Ideiglenes változat
ATHANASIOS RANTOS
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. május 7.(1)
C‑199/25. sz. ügy
Fluvius Halle‑Vilvoorde (korábban Sibelgas),
Fluvius Kempen (korábban Intercommunale Vereniging voor de Energiedistributie in de Kempen en het Antwerpse [IVEKA]),
Fluvius IMEWO (korábban Intercommunale Maatschappij voor Energievoorziening in West- en Oost‑Vlaanderen [IMEWO]),
Fluvius West (korábban Fluvius West és Intercommunale Maatschappij voor Gas en Elektriciteit van het Westen [GASELWEST]),
Fluvius Zenne‑Dijle (korábban Iverlek és Provinciale Brabantse Energiemaatschappij [P.B.E.]),
Fluvius Midden‑Vlaanderen (korábban Intercommunale Vereniging voor Energieleveringen in Midden‑Vlaanderen [INTERGEM]),
Fluvius Antwerpen,
Fluvius West,
Fluvius Limburg,
Provinciale Brabantse Energiemaatschappij CVBA (PBE)
kontra
De Vlaamse Nutsregulator (korábban de Vlaamse Regulator van de Elektriciteits‑en Gasmarkt [VREG])
(a Hof van beroep te Brussel [brüsszeli fellebbviteli bíróság, Belgium] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – A villamos energia belső piaca – (EU) 2019/943 rendelet – A 18. cikk (1) bekezdése – A hálózatokhoz való hozzáférésnek, a hálózatok használatának és a megerősítésnek a díjai – A »nem kapcsolódó szakpolitikai célkitűzéseket támogató, nem kapcsolódó költségek« fogalma – A villamosenergia‑elosztásra vonatkozó olyan díjszabási módszer, amely a rendszerüzemeltetők költségeinek egy jelentős összetevője tekintetében a múltbeli költségek alakulásának módszerét használja – Az uniós joggal összeegyeztethetetlennek ítélt nemzeti szabályozás joghatásai jogbizonytalanság elkerülése érdekében történő ideiglenes fenntartásának lehetősége ”
I.      Bevezetés
1.        A hof van beroep te Brussel (brüsszeli fellebbviteli bíróság, Belgium) által benyújtott jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem az (EU) 2019/943 rendelet(2) 18. cikke (1) bekezdése első albekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2.        Ezt a kérelmet tíz flamand elosztórendszer‑üzemeltető (a továbbiakban: felperes elosztórendszer‑üzemeltetők) és a Vlaamse Nutsregulator, korábban Vlaamse Regulator van de Elektriciteits‑en Gasmarkt (flamand villamosenergia‑ és gázszabályozó bizottság, a továbbiakban: VREG) között az ez utóbbi által elfogadott, a 2025–2028. évi szabályozási időszakban a villamosenergia‑ és földgázelosztás tekintetében alkalmazandó díjszabási módszer meghatározásáról szóló határozat (a továbbiakban: vitatott határozat) jogszerűsége tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
3.        Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy egyrészt összeegyeztethető‑e a 2019/943 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének – a Bíróság által még nem értelmezett – első albekezdésével az olyan nemzeti szabályozás, amely lehetővé teszi az elosztórendszer‑üzemeltetők számára, hogy áthárítsák végfelhasználóikra az érintett tagállam által velük szemben előírt közszolgáltatási kötelezettségek költségeit, valamint az olyan határozat, amely a múltbeli költségek értékelésén alapuló díjszabási módszert állapít meg, másrészt pedig arra, hogy a jogbizonytalanság elkerülése érdekében ideiglenesen fenntarthatóak‑e ezen szabályozás joghatásai abban az esetben, ha azt az uniós joggal összeegyeztethetetlennek ítélnék.
II.    Jogi háttér
A.      Az uniós jog
1.      A 2019/943 rendelet
4.        A 2019/943 rendelet „Tárgy és hatály” című 1. cikkének szövege a következő:
„E rendelet célja, hogy:
a)      megalapozza az európai energiaunió számára […] kitűzött célok hatékony teljesítését, és ennek érdekében lehetővé tegye, hogy a piac jelzéseket adjon a hatékonyság, a megújuló energiaforrások magasabb részaránya, az ellátásbiztonság, a rugalmasság, a fenntarthatóság, a dekarbonizáció és az innováció fokozásához;
b)      olyan alapelveket állapítson meg a jól működő, integrált villamosenergia‑piacok számára, amelyek lehetővé teszik az erőforrások valamennyi szolgáltatója és a villamos energia valamennyi felhasználója számára a megkülönböztetésmentes piaci hozzáférést, […] és megteremtik a megújuló erőforrásokból előállított villamos energia piaci és ágazati integrációjának és piaci alapú árképzésének feltételeit;
[…]”
5.        E rendelet „A hálózatokhoz való hozzáférésnek, a hálózatok használatának és a megerősítésnek a díjai” című 18. cikke a következőképpen szól:
„(1)      A hálózati rendszerüzemeltetők által a hálózati hozzáférés tekintetében alkalmazott díjaknak – ideértve a hálózati csatlakozás díjait, a hálózat használatának díjait és, amennyiben alkalmazandó, a hálózat kapcsolódó megerősítésének díjait – költségeket tükrözőknek és átláthatóknak kell lenniük, figyelembe kell venniük a hálózatbiztonsági és a rugalmassági követelményeket, és tükrözniük kell a ténylegesen felmerült költségeket, amennyiben azok megfelelnek egy hatékonyan működő és szerkezetileg hasonló hálózati rendszerüzemeltető díjainak, és megkülönböztetésmentesen alkalmazzák őket. Ezek a díjak nem foglalhatnak magukban nem kapcsolódó szakpolitikai célkitűzéseket támogató, nem kapcsolódó költségeket.
A 2012/27/EU irányelv(3)15. cikke (1) és (6) bekezdésének, valamint az említett irányelv XI. mellékletében foglalt kritériumoknak a sérelme nélkül a hálózati díjak meghatározására szolgáló módszernek hosszú távon, semlegesen kell támogatnia a rendszer átfogó hatékonyságát a felhasználók és a termelők felé kibocsátott árjelzések révén, és a módszert különösen úgy kell alkalmazni, hogy az elosztás szintjén csatlakozó termelést ne részesítse sem előnyben, sem hátrányban az átvitel szintjén csatlakozó termeléssel szemben. […]
(2)      A díjszámítási módszereknek tükrözniük kell az átvitelirendszer‑üzemeltetők és az elosztórendszer‑üzemeltetők állandó költségeit, és mind rövid, mind hosszú távon megfelelő ösztönzőket kell biztosítaniuk az átvitelirendszer‑üzemeltetők és az elosztórendszer‑üzemeltetők számára a hatékonyság, többek között az energiahatékonyság növelése, a piaci integráció és az ellátásbiztonság előmozdítása, továbbá a hatékony beruházások […] támogatása érdekében […].
[…]
(4)      A hálózat‑hozzáférési díjak meghatározásakor figyelembe kell venni:
a)      az átvitelirendszer‑üzemeltetők közötti ellentételezési mechanizmus ki‑ és befizetéseit;
b)      a ténylegesen teljesített ki‑ és befizetéseket, csakúgy, mint az előző időszakok adatai alapján a jövőbeni időszakokra vonatkozóan becsült várható kifizetéseket.
[…]
(7)      Az elosztási díjaknak tükrözniük kell a költségeket és figyelembe kell venniük az elosztóhálózat rendszerhasználók – köztük az aktív felhasználók – általi igénybevételét. […]
(8)      Az elosztási díjak kiszámításának módszerei az elosztórendszer‑üzemeltetőket a hálózatuk legköltséghatékonyabb üzemeltetésére és fejlesztésére kell, hogy ösztönözzék, többek között szolgáltatások beszerzése révén. Ezzel összefüggésben az elosztórendszer‑üzemeltetők arra való ösztönzése érdekében, hogy […] növeljék hálózatuk hatékonyságát, a szabályozó hatóságok elismerik és az elosztási díjakba beépítik a releváns költségeket, továbbá teljesítménycélokat vezethetnek be.”
2.      Az (EU) 2019/944 irányelv
6.        Az (EU) 2019/944 irányelv(4) „Fogalommeghatározások” című 2. cikkének 57. pontja pontosítja, hogy a „villamosenergia‑ipari vállalkozás” fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az „az a természetes vagy jogi személy, aki, illetve amely az alábbi feladatok közül legalább egyet betölt: a villamosenergia‑termelés, ‑átvitel, ‑elosztás, […]”.
7.        Ezen irányelv „Közszolgáltatási kötelezettségek” című 9. cikkének (2) és (3) bekezdése a következőket mondja ki:
„(2)      Az [EUM‑Szerződés] vonatkozó rendelkezéseinek – különös tekintettel annak 106. cikkére – teljes tiszteletben tartásával a tagállamok a villamosenergia‑ágazatban működő vállalkozások számára általános gazdasági érdekből előírhatnak olyan közszolgáltatási kötelezettségeket, amelyek a biztonságra – beleértve az ellátás biztonságát is –, az ellátás folyamatosságára, minőségére és árára, valamint a környezetvédelemre – beleértve az energiahatékonyságot, a megújuló forrásokból származó energiákat és az éghajlat védelmét – vonatkoznak. Ezeket a kötelezettségeket világosan meg kell határozni, azoknak átláthatóknak, megkülönböztetésmenteseknek és ellenőrizhetőknek kell lenniük, továbbá az uniós villamosenergia‑ipari vállalkozások számára garantálniuk kell, hogy a nemzeti fogyasztókhoz egyenlő módon hozzáférjenek […].
(3)      Amennyiben egy tagállam pénzügyi ellentételezést, egyéb ellentételezést és kizárólagos jogokat nyújt az e cikk (2) bekezdésében, vagy egyetemes szolgáltatások esetén a 27. cikkben meghatározott kötelezettségek teljesítéséért, ezt megkülönböztetésmentesen és átlátható módon kell tennie.”
8.        Az említett irányelv „A szabályozó hatóságok kijelölése és függetlensége” című 57. cikkének (4) bekezdése a következőket írja elő:
„A tagállamok szavatolják a nemzeti szabályozó hatóság függetlenségét, és biztosítják, hogy a hatóság részrehajlás nélkül és átlátható módon gyakorolja hatáskörét. E célból a tagállamok biztosítják, hogy az ezen irányelv és a kapcsolódó jogi aktusok által ráruházott szabályozói feladat végrehajtása során a szabályozó hatóság:
a)      jogilag elkülönüljön és funkcionálisan független legyen más köz‑ vagy magánjogi jogalanyoktól;
b)      biztosítja, hogy személyzete és az ügyvezetéséért felelős személyek:
i.      minden piaci érdektől függetlenül tevékenykedjenek; és
ii.      szabályozói feladataik végrehajtása során ne kérjenek vagy fogadjanak el közvetlen utasítást semmilyen kormánytól vagy egyéb köz‑ vagy magánjogi jogalanytól. Ez a követelmény nem érinti adott esetben a többi érintett nemzeti hatósággal folytatott szoros együttműködést, illetve a kormány által kibocsátott általános politikai iránymutatásokat, amennyiben azok nem kapcsolódnak a 59. cikk szerinti szabályozói hatáskörökhöz és feladatokhoz.”
9.        Ugyanezen irányelvnek „A szabályozó hatóságok feladatai és hatáskörei” című 59. cikke (1) bekezdésének a) pontja a következőképpen rendelkezik:
„A szabályozó hatóság a következő feladatokat látja el:
a)      az átviteli és elosztási tarifák vagy az ezekre vonatkozó módszertanok vagy mindkettő átlátható kritériumok alapján történő megállapítása vagy jóváhagyása”.
B.      A belga jog
10.      A decreet van 8 mei 2009 houdende algemene bepalingen betreffende het energiebeleid (Energiedecreet) (az energiapolitikával kapcsolatos általános rendelkezésekről szóló 2009. május 8‑i rendelet [villamosenergia‑rendelet])(5) alapügy tényállására alkalmazandó változata (a továbbiakban: villamosenergia‑rendelet) 4.1.30. cikkének 1. §‑a a következőket mondja ki:
„A [VREG] díjszabási módszert állapít meg, és díjszabási hatáskörét azzal a céllal gyakorolja, hogy elősegítse a stabil és kiszámítható szabályozást, amely hozzájárul a liberalizált piac megfelelő működéséhez, és amely lehetővé teszi az elosztórendszer‑üzemeltetők számára, hogy az elosztóhálózataikba történő szükséges befektetéseket elvégezzék.”
11.      E rendelet 4.1.32. cikkének 1. §‑a a következőket írja elő:
„A [VREG] a következő iránymutatások figyelembevételével határozza meg a díjszabási módszert:
[…]
5°      a díjaknak tükrözniük kell a ténylegesen felmerült költségeket, amennyiben azok megfelelnek egy hasonló, hatékony szervezet vagy tevékenység költségeinek;
[…]
10°      a rendelet által vagy alapján előírt, nem adókból, díjakból, támogatásokból, hozzájárulásokból és illetékekből finanszírozott közszolgáltatási kötelezettségek költségeit a [VREG] általi ellenőrzést követően átlátható és hátrányos megkülönböztetéstől mentes módon be kell építeni a díjakba;
[…]
19°      a díjak nem tartalmazhatnak olyan ösztönzőket, amelyek hátrányosan befolyásolnák az általános hatékonyságot, beleértve a villamosenergia‑termelés, ‑elosztás és ‑ellátás energiahatékonyságát […].”
12.      Az említett rendelet 4.1.34. cikkének negyedik bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A fellebbviteli bíróság a fél kérelmére vagy saját kezdeményezésére úgy határozhat, hogy a teljes egészében vagy részben megsemmisített határozat joghatásait részben vagy egészben fenntartja, vagy azokat az általa meghatározott ideig ideiglenesen fenntartja. Ez az intézkedés azonban csak a jogszerűség elvének sérelmét igazoló kivételes okokból, kifejezetten indokolt határozat alapján és kontradiktórius vitát követően rendelhető el. E határozatnak harmadik felek érdekeit is figyelembe kell vennie.”
III. Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
13.      A felperes elosztórendszer‑üzemeltetőket a VREG megbízta azzal, hogy Flandriában (Belgium) található meghatározott területeken a villamosenergia‑ és földgázelosztó hálózatokat üzemeltessék.
14.      E hálózatok üzemeltetése költségekkel jár a felperes elosztórendszer‑üzemeltetők számára, amely költségek bizonyos korlátok között és feltételek mellett a hálózati díjak révén átháríthatók az említett hálózatok felhasználóira. Mivel azonban a felperes elosztórendszer‑üzemeltetők törvényi monopóliumnak minősülnek, a VREG az alkalmazandó díjszabási módszer meghatározása révén szabályozza a hálózati díjaikat. Ez a módszer, amelyet általában négyéves időszakra állapítanak meg, meghatározza azt a bevételi szintet, amelyet a felperes elosztórendszer‑üzemeltetők az üzemeltetési költségeik fedezése érdekében az elosztóhálózat felhasználói által fizetett hálózati díjak révén beszedhetnek.
15.      A megengedett bevétel egyrészt a külső eredetű költségeknek, vagyis azon költségeknek megfelelő részből, amelyekre a felperes elosztórendszer‑üzemeltetőknek nincs befolyása, másrészt a belső eredetű költségeknek, vagyis a hálózat‑ és adatkezeléshez kapcsolódó észszerű és szükséges költségeknek megfelelő részből áll, amelyekre tehát a felperes elosztórendszer‑üzemeltetőknek befolyásuk van.(6)
16.      2024. június 21‑én a VREG elnöke és igazgatótanácsának egy tagja a villamosenergia‑rendeletnek megfelelően aláírta a vitatott határozatot, amely meghatározza a 2025–2028. évi időszakban a villamosenergia‑ és földgázelosztás tekintetében alkalmazandó díjszabási módszert. Ez a díjszabási módszer olyan képleteket tartalmaz, amelyek lehetővé teszik a felperes elosztórendszer‑üzemeltetők észszerű és hatékony belső eredetű költségeinek, vagyis azon maximális belső eredetű költségeknek a fedezésére szolgáló megengedett bevétel kiszámítását, amelyeket ez utóbbiak átháríthatnak az elosztóhálózatok felhasználóira.
17.      E célból az említett díjszabási módszer figyelembe veszi a felperes elosztórendszer‑üzemeltetők által viselt költségek alakulását. Pontosabban a VREG először is figyelembe veszi a belső eredetű ágazati költségek alakulását, vagyis ugyanazon szabályozott tevékenység tekintetében az összes flamand elosztórendszer‑üzemeltetőnek az előző díjszabási időszakban, a jelen esetben a 2019–2023. évi időszakban felmerült, összesített belső eredetű költségeit. Másodszor, a VREG a 2025–2028. évi szabályozási időszak egésze során azt írja elő, hogy a belső eredetű költségekhez kapcsolódó megengedett bevétel alapeleme az inflációtól függően évente változik, így ezt az alapelemet a tényleges inflációnak megfelelően utólag korrigálják. Harmadszor, a múltbeli költségek alakulásán kívül a VREG figyelembe vesz egy „frontier shift” elnevezésű hatékonyságösztönző tényezőt is, amely a legjobb teljesítményt nyújtó vállalkozások által a legjobb gyakorlatok (technológiai fejlődés) alkalmazásával elért termelékenységnövekedést tükrözi, és amely a VREG szerint szükséges a felperes elosztórendszer‑üzemeltetők közötti verseny csökkenésének ellensúlyozásához. Végül negyedszer, a belső eredetű költségekhez kapcsolódó megengedett bevétel alapeleméhez hozzáadnak öt további belső eredetű elemet, amelyek a jelen ügyben nem relevánsak.
18.      2024. július 19‑én a felperes elosztórendszer‑üzemeltetők keresetet indítottak a hof van beroep te Brussel (brüsszeli fellebbviteli bíróság), a kérdést előterjesztő bíróság előtt a vitatott határozat megsemmisítése iránt. Többek között azt állítják, hogy a VREG által a villamosenergia‑ és földgázelosztási díjak 2025–2028. évi időszakban történő meghatározása érdekében alkalmazott díjszabási módszer sérti a villamosenergia‑rendelet 4.1.30. és 4.1.32. cikkének rendelkezéseit, a 2019/944 irányelvet, a 2019/943 rendelet 18. cikkében előírt, a költségeket tükröző díjszabás elvét, valamint a megfelelő ügyintézéshez kapcsolódó több elvet.
19.      A VREG többek között arra hivatkozik, hogy a 2025–2028. évi időszakra meghatározott díjszabási módszer sérti a 2019/943 rendelet 18. cikke (1) bekezdése első albekezdésének második mondatát, mivel a villamosenergia‑rendelet 4.1.32. cikke 1. §‑a 10° pontjának megfelelően a díjak nem kapcsolódó szakpolitikai célkitűzéseket támogató, nem kapcsolódó költségeket is magukban foglalnak. E tekintetben a VREG azt állítja, hogy az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás különböző közszolgáltatási kötelezettségeket ír elő a felperes elosztórendszer‑üzemeltetők számára, amelyek tekintetében azok részben az Energiefonds (energiaalap) által, valamint a Vlaamse Gewest (Flamand régió) általános kiadásainak költségvetéséből finanszírozott ellentételezésben részesülnek. Mindazonáltal ezen ellentételezés levonását követően a pénzügyi jellegű közszolgáltatási kötelezettségekkel kapcsolatos fennmaradó költségeket a villamos energia hálózati díjaiban áthárítják. Márpedig a VREG szerint e közszolgáltatási kötelezettségek többsége szociális és környezetvédelmi jellegű célkitűzéseket követ, amelyek ennélfogva nem függnek össze az elosztóhálózatok üzemeltetésével.
20.      E körülmények között a kérdést előterjesztő bíróság elsősorban arra keresi a választ, hogy az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás összeegyeztethető‑e a 2019/943 rendelet 18. cikke (1) bekezdése első albekezdésének második mondatával, amelynek értelmében a hálózati díjak nem tartalmazhatnak „nem kapcsolódó szakpolitikai célkitűzéseket támogató, nem kapcsolódó költségeket”, amely fogalmat e rendelet nem határozza meg. Álláspontja szerint a „nem kapcsolódó szakpolitikai célkitűzések” kifejezés maguknak a hálózatoknak a fejlesztésétől és üzemeltetésétől eltérő célokra utal. E bíróság e tekintetben megjegyzi, hogy úgy tűnik, hogy a megújuló energiaforrások használatának többek között az úgynevezett zöldvillamosenergia‑tanúsítványok és a kapcsolt hő‑ és villamosenergia‑termelési tanúsítványok megvásárlására vonatkozó kötelezettség révén történő előmozdítása az elosztóhálózatok fejlesztésére vagy hatékony üzemeltetésére vonatkozó célkitűzésektől eltérő energiapolitikai célkitűzéseket követ. Így az említett bíróság arra keresi a választ, hogy összeegyeztethetők‑e ezzel a rendelkezéssel a közszolgáltatási kötelezettségekkel összefüggő „nem kapcsolódó költségek”, amelyek semmilyen kapcsolatban nem állnak a hálózatüzemeltetéssel, és amelyeket Belgiumban a villamosenergia‑rendelet értelmében a díjakban áthárítanak.
21.      Másodsorban a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a felperes elosztórendszer‑üzemeltetők hatékonyságára vonatkozó ellenőrzés hiányában összeegyeztethető‑e a 2019/943 rendelet 18. cikke (1) bekezdése első albekezdésének első mondatára tekintettel az ezen elosztórendszer‑üzemeltetők múltbeli költségein alapuló díjszabási módszer. E rendelkezés ugyanis azt követeli meg, hogy a felhasználókra áthárított költségek megfeleljenek egy hatékonyan működő és szerkezetileg hasonló rendszerüzemeltető költségeinek, ami azt jelenti, hogy a díjak nem haladhatják meg azt a szintet, amelyhez egy versengő piac vezetne. E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság, miközben elismeri, hogy a múltbeli empirikus adatok felhasználása relevánsnak bizonyulhat, arra keresi a választ, hogy a kizárólag a múltbeli költségeken alapuló, a hatékonyságuk értékelésére szolgáló mechanizmust elő nem irányzó díjszabályozás valóban összeegyeztethető‑e ezen rendelet célkitűzésével, tágabb értelemben pedig a monopolisztikus piacokon alkalmazandó minden szabályozás céljával, amely abban áll, hogy megakadályozza a versenykörnyezetben érvényesülő áraknál magasabb árak rögzítését.
22.      Harmadsorban és utoljára a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy ideiglenesen fenntarthatók‑e a jelen ügyben vitatott díjszabási módszer joghatásai. Álláspontja szerint és a Bíróság ítélkezési gyakorlatának(7) megfelelően úgy tűnik, hogy a jogbiztonságon alapuló kényszerítő megfontolások igazolják a villamosenergia‑rendelet 4.1.32. cikke 1. §‑a 10° pontja és/vagy a vitatott határozat joghatásainak ideiglenes fenntartását abban az esetben, ha a Bíróság azokat az uniós joggal összeegyeztethetetlennek tekintené. E bíróság e tekintetben megjegyzi, hogy a fenntartás nélküli megsemmisítés sérthetné a jogbiztonságot.(8)
23.      E körülmények között a hof van beroep te Brussel (brüsszeli fellebbviteli bíróság) úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a [2019/943 rendelet] 18. cikke (1) bekezdésének második mondatát, hogy azzal ellentétes a [villamosenergia‑rendelet] 4.1.32. cikke 1. §‑ának 10° pontjához hasonló olyan nemzeti rendelkezés, amely szerint a rendelet által vagy alapján előírt, nem adókból, díjakból, támogatásokból, hozzájárulásokból és illetékekből finanszírozott közszolgáltatási kötelezettségek költségeit be kell építeni a díjakba?
2)      Úgy kell‑e értelmezni a [2019/943 rendelet] 18. cikke (1) bekezdésének első mondatát, hogy azzal önmagában ellentétes a szabályozó hatóság által a villamosenergia‑elosztás tekintetében meghatározott olyan díjszabási módszer, amely a bevételszabályozás hatálya alá tartozó [elosztórendszer‑]üzemeltetők költségeinek jelentős része tekintetében a költségek múltbeli alakulásának módszerét (amelynek keretében a bevételek megállapítására a múltbeli költségek alapján kerül sor) használja, vagy e módszer alkalmazását alá kell támasztani a múltbeli költségek szintjének e költségek hatékonysága szempontjából történő felülvizsgálatával?
3)      Ha a brüsszeli fellebbviteli bíróság a fent megfogalmazott előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre adott válaszok alapján arra a következtetésre jut, hogy a VREG megsértette az e kérdésekben említett rendelkezésekből eredő egy vagy több kötelezettségét, a jogbizonytalanság elkerülése érdekében fenntarthatja‑e ideiglenesen az e kötelezettségszegésekből eredő joghatásokat?”
24.      A felperes elosztórendszer‑üzemeltetők, a VREG, a belga és a finn kormány, valamint az Európai Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtott be a Bírósághoz. E felek szóbeli észrevételeket is előterjesztettek a 2025. február 11‑én tartott tárgyaláson.
IV.    Elemzés
A.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
1.      Az elfogadhatóságról
25.      Elöljáróban, bár az eljárásban részt vevő felek nem terjesztettek elő elfogadhatatlansági kifogást, szükségesnek tartom megvizsgálni az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés elfogadhatóságát.
26.      E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében egy, az EUMSZ 267. cikkben foglalt eljárás keretében egyedül a jogvitában eljáró és a meghozandó bírósági döntésért felelősséggel tartozó nemzeti bíróság feladata, hogy az ügy sajátosságaira figyelemmel megítélje egyrészt az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szükségességét ítéletének meghozatalához, másrészt a Bíróság elé terjesztett kérdések relevanciáját. Következésképpen, amennyiben az előterjesztett kérdések valamely uniós jogi szabály értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság – főszabály szerint – köteles határozatot hozni.(9) Mindazonáltal a Bíróság feladata, hogy saját hatáskörének vagy a hozzá benyújtott kérelem elfogadhatóságának megállapítása céljából maga vizsgálja meg azokat a körülményeket, amelyek között a nemzeti bíróság hozzá fordult. A Bíróságnak többek között meg kell vizsgálnia, hogy az uniós jog azon rendelkezéseit, amelyekre az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések vonatkoznak, a kérdést előterjesztő bíróság alkalmazhatja‑e az alapjogvita megoldása érdekében. Amennyiben nem ez a helyzet, e rendelkezések nem relevánsak e jogvita megoldása szempontjából, és a kért előzetes döntéshozatal nem szükséges ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság meghozhassa ítéletét, így e kérdéseket elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.(10)
27.      A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő jogvita keretében a VREG a 2019/943 rendelet 18. cikke (1) bekezdése első albekezdésének második mondatára tekintettel vitatja a villamosenergia‑rendelet 4.1.32. cikke 1. §‑a 10° pontjának jogszerűségét, amely rendelkezés lehetővé teszi az érintett tagállam által az elosztórendszer‑üzemeltetőkkel szemben előírt közszolgáltatási kötelezettségek teljesítéséhez kapcsolódó költségeknek a hálózati díjakban való figyelembevételét, amennyiben e költségeket nem adókból, díjakból, támogatásokból, hozzájárulásokból vagy illetékekből finanszírozzák.
28.      Márpedig meg kell állapítani, hogy a villamosenergia‑rendelet alapul szolgált egy, a megújuló energiaforrásokból előállított villamos energia támogatási program bevezetéséhez, amely programot az illetékes belga hatóságok bejelentették a Bizottságnak, és amely az SA.46013 (2017/N) – Belgium, A megújuló energiaforrásokból előállított villamos energiára vonatkozó tanúsítványok és a nagy hatásfokú kapcsolt energiatermelésre vonatkozó tanúsítványok Flandriában állami támogatásról szóló 2016. február 16‑i C(2018) 1003 final határozat (a továbbiakban: a Bizottság engedélyezési határozata)(11) tárgyát képezte. E határozatban a Bizottság úgy határozott, hogy nem emel kifogást e programmal szemben, mivel úgy ítélte meg, hogy az az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének c) pontja értelmében összeegyeztethető a belső piaccal.(12)
29.      Ebben az értelemben megjegyzem, hogy – amint az a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából következik – az állami támogatások EUM‑Szerződés által létrehozott ellenőrzési rendszerében a nemzeti bíróságok és a Bizottság egymást kiegészítő, de egymástól elkülönülő feladatokat látnak el.(13) A nemzeti bíróságok a Bizottság végleges határozatának meghozataláig elsősorban a jogalanyok jogainak megóvását biztosítják az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésében foglalt tilalom állami hatóságok általi esetleges megsértése esetén. E célból e bíróságokhoz lehet fordulni olyan jogvitákban, amelyek az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésében említett „állami támogatás” fogalmának értelmezésére és alkalmazására késztetik őket annak eldöntése végett, hogy az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésében előírt előzetes vizsgálati eljárás figyelembevétele nélkül bevezetett valamely állami intézkedést annak alá kell-e vetni, vagy sem. Ezen bíróságok viszont nem rendelkeznek hatáskörrel arra, hogy a támogatási intézkedések vagy valamely állami támogatási program belső piaccal való összeegyeztethetőségéről döntsenek. A Bíróság szintén állandó ítélkezési gyakorlata szerint ugyanis ez az értékelés az uniós bíróságok ellenőrzése alatt eljáró Bizottság kizárólagos hatáskörébe tartozik.(14)
30.      Ezenfelül, szintén a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az EUMSZ 108. cikk szerinti eljárás soha nem vezethet az EUM‑Szerződés különös rendelkezéseivel ellentétes eredményre. Így egy olyan támogatás, amely önmagában vagy bizonyos feltételeinél fogva sérti az uniós jog rendelkezéseit vagy általános elveit, nem nyilvánítható a belső piaccal összeegyeztethetőnek. Amennyiben ugyanis valamely támogatás vagy támogatási program feltételei olyan elválaszthatatlanul kapcsolódnak a támogatás vagy támogatási program tárgyához vagy működéséhez, hogy azokat nem lehet külön‑külön vizsgálni, a támogatás vagy a támogatási program egészének összeegyeztethetőségére vagy összeegyeztethetetlenségére gyakorolt hatásukat szükségszerűen az EUMSZ 108. cikk szerinti eljárás keretében kell értékelni.(15) Az ilyen feltételek értékelése tehát nem tartozik a nemzeti bíróságok hatáskörébe.(16)
31.      Az alapeljárás keretében meg kell tehát vizsgálni, hogy értékelheti‑e a kérdést előterjesztő bíróság a 2019/943 rendelet 18. cikke (1) bekezdése első albekezdésének második mondatára tekintettel annak lehetőségét, hogy a hálózati díjakba beépítsék az állam által a felperes elosztórendszer‑üzemeltetőkkel szemben a villamosenergia‑rendelet alapján előírt közszolgáltatási kötelezettségek költségeit, jóllehet e rendelet már a Bizottság engedélyezési határozatának tárgyát képezte, amely határozat megállapította a belső piaccal való összeegyeztethetőségét.
32.      E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a Tiberis Holding ítéletben a Bíróság megállapította a Consiglio di Stato (államtanács, Olaszország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlanságát, lényegében azzal az indokkal, hogy a 2009/28/EK irányelv(17) 3. cikkének és az (EU) 2018/2001 irányelv(18) 4. cikkének az e bíróság által kért értelmezése nem releváns az alapügy megoldása szempontjából, mivel az uniós joggal ellentétes az, ha a kérdést előterjesztő bíróság értékeli, hogy az ezen ügyben szóban forgó negatív ösztönző mechanizmus összeegyeztethető‑e ezekkel a rendelkezésekkel, mivel e mechanizmus elválaszthatatlanul kapcsolódik azon állami támogatási program működéséhez, amelyet a Bizottság az SA.43756 (2015/N) – A megújuló energiaforrásokból előállított villamos energia támogatása Olaszországban állami támogatásról szóló, 2016. április 28‑i C(2016) 2726 final határozatban a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánított.
33.      Pontosabban a Bíróság egyrészt kimondta, hogy annak lehetővé tétele a Consiglio di Stato (államtanács) számára, hogy a 2009/28 irányelv 3. cikkére tekintettel határozzon a szóban forgó negatív ösztönző mechanizmus jogszerűségéről, azt jelentené, hogy e bíróság hatáskörrel rendelkezik arra, hogy a Bizottság által a határozatában elvégzett értékelést a sajátjával helyettesítse, és beavatkozzon az állami támogatások belső piaccal való összeegyeztethetőségének értékelése tekintetében az ezen intézmény számára fenntartott kizárólagos hatáskörökbe.(19) Másrészt úgy ítélte meg, hogy e negatív ösztönző mechanizmus bármely módosítása a támogatás intenzitásának ebből eredő esetleges növekedése miatt befolyásolhatja a belső piaccal való összeegyeztethetőségének értékelését és így „új támogatásnak” minősülne, amelyre bejelentési kötelezettség vonatkozik, és amelynek a belső piaccal való összeegyeztethetősége értékelése az uniós bíróságok ellenőrzése alatt eljáró Bizottság kizárólagos hatáskörébe tartozik.(20) Ez az ítélkezési gyakorlat ennélfogva lehetővé teszi azon esetek egyértelmű azonosítását, amelyekben a nemzeti bíróság, amely valamely nemzeti szabályozás uniós joggal való összeegyeztethetőségére vonatkozó kérdést felvető jogvitában járó el, határozatot hozhat akkor, ha e szabályozás olyan állami támogatási intézkedésre vonatkozik, amelynek összeegyeztethetőségét a Bizottság korábban vizsgálta.
34.      E tekintetben pontosítom, hogy a belga kormány által bevezetett és a Bizottság által jóváhagyott, megújuló energiaforrásokra vonatkozó támogatási program célja, hogy vásárlási kötelezettség és garantált minimális ár révén ösztönözze a fotovoltaikus létesítményekben történő villamosenergia‑termelést. Közelebbről, a Bizottság engedélyezési határozatából kitűnik, hogy e program a zöld tanúsítványok olyan piacának létrehozásán alapul, amelyen az energiapiac különböző szereplői vesznek részt, és amelynek keretében a rendszerüzemeltetők jogilag kötelesek a tanúsítványokat garantált minimális áron megvásárolni, ha a termelők nem találnak vevőt a piacon.(21) A villamosenergia‑rendelet vonatkozó rendelkezéseinek és a megújuló energia támogatására irányuló mechanizmus konkrét működésének, többek között a rendszerüzemeltetők által a zöld tanúsítványok felvásárlása keretében betöltött szerepnek a alapos elemzését követően a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a program összeegyeztethető az állami támogatásokra vonatkozó szabályokkal.
35.      Egyebekben többek között a Bizottság engedélyezési határozatából az következik, hogy a villamosenergia‑rendelet által az elosztórendszer‑üzemeltetőkkel szemben előírt felvásárlási kötelezettség különös jelentőséggel bír a szóban forgó támogatási program működése keretében, és azt a bejelentett program összeegyeztethetőségének és arányosságának értékelése során figyelembe vették. Mivel ugyanis a flamand elosztórendszer‑üzemeltetőket azzal a feladattal bízták meg, hogy „végső esetben igénybe vehető vevőként” járjanak el – abban az értelemben, hogy kötelesek a piaci szereplők által számukra felkínált, bármilyen mennyiségű tanúsítványt a szóban forgó nemzeti szabályozás által meghatározott minimális áron megvásárolni(22) – a piacon történő beavatkozásuk a Bizottság engedélyezési határozatának tárgyát képező támogatási program központi elemét alkotja.(23)
36.      Bár a Bíróságnak a jelen indítvány 30. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatára tekintettel az érintett tagállam által az elosztórendszer‑üzemeltetőkkel szemben előírt, a zöld tanúsítványok megvásárlására vonatkozó közszolgáltatási kötelezettség olyan feltételnek minősülhet, amely elválaszthatatlanul kapcsolódik a szóban forgó támogatási program működéséhez, meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben nem a villamosenergia‑rendelet által létrehozott azon mechanizmust vitatják a 2019/943 rendelet 18. cikkének (1) bekezdésére tekintettel, amely az elosztórendszer‑üzemeltetők számára a zöld tanúsítványok megvásárlására vonatkozó kötelezettséget előírja,(24) hanem annak lehetőségét, hogy a hálózati díjakba beépítsék az e rendelet által az elosztórendszer‑üzemeltetőkkel szemben előírt közszolgáltatási kötelezettségek költségeit, valamint e költségek beépítésének részletszabályait.(25) Márpedig ez utóbbi paraméter a Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében nem minősül a szóban forgó támogatási program működéséhez elválaszthatatlanul kapcsolódó olyan feltételnek, amelynek alapján a Bizottság annak az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezéseknek való megfelelőségét és az azokkal való összeegyeztethetőségét értékelte.
37.      A Bizottság engedélyezési határozata ugyanis nem vizsgálta, hogy a közszolgáltatási kötelezettségek költségeit hogyan építették be a villamosenergia‑díjakba. Még ha feltételezzük is, hogy a Bizottságnak bejelentett támogatási program tartalmazott az e költségek beépítésére vonatkozó elemeket, ami azonban e határozatból nem tűnik ki, ezen intézmény mindenesetre nem állapíthatta volna meg a villamosenergia‑rendelet esetleges összeegyeztethetetlenségét az immár a 2019/943 rendelet 18. cikkében előírt, arra vonatkozó tilalomra tekintettel, hogy a hálózati díjak „nem kapcsolódó szakpolitikai célkitűzéseket támogató, nem kapcsolódó költségeket” is magukban foglaljanak.(26)
38.      Kiegészítésképpen megjegyzem, hogy a Tiberis Holding ítéletből eredő ítélkezési gyakorlat csak akkor válhatna relevánssá, ha a kérdést előterjesztő bíróság azt állapítaná meg, hogy a villamosenergia‑rendelet 2019/943 rendelet 18. cikkének (1) bekezdésével való esetleges összeegyeztethetetlensége befolyásolhatja a Bizottság által jóváhagyott támogatás intenzitását vagy feltételeit, mivel e támogatás összegének vagy azon feltételeknek a módosításához vezetne, amelyek alapján a Bizottság az összeegyeztethetőségre vonatkozó elemzését elvégezte és a jóváhagyását megadta, vagy ha megállapítaná, hogy ez az esetleges összeegyeztethetetlenség befolyásolhatja a szóban forgó támogatási program belső piaccal való összeegyeztethetőségének értékelését, amely esetben úgy lehetne tekinteni, hogy „új támogatásról” van szó, az ebből eredő, mind a nemzeti bíróság hatáskörével, mind az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés elfogadhatatlanságával kapcsolatos következményekkel.(27) Márpedig a Bírósághoz benyújtott iratok nem tartalmaznak egyetlen olyan elemet sem, amely alátámaszthatná ezt a következtetést.
39.      Következésképpen a fenti megfontolások fényében úgy vélem, hogy a Tiberis Holding ítélet alapjául szolgáló ügyben az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlanságának megállapításához vezető indokok nem ültethetők át a jelen ügyre, és ennélfogva az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés elfogadható.
2.      A kérdés érdeméről
40.      Elöljáróban megjegyzem, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által kért értelmezés kizárólag a 2019/943 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének első albekezdésére vonatkozik. Mindazonáltal az eljárásban részt vevő valamennyi félhez hasonlóan úgy vélem, hogy annak érdekében, hogy e bíróság számára hasznos választ lehessen adni, figyelembe kell venni mind a 2019/944 irányelvnek az energiaágazatban a közszolgáltatási kötelezettségekre alkalmazandó jogi keretet megállapító 9. cikkét, mind pedig ezen irányelv 57. és 59. cikkét, amelyek a nemzeti szabályozó hatóságok kijelölését és függetlenségét, valamint a rájuk bízott feladatok terjedelmét szabályozzák.
41.      A fentieket előrebocsátva a Bíróságnak a 2019/943 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének első albekezdését kell értelmeznie, és meg kell vizsgálnia annak a 2019/944 irányelv fent említett rendelkezéseivel való kölcsönhatását egyrészt annak értékelése érdekében, hogy a közszolgáltatási kötelezettségek költségei a „hálózati hozzáférés tekintetében alkalmazott díjak” (hálózati díjak) fogalma alá tartoznak‑e, másrészt pedig annak meghatározása érdekében, hogy e díjak megállapítása ténylegesen a nemzeti szabályozó hatóságokra ruházott feladatok körébe tartozik‑e, továbbá adott esetben annak meghatározása érdekében, hogy az milyen mértékben sértheti e hatóságok döntéshozatali autonómiáját és függetlenségét.
a)      A közszolgáltatási kötelezettségeknek a hálózati díjakban való figyelembevételéről
42.      A kérdést előterjesztő bíróság által felvetett első probléma a villamosenergia‑rendeletnek a 2019/943 rendelet 18. cikkének (1) bekezdésével való összeegyeztethetőségére vonatkozik annyiban, amennyiben az előbbi rendelet előírja, hogy a megújuló energiaforrásokra vonatkozó közszolgáltatási kötelezettségek költségei a hálózati díjakban átháríthatók, noha e közszolgáltatási kötelezettségek semmilyen kapcsolatban nem állnak az elosztóhálózat üzemeltetésével, e rendelkezés pedig megtiltja, hogy a hálózati díjakba „nem kapcsolódó szakpolitikai célkitűzéseket támogató, nem kapcsolódó költségeket” is belefoglaljanak.
43.      Emlékeztetek arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez annak kifejezéseit, szövegkörnyezetét, valamint annak a szabályozásnak a célkitűzéseit kell figyelembe venni, amelynek az említett rendelkezés részét képezi.(28)
44.      Elsősorban, ami a 2019/943 rendelet 18. cikke (1) bekezdése első albekezdésének szövegét illeti, e rendelkezés kimondja, hogy a hálózati rendszerüzemeltetők által a hálózati hozzáférés tekintetében alkalmazott díjaknak – ideértve a hálózati csatlakozás díjait, a hálózat használatának díjait és, amennyiben alkalmazandó, a hálózat kapcsolódó megerősítésének díjait – költségeket tükrözőknek és átláthatóknak kell lenniük, figyelembe kell venniük a hálózatbiztonsági és a rugalmassági követelményeket, és tükrözniük kell a ténylegesen felmerült költségeket, amennyiben azok megfelelnek egy hatékonyan működő és szerkezetileg hasonló hálózati rendszerüzemeltető költségeinek, és megkülönböztetésmentesen alkalmazzák őket. Ezek a díjak nem foglalhatnak magukban nem kapcsolódó szakpolitikai célkitűzéseket támogató, nem kapcsolódó költségeket.
45.      Az említett rendelkezés szövegéből először is kitűnik, hogy bár az uniós jogalkotó akként kívánta szabályozni a hálózati díjakat, hogy megkövetelte, hogy az azokhoz tartozó költségek a hálózat tényleges üzemeltetéséhez kapcsolódjanak, és e díjak többek között ne foglalhassak magukban nem kapcsolódó szakpolitikai célkitűzéseket támogató, nem kapcsolódó költségeket, e rendelet azonban nem határozza meg a „hálózati hozzáférés tekintetében alkalmazott díjak”, a „nem kapcsolódó költségek” és a „nem kapcsolódó szakpolitikai célkitűzések” fogalmát.
46.      Másodsorban, ami a szövegkörnyezetet illeti, amelybe a 2019/943 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének első albekezdése illeszkedik, e rendelkezés ezen rendeletnek a hálózati hozzáféréssel és a hálózati szűk keresztmetszetek esetleges eseteivel foglalkozó III. fejezetébe, pontosabban e fejezetnek a „Hálózati díjak és szűkkeresztmetszet‑kezelési bevételek” című II. szakaszába illeszkedik, amely két cikket foglal magában.
47.      E tekintetben úgy tűnik, hogy bár az említett rendelkezés (2)–(8) bekezdése a hálózati díjak meghatározása során követendő módszerrel kapcsolatos további pontosításokat, valamint általánosabban a villamosenergia‑átvitel és ‑elosztás díjainak kiszámítására vonatkozó iránymutatásokat tartalmaz, ezen elemek önmagukban nem teszik lehetővé az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés egyértelmű megválaszolását.
48.      E körülmények között és azon összefüggés teljes körű vizsgálata érdekében, amelybe a 2019/943 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének első albekezdése illeszkedik, a 2019/944 irányelvből eredő bizonyos rendelkezéseket is figyelembe kell venni.
49.      Ami a díjszámítási módszertant illeti, megjegyzem, hogy ezen irányelv számlázásra és számlainformációkra vonatkozó minimumkövetelményeket pontosító I. mellékletének 3. pontja értelmében a fogyasztói ár három fő összetevőnek, nevezetesen az energia és ellátás összetevőnek, a hálózat összetevőnek (átvitel és elosztás), és az adókat, díjakat, illetékeket és terheket tartalmazó összetevőnek az összege. Továbbá, amint arra a 3. pont emlékeztet, ezen összetevők vonatkozó meghatározását az (EU) 2016/1952 rendelet(29) II. melléklete tartalmazza, amely kifejezetten előírja, hogy a harmadik (az adókat, díjakat, illetékeket és terheket tartalmazó) összetevő magában foglalhat többek között a megújuló energiaforrások előmozdításával kapcsolatos díjakat is.
50.      Ami közelebbről a közszolgáltatási kötelezettségeket illeti, a 2019/944 irányelv 9. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a tagállamok jogosultak ilyen kötelezettségeket előírni a villamosenergia‑ és földgázipari vállalkozások(30) számára, a megújuló forrásokból származó energiákra vonatkozóan is. Ezen irányelv 9. cikkének (3) bekezdése egyébiránt pontosítja, hogy amennyiben egy tagállam pénzügyi ellentételezést, egyéb ellentételezést és kizárólagos jogokat nyújt az e cikk (2) bekezdésében meghatározott kötelezettségek teljesítéséért, ezt megkülönböztetésmentesen és átlátható módon kell tennie.
51.      Így a 2019/943 rendelet 18. cikkének és a 2019/944 irányelv fent hivatkozott rendelkezéseinek együttes értelmezéséből az következik, hogy bár a „hálózati hozzáférés tekintetében alkalmazott díjak”, a „díjak” és a „díjszámítási módszerek” fogalmát a 2019/943 rendelet nem határozza meg, és nem is mindig következetesen használja,(31) az e rendelet 18. cikkének (1) bekezdésében említett „díjak” a teljes számlázás három fő összetevőjének csak egyikét alkotják.
52.      Egyébiránt a 2019/944 irányelv 9. cikke jelentős mérlegelési mozgásteret biztosít a tagállamok számára mind az elosztórendszer‑üzemeltetőkkel szemben előírni kívánt közszolgáltatási kötelezettségek típusának meghatározása, mind pedig e közszolgáltatási kötelezettségek finanszírozásának részletszabályai tekintetében.(32) Ebből következik, hogy ezzel az irányelvvel főszabály szerint nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely az elosztórendszer‑üzemeltetők számára biztosítja annak lehetőségét, hogy az érintett tagállam által velük szemben előírt közszolgáltatási kötelezettségek költségeit – többek között díjak formájában – áthárítsák a végfelhasználókra, feltéve hogy e finanszírozás paraméterei és részletszabályai megfelelnek az említett irányelv 9. cikkének (3) bekezdésében foglalt feltételeknek.
53.      Harmadsorban és utoljára, ami a 2019/943 rendelet által követett célkitűzéseket illeti, annak 1. cikkéből kitűnik, hogy e rendelet célja többek között, hogy megalapozza az energiaunió számára kitűzött célok és az Unió klímasemlegességére irányuló cél hatékony teljesítését. E rendelet célja különösen, hogy lehetővé tegye, hogy a piac jelzéseket adjon a hatékonyság, a megújuló energiaforrások magasabb részaránya, az ellátásbiztonság, a rugalmasság, a fenntarthatóság, a dekarbonizáció és az innováció fokozásához.
54.      A jelen indítvány előző pontjaiban kifejtettekre tekintettel úgy vélem, hogy a következő következtetéseket kell levonni.
55.      Elsősorban megjegyzem, hogy – amint azt a jelen indítvány 44. és 45. pontjában megállapítottam – a 2019/943 rendelet 18. cikkének (1) bekezdése kizárólag a hálózat használatához, a hálózati csatlakozáshoz és a hálózat megerősítéséhez kapcsolódó „díjakra” alkalmazandó. Ez a rendelkezés tehát csak a rendszerüzemeltetőnél ténylegesen felmerült azon költségekre vonatkozik, amelyek szorosan kapcsolódnak az elosztóhálózat üzemeltetéséhez, és nem szabályozza azokat az egyéb díjösszetevőket, amelyek nem állnak kapcsolatban a hálózat tényleges használatával. Ebből következik, hogy a priori a megújuló energiaforrások támogatására vonatkozó közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó, a rendszerüzemeltető által kiszámlázott költségek nem képezik az említett rendelkezésben említett „díjak” részét, tehát nem tartoznak e rendelkezés hatálya alá.(33)
56.      Egyébiránt a 2019/943 rendelet 18. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, hogy a tagállamok nem építhetnek be az e rendelkezésben említett hálózati díjakba olyan költségeket, amelyek nem kapcsolódnak szorosan a hálózat üzemeltetéséhez, és amelyek „egyéb célkitűzéseket” követnek. Úgy tűnik, hogy e korlátozás egyrészt az uniós jogalkotó azon szándékát tükrözi, hogy elkerülje, hogy e díjakat eltérítsék céljuktól, és a villamosenergia‑elosztó és ‑átviteli hálózattal nyilvánvalóan össze nem függő közpolitikák finanszírozásának maradványjellegű mechanizmusaként használják fel, másrészt pedig, hogy biztosítsa az árképzés átláthatóságát, amely uniós szinten a villamosenergia‑piacok megfelelő működésének alapvető eleme.(34)
57.      Másodsorban megjegyzem, hogy az uniós jogalkotó a számlázásra irányadó bizonyos szabályokat állapított meg mind a rendszerüzemeltető, mind pedig a végfelhasználó tekintetében, amelyek többek között azt követelik meg, hogy a hálózathoz kapcsolódó díjakat, illetve a megújuló energiaforrások támogatására vonatkozó közszolgáltatási kötelezettségekkel kapcsolatos díjakat átlátható módon a hálózati díjaktól elkülönülő díjakként mutassák ki, és az előbbi díjakat ne foglalják bele ez utóbbiakba.
58.      Márpedig a jelen ügyet jellemző sajátosság abban áll, hogy úgy tűnik, hogy a közszolgáltatási kötelezettségekkel kapcsolatos költségeket nem az „adókra, díjakra, illetékekre és terhekre” vonatkozó kategóriában (amely a díjszabás 2019/944 irányelv I. mellékletének 3. pontja szerinti harmadik összetevőjének felel meg)(35) számolták el, ami az eljárásban részt vevő valamennyi fél szerint az uniós joggal összhangban álló megoldáshoz vezetne,(36) hanem a „hálózati díjakra” vonatkozó kategóriában (amely a díjszabás ezen irányelv I. mellékletének 3. pontja szerinti második összetevőjének felel meg),(37) amelyben főszabály szerint kizárólag a hálózathoz kapcsolódó költségeknek kell szerepelniük.
59.      Bár az ilyen helyzet első ránézésre kérdéseket vethet fel az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozásnak a 2019/943 rendelet 18. cikkének (1) bekezdésével való összeegyeztethetőségét illetően, véleményem szerint tisztázni kell még, hogy a közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó díjakat hogyan építették be a hálózati díjakba, és különösen, hogy az előbbi díjak ténylegesen befolyásolják‑e az utóbbi díjaknak a VREG általi megállapítását.(38) Véleményem szerint ugyanis az, ha kizárólag e költségek formális minősítésére szorítkoznánk annak megállapítása érdekében, hogy az említett költségek nem összeegyeztethetők azon az alapon, hogy azokat egy másik kategóriában számolták el, holott azokat egyértelműen elkülönítve rögzítették, túlzott formalizmust jelentene, amely mind a 2019/943 rendelet, mind a 2019/944 irányelv hatékony alkalmazásával ellentétes lenne.(39)
60.      Így a kérdést előterjesztő bíróságnak nemcsak a szóban forgó díj formális minősítését és célját, valamint a hálózat tevékenységével való kapcsolatát kell vizsgálnia, hanem azt is, hogy ugyanezen költségeket hogyan építik be a díjstruktúrába. Ha ugyanis a hálózathoz kapcsolódó e díjak nem választhatók el a hálózattól független célokat követő egyéb költségektől, ez a priori összeegyeztethetetlen lenne a 2019/943 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének első albekezdésével. Ezzel szemben véleményem szerint ez a megállapítás nem vonatkozik arra az esetre, ha a hálózathoz nem kapcsolódó költségek, mint például a közszolgáltatási kötelezettségekkel kapcsolatos költségek, egyértelműen elkülönülnek, és világosan megkülönböztethetők a hálózati díjaktól.(40) Mindazonáltal – a kérdést előterjesztő bíróság által e tekintetben elvégzendő vizsgálatokra is figyelemmel – nem kizárt, hogy az alapügyben szóban forgó helyzet ez utóbbi eset körébe tartozik.(41)
b)      A közszolgáltatási kötelezettségek hálózati díjakba való beépítésének hatásáról a nemzeti szabályozó hatóságra ruházott hatáskörökre és szerepre tekintettel
61.      A kérdést előterjesztő bíróság által felvetett második kérdéskör arra vonatkozik, hogy a közszolgáltatási kötelezettségek költségeinek a hálózati díjakba való, az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás által előírt beépítése sértheti‑e a nemzeti szabályozó hatóság – 2019/944 irányelv 57. cikkének (4) és (5) bekezdésében, valamint 59. cikke (1) bekezdésének a) pontjában foglalt követelményeknek megfelelő – döntéshozatali függetlenségét vagy autonómiáját a hálózati tarifák megállapítása során.(42)
62.      Előzetesen emlékeztetek arra, hogy a 2019/944 irányelv 57. cikkének (4) bekezdése lényegében előírja, hogy a tagállamok szavatolják a nemzeti szabályozó hatóság függetlenségét, és e téren biztosítják, hogy az ezen irányelv és a kapcsolódó jogszabályok által ráruházott szabályozási feladatok ellátása során e hatóság jogilag elkülönüljön és funkcionálisan független legyen más köz‑ vagy magánjogi jogalanyoktól, valamint biztosítsa, hogy személyi állománya és az igazgatásával megbízott személyek bármilyen gazdasági érdektől függetlenül járjanak el, és e feladatok ellátása során semmilyen kormánytól vagy más köz‑ vagy magánjogi jogalanytól ne kérjenek vagy fogadjanak el közvetlen utasítást.(43) Ugyanakkor az említett irányelv 57. cikke (4) bekezdése b) pontjának ii. alpontja szerint ez utóbbi követelmény nem érinti az adott esetben a többi érintett nemzeti hatósággal folytatott szoros együttműködést vagy a kormány által kiadott olyan általános iránymutatásokat, amelyek nem érintik az ugyanezen irányelv 59. cikkében előírt szabályozási feladatokat és hatásköröket, amelyek az utóbbi cikk (1) bekezdésének a) pontja értelmében magukban foglalják a villamosenergia‑átviteli és ‑elosztási díjak vagy azok számítási módszereinek meghatározását vagy jóváhagyását.(44)
63.      Ebből következik, hogy a villamos energia belső piaca megfelelő működésének biztosítása érdekében egyrészt szükséges, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok valamennyi releváns szabályozási kérdésben döntéseket hozhassanak, és teljes mértékben függetlenek legyenek minden egyéb köz‑ vagy magánérdektől, másrészt a 2019/944 irányelv nem fosztja meg a tagállamokat attól a lehetőségtől, hogy kialakítsák és közzétegyék nemzeti energiapolitikájukat, valamint hogy meghatározzák e hatóságok cselekvési kereteit. Következésképpen a tagállamok – a szabályozó hatóságok ugyanezen irányelv által előírt feladatainak és hatásköreinek fenntartásával – továbbra is szabadon alkothatják meg a villamos energia nemzeti piacára vonatkozó saját szabályozásukat.(45)
64.      Márpedig e tekintetben meg kell állapítani, hogy bár nem vitatott, hogy az elosztási tarifák megállapítása és a csatlakozási költségekre vonatkozó alkalmazandó díjszabási módszertan meghatározása az említett irányelv 59. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében a nemzeti szabályozó hatóságok kizárólagos hatáskörébe tartozik, amelyek e területen jelentős mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek, e hatáskör nem terjedhet ki automatikusan az energiapolitika más olyan szempontjaira, amelyek nem kapcsolódnak az e rendelkezés értelmében e hatóságokra ruházott feladatokhoz, amelyek következésképpen nem tartoznak a hatáskörükbe, és amelyek meghatározása főszabály szerint a jogalkotó vagy a végrehajtó hatalom előjoga. Ez a helyzet többek között a megújuló energiaforrások támogatására vonatkozó közszolgáltatási kötelezettségekkel kapcsolatos költségek meghatározása és e költségek megtérülésének részletszabályai esetében.  Az ugyanis, hogy valamely tagállam a területén milyen módon kívánja támogatni a megújuló energiaforrások piacát, legyen szó akár közvetlen támogatásokról, adózási mechanizmusokról, vagy – mint a jelen esetben – a költségeknek a végfelhasználókra történő áthárításában álló adójellegű intézkedésről, tisztán energiapolitikai döntést jelent, amely kívül esik a nemzeti szabályozó hatóságok hatáskörén.(46)
65.      Másként fogalmazva, bár a 2019/943 rendelet 18. cikkének (1) bekezdésében említett hálózati „díjak” meghatározása a 2019/944 irányelv 59. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében egyértelműen a nemzeti szabályozó hatóságok hatáskörébe tartozik, nem ez a helyzet azon „adók vagy más díjak” esetében, amelyek nem kapcsolódnak a hálózathoz való hozzáféréshez vagy a hálózat használatához, és amelyek ennélfogva főszabály szerint nem tartoznak e 18. cikk (1) bekezdésének hatálya alá.(47)
66.      E megállapítás azonban nem akadályozza meg a tagállamokat abban, hogy ilyen hatáskört ruházzanak a nemzeti szabályozó hatóságokra, és – mint a jelen esetben is(48) – bizonyos, díjakkal kapcsolatos olyan szempontok szabályozását, amelyek nem feltétlenül tartoznak a 2019/944 irányelv 59. cikkében meghatározott eredeti feladatok közé, az illetékes nemzeti szabályozó hatóság felügyelete, sőt ellenőrzése alá vonják.(49) Úgy tűnik ugyanis, hogy az uniós jog egyetlen rendelkezésével sem ellentétes az, hogy a tagállamok felhatalmazzák az illetékes nemzeti hatóságot a közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó díjak szabályozására.
67.      A jelen indítvány 58. pontjában említett azon körülmény, amely szerint a közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó díjakat nem a díjszabás harmadik összetevőjében, hanem a hálózati díjakban számolták el, nem kérdőjelezheti meg a fenti elemzést, és önmagában nem vezethet annak megállapításához, hogy az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás összeegyeztethetetlen a 2019/944 irányelv 57. cikkének (4) bekezdésével és 59. cikke (1) bekezdésének a) pontjával. Feltéve ugyanis, hogy a kérdést előterjesztő bíróság megerősíti, hogy a közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó költségeket, noha azokat formálisan beépítették a hálózati díjakba, valójában egyértelműen elkülönítették azoktól, így azok konkrétan nem érintik a hálózati díjak vagy tarifák kiszámításának és megállapításának módszerét, az ilyen helyzet nem hasonlítható ahhoz a helyzethez, amelyben a jogalkotó vagy végrehajtó hatalom be kívánt volna avatkozni a nemzeti szabályozó hatóság hatáskörébe, vagy meg kívánta volna sérteni a díjszabási módszerek megállapítására vagy jóváhagyására vonatkozó hatáskörét.
68.      Végül hangsúlyozom, hogy még ha feltételezzük is, hogy közszolgáltatási kötelezettségek teljesítéséhez kapcsolódó, a végfelhasználókra áthárítandó költségek a nemzeti szabályozó hatóságok feladatai közé tartoznak, a Bíróság ítélkezési gyakorlata elismeri, hogy bizonyos esetekben – még a nemzeti szabályozó hatóság hatáskörébe tartozó területeken is – az, hogy egy tagállam gyakorolja a nemzeti energiapolitikájának kialakításával kapcsolatos hatásköreit, következményekkel jár a villamosenergia‑hálózat üzemeltetésének költségeire nézve, anélkül hogy az ilyen beavatkozás önmagában véve összeegyeztethetetlen lenne a 2019/944 irányelv 57. cikkének (4) és (5) bekezdésével.(50)
69.      E tekintetben megjegyzem, hogy egy, lényegében a földgáz árát érintő állami beavatkozásban álló nemzeti szabályozásnak a 2009/73/EK irányelvvel(51) való összeegyeztethetőségre vonatkozó jogvita keretében a Bíróság kimondta, hogy ezen irányelv 3. cikkének az Európai Unió Alapjogi Chartájának 36. és 38. cikkével összefüggésben értelmezett (1)–(3) bekezdését(52) úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely előírja, hogy a földgázellátás biztonságának és folyamatosságának az említett tagállamban való biztosítása érdekében a földgázipari vállalkozásokkal szemben előírt földgáztárolási kötelezettségekhez kapcsolódó költségeket teljes mértékben e vállalkozások felhasználóinak kell viselniük, akik magánszemélyek is lehetnek, feltéve hogy e szabályozás általános gazdasági érdekű célt követ, tiszteletben tartja az arányosság elvét, és az annak keretében előírt közszolgáltatási kötelezettségeket világosan meghatározzák, azok átláthatóak, hátrányos megkülönböztetéstől mentesek, ellenőrizhetőek, és az uniós gázipari vállalkozások számára egyenlő hozzáférést biztosítanak a nemzeti fogyasztókhoz.(53)
70.      A fentiekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság az első kérdésre azt a választ adja, hogy a 2019/943 rendelet 18. cikke (1) bekezdése első albekezdésének második mondatát, valamint a 2019/944 irányelv 57. cikkének (4) és (5) bekezdését és 59. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az, ha a hálózati díjakba beépítik a tagállam által a rendszerüzemeltetővel szemben a 2019/944 irányelv 9. cikkének (2) bekezdése alapján előírt, nem adókból, díjakból, támogatásokból, hozzájárulásokból és illetékekből finanszírozott közszolgáltatási kötelezettségek költségeit, feltéve, hogy ezeket a költségeket nem építik be az e díjak megállapításának módszertanába és azokat az említett díjaktól egyértelműen megkülönböztetik.
B.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről
71.      Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2019/943 rendelet 18. cikke (1) bekezdése első albekezdésének első mondatát úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes a nemzeti szabályozó hatóság által a villamosenergia‑elosztás tekintetében meghatározott olyan díjszabási módszer, amely a bevételszabályozás hatálya alá tartozó elosztórendszer‑üzemeltetők költségeinek jelentős része tekintetében a költségek múltbeli alakulásának módszerét (amelynek keretében így a bevételek megállapítására a múltbeli költségek alapján kerül sor) használja, vagy e módszer alkalmazását alá kell támasztani a múltbeli költségek szintjének e költségek hatékonysága szempontjából történő felülvizsgálatával.
72.      Elöljáróban megjegyzem, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által kért értelmezés kizárólag a 2019/943 rendelet 18. cikke (1) bekezdése első albekezdésének első mondatára vonatkozik, amely előírja, hogy a hálózati hozzáférés tekintetében alkalmazott díjaknak tükrözniük kell az elosztórendszer‑üzemeltetők költségeit, amennyiben azok megfelelnek egy hatékonyan működő és szerkezetileg hasonló elosztórendszer‑üzemeltető költségeinek. Márpedig annak érdekében, hogy e bíróság számára hasznos választ lehessen adni, úgy vélem, hogy e kérdést át kell fogalmazni, hogy az ne e 18. cikk (1) bekezdésére, hanem annak (2) és (8) bekezdésére hivatkozzon.
73.      E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a 2019/943 rendelet 18. cikke felsorolja a hálózatokhoz való hozzáférés díjainak megállapítására és jóváhagyására alkalmazandó általános elveket, amely díjaknak többek között tükrözniük kell a költségeket, elő kell mozdítaniuk a piaci integrációt és biztosítaniuk kell az ellátásbiztonságot, valamint a felhasználók felé kibocsátott árjelzések révén ösztönözniük kell a meglévő hálózat hatékony használatát.
74.      Először is megjegyzem, hogy e rendelet 18. cikke nem ír elő a villamosenergia‑elosztásra vonatkozóan valamely konkrét díjszabási módszert, amelyet a nemzeti szabályozó hatóságnak követnie kellene. E hatóság feladata tehát, hogy olyan módszert dolgozzon ki, amely megfelel az említett rendelet 18. cikkében előírt valamennyi követelménynek, többek között a költségek hatékonyságához kapcsolódó követelménynek.(54) Feladatának összetett és technikai jellegére figyelemmel egyébiránt e hatóságnak széles mérlegelési mozgástérrel kell rendelkeznie e módszer meghatározása érdekében.(55) Ebben az összefüggésben az e hatóság rendelkezésére álló mérlegelési mozgástérnek lehetővé kell tennie számára az elfogadott módszer és a számítási részletszabályok kiigazítását, azon paraméterek függvényében, amelyeket a mind az uniós jog, mint az alkalmazandó nemzeti szabályozás által követett célokra tekintettel relevánsnak tartanak, beleértve a villamos energia nemzeti piacán fennálló sajátos feltételek figyelembevételét is.(56)
75.      Másodszor megállapítom, hogy pusztán az a tény, hogy a nemzeti szabályozó hatóság által alkalmazott módszer részben múltbeli adatokon alapul, amelyeket az elosztórendszer‑üzemeltető jövőbeli költségei értékelésének kiindulópontjaként használnak,(57) önmagában nem teheti azt összeegyeztethetetlenné ugyanezen rendelet 18. cikkével.(58) Ez a helyzet különösen akkor, ha e módszer – amint az a jelen ügyben láthatólag fennáll – nem zárja ki a múltbeli költségek kiigazítási tényezőinek vagy további, annak tekintetbe vételére szolgáló szempontoknak a figyelembevételét, hogy a piac jövőbeli alakulása eltérhet annak a múltban megfigyelt alakulásától.
76.      Harmadszor, amint az a 2019/943 rendelet 18. cikkének (1), (2) és (8) bekezdéséből következik, ahhoz, hogy valamely díjszabási módszer összeegyeztethető legyen e rendelkezéssel, e módszernek olyan elemeket kell tartalmaznia, amelyek arra ösztönzik a rendszerüzemeltetőt, hogy mind rövid, mind hosszú távon javítsa a költségek és a beruházások hatékonyságát. Egyébiránt pontosítani kell, hogy a nemzeti szabályozó hatóság a jelen indítvány 74. pontjában felidézett széles mérlegelési jogköre keretében különböző módokon biztosíthatja az elosztórendszer‑üzemeltetők gazdasági hatékonyságát.
77.      A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a VREG által alkalmazott díjszabási módszer olyan kiigazítási tényezőket tartalmaz, amelyek célja az általános hatékonyság javításának biztosítása, beleértve a rendszer energiahatékonyságát is, e módszer továbbá előírja a felperes elosztórendszer‑üzemeltetőknél felmerült, a villamosenergia‑díjakban áthárított költségek ellenőrzésének egy formáját is.(59)
78.      Negyedszer, megjegyzem, hogy bár a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a VREG által alkalmazott módszer összeegyeztethető‑e a 2019/943 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében foglalt azon követelménnyel, amely szerint az áthárítható költségeknek meg kell felelniük „egy hatékonyan működő és szerkezetileg hasonló hálózati rendszerüzemeltető költségeinek”, e kérdés lényegében elméleti jellegű, mivel e bíróság nem foglalt állást a mind felperes elosztórendszer‑üzemeltetők, mind a VREG által előadott azon részletes érvelésről, amely a VREG által elfogadott díjszabási módszer különböző paramétereire és részletszabályaira vonatkozik.(60)
79.      E tekintetben azt is fontosnak tartom hangsúlyozni, hogy bár a Bíróság hatáskörrel rendelkezik az uniós jog rendelkezéseinek értelmezésére, nem feladata, hogy in abstracto értékelje a VREG által alkalmazott módszer különböző paramétereit, sem pedig az, hogy ő maga határozza meg azt a konkrét módszert, amelyet e hatóságnak alkalmaznia kell, továbbá az sem, hogy állást foglaljon a jelen ügyben alkalmazható alternatív kritériumok megfelelő jellegéről. A megfelelő módszertan meghatározása ugyanis olyan ténybeli elemek és technikai paraméterek összességétől függ, amelyek a Bíróságnak nem állnak rendelkezésére, és az ilyen konkrét értékelés mindenesetre kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság feladata. Ebből következik, hogy ez utóbbi bíróság feladata, hogy a rendelkezésére álló valamennyi ténybeli elem fényében megvizsgálja, hogy a jelen ügyben vitatott díjszabási módszer megfelel‑e a 2019/943 rendelet 18. cikkében előírt követelményeknek.
80.      A fentiekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a második kérdésre azt a választ adja, hogy a 2019/943 rendelet 18. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes a nemzeti szabályozó hatóság által a villamosenergia‑elosztás tekintetében meghatározott olyan díjszabási módszer, amely a költségek múltbeli alakulásának módszerét használja, amennyiben e módszer előír olyan tényezőket, amelyek szükség esetén lehetővé teszik ezen adatoknak egy hatékonyan működő és szerkezetileg hasonló elosztórendszer‑üzemeltető költségeihez való hozzáigazítását. A nemzeti szabályozó hatóság feladata, hogy a nemzeti bíróságok felülvizsgálatának lehetősége mellett a releváns tények alapján meghatározza az e számításhoz alkalmazott módszer megfelelő jellegét, tiszteletben tartva ugyanakkor az e rendelkezésben megállapított, a díjak meghatározására vonatkozó általános elveket.
C.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésről
81.      Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a jogbizonytalanság elkerülése érdekében ideiglenesen fenntarthatja‑e a villamosenergia‑rendelet 4.1.32. cikke 1. §‑ának 10° pontjához hasonló nemzeti rendelkezés és/vagy a vitatott határozat joghatásait, ha a Bíróság előzetes döntéshozatal tárgyában hozott ítéletének fényében az az uniós joggal összeegyeztethetetlennek bizonyul.
82.      E tekintetben, és amint arra a kérdést előterjesztő bíróság rámutatott, e kérdés csak abban az esetben lenne releváns, ha az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első két kérdésre adott válaszokra tekintettel e bíróság úgy döntene, hogy megsemmisíti a villamosenergia‑rendeletet és/vagy a vitatott határozatot azzal az indokkal, hogy az egyik vagy másik összeegyeztethetetlen az uniós joggal.
83.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első és második kérdésre általam javasolt válaszra figyelemmel a harmadik kérdésre nem szükséges válaszolni.
V.      Végkövetkeztetés
84.      A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a hof van beroep te Brussel (brüsszeli fellebbviteli bíróság, Belgium) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
1)      A villamos energia belső piacáról szóló, 2019. június 5‑i (EU) 2019/943 európai parlamenti és tanácsi rendelet 18. cikke (1) bekezdése első albekezdésének második mondatát, valamint a villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 2012/27/EU irányelv módosításáról szóló, 2019. június 5‑i (EU) 2019/944 európai parlamenti és tanácsi irányelv 57. cikkének (4) és (5) bekezdését, valamint 59. cikke (1) bekezdésének a) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal nem ellentétes az, ha a hálózati díjakba beépítik a tagállam által a rendszerüzemeltetővel szemben a 2019/944 irányelv 9. cikkének (2) bekezdése alapján előírt, nem adókból, díjakból, támogatásokból, hozzájárulásokból és illetékekből finanszírozott közszolgáltatási kötelezettségek költségeit, feltéve, hogy ezeket a költségeket nem építik be az e díjak megállapításának módszertanába és azokat az említett díjaktól egyértelműen megkülönböztetik.
2)      A 2019/943 rendelet 18. cikke (1) bekezdése első albekezdésének második mondatát
a következőképpen kell értelmezni:
azzal nem ellentétes a nemzeti szabályozó hatóság által a villamosenergia‑elosztás tekintetében meghatározott olyan díjszabási módszer, amely a költségek múltbeli alakulásának módszerét használja, amennyiben e módszer előír olyan tényezőket, amelyek szükség esetén lehetővé teszik ezen adatoknak egy hatékonyan működő és szerkezetileg hasonló elosztórendszer‑üzemeltető költségeihez való hozzáigazítását. A nemzeti szabályozó hatóság feladata, hogy a nemzeti bíróságok felülvizsgálatának lehetősége mellett a releváns tények alapján meghatározza az e számításhoz alkalmazott módszer megfelelő jellegét, tiszteletben tartva ugyanakkor az e rendelet 18. cikkében megállapított, a díjak meghatározására vonatkozó általános elveket.
