Ideiglenes változat
RIMVYDAS NORKUS
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. február 12.(1)
C‑67/25. sz. ügy
Staatsanwaltschaft Saarbrücken;
R,
N,
K
ellen folytatott büntetőeljárás
(a Landgericht Saarbrücken [saarbrückeni regionális bíróság, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Közös kül‑ és biztonságpolitika – Az ukrajnai helyzetet destabilizáló orosz intézkedések miatt hozott korlátozó intézkedések – 833/2014/EU rendelet – A 2f. cikk (1) bekezdése – Az egyes jogi személyek, szervezetek vagy szervek által biztosított tartalom sugárzásának tilalma – E tartalom sugárzása természetes személyek részéről olyan internetes oldalon, amely kizárólag önkéntes hozzájárulásokból származó bevételekkel rendelkezik ”
I.      Bevezetés
1.        A jelen, a Landgericht Saarbrücken (saarbrückeni regionális bíróság, Németország) által az EUMSZ 267. cikk alapján előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgya a 2022. március 1‑jei (EU) 2022/879 rendelettel(2) (HL 2022. L 153., 53. o.) módosított, az ukrajnai helyzetet destabilizáló orosz intézkedések miatt hozott korlátozó intézkedésekről szóló, 2014. július 31‑i 833/2014/EU tanácsi rendelet(3) (a továbbiakban: 833/2014 rendelet) 2f. cikke (1) bekezdésének értelmezése. E rendelkezés megtiltja a gazdasági szereplők számára a rendelet XV. mellékletében felsorolt jogi személyek, szervezetek vagy szervek által biztosított bármely tartalom sugárzását, illetve a sugárzás lehetővé tételét, elősegítését vagy a sugárzáshoz egyéb módon történő hozzájárulást, többek között kábelen, műholdon, IPTV‑n, internetszolgáltatókon, internetes videomegosztó platformokon vagy alkalmazásokon keresztül.
2.        A kérelem egy olyan büntetőeljárás keretébe illeszkedik, amelyet több olyan személlyel szemben indítottak, akiket azzal gyanúsítanak, hogy bűnszervezetet hoztak létre, és nyilvános blog segítségével különböző tartalmakat sugároztak, köztük az e tilalom hatálya alá tartozó médiacsatornából származó videókat. Bár a honlaphoz való hozzáférés ingyenes volt, üzemeltetői adományokat kértek, amelyek összege meghaladta a 60 000 eurót. Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság az említett rendelkezésben szereplő „gazdasági szereplő” fogalmának tartalmával kapcsolatban tesz fel kérdést, közelebbről pedig arra keresi a választ, hogy az magában foglalja‑e az internetes oldalt üzemeltető természetes személyeket is, anélkül hogy abból az önkéntes hozzájárulásokon kívül más bevételre tennének szert.
3.        A tét a 833/2014 rendelet 2f. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „gazdasági szereplő” fogalma terjedelmének meghatározása olyan összefüggésben, amelyet az állami forrásokból származó dezinformáció(4) és propaganda elleni küzdelemre irányuló uniós intézkedések hatékonysága javításának szükségessége jellemez. A Bíróság feladata annak tisztázása, hogy e fogalom alkalmazható‑e a valamely internetes oldalt gazdasági tevékenység folytatása nélkül, de tiltott tartalmak terjesztésével üzemeltető természetes személyekre, és ezáltal meghatározza az online szereplők európai szankciók végrehajtása terén fennálló felelősségének körvonalait. A cél tehát a korlátozó intézkedések koherens és operatív alkalmazásának biztosítása a digitális térben, biztosítva ugyanakkor a jogállamiság és a jogbiztonság elveinek tiszteletben tartását annak érdekében, hogy elkerülhető legyen a túlságosan szűk vagy kiszámíthatatlan értelmezés, amely veszélyeztetné azok hatékonyságát.
II.    Jogi háttér
A.      Az uniós jog
1.      A 833/2014 rendelet
4.        Az 833/2014 rendelet 2f. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Tilos a gazdasági szereplők számára a XV. mellékletben felsorolt jogi személyek, szervezetek vagy szervek által biztosított bármely tartalom sugárzása, illetve a sugárzás lehetővé tétele, elősegítése vagy a sugárzáshoz egyéb módon történő hozzájárulás, ideértve a bármely módon, így például – akár új, akár előre telepített – kábelen, műholdon, IPTV‑n, internetszolgáltatókon, internetes videomegosztó platformokon vagy alkalmazásokon keresztül történő átvitelt vagy terjesztést.”
5.        E rendelet 8. cikkének (1) bekezdése előírja:
„A tagállamok megállapítják az e rendelet rendelkezéseinek megsértése esetén alkalmazandó szankciókra – többek között adott esetben büntetőjogi szankciókra – vonatkozó szabályokat, és meghoznak valamennyi, azok végrehajtásának biztosításához szükséges intézkedést. […]”
6.        Az említett rendelet 12. cikke ekként rendelkezik:
„Tilos az olyan tevékenységekben való tudatos és szándékos részvétel, amelyek célja vagy hatása az e rendeletben foglalt tilalmak kijátszása […].”
7.        Ugyanezen rendeletnek „A 2f. cikkben említett jogi személyek, szervezetek vagy szervek jegyzéke” című XV. mellékletében szerepel többek között a „RT – Russia Today Germany” neve.
2.      A 2022/350 rendelet
8.        A 2022/350 rendelet (4)–(10) preambulumbekezdései a következőket mondják ki:
„(4) Az Európai Tanács a 2022. február 24‑i következtetéseiben a lehető leghatározottabban elítélte az Oroszországi Föderáció által Ukrajnával szemben provokáció nélkül indított és indokolatlan katonai agressziót. […] Az Európai Tanács felhívta Oroszországot és az Oroszország által támogatott fegyveres alakulatokat, hogy hagyják abba a dezinformációs kampányukat.
(5)      [Az Európai Unió Tanácsa] a 2021. május 10‑i következtetéseiben hangsúlyozta, hogy tovább kell erősíteni az Unió és a tagállamok rezilienciáját, valamint a hibrid fenyegetésekkel, többek között a dezinformációval szembeni fellépésre való képességüket, biztosítva a hibrid fenyegetésekkel szembeni fellépést szolgáló meglévő és lehetséges új eszközök uniós és tagállami szintű összehangolt és integrált alkalmazását, valamint a hibrid fenyegetések területén – ezen belül többek között a külföldi beavatkozással és a befolyásoló műveletekkel szemben – alkalmazható lehetséges válaszintézkedéseket, amelyek magukban foglalhatnak megelőző intézkedéseket, valamint az ellenséges állami és nem állami szereplők költségekkel való megterhelését.
(6)      Az Oroszországi Föderáció a vele szomszédos országok, valamint az Unió és tagállamai destabilizálását célzó stratégiájának megerősítése érdekében a média manipulálására és a tények elferdítésére irányuló szisztematikus nemzetközi kampányt folytat. Így különösen, a propaganda ismételten és következetesen európai politikai pártokat vett célba, különösen választási időszakokban, továbbá célba veszi a civil társadalmat, a menedékkérőket, az orosz etnikai kisebbségeket, nemi kisebbségeket, valamint a demokratikus intézmények működését az Unióban és tagállamaiban.
(7)      Az Ukrajnával szembeni agressziójának igazolása és támogatása érdekében az Oroszországi Föderáció az Unióban és a szomszédos országokban a civil társadalmat célzó folyamatos és összehangolt propagandatevékenységet folytat, súlyosan eltorzítva és manipulálva a tényeket.
(8)      Az említett propagandatevékenységeket több, az Oroszországi Föderáció vezetésének állandó közvetlen vagy közvetett ellenőrzése alatt álló médiaorgánumon keresztül folytatják. Az ilyen intézkedések jelentős és közvetlen fenyegetést jelentenek az Unió közrendjére és biztonságára nézve.
(9)      Az említett médiaorgánumok lényegesek és kulcsfontosságúak az Ukrajnával szembeni agresszió előmozdításában és támogatásában, valamint a szomszédos országok destabilizálása céljából.
(10)      Tekintve a helyzet súlyosságát, és Oroszországnak az ukrajnai helyzetet destabilizáló intézkedéseire reagálva, szükséges – az Alapjogi Chartában elismert alapvető jogokkal és szabadságokkal, különösen a véleménynyilvánításnak és a tájékozódásnak a Charta 11. cikkében elismert szabadságával összhangban – további korlátozó intézkedéseket bevezetni, hogy sürgősen felfüggesszék az ilyen médiaorgánumoknak az Unióban folytatott vagy az Unióba irányuló műsorszolgáltató tevékenységeit. Ezen intézkedéseket mindaddig fenn kell tartani, amíg véget nem ér az Ukrajnával szembeni agresszió, továbbá amíg az Oroszországi Föderáció és annak kapcsolódó médiaorgánumai fel nem hagynak az Unióval és tagállamaival szembeni propagandatevékenységek folytatásával.”
B.      A német jog
9.        A 2013. június 6‑i Außenwirtschaftsgesetz (a külkereskedelemről szóló törvény)(5) a jelen tényállás tekintetében alkalmazandó változata 18. §‑a (1) bekezdése 1. pontjának b) alpontja szerint három hónaptól öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő, aki az Európai Közösségek vagy az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétett, az Európai Közösségek vagy az Európai Unió közvetlenül alkalmazandó, az Európai Unió Tanácsa által a közös kül‑ és biztonságpolitika területén elrendelt gazdasági szankció végrehajtását célzó jogi aktus kibocsátásra, átvitelre, sugárzásra vagy szolgáltatásra vonatkozó tilalmát megszegi.
