62002CC0287_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. A jelen eljárásban Spanyolország az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA), Garanciarészlege által a 2001‑es pénzügyi évre vonatkozóan finanszírozott kiadásokkal kapcsolatban a tagállamok számláinak elszámolásáról szóló, 2002. június 21‑i 2002/461/EK bizottsági határozat(2) megsemmisítését kéri (a továbbiakban: a megtámadott határozat).
2. Spanyolország közelebbről az egyes nemzeti akkreditált kifizető ügynökségek számláinak elszámolás keretében elrendelt módosításokat és az egyik ilyen kifizető ügynökséggel, a Kasztília‑La Mancha kifizető ügynökséggel való elszámolás korrekcióját támadja.
Jogi háttér
3. A közös agrárpolitikát az 1258/99/EK rendeletben(3) (a továbbiakban: az alaprendelet) rögzített szabályok szerint finanszírozzák, amely szerint a Garanciarészleg finanszírozza a mezőgazdasági piacok stabilizálását célzó intervenciót, amelyre a mezőgazdasági piacok közös szervezése keretében a közösségi szabályoknak megfelelően vállalnak kötelezettséget.(4)
4. Az alaprendelet preambuluma szerint: „kétfajta határozatot kell hozni, az egyiket az Alap Garanciarészlegének elszámolásáról, a másikat a következmények meghatározásáról, beleértve a pénzügyi korrekciókat is, amely következményeket a kiadások közösségi szabályoknak való megfelelőségére irányuló ellenőrzések eredményeiből kell megállapítani.”(5)
5. Az első fajta, elszámolási határozatot az alaprendelet 7. cikkének (3) bekezdése szabályozza, a második fajta, a következmények meghatározásáról szóló határozatot pedig e rendelet 7. cikkének (4) bekezdése szabályozza.
6. Az elszámolási határozat tekintetében a 7. cikk (3) bekezdése alapján a Bizottság köteles a 6. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett információ alapján a szóban forgó pénzügyi évet követő év április 30‑a előtt elszámolni a kifizető ügynökségek számláit. E szerint a rendelkezés szerint a tagállamok rendszeres időközönként az akkreditált kifizető ügynökségekre és koordináló szervekre, valamint az Alap Garanciarészlege által finanszírozott ügyletekre vonatkozóan a következő információkat továbbítják a Bizottság részére: éves beszámolók kiegészítve az elszámoláshoz szükséges adatokkal és az átadott számlák teljességére, pontosságára és a valóságnak való megfelelőségére vonatkozó tanúsítvánnyal.
7. A 7. cikk (3) bekezdése továbbá úgy rendelkezik, hogy az elszámolási határozat nem sértheti a Bizottság későbbi, a kiadások közösségi szabályoknak való megfelelésére vonatkozó határozatának az elfogadását.
8. Az ilyen megfelelőségi határozatokat a 7. cikk (4) bekezdése szabályozza, amelynek első albekezdése szerint a Bizottság „a kiadásoknak a [...] közösségi finanszírozásból történő kizárásáról dönt, ha úgy találja, hogy a kiadásra nem a közösségi szabályoknak megfelelően került sor”.
9. A megfelelőségi határozatokat a 7. cikk (4) bekezdésében következőképpen leírt módon kell meghozni:
„Mielőtt a finanszírozás elutasítására vonatkozó határozat megszületik, a Bizottság vizsgálatának eredményét és az érintett tagállam válaszát írásban közlik, ami után a két fél arra törekszik, hogy megállapodásra jusson a megteendő intézkedéseket illetően.
Ha nem jutnak megállapodásra, a tagállam négy hónapon belül eljárás indítását kérheti az álláspontok egyeztetése érdekében, amelynek eredményét egy, a Bizottságnak megküldött és a Bizottság által a finanszírozást elutasító határozat meghozatala előtt elbírált jelentésbe kell foglalni.
A Bizottság a kizárásra kerülő összegeket különösen abból a szempontból vizsgálja meg, hogy mekkora a feltárt meg nem felelés jelentősége. Figyelembe veszi továbbá a jogsértés jellegét és súlyát, valamint a Közösség által elszenvedett pénzügyi veszteséget.”
10. Az alaprendeletben meghatározott eljárásokon kívül az elszámolási határozatot és a kiadások közösségi szabályoknak való megfelelésére vonatkozó határozatot e rendelet 7. cikkének (5) bekezdése szerint további részletes rendelkezések szabályozzák. Ilyen további részletes szabályokat fogadtak el a 1663/95 rendeletben(6) (a továbbiakban: a végrehajtási rendelet). Az elszámolási határozatra vonatkozóan a következő további szabályokat kerülnek bemutatásra.
11. A tagállam által megküldendő tájékoztatást(7), amely magában foglalja a Garanciarészlegre terhelt kiadások éves számláit, az érintett pénzügyi év végét követő év február 10‑ig kell megküldeni a Bizottság részére.(8)
12. Az alaprendelet 7. cikkének (3) bekezdése szerint a számlaelszámolási határozat állapítja meg az egyes tagállamok esetében a kérdéses pénzügyi év során felmerült azon kiadásokat, amelyeket az EMOGA‑val szemben elszámolhatónak ismernek el, a későbbi, a kiadások közösségi szabályoknak való megfelelésére vonatkozó határozat sérelme nélkül.(9) A végrehajtási rendelet 7. cikkének (1) bekezdése így folytatódik:
„A fenti határozat eredményeképpen az egyes tagállamoktól behajtandó vagy azoknak kifizetendő összegek a kérdéses pénzügyi évre vonatkozó kifizetett előlegeknek az előző albekezdés alapján elismert költségekből történő levonásával határozhatók meg.”
13. A végrehajtási rendelet 7. cikkének (2) bekezdése így rendelkezik:
„A Bizottság a pénzügyi év végét követő március 31‑ig közli az érintett tagállammal a szolgáltatott információk ellenőrzésének eredményeit, valamint az általa javasolt módosításokat.”
14. Az alaprendelet 7. cikkének (4) bekezdése szerinti, a kiadások közösségi szabályoknak való megfelelésére vonatkozó határozat tekintetében a végrehajtási rendelet 8. cikkének (1) bekezdése a következő részletes szabályokat határozza meg az érintett tagállam és a Bizottság közötti, e határozat elfogadásához vezető tárgyalásra vonatkozóan:
„Amennyiben valamely vizsgálat hatására a Bizottság úgy értékeli, hogy egy felmerült kiadás nem felelt meg a közösségi szabályoknak, tájékoztatja az érintett tagállamot a megállapításairól és a jövőbeli megfelelőség érdekében meghozandó korrekciós intézkedésekről.
A tájékoztatásban hivatkozni kell erre a rendeletre. A tagállam két hónapon belül adhat választ, és a Bizottság ennek alapján módosíthatja álláspontját.
A válaszadási határidő lejárta után a Bizottság kétoldalú megbeszélést kezdeményez, és mindkét fél törekszik megállapodásra jutni a megteendő intézkedések és a megsértés súlya, valamint a közösséget ért veszteség tekintetében. Ezt a megbeszélést és a megbeszélést követően a Bizottság által meghatározott időtartamot követően, a tagállammal való konzultáció után, a további tájékoztatás nyújtása végett vagy, ahol a tagállam nem fogadja el a kétoldalú megbeszélésre a meghívást mielőtt a Bizottság meghatározná az időtartamot, a Bizottság hivatalosan eljuttatja a tagállamhoz következtetéseit ezen időtartam lejárata után. Az e bekezdés negyedik albekezdését nem érintve, ez a közlés tartalmazza a kiadás összegének értékelését, amelyet az 1258/99 rendelet 7. cikkének (4) bekezdése alapján a Bizottság kizárni tervez.
A tagállam a lehető leghamarabb tájékoztatja a Bizottságot a közösségi szabályoknak való megfelelőség érdekében meghozott korrekciós intézkedésekről és azok hatálybalépésének időpontjáról. A Bizottság, amennyiben szükséges, az 1258/99 rendelet 7. cikkének (4) bekezdése alapján egy vagy több határozatot hoz a közösségi szabályoknak való [meg nem feleléssel] érintett kiadásoknak a korrekciós intézkedések hatálybalépésének időpontjáig történő kizárásáról.”
Tényállás
15. Miután megkapta a spanyol kifizető ügynökségek által a 2001‑es pénzügyi évben kifizetett kiadások éves számláit, a Bizottság 2002. március 27‑i levelében megküldte a spanyol hatóságok részére saját ellenőrzéseinek eredményeit. Ez a levél azt állította, hogy mind a végrehajtási rendelet 7. cikkének (2) bekezdése, mind 8. cikkének (1) bekezdése szerinti tájékoztatásnak minősül. Számos kifizető ügynökség, köztük Navarra számláinak április 30‑a előtt történő elszámolását tervezte. Ekkor még a Bizottság nem tervezte a Fondo Español de Garantía Agraria (FEGA), Kasztília‑La Mancha, Baleares, La Rioja és Baszkföld kifizető ügynökségek számlájának elszámolását, amelyhez az elszámolási határozat meghozatala előtt további vizsgálat és tájékoztatás volt szükséges. A levélhez csatolt melléklet valamennyi esetben pontosan megjelölte a Bizottság ellenőrzéseinek eredményeivel együtt az elszámolás javasolása előtt szükséges további vizsgálat és tájékoztatás természetét.
16. Az EMOGA‑bizottság 2002. április 19‑én tartott ülésén, amelyen a spanyol hatóságok is megjelentek, a Bizottság köröztette az ellenőrzései eredményeit tartalmazó összefoglaló jelentést és a megtámadott határozat tervezetét.
17. A spanyol hatóságok ezek után számos, a Bizottság március 27‑i levelére és az összefoglaló jelentésre, valamint a tervezett határozatra vonatkozó választ küldtek. 2002. április 22‑i levelükben a spanyol hatóságok tájékoztatták a Bizottságot a tervezett határozatra és a jelentésre vonatkozó észrevételeikről. 2002. április 25‑i levelükben a spanyol hatóságok Kasztília‑La Mancha számláira vonatkozó észrevételeket jutattak el a Bizottsághoz. Ezek az észrevételek a tanúsító testület által 2002. április 23‑án a tervezett határozatra vonatkozóan kiadott írásbeli tájékoztatáson alapulva a 2001‑es pénzügyi év számláinak elszámolására és a későbbi megfelelőségi határozatra vonatkoztak. A spanyol hatóságok megjegyezték, hogy a tanúsító testület állítása szerint megfelelő garanciákat szerzett annak tekintetében, hogy a számlák teljesek és pontosak voltak, és megfeleltek a valóságnak; hogy javasolta elszámolásukat; és hogy a Bizottság által javasolt korrekciót felül kellene vizsgálni, mivel a hiba egyszerűen az öntözött kukorica számára fenntartott támogatásával volt összefüggésben, és nem a kompenzációs támogatásokhoz adódott hozzá, mint azt a Bizottság állította. A spanyol hatóságok tehát azt állították, hogy a korrekciót 1 831 526 EUR helyett 17 855 EUR összegben kellene megállapítani.
18. A spanyol hatóságok 2002. június 11‑én Navarra kifizető ügynökség számláival és azoknak a kiadásokra vonatkozó közösségi szabályoknak való megfelelésével kapcsolatos iratokat küldtek a Bizottság részére.
19. A Bizottság 2002. június 12‑én hozta meg a megtámadott határozatot. A határozat, amely rögzítette, hogy az alaprendelet 7. cikkének (3) bekezdésén alapul, valamennyi spanyol kifizető ügynökség számláját elszámolta, kivéve a FEGA és a Baszkföld kifizető ügynökségekét, valamint az elszámolt számlákhoz kapcsolódó módosításokat tartalmazott. Úgy tűnik, hogy a módosításokat a Kasztília‑La Mancha, Navarra és Baszkföld által teljesített, az összefoglaló jelentésben azonosított kifizetésekben található hibákat érintik.
20. Ezt követően a spanyol hatóságok a Bizottság 2002. március 27‑i levelére további válaszokat adtak, a Bizottság részére mellékelve a Kasztília‑La Mancha és Baszkföld kifizető ügynökség számláival és azoknak a kiadásokra vonatkozó közösségi szabályoknak való megfelelésével kapcsolatos iratokat.
21. Spanyolország ezután a jelen eljárást kezdeményezte a megtámadott határozat részleges megsemmisítését kérve, elsődlegesen annak alapján, hogy az sérti a végrehajtási rendeletet, másodsorban azon az alapon, hogy a Kasztília‑La Mancha számlái esetében javasolt korrekció helytelen volt.
A végrehajtási rendelet előadott megsértése
Az elsődleges jogalap
22. Spanyolország előadja, hogy a megtámadott határozatot fogyatékossá teszi a végrehajtási rendelet megsértése, amennyiben a Bizottság a rendelet 8. cikkének (1) bekezdésével ellentétben nem egyeztetett megfelelően a spanyol hatóságokkal a módosítások természetéről. A Bizottság ezt a rendelkezést különösen azzal sértette meg, hogy a megtámadott határozatot anélkül fogadta el, hogy a spanyol hatóságoknak a javasolt határozatra adott válaszát megfontolta volna, hogy Spanyolországot felkérte volna arra, hogy kétoldalú megbeszélésen értékeljék az elszámolási hiba súlyát, és anélkül, hogy adott esetben lehetővé tette volna számára egyeztető eljárás kezdeményezését.
23. A Bizottság előterjeszti, hogy az elszámolási eljárást, amelyet az alaprendelet 7. cikkének (3) bekezdése és a végrehajtási rendelet 7. cikke szabályoz, meg kell különböztetni a kiadásokra vonatkozó közösségi szabályoknak való megfelelés ellenőrzésére vonatkozó eljárástól, amelyet az alaprendelet 7. cikkének (4) bekezdése és a végrehajtási rendelet 8. cikke szabályoz. A megtámadott határozatra, amelynek preambuluma megállapítja, hogy az „nem érinti az [alap]rendelet 7. cikkének (4) bekezdése szerinti további vizsgálatot”(10) az elszámolási eljárás szabályai vonatkoznak, amelyet a döntés meghozatala előtt minden tekintetben betartottak.
24. A Bizottság ezek után megfontolja a végrehajtási rendelet 8. cikkének (1) bekezdésével kapcsolatban előadott jogsértést. Megjegyzi, hogy az ebben a rendelkezésben kidolgozott, a kiadásokra vonatkozó közösségi szabályoknak való megfelelés ellenőrzésére irányuló eljárást 2002. március 27‑i levelével kezdeményezte. Azonban, mivel ez az eljárás különbözik a számlaelszámolási eljárástól, azt hangsúlyozza, hogy a megtámadott határozatban található korrekció átmeneti jellegű. A finanszírozás megtagadására vonatkozó végleges döntést kizárólag a 8. cikk (1) bekezdése alapján kötelezően előírt megbeszélést követően lehet meghozni.
25. Annak a megerősítéseként, hogy hatáskörrel rendelkezett arra, hogy az elszámolási határozatban a 8. cikk (1) bekezdése szerinti eljárás befejezéséig lényegében átmeneti módosításokat javasoljon, a Bizottság az ítélkezési gyakorlatra hivatkozik, amelyben a Bíróság nyilvánvalóvá tette, hogy amennyiben a Bizottság megállapította, hogy a nemzeti testület a közösségi joggal ellentétesen eszközölt az Alappal szemben elszámolható kiadásokat, jogosult arra, hogy az előlegként fizetendő összegeket csökkentse, amíg meg nem születik a végleges elszámolási döntés.(11) A hivatkozott ítéletek időben megelőzik a párhuzamos eljárások bevezetését, amelyek külön szabályozzák az alaprendelet 7. cikkének (3) bekezdése alapján az elszámolási határozatot, és ugyanezen rendelet 7. cikkének (4) bekezdése alapján a finanszírozás visszautasítását a kiadásokra vonatkozó közösségi szabályoknak való megfelelés hiányában. A Bizottság előadja, hogy a végleges elszámolás elintézése alatti átmeneti levonásoknak a Bíróság által ekképpen megerősített rendszerével való analógia útján hasonlóképpen jogosult átmeneti levonásokat eszközölni az elszámolási határozat elintézése alatt a finanszírozás végleges elutasításáig.
Álláspont
26. Mindenek előtt rögzíteni kell, hogy a Bizottság azon állítása, hogy ragaszkodott a számlaelszámolási eljáráshoz, nem teljesen pontos. A megtámadott határozatot 2002. június 12‑én hozta meg, és nem 2002. április 30‑a előtt, mint azt az alaprendelet 7. cikkének (3) bekezdése megkívánja. Azonban a felperes a döntést ezen az alapon nem támadja, és ezt még csak meg sem említi beadványában.
27. A fenti kikötéssel együtt úgy vélem, hogy a Bizottságnak a számlák elszámolását szabályozó jogi háttérre vonatkozó értelmezése helytálló. Az alaprendelet 7. cikkének (3) bekezdése kifejezetten megállapítja, hogy az elszámolási határozat „nem sérti egy későbbi határozatnak [az] […] elfogadását”, amely az adott kiadást azon az alapon zárja ki a közösségi finanszírozásból, hogy azt nem a közösségi szabályoknak megfelelően eszközölték. A végrehajtási rendelet 7. cikkének (1) bekezdése megismétli ezt az álláspontot, és megállapítja, hogy az elszámolási határozat eredményeképpen az egyes tagállamoktól behajtandó összegek az elismert költségekből történő levonással határozhatók meg. Tehát az elszámolási határozatok nyilvánvalóan tartalmazhatnak módosításokat.
28. Ha szükséges a Bizottság eljárása jogszerűségének a további megerősítése, azt többek közt a következő két pont nyújthatja.
29. Először, a végrehajtási rendelet 7. cikkének (2) bekezdése azt jelzi, hogy adott esetben javasolni lehet a kifizető ügynökségek éves számláinak módosítását az elszámolás előtt, ameddig a módosításokat március 31‑ig közlik a tagállammal. Kasztília‑La Mancha és Baszkföld számláinak javasolt korrekcióját a 2002. március 27‑i levélben közölték, amely kielégíti ezt a követelményt.
30. Másodszor, a szóban forgó piac közös szervezésére vonatkozó szabályokkal ellentétesen eszközölt kiadásokat tartalmazó éves számlák megfelelően javasolt módosításai a 7. cikk (2) bekezdése alapján nem egyszerűen megengedettek, hanem kötelezőek a Bizottság által idézett általános szabály alapján, amely szerint a Bizottság ilyen esetben nem jogosult pénzügyi kötelezettséget vállalni.(12) Jelen esetben nem lényeges, hogy ezt a szabályt a havi előlegek megfizetésével kapcsolatos ítéletekben állapították meg. Mint azt a Bizottság megjegyzi, a Bíróság kifejezett rendelkezése szerint ez általánosan alkalmazandó.(13) Ezen felül az ítélkezési gyakorlat azt mutatja, hogy ilyen módon alkalmazták.(14)
31. Ez a két tényező megerősíti az elszámolást szabályozó jogi háttérnek a Bizottság által előterjesztett értelmezését, amellyel én is egyetértek.
32. Így álláspontom szerint nem sértették meg a számlaelszámolási eljárást azon kívül, hogy a megtámadott határozatot nem hozták meg 2002. április 30‑ig, amint azt az alaprendelet 7. cikkének (3) bekezdése megköveteli.
33. Osztom a Bizottság álláspontját abban a tekintetben is, hogy nem sértették meg a végrehajtási rendelet 8. cikkének (1) bekezdését.
34. A Bizottságnak a felperes részére 2002. március 27‑én küldött levele kifejezetten úgy szól, hogy ez az e rendelkezés szerinti tájékoztatásnak minősül, megjelölve a kiadásokra vonatkozó közösségi szabályoknak való megfelelés jövőbeni biztosítása érdekében megteendő korrekciós intézkedéseket. Úgy tűnik, hogy a spanyol hatóságok is elismerték a 2002. március 27‑i levél jellegét azzal, hogy számos feleletet adtak, amelyekben válaszoltak a Bizottság által a 8. cikk (1) bekezdése szerinti eljárásban javasolt korrekciókra.
35. Álláspontom szerint megalapozatlan Spanyolország azon előterjesztése, hogy sérti a végrehajtási rendelet 8. cikkének (1) bekezdését az, hogy a Bizottság nem kezdeményezett kétoldalú megbeszélést, és amennyiben megfelelő lett volna, nem tette lehetővé az egyeztető eljárás igénybevételét annak érdekében, hogy megállapodjanak a korrekcióról. Az e rendelkezésben meghatározott, a korrekciók véglegesítésére irányuló eljárás még nem fejeződött be akkor, amikor Spanyolország benyújtotta keresetét, és így idő előtt hivatkozik ezen eljárás jogsértő jellegére. Valójában, az eljárásnak megfelelően ezt követően a Bizottság 2002. december 10‑i levelében kétoldalú megbeszélésre hívta meg Spanyolországot.
36. Úgy vélem tehát, hogy a megtámadott határozat nem sértette meg sem a számlaelszámolási eljárást, sem a végrehajtási rendelet 8. cikkének (1) bekezdése értelmében a későbbi megfelelőségi határozat meghozatalára vonatkozó eljárást.
