Ideiglenes változat
JULIANE KOKOTT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. október 30.(1)
C‑770/23. P. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
HB
„ Fellebbezés – Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések – Szerződéses követelés Bizottság általi beszedése a szerződő partnere vele szemben fennálló követelésének beszámítása útján – Nemzeti bíróság hatáskörébe tartozó szerződés – A Bizottság beszámításról szóló határozat elfogadására vonatkozó hatásköre – Az uniós bíróságoknak a beszámításról szóló határozattal szemben benyújtott kereset elbírálására vonatkozó hatásköre ”
Tartalomjegyzék
I.
Bevezetés
II.
Jogi háttér
III.
A fellebbezés előzményei
A.
A Törvényszék előtti eljárást megelőzően megvalósult tényállás
B.
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
C.
A megtámadott ítélet kihirdetését és a jelen fellebbezés benyújtását követő események
IV.
A fellebbezési eljárás és a felek kérelmei
V.
Értékelés
A.
A fellebbezésről
1.
A fellebbezés tárgyának fennmaradásáról
2.
Az ügy érdeméről
a)
A vitatott követelés beszámítás útján történő beszedésének lehetőségéről (első fellebbezési jogalap)
b)
A nemzeti bíróság hatáskörébe tartozó szerződéses követelés beszámítás útján történő beszedésének lehetőségéről (második fellebbezési jogalap)
1)
A szerződéses követelések beszámításáról szóló határozatok az EUMSZ 263. cikk értelmében vett megtámadható jogi aktusok
2)
A nemzeti bíróság hatáskörébe tartozó szerződéses követelés beszedése érdekében mégis lehetséges beszámításról szóló határozat elfogadása
3.
A fellebbezésre vonatkozó következtetés
B.
A Törvényszék előtti keresetről
C.
Közbenső következtetés
VI.
A költségekről
A.
A fellebbezési eljárással kapcsolatos költségek
B.
Az elsőfokú eljárással kapcsolatos költségekről
VII.
Végkövetkeztetés
I.      Bevezetés
1.        Az EUMSZ 272. cikknek megfelelően az Európai Unió Bírósága hatáskörrel rendelkezik arra, hogy az Unió által vagy nevében kötött közjogi vagy magánjogi szerződésekben foglalt választottbírósági kikötés alapján határozatot hozzon. Az EUMSZ 274. cikk értelmében az olyan vitás ügyeket, amelyekben az Unió az egyik fél, nem lehet erre hivatkozva kizárni a tagállamok bíróságainak hatásköréből, kivéve ha ezt a hatáskört a Szerződések a Bíróságra ruházzák.
2.        Következésképpen az uniós bíróságok javára szóló választottbírósági kikötés hiányában az Európai Bizottság által kötött szerződésekkel kapcsolatos jogviták a nemzeti bíróságok hatáskörébe tartoznak.(2)
3.        E hatáskörmegosztás megtévesztő egyszerűsége ellenére a Bíróság már többször foglalkozott azzal a kérdéssel, hogy valamely, a Bizottság által kötött szerződéssel kapcsolatos jogvitában az uniós bírósághoz vagy a nemzeti bírósághoz kell‑e fordulni.(3)
4.        Ennek keretében a Bíróság az ADR Center kontra Bizottság ítéletben (a továbbiakban: ADR ítélet)(4) kimondta, hogy a Bizottság csak akkor élhet azon hatáskörével, hogy ő maga az EUMSZ 299. cikk értelmében végrehajthatóvá tegye a szerződéses követelések beszedéséről szóló határozatait, ha az érintett szerződés választottbírósági kikötést tartalmaz az uniós bíróság javára.
5.        Az ilyen végrehajtható határozat ugyanis az EUMSZ 263. cikk alapján megsemmisítés iránti keresettel megtámadható aktusnak minősül, amely kereset keretében az uniós bíróságnak meg kell vizsgálnia az ily módon beszedett követelés megalapozottságát. Következésképpen egy ilyen határozatnak valamely, nemzeti bíróság hatáskörébe tartozó szerződésből eredő követelés beszedése érdekében történő elfogadása elvonná a jogvitát a hatáskörrel rendelkező bíróságtól, és megkerülné a Szerződés által létrehozott hatáskörmegosztást.(5)
6.        Márpedig akkor is fennáll‑e ilyen korlátozás, ha a Bizottság valamely, nemzeti bíróság hatáskörébe tartozó szerződéses követelést nem végrehajtható okirat elfogadásával, hanem beszámítás útján szed be? Másként fogalmazva, akadályoztatva van‑e a Bizottság abban, hogy beszámítás útján szedjen be valamely olyan követelést, amelyre az uniós bíróság javára választottbírósági kikötést nem tartalmazó szerződés alapján hivatkozik?
7.        A megtámadott ítéletben(6) a Törvényszék megállapította, hogy ez a helyzet. A Törvényszék szerint a beszámításról szóló határozat – az EUMSZ 299. cikk értelmében vett végrehajtható határozathoz hasonlóan – az EUMSZ 263. cikk értelmében megtámadható jogi aktusnak minősül. Márpedig valamely, választottbírósági kikötést nem tartalmazó szerződésből eredő követelés megalapozottságának vizsgálata a nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik. Következésképpen a beszámításról szóló határozatnak az ilyen követelés beszedése érdekében történő elfogadása szintén a Szerződés által létrehozott hatáskörmegosztás megkerülését jelenti.(7)
8.        A jelen fellebbezési eljárás keretében a Bíróságnak azt kell értékelnie, hogy megalapozott‑e ez a megoldás.
9.        Mielőtt e problémakörrel foglalkozna, a Bíróságnak meg kell határoznia, hogy a jelen fellebbezés tárgya továbbra is fennáll‑e. Ez a kérdés azért merül fel, mert a HB‑nek a Bizottsággal szembeni követelése, amelynek tekintetében a Bizottság a vitatott beszámítást végrehajtotta, már nem áll fenn, aminek következtében az első fokon vitatott, beszámításról szóló határozat tárgytalanná vált.
II.    Jogi háttér
10.      A jelen jogvitára az Unió általános költségvetésére alkalmazandó pénzügyi szabályokról szóló (EU, Euratom) 2018/1046 rendelet (a továbbiakban: 2018. évi költségvetési rendelet)(8) rendelkezései az irányadók.
11.      A 2018. évi költségvetési rendeletnek „A követelések megállapítása” című 98. cikke többek között a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A követelések megállapítása céljából az illetékes engedélyezésre jogosult tisztviselő:
a)      ellenőrzi, hogy az adós tartozása fennáll;
b)      megállapítja vagy ellenőrzi a tartozás valódiságát és összegét; és
c)      ellenőrzi azokat a feltételeket, amelyek mellett a tartozás esedékes.
A követelések megállapítása révén elismerésre kerül az Unió joga az adóssal szemben, és megállapításra kerül az a jogcím, amely alapján az adós tartozásának kiegyenlítése követelhető.
(2)      Bármely nem vitatott, határozott összegű és esedékes követelésről beszedési megbízást kell kiállítani, amelynek révén az illetékes, engedélyezésre jogosult tisztviselő utasítja a számvitelért felelős tisztviselőt az összeg beszedésére. Ezt az adósnak megküldött terhelési értesítés követ, azon esetek kivételével, amikor a (4) bekezdés második albekezdésével összhangban haladéktalanul követeléselengedési eljárás kerül alkalmazásra. A beszedési megbízást és a terhelési értesítést egyaránt az illetékes engedélyezésre jogosult tisztviselő állítja ki.
Az engedélyezésre jogosult tisztviselő közvetlenül a követelés megállapítását követően, de legkésőbb attól az időponttól számított öt éven belül elküldi a terhelési értesítést, amikor az uniós intézménynek rendes körülmények között módja volt az adósság követelésére. […]
(3)      A követelés összegének megállapításához az illetékes engedélyezésre jogosult tisztviselő megbizonyosodik arról, hogy:
a)      a követelés összege biztos, azaz nem függ semmilyen feltételtől;
b)      a követelés összege határozott, azaz pontosan meghatározott pénzösszegben kifejezett;
c)      a követelés összege esedékes, és nem érvényes rá fizetési határidő;
[…]
(4)      A terhelési értesítésben tájékoztatni kell az adóst arról, hogy:
a)      az Unió megállapította a követelést;
[…]”
12.      A 2018. évi költségvetési rendelet 101. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdése kimondja, hogy a „számvitelért felelős tisztviselő a költségvetésbe visszafizetendő összegeket a 102. cikk szerinti beszámítás útján szedi be”.
13.      A 2018. évi költségvetési rendelet „Beszedés beszámítás útján” címet viselő 102. cikkének szövege a következő:
„(1)      Amennyiben az adós olyan, a 98. cikk (3) bekezdésének a) pontjának értelmében vett biztos, határozott összegű és esedékes követeléssel rendelkezik az Unióval vagy a költségvetést végrehajtó végrehajtó ügynökséggel szemben, amely egy fizetési megbízásban megállapított összeghez kapcsolódik, a számvitelért felelős tisztviselő a 98. cikk (4) bekezdése első albekezdésének b) pontjában említett határidő lejártát követően beszámítás útján szedi be a megállapított követelés összegét.