10.      Az e törvény 18. §‑a (7) bekezdése 2. pontjában foglalt első esetben az a személy, aki az e § (1) bekezdésében említett esetekben üzletszerűen járt el, legalább egy év szabadságvesztés‑büntetéssel büntetendő.
III. Az alapeljárás tényállása, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
11.      Az alapeljárás egy három természetes személy, R, N és K ellen indított büntetőeljárás keretébe illeszkedik, akik 2023‑ban négy alkalommal, a www.traugott‑ickeroth.com internetes oldalon nyilvánosan hozzáférhető „Live‑Ticker” blog (a továbbiakban: traugott‑ickeroth internetes oldal) útján az RT Deutschland csatornáról származó videókat sugároztak. Mivel e csatorna közleményei a 833/2014 rendelet 2f. cikkének (1) bekezdésében előírt sugárzási tilalom hatálya alá tartoznak, a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételük az alkalmazandó nemzeti jogszabályok értelmében büntetőjogi szankcióval büntetendő bűncselekménynek minősül.
12.      R vádlott, aki „Traugott Ickeroth” álnéven ad ki könyveket, amelyeket az „Amazon” online kereskedelmi portálon keresztül értékesít, a nyomozás során a védőjén keresztül elismerte, hogy ő volt felelős a traugott‑ickeroth internetes oldal szerkesztéséért.
13.      Az ezen az internetes oldalon közzétett tartalmak szabadon hozzáférhetők voltak. A felhasználókat azonban arra kérték, hogy adományok igénybevételével pénzügyileg támogassák az említett oldal üzemeltetését. Ily módon 2022. április 1. és 2023. augusztus 3. között R és N vádlott számláira nagyszámú kifizetés érkezett az e felhívásnak eleget tevő felhasználóktól, többnyire egy és három számjegy közötti összegben, amely összesen 60 038,65 eurót tett ki.
14.      A kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy a 833/2014 rendelet 2f. cikke (1) bekezdése a) pontjának értelmezése kizárólag a Bíróság hatáskörébe tartozik, és a Bíróság e kérdésben még nem határozott. A kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy az e rendelkezés értelmében vett „gazdasági szereplő” fogalmának értelmezése nem annyira nyilvánvaló, hogy lehetővé tenné minden észszerű kétség kizárását.
15.      E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság a Bizottság szolgálatai által készített, „Consolidated FAQs on the implementation of Council Regulation No 833/2014 and Council Regulation No 269/2014” („A 833/2014 és a 269/2014 tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó egységes szerkezetbe foglalt gyakori kérdések”) című dokumentumra (a továbbiakban: bizottsági iránymutatás) hivatkozik, amely szerint a „gazdasági szereplő” fogalma minden olyan természetes vagy jogi személyre vagy szervezetre vonatkozik, akinek, illetve amelynek kereskedelmi vagy szakmai tevékenysége engedély nélküli tartalom sugárzásából, illetve a sugárzás lehetővé tételéből, elősegítéséből vagy a sugárzáshoz egyéb módon történő hozzájárulásból áll.
16.      E bíróság álláspontja szerint a polgári jog alapján ajándéknak minősülő magánjellegű adományok gyűjtése is „szakmai tevékenységnek” minősül ebben az értelemben, ha azt – mint a jelen ügyben – olyan mértékben végzik, hogy annak bevétele olyan jelentős összeget tesz ki, ami a kedvezményezettek számára lehetővé teszi, hogy ebből – legalábbis részben – finanszírozzák a megélhetésüket. Ezt az értelmezést támasztja alá az a tény is, hogy az adományozásra való felhívás a traugott‑ickeroth internetes oldal további üzemeltetéséhez szükséges pénzügyi források megteremtésére, és ennélfogva a szakmai tevékenységre jellemző, tartós bevételi forrás létrehozására irányult.
17.      Mindazonáltal az említett bíróság megjegyzi egyrészt, hogy az ezen internetes oldalhoz való hozzáférés főszabály szerint ingyenes volt, vagyis nem függött attól, hogy a felhasználói pénzügyi ellenszolgáltatást nyújtsanak, másrészt pedig, hogy annak üzemeltetését nem a felhasználók önkéntes hozzájárulásaitól független forrásokból, például reklámbevételekből finanszírozták, amelyek pedig e területen szokásosak. Ennélfogva R vádlott tevékenysége is tisztán magánjellegűnek minősíthető.
18.      E körülmények között határozott úgy a Landgericht Saarbrücken (saarbrückeni regionális bíróság) úgy, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni [a 833/2014] rendelet 2f. cikkének (1) bekezdését, hogy az ebben az értelemben vett gazdasági szereplők olyan természetes személyek is lehetnek, akik az általuk üzemeltetett honlap segítségével harmadik személyek önkéntes hozzájárulásai (adományok vagy ajándékok) formájában csupán bevételt szereznek?”
IV.    A Bíróság előtti eljárás
19.      A 2024. december 20‑i keltezésű előzetes döntéshozatalra utaló végzés 2025. január 31‑én érkezett a Bíróság Hivatalához.
20.      Az alapeljárás vádlottjai, K és R, a Staatsanwaltschaft Saarbrücken (saarbrückeni ügyészség, Németország) a francia, az észt és a lett kormány, valamint az Európai Bizottság az Európai Unió Bírósága alapokmányának 23. cikkében előírt határidőn belül írásbeli észrevételeket terjesztettek elő.
21.      A Bíróság az eljárási szabályzat 76. cikkének (2) bekezdése alapján mellőzte a tárgyalás tartását.
V.      Jogi elemzés
A.      Előzetes észrevételek
22.      Az Európai Unió, amely az EUSZ 2. cikkben meghatározott értékeken – különösen a szabadságon, a demokrácián és a pluralizmuson – alapul, alapvető fontosságúnak tartja a véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadságának tiszteletben tartását. Az uniós jog ezt a megközelítést rögzíti azáltal, hogy az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 11. cikkében e szabadságok védelmét az uniós jogrend alapvető elemeként ismeri el. A nyitott és demokratikus társadalmak azonban továbbra is kiszolgáltatottak a dezinformáció terjesztésével szemben, különösen akkor, ha azt szándékosan a közvélemény manipulálására és a demokratikus folyamat befolyásolására használják fel.(6)
23.      Az Oroszországi Föderáció által Ukrajna ellen a nemzetközi jogot sértően folytatott agressziós háború korábban nem ismert kihívások elé állította az Uniót.(7) Annak érdekében, hogy az Ukrajna területi integritásának, szuverenitásának és függetlenségének aláásására irányuló orosz intézkedések költségei megnövekedjenek, másrészt pedig a válság békés rendezésének előmozdítása céljából(8) az Unió egy sor korlátozó intézkedést fogadott el egyes természetes és jogi személyekkel szemben.(9) Emellett a hibrid fenyegetésekkel, többek között az Oroszországi Föderáció dezinformációs kampányaival és információmanipulálásával szembeni rezilianciájának fokozását célzó eszközöket is létrehozott.
24.      Ezen eszközök közé tartoznak többek között a 833/2014 rendeletben előírt intézkedések, amelyek felfüggesztik egyes, az Oroszországi Föderáció nevében eljáró és dezinformációs kampányok segítségével az Unió és tagállami destabilizálását célzó stratégiát végrehajtó médiumok, köztük az RT Deutschland sugárzási tevékenységeit.(10) Ezen, többek között a véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadságát korlátozó intézkedéseket az ilyen propagandatevékenységek által az Unió közrendjére és biztonságára nézve jelentett jelentős és közvetlen fenyegetés igazolja.(11) A Charta 52. cikkének (1) bekezdése lehetővé teszi az ilyen korlátozásokat.(12)
25.      A jelen ügy az orosz‑ukrán konfliktussal kapcsolatos félretájékoztatási kampányok elleni uniós küzdelem tágabb összefüggésébe illeszkedik, amennyiben a Bíróságnak arról a kérdésről kell határoznia, hogy a 833/2014 rendelet 2f. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy a „gazdasági szereplő” e rendelkezés értelmében vett fogalma magában foglalja az internetes oldalt üzemeltető természetes személyeket is, akik az említett oldalból csak harmadik személyek önkéntes hozzájárulásai (tehát ajándékok vagy adományok) révén tesznek szert jövedelemre.
26.      Amint arra már bevezetésemben rámutattam,(13) a korlátozó intézkedések hatékonysága, valamint a jogállamiság alapelvei vizsgálandók, mivel a
nullum crimen, nulla poena sine lege certa elvre tekintettel pontosan meg kell határozni azokat a magatartásokat, amelyek büntetőjogi szankciót vonhatnak maguk után. A Charta 49. cikkének (1) bekezdésében rögzített ezen elv megköveteli, hogy a jogalkotó kellő pontossággal határozza meg a bűncselekményt megvalósító magatartásokat és az azokra alkalmazandó szankciókat annak biztosítása érdekében, hogy a büntetendő cselekmények meghatározása a jogalkotó hatóság hatáskörébe tartozzon, anélkül azonban, hogy kizárná a bíróság általi értelmezést, feltéve hogy az előrelátható és a jogszabályszöveg által szigorúan körülhatárolt marad.(14)
27.      Amint arra a Bíróság emlékeztetett, a bűncselekmények és büntetések törvényességének elvével, amely megköveteli a büntetőjogi norma egyértelműségét és előreláthatóságát, kizárja az olyan magatartás miatt indítható eljárást, amely büntetendő jellege nem tűnik ki kellően világosan és egyértelműen a jogszabályból.(15) Ezen elv célja továbbá az előreláthatóság és a jogbiztonság biztosítása a polgárok számára, lehetővé téve számukra, hogy magatartásuk időpontjában megismerjék magatartásuk büntetőjogi következményeit. Ez különös jelentőséggel bír a jelen ügyhöz hasonló összefüggésben, amelyben a 833/2014 rendelet 8. cikke arra kötelezi a tagállamokat, hogy fogadják el az e rendelet rendelkezéseinek megsértése esetén alkalmazandó szankciórendszert, beleértve adott esetben a büntetőjogi szankciókat is. A jelen indítvány célja az említett rendelet 2f. cikke (1) bekezdése tartalmának tisztázása.
28.      Ezt a kérdést a Staatsanwaltschaft Saarbrücken (saarbrückeni ügyészség) által az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságával kapcsolatban megfogalmazott fenntartások vizsgálatát követően vizsgálom meg.
B.      Az elfogadhatóságról
29.      A saarbrückeni ügyészség, anélkül, hogy formálisan az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elfogadhatatlanságára hivatkozna, vitatja annak szükségességét. Egyrészt azt állítja, hogy a kérdést előterjesztő bíróság illetékes tanácsa előtti, a tárgyalási szakaszt megnyitó határozat még belső bírósági jogorvoslat tárgyát képezheti, így az nem jogerős. Másrészt úgy véli, hogy nem elengedhetetlen előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel fordulni a Bírósághoz a 833/2014 rendelet 2f. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „gazdasági szereplő” fogalmának értelmezésére vonatkozóan, mivel az uniós jog értelmezésének hagyományos módszerei lehetővé teszik e fogalom jelentésének meghatározását, amely egyébként nyilvánvalónak tűnik.
30.      E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy az előzetes döntéshozatali eljárás keretében a Bíróságnak – tekintettel a Bíróság és a nemzeti bíróság közötti feladatmegosztásra – nem feladata annak vizsgálata, hogy az előterjesztő határozatot a nemzeti bírósági szervezeti és eljárási szabályoknak megfelelően hozták‑e meg. A Bíróságot mindaddig köti a tagállami bíróság által hozott előzetes döntéshozatalra utaló határozat, amíg azt a nemzeti jog által biztosított jogorvoslati eljárásokhoz kapcsolódóan nem vonják vissza.(16)
31.      Márpedig a Bírósághoz benyújtott iratokban semmi nem enged arra következtetni, hogy a jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatot visszavonták volna.
32.      Másodszor, ha a saarbrückeni ügyészség azt kívánta állítani, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet csak a belső jogorvoslati lehetőségek kimerítését követően lehet benyújtani, ez az álláspont nem fogadható el. A nemzeti határozatok vitatása belső jognak megfelelő lehetősége ugyanis nem korlátozhatja a nemzeti bíróság azon hatáskörét, hogy előzetes döntéshozatal céljából kérdést terjesszen a Bíróság elé, ha úgy ítéli meg, hogy az előtte fekvő jogvita az uniós jog értelmezésének olyan kérdéseit veti fel, amelyek a Bíróság határozatát igénylik.(17) Tekintettel az EUMSZ 267. cikkel létrehozott, a Bíróság és a nemzeti bíróságok közötti együttműködési rendszer működésére, éppen ellenkezőleg, el kell ismerni a nemzeti bíróság azon lehetőségét, hogy az eljárás általa megfelelőnek tartott bármely pillanatában előzetes döntéshozatal céljából a Bíróság elé terjesszen bármely olyan kérdést, amelyet szükségesnek ítél az előtte fekvő jogvita megoldása érdekében.(18)
33.      Ebben az összefüggésben hangsúlyozni kell, hogy ez a lehetőség a nemzeti bíróságot illeti meg, függetlenül a feleknek az ilyen eljárás célszerűségére vonatkozó értékelésétől. Ebből következik, hogy semmi esetre sem tilos a nemzeti bíróság számára, hogy olyan kérdést terjesszen előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé, amelynek megválaszolásával kapcsolatban az alapeljárás valamelyik fele szerint nem merül fel észszerű kétség. Még ha feltételezzük is, hogy nincs értelmezési nehézség, az ilyen kérdés mégsem nyilvánítható elfogadhatatlannak.(19)
34.      Harmadszor emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, ha a nemzeti bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés az uniós jog értelmezésére vonatkozik, a Bíróság főszabály szerint köteles azt megválaszolni. A Bíróság csak akkor tagadhatja meg az ilyen kérdés megválaszolását, ha az uniós jog kért értelmezése vagy az uniós jog valamely rendelkezésének érvényessége semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésre hasznos választ adhasson.(20)
35.      A jelen ügyben azonban nem ez a helyzet, mivel a kérdést előterjesztő bíróság kellőképpen kifejtette az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés relevanciáját a vádlottak büntetőjogi felelősségének értékelése szempontjából.
36.      Amint az előzetes döntéshozatal iránti kérelméből kitűnik, a kérdést előterjesztő bíróság bizonytalanságát fejezi ki azon kérdést illetően, hogy a vádlottak a 833/2014 rendelet 2f. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „gazdasági szereplőknek” tekinthetők‑e. Tekintettel arra, hogy a Bizottság iránymutatásai „kereskedelmi vagy szakmai tevékenység” fennállását feltételezik, e bíróság szerint nem nyilvánvaló, hogy erre a kérdésre igenlő választ kellene adni. Egyrészt az internetes oldal használata főszabály szerint ingyenes; másrészt működését önkéntes hozzájárulásokból finanszírozzák. Noha az említett bíróság hajlik annak megállapítására, hogy a vádlottak magatartása e rendelkezés tárgyi hatálya alá tartozik, a végleges tisztázás érdekében a Bírósághoz fordul.
37.      Következésképpen az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet véleményem szerint elfogadhatónak kell tekinteni.
C.      Az ügy érdeméről
1.      A 833/2014 rendelet 2f. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „gazdasági szereplő” fogalmának értelmezéséről
38.      Egyetlen kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra kéri a Bíróságot, hogy határozza meg a 833/2014 rendelet 2f. cikkének (1) bekezdésében szereplő „gazdasági szereplő” kifejezés terjedelmét. Először is meg kell állapítani, hogy e fogalmat sem e rendelet, sem pedig a tagállamok jogában szereplő esetleges fogalommeghatározásokra való utalás nem határozza meg. Hasonlóképpen, az említett kifejezést a Bíróság ítélkezési gyakorlata mindeddig nem értelmezte.
39.      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós jog egységes alkalmazásának követelményéből és az egyenlőség elvéből egyaránt az következik, hogy a jelentésének és hatályának meghatározása érdekében a tagállami jogokra kifejezett utalást nem tartalmazó uniós jogi rendelkezést az egész Európai Unióban önállóan és egységesen kell értelmezni. Ezen értelmezés során nemcsak a rendelkezés kifejezéseit kell figyelembe venni, hanem annak összefüggéseit és a kérdéses szabályozás célját is.(21) A jelen indítvány további részében tehát a „gazdasági szereplő” kifejezés értelmezése érdekében a Bíróság ítélkezési gyakorlatában elismert értelmezési módszerekre támaszkodom.
a)      Szó szerinti értelmezés
40.      A szó szerinti értelmezési módszert illetően emlékeztetni kell arra, hogy azon kifejezések értelmét és terjedelmét, amelyekre az uniós jog semmilyen meghatározást nem ad, az általános nyelvhasználatban elfogadott szokásos jelentés szerint kell meghatározni, figyelembe véve azon szövegkörnyezetet, amelyben a kifejezéseket használják, és azon szabályozás célkitűzéseit, amelynek e kifejezések részét képezik.(22)
41.      „Gazdasági szereplő” a fogalom köznapi jelentése szerint minden olyan természetes vagy jogi személy, aki egy adott szolgáltatást vagy tevékenységet üzemeltet, irányít vagy működtet, és valamilyen funkcionális ellenőrzést vagy aktív beavatkozást végez előbbi végrehajtása során. A tartalmak közvetítése és sugárzása területén alkalmazva minden olyan szereplőre utal, aki közvetlenül vagy közvetve részt vesz e tartalom nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételében vagy továbbításában. Amint arra írásbeli észrevételeiben több érdekelt fél is rámutatott, ez a kifejezés mindenekelőtt a technikai és funkcionális területre tartozik. Az ezen elemzés céljából megvizsgált források inkább a funkcionális, mintsem a szigorúan jogi értelmezés felé mutatnak, amely magában foglal minden olyan szereplőt, aki műszaki tevékenysége – mint például a berendezések üzemeltetése – révén ténylegesen lehetővé teszi a tartalmak terjesztését, függetlenül azok státuszától, szerkezetétől vagy tevékenységének céljától.(23)
42.      Ezen értelmezés alapján úgy tűnik, hogy a kifejezés nem kapcsolódik a gazdasági tevékenységhez, még kevésbé a nyereségszerzéshez, hanem inkább a sugárzási folyamat ellenőrzésére, irányítására vagy irányítására vonatkozó funkció gyakorlására utal. Ezt az értelmezést véleményem szerint alátámasztja az is, hogy a 833/2014 rendelet 2f. cikkének (1) bekezdésében a „gazdasági szereplő” kifejezést a sugárzási tevékenységgel összefüggésben a „gazdasági” minősítés nélkül használják.(24) Ez a terminológiai döntés azt sugallja, hogy az uniós jogalkotó e fogalomnak szélesebb hatályt kívánt tulajdonítani, mint amely a gazdasági célt követő szereplőkre korlátozódik, oly módon, hogy az magában foglalja azokat a természetes vagy jogi személyeket is, akik vagy amelyek érdemben részt vesznek a tartalmak sugárzásában, függetlenül attól, hogy tevékenységük kereskedelmi vagy nem kereskedelmi jellegű‑e.