1      Eredeti nyelv: francia.
2      A villamos energia belső piacáról szóló, 2019. június 5‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2019. L 158., 54. o.). Megjegyzendő, hogy ezt a rendeletet később, 2022. június 23‑án és 2024. július 16‑án módosították. Mindazonáltal, mivel a kérdést előterjesztő bíróság az említett rendelet eredeti változatából eredő rendelkezéseket azonosította relevánsként, a jelen indítvány e változaton alapul, pontosítva, hogy a későbbi módosítások nem érintik az elfogadott elemzést.
3      Az energiahatékonyságról, a 2009/125/EK és a 2010/30/EU irányelv módosításáról, valamint a 2004/8/EK és a 2006/32/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2012. október 25-i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2012.L 315., 1. o.; helyesbítés: HL 2013. L 113., 24. o.).
4      A villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 2012/27/EU irányelv módosításáról szóló 2019. június 5‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2019. L 158., 125. o.; helyesbítés: HL 2021. L 373., 96. o.).
5      Belgisch Staatsblad, 2009. július 7., 46192. o.
6      Pontosabban a belső eredetű költségek három fő összetevőre oszthatók, nevezetesen először is az értékcsökkenési költségekre, másodszor az üzemeltetési költségekre, amelyek magukban foglalják a standard minimális számlatükör rovataiba tartozó költségeket és bevételeket, harmadszor pedig a befektetett tőke költségeire.
7      A kérdést előterjesztő bíróság e tekintetben a 2023. október 5‑i Osteopathie Van Hauwermeiren ítéletre (C‑355/22, EU:C:2023:737, 30. pont) és a 2024. szeptember 12‑i Casino de Spa és társai ítéletre (C‑741/22, EU:C:2024:732, 52., 53. és 58–62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat) hivatkozik.
8      A VREG szerint ugyanis egy új díjszabási módszer kidolgozása legalább két évet venne igénybe, amely időszak alatt a rendszerüzemeltetők anélkül finanszírozhatnák közszolgáltatási kötelezettségeiket, hogy a megfelelő bevételekkel rendelkeznének, ami befolyásolhatná fizetőképességüket. Ezenkívül az ideiglenes fenntartás hiánya a számlák visszamenőleges hatályú korrigálásával járhatna.
9      Lásd különösen: 2025. augusztus 1‑jei Tiberis Holding ítélet (C‑514/23, a továbbiakban: Tiberis Holding ítélet, EU:C:2025:597, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
10      Lásd: Tiberis Holding ítélet (35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
11      Állami támogatások engedélyezése az [EUM‑Szerződés] 107. és 108. cikke értelmében – Olyan esetek, amelyekkel kapcsolatban a Bizottság nem emel kifogást (HL 2018. C 360., 1. o.). Ez a határozat angol nyelven a Bizottság honlapján a következő címen érhető el: https://ec.europa.eu/competition/state_aid/cases/271706/271706_1974009_131_2.pdf.
12      Egyébiránt meg kell jegyezni, hogy a Bizottság engedélyezési határozata továbbra is alkalmazandó, mivel a jóváhagyást e határozat (7) preambulumbekezdésének megfelelően tíz évre adták meg.
13      Lásd: Tiberis Holding ítélet (39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
14      Lásd: Tiberis Holding ítélet (40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
15      Lásd: Tiberis Holding ítélet (41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Lásd még: 2025. szeptember 11‑i Ausztria kontra Bizottság (Paks II atomerőmű) ítélet (C‑59/23 P, EU:C:2025:686, 52–55., 70. és 71. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
16      Lásd: Tiberis Holding ítélet (42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
17      A megújuló energiaforrásból előállított energia támogatásáról, valamint a 2001/77/EK és a 2003/30/EK irányelv módosításáról és azt követő hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. április 23‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2009. L 140., 16. o.).
18      A megújuló energiaforrásokból előállított energia használatának előmozdításáról szóló, 2018. december 11‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2018. L 328., 82. o.; helyesbítések: HL 2020. L 303., 23. o.; HL 2020. L 311., 11. o.; HL 2022. L 41., 37. o.; HL L, 2025/90854).
19      Lásd: Tiberis Holding ítélet (44–50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
20      Lásd: Tiberis Holding ítélet (51–62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
21      A szóban forgó megújulóenergia‑támogatási program főbb feltételei a következőképpen foglalhatók össze. A megújuló energiaforrásokból vagy kapcsolt energiatermelésből származó villamos energia termelői részére minden előállított villamosenergia‑egység után tanúsítványt adnak ki. A villamosenergia‑szolgáltatókat vagy a hálózathoz való hozzáféréssel rendelkezőket évente az ellátási mennyiségükkel arányos bizonyos számú tanúsítvánnyal való rendelkezésre és azok visszaszolgáltatására vonatkozó kötelezettség terheli, bírság fizetésének terhe mellett. A tanúsítványokkal főszabály szerint egy piacon kereskednek, és azok árát a kínálat és a kereslet alakulása határozza meg. Abban az esetben, ha egyes tanúsítványok nem találnak vevőre ezen a piacon, az elosztórendszer‑üzemeltetők, amelyek jogszabály alapján kötelesek azokat garantált minimális áron megvásárolni, beavatkoznak az említett piac stabilizálása érdekében. Az elosztórendszer‑üzemeltetők által e vásárlási kötelezettség alapján viselt költségeket ezt követően a hálózati díjak révén áthárítják a fogyasztókra. Az érintett támogatási program működése keretében az elosztórendszer‑üzemeltetőkre háruló feladatot illetően lásd a Bizottság engedélyezési határozatának (8), (9), (36) és (75) preambulumbekezdését.
22      Lásd a Bizottság engedélyezési határozatának (75) preambulumbekezdését.
23      A Bizottság engedélyezési határozatának (36) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a szóban forgó piacot akkoriban a tanúsítványokból fennálló többlet jellemezte, ami az elosztórendszer‑üzemeltetőkre rótt vásárlási kötelezettség gyakori alkalmazásához vezetett. Úgy tűnik, hogy ezt a megállapítást egyebekben megerősíti az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, amely megállapítja, hogy a szóban forgó fizetések különösen magas összegeknek felelnek meg, amely körülmény e határozat szerint adott esetben igazolhatja a meghozandó ítélet időbeli hatályának korlátozását abban az esetben, ha a Bíróság által adott válaszok az alapügyben szóban forgó támogatási program uniós joggal való összeegyeztethetetlenségének megállapításához vezetnének. Lásd e tekintetben a jelen indítvány 22. pontját.
24      Az eljárásban részt vevő felek egyike sem vitatja az uniós jog más rendelkezéseire tekintettel a Belga Királyság azon lehetőségét, hogy a szóban forgó közszolgáltatási kötelezettségeket előírja. Ugyanez vonatkozik az e közszolgáltatási kötelezettségek által előírt finanszírozási szabályokra és az elosztórendszer‑üzemeltetők azon lehetőségére is, hogy a kapcsolódó költségeket áthárítsák a végfelhasználókra. Amint azt a tárgyaláson megerősítették, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés tétje arra vonatkozik, hogy a közszolgáltatási kötelezettségek költségeit hogyan kell beépíteni a villamosenergia‑díjakba, valamint e költségek hálózati díjakban való figyelembevételének következményeire, anélkül hogy bármilyen módon megkérdőjeleznék e közszolgáltatási kötelezettségek fennállását vagy finanszírozásuk szabályait, beleértve az ebből eredő költségek végfelhasználókra való áthárításának lehetőségét is.
25      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés ugyanis arra vonatkozik, hogy az e zöld tanúsítványok felvásárlásához kapcsolódó költségek a 2019/943 rendelet 18. cikkének (1) bekezdésére tekintettel átháríthatók‑e a hálózati díjakban. Egyébiránt a Bíróság rendelkezésére álló iratanyag egyetlen eleméből sem tűnik ki, hogy a kérdést előterjesztő bíróság kérdésével a zöld tanúsítványok felvásárlási mechanizmusát vagy finanszírozási szabályait kívánná megkérdőjelezni.
26      A Bizottság engedélyezési határozata elfogadásának időpontjában alkalmazandó rendelkezés, vagyis a villamos energia határokon keresztül történő kereskedelme esetén alkalmazandó hálózati hozzáférési feltételekről és az 1228/2003/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i 714/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2009. L 211., 15. o.) 14. cikke ugyanis eltérően volt megfogalmazva, és nem írt elő ilyen tilalmat.
27      Lásd: Tiberis Holding ítélet (58., 60. és 61. pont); 2023. január 12‑i DOBELES HES ítélet (C‑702/20 és C‑17/21, EU:C:2023:1, 60. és 61. pont).
28      2025. augusztus 1‑jei Alace és Canpelli ítélet (C‑758/24 és C‑759/24, EU:C:2025:591, 91. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
29      A földgáz‑ és villamosenergia‑árakra vonatkozó európai statisztikáról és a 2008/92/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló 2016. október 26‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2016. L 311., 1. o.). E rendelet II. melléklete pontosítja, hogy a hálózati ár magában foglalja többek között az átviteli és elosztási díjakat. Ezenkívül az „adók, díjak, illetékek és terhek” magukban foglalják a megújuló energiaforrások, az energiahatékonyság és a kapcsolt hő‑ és villamosenergia‑termelés előmozdításával kapcsolatos adókat, díjakat, illetékeket és terheket.
30      E tekintetben pontosítom, hogy a 2019/944 irányelv 2. cikkének 57. pontja tágan határozza meg a „villamosenergia‑ipari vállalkozás” fogalmát, így az ezen irányelv 9. cikkében említett, a villamosenergia‑ipari vállalkozások számára előírt közszolgáltatási kötelezettségek vonatkozhatnak mind a rendszerüzemeltetőkre, mind pedig a villamosenergia‑ágazatban működő más vállalkozásokra.
31      Míg a 2019/943 rendelet 18. cikkének (1) bekezdése a villamosenergia‑átviteli és ‑elosztó rendszerhez kapcsolódó költségek megjelölésére [a francia nyelvi változatban] a „redevances” kifejezést használja, a 2016/1952 rendelet II. melléklete, amelyre a 2019/944 irányelv I. mellékletének 3. pontja hivatkozik, e költségek megjelölésére a „tarif” kifejezést alkalmazza. Ugyanez vonatkozik ezen irányelv 59. cikke (1) bekezdésének a) pontjára, amely az átviteli és elosztási „tarifákra” („tarifs”) hivatkozik, anélkül hogy említést tenne a 2019/943 rendelet 18. cikkének (1) bekezdésében hivatkozott, a hálózati hozzáférés tekintetében alkalmazott díjakról („redevances”). Azt is meg kell állapítani, hogy a „díj” kifejezést használják mind a hálózathoz kapcsolódó (e rendelet 18. cikkének (1) bekezdése értelmében vett) költségek, mind pedig a közszolgáltatási kötelezettségekkel kapcsolatos költségek leírására (a 2019/944 irányelv I. mellékletének 3. pontjában és a 2016/1952 rendelet II. mellékletében előírt harmadik díjösszetevő keretében). E tekintetben megjegyzem, hogy a tárgyaláson az eljárásban részt vevő valamennyi fél megerősítette, hogy véleményük szerint a „tarifák” és „díjak” kifejezéseket egymással felcserélhető módon kell értelmezni.
32      Ez magában foglalja többek között a teljesítésükből eredő költségek megtérítése részletszabályainak meghatározását.
33      Ez nem zárja ki, hogy bizonyos közszolgáltatási kötelezettségeket a hálózat üzemeltetéséhez vagy használatához kapcsolódó díjak formájában teljesítsenek, amelyek ennélfogva a 2019/943 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartoznak, különösen, ha azok a hálózat fejlesztéséhez vagy védelméhez szükséges beruházásokkal, illetve a vidéki vagy távoli területeken található felhasználók csatlakoztatásával kapcsolatos költségek fedezésére irányulnak.