Kivételes körülmények között, ha az Unió pénzügyi érdekeinek védelmében szükséges, és ha a számvitelért felelős tisztviselő alapos okkal feltételezi, hogy az Unió számára járó összeg másként elveszne, a számvitelért felelős tisztviselő a 98. cikk (4) bekezdése első albekezdésének b) pontjában említett határidő lejárta előtt is végrehajthatja a beszedést beszámítás útján.
A számvitelért felelős tisztviselő az adós egyetértése esetén is beszedheti a követelést a 98. cikk (4) bekezdése első albekezdésének b) pontjában említett határidő lejárta előtti beszámítás útján.
(2)      Az e cikk (1) bekezdése szerinti bármely beszedés végrehajtása előtt a számvitelért felelős tisztviselő konzultál az illetékes engedélyezésre jogosult tisztviselővel, és tájékoztatja az érintett adósokat, kitérve tájékoztatásában a 133. cikk szerinti jogorvoslati eszközökre is.
[…]
(3)      Az (1) bekezdésben említett beszámítás joghatása megegyezik a fizetésével, és az Unió mentesítésének minősül az adósság összege, illetve az esetlegesen esedékes kamatok alól.”
14.      A 2018. évi költségvetési rendelet 103. cikke a „Beszedési eljárás önkéntes fizetés hiányában” címet viseli, és a következőket írja elő:
„(1)      Amennyiben a 98. cikk (4) bekezdése első albekezdésének b) pontjában említett határidőig nem történik meg a teljes összeg beszedése, úgy a számvitelért felelős tisztviselő a 102. cikk sérelme nélkül értesíti az illetékes engedélyezésre jogosult tisztviselőt, és haladéktalanul megindítja a beszedést bármely lehetséges jogi eljárás alkalmazásával, megfelelő esetben akár az előzetesen nyújtott biztosítékok érvényesítésével.
(2)      Amennyiben az e cikk (1) bekezdésében említett beszedési módszer nem alkalmazható, és az adós a számvitelért felelős tisztviselő hivatalos felszólítására sem fizette meg az összeget, úgy a számvitelért felelős tisztviselő – a 102. cikk sérelme nélkül – vagy a 100. cikk (2) bekezdésével összhangban a visszafizettetés végrehajtása útján érvényesíti vagy jogi eljárással biztosított beszedési határozat útján hajtja végre a beszedést.”
III. A fellebbezés előzményei
A.      A Törvényszék előtti eljárást megelőzően megvalósult tényállás
15.      A jogvita előzményeinek kifejtését a megtámadott ítélet 14–37. pontja tartalmazza, és azokat a következőképpen lehet összefoglalni.
16.      2007. október 24‑én az Európai Újjáépítési Ügynökség (EAR) által képviselt Európai Unió ajánlati felhívást tett közzé a CARDS szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződés, azaz a szerbiai Igazságügyi Főtanács részére történő technikai segítségnyújtási szolgáltatások nyújtására irányuló szolgáltatási szerződés megkötése céljából.
17.      2008. június 10‑én a CARDS‑közbeszerzést odaítélték a HB által koordinált konzorciumnak. Ezt követően 2008. július 30‑án aláírták a kapcsolódó szerződést, legfeljebb 1 999 125 euró értékben. E szerződés többek között rögzítette, hogy az abból eredő vagy azzal kapcsolatos valamennyi jogvita a brüsszeli (Belgium) bíróságok hatáskörébe tartozik.(9)
18.      Miután az Európai Csalás Elleni Hivatal (OLAF) szabálytalanságokat állapított meg, a Bizottság 2019. október 15‑én elfogadta a C(2019) 7319 final határozatot. E határozatban megállapította, hogy a CARDS‑közbeszerzés címén teljesített, 1 197 055,86 euró összegű kifizetéseket jogalap nélkül folyósították, és azokat be kell szedni a HB‑tól (a továbbiakban: CARDS beszedésről szóló határozat).
19.      2019. november 19‑én a HB két keresetet nyújtott be a Törvényszékhez, amelyekben vitatta többek között a CARDS beszedésről szóló határozat jogszerűségét, és amelyeket T‑795/19., illetve T‑796/19. számon vettek nyilvántartásba.
20.      2020. február 7‑én a HB keresetet indított a Bizottság által képviselt Unió ellen a tribunal de première instance francophone de Bruxelles (brüsszeli francia nyelvű elsőfokú bíróság, Belgium) előtt. Többek között lényegében annak megállapítását kérte, hogy az Unió nem jogosult a CARDS‑közbeszerzési szerződés felmondására. Másodlagosan azt kérte, hogy kötelezzék az Uniót az e szerződés összegének megfelelő szerződéses kártérítés megfizetésére.
21.      2021. február 19‑én a tribunal de première instance francophone de Bruxelles (brüsszeli francia nyelvű elsőfokú bíróság) ítéletet hozott, amelyben megállapította, hogy rendelkezik a HB által benyújtott kereset elbírálására vonatkozó joghatósággal. Mindazonáltal úgy határozott, hogy az érdemi eljárást a T‑795/19. és a T‑796/19. sz. ügyben az eljárást befejező határozatok meghozataláig felfüggeszti.
22.      Az ezekben az ügyekben – a HB kontra Bizottság ügyben(10) és a HB kontra Bizottság ügyben(11) – 2021. december 21‑én hozott ítéleteivel (a továbbiakban együttesen: a T‑795/19. és a T‑796/19. sz., HB kontra Bizottság ügyekben hozott ítéletek) a Törvényszék többek között mint elfogadhatatlanokat elutasította a kereseteket, amennyiben azok a CARDS beszedésről szóló határozat megsemmisítésére irányultak. A Törvényszék továbbá kötelezte a Bizottságot a költségek viselésére, a HB által indított ideiglenes intézkedés iránti eljárás költségeit is beleértve.
23.      2022. március 31‑i levelében a Bizottság jelezte, hogy egyetért a T‑795/19. sz. ügyben és a T‑796/19. sz. ügyben hozott ítéletek alapján tőle követelt költségek összegével, azaz összesen 19 904,76 euró összeggel. Mindazonáltal jelezte azon szándékát, hogy ezen összeget beszámítás útján fizeti ki, mivel lényegében többek között a CARDS beszedésről szóló határozatból eredő követelés továbbra is esedékes maradt.
24.      2022. május 13‑án a Bizottság határozatot fogadott el, amellyel beszámítást alkalmazott egyrészt azon követelés között, amely vele szemben a T‑795/19. és a T‑796/19. sz. ügyben felmerült költségek jogcímén illeti meg a HB‑t, másrészt pedig azon 1 197 055,86 euró összegű követelés között, amellyel kapcsolatban a Bizottság azt állította, hogy az a HB‑vel szemben a CARDS beszedésről szóló határozat jogcímén illeti meg őt (a továbbiakban: vitatott határozat).
B.      A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
25.      A Törvényszék Hivatalához 2022. július 18‑án benyújtott keresetlevelével a HB keresetet terjesztett elő a vitatott határozat megsemmisítése és a Bizottságnak a vagyoni kára megtérítésére történő kötelezése iránt.
26.      A megtámadott ítélettel a Törvényszék megsemmisítette a vitatott határozatot (a rendelkező rész 1. pontja), a keresetet ezt meghaladóan elutasította (a rendelkező rész 2. pontja), és a HB‑t és a Bizottságot kötelezte saját költségeik viselésére (a rendelkező rész 3. pontja).
C.      A megtámadott ítélet kihirdetését és a jelen fellebbezés benyújtását követő események
27.      A C‑160/22. P. és C‑161/22. P. sz., Bizottság kontra HB egyesített ügyekben 2024. szeptember 26‑án hozott ítéletével a Bíróság hatályon kívül helyezte a T‑795/19. sz. ügyben és a T‑796/19. sz. ügyben hozott ítéletet, ezen ügyeket visszautalta a Törvényszék elé, a költségekről pedig nem határozott (a továbbiakban: C‑160/22. P. és C‑161/22. P. sz., Bizottság kontra HB egyesített ügyekben hozott ítélet).(12)
IV.    A fellebbezési eljárás és a felek kérelmei
28.      A 2023. december 13‑án kelt, 2023. december 15‑én korrigált beadványában a Bizottság fellebbezést nyújtott be a megtámadott ítélet ellen.
29.      A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott ítélet rendelkező részének 1. és 3. pontját;
–        az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének megfelelően, a HB által első fokon a vitatott határozattal szemben benyújtott megsemmisítés iránti kérelem elutasításával érdemben döntse el az ügyet;
–        a HB‑t kötelezze a Bíróság előtti jelen eljárás és a Törvényszék előtti eljárás költségeinek a viselésére.
30.      A HB azt kéri, hogy a Bíróság:
–        utasítsa el a Bizottság által benyújtott fellebbezést;
–        a Bizottságot kötelezze az összes költség viselésére.
31.      A Bíróság eljárási szabályzatának 149. cikke szerinti, a feleknek 2024. október 21‑én megküldött felhívással a Bíróság arra kérte a feleket, hogy foglaljanak állást abban a kérdésben, hogy a C‑160/22. P. és C‑161/22. P. sz., Bizottság kontra HB egyesített ügyekben hozott ítélet kihirdetését követően a jelen fellebbezés okafogyottá vált‑e. A felek e felhívásnak az előírt határidőn belül eleget tettek.
32.      A Bíróság az eljárási szabályzat 76. cikkének (2) bekezdése alapján mellőzte a tárgyalás tartását.
V.      Értékelés
33.      A jelen jogvita keretében először a fellebbezést (A), majd ezt követően a Törvényszékhez benyújtott keresetet (B) kell megvizsgálni.
A.      A fellebbezésről
34.      Mielőtt érdemben foglalkoznék a jelen fellebbezéssel (2), megvizsgálom, hogy a fellebbezés tárgya továbbra is fennáll‑e annak ellenére, hogy az első fokon megtámadott vitatott határozat okafogyottá vált (1).
1.      A fellebbezés tárgyának fennmaradásáról
35.      Előzetesen érdemes emlékeztetni arra, hogy beszámítási művelet révén valamely adós (a jelen esetben a Bizottság), akivel szemben valamely hitelező (a jelen esetben a HB) egy úgynevezett „főköveteléssel” vagy „passzív” követeléssel rendelkezik, beszámítást alkalmaz e követelés és egy úgynevezett „viszontkövetelés” vagy „aktív” követelés között, amellyel ő maga rendelkezik a főkövetelés hitelezőjével szemben. Másként fogalmazva, ahelyett, hogy a főkövetelés összegét kifizetné a hitelezőjének, ezt az összeget levonja a viszontkövetelésből annak érdekében, hogy elkerülje az ugyanazon személyek közötti oda‑vissza kifizetést.
36.      A beszámítás tehát az adós kötelezettségei megszűnésének egy sajátos módja, és ezzel egyidejűleg és fordítva azon követelések beszedésének módja, amelyekkel az adós állítása szerint a hitelezőjével szemben rendelkezik.(13)
37.      A jelen ügyben, amint arra a jelen indítvány 22–24. pontjában rámutattam, egyrészt a Bizottság által a HB‑nek fizetendő főkövetelés 19 904,76 eurót tett ki, és azon költségekből következett, amelyek megfizetésére a Törvényszék a T‑795/19. és a T‑796/19. sz., HB kontra Bizottság ügyekben a Bizottságot kötelezte. Másrészt a Bizottság által a HB‑vel szemben hivatkozott és a vitatott határozattal részben beszedett viszontkövetelés 1 197 055,86 eurót tett ki, és azt a Bizottság által a HB‑től a CARDS‑közbeszerzés címén követelt összeg alkotta.
38.      Márpedig, amint azt a jelen indítvány 27. pontjában említettem, a Bíróság a C‑160/22. P. és C‑161/22. P. sz., Bizottság kontra HB egyesített ügyekben hozott ítéletével hatályon kívül helyezte a T‑795/19. és a T‑796/19. sz., HB kontra Bizottság ügyekben hozott ítéleteket, ezen ügyeket visszautalta a Törvényszék elé, a költségekről pedig nem határozott. Ennélfogva a Bizottság már nem köteles e költségeket a HB részére megfizetni, így a főkövetelés már nem áll fenn.
39.      Következésképpen, amint azt a Bizottság a Bíróság kérdéseire adott válaszában elismerte, az első fokon megtámadott vitatott határozat tárgytalanná vált, és azt vissza kell vonni.
40.      Ezenfelül a C‑160/22. P. és C‑161/22. P. sz., Bizottság kontra HB egyesített ügyekben hozott ítéletben a Bíróság úgy határozott, hogy a CARDS beszedésről szóló határozatot az EUMSZ 263. cikk értelmében vett megtámadható jogi aktusnak kell minősíteni, és hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy az a szerződéses viszonyok keretébe illeszkedik. A Bizottság által a HB‑vel szemben a vitatott határozatban beszedett viszontkövetelés tehát a Törvényszék hatáskörébe tartozik. Ebből következik, hogy a – nemzeti bíróság hatáskörébe tartozó szerződéses követelés beszedésére vonatkozó – ADR ítéletben foglalt megoldás, amely a megtámadott ítéletben elfogadott megoldás alapját képezi, a jelen esetben már nem releváns.
41.      Mindazonáltal a Bizottság úgy véli, hogy a jelen fellebbezés nem vált okafogyottá, különösen azért, mert a Bíróságnak – az uniós bíróság javára választottbírósági kikötéseket nem tartalmazó szerződésekből eredő követelések beszámítás útján történő beszedésére vonatkozó jövőbeli határozatok elfogadása céljából – tisztáznia kell, hogy a Törvényszék által a megtámadott ítéletben elfogadott megoldás érvényes‑e.
42.      E körülmények között emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében a jogvita tárgyának – az eljáráshoz fűződő érdekhez hasonlóan – a bírósági határozat kihirdetéséig fenn kell maradnia, ellenkező esetben a fellebbezés okafogyottá válik.(14)
43.      Ezenkívül az Európai Unió Bírósága alapokmánya 56. cikkének (2) és (3) bekezdéséből következik, hogy a privilegizált fellebbezőknek, mint amilyen a Bizottság is, nem kell igazolniuk az eljáráshoz fűződő érdeküket ahhoz, hogy fellebbezést nyújthassanak be.(15) Ugyanakkor folyamatban lévő ügyben csak akkor születhet döntés, ha a felvetett jogkérdések nem tisztán hipotetikus jellegűek a jogvita tárgyának okafogyottá válása következtében.(16) A privilegizált fellebbezők tehát a Törvényszék ítéleteivel szemben nem terjeszthetnek korlátlanul fellebbezést a Bíróság elé,(17) és nem mentesülnek minden kötelezettség alól a jogvita tárgyának fennmaradását illetően.(18)
44.      Így a Bíróságnak nem feladata, hogy a fellebbezés keretében általános és elvont kérdésekre válaszoljon, vagy „jogi leckét” adjon.(19) Következésképpen a Bíróság megtagadja a fellebbezés elbírálását, ha az általa hozandó ítéletnek csak jövőbeni hasonló, hipotetikus tényállások szempontjából lenne jelentősége.(20)
45.      Mindemellett a nem privilegizált fellebbezők eljáráshoz fűződő érdekének értékelése keretében a Bíróság elfogadja, hogy bizonyos körülmények között az ilyen fellebbezőknek továbbra is érdeke fűződhet az eljárás során hatályon kívül helyezett jogi aktus megsemmisítéséhez, annak érdekében, hogy a megtámadott jogi aktus kibocsátója a jövőben megfelelő módosításokat tegyen, és ily módon elkerülje a jogi aktushoz állítólag kapcsolódó jogellenesség ismétlődésének kockázatát.(21) Az ilyen érdek fennmaradását többek között akkor fogadja el, ha előre látható, hogy az érintett intézmény rövid vagy középtávon éppen a fellebbező által vitatott jogi értelmezésen alapuló új jogi aktusokat fog elfogadni.(22)
46.      Ez az érvelés még inkább alkalmazandó a jogvita – a szóban forgó esetben a jelen fellebbezés – tárgya fennmaradásának értékelése során, amely fellebbezést privilegizált fellebbező nyújtotta be, akinek nem kell az eljáráshoz fűződő érdekét igazolnia.
47.      Amint azt a jelen indítvány 7. pontjában jeleztem, a Törvényszék a megtámadott ítéletben kimondta, hogy a jelen esethez hasonló olyan esetben, amelyben a beszámítás útján beszedett viszontkövetelés olyan szerződésből ered, amely nem tartalmaz választottbírósági kikötést az uniós bíróság javára, a Bizottság nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy ezt a beszedési módot alkalmazza.
48.      Amint arra a Bizottság a beadványaiban rámutatott, ebből az következik, hogy a megtámadott ítélet indokolása által meghatározott jogi helyzet értelmében, amely ítéletet köteles tiszteletben tartani,(23) a Bizottság már nem élhet beszámítással az olyan szerződő partnerekkel szemben általa hivatkozott követelések beszedése érdekében, amelyekhez olyan szerződések kötik, amelyek nem tartalmaznak választottbírósági kikötést az uniós bíróság javára. Márpedig a Bizottság számadatokkal alátámasztva bizonyította, hogy e követelések száma igen nagy, és azok jelentős költségvetési tételt jelentenek.
49.      Ebből következik, hogy a megtámadott ítélet rendelkező részével megsemmisített vitatott határozat tárgyának megszűnése nem szünteti meg azokat a következményeket, amelyeket az ezen ítélet indokolásában elfogadott megoldás a Bizottságra,(24) tágabb értelemben pedig az uniós jogrendre nézve von maga után. E tárgy megszűnése ugyanis nem szünteti meg azt a jogi értékelést, amelyen a megtámadott ítélet rendelkező része(25) – a jelen fellebbezési eljárás tárgya – alapul. Ha ez az eljárás okafogyottsággal zárulna, a – megtámadott ítélet rendelkező részének szükséges alátámasztását alkotó – indokolásban szereplő megoldás tehát jogerőre emelkedne.(26)
50.      E körülmények között nemcsak a jogbiztonság elvével, valamint az uniós források védelmének és megfelelő kezelésének elvével lenne ellentétes, hanem az eljárásgazdaságosság és a megfelelő igazságszolgáltatás elvével is, ha úgy tekintenénk, hogy a jelen fellebbezés okafogyottá vált, és a Bizottságot arra köteleznék, hogy későbbi fellebbezési eljárások kezdeményezése révén kísérelje meg tisztázni a szerződéses követelések beszámítására vonatkozó jogi helyzetet.
51.      Ráadásul nem tűnik úgy, hogy a vitatott határozat tárgyának megszűnése azzal a következménnyel járna, hogy véget vet a felek közötti jogvitának, és hogy ezért a fellebbezés ezen ok miatt okafogyottá válik.(27)
52.      Ebből következik, hogy a jelen fellebbezés – az elsőfokú eljárás okafogyottá válásától függetlenül (lásd a jelen indítvány 105. és 106. pontját) – nem vált okafogyottá, tehát azt érdemben el kell bírálni.
2.      Az ügy érdeméről
53.      A Bizottság szerint a Törvényszéknek a megtámadott ítéletben kifejtett érvelése két szempontból is téves jogalkalmazáson alapul.
54.      Egyrészt a Bizottság azt rója fel a Törvényszéknek, hogy tévesen állapította meg, hogy a Bizottság nem szedhet be beszámítás útján olyan szerződéses követelést, amelynek megalapozottságát a hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróság előtt vitatják (a).
55.      Másrészt a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a beszámításról szóló határozatokat a végrehajtható határozatokhoz hasonlította, és azok tekintetében átültette az ADR ítéletben foglalt megállapításokat (b).
a)      A vitatott követelés beszámítás útján történő beszedésének lehetőségéről (első fellebbezési jogalap)
56.      Első fellebbezési jogalapja keretében a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 60. és 61. pontjában tévesen alkalmazta a jogot. A követelés biztos, határozott összegű és esedékes jellegének vizsgálatát összekeverte a követelés megalapozottságának vizsgálatával, és tévesen vélte úgy, hogy a vitatás olyan tényező, amelyet a követelés biztos, határozott összegű és esedékes jellegének értékelése során figyelembe kell venni.
57.      Az említett pontokban a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság a vitatott határozat elfogadásakor megsértette az uniós bíróság és a nemzeti bíróságok közötti, azzal kapcsolatos hatáskörmegosztást, hogy a valamely nemzeti bíróság előtt vitatott szerződéses követelést érintő beszámítás jogszerűségét elbírálják, amely nemzeti bíróság kizárólagos hatáskörrel rendelkezik annak meghatározására, hogy az említett követelés megalapozott‑e, és általánosabban, hogy az biztos, határozott összegű és esedékes‑e, ami lehetővé teszi annak beszámítás keretében történő figyelembevételét.(28)
58.      Amint azt a Bizottság helyesen megjegyzi, ebből az érvelésből ténylegesen az következik, hogy a Törvényszék hallgatólagosan, de szükségszerűen úgy ítélte meg, hogy valamely követelés vitatott vagy nem vitatott jellege olyan tényező, amelyet figyelembe kell venni e követelésnek a 2018. évi költségvetési rendelet rendelkezései értelmében vett biztos, határozott összegű és esedékes jellegének vizsgálata során.
59.      Márpedig ez az értelmezés nem állja meg a helyét e rendelet releváns rendelkezéseinek a szövegükre, rendszerükre és céljukra tekintettel történő vizsgálata során.
60.      Először is, a követelések megállapítása révén elismerésre kerül az Unió joga az adóssal szemben, és megállapításra kerül az a jogcím, amely alapján az adós tartozásának kiegyenlítése követelhető (a 2018. évi költségvetési rendelet 98. cikke (1) bekezdésének második albekezdése). A követelés megállapításához az illetékes engedélyezésre jogosult tisztviselő megbizonyosodik többek között arról, hogy a) a követelés összege biztos, azaz nem függ semmilyen feltételtől, b) a követelés összege határozott, azaz pontosan meghatározott pénzösszegben kifejezett, és c) a követelés összege esedékes, és nem érvényes rá fizetési határidő (e rendelet 98. cikke (3) bekezdésének a) pontja).
61.      Másodszor, a nem vitatott, határozott összegű és esedékes követelésről az illetékes engedélyezésre jogosult tisztviselő beszedési megbízást állít ki, amelynek révén utasítja a számvitelért felelős tisztviselőt az összeg beszedésére. Ezt a beszedési megbízást az adósnak küldött terhelési értesítés követi, amely tájékoztatja az adóst a követelés megállapításáról és a fizetési határidőről (a 2018. évi költségvetési rendelet 98. cikke (2) bekezdésének első albekezdése és (4) bekezdésének első albekezdése, valamint 100. cikkének (1) bekezdése).
62.      Harmadszor, az illetékes engedélyezésre jogosult tisztviselő – kivéve, ha úgy dönt, hogy részben vagy egészben törli a követelést – csak kellően indokolt esetekben mondhat le a megállapított követelés visszafizettetéséről, ha a visszafizettetés lehetetlen vagy aránytalan (a 2018. évi költségvetési rendelet 101. cikkének (2)–(6) bekezdése).
63.      Végül negyedszer, amennyiben az adós maga is követeléssel rendelkezik az Unióval szemben, a számvitelért felelős tisztviselő beszámítás útján szedi be az Unió megállapított követelését, miután lehetőséget adott az adósnak arra, hogy közölje észrevételeit (a 2018. évi költségvetési rendelet 101. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdése, 102. cikkének (1) bekezdése és (2) bekezdésének első albekezdése, valamint 133. cikke).
64.      E rendelkezések együttes olvasatából kitűnik, hogy a követelés biztos jellege csak arra utal, hogy az nem függ semmilyen feltételtől (a fenti 60. pont), és nem téveszthető össze annak nem vitatott jellegével.(29)
65.      Így valamely követelés biztos jellegét még azelőtt meghatározzák és a beszedési megbízást még azelőtt kiállítják, hogy az adóst a terhelési értesítéssel tájékoztatták volna e követelés megállapításáról, ami annak vitatásához vezethet (fenti 61. pont). Kétségtelen, hogy a számvitelért felelős tisztviselőnek lehetőséget kell adnia az adós számára arra, hogy a megállapított követelés beszámítás útján történő beszedése előtt közölje észrevételeit (a fenti 63. pont). Mindazonáltal valamely követelés megállapítását követően nem mondhat le a követelés visszafizettetéséről, még akkor sem, ha azt vitatják, kivéve ha úgy dönt, hogy törli azt (a fenti 62. pont).
66.      Következésképpen valamely követelés nem vitatott jellege nem feltétele e követelés megállapításának és beszámítás útján történő beszedésének. Épp ellenkezőleg, amikor egy követelést megállapítottak, az illetékes engedélyezésre jogosult tisztviselő és az illetékes számvitelért felelős tisztviselő nem mondhat le annak beszámítás útján történő beszedéséről.
67.      Ez összhangban áll a 2018. évi költségvetési rendelet céljával, amely az Unió pénzügyi érdekeinek védelmében és az uniós költségvetés megfelelő kezelésében áll, amelyek elengedhetetlenek az Unió működéséhez.(30)
68.      A Törvényszék tehát a jelen ügyet megelőző ügyekben helyesen állapította meg, hogy valamely követelés vitatása nem képezi akadályát annak, hogy annak beszedése érdekében beszámítást alkalmazzanak.(31)
69.      Ebből következik, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 60. és 61. pontjában tévesen alapította érvelését – hallgatólagosan, de szükségszerűen – arra a megállapításra, hogy az Unió által megállapított követelés vitatása akadályát képezi e követelés beszámítás útján történő beszedésének. A Bizottság első fellebbezési jogalapja tehát megalapozott, és annak helyt kell adni.
b)      A nemzeti bíróság hatáskörébe tartozó szerződéses követelés beszámítás útján történő beszedésének lehetőségéről (második fellebbezési jogalap)
70.      Második fellebbezési jogalapjában a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a nemzeti bíróság hatáskörébe tartozó szerződéses követelés beszedése érdekében hozott, beszámításról szóló határozat a bírósági hatáskörök elsődleges jog által létrehozott megosztásának megkerüléséhez vezet. Még ha az ilyen beszámításról szóló határozat az uniós bíróság előtt megtámadható aktusnak minősül is, e tekintetben nem hasonlítható az EUMSZ 299. cikk értelmében vett végrehajtható határozathoz, mint amilyen az ADR ítélet tárgyát képezte.
71.      E kifogások értékelése érdekében elsősorban meg kell erősíteni, hogy a Törvényszék helyesen minősítette a beszámításról szóló határozatokat az EUMSZ 263. cikk értelmében vett megtámadható aktusoknak (a megtámadott ítélet 52. és 54. pontja) (1).
72.      Másodsorban meg fogom vizsgálni azt a kérdést, hogy a Bizottság mégis hatáskörrel rendelkezik‑e arra, hogy ilyen határozatokat fogadjon el az olyan szerződéses követelések beszedése érdekében, amelyek a megalapozottságuk vizsgálata tekintetében a nemzeti bíróság hatáskörébe tartoznak (2).