43.      Ezenfelül meg kell jegyezni, hogy a sugárzási tilalom kifejezetten kiterjed az online videómegosztó platformokra és alkalmazásokra, vagyis azokra a jelenkori közvetítési módokra, amelyeket magánszemélyek gyakran használnak nem szükségszerűen díjazás ellenében végzett tevékenységek keretében, ideértve az online tartalomalkotók tevékenységét is, mint például a vloggerek vagy az influenszerek. Ez a kiterjesztés véleményem szerint megerősíti az uniós jogalkotó azon szándékát, hogy a „gazdasági szereplő” kifejezés tekintetében egyszerre funkcionális és technológiailag semleges megközelítést alkalmazzon.
44.      A 833/2014 rendelet 2f. cikke (1) bekezdésének szó szerinti értelmezése így annak megállapításához vezet, hogy a „gazdasági szereplő” fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az magában foglalja azt a természetes személyt is, aki az e rendelkezésben említett tartalmat díjazás nélküli tevékenység keretében terjeszti, mint például a harmadik személyek önkéntes hozzájárulásaiból finanszírozott internetes oldal üzemeltetőjének tevékenysége.
45.      Ezt az értékelést nem kérdőjelezheti meg az a tény, hogy úgy tűnik, a Bizottság iránymutatása, amelyre a kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelmében hivatkozik,(25) ennek ellenkezőjét tartalmazza. Az ugyanis pontosítja, hogy „a tilalom minden kereskedelmi vagy szakmai tevékenységet folytató természetes vagy jogi személyre, illetve szervezetre vonatkozik” (kiemelés tőlem), ami arra enged következtetni, hogy olyan követelményt rögzít, amelyet a fent említett rendelkezés szövege nem ír elő, és amely e rendelkezés személyi hatályának indokolatlan korlátozására irányul.
46.      Ez nem változtat azon, hogy egyrészt ezen iránymutatás nem a 833/2014 rendeletet kibocsátó és az EUMSZ 215. cikk (2) bekezdésében előírt jogalap értelmében korlátozó intézkedések elfogadására kizárólagos hatáskörrel rendelkező Tanácstól származik,(26) másrészt pedig, amint az a saját tartalmából kitűnik, csupán a Bizottság szolgálatai által kidolgozott „munkaanyagnak” minősül, amelynek célja, hogy iránymutatást nyújtson a nemzeti hatóságoknak, az uniós gazdasági szereplőknek és a polgároknak e rendelet végrehajtását és értelmezését illetően.
47.      A Bizottság ebben kifejezetten elismeri, hogy kizárólag a Bíróság rendelkezik hatáskörrel az uniós jog értelmezésére.(27) Végül meg kell jegyezni, amint azt a Bizottság írásbeli észrevételeiben tette, hogy az említett iránymutatás azt is hangsúlyozza, hogy az említett rendelet széles körű és teljes tilalmat állapít meg abban az értelemben, hogy tiltja a sugárzást (lato sensu), miközben megtiltja a gazdasági szereplők számára, hogy lehetővé tegyék, elősegítsék a sugárzást, vagy ahhoz más módon járuljanak hozzá.(28)
48.      Ennélfogva ezen bizottsági iránymutatás nem járhat azzal a hatással, hogy módosítja a 833/2014 rendeletben előírt korlátozó intézkedések normatív hatályát, és nem lehet meghatározó a jelen ügyben szóban forgó értelmezés szempontjából sem.
b)      Rendszertani értelmezés
49.      A „gazdasági szereplő” kifejezés jelen ügyben elfogadott értelmezését a rendszertani értelmezés is alátámasztja. E tekintetben meg kell állapítani, hogy a 833/2014 rendelet 2f. cikkének (1) bekezdése megtiltja a gazdasági szereplőknek a magatartás bizonyos formáit, azaz az érintett tartalmak sugárzását, vagy azt, hogy lehetővé tegyék, elősegítsék vagy bármilyen módon hozzájáruljanak azok sugárzásához, többek között átvitel vagy terjesztés útján, kifejezetten említett különböző kommunikációs eszközök segítségével. E rendelkezés szövege tehát technikai vagy szervezési jellegű tevékenységre vonatkozik.
50.      Ezzel szemben e cikk nem követeli meg sem azt, hogy e tevékenység haszonszerzési célt kövessen, sem pedig azt, hogy a szolgáltató az érintett tartalmakat a nyilvános kommunikáció területére tartozó szakmai tevékenység keretében közvetítse. Ebből következik, hogy a „gazdasági szereplő” fogalma magában foglalhatja azokat a természetes személyeket is, akik szabadidős tevékenység keretében információkat sugároznak, illetve idealista vagy meggyőződésen alapuló okokból hozzá kívánnak járulni a közvélemény alakításához.
51.      Meg kell állapítani, hogy e rendelkezés tárgyi hatálya különösen széles, mivel – amint az már említésre került – tiltja az érintett tartalmak változatos sugárzási módjait, függetlenül attól, hogy a sugárzást közvetlenül a gazdasági szereplő végzi vagy arra harmadik személyek közvetítésével kerül sor. A megfogalmazása pontosságának mértéke, valamint a tiltott magatartás leírására szolgáló több ige használata az uniós jogalkotó azon szándékáról tanúskodik, hogy megakadályozza az említett tartalmaknak az Unió területén történő sugárzását vagy hozzáférhetővé tételét. E rendelkezést tehát olyan általános hatályú tiltó szabályként kell értelmezni, amely megelőző jellegű, és amelynek célja, hogy megakadályozza a sugárzás minden formáját, akár technikai eszközökkel, akár harmadik személyek beavatkozásával.
52.      Hatékonyságát tehát veszélyeztetné, ha elfogadnánk, hogy hatályát a 833/2014 rendeletben kifejezetten elő nem írt további feltételek korlátozhatják, mint például a tartalmak haszonszerzési célú vagy szakmai tevékenység keretében történő sugárzásának követelménye. A gazdasági vagy szakmai dimenzió fennállása ugyanis az említett rendelkezés egyetlen eleméből sem tűnik ki, mivel az általa kimondott tilalom kizárólag a sugárzási funkcióhoz kapcsolódik, függetlenül az érintett személy jogállásától vagy gazdasági helyzetétől. A „gazdasági szereplő” fogalmát ezért funkcionálisan és technológiasemlegesen, a rendelkezés céljának megfelelően kell értelmezni. Másként fogalmazva, az elfogadott minősítés kizárólag az érintett személy által a sugárzási folyamatban betöltött funkciótól függ, mivel ezt az értelmezést egységesen kell alkalmazni, függetlenül az alkalmazott technikai eszközöktől vagy az alkalmazott finanszírozási módtól.
53.      Egyébiránt meg kell állapítani, hogy a 833/2014 rendelet 2f. cikkének (1) bekezdése különbözik e rendelet más rendelkezéseitől, amelyek az általuk bevezetett korlátozó intézkedések kapcsán kifejezetten gazdasági jellegű tevékenységekre, sőt közvetlenül gazdasági szereplőkre hivatkoznak. Ez a helyzet többek között az említett rendelet(29) 3r. cikkének (4) bekezdése esetében, amely az Oroszországból származó vagy onnan kivitt cseppfolyósított földgáz átrakodására vonatkozó tilalom alkalmazásával kapcsolatos, a kellő gondosságra vonatkozó nemzeti szabályok elfogadásával összefüggésben említi a közreműködő gazdasági szereplők nyilvántartási országát.(30) E megfogalmazásbeli különbség azt mutatja, hogy amikor az uniós jogalkotó egy korlátozó intézkedést meghatározott gazdasági alkalmazási területre kívánt korlátozni, azt kifejezetten megtette. Ezzel szemben nyilvánvalóan nem ez a helyzet ugyanezen rendelet 2f. cikkének (1) bekezdése esetében, amelynek általános hatálya a „gazdasági szereplő” kifejezés funkcionális és technológiailag semleges, minden gazdasági vagy szakmai megfontolástól független megközelítésének elfogadására irányuló szándékot tükrözi.
54.      Ez az értelmezés összhangban van az uniós jog rendszerével és belső koherenciájával. A jogalkotó ugyanis más uniós jogi eszközökben inkább funkcionális, mint gazdasági vagy intézményi megközelítést alkalmaz a hasonló fogalmak hatályának meghatározása érdekében. Elsőként a „médiaszolgáltató” fogalmát illetően, azt a 2010/13/EU irányelv(31) 1. cikke (1) bekezdésének d) pontja úgy határozza meg, hogy az „az a természetes vagy jogi személy, aki vagy amely szerkesztői felelősséggel rendelkezik az audiovizuális médiaszolgáltatás audiovizuális tartalmának megválasztásáért, és meghatározza annak összeállítását”. E meghatározás nem tesz különbséget sem az érintett személy jogállása, sem tevékenységének gazdasági célja szerint, hanem kizárólag a tartalmak kiválasztása és terjesztése feletti tényleges ellenőrzésen alapul.
55.      Ezt a 2010/13 irányelvvel való összevetést rendszertani szempontból az indokolja, hogy e két jogi aktusnak ugyanaz a funkcionális célja, mivel azok a tartalmak nyilvánosság számára történő sugárzása felett ellenőrzést gyakorló szereplők szabályozására irányulnak. Míg a 2010/13 irányelv meghatározza a „médiaszolgáltatók” szerkesztői felelősségi körét, a 833/2014 rendelet 2f. cikke azokat a „gazdasági szereplőket” határozza meg, amelyek sugárzási tevékenysége korlátozható, amennyiben azok az Unió biztonságával és közrendjével ellentétes propagandacélokat szolgálnak. Mindkét esetben a döntő kritérium nem a tevékenység gazdasági jellege, hanem a sugárzási folyamat tényleges befolyásolása.(32)
56.      Még ha figyelembe vesszük is azt a jogszabályi hátteret, amelyben a 833/2014 rendeletet elfogadták, nyilvánvalónak tűnik, hogy annak meghatározása érdekében, hogy valamely személy „gazdasági szereplőnek” minősíthető‑e, nem lehet figyelembe venni azt a tényt, hogy végez‑e gazdasági vagy szakmai tevékenységet, vagy sem. Amint azt az észt kormány az írásbeli észrevételeiben helyesen megjegyezte, e rendeletnek nem célja a belső piac, vagyis a gazdasági szereplők és a fogyasztók közötti kapcsolatok szabályozása, ami adott esetben igazolhatja a bizonyos propagandacsatornáktól származó tartalmak sugárzására vonatkozó tilalom előírását a szakmai szereplők számára. Ellenkezőleg, a 833/2014 rendelet – amint azt az előzetes észrevételeimben már kifejtettem – az EUMSZ 215. cikken alapuló korlátozó intézkedések sorába illeszkedik, amelyek közrendi és biztonsági okokból az Oroszországi Föderáció vezetőinek állandó közvetlen vagy közvetett ellenőrzése alatt álló médiaorgánumok sugárzási tevékenységeinek azonnali beszüntetésére irányulnak.(33)
c)      Teleologikus elemzés
57.      Ez az uniós jogalkotó által követett célok fényében történő értelmezéshez vezet át bennünket. Ebben az összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy a 833/2014 rendelet 2f. cikkének (1) bekezdését a 2022. március 1‑jén elfogadott 2022/350 rendelet vezette be az Oroszországi Föderáció által Ukrajnával szemben egy héttel korábban provokáció nélkül indított, indokolatlan katonai agresszióra adott azonnali válaszként. Az e rendelkezésben foglalt tilalom bevezetése érdekében a Tanács az Európai Tanács által 2022. február 24‑én Oroszországhoz intézett, a félretájékoztatási kampány beszüntetésére irányuló felhívásra, valamint a 2021. május 10‑i következtetéseire támaszkodott, amelyek szerint meg kell erősíteni az Unió és a tagállamok rezilienciáját, valamint a hibrid fenyegetések – többek között a dezinformáció – elleni fellépésre való képességüket, valamint fokozni kell a hibrid fenyegetések – többek között a külföldi beavatkozás és befolyás – területén a lehetséges válaszintézkedéseket.
58.      A 833/2014 rendelet 2f. cikkének (1) bekezdésében kimondott általános hatályú tilalom az uniós jogalkotó azon szándékát tükrözi, hogy véget vessen az Oroszország által folytatott dezinformációs kampánynak azáltal, hogy kizárja bizonyos tartalmak sugárzását az Unió területén. A közrend és a biztonság hatékony védelme azonban nem korlátozódik az állami ellenőrzés alatt álló médiára, hanem az úgynevezett „alternatív” médiumok figyelembevételével is jár, amelyek üzemeltetői – akár tudatosan, akár nem – a félretájékoztatási kampány közvetítőivé válnak. E szempont figyelmen kívül hagyása annak lehetővé tételét jelentené, hogy a tiltott tartalmak sugárzása fokozatosan ezen alternatív csatornák felé mozduljon el, és így idővel kikerülne az állami ellenőrzés vagy felügyelet bármely formája alól.(34)
59.      Ezenkívül meg kell állapítani, hogy az a tény, hogy a 833/2014 rendelet 2f. cikkének (1) bekezdése az internetszolgáltatókra, valamint az online videómegosztó platformokra és alkalmazásokra vonatkozik, az uniós jogalkotó azon szándékáról tanúskodik, hogy figyelembe vegye a digitális média növekvő jelentőségét az információk és hírek terjesztésében. E médiumok használata mindazonáltal azzal a veszéllyel jár, hogy a felhasználókat anélkül befolyásolják véleményükben, hogy rendelkeznének azokkal az eszközökkel, amelyek lehetővé teszik számukra a velük közölt információk valódiságának kritikus értékelését. A személyek bizonyos kategóriái, mint például a serdülők(35) vagy az idősek, e tekintetben különösen ki vannak téve a manipulációnak. Az ilyen kockázat fennállása, amelynek terjedelmét teljes mértékben meg kell vizsgálni, ezért szükségessé teszi annak megállapítását, hogy az olyan internetes oldalak, mint amelyekről az alapügyben szó van, e rendelkezés hatálya alá tartoznak.
60.      Még ha a „gazdasági szereplőnek” való minősítéshez nincs is szükség gazdasági tevékenységre vagy jövedelemszerzésre, az ilyen összegek beszedését lehetővé tevő adományok igénybevételének kontextusa néhány észrevételt tesz szükségessé. Az a tény, hogy egyes internetes oldalakat inkább adományokból, mintsem bejegyzett kereskedelmi tevékenységből finanszíroznak, igazolja a propaganda céljára való lehetséges instrumentalizálásukkal kapcsolatos fokozott éberséget, különösen akkor, ha állami eredetű félretájékoztatási kampányokról van szó. E finanszírozási módot ugyanis az egyértelműen meghatározott jogi vagy intézményi keret hiánya jellemzi, mivel ahhoz nem kapcsolódnak sem a pénzügyi átláthatóságra vonatkozó kötelezettségek, sem a szakmai médiaszolgáltatókra vonatkozókhoz hasonló ellenőrzési mechanizmusok. Ez az átláthatatlanság megnehezíti a pénzmozgások, és ennélfogva azon szereplők azonosítását, akik befolyásolhatják a szerkesztői irányvonalat vagy a sugárzott tartalmat. Ily módon olyan környezetet teremt, amely elősegíti az olyan külső érdekek – köztük harmadik államok – behatását, amelyek közvetlenül vagy közvetve beavatkozhatnak a tartalmak előállításába vagy terjesztésébe.
61.      Ráadásul e platformok „függetlenként” vagy „alternatívaként” való bemutatása megerősíti hitelességüket egy meghatározott közönség körében, amely gyakran bizalmatlan a hagyományos médiával vagy a közintézményekkel szemben. E látszólagos hitelesség fokozott meggyőző erőt biztosít üzeneteik számára, amelyeket még nehezebb vitatni abban az esetben, ha részben manipulált vagy félrevezető beszámolókat közvetítenek.(36) Ebből a szempontból a függetlenség iránti igény messze nem a semlegesség garanciája, hanem paradox módon a dezinformációs stratégiák hatékonyságát szolgáló eszközzé válhat.
62.      Ebben az összefüggésben a finanszírozás nem kereskedelmit jellegét nem lehet pusztán semleges elemnek tekinteni, hanem az információs manipuláció kockázata értékelésének meghatározó tényezője.(37) Az a strukturális sérülékenység egy mutatója, amely a felügyelet hiánya és az „alternatív” legitimitás keresése mellett elősegíti a külföldi propaganda céljaival összhangban álló tartalmak sugárzását. Ez a helyzet lehetővé teszi különösen az állami ellenőrzés alatt álló médiával szemben előírt korlátozó intézkedések megkerülését függetlenként bemutatott, de a dezinformációs stratégiába funkcionálisan integrált csatornák felhasználásával.
63.      A gazdasági, sőt nyereségszerzési cél elérésére irányuló követelmény értelmezés útján történő bevezetése azzal a veszéllyel járna, hogy jelentősen gyengítené a 833/2014 rendelet 2f. cikke (1) bekezdésének hatályát. Az ilyen követelmény, amely idegen az uniós jogalkotó által elfogadott szövegtől és funkcionális logikától, ahhoz vezetne, hogy az intézkedés hatálya alól kizárnák az online médiaorgánumok jelentős részét, amelyek – bár nem rendelkeznek gazdasági céllal – aktívan részt vesznek az érintett tartalmak sugárzásában. Ezenkívül a kijátszás kockázatát idézné elő, mivel egyes gazdasági szereplők a félretájékoztatási üzenetek terjesztésének folytatása érdekében hivatkozhatnának a gazdasági cél hiányára. Az ilyen értelmezés ily módon veszélyeztetné a rendelkezés hatékonyságát és megelőzési célját, amely rendelkezés arra irányul, hogy megakadályozza a propagandatartalmak Unió területén történő sugárzását, függetlenül azok műsorszolgáltatójának gazdasági státuszától vagy finanszírozási módjától.
64.      A gazdasági cél követésére alapított kritérium mindenesetre nem egyértelmű és nem előrelátható, és ezért nehezen lenne összeegyeztethető a jogbiztonság követelményeivel. A gyakorlatban különösen összetettnek bizonyulna azon pénzügyi küszöbérték meghatározása, amelytől kezdve valamely sugárzási tevékenység „gazdaságinak” minősíthető. Az online média finanszírozásának formái valóban sokrétűek és gyakran hibridek, mivel egyes platformok kizárólag magánadományokon alapulnak, míg mások reklámbevételeket, előfizetéseket, alkalmi partnerségeket vagy közösségi finanszírozási kampányokat ötvöznek.(38) E körülmények között a „gazdasági” tevékenység és a „nem gazdasági” tevékenység közötti különbségtétel szükségszerűen önkényessé válna és értelmezésre szorulna.
65.      Az ilyen bizonytalanság veszélyeztetné a rendelkezés egységes alkalmazását, és megnyitná az utat a gyakori vitatás előtt, mivel a tilalom elkerülése érdekében minden gazdasági szereplő hivatkozhatna a forrásai véletlenszerű, marginális vagy szabálytalan jellegére. Egy mennyiségi vagy arányos – például az adományok teljes összegén vagy a bevételek és a működési költségek arányán alapuló – küszöbérték bevezetése szintén nem garantálná a jogbiztonságot, mivel a gazdasági szereplők gazdasági helyzete méretüktől, szerkezetüktől és célközönségüktől függően változik.
66.      Ezenkívül az ilyen kritérium bevezetése a kijátszás nyilvánvaló kockázatával járna. Az érintett gazdasági szereplők kiigazíthatják finanszírozási modelljüket annak érdekében, hogy a megállapított küszöbérték alatt maradjanak, vagy közvetett finanszírozási mechanizmusokat alkalmazhatnak, többek között harmadik felek vagy külföldi platformok igénybevételével. Az ilyen fejlődés megfosztaná lényegétől az intézkedést, és aláásná annak megelőző hatékonyságát, mivel lehetővé tenné az érintett tartalmak sugárzásának folytatását a gazdasági cél nyilvánvaló hiányának ürügyén. Ennélfogva egy ilyen bizonytalan és könnyen kezelhető kritérium elfogadása ellentétes lenne a 833/2014 rendelet által követett, koherenciára, átláthatóságra és hatékonyságra irányuló célkitűzéssel.
67.      Meg kell állapítani, hogy a tiltott tartalmakat sugárzó internetes oldalak üzemeltetői a 833/2014 rendelet 2f. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartoznak, ideértve azt az esetet is, ha tevékenységüket kizárólag vagy elsősorban önkéntes hozzájárulásokból finanszírozzák. Az ilyen finanszírozások ugyanis meghatározó szerepet játszhatnak e honlapok létezésének és működésének fenntartásában, és ennélfogva veszélyeztethetik az orosz propagandamédia ellen elfogadott korlátozó intézkedések hatékonyságát.
68.      Meg kell előzni azt a kockázatot is, hogy a jóhiszemű polgárokat célzott félretájékoztatási kampányokkal ilyen hozzájárulások megtételére ösztönözzék, és így tudtuk nélkül felelősek legyenek az uniós szankciórendszer megsértéséért, és ezáltal a nemzeti jog szerinti esetleges bűncselekményért. Végül a magánadományokra irányuló felhívások szándékos eszközként való felhasználása egy áldozati pozíción alapuló propagandista beszámoló keretében nemcsak azzal a hatással járna, hogy ténylegesen semlegesítené az Unió által elfogadott korlátozó intézkedéseket, hanem megerősítené az orosz állami média félretájékoztatásának hatókörét és hitelességét is azáltal, hogy a polgári támogatást az információs befolyás eszközeként használja fel.
69.      Bár a gazdasági cél követése véleményem szerint nem feltétele a 833/2014 rendelet 2f. cikke (1) bekezdése alkalmazásának, úgy vélem, hogy a gazdasági szereplő által kapott adományok mennyisége mindazonáltal figyelembe vehető a tevékenységének konkrét értékelése során. Egy jelentős összeg ugyanis – mint a jelen ügyben is, ahol egy év alatt több mint 60 000 eurót gyűjtöttek – alkalmas arra, hogy olyan strukturált szervezetet, valamint rendszeres közvetítési tevékenységet tárjon fel, amely túllép az egyszerű egyéni vagy önkéntes kifejezés keretein.
70.      Az ilyen szintű finanszírozás utalhat a nyilvánosságtól vagy egyes hozzászólóktól való olyan gazdasági függőségre is, amely befolyásolhatja a sugárzott tartalmakat, vagy növelheti a média külső nyomással szembeni érzékenységét. Anélkül, hogy megkérdőjelezné a funkcionális kritérium semlegességét, ez a tényező tehát a gyakorolt tevékenység terjedelmének, és adott esetben az állami ellenőrzés alatt álló médiaorgánumokkal szemben előírt korlátozó intézkedések manipulációja vagy kijátszása kockázatának értékelése szempontjából releváns kontextuális valószínűsítő körülménynek tekinthető.
71.      A korábban hivatkozott körülmények különösen relevánsnak bizonyulhatnak a 833/2014 rendelet 12. cikke esetleges alkalmazásának vizsgálata keretében, amely rendelkezés tilt minden olyan tevékenységet, amelynek célja vagy hatása az Unió által elfogadott korlátozó intézkedések megkerülése. A pénzügyi átláthatóság hiánya, a közösségi finanszírozási forrásoktól való függés vagy a szerkesztői függetlenségre való hivatkozás ebben az összefüggésben releváns valószínűsítő körülménynek minősülhet annak értékelése szempontjából, hogy a szóban forgó magatartás objektíve alkalmas‑e az e rendelet 2f. cikkében előírt intézkedések hatásainak semlegesítésére, és hogy szubjektív módon illeszkedik‑e az Oroszországi Föderáció nevében eljáró médiára kiszabott szankciók kijátszásának logikájába.
72.      Ezzel szemben nehéznek tűnik egy olyan, az R vádlott által javasolthoz hasonló értelmezést elfogadni, amely szerint a „gazdasági szereplőnek” a 833/2014 rendelet 2f. cikke értelmében vett fogalmát a gyakorolt tevékenység időtartamától, terjedelmétől vagy intenzitásától kell függővé tenni. E rendelet szövege ugyanis nem tartalmaz semmilyen utalást ilyen kritériumokra, ami kizárja a rendszeres tevékenységet folytató természetes és jogi személyek, illetve azon természetes és jogi személyek közötti különbségtételt, akiknek a sugárzásban való részvétele eseti. Ellenkezőleg, e fogalom értelmezésének kizárólag funkcionális szemponton kell alapulnia, amely az érintett tartalmak sugárzásának vagy hozzáférhetővé tételének folyamatában ténylegesen játszott szerephez kapcsolódik.
73.      Az uniós jogalkotó által követett cél igazolja ezt a megközelítést. A 833/2014 rendelet 2f. cikkének célja, hogy megakadályozza és megtiltsa az érintett tartalmak sugárzásának minden formáját, függetlenül a gazdasági szereplő által végzett tevékenység mértékétől vagy gyakoriságától. A jelenlegi digitális környezetben az elszigetelt vagy kis léptékű sugárzás elérheti a széles közönséget, és ugyanolyan hatást fejthet ki, mint a rendszeres tevékenység. Az intézkedés alkalmazásának bizonyos fokú intenzitástól való függővé tétele megfosztaná a tilalmat hatékony érvényesülésétől, és kihasználható büntetlenségi területeket hozna létre a szabályozás megkerülése érdekében.
74.      Végül az ilyen mennyiségi kritérium bevezetése ellentétes lenne a jogbiztonság elvével, mivel bizonytalanságot teremtene az intézkedés hatályát illetően, és veszélyeztetné annak az Unión belüli egységes alkalmazását. Az ilyen megközelítés ezenkívül azzal a veszéllyel járna, hogy ösztönzi a műsorszolgáltatási tevékenységek eltitkolására vagy mesterséges szétaprózódására irányuló magatartásokat, amelyek összeegyeztethetetlenek a rendelet által elérni kívánt megelőzési céllal és hatékonysággal. Ezért „gazdasági szereplőnek” kell tekinteni minden olyan természetes vagy jogi személyt, aki vagy amely – akár eseti jelleggel – részt vesz az érintett tartalmak sugárzásában, átvitelében vagy hozzáférhetővé tételében, függetlenül az alkalmazott technikai eszközöktől és a beavatkozás mértékétől. E minősítés szempontjából közömbös, hogy az ilyen személy e részesedésből bármilyen formában jövedelmet szerez‑e, vagy sem.
75.      Úgy tűnik tehát számomra, hogy a 833/2014 rendelet 2f. cikkének teleologikus értelmezése is az abban előírt tilalom tág értelmezése mellett szól.
D.      A 833/2014 rendelet 2f. cikkének (1) bekezdésében előírt tilalom normatív tartalmára vonatkozó további megfontolások
76.      A 833/2014 rendelet 2f. cikke szövegének,(39) összefüggéseinek(40) és célkitűzéseinek(41) fényében lefolytatott fenti vizsgálat annak megállapításához vezet, hogy a „gazdasági szereplő” fogalmát a telekommunikáció területén tágan kell értelmezni. Az irányelv kiterjed minden olyan természetes vagy jogi személyre, aki/amely a hírközlési hálózatok vagy hírközlési szolgáltatások műszaki és üzemeltetési igazgatását végzi, vagy ezek működése vagy rendelkezésre bocsátása felett tényleges ellenőrzést gyakorol.
77.      Az e rendelkezés szerinti „gazdasági szereplő” minősítés ezenkívül nem függhet sem gazdasági cél követésétől, sem valamely szakmai tevékenység gyakorlásától, sem pedig annak időtartamától. Magában foglalja az internetes oldalt üzemeltető vagy online tartalmat terjesztő természetes személyeket is, függetlenül attól, hogy az ebből származó jövedelem harmadik felek önkéntes hozzájárulásaira korlátozódik‑e, például ajándékokra vagy adományokra.