A végrehajtási rendelet állítólagos megsértésére vonatkozó további érvek
37. Spanyolország három további érvet terjeszt elő a végrehajtási rendelet általa állított megsértésével kapcsolatban.
38. Elsősorban úgy érvel, hogy ellentétes volt a spanyol hatóságok védelemhez való jogával a végrehajtási rendelet 8. cikkének (1) bekezdésében meghatározott eljárás megszegése, és így annak az elmulasztása, hogy lehetővé tegyék számukra a módosításokra vonatkozó álláspontjuk kifejtését. Erre válaszul a Bizottság előterjeszti, hogy a megtámadott határozatban javasolt módosítások e rendelet 8. cikkének (1) bekezdése értelmében a kiadások megfelelőségére vonatkozó határozat meghozataláig egyszerűen átmenetiek voltak, és hogy 2002. március 27‑i levelében indította meg az eljárást, amely megadja a tagállamoknak azt a jogot, hogy meghallgassák őket az ilyen határozat meghozatala előtt.(15) Így Spanyolország védelemhez való joga nem sérült. Mindenesetre a Bizottság megjegyzi, hogy Spanyolország a javasolt határozatra vonatkozó álláspontját közölhette mind a 2002. április 19‑i EMOGA‑bizottsági ülésen, miután előre kézhez kapta a javasolt határozat és a kapcsolódó összefoglaló jelentés egy‑egy másolatát, mind pedig a Bizottság részére a megtámadott határozat elfogadását megelőzően elküldött írásbeli tájékoztatásban. Álláspontja szerint más kérdés az, hogy a Bizottság a spanyol hatóságok észrevételei ellenére végezetül elfogadta a javasolt módosításokat.
39. Kiindulási pontként rögzíthetjük, hogy a végrehajtási rendelet 7. cikkének (2) bekezdése nem utal kifejezetten a tagállamok azon jogára, hogy a módosításokra vonatkozó álláspontjukat közöljék. A védelmi jogok tiszteletben tartása a közösségi jog alapvető elve, amellyel kapcsolatban a Bíróság számos alkalommal úgy határozott, hogy a kérdéses eljárásra vonatkozó szabályozás hiányában is biztosítani kell.(16) Ez az elv megköveteli, hogy az érdekeiket jelentősen érintő határozatok címzettjeit olyan helyzetbe kell hozni, amelyben hatékonyan tudják ismertetni álláspontjukat a döntés meghozatala előtt. Tekintettel a védelmi jogok tiszteletben tartásának jelentőségére, valamint az egyértelműség kedvéért elvárható lenne, hogy a 7. cikk (2) bekezdése kifejezetten megengedje a tagállamok számára, hogy pénzügyi érdekeik védelmében válaszolhassanak a Bizottság elszámolási eljárás keretében tett bármilyen javaslatára.
40. Egyrészt ezzel szemben úgy is lehet érvelni, hogy mivel az elszámolási eljárásban javasolt módosítások pusztán átmenetiek, és a megfelelőségi eljárás kifejezetten biztosítja a jogot arra, hogy a határozott korrekciókkal kapcsolatban meghallgassák a tagállamot, nincs szükség külön kifejezett védelmi jogra. Másrészt számomra úgy tűnik, hogy ez a megerősítés következetes lenne azon cél tekintetében, hogy a két, önmagában összefüggő eljárás közötti különbséget fenntartsa.
41. Azonban a jelen esetben semmi sem múlik ezen a kérdésen.
42. Meggyőződésem, hogy azok a lehetőségek, amelyeket a spanyol hatóságok felhasználtak arra, hogy a javasolt módosításokra vonatkozó álláspontjukat közöljék a Bizottsággal, megfelelő védelmi jogokat biztosítottak számukra. E célból Spanyolország szóbeli és írásbeli közlései bizonyítják azt, hogy hallgatólagosan mindkét fél elismerte Spanyolország képességét arra, hogy az elszámolás előtt vitassa a javaslatokat. Így a védelmi jogok állítólagos megsértését nem bizonyították.
43. Spanyolország továbbmegy, és másodsorban előadja, hogy a Bizottság nem tájékoztatta az elszámolási eljárással összefüggésben a korrekcióról, és harmadsorban, hogy az összefoglaló jelentés nem áll rendelkezésre spanyol nyelven, amely az elszámolási eljárás lényeges megsértésének minősül. Mindkét állítást válaszában adja elő, és így azok az eljárás során előadott új jogalapnak minősülnek.
44. A Bíróság eljárási szabályzata 42. cikkének 2. §‑a alapján az eljárás további részében semmilyen új jogalapot nem lehet előterjeszteni, kivéve ha az olyan jogi vagy ténybeli helyzetből származik, amely az eljárás során merült fel. Itt azonban nem ez a helyzet.
45. Tehát, amint azt a Bizottság előterjeszti, mindkét állítás elfogadhatatlan.
Kasztília‑La Mancha számláinak állítólagosan helytelen módosításai
46. Spanyolország vitatja a Kasztília‑La Mancha számláihoz fűzött pénzügyi korrekció indokolhatóságát, amelyet a Garanciarészleg 2001‑es pénzügyi évi számlaelszámolásáról szóló összefoglaló jelentésben javasoltak.(17) Ez a jelentés a szántóföldi növények ágazatában elkövetett hibák miatt 1 831 526 EUR korrekciót javasol.
47. Az elszámolási határozatnak kell meghatároznia az egyes tagállamoknál a kérdéses pénzügyi év során felmerült azon kiadások összegét, amelyeket az EMOGA‑val szemben elszámolhatónak ismernek el; ez elkerülhetetlenül azt fogja eredményezni, hogy az így el nem ismert számlákat számszerűsítik (jóllehet átmenetileg az ezt követő meg nem felelési határozat meghozataláig).(18)
48. Továbbá az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az alaprendelet megengedi a Bizottságnak, hogy csak a különböző mezőgazdasági ágazatokra vonatkozó szabályok szerint kifizetett összegeket számolja el az EMOGA‑val szemben,(19) és ennek következtében köteles megtagadni a kiadások finanszírozását, amennyiben rendellenességet észlel.(20)
A felek érvelése arra vonatkozóan, hogy a korrekció indokolt volt‑e
49. Előzetes észrevételként fontos rögzíteni, hogy a Bizottság viszonválaszában elfogadta Spanyolország azon állítását, hogy a korrekciót a kompenzációs támogatásokra nem lehetett volna alkalmazni, és megállapította, hogy ezt a követelést figyelembe szándékozik venni a végleges korrekció összegének megállapításánál. Egyebekben a felek nem értenek egyet abban, hogy a korrekció indokolt volt‑e.
50. A Bizottság előterjesztésében felsorolja a korrekcióra vonatkozó javaslat indokait. Ebben a tekintetben Kasztília‑La Mancha tanúsító testületének 2002. január 23‑i jelentésére támaszkodik, amely a 2001‑es pénzügyi év szempontjából lényeges számlák vizsgálatán alapul (a továbbiakban: a tanúsító jelentés). A Bizottság által idézett tanúsító jelentés szerint kétféle hiba fordult elő a 2000‑es és a 2001‑es pénzügyi évek számláiban.
51. A 2000‑es pénzügyi év számláiban informatikai hiba következtében bizonyos, kemény búzával bevetett földek részére nyújtott támogatásoknál helytelen összeget fizettek ki. A második, megmagyarázatlan hiba a 2000‑es pénzügyi év számláiban azon számítógépes programmal volt kapcsolatos, amely a pihentetett földekről szóló nyilatkozatokhoz szükséges legkisebb földterületre vonatkozó követelményeknek való megfelelés biztosításához szükséges adatokban felmerülő hibák felderítésére szolgált; ez a hiba az egyébként kifizetendőnél nagyobb összegű kifizetéseket eredményezett.
52. A tanúsító jelentés szerint, mint azt a Bizottság idézi, a hasonló hibák megléte a 2001‑es pénzügyi évre vonatkozó számlákban arra utal, hogy a 2000‑es pénzügyi évre vonatkozó számlákban fellelhető hibákat a későbbi számlák megállapítása előtt nem javították ki. A Bizottság úgy véli, hogy az említett jelentésből következik, hogy a hibák véletlenszerűek. Utal a 2001‑es számlákban a gabonával kapcsolatos hibák azonosítására és a pihentetési kifizetések újraszámításához figyelembe veendő változók újraszámításának nehézségeire, amely a második típusú hiba ismétlődését követően vált szükségessé.
53. A Bizottság külön hivatkozik a 2001‑ben történt hibás kifizetésekre, amelyek amiatt merültek fel, hogy az öntözött kukorica tekintetében a pihentetett földterületek figyelembevételéhez szükséges csökkentést hibásan alkalmazták. A tanúsító jelentés alapján azt is előterjeszti, hogy a vizsgálatok eredményeit nem jegyezték fel megfelelően, és hogy azok hiányát az érintett számítógépes program sem fedezte fel.
54. Spanyolország azonban a tanúsító jelentésben azonosított hibákat nem értékeli úgy, hogy azok indokolnák a Bizottság által javasolt korrekciót. A tanúsító testületnek a 2001‑es pénzügyi év számláival kapcsolatos hiányosságokra vonatkozó álláspontját a Bizottságtól eltérően értékeli. A tanúsító testület 2002. április 23‑i írásbeli közlésére támaszkodik, amely megállapítja, hogy a két kérdéses pénzügyi év tanúsító jelentéseiben felmerült hibákra vonatkozó észrevételei nem azonosak. Ennek a közlésnek megfelelően a 2001‑es pénzügyi évre vonatkozó észrevételek csak az öntözött kukoricával összefüggésben a pihentetés bírságolásához szükséges együttható helytelen alkalmazásával kapcsolatosak. A hiba így kizárólag ezt a költségvetési fejezetet érinti, és nem a szántóföldi növény ágazatban történt valamennyi kifizetést. Spanyolország kétségtelenül a 2002. április 23‑i közlésben adott értékelésre támaszkodva előterjeszti, hogy a hiba megfelelő értéke 17 855 EUR, ami az öntözött kukoricával összefüggő hiba értéke.
55. Spanyolország továbbá a Bizottság 8. számú iránymutatására(21) hivatkozva állítja, hogy a hiba rendszeres, és hogy a 2001‑es pénzügyi év számláiban található, valamennyi ágazatban felmerült összes hiba értéke, amelynek értékét 7 725 641 EUR összegben határozza meg, a teljes kiadás 1%‑os határértékén belül esik, amely utóbbi 8 759 994 EUR. Összefoglalva, úgy érvel, hogy nem indokolt pénzügyi korrekciót alkalmazni, legalábbis a számlaelszámolási eljárásban nem.
Álláspont
56. Köztudomású, hogy a hiba összegének megállapításakor a Bizottság helytelenül vette számításba a kompenzációs támogatásokat.
57. Ez önmagában megköveteli, hogy a megtámadott határozatot legalább a támogatás ezen elemére vonatkozó kiadás korrekciója tekintetében megsemmisítsék.
58. Spanyolország máskülönben nem hoz fel egyéb lényeges körülményt annak megállapítására, hogy a korrekció indokolt volt‑e. Különösen azt állítva, hogy az összes hiba száma a 8. számú bizottsági iránymutatás által meghatározott határérték alá esik, amelynek ajánlásai a tagállami tanúsító testületek hibaértékelésére vonatkoznak, Spanyolország érvelését nem helyezi megfelelő alapokra. Nyilvánvaló, hogy ezen iránymutatások nem szabályozzák a Bizottság arra vonatkozó hatáskörét, hogy módosításokat javasoljon az elszámolási határozatban.
59. A számlaelszámolási eljárás kifejezetten megköveteli a Bizottságtól, hogy határozza meg a tagállam által teljesített azon kiadásokat, amelyeket az EMOGA‑val szemben elszámolhatónak kell elismerni.(22) A Bíróság következetes ítélkezési gyakorlata szerint annak érdekében, hogy a mezőgazdasági piacok közös szervezésére vonatkozó szabályok megsértését megállapítsák, annak ellenére, hogy a Bizottságnak bizonyítania kell, hogy a tagállam által közölt ellenőrzésekkel vagy adatokkal kapcsolatban komoly és megalapozott kétségei állnak fenn, nem kell kétséget kizáróan bizonyítania, hogy az ellenőrzések nem voltak megfelelőek, vagy hogy az adatokban rendellenesség található; a tagállam képes a leginkább arra, hogy összegyűjtse és igazolja az EMOGA számlák elszámolásához szükséges adatokat, és ebből következően a tagállamnak kell bizonyítania a legrészletesebb és legátfogóbb módon, hogy megtette az ellenőrzéseket, és hogy az adatai pontosak, valamint szükség szerint azt, hogy a Bizottság állítása helytelen.(23) A tagállam nem cáfolhatja a Bizottság álláspontját kizárólag olyan állításokkal, amelyeket nem támaszt alá megbízható és működő ellenőrző rendszer meglétének bizonyításával.(24)
60. A Bizottság előterjesztésében jelentős bizonyítékot hozott fel arra, hogy a 2001‑ben végrehajtott ellenőrzések megbízhatóságával kapcsolatban kétségek merültek fel részéről. Nem csak azt állította, hogy a 2000‑ben felmerült hibákkal az azt követő évben nem foglalkoztak, ideértve a két programhibát, amely helytelen kifizetéseket eredményezett a kemény búza és a pihentetett mezőgazdasági parcellák után, hanem a 2001‑re vonatkozó tanúsító jelentésben található észrevételek alapján egyedileg megjelölte azokat a hibás kifizetéseket, amelyek az öntözött kukoricával összefüggésben a pihentetett földterület csökkentésének a helytelen alkalmazásából keletkeztek, és azoknak az ellenőrzéseknek a hiányát, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a vizsgálatok eredményeinek feljegyzését biztosítsák. A tanúsító jelentésnek a Bizottság ellenkérelméhez csatolt kivonataival összhangban az ilyen ellenőrzések hiánya a tanúsító testület észrevételei szerint általában a szántóföldi növény ágazat tekintetében állapítható meg.
61. Spanyolország nem terjesztett elő bizonyítékot sem az ilyen ellenőrzések eredményeiről, sem arról, hogy a Bizottság állítása helytelen. Azonfelül azt sem bizonyította, hogy az ellenőrzési rendszerben 2000‑ben azonosított hiányosságokat úgy orvosolták, hogy az lehetővé tenné a rendszer megbízható működését 2001‑ben. E három követelmény közül egyiket sem teljesíti(25) pusztán annak állítása, hogy a hiba csak az öntözött kukoricára vonatkozó költségvetési fejezetet érinti.
62. Ebből következően álláspontom szerint a Bizottság bizonyította, hogy a tagállam által közölt ellenőrzésekkel kapcsolatban komoly és megalapozott kétségek állnak fenn, és ebből következően jogosult volt a kiadásokra vonatkozó közösségi szabályok megsértését megállapítani, és ennek megfelelően pénzügyi korrekciókat javasolni.
63. Számomra úgy tűnik, hogy a korrekció összege kapcsán, eltekintve a kompenzációs támogatások belefoglalásától, a megállapítás összeegyeztethető a bizonyítási teherre vonatkozó ítélkezési gyakorlatban rögzített elvek Bíróság általi alkalmazásával(26) olyan helyzetben, amelyben a Bizottság az ellenőrzések eredménye alapján végezte el az értékelést. Ilyen körülmények között a Bíróság megerősítette a megállapítást, ahol a tagállam nem bizonyította, hogy a Bizottság helytelen tényekre támaszkodott, vagy hogy a felfedezett rendellenességek nem érintették a közösségi költségvetést, illetve azt csak a Bizottság által kiszámítottnál jelentősen kisebb mértékben érintették.(27)
64. Mint azt már megállapítottam, Spanyolország nem bizonyította, hogy a Bizottság a számlák feltételezett rendellenességeire vonatkozó állításai helytelenek voltak. Ebből következik, hogy nem terjesztettek elő olyan bizonyítékot, amely megcáfolta volna azokat a tényeket, amelyekre az állításokat alapozták, vagy bizonyították volna, hogy a rendellenességek nem érintették a közösségi költségvetést.
65. Továbbá Spanyolország előterjesztésében semmi nem mutat arra, hogy a rendellenességek a közösségi költségvetést csak a Bizottság megállapításaiban szereplőnél jelentősen kisebb mértékben érintették. A bizonyítási teherre vonatkozó ítélkezési gyakorlat elvei szerint(28) semmilyen módon nem gyengíti a Bizottság értékelését csupán annak állítása, hogy a hiba csak az öntözött kukoricát érinti, amely állítást nem támasztja alá a megbízható és működő ellenőrző rendszer meglétének bizonyítéka.
66. Ezen okokból, a kompenzációs támogatásoktól eltekintve a korrekció Bizottság által javasolt összege álláspontom szerint nem helytelen.
