62022CJ0650_RES
C‑650/22. sz. ügy
Fédération internationale de football association (FIFA)
kontra
BZ
(a Cour d’appel de Mons [Belgium] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (második tanács), 2024. október 4.
„Előzetes döntéshozatal – Belső piac – Verseny – Nemzetközi sportszövetség által elfogadott és e szövetség tagjainak közreműködésével végrehajtott szabályzat – Hivatásos labdarúgás – Szabályozási, ellenőrzési és szankcionálási jogkörrel felruházott magánjogi jogalanyok – A játékosok jogállására és átigazolására vonatkozó szabályzat – A klubok és a játékosok közötti munkaszerződésekre vonatkozó szabályok – Munkaszerződés játékos részéről történő idő előtti megszüntetése – A játékostól követelt kártérítés – Az új klub egyetemleges felelőssége – Szankciók – A játékos átigazolásáról szóló nemzetközi tanúsítvány kiállításának és e játékos szerződtetésének a munkaszerződés idő előtti megszüntetéséhez kapcsolódó jogvita lezárultáig fennálló tilalma – További játékosok leigazolására vonatkozó tilalom – EUMSZ 45. cikk – A munkavállalók szabad mozgásának akadályozása – Igazolás – EUMSZ 101. cikk – Vállalkozások társulása által a verseny megakadályozása vagy korlátozása céljából hozott döntés – Munkaerőpiac – Játékosok klubok általi leigazolása – A klubok közötti labdarúgóversenyek piaca – A klubok és a játékosok sportversenyeken való részvétele – Cél általi versenykorlátozás – Mentesség”
Bírósági eljárás – Beavatkozás – Előzetes döntéshozatali eljárás – Az alapeljárásban részt vevő felek részvétele – A Bíróságnak az e fél eljárásból való kizárására vonatkozó hatásköre – Korlátok – Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem benyújtását követően megszerzett, az alapeljárás felekénti minőség – Hatás hiánya
(EUMSZ 267. cikk; a Bíróság alapokmánya, 23. cikk; a Bíróság eljárási szabályzata, 96. cikk, (1) bekezdés, és 97. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 54–56. pont)
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések – A Bíróság hatásköre – Korlátok – Egyetlen tagállamon belülre korlátozódó jogvitában felmerült kérdés – A Bíróság hatáskörének nyilvánvaló hiánya – A Szerződés által biztosított alapvető szabadságok tekintetében fennálló korlátok
(EUMSZ 45., EUMSZ 49., EUMSZ 56. és EUMSZ 63. cikk; a Bíróság eljárási szabályzata, 94. cikk)
(lásd: 70. pont)
Európai uniós jog – Hatály – A sport gazdasági tevékenységként való gyakorlása – Bennfoglaltság – Kizárólag nem gazdasági okokból elfogadott és kizárólag sportjellegű kérdésekre vonatkozó szabályok – Kizártság – Sportszövetségek által a munkaszerződésekre, illetve a játékosok átigazolására vonatkozóan hozott szabályok – A játékosok gazdasági tevékenységére hatást gyakorló szabályok – A versenyekből eredő gazdasági tevékenységre és az érintett sportklubok közötti versenyre hatást gyakorló szabályok – Bennfoglaltság
(EUMSZ 45. és EUMSZ 101. cikk)
(lásd: 75–82. pont)
Európai uniós jog – Hatály – A sport gazdasági tevékenységként való gyakorlása – Bennfoglaltság – Sportszövetségek által a munkaszerződésekre, illetve a játékosok átigazolására vonatkozóan hozott szabályok – Korlátozás – Igazolás – A sporttevékenység sajátos jellemzőinek figyelembevétele
(EUMSZ 45. és EUMSZ 101. cikk)
(lásd: 84., 85. pont)
Személyek szabad mozgása – Munkavállalók – Korlátozások – Sportszövetségek által a munkaszerződésekre, illetve a játékosok átigazolására vonatkozóan hozott szabályok – A munkaszerződés idő előtti, alapos ok nélküli megszüntetése esetén a játékos kártérítésre kötelezését, valamint az új klub egyetemleges felelősségét előíró szabályok – Az új klubbal szemben abban az esetben alkalmazott kiegészítő sportbüntetés, ha a játékos szerződtetésére a megszüntetett munkaszerződés szerinti védett időszakban kerül sor – Olyan szerződés alapos ok nélküli megszüntetésével kapcsolatban folyamatban lévő jogvita, amely tiltja az érintett játékos átigazolásáról szóló nemzetközi tanúsítvány kiállítását – Megengedhetetlenség – Igazolás – A klubok közötti labdarúgóversenyek szabályszerűsége – Az arányosság elvének tiszteletben tartása – A kérdést előterjesztő bíróság általi vizsgálat