1)      A szerződéses követelések beszámításáról szóló határozatok az EUMSZ 263. cikk értelmében vett megtámadható jogi aktusok
73.      Az ítélkezési gyakorlat szerint a felperes és az egyik intézmény közötti szerződés esetén az EUMSZ 263. cikk alapján csak akkor lehet az uniós bíróságoknál keresetet előterjeszteni, ha a megtámadott aktus olyan kötelező joghatások kiváltására irányul, amelyek kívül esnek a felek közötti szerződéses viszonyon, és amelyek a szerződő intézményre – mint közigazgatási hatóságra – ruházott közhatalmi jogkörök gyakorlásával járnak.(32)
74.      Igaz, hogy a beszámítás olyan mechanizmus, amelyet a polgári jogban széles körben alkalmaznak magánszemélyek között, akik nem rendelkeznek közhatalmi jogosítványokkal.(33) Ugyanakkor a 2018. évi költségvetési rendelettel bevezetett rendszer értelmében a beszámításról szóló határozatnak valamely szerződéses követelés beszedése céljából történő elfogadása olyan aktus, amely kívül esik a felek közötti szerződéses viszonyon, és amely a szerződő intézményre – mint közigazgatási hatóságra – ruházott közhatalmi jogkörök gyakorlásával jár.
75.      Egyrészt, amikor a Bizottság valamely viszontkövetelést, amellyel állítása szerint a szerződő partnerével szemben szerződés alapján rendelkezik, beszámít valamely főköveteléssel szemben, amellyel ez utóbbi vele szemben egy másik szerződéses vagy egyoldalú jogviszony alapján rendelkezik,(34) ez a határozat olyan kötelező joghatásokat vált ki, amelyek túlmutatnak azon a szerződéses viszonyon, amelyből a viszontkövetelés ered.
76.      Másrészt az ilyen határozat elfogadása a Bizottságra mint közigazgatási hatóságra ruházott közhatalmi jogkörök gyakorlásával jár. Ennek alapján az ilyen határozat kötelező joghatásai túlmutatnak minden, a felek között fennálló szerződéses jogviszonyon, függetlenül attól, hogy a beszámításról szóló határozat tárgyát képező főkövetelés és viszontkövetelés ugyanabból a szerződésből származik‑e, vagy sem.
77.      Ugyanis, amint azt az ADR ügyben kifejtettem, a szerződő intézményre mint közigazgatási hatóságra ruházott közhatalmi jogkörök alapján elfogadott határozat kötelező joghatásai soha nem korlátozódnak kizárólag a felek közötti szerződéses viszonyra. Az ilyen határozat mindig szerződésen kívüli joghatásokat is kivált, éppen abból eredően, hogy e joghatások a szerződő intézmény általános, szerződésen kívüli többletjogosultságán alapulnak.(35)
78.      Ami a beszámításról szóló határozatokat illeti, azok lényegében két okból tartoznak az ilyen közhatalmi jogkörök gyakorlásának körébe.
79.      Egyrészt a beszámításról szóló határozat elfogadása közhatalmi jellegű, mivel a Bizottság – amint azt a jelen indítvány 64–66. pontjában kifejtettem – még akkor is köteles ilyen határozatot hozni, ha az így beszedett követelést vitatják.
80.      Másrészt és mindenekelőtt, a polgári jog szerint a magánfelek között fennálló viszonyokkal ellentétben a Bizottság szerződő partnere nem érvényesíthet beszámítást ezen intézménnyel szemben, ha az vitatja a vele szemben érvényesített követelést. A költségvetési rendelet nem ír elő olyan beszámítási mechanizmust, amely lehetővé tenné a szerződő partner számára, hogy ilyen körülmények között beszámítással éljen.
81.      Ezenfelül a 2018. évi költségvetési rendelet 102. cikke (1) bekezdésének és 111. cikke (3)–(5) bekezdésének együttes olvasatából az következik, hogy a Bizottság szerződő partnere csak akkor rendelkezhet az Unióval szemben biztos, határozott összegű és esedékes követeléssel, ha a megfelelő pénzösszeget fizetési megbízás állapította meg. Ilyen fizetési megbízást csak akkor bocsátanak ki, ha az illetékes engedélyezésre jogosult tisztviselő előzetesen elfogadta, hogy valamely kiadást a költségvetés terhére elszámoljanak, azt követően, hogy megvizsgálta többek között, hogy teljesülnek‑e az e kiadást előíró jogi kötelezettségvállalásban foglalt feltételek. Következésképpen, ha a Bizottság úgy ítéli meg, hogy valamely, a szerződő partnere által tőle követelt kiadás nem indokolt, nem bocsátanak ki ilyen fizetési megbízást, a szerződő partner tehát nem fog olyan biztos, határozott összegű és esedékes követeléssel rendelkezni, amelyet beszámítási művelet keretében érvényesíteni lehetne.
82.      Ebből következik, hogy a Törvényszék az állandó ítélkezési gyakorlat keretében helyesen állapította meg, hogy a Bizottság által elfogadott, beszámításról szóló határozatok az uniós bíróságok előtt az EUMSZ 263. cikk szerinti megsemmisítés iránti keresettel megtámadható jogi aktusoknak minősülnek.(36)
2)      A nemzeti bíróság hatáskörébe tartozó szerződéses követelés beszedése érdekében mégis lehetséges beszámításról szóló határozat elfogadása
83.      A jelen fellebbezés keretében a Bizottság kétségkívül egyetért a Törvényszék által a megtámadott ítéletben kifejtett azon állásponttal, amely szerint a nemzeti bíróság hatáskörébe tartozó valamely szerződéses követelés beszámításáról szóló határozat az EUMSZ 263. cikk értelmében az uniós bíróság előtt megtámadható jogi aktusnak minősül. Mindazonáltal azon a véleményen van, hogy a Törvényszék hibát követett el, amikor e megállapításból azt a következtetést vonta le, hogy az ilyen határozat elfogadása a Szerződés által létrehozott hatáskörmegosztás megkerüléséhez vezet. Az ADR ítéletet alátámasztó indok e tekintetben nem ültethető át a beszámításról szóló határozatokra.
84.      Az ADR ítéletben a Bíróság egyértelművé tette, hogy a Bizottság nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy az EUMSZ 299. cikk értelmében vett végrehajtható határozatokat fogadjon el a nemzeti bíróságok hatáskörébe tartozó szerződéses követelések beszedése érdekében. Következésképpen a Bizottság nem fogadhat el ilyen határozatokat az olyan szerződésekből eredő követelések beszedése érdekében, amelyek nem tartalmaznak választottbírósági kikötést az uniós bíróság javára.(37)
85.      Márpedig e korlátozás oka nem csupán abban rejlik, hogy az EUMSZ 299. cikk értelmében vett végrehajtható határozat az EUMSZ 263. cikk értelmében megtámadható jogi aktusnak minősül, hanem emellett és főként abban, hogy az ilyen kereset keretében az uniós bíróságnak meg kell vizsgálnia a követelés megalapozottságát.
86.      Amint azt az ADR ügyben már jeleztem, az EUMSZ 299. cikk negyedik bekezdése szerint valamely végrehajtható határozat végrehajtását csak a Bíróság határozata alapján lehet felfüggeszteni, a nemzeti igazságszolgáltatási szervek pedig csak a végrehajtási eljárás szabálytalanságára vonatkozó panaszok tekintetében rendelkeznek hatáskörrel. Ezenfelül mind a Törvényszék, mind a Bíróság eljárási szabályzata úgy rendelkezik, hogy a jogi aktusok végrehajtásának felfüggesztése iránt, az EUMSZ 299. cikk alapján előterjesztett kérelmek csak a Törvényszék, illetve a Bíróság előtt indított keresettel összefüggésben fogadhatók el.(38)
87.      E körülmények között a hatékony bírósági jogorvoslathoz való jog megköveteli, hogy az ilyen keresetet elbíráló uniós bíróság az érvényesített követelés megalapozottságát is megvizsgálja.(39) Ellenkező esetben valamely követelés beszedésére bármilyen bírósági felülvizsgálat nélkül is sor kerülhetne.
88.      Végrehajtható határozatnak a nemzeti bíróság hatáskörébe tartozó szerződéses követelés beszedése céljából történő elfogadása tehát ahhoz vezetne, hogy e követelés megalapozottságának vizsgálatát elvonja a hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróságtól, és ezáltal megkerüli a Szerződés által létrehozott bírósági hatásköri rendet.
89.      Márpedig, amint azt a Bizottság helyesen állítja, ez az érvelés nem érvényes a megtámadott ítélet tárgyát képező vitatott határozathoz hasonló, a 2018. évi költségvetési rendelet 102. cikke értelmében vett beszámításról szóló határozatokra.
90.      Ily módon a 2018. évi költségvetési rendelet 102. cikkének (3) bekezdése kétségkívül úgy rendelkezik, hogy az e cikk (1) bekezdésében említett beszámítás joghatása megegyezik a fizetésével, és az Unió mentesítésének minősül az adósság összege, illetve az esetlegesen esedékes kamatok alól.
91.      Mindazonáltal az olyan szerződéses követelés beszedése esetén, amelyet az érintett szerződésben foglalt választottbírósági kikötés hiányában a nemzeti bíróság elé terjesztettek a megalapozottságának vizsgálata céljából, e rendelkezést teleologikusan szűkíteni kell, azaz megszorítóan úgy kell értelmezni, hogy a beszámítás nem mentesíti az Uniót az adósság (a főkövetelés) összege alól. Kizárólag a főkövetelés kifizetésének kötelezettsége alól mentesíti a beszámítás útján beszedett viszontkövetelés megalapozottságának esetleges vitatására vonatkozó vizsgálat befejezéséig.
