62024CJ0279_RES
C‑279/24. sz. ügy
AY
kontra
Liechtensteinische Landesbank (Österreich) AG
(az Oberster Gerichtshof [Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2025. december 4.
„Előzetes döntéshozatal – Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 593/2008/EK rendelet – A 3. cikk (1) és (2) bekezdése – Az alkalmazandó jog megválasztása – 6. cikk – Hatály – A vállalkozó és egy másik tagállamban lakóhellyel rendelkező fogyasztó között létrejött szerződés – Az alkalmazandó jog megválasztására vonatkozó záradékot tartalmazó szerződés megkötésének időpontját követően a vállalkozónak abba a tagállamba irányuló tevékenysége, ahol a fogyasztó szokásos tartózkodási helye van”
Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – A szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jog – A szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló egyezmény – 593/2008 rendelet – Fogyasztói szerződések – Hatály – Egy vállalkozó és egy másik tagállamban lakóhellyel rendelkező fogyasztó között létrejött szerződés – Az alkalmazandó jog megválasztására vonatkozó záradékot tartalmazó szerződés megkötésének időpontját követően a vállalkozónak abba a tagállamba irányuló tevékenysége, ahol a fogyasztó szokásos tartózkodási helye van – Kizártság
(593/2008 európai parlamenti és tanácsi rendelet, (6), (11), (16) és (23) preambulumbekezdés, valamint 3. és 6. cikk)
(lásd: 24–42. pont és a rendelkező rész)
Összefoglalás
Az Oberster Gerichtshof (legfelsőbb bíróság, Ausztria) által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapján a Bíróság a „Róma I” rendelet (
1
) fényében pontosítja az első tagállamban lakóhellyel rendelkező fogyasztó és a másodikban székhellyel rendelkező bank között létrejött fogyasztói szerződésre alkalmazandó jogot.
2013‑ban AY, egy olaszországi lakóhellyel rendelkező fogyasztó szerződést kötött az osztrák Liechtensteinische Landesbank (Österreich) AG bankkal (a továbbiakban: bank) folyószámla és értékpapírszámla nyitására.
A bank által előírt, „a banki ügyletek általános szerződési feltételei” – amelyekről AY tudomással bírt – szerint a szerződéses felek közötti valamennyi jogviszonyra az osztrák jogot kellett alkalmazni. Ezenkívül az érintett mind a szerződés aláírásának időpontjában, mind az ügyfélprofiljának későbbi frissítései során a „tanácsadás nélküli ügyletkötést” választotta.
2016‑ban AY részt vett egy olasz befektetési vállalkozás által Padovában (Olaszország) szervezett rendezvényen (a továbbiakban: padovai rendezvény), amelynek során e vállalkozás ügyvezetője bemutatott egy olyan alapot, amelynek portfóliójában hitelviszonyt megtestesítő értékpapírok (TCN) is szerepeltek. E rendezvényen a bank egyik alkalmazottja is részt vett annak érdekében, hogy bemutassa a bankot az ott jelen lévő befektetőknek.
Bizonyos idő elteltével AY saját elhatározásból a bankon keresztül TCN‑eket és a padovai rendezvényen bemutatott alap befektetési jegyeit vásárolta meg.
AY, mivel úgy vélte, hogy e vásárlásokból pénzügyi veszteséget szenvedett el, keresetet indított a kár megtérítése iránt, azzal az indokkal, hogy a bank nem tett eleget a tanácsadási és tájékoztatási kötelezettségének. Úgy véli, hogy az olasz jog alkalmazandó, amely számára kedvezőbb, mint az osztrák jog, mivel a bank a padovai rendezvényen való jelenlétével az olasz piacra irányította tevékenységét. Mivel az alsóbb fokú bíróságok elutasították a kereseti kérelmét, AY a kérdést előterjesztő bírósághoz fordult, amely előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel fordult a Bírósághoz az alapeljárásban alkalmazandó jog tárgyában.
A Bíróság álláspontja
Először is a Bíróság emlékeztet arra az általános szabályra, amely szerint a „Róma I” rendelet 3. cikkének megfelelően a szerződésre a felek által választott jog az irányadó. Ezenkívül ugyanezen rendelet „Fogyasztói szerződések” című 6. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a fogyasztó és a vállalkozó között létrejött szerződésre annak az országnak a joga az irányadó, ahol a fogyasztó szokásos tartózkodási helye található, feltéve hogy az e rendelkezésben meghatározott feltételek teljesülnek, nevezetesen, hogy a vállalkozó az üzleti vagy szakmai tevékenységét abban az országban folytatja, ahol a fogyasztó szokásos tartózkodási helye található, vagy minden más esetben ilyen jellegű tevékenységei ebbe az országba vagy az ezen országot is magában foglaló országokba irányulnak, és a szerződés e tevékenységekkel kapcsolatos.
E szerződésre csak abban az esetben irányadó a felek által választott jog, ha a szóban forgó szerződés nem felel meg e feltételeknek, amelyeket a szerződés megkötésének időpontjában kell ellenőrizni (
2
).
A jelen ügyben az érintett szerződés megkötésének időpontjában a bank nem abban az országban folytatta szakmai tevékenységét, amelyben a fogyasztó szokásos tartózkodási helye volt, és tevékenysége sem ebbe az országba irányult, így e feltételek nem teljesültek.
A bank szakmai tevékenysége azonban később abba az országba irányult, ahol a fogyasztó szokásos tartózkodási helye volt, így ez a feltétel a fogyasztó és a bank között létrejött szerződés aláírását követően teljesült.
A Bíróság ezt követően a „Róma I” rendelet 6. cikke (1) bekezdésének szó szerinti, rendszertani és teleologikus értelmezését végzi el.
A szó szerinti értelmezésre tekintettel e rendelkezés szövege nem írja elő kifejezetten a fogyasztói szerződésre alkalmazandó jog megváltozásának lehetőségét abban az esetben, ha az ezen rendelkezésben foglalt feltételek nem e szerződés megkötésének időpontjában teljesültek, hanem később, a kereskedelmi jogviszony során valósultak meg.
A rendszertani és teleologikus értelmezést illetően először is emlékeztetni kell arra, hogy a „Róma I” rendelet arra irányul, hogy a nagymértékben kiszámítható kollíziós szabályok révén biztosítsa a jogbiztonságot az európai igazságügyi térségben.
Másodszor, az említett rendelet 3. cikkének (2) bekezdése pontosítja, hogy a szerződésre alkalmazandó jog, amelyben a felek e szerződés megkötésekor megállapodtak, csak e felek megállapodásával módosítható, akiknek az alkalmazandó jog megválasztására vonatkozó szabadsága ráadásul a szerződéses kötelezettségekre irányadó kollíziós szabályok rendszerének egyik alapja. A szerződő felek akaratszabadsága elvének maradéktalan érvényesülése érdekében oly módon kell eljárni, hogy tiszteletben tartsák e feleknek a szerződéses jogviszonyuk keretében alkalmazandó jogra vonatkozó szabad választását.
Harmadszor, a gyengébbnek tekintett szerződéses felek számára célszerű olyan kollíziós szabályokkal védelmet nyújtani, amelyek az általános szabályoknál előnyösebbek számukra. Mindazonáltal az olyan értelmezés, amely szerint a fogyasztói szerződésekre alkalmazandó jog meghatározása érdekében el lehet térni a „Róma I” rendeletben előírt kollíziós szabályoktól azzal az indokkal, hogy egy másik jog kedvezőbb lenne a fogyasztóra nézve, szükségszerűen jelentősen sértené az alkalmazandó jog előreláthatóságának általános követelményét, és ennélfogva a jogbiztonság elvét a fogyasztókat érintő szerződéses jogviszonyokban.
A fentiek összességére tekintettel a fogyasztói szerződésre alkalmazandó jog megváltoztatásának lehetőségét abban az esetben, ha a „Róma I” rendelet 6. cikkének (1) bekezdésében foglalt feltételek nem e szerződés megkötésének időpontjában teljesültek, hanem később, a kereskedelmi jogviszony során valósultak meg, kizárja e rendelkezés szövege, mivel az említett rendelkezés rendszere és célkitűzései az ilyen értelmezést támasztják alá. Ráadásul az ilyen változás sértené a felek által az e rendelet 3. cikkének (1) bekezdésével összhangban választott jogot.
(
1
)	A szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról („Róma I”) szóló, 2008. június 17‑i 593/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2008. L 177., 6. o.; helyesbítés: HL 2009. L 309., 87. o.; a továbbiakban: „Róma I” rendelet).
(
2
)	A „Róma I” rendelet 3. cikke, 6. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontja, valamint (3) bekezdése.