(EUMSZ 45. cikk)
(lásd: 86., 91–97., 99–114. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
Kartellek – Vállalkozások társulásai által hozott döntések – A vállalkozások társulásának fogalma – Olyan szövetség, amelynek tagjai nemzeti labdarúgó‑szövetségek – A maguk is vállalkozásnak minősülő vagy gazdasági tevékenységet folytató szervezetekből álló érintett nemzeti szövetségek – A klubok közötti labdarúgóversenyek e szövetségek általi nemzeti szintű szervezése és értékesítése, valamint az ezzel összefüggő jogok hasznosítása – Bennfoglaltság
(EUMSZ 101. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 117., 118. pont)
Kartellek – Vállalkozások társulásai által hozott döntések – Fogalom – Sportszövetségek által a munkaszerződésekre, illetve a játékosok átigazolására vonatkozóan hozott szabályok – A társulás tagjai által folytatott gazdasági tevékenység gyakorlásának feltételeire közvetlen hatással lévő feltételek – Bennfoglaltság
(EUMSZ 101. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 119–121. pont)
Kartellek – A tagállamok közötti kereskedelem érintettsége – Szempontok – Egyetemes földrajzi hatállyal rendelkező szabályok
(EUMSZ 101. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 122., 123. pont)
Kartellek – Versenytorzítás – Értékelési szempontok – A cél általi és a hatás általi korlátozások megkülönböztetése – Cél általi korlátozás – Elegendő károssági fok – Megfelelő megállapítás – Az összejátszásra irányuló magatartás jellege
(EUMSZ 101. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 124–129. pont)
Kartellek – Versenytorzítás – Értékelési szempontok – A kartell tartalma és célja, valamint kialakulásának gazdasági és jogi háttere – A cél általi és a hatás általi korlátozások megkülönböztetése – A megállapodásban részes feleknek a verseny korlátozására irányuló szándéka – Nem szükséges feltétel – Cél általi jogsértés – Elegendő károssági fok
(EUMSZ 101. cikk)
(lásd: 130–133. pont)
Kartellek – Versenytorzítás – Vállalkozások társulásai által hozott döntések – Sportszövetségek által a munkaszerződésekre, illetve a játékosok átigazolására vonatkozóan hozott szabályok – A munkaszerződés idő előtti, alapos ok nélküli megszüntetése esetén a játékos kártérítésre kötelezését, valamint az új klub egyetemleges felelősségét előíró szabályok – Az új klubbal szemben abban az esetben alkalmazott kiegészítő sportbüntetés, ha a játékos szerződtetésére a megszüntetett munkaszerződés szerinti védett időszakban kerül sor – Olyan szerződés alapos ok nélküli megszüntetésével kapcsolatban folyamatban lévő jogvita, amely tiltja az érintett játékos átigazolásáról szóló nemzetközi tanúsítvány kiállítását – Cél általi korlátozás – Mentesség – Feltételek
(EUMSZ 101. cikk)
(lásd: 138–152., 157., 158. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
Kartellek – Tilalom – Mentesség – Feltételek – Az áruk termelésének vagy forgalmazásának javítása, illetve a műszaki vagy gazdasági fejlődés előmozdításához való hozzájárulás – A megállapodás által a versenyben okozott hátrányokat ellentételezni képes, érzékelhető objektív előnyök – A szóban forgó magatartás nélkülözhetetlen vagy szükséges jellege – A hatékony verseny teljes megszüntetésének hiánya az érintett áruk vagy szolgáltatások jelentős része tekintetében – Bizonyítási teher – A mentességi feltételek kumulatív jellege
(EUMSZ 101. cikk, (3) bekezdés)
(lásd: 153–156. pont)
Összefoglalás
A cour d’appel de Mons (mons‑i fellebbviteli bíróság, Belgium) előzetes döntéshozatal iránti kérelme alapján eljáró Bíróságnak ismét az Európai Unió gazdasági jogának egy nemzetközi sportszövetség által elfogadott szabályzatára való alkalmazásáról kell határoznia. (
1
) A jelen ítélettel a Bíróság pontosítja, hogy hogyan kell az EUM‑Szerződésnek a munkavállalók szabad mozgása elvét és a kartelltilalmat előíró cikkeit (
2
) egy nemzetközi sportszövetség által a játékosok jogállására és átigazolására vonatkozóan elfogadott szabályokra alkalmazni.
A Nemzetközi Labdarúgó‑szövetség (FIFA) a svájci jog szerinti társadalmi szervezet, amelynek célja többek között a labdarúgás és az ahhoz kapcsolódó kérdések világszintű szabályozása. Olyan nemzeti labdarúgó‑szövetségekből áll, amelyek többek között kötelesek biztosítani, hogy saját tagjaik vagy a hozzájuk tartozó szervezetek az általa előírt valamennyi szabályt betartsák.
2014 márciusában a FIFA elfogadta „A játékosok jogállásáról és átigazolásáról szóló szabályzatot” (a továbbiakban: RSTJ). Az RSTJ többek között előírja, hogy bármely új hivatásos labdarúgóklub, amely azt követően szerződtet le valamely játékost, hogy utóbbi alapos ok nélkül felmondta a munkaszerződését, egyetemlegesen felel azon kártérítés megfizetéséért, amelyet e játékosnak a korábbi klubjával szemben esetlegesen meg kell fizetnie, és e kártérítést az e szabályzatban felsorolt különböző kritériumok alapján kell meghatározni. (
3
) Az RSTJ azt is kimondja, hogy az új klub tekintetében vélelmezni kell, hogy a korábbi klubjával kötött munkaszerződés megszüntetésére ösztönözte a játékost, és ezen új klubbal szemben bizonyos esetekben sportbüntetést helyez kilátásba, amely abban nyilvánul meg, hogy meghatározott időre megtiltják számára bármilyen új játékos szerződtetését. (
4
) Végül az RSTJ úgy rendelkezik, hogy az a nemzeti labdarúgó‑szövetség, amelyhez a korábbi klub tartozik, nem állíthat ki átigazolásáról szóló nemzetközi tanúsítványt (CIT) a játékos számára, ha e korábbi klub és e játékos között a munkaszerződés közös megegyezés nélküli idő előtti megszüntetéséből eredő jogvita áll fenn. (
5
)
BZ egykori hivatásos labdarúgó, aki Párizsban (Franciaország) lakik. 2013 augusztusában négyéves munkaszerződést kötött egy orosz hivatásos labdarúgóklubbal. A következő évben e klub olyan okokra hivatkozva, amelyek álláspontja szerint BZ vétkes magatartásával függtek össze, felmondta e szerződést, és az RSTJ értelmében vett „szerződés alapos ok nélküli felmondására” hivatkozva a FIFA vitarendezési tanácsához fordult, hogy az kötelezze BZ‑t 20 millió euró összegű kártérítés megfizetésére.
2015 májusában a FIFA vitarendezési tanácsa részben helyt adott a klub kérelmének, és BZ‑t 10,5 millió euró összegű kártérítés megfizetésére kötelezte. Ezenkívül kimondta, hogy az RSTJ, amennyiben az előírja, hogy bármely új hivatásos labdarúgóklub, amely a játékost leszerződteti, egyetemlegesen felel az ilyen kártérítés megfizetéséért, a jövőre nézve nem alkalmazható BZ‑re. 2016 májusában a Sport Választottbíróság másodfokon helybenhagyta ezt a határozatot.
2015 decemberében BZ keresetet nyújtott be a tribunal de commerce du Hainaut‑hoz (division de Charleroi) (hainaut‑i kereskedelmi bíróság [charleroi‑i kollégium]) (Belgium), amely arra irányult, hogy kötelezzék a FIFA‑t és az Union royale belge des sociétés de football association ASBL‑t (belga királyi labdarúgó‑szövetség) (URBSFA) arra, hogy kártérítés címén fizessenek meg a részére 6 millió eurót azon kár megtérítése érdekében, amely álláspontja szerint őt amiatt érte, hogy a belga Sporting du Pays de Charleroi SA klub az RSTJ által előírt követelmények miatt 2015‑ben nem igazolhatta le. 2017 januárjában e bíróság úgy ítélte meg, hogy e kérelem elvi szinten megalapozott, és mindkét szövetséget ideiglenes összeg megfizetésére kötelezte.
A FIFA által benyújtott fellebbezés alapján eljáró kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ a Bíróságtól, hogy a sportnak különösen a sportversenyek megfelelő lebonyolításához kapcsolódó sajátosságaira tekintettel a szóban forgó szabályokat úgy kell‑e tekinteni, mint amelyek korlátozzák a munkavállalók szabad mozgását és a versenyt.
A Bíróság álláspontja
A Bíróság elöljáróban megállapítja, hogy az alapügyben szóban forgó szabályok közvetlen hatást gyakorolnak a játékosok munkájára és ily módon azok gazdasági tevékenységére. Ezenkívül mivel a csapatok összetétele a versenyek egyik alapvető paramétere, az érintett szabályokat úgy kell tekinteni, mint amelyek közvetlen hatást gyakorolnak az e versenyekből eredő gazdasági tevékenység gyakorlásának feltételeire és az e tevékenységet gyakorló hivatásos labdarúgóklubok közötti versenyre. Következésképpen a szóban forgó szabályok az EUMSZ 45. és EUMSZ 101. cikk hatálya alá tartoznak, amelyeket a Bíróság az e két rendelkezést meghatározó rendszerbeli különbségekre tekintettel egymást követően értelmez.
Először is, ami az EUMSZ 45. cikket illeti, a Bíróság megállapítja, hogy fennáll a munkavállalók szabad mozgásának akadályozása. E tekintetben rámutat arra, hogy az alapügyben szóban forgó szabályok alkalmasak arra, hogy hátrányosan érintsék azokat a játékosokat, akik gazdasági tevékenységüket a lakóhelyüktől vagy jelenlegi munkavégzési helyüktől eltérő tagállam területén letelepedett új klub javára kívánják gyakorolni azáltal, hogy egyoldalúan megszüntetik a korábbi klubjukkal kötött munkaszerződésüket olyan ok miatt, amelyet utóbbi indokolatlannak minősít, vagy ennek kockázata áll fenn. E szabályok fennállása és együttes alkalmazása ugyanis olyan jelentős jogi kockázatot, előre nem látható és potenciálisan nagyon magas pénzügyi kockázatot, valamint jelentős sportkockázatot hárít az ilyen játékosokat szerződtetni kívánó klubokra, amelyek együttesen egyértelműen visszatarthatják őket e játékosok szerződtetésétől.
Az esetleges igazolás fennállásával kapcsolatban a Bíróság rámutat arra, hogy a sportversenyek szabályszerűségének biztosítására irányuló cél a sportszövetségek által követhető jogszerű közérdekű célnak minősül. E cél egyébként a labdarúgás esetében, tekintettel a sportteljesítménynek a versenyek lebonyolításában betöltött alapvető szerepére, különös jelentőséggel bír. Ezenkívül a Bíróság megállapítja, hogy mivel a csapatok összetétele a versenyek egyik alapvető paramétere, a klubok személyi állománya bizonyos fokú stabilitásának, ennélfogva pedig az azokhoz kapcsolódó szerződések bizonyos szintű folytonosságának fenntartása azon eszközök egyikének tekinthető, amely hozzájárulhat e cél eléréséhez.
Ugyanakkor a Bíróság úgy véli, hogy az RSTJ különböző, alapügyben szóban forