
Ezenfelül a „törvény által létrehozott bíróságra” való hivatkozás, amely a Charta 47. cikkének második bekezdésében is szerepel, többek között a jogállamiság elvét tükrözi, és nem csupán a bíróság fennállásának jogi alapjára vonatkozik, hanem az egyes ügyekben az eljáró tanács összetételére, valamint a belső jog bármely más rendelkezésére, amelynek megsértése szabálytalanná teszi egy vagy több bíró részvételét az ügy vizsgálatában (lásd ebben az értelemben: 2022. március 29‑iGetin Noble Bank ítélet, C‑132/20, EU:C:2022:235, 121. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
65
Egyébiránt e garanciák tiszteletben tartása ellenőrzésének lehetősége szükséges ahhoz a bizalomhoz, amelyet egy demokratikus társadalomban a bíróságoknak a jogalanyokban kell kelteniük. Így a Bíróság kimondta, hogy azon követelmény tiszteletben tartásának felülvizsgálata, amely szerint minden bíróságnak összetételénél fogva a törvény által megelőzően létrehozott, független és pártatlan bíróságnak kell lennie, olyan lényeges formaságnak minősül, amelynek betartása imperatív jellegű (lásd ebben az értelemben: 2008. július 1‑jei Chronopost és La Poste kontra UFEX és társai ítélet, C‑341/06 P és C‑342/06 P, EU:C:2008:375, 46. pont; valamint a 2024. május 8‑iAsociația Forumul Judecătorilor din România (Bírák egyesületei) ítélet, C‑53/23, EU:C:2024:388, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Az ilyen felülvizsgálatot a fellebbezés vizsgálata keretében hivatalból kell elvégezni, ha e tekintetben komoly kétség merül fel (lásd ebben az értelemben: 2020. március 26‑iSimpson kontra Tanács és HG kontra Bizottság (felülvizsgálat) ítélet (C‑542/18 RX‑II és C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, 57. és 58. pont).
66
A hatékony bírói jogvédelem ugyanis nem biztosítható, ha valamelyik fél kérelmére vagy – komoly kétség esetén – hivatalból a bíróságnak „a törvény által megelőzően létrehozott, független és pártatlan bíróság” jogállást biztosító szabályok tiszteletben tartása nem képezheti bírósági felülvizsgálat és – a be nem tartás esetén – esetleges szankció tárgyát, ekképpen ugyanis e szabályok minden következmény nélkül figyelmen kívül hagyhatók lennének. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a jogi rendelkezések tiszteletben tartásának biztosítására irányuló hatékony bírósági felülvizsgálat fennállása a jogállamiság fogalmának velejárója (lásd ebben az értelemben: 2020. október 6‑iBank Refah Kargaran kontra Tanács ítélet, C‑134/19 P, EU:C:2020:793, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
67
Következésképpen, ha valamely tagállam az egyes ügyekben eljáró ítélkező testület összetételére és az ügyek újrakiosztására vonatkozó jogi rendelkezéseket állapít meg, az EUSZ 2. cikkel és a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett EUSZ 19. cikk (2) bekezdése megköveteli, hogy e szabályok tiszteletben tartása bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhesse.
68
Következésképpen az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből eredő követelményekkel összeegyeztethetetlennek kell tekinteni az olyan nemzeti jogszabályt, amely megakadályozza a fellebbviteli bíróságokat abban, hogy felülvizsgálják az ügyek bíróságokon belüli újrakiosztására vagy az ítélkező testületek módosítására vonatkozó nemzeti szabályok tiszteletben tartását annak meghatározása érdekében, hogy az első fokon eljáró ítélkező testület a törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bíróságnak minősül‑e, minden körülmények között megtiltva e fellebbviteli bíróságok számára az elsőfokú eljárás érvénytelenségének megállapítását, amennyiben az eljárást olyan ítélkező testület által hozott ítélettel zárták le, amelynek e szabályok megsértésével osztották ki az ügyet vagy módosították összetételét.
69
Egyébiránt meg kell állapítani, hogy a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem benyújtását követően a Lengyel Köztársasággal szemben indított, kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset keretében a Lengyel Köztársaság által a különböző lengyel bíróságok által, a lengyelországi igazságszolgáltatást érintő különböző jogszabályi módosítások uniós joggal való összeegyeztethetőségét illetően előterjesztett több előzetes döntéshozatal iránti kérelemre válaszul e tagállam által sürgősséggel elfogadott különböző eljárási jellegű rendelkezések sajátos körülményei között a Bíróság a 2023. június 5‑iBizottság kontra Lengyelország (A bírák függetlensége és magánélete) ítélet (C‑204/21, EU:C:2023:442) 226. és 227. pontjában kimondta. az ilyen felülvizsgálatot általános jelleggel megakadályozó nemzeti jogi szabály, vagyis a rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény 55. cikkének 4. §‑a ellentétes az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett második albekezdésével. Ebből következik, hogy az alapügyben a kérdést előterjesztő bíróságnak el kell tekintenie e szabály alkalmazásától, amint arra a főtanácsnok az indítványának 84. pontjában rámutatott.
70
A fenti megfontolások összességére tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését az EUSZ 2. cikkel és a Charta 47. cikkével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti rendelkezés, amely minden körülmények között megakadályozza a fellebbviteli bíróságot annak felülvizsgálatában, hogy az ügynek az első fokon eljáró ítélkező testület részére történő újrakiosztására nem az ügyek bíróságokon belüli újrakiosztására vonatkozó nemzeti szabályok megsértésével került‑e sor.
A költségekről
71
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének – az EUSZ 2. cikknek és az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkének fényében értelmezett – második albekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
azzal ellentétes az olyan nemzeti rendelkezés, amely minden körülmények között megakadályozza a fellebbviteli bíróságot annak felülvizsgálatában, hogy az ügynek az első fokon eljáró ítélkező testület részére történő újrakiosztására nem az ügyek bíróságokon belüli újrakiosztására vonatkozó nemzeti szabályok megsértésével került‑e sor.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: lengyel.