34      E tekintetben megjegyzem, hogy a 2019/943 rendelet 18. cikke (9) és (10) bekezdésének megfelelően az Energiaszabályozók Európai Uniós Együttműködési Ügynöksége (ACER) jelentést készít az átviteli és elosztási díjakkal kapcsolatos módszertanokra vonatkozó legjobb gyakorlatokról. E jelentés a legutóbbi változatában megállapítja, hogy „a hálózathasználathoz nem kapcsolódó költségek torzíthatják a hálózat díjakkal kapcsolatos jelzéseit és/vagy zavarokat okozhatnak a villamosenergia‑piacon”. Lásd az ACER‑nek a hálózati díjakkal kapcsolatos gyakorlatokról szóló, „Getting the signals right: Electricity network tariff methodologies in Europe” című 2025. március 26‑i jelentését (a továbbiakban: az ACER jelentése), amely kizárólag angol nyelven elérhető a következő címen: https://www.acer.europa.eu/sites/default/files/documents/Reports/2025-ACER-Electricity-Network-Tariff-Practices.pdf, különösen a 29. o., 85. pont.
35      Lásd a jelen indítvány 49. pontját.
36      Mind a VREG, mind a Bizottság, amelyek az írásbeli észrevételeikben eredetileg azt állították, hogy a közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó költségeknek a hálózati díjakba való belefoglalása a VREG‑et illetően a 2019/943 rendelet 18. cikkének (1) bekezdésével, a Bizottságot illetően pedig a 2019/944 irányelv 57. cikkének (4) és (5) bekezdésével, valamint 59. cikke (1) bekezdésének a) pontjával való összeegyeztethetetlenséghez vezet, a tárgyaláson megerősítették, hogy a közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó költségek a harmadik díjösszetevő keretében teljes egészében átháríthatók a végfelhasználókra.
37      Lásd a jelen indítvány 49. pontját.
38      Míg a kérdést előterjesztő bíróság nem foglalt állást e tekintetben, a felek álláspontja eltér azzal kapcsolatban, hogy a közszolgáltatási kötelezettségekkel kapcsolatos költségeket ténylegesen hogyan építik be a hálózati díjakba, valamint hogy Flandriában valóban a közszolgáltatási kötelezettségekre vonatkozó külön díj áll‑e fenn, és hogy e költségeket pontosan hogyan számolják el. A felperes elosztórendszer‑üzemeltetők és a belga kormány szerint a közszolgáltatási kötelezettségekre vonatkozó külön „konkrét díj” áll fenn, és azt állítják, hogy az e közszolgáltatási kötelezettségekkel kapcsolatos költségek nem befolyásolják a hálózati díjak kiszámításának módszerét. Ezt az állítást azonban vitatja a VREG, amely úgy véli, hogy a közszolgáltatási kötelezettségekkel kapcsolatos költségek nem képezik külön díj tárgyát.
39      Ez annál is inkább így van, mivel az uniós jog fent hivatkozott rendelkezései nem kifejezetten egyértelműek, amint azt a jelen indítvány 51. pontjában kifejtettem.
40      Ez lenne a helyzet akkor, ha a közszolgáltatási kötelezettségekkel kapcsolatos költségeket, noha formálisan a „hálózati díjakhoz” kapcsolódnak, e díjaktól elkülönítve számolnák el.
41      E tekintetben megjegyzem, hogy az ACER – mind a VREG, mind a felperes elosztórendszer‑üzemeltetők és a belga kormány által hivatkozott – jelentéséből kitűnik, hogy Flandriában, mint a legtöbb tagállamban, a hálózathoz nem kapcsolódó költségeket egyértelműen elkülönítik a hálózathoz kapcsolódó egyéb költségektől vagy díjaktól. Lásd e tekintetben: e jelentés 63. pontja és az ahhoz kapcsolódó 4. táblázat, valamint a jelentés I. mellékletének 59. táblázata, különösen 111. o. Ez a melléklet kizárólag angol nyelven elérhető a következő címen: https://www.acer.europa.eu/sites/default/files/documents/Publications_annex/2025-ACER-Electricity-Network-Tariff-Annex-I.pdf. Bár az említett jelentésben az ACER hangsúlyozza, hogy egyes tagállamokban, köztük a Belga Királyságban, Írországban és a Szlovák Köztársaságban a hálózathoz nem kapcsolódó költségeket beépítik a hálózati díjakba, és azokat a számlán nem különítik el egyértelműen, úgy tűnik, hogy ez a megfigyelés nem Belgium egész területére vonatkozik, hanem a brüsszeli régióra korlátozódik. Lásd e tekintetben: az ACER jelentése, 29. o., 85. pont, valamint az I. melléklet 59. táblázata, 111. o.
42      A Bizottság úgy véli, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdést úgy kell értelmezni, hogy az annak meghatározására irányul, hogy a nemzeti jogalkotó hatáskörrel rendelkezik‑e arra, hogy olyan rendelkezéseket fogadjon el, amelyek arra kötelezik a nemzeti szabályozó hatóságot, hogy a díjak meghatározása során vegye figyelembe a közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó költségeket. Álláspontja szerint a 2019/944 irányelv 57. cikkének (4) és (5) bekezdésére, valamint 59. cikke (1) bekezdésének a) pontjára tekintettel nem hozhatók olyan részletes rendelkezéseket tartalmazó nemzeti szabályozási intézkedések, amelyek konkrétan meghatározzák a nemzeti szabályozó hatóság mérlegelési jogkörébe tartozó elemeket, mint például a villamosenergia‑hálózati díjak szintjét vagy azok kiszámításának konkrét módszereit.
43      Lásd ebben az értelemben: 2021. szeptember 2‑i Bizottság kontra Németország (A 2009/72 és a 2009/73 irányelv átültetése) ítélet (C‑718/18, EU:C:2021:662, 108. és 109. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
44      Lásd: 2025. március 6‑i Alajärven Sähkö és társai ítélet (C‑48/23, a továbbiakban: Alajärven Sähkö és társai ítélet, EU:C:2025:144, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
45      Lásd: Alajärven Sähkö és társai ítélet (32. és 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
46      A közszolgáltatási kötelezettségek díjai valójában egy „klasszikus” támogatási mechanizmushoz hasonlóak, amelyet a tagállamok – más eszközök mellett – alkalmaznak a megújuló energiaforrásokra vonatkozó állami támogatási programok keretében.
47      Márpedig, amint azt a jelen indítvány 50. és 56. pontjában megállapítottam, a megújuló energiaforrások előmozdítását támogató közszolgáltatási kötelezettségekkel kapcsolatos költségek főszabály szerint ez utóbbi kategóriába tartoznak.
48      E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a jelen ügyben a villamosenergia‑rendelet előírja, hogy a költségek rendszerüzemeltetők általi áthárításának a VREG ellenőrzése mellett kell történnie. A VREG és a belga kormány írásbeli és szóbeli észrevételei szerint a VREG által gyakorolt ellenőrzés többek között az e költségek és a közszolgáltatási kötelezettségek közötti kapcsolat vizsgálatára, valamint e költségek észszerű jellegére vonatkozik.
49      Ez lehet a helyzet többek között akkor, ha e szempontok összetett értékelést igénylő technikai elemeket foglalnak magukban.
50      Lásd: Alajärven Sähkö és társai ítélet (40. pont). Lásd még: az ezen ügyre vonatkozó indítványom (C‑48/23, EU:C:2024:695, 52. és 53. pont).
51      A földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 2003/55/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2009. L 211., 94. o.; helyesbítés: HL 2015. L 167., 97. o.).
52      A 2019/944 irányelv 9. cikke (1)–(3) bekezdésének szó szerint megfelelő rendelkezés.
53      Lásd: 2020. április 30‑i Оvergas Mrezhi és Balgarska gazova asotsiatsia ítélet (C‑5/19, EU:C:2020:343, 88. pont). Lásd még: 2020. július 16‑i Bizottság kontra Magyarország (A villamosenergia‑átviteli és földgázszállító hálózatokhoz való hozzáférés díjai) ítélet (C‑771/18, EU:C:2020:584, 47–53. pont).
54      Mivel a 2019/943 rendelet nem ír elő konkrétabb rendelkezéseket a hatékonyság értékelése és ösztönzése céljára alkalmazandó módszert illetően, az ilyen módszer meghatározása a 2019/944 irányelv 59. cikke értelmében a nemzeti szabályozó hatóság feladatai közé tartozik.
55      Lásd analógia útján: 2025. október 23‑i Gaso és Conexus Baltic Grid ítélet (C‑87/24, EU:C:2025:826, 81. pont). Lásd még: az ezen ügyre vonatkozó indítványom (C‑87/24, EU:C:2025:249, 65. pont).
56      Ez a helyzet többek között akkor, ha a nemzeti szabályozó hatóságnak a jövőre vonatkozó olyan gazdasági elemzéseket kell végeznie, amelyek annak meghatározására irányulnak, hogy előre látható időn belül milyen valószínűséggel következnek be bizonyos változások a releváns piacon. Magától értetődik, hogy az ilyen jövőre vonatkozó elemzések a legtöbb esetben összetettek és szükségszerűen bizonytalanabbak, mint az utólagos elemzések. Lásd analógia útján az összefonódások területén: 2023. július 13‑i Bizottság kontra CK Telecoms UK Investments ítélet (C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 82. és 83. pont).
57      Le kell szögezni, hogy az elosztórendszer‑üzemeltetők bevételeinek szabályozása keretében az Unióban a legtöbb nemzeti szabályozó hatóság múltbeli költségeken alapuló módszereket alkalmaz e rendszerüzemeltetők hálózati díjainak meghatározására. Lásd e tekintetben az Európai Energiaszabályozók Tanácsának (CEER) az európai energiahálózatok szabályozási keretéről szóló 2023. évi, „Regulatory Frameworks for European Energy Networks” című 2024. február 21‑i jelentését, elérhető a következő címen: https://www.ceer.eu/wp-content/uploads/2024/04/RFR23-Main-report.pdf, különösen a 166. o.
58      E tekintetben megjegyzendő, hogy a 2019/943 rendelet 18. cikke (4) bekezdésének b) pontja előírja, hogy a hálózat‑hozzáférési díjak meghatározásakor „az előző időszakok adatai alapján a jövőbeni időszakokra vonatkozóan becsült várható kifizetések[…]” a figyelembe veendő elemek között szerepelnek.
59      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a VREG által alkalmazott díjszabási módszer többek között azt írja elő, hogy a VREG ellenőrzést gyakorol az elosztórendszer‑üzemeltetők által bejelentett költségek észszerűsége fölött (amely többek között annak ellenőrzéséből áll, hogy a költségek indokoltak‑e az elosztóhálózat felhasználói vagy a közérdek szempontjából, és hogy azokat nem lehetett volna‑e elkerülni). Egyebekben a VREG a belső eredetű költségekre bevételi plafont alkalmaz, ami így a hatékonyság ösztönzését jelenti. Lásd még a jelen indítvány 17. pontját.
60      A kérdést előterjesztő bíróság többek között megjegyzi, hogy úgy tűnik, hogy a VREG által alkalmazott módszer nem tartalmaz olyan mechanizmust, amely lehetővé tenné az elosztórendszer‑üzemeltetők által a referencia‑időszakban viselt költségek igazoltságának és szükségességének ellenőrzését. Még ha feltételezzük is, hogy a jelen ügyben a flamand elosztórendszer‑üzemeltetők nem voltak hatékonyak, aminek tekintetében e bíróság maga is elismeri, hogy e szakaszban nem tud erről állást foglalni, e díjszabási módszer az említett bíróság szerint nem tűnik alkalmasnak sem az ilyen helyzet feltárására, sem pedig annak megakadályozására, hogy túl magas díjak révén túlzott költségeket hárítsanak át a végfelhasználókra. A teljesség kedvéért megjegyzem, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint, noha a felperes elosztórendszer‑üzemeltetők elvben nem zárják ki a múltbeli költségeknek a díjak számításának kiindulópontjaként történő alkalmazását, e rendszerüzemeltetők azzal az indokkal vitatják a VREG által elfogadott módszert, hogy az nem a költségeik „túlbecslésének” kockázatával jár, amint azt ugyanezen bíróság feltételezi, hanem annak kockázatával, hogy „alulbecsüli” tényleges költségeiket (ami következésképpen azt eredményezi, hogy ezen elosztórendszer‑üzemeltetők számára túl alacsony bevételt biztosítanak). A felperes elosztórendszer‑üzemeltetők azt is hangsúlyozzák, hogy a VREG által alkalmazott módszer alapjául szolgáló múltbeli adatok nem feltétlenül tükrözik a ténylegesen viselt költségeket, különösen a piacokon jelentős ingadozásokhoz vezető sokkok vagy előre nem látható események esetén.