92.      Amint arra az ADR ügyben rámutattam, ilyen körülmények között a beszámításról szóló határozat a beszedett viszontkövetelés tekintetében csupán gyakorlati hatással bír, jogi hatással viszont nem.(40) Az ilyen határozat kétségkívül véglegessé válhat, akár mert azt a szerződő partner nem támadja meg az uniós bíróság előtt, akár mert e bíróság jogerős ítéletben megerősíti annak érvényességét. Ez azonban nem érinti az e határozat tárgyát képező viszontkövetelés megalapozottságának kérdését. E határozat ugyanis nem ruházhatja fel végleges jogi erővel ezen követelés megállapítását. Éppen ellenkezőleg, azokat a feltételeket, amelyek mellett az említett követelés megállapítása jogi erőre tesz szert, az e követelésre vonatkozó jogi és szerződéses szabályozás határozza meg, és azok a hatáskörrel rendelkező bíróság általi értékelés alá tartoznak.
93.      E körülmények között a 2018. évi költségvetési rendelet 102. cikke alapján elfogadott, beszámításról szóló határozat megsemmisítése iránti keresetet elbíráló uniós bíróság által gyakorolt felülvizsgálat az e rendelet által az ilyen határozat elfogadásához előírt feltételek ellenőrzésére korlátozódik (lásd a jelen indítvány 60–66. pontját). Ezzel szemben sem ez a felülvizsgálat, sem az így meghozott ítélet jogereje nem terjedhet ki a fennálló viszontkövetelés megalapozottságára.(41) Ez a kérdés ugyanis nem tartozik az uniós bíróság hatáskörébe, mivel az érintett szerződés nem tartalmaz választottbírósági kikötést.(42)
94.      Következésképpen az uniós bíróság által a beszámításról szóló határozat tekintetében gyakorolt e bírósági felülvizsgálat nem vezet az elsődleges jog által létrehozott bírósági hatásköri rend megkerüléséhez. Ellentétben azzal, ami az ADR ítélet tárgyát képező végrehajtható határozatokra vonatkozik, a beszámításról szóló határozatokat illetően elképzelhető tehát, hogy a beszámításról szóló határozat jogszerűségét elbíráló bíróság és a Bizottság által érvényesített és e beszámítás útján beszedett követelés megalapozottságát elbíráló bíróság nem azonos.
95.      Ugyanakkor az, hogy az uniós bíróság által gyakorolt felülvizsgálat a 2018. évi költségvetési rendeletben a beszámításról szóló határozat elfogadásához előírt feltételekre korlátozódik, amely felülvizsgálatnak nem képezi részét az érintett viszontkövetelés megalapozottságának vizsgálata, nem minősül a hatékony bírósági jogorvoslathoz való jog megsértésének. Ez a fenti 91. és 92. pontban említett azon tényből következik, hogy a beszámításról szóló határozat nem teszi véglegessé az érvényesített viszontkövetelés megállapítását. Csak azzal a hatással jár, hogy a szerződő partner főkövetelésének kifizetését elhalasztja a viszontkövetelés megalapozottságának a hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróság előtti vizsgálatára irányuló eljárás befejezéséig.
96.      Amint azt a Bizottság helyesen elismeri, abban az esetben, ha a hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróság azt állapítaná meg, hogy e követelés nem áll fenn, a Bizottság természetesen köteles lenne megfizetni szerződő partnerének a főkövetelés visszatartott összegét, adott esetben kamatokkal növelve.(43) Amint azt a Törvényszék hasonló körülmények között már elismerte, az eljárási szabályzatában számára e tekintetben biztosított lehetőségek keretei között fel is függesztheti a beszámításról szóló határozattal szembeni keresetet a nemzeti bíróságnak az érintett követelés megalapozottságára vonatkozó határozatáig.(44)
97.      Kétségtelen, hogy a beszámításról szóló határozat elfogadása, amennyiben az a gyakorlatban beszedi a Bizottság által érvényesített viszontkövetelés összegét (a szerződő partner főkövetelése kifizetésének elmaradásából adódóan), megfordítja annak terhét, hogy a viszontkövetelés megalapozottságának kérdéséről való döntés érdekében a szerződést elbíráló, hatáskörrel rendelkező bírósághoz forduljanak. Így nem a Bizottság feladata, hogy e bírósághoz forduljon az állítólagos követelése megalapozottságának vizsgálata és annak beszedése érdekében végrehajtható okirat beszerzése érdekében. Ehelyett a szerződő partnernek kell bírósághoz fordulnia annak érdekében, hogy az megvizsgálja a Bizottság által érvényesített követelés megalapozottságát, és adott esetben olyan ítéletet hozzon, amely a beszámításról szóló határozat alapján visszatartott főkövetelés összegének kifizetésére kötelezi a Bizottságot.
98.      Mindazonáltal az Unió pénzügyi érdekei védelmének szükségessége igazolja azt, hogy a szerződő partnert ily módon hátrányos helyzetbe hozzák a Bizottsággal szemben azáltal, hogy a Bizottság számára követeléseinek beszedése során biztosítják ezt a lehetőséget.(45) Amint arra az ADR ügyben már rámutattam, nem lenne összeegyeztethető ezzel az elvvel, ha a Bizottságot arra köteleznék, hogy uniós forrásokat fizessen ki egy nem teljesítő, fizetésképtelen vagy egyszerűen fizetni nem kívánó adósnak.(46)
99.      Egyébiránt ez az oka annak, hogy a 2018. évi költségvetési rendelet értelmében a beszámítás az Unió követelései beszedésének kötelező elsődleges módját jelenti, a beszedés minden más módja előtt.(47) Így, amint arra a Törvényszék más ügyekben helyesen rámutatott, a számvitelért felelős tisztviselő nem mondhat le a beszámításról, ha az adós az Unióval szemben követeléssel rendelkezik, és önként nem teljesít.(48) Ezzel szemben, ha a követelést nem lehetett beszámítás vagy az előzetesen nyújtott biztosítékok érvényesítése útján beszedni, a számvitelért felelős tisztviselő e követelést beszedheti végrehajtható határozat elfogadása vagy jogi eljárással biztosított beszedési határozat útján.(49)
100. Az ADR ítélet tárgyát képező, az EUMSZ 299. cikk értelmében vett végrehajtható határozatok tehát ebben is különböznek a jelen ügy tárgyát képező, beszámításról szóló határozatoktól. Mivel az előbbiek a Bizottság rendelkezésére álló lehetőséget jelentenek, ugyanúgy, mint beszedési határozatnak bírósági úton történő megszerzése, indokolt, hogy alkalmazásukat az EUMSZ 272. és EUMSZ 274. cikk alapján korlátozzák (lásd a jelen indítvány 1–5. pontját). Ezzel szemben, mivel az utóbbiak igénybevétele kötelező, és nem választható, azok hatásai nem ruházhatják fel jogi erővel az olyan követelés megállapítását, amely az elsődleges jog e rendelkezései alapján a megalapozottságának vizsgálatát illetően nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik.
101. E megfontolásokból következik, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a jelen ügy körülményei között a Bizottság az ADR ítéletben elfogadott megoldás alapján nem rendelkezett hatáskörrel arra, hogy a vitatott határozatot elfogadja. A Bizottság második fellebbezési jogalapja tehát szintén megalapozott, és annak helyt kell adni.
3.      A fellebbezésre vonatkozó következtetés
102. A fenti vizsgálatból következik, hogy a Törvényszéknek a megtámadott ítélet rendelkező részének 1. pontját alátámasztó érvelése téves jogalkalmazáson alapul. Ezt az ítéletet tehát hatályon kívül kell helyezni annyiban, amennyiben az a rendelkező rész 1. pontjában megsemmisítette a vitatott határozatot.
B.      A Törvényszék előtti keresetről
103. Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének első bekezdése szerint a Bíróság a Törvényszék határozatának hatályon kívül helyezése esetén, ha a per állása megengedi, az ügyet maga is eldöntheti érdemben.
104. A jelen esetben ez a helyzet.
105. Amint azt a jelen indítvány 37–39. pontjában kifejtettem, a vitatott határozat tárgytalanná vált annyiban, amennyiben a HB‑nek a Bizottsággal szembeni főkövetelése, amelyet ez utóbbi a HB‑vel szemben a CARDS‑szerződés alapján fennálló állítólagos viszontkövetelésébe beszámított, már nem áll fenn.
106. Következésképpen a HB által e határozat megsemmisítése iránt a Törvényszékhez benyújtott kérelemről már nem szükséges határozni.
C.      Közbenső következtetés
107. A fenti megfontolásokból következik, hogy a megtámadott ítéletet hatályon kívül kell helyezni annyiban, amennyiben az rendelkező részének 1. pontjában megsemmisítette a vitatott határozatot, valamint meg kell állapítani, hogy a HB által a vitatott határozat megsemmisítése iránt a Törvényszékhez benyújtott kérelemről már nem szükséges határozni.
VI.    A költségekről
A.      A fellebbezési eljárással kapcsolatos költségek
108. A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozatlan, vagy ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság maga hoz a jogvita kapcsán végleges határozatot, a Bíróság határoz a költségekről. E szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése szerint, amely az említett szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazandó, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
109. A HB‑t, mivel a jelen fellebbezési eljárásban pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a fellebbezési eljárás költségeinek viselésére.
B.      Az elsőfokú eljárással kapcsolatos költségekről
110. Az eljárási szabályzat 149. cikke úgy rendelkezik, hogy ha a Bíróság azt állapítja meg, hogy a kereset okafogyottá vált, és már nincs szükség határozathozatalra, határoz a költségekről. Az eljárási szabályzat 142. cikke értelmében a költségekről a Bíróság szabad mérlegelése szerint határoz, ha az eljárás okafogyottá válik.
111. A jelen ügyben kiderült, hogy a HB által első fokon benyújtott megsemmisítés iránti kérelemről már nem szükséges határozni, mivel a vitatott határozat tárgytalanná vált.
112. A jelen elemzésből kiderült, hogy a Törvényszék tévesen semmisítette meg a vitatott határozatot, jóllehet a Bizottság hatáskörrel rendelkezett annak elfogadására, így a Bizottság által e tekintetben első fokon előterjesztett kérelmeknek helyt kell adni. Ezenkívül a megtámadott ítélet rendelkező részének 2. pontját, amely elutasítja a HB‑nek a vagyoni kára megtérítésére irányuló kérelmét, nem kell hatályon kívül helyezni.
113. A jelen elemzés azonban arra is rávilágított, hogy a nemzeti bíróság hatáskörébe tartozó szerződéses követelésre vonatkozó, beszámításról szóló határozattal szembeni jogorvoslati lehetőségek összetettek. A HB továbbá kellő gondossággal járt el, amikor a vitatott beszámítással kapcsolatban a Törvényszékhez és a szóban forgó követelés megalapozottságának vizsgálatára hatáskörrel rendelkező nemzeti bírósághoz is fordult.
114. E körülmények között az ügy helyes mérlegelését az jelenti, ha mindegyik felet arra kötelezik, hogy a megtámadott ítéletnek megfelelően viseljék az elsőfokú eljárással összefüggésben felmerült saját költségeiket. El kell tehát utasítani a Bizottságnak az ezen ítélet rendelkező része 3. pontjának hatályon kívül helyezésére és a HB‑nek a Törvényszék előtti eljárás költségeinek viselésére való kötelezésére irányuló kérelmét.
VII. Végkövetkeztetés
115. A fenti megfontolások alapján azt javaslom a Bíróságnak, hogy a következőképpen határozzon:
1)      A Bíróság a Törvényszék 2023. október 4‑i HB kontra Bizottság ítélete (T‑444/22, EU:T:2023:604) rendelkező részének 1. pontját hatályon kívül helyezi.
2)      A T‑444/22. sz. ügyben benyújtott megsemmisítés iránti kérelemről már nem szükséges határozni.
3)      A HB maga viseli saját költségeit, valamint az Európai Bizottság részéről a fellebbezési eljárásban felmerült költségeket.
1      Eredeti nyelv: francia.
2      1985. július 11‑i Maag kontra Bizottság ítélet (43/84, EU:C:1985:328, 26. pont); 2015. szeptember 9‑i Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro kontra Bizottság ítélet (C‑506/13 P, EU:C:2015:562, 19. pont); 2019. február 28‑i Alfamicro kontra Bizottság ítélet (C‑14/18 P, EU:C:2019:159, 49. pont).
3      Lásd, az e területre vonatkozó számos ügy közül csak a legismertebbekre hivatkozva: 2013. április 18‑i Bizottság kontra Systran és Systran Luxembourg ítélet (C‑103/11 P, EU:C:2013:245); 2015. szeptember 9‑i Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro kontra Bizottság ítélet (C‑506/13 P, EU:C:2015:562); 2020. július 16‑i ADR Center kontra Bizottság ítélet (C‑584/17 P, EU:C:2020:576); 2024. szeptember 26‑i Bizottság kontra HB ítélet (C‑160/22 P és C‑161/22 P, EU:C:2024:799). Lásd még e tekintetben: az ADR Center kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványom (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, 95. és azt követő pontok); a Bizottság kontra HB ügyre vonatkozó indítványom (C‑160/22 P, C‑161/22 P és C‑597/22 P, EU:C:2024:84, 60. és azt követő pontok).
4      2020. július 16‑i ítélet (C‑584/17 P, EU:C:2020:576, 73. pont).
5      Lásd még e tekintetben: az ADR Center kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványom (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, 48–58. és 95–105. pont).
6      2023. október 4‑i HB kontra Bizottság ítélet (T‑444/22, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2023:604).
7      Megtámadott ítélet, 56., 57., 60. és 61. pont.
8      Az Unió általános költségvetésére alkalmazandó pénzügyi szabályokról, az 1296/2013/EU, az 1301/2013/EU, az 1303/2013/EU, az 1304/2013/EU, az 1309/2013/EU, az 1316/2013/EU, a 223/2014/EU és a 283/2014/EU rendelet és az 541/2014/EU határozat módosításáról, valamint a 966/2012/EU, Euratom rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. július 18‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2018. L 193., 1. o.; helyesbítés: HL 2019. L 60., 36. o.). Ezt a rendeletet azóta az Unió általános költségvetésére alkalmazandó pénzügyi szabályokról szóló, 2024. szeptember 23‑i (EU, Euratom) 2024/2509 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L, 2024/2509) váltotta fel.
9      2021. december 21‑i HB kontra Bizottság ítélet (T‑795/19, EU:T:2021:917, 4. pont).
10      T‑795/19, EU:T:2021:917.
11      T‑796/19, EU:T:2021:918.
12      EU:C:2024:799.
13      Lásd: Léger főtanácsnok Bizottság kontra CCRE ügyre vonatkozó indítványa (C‑87/01 P, EU:C:2002:501, 26. pont); Spielmann főtanácsnok E. (Követelések beszámítása) ügyre vonatkozó indítványa (C‑481/24, EU:C:2025:632, 22. és azt követő pontok).
14      Lásd: 2024. szeptember 19‑i Coppo Gavazzi és társai kontra Parlament ítélet (C‑725/20 P, EU:C:2024:766, 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
15      1999. július 8‑i Bizottság kontra Anic Partecipazioni ítélet (C‑49/92 P, EU:C:1999:356, 171. pont); 2005. február 22‑i Bizottság kontra max.mobil ítélet (C‑141/02 P, EU:C:2005:98, 48. pont); 2016. december 21‑i Tanács kontra Front Polisario ítélet (C‑104/16 P, EU:C:2016:973, 69. és 70. pont). E privilegizált fellebbezőknek (felpereseknek) a megsemmisítés iránti kereset benyújtásához sem kell igazolniuk az eljáráshoz fűződő érdeküket, lásd: 2011. október 13‑i Deutsche Post és Németország kontra Bizottság ítélet (C‑463/10 P és C‑475/10 P, EU:C:2011:656, 36. pont).
16      Lásd: a Tanács kontra Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group ügyre vonatkozó indítványom (C‑337/09 P, EU:C:2012:22, 35. pont).
17      Mengozzi főtanácsnok Bizottság kontra Siemens Österreich és társai és Siemens Transmission & Distribution és társai kontra Bizottság egyesített ügyekre vonatkozó indítványa (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2013:578, 33. pont).
18      Lásd ebben az értelemben: Poiares Maduro főtanácsnok Bizottság kontra max.mobil ügyre vonatkozó indítványa (C‑141/02 P, EU:C:2004:646, 19. pont).
19      Poiares Maduro főtanácsnok Bizottság kontra max.mobil ügyre vonatkozó indítványa (C‑141/02 P, EU:C:2004:646, 21. pont).
20      Lásd ebben az értelemben: 2012. július 19‑i Tanács kontra Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group ítélet (C‑337/09 P, EU:C:2012:471, 50. pont).
21      Lásd különösen: 1979. március 6‑i Simmenthal kontra Bizottság ítélet (92/78, EU:C:1979:53, 32. pont); 2007. június 7‑i Wunenburger kontra Bizottság ítélet (C‑362/05 P, EU:C:2007:322, 55–62. pont); 2013. május 28‑i Abdulrahim kontra Tanács és Bizottság ítélet (C‑239/12 P, EU:C:2013:331, 63. pont); 2018. szeptember 4‑i ClientEarth kontra Bizottság ítélet (C‑57/16 P, EU:C:2018:660, 48. pont); 2024. szeptember 19‑i Coppo Gavazzi és társai kontra Parlament ítélet (C‑725/20 P, EU:C:2024:766, 42. pont).
22      Lásd különösen: 2024. szeptember 19‑i Coppo Gavazzi és társai kontra Parlament ítélet (C‑725/20 P, EU:C:2024:766, 43–47. pont); 2024. szeptember 19‑i Santini és társai kontra Parlament ítélet (C‑198/21 P, EU:C:2024:768, 38–42. pont); 2024. szeptember 19‑i Falqui kontra Parlament ítélet (C‑391/21 P, EU:C:2024:769, 41–44. pont).
23      1988. április 26‑i Asteris és társai kontra Bizottság ítélet (97/86, 99/86, 193/86 és 215/86, EU:C:1988:199, 27. pont); 2000. október 3‑i Industrie des poudres sphériques kontra Tanács ítélet (C‑458/98 P, EU:C:2000:531, 81. pont); 2024. június 20‑i EUIPO kontra Indo European Foods ítélet (C‑801/21 P, EU:C:2024:528, 92. pont).
24      Lásd ebben az értelemben: 2011. december 21‑i Franciaország kontra People’s Mojahedin Organization of Iran (C‑27/09 P, EU:C:2011:853, 49. pont); 2012. július 19‑i Tanács kontra Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group ítélet (C‑337/09 P, EU:C:2012:471, 47. pont).
25      A megtámadott ítélet indokolásának a fellebbezés tárgyának értékelése során fennálló jelentőségéről lásd: Poiares Maduro főtanácsnok Bizottság kontra max.mobil ügyre vonatkozó indítványa (C‑141/02 P, EU:C:2004:646, 22. pont); Mengozzi főtanácsnok Bizottság kontra Siemens Österreich és társai és Siemens Transmission & Distribution és társai kontra Bizottság egyesített ügyekre vonatkozó indítványa (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2013:578, 34–38. pont).
26      1999. szeptember 14‑i Bizottság kontra AssiDomän Kraft Products és társai ítélet (C‑310/97 P, EU:C:1999:407, 54. pont); 2006. június 1‑jei P & O European Ferries (Vizcaya) és Diputación Foral de Vizcaya kontra Bizottság ítélet (C‑442/03 P és C‑471/03 P, EU:C:2006:356, 44. pont); 2012. április 19‑i Artegodan kontra Bizottság ítélet (C‑221/10 P, EU:C:2012:216, 87. pont).
27      E szempontnak a fellebbezés tárgya fennmaradásának értékelése során történő vizsgálatáról lásd: 2004. december 1‑jei OHIM kontra Zapf Creation végzés (C‑498/01 P, EU:C:2004:760, 12. pont); 2011. december 21‑i Franciaország kontra People’s Mojahedin Organization of Iran ítélet (C‑27/09 P, EU:C:2011:853, 48. pont); 2012. július 19‑i Tanács kontra Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group ítélet (C‑337/09 P, EU:C:2012:471, 51. pont).
28      Kiemelés tőlem.
29      A nem vitatottnak tekintendő követelés meghatározásáért lásd a nem vitatott követelésekre vonatkozó európai végrehajtható okirat létrehozásáról szóló, 2004. április 21‑i 805/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2004. L 143., 15. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 7. kötet, 38. o.) 3. cikkét.
30      Lásd ebben az értelemben: az EUMSZ 317. cikk és az EUMSZ 322. cikk (1) bekezdése; ADR ítélet, 100. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat. Lásd ebben az értelemben, már azelőtt, hogy a beszámítást az Európai Közösségek általános költségvetésére alkalmazandó költségvetési rendeletről szóló, 2002. június 25‑i 1605/2002/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL 2002. L 248., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 4. kötet, 74. o.; helyesbítés: HL 2007. L 99., 18. o.) 73. pontja az Unió követeléseinek beszedési módjaként kodifikálta volna: Léger főtanácsnok Bizottság kontra CCRE ügyre vonatkozó indítványa (C‑87/01 P, EU:C:2002:501, 68. pont).
31      Lásd: 2007. január 17‑i Görögország kontra Bizottság ítélet (T‑231/04, EU:T:2007:9, 118. pont); 2017. szeptember 21‑i Eurofast kontra Bizottság ítélet (T‑87/16, EU:T:2017:641, 65. pont). Lásd még ebben az értelemben: 2011. november 8‑i Walton kontra Bizottság ítélet (T‑37/08, EU:T:2011:640, 60. pont).
32      2015. szeptember 9‑i Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro kontra Bizottság ítélet (C‑506/13 P, EU:C:2015:562, 20. pont); ADR ítélet, 65. pont.
33      Lásd: Léger főtanácsnok Danværn Production ügyre vonatkozó indítványa (C‑341/93, EU:C:1995:139, 27–31. pont); Léger főtanácsnok Bizottság kontra CCRE ügyre vonatkozó indítványa (C‑87/01 P, EU:C:2002:501, 44. és 45. pont); Spielmann főtanácsnok E. (Követelések beszámítása) ügyre vonatkozó indítványa (C‑481/24, EU:C:2025:632, 22. és azt követő pontok).
34      A jelen ügyben olyan költségekről volt szó, amelyek viselésére a Bizottságot egy másik ügyben kötelezték; más példákért lásd: a 2003. július 10‑i Bizottság kontra CCRE ítélet (C‑87/01 P, EU:C:2003:400) alapjául szolgáló ügy (a Bizottság szerződő partnerének egyébként nyújtott támogatás); a 2019. július 11‑i IPPT PAN kontra Bizottság és REA ítélet (T‑805/16, EU:T:2019:496) alapjául szolgáló ügy (a Bizottság szerződő partnerének egy másik szerződés alapján fennálló követelése).
35      ADR ítélet, 69. és 70. pont. Lásd még: az ADR Center kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványom (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, 100–104. pont). Lásd még ebben az értelemben: 2019. január 17‑i Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis kontra ERCEA ítélet (T‑348/16 OP, EU:T:2019:14, 165. pont); 2019. július 11‑i IPPT PAN kontra Bizottság és REA ítélet (T‑805/16, EU:T:2019:496, 175. pont).
36      Lásd különösen: 2008. október 8‑i Helkon Media kontra Bizottság ítélet (T‑122/06, EU:T:2008:418, 46–52. pont); 2015. október 6‑i Technion és Technion Research & Development Foundation kontra Bizottság ítélet (T‑216/12, EU:T:2015:746, 53. pont); 2017. november 14‑i Alfamicro kontra Bizottság ítélet (T‑831/14, EU:T:2017:804, 191–193. pont). A Törvényszék ezt az ítélkezési gyakorlatot többek között a 2003. július 10‑i Bizottság kontra CCRE ítéletre (C‑87/01 P, EU:C:2003:400, 42. és 45. pont, valamint a rendelkező rész) alapította.
37      ADR ítélet, 73. pont.
38      Lásd: a Törvényszék eljárási szabályzata 156. cikkének (1) és (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 161. cikkének (1) bekezdése, a Bíróság eljárási szabályzata 160. cikkének (1) és (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 165. cikkének (1) bekezdése, valamint az ADR Center kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványom (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, 49. pont).
39      ADR ítélet, 88. pont. Lásd még: az ADR Center kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványom (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, 133–136. pont).
40      Lásd: az ADR Center kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványom (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, 41. lábjegyzet).
41      Hasonló megoldásért lásd a Zivilprozessordnung (német polgári perrendtartás) 322. §‑ának (1) bekezdését, amely szerint az ítéletek csak akkor rendelkezhetnek jogerővel, ha valamely előterjesztett kérelmet bírálnak el.
42      Hasonló kérdések általában akkor merülnek fel, ha a beszámítás útján beszedett követelés megalapozottságának vizsgálata (potenciálisan) a Törvényszéktől eltérő bíróság hatáskörébe tartozik, lásd e tekintetben: 2025. február 5‑i Lengyelország kontra Bizottság ítélet (T‑830/22 és T‑156/23, EU:T:2025:131, 23–31. pont) (a fellebbezési eljárás folyamatban van a C‑296/25. P. sz. ügyben); 2025. február 5‑i Lengyelország kontra Bizottság ítélet (T‑1033/23, EU:T:2025:129, 18–26. pont) (a fellebbezési eljárás folyamatban van a C‑297/25. P. sz. ügyben). Más a helyzet abban az esetben, ha maga a Törvényszék rendelkezik hatáskörrel a viszontkövetelés megalapozottságának elbírálására, lásd például: 2019. július 11‑i IPPT PAN kontra Bizottság és REA ítélet (T‑805/16, EU:T:2019:496, 33. és azt követő pontok); e tekintetben lásd azonban: ADR ítélet, 80–89. pont; az ADR Center kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványom (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, 113. és azt követő pontok).
43      Lásd ebben az értelemben: 2019. január 17‑i Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis kontra ERCEA ítélet (T‑348/16 OP, EU:T:2019:14, 175–176. pont). Hasonlóképpen elképzelhetőnek tűnik, hogy a szerződő partner adott esetben a hatáskörrel rendelkező bíróság előtt vitatja a főkövetelés összegét, amelynek tekintetében a Bizottság elismeri, hogy azt részére meg kell fizetnie, ha nem ért egyet ezzel az összeggel. A beszámításról szóló, adott esetben a Törvényszék által megerősített határozat ezen összeg meghatározását sem ruházhatja fel végleges jogi erővel, ha annak vizsgálata a Törvényszéktől eltérő bíróság hatáskörébe tartozik.
44      Lásd ebben az értelemben mutatis mutandis: 2017. május 4‑i Meta Group kontra Bizottság ítélet (T‑744/14, EU:T:2017:304, 47., 49. és 258. pont).
45      Lásd ezzel kapcsolatban: az ADR Center kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványom (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, 111. pont).
46      Lásd: az ADR Center kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványom (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, 41. lábjegyzet). Lásd még ebben ez értelemben: Léger főtanácsnok Bizottság kontra CCRE ügyre vonatkozó indítványa (C‑87/01 P, EU:C:2002:501, 57. pont).
47      Lásd a 2018. évi költségvetési rendelet 101. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdését, 102. cikke (1) bekezdésének első albekezdését, valamint 103. cikkét.
48      Lásd: 2011. április 15‑i Cseh Köztársaság kontra Bizottság ítélet (T‑465/08, EU:T:2011:186, 129. és 130. pont); 2017. szeptember 21‑i Eurofast kontra Bizottság ítélet (T‑87/16, EU:T:2017:641, 67. és 68. pont).
49      Lásd a 2018. évi költségvetési rendelet 103. cikkét.