78.      A 883/2014 rendelet 2f. cikkének a jelen elemzésben szereplő tág értelmezése kétségtelenül a Charta 11. cikkében biztosított véleménynyilvánítás és tájékozódás szabadságába történő beavatkozással jár.(42) A sugárzás ezen értelmezésből következő tilalma ugyanis bizonyos mértében korlátozza az érintett gazdasági szereplők lehetőségét arra, hogy információkat közöljenek, illetve a közönség lehetőségét azok megismerésére. E tekintetben el kell ismerni a két vádlott által az ilyen tilalom hatályával kapcsolatban felhozott kifogások relevanciáját.
79.      Mindazonáltal emlékeztetni kell arra, hogy a Charta 52. cikke (1) bekezdésének megfelelően az ilyen beavatkozás akkor fogadható el, ha megfelel az e rendelkezésben előírt feltételeknek, vagyis ha azt törvény írja elő, tiszteletben tartja a szóban forgó jog lényeges tartalmát, és megfelel az Unió által elismert általános érdekű célkitűzéseknek, tiszteletben tartva az arányosság elvét. A jelen ügyben a beavatkozás közvetlenül az EUMSZ 215. cikk alapján a 2014/512/KKBP határozat(43) végrehajtása érdekében elfogadott 833/2014 rendeletből ered. Azt tehát a Charta 52. cikkének (1) bekezdése értelmében „törvény” írja elő, és egyértelmű, hozzáférhető és előre látható jogszabályi keretbe illeszkedik.(44)
80.      Maga a követett cél jogszerű és általános érdekű, mivel az Unió közrendjének és biztonságának megőrzéséről van szó a dezinformációs kampányokkal szemben, amelyek az uniós intézmények és a tagállamok destabilizálását célozzák az információk manipulálása révén.(45) Végül a szóban forgó intézkedés tiszteletben tartja az arányosság elvét,(46) mivel arra szorítkozik, hogy időlegesen megtiltsa konkrétan a propaganda és a dezinformáció körébe sorolt tartalmak sugárzását, anélkül, hogy korlátozná más információk vagy vélemények szabad mozgását.(47) Nem sérti tehát a Charta 11. cikkében garantált jog lényeges tartalmát, hanem pusztán az Unió biztonságát és közrendjét érintő súlyos és közvetlen sérelmek megelőzését célozza.(48)
81.      Következésképpen egyet kell érteni a francia kormánnyal abban, hogy a jelen ügyben elfogadott tág értelmezés az uniós jog által meghatározott keretbe illeszkedik. Ez az értelmezés ugyanis továbbra is megfelel mind a magából a 833/2014 rendeletből, mind pedig az uniós jog általános elveiből, különösen pedig a jogszerűség, a jogbiztonság és az arányosság elvéből eredő követelményeknek. Emellett megfelelő egyensúlyt biztosít egyrészt az Unió közrendjének és biztonságának az Oroszországi Föderáció nevében szervezett dezinformációs kampányokkal szembeni védelmének szükségessége, másrészt pedig a véleménynyilvánítás és a tájékozódás Charta 11. cikkében rögzített szabadságának védelme között.
VI.    Végkövetkeztetés
82.      A fenti megfontolások alapján azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Landgericht Saarbrücken (saarbrückeni regionális bíróság, Németország) által előzetes döntéshozatal céljából előterjesztett kérdésre a következőképpen válaszoljon:
A 2022. március 1-jei (EU) 2022/879 rendelettel módosított, az ukrajnai helyzetet destabilizáló orosz intézkedések miatt hozott korlátozó intézkedésekről szóló, 2014. július 31-i 833/2014/EU tanácsi rendelet 2f. cikkének (1) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
az e rendelkezés értelmében vett „gazdasági szereplők” olyan természetes személyek is lehetnek, akik honlapot üzemeltetnek. E minősítés szempontjából közömbös, hogy az ilyen személyek bármilyen formában szereznek‑e jövedelmet az üzemeltetésből, vagy sem.
1      Eredeti nyelv: francia.
2      HL 2022. L 65., 1. o.
3      HL 2014. L 229., 1. o; helyesbítések: HL 2014. L 246., 59. o.; HL 2022. L 114., 214. o.; HL 2022. L 210., 20. o.
4      A „dezinformáció” kifejezés az 1920‑as évek elején a szovjet hírszerzési szolgálatok által kitalált, „дезинформация” (dezinformatsiya) orosz szó fordítása. Általában Sztálinnak tulajdonítják e kifejezést, amelyet szándékosan franciás hangzással talált ki, érdekében, hogy nyugati eredetűnek tűnjön, és ezáltal megerősítse hitelességét. Ez a KGB és más szovjet ügynökségek által a közvélemény manipulálása céljából hamis vagy félrevezető információk terjesztésére használt stratégiai propagandát jelölte. Az egyszerű hazugságokkal ellentétben a dezinformáció gyakran keveri az igaz és hamis elemeket a félreértés kiváltása, a bizalom aláásása és az ellenfelek destabilizálása érdekében (Barela, S. és Duberry, J., „Understanding Disinformation Operations in the Twenty‑First Century”, Defending Democracies:
Combating Foreign Election Interference in a Digital Age, Oxford 2021, 41. o.).
5      BGBl. 2013 I., 1482. o.
6      Amint arra a Törvényszék a 2022. július 27‑i RT France kontra Tanács ítéletben (T‑125/22, EU:T:2022:483, 56. pont) és a 2025. március 26‑i A2B Connect és társai kontra Tanács ítéletben (T‑307/22, EU:T:2025:331, 53. pont) rámutatott, a propaganda és a dezinformációs kampányok alkalmasak arra, hogy megkérdőjelezzék a demokratikus társadalmak alapjait, és a modern háborús eszköztár szerves részét képezik.
7      Lásd: 2022. július 27‑i RT France kontra Tanács ítélet (T‑125/22, EU:T:2022:483, 86. és azt követő pontok)
8      Lásd az 833/2014 rendelet (2) preambulumbekezdését. Lásd még: 2017. március 28‑i Rosneft ítélet (C‑72/15, EU:C:2017:236, 123. pont).
9      Lásd a Čiekuri‑Shishki ügyre vonatkozó indítványom (C‑480/24, EU:C:2025:672, 26. és azt követő pontok).
10      Az EUMSZ 215. cikk alapján hozott 2022/350 rendeletet az EUSZ 29. cikk alapján elfogadott, az ukrajnai helyzetet destabilizáló orosz intézkedések miatt hozott korlátozó intézkedésekről szóló 2014/512/KKBP határozat módosításáról szóló, 2022. március 1‑jei (KKBP) 2022/351 tanácsi határozat (HL 2022. L 65., 5. o.) alapján fogadták el.
11      Lásd a 2022/350 rendelet (8), (10) és (11) preambulumbekezdését.
12      Lásd: 2022. július 27‑i RT France kontra Tanács ítélet (T‑125/22, EU:T:2022:483, 161. és azt követő pontok); 2025. március 26‑iA2B Connect és társai kontra Tanács ítélet (T‑307/22, EU:T:2025:331, 140. pont).
13      Lásd a jelen indítvány 3. pontját.
14      Wabnitz, H.‑B., Janovsky, T. és Schmitt, L., Handbuch des Wirtschafts‑ und Steuerstrafrechts, München 2025, 2. fejezet, 288. pont.
15      Lásd: 1996. december 12‑i X ítélet (C‑74/95 és C‑129/95, EU:C:1996:491, 25. pont); 2025. június 26‑i Makeleio és ZOUGLA ítélet (C‑555/23 és C‑556/23, EU:C:2025:484, 89. pont).
16      2024. november 7‑i Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów ítélet (C‑326/23, EU:C:2024:940, 22. pont); 2025. július 10‑i Farmacija ítélet (C‑715/23, EU:C:2025:548, 39. pont).
17      Lásd ebben az értelemben: 2008. december 16‑i Cartesio ítélet (C‑210/06, EU:C:2008:723, 93. pont).
18      Lásd ebben az értelemben: 2020. július 16‑i Adusbef és társai ítélet (C‑686/18, EU:C:2020:567, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
19      Lásd: 2022. február 24‑i Viva Telecom Bulgaria ítélet (C‑257/20, EU:C:2022:125, 42. pont); 2022. december 22‑i Inspectoratul General pentru Imigrări (Munkavállaló általi szemüvegbeszerzés) ítélet (C‑392/21, EU:C:2022:1020, 26. pont).
20      Lásd: 2021. október 14‑i Viesgo Infraestructuras Energéticas ítélet (C‑683/19, EU:C:2021:847, 23. pont); 2024. május 14‑i Stachev ítélet (C‑15/24 PPU, EU:C:2024:399, 82. pont).
21      Lásd: 2014. április 30‑i Kásler és Káslerné Rábai ítélet (C‑26/13, EU:C:2014:282, 37. pont); 2025. március 13‑i APS Beta Bulgaria és Agentsia za kontrol na prosrocheni zadalzhenia ítélet (C‑337/23, EU:C:2025:183, 49. pont).
22      Lásd: 2021. április 22‑i Austrian Airlines ítélet (C‑826/19, EU:C:2021:318, 22. pont); 2023. február 16‑i Zamestnik izpalnitelen direktor na Darzhaven fond „Zemedelie” ítélet (C‑343/21, EU:C:2023:111, 35. pont).
23      A Larousse szótár az „opérateur” fogalmát a „távközlési hálózatot üzemeltető vállalkozásként” határozza meg. Ugyanebben az értelemben a Duden szótár a „Betreiber” kifejezést úgy írja le, mint „műszaki berendezéseket, gazdasági vállalkozásokat vagy más hasonló tevékenységeket működtető vállalkozás”. A Diccionario panhispánico del español jurídico pontosítja, hogy az „operador” kifejezés olyan „természetes vagy jogi személyt jelöl, aki vagy amely nyilvános távközlési hálózatokat üzemeltet, vagy nyilvánosan elérhető távközlési szolgáltatásokat nyújt”. A Cambridge Dictionary szerint az „operator” „olyan személyt jelöl, akinek munkája gép vagy jármű használata és ellenőrzése”. Végül a Treccani szótár úgy határozza meg az „operatóre” fogalmát, hogy az „olyan személy, aki többnyire szokásos módon végez bizonyos tevékenységeket vagy műveleteket. A szakmák osztályozásában általában arról a személyről van szó, aki bizonyos típusú gépek, készülékek vagy berendezések – mint például rádióműsor‑üzemeltető, televíziós műsorszolgáltató vagy telefonhálózat‑üzemeltető – működtetéséért és ellenőrzéséért felel.”
24      Meg kell állapítani, hogy a 833/2014 rendelet 2f. cikke (1) bekezdésének litván nyelvi változata a „ūkio subjektas” kifejezést használja, amely a gazdasági tevékenységben részt vevő jogalanyra vagy személyre utal. Ezt az utalást azonban más nyelvi változatok nem erősítik meg. E rendelet lengyel nyelvű változata egyáltalán nem határozza meg pontosan, hogy kire vonatkozik az e rendelkezésben foglalt tilalom, mivel nem használ további tárgyat: „Zakazuje się nadawania lub umożliwiania, ułatwiania lub w inny sposób przyczyniania się do nadawania jakichkolwiek treści przez osoby prawne, podmioty lub organy wymienione w załączniku XV [Tilos a XV. mellékletben felsorolt jogi személyek, szervezetek vagy szervek által biztosított bármely tartalom sugárzása, illetve a sugárzás lehetővé tétele, elősegítése vagy a sugárzáshoz egyéb módon történő hozzájárulás, (…)]”, ami a címzettől független általános tilalmat feltételez.
25      Lásd a jelen indítvány 15. pontját.
26      Lásd: 2025. március 26‑I A2B Connect és társai kontra Tanács ítélet (T‑307/22, EU:T:2025:331, 61. és 62. pont).
27      Ez egy olyan körülmény, amelyre Medina főtanácsnok is rámutatott a Jemerak ügyre vonatkozó indítványában (C‑109/23, EU:C:2024:307, 69. pont).
28      Lásd a hatodik kérdésre adott választ a „G. Sector‑specific questions – 1. Media” c. szakaszban, az iránymutatás 311. oldalán.
29      Ezt a rendelkezést az ukrajnai helyzetet destabilizáló orosz intézkedések miatt hozott korlátozó intézkedésekről szóló 833/2014/EU rendelet módosításáról szóló, 2024. június 24-i (EU) 2024/1745 tanácsi rendelet (HL L, 2024/1745) iktatta be.
30      Hangsúlyozni kell, hogy ez az érv olyan, szó szerinti értelmezésen alapul, amely, jóllehet koherensnek tűnik egyes nyelvi verziókkal, nem felel meg az uniós jog valamennyi nyelvi változatának.
31      A tagállamok audiovizuális médiaszolgáltatások nyújtására vonatkozó egyes törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseinek összehangolásáról szóló, 2010. március 10‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv) (HL 2010. L 95., 1. o.; helyesbítés: HL 2010. L263., 15. o.).
32      Kétségtelen, hogy a 2010/13 irányelv a (21) preambulumbekezdése szerint az EUMSZ 56. és EUMSZ 57. cikk értelmében vett gazdasági jellegű tevékenységekre vonatkozik. A „médiaszolgáltató” fogalmának általa elfogadott meghatározása azonban egy funkcionális kritériumon – a szerkesztői felelősségen és a műsorszolgáltatás tényleges ellenőrzésén – alapul, amely analógia útján továbbra is releváns a 833/2014 rendelet 2f. cikkében szereplő „gazdasági szereplő” kifejezés értelmezése szempontjából.
33      Ferreau, F., „Das EU‑Verbot Russischer Staatsmedien aus der Perspektive des Medienrechts”, Verfassungsblog (2022. március 10.) hangsúlyozza, hogy az audiovizuális médiaszolgáltatások nyújtása gazdasági tevékenységnek minősülhet. A szerző azonban helyesen jegyzi meg, hogy a szóban forgó intézkedéseknek – a közelmúltban elfogadott gazdasági és pénzügyi szankciókkal ellentétben – Oroszország szankcionálása a célja. Valódi céljuk ezzel szemben befelé irányul: annak megelőzésére, hogy az Unió félretájékoztatás terjesztése révén destabilizálódjon.
34      Spahn, S., „Russia’s Narratives and Disinformation in the War on Ukraine”, Russia’s War of Aggression against Ukraine, Baden‑Baden 2023, 40. o., kifejti, hogy az orosz propagandamédiára kiszabott szankciók ellenére a média továbbra is elérhető az interneten. Az RT Deutschland számos weboldalt hozott létre új doménnevek alatt, amelyeken a televíziós műsor egy virtuális magánhálózaton (VPN) keresztül élő adásban is megtekinthető. Emellett az RT‑videók több online platformon is elérhetők.
35      Garner, I., „Putin’s youth and the TikTok war – Creating the militarized self in Russian adolescents”, The Russian‑Ukrainian Conflict and War Crimes, 6. fejezet, London 2024, 99. o., bemutatja, hogy az orosz hatóságok hogyan igyekeznek a fiatalok háborúra való felkészítésével militarizálni a társadalmat, többek között a hazafias fiatal „tiktokosok” elemzésében leírt szocializációs mechanizmusok révén.
36      Boberg, S., Quandt, T., Schatto‑Eckrodt, T. és Frischlich, L., „Pandemic Populism: Facebook Pages of Alternative News Media and the Corona Crisis”, New Media & Society, 23. kötet, 11. szám, 2021, 2945. o.
37      Wright, K., Scott, M. és Bunce, M., „Foundation‑funded Journalism, Philanthrocapitalism and Tainted Donors”, Journalism Studies, 20. kötet, 5. szám, 2019, 690. o., a nonprofit média alapítványok általi finanszírozását vizsgálja, és számos etikai kockázatra világít rá, amelyek között szerepel az adományozóktól való függőség, valamint a szerkesztői médiaprioritások és az alapítványok programja közötti lehetséges konvergencia.
38      Vara‑Miguel, A., Sánchez‑Blanco, C., Sádaba Chalezquer, C. és Negredo, S., „Funding Sustainable Online News: Sources of Revenue in Digital‑Native and Traditional Media in Spain”, Sustainability, 20. szám, 2021, 2. o., ismerteti az online média finanszírozásának jelenlegi különböző formáit.
39      Lásd a jelen indítvány 40. és azt követő pontjait.
40      Lásd a jelen indítvány 49. és azt követő pontjait.
41      Lásd a jelen indítvány 57. és azt követő pontjait.
42      Lásd: 2022. július 27‑i RT France kontra Tanács ítélet (T‑125/22, EU:T:2022:483, 143. pont); 2025. március 26‑iA2B Connect és társai kontra Tanács ítélet (T‑307/22, EU:T:2025:331, 111. pont).
43      Az ukrajnai helyzetet destabilizáló orosz intézkedések miatt hozott korlátozó intézkedésekről szóló, 2014. július 31-i 2014/512/KKBP tanácsi határozat (HL 2014. L 229., 13. o.).
44      Lásd: 2022. július 27‑i RT France kontra Tanács ítélet (T‑125/22, EU:T:2022:483, 152. pont); 2025. március 26‑i A2B Connect és társai kontra Tanács ítélet (T‑307/22, EU:T:2025:331, 112. pont).
45      Lásd: 2022. július 27‑i RT France kontra Tanács ítélet (T‑125/22, EU:T:2022:483, 162. pont); 2025. március 26‑i A2B Connect és társai kontra Tanács ítélet (T‑307/22, EU:T:2025:331, 52. és 53. pont).
46      Lásd: 2022. július 27‑i RT France kontra Tanács ítélet (T‑125/22, EU:T:2022:483, 213. pont); 2025. március 26‑i A2B Connect és társai kontra Tanács ítélet (T‑307/22, EU:T:2025:331, 135. és 140. pont).
47      Lásd ebben az értelemben: Baade, B., „The EU’s »Ban« of RT and Sputnik: A Lawful Measure Against Propaganda for War”, Verfassungsblog (2022. március 8.), amely hangsúlyozza, hogy a 2022/350 rendelet értelmében az internetes oldalak üzemeltetése nem tilos, feltéve, hogy azok nem sugározzák a tiltott tartalmat, és nem teszik lehetővé, nem segítik elő vagy más módon nem járulnak hozzá a terjesztéshez.
48      Lásd: 2022. július 27-i RT France kontra Tanács ítélet (T-125/22, EU:T:2022:483, 159. pont);
2025. március 26‑i A2B Connect és társai kontra Tanács ítélet (T‑307/22, EU:T:2025:331, 121. pont).