67. Mivel Spanyolország részlegesen pernyertes lett, a felek maguk viselik saját költségeiket.
Végkövetkeztetések
68. A fenti észrevételek figyelembevételével azt indítványozom, hogy a Bíróság:
(1) részben semmisítse meg az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap Garanciarészlege által a 2001‑es pénzügyi évre vonatkozóan finanszírozott kiadásokkal kapcsolatban a tagállamok számláinak elszámolásáról szóló, 2002. június 21‑i 2002/461/EK bizottsági határozatot, amennyiben a kompenzációs támogatásokkal kapcsolatos kiadások tekintetében korrekciókat állapít meg;
(2) ezt meghaladóan utasítsa el a keresetet;
(3) kötelezze a feleket saját költségeik viselésére.
(1) .
(2)
– 	HL L 160., 28. o.
(3)  – 	A közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 1999. május 17‑i tanácsi rendelet. (HL L 160., 103. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 414. o.). A 2002. január 1‑jét követő kiadások tekintetében az 1258/1999 rendelet hatályon kívül helyezte a többek közt az 1995. május 22‑i 1287/1995/EK tanácsi rendelettel (HL L 125., 1. o.) módosított, a közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 1970. július 21‑i 729/70/EGK tanácsi rendeletet (HL L 94., 13. o.), és annak helyébe lépett; az 1258/1999/EK rendelet 16. cikkének (2) bekezdése és melléklete alapján a korábbi 729/70 rendelet rendelkezéseire való hivatkozásokat az 1258/1999 rendelet megfelelő rendelkezéseire való hivatkozásnak kell tekinteni.
(4)
– 	Az 1. cikk (2) bekezdésének (b) pontja és a 2. cikk (2) bekezdése.
(5)
– 	Kilencedik preambulumbekezdés.
(6)  –	Az 1999. október 22‑i 2245/1999/EK rendelettel (HL L 273., 5. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 26. kötet, 335. o.) módosított, a 729/70/EGK tanácsi rendeletnek az EMOGA Garanciarészlege számlaelszámolási eljárása tekintetében történő alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1995. július 7‑i bizottsági rendelet (HL L 158., 6. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 18. kötet, 31. o.).
(7)
– 	A fenti 6. pontban vannak felsorolva.
(8)
– 	4. cikk, (2) bekezdés.
(9)
– 	A végrehajtási rendelet 7. cikkének (1) bekezdése.
(10)
– 	Kilencedik preambulumbekezdés.
(11)
– 	A C‑342/89. sz., Németország kontra Bizottság ügyben (EBHT 1991., I‑5031. o.) és a C‑346/89. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben (EBHT 1991., I‑5057. o.) 1991. október 17‑én hozott ítéletek 16. pontja.
(12)
– 	A fenti 11. lábjegyzetben hivatkozott Németország kontra Bizottság és Olaszország kontra Bizottság ügyekben hozott ítéletek 14. pontja.
(13)
– 	Ugyanott, az ítéletek 15. pontja.
(14)
– 	Lásd például a 327/85. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 1988. február 25‑én hozott ítélet (EBHT 1988., 1065. o.) 24. és 25. pontját, a C‑197/90. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 1992. január 8‑án hozott ítélet (EBHT 1992., I‑1. o.) 38. pontját és a C‑118/99. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2002. január 24‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑747. o.) 38. pontját.
(15)
– 	Lásd a C‑177/00. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2003. január 9‑én hozott ítélet (EBHT 2003., I‑233. o.) 23. pontját.
(16)
– 	 Lásd például a C‑32/95. P. sz., Bizottság kontra Lisrestal és társai ügyben 1996. október 24‑én hozott ítélet (EBHT 1996., I‑5373. o.) 21. pontját; a C‑7/98. sz. Krombach‑ügyben 2000. március 28‑án hozott ítélet (EBHT 2000., I‑1935. o.) 42. pontját; a C‑462/98. P. sz., Mediocurso kontra Bizottság ügyben 2000. szeptember 21‑én hozott ítélet (EBHT 2000., I‑7183. o.) 36. pontját és a C‑395/00. sz. Cipriani-ügyben 2002. december 12‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑11 877. o.) 51. pontját.
(17)
– 	AGRI/60939/2002‑FR final irat_lásd a 6.5. pontot.
(18)
– 	A végrehajtási rendelet 7. cikkének (1) bekezdése.
(19)
– 	Lásd a fenti 14. lábjegyzetben hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(20)
– 	Lásd például a C‑157/00. sz., Görögország kontra Bizottság ügyben 2003. január 9‑én hozott ítélet (EBHT 2003., I‑153. o.) 44. pontját.
(21)
– 	A VI/5331/98. sz., „Iránymutatások az EMOGA kifizető ügynökségek számláinak tanúsításához” című irat.
(22)
– 	A végrehajtási rendelet 7. cikkének (1) bekezdése.
(23)
– 	Lásd például a C‑27 8/98. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 2003. március 6‑án hozott ítélet (EBHT 2001., I‑1501. o.) 39?41. pontját; a 20. lábjegyzetben hivatkozott Görögország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 15?17. pontját és legutóbb a C‑344/01. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 2004. március 4‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑2081. o.) 58. pontját.
(24)
– 	Lásd például a 20. lábjegyzetben hivatkozott Görögország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 18. pontját.
(25)
– 	Amelyeket a 23. és 24. lábjegyzetben hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a tagállamnak kell teljesítenie.
(26)
– 	Lásd a fenti 59. pontot.
(27)
– 	Lásd a C‑130/99. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2002. március 21‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑3005. o.) 90. és 91. pontját.
(28)
–	Lásd a fenti 59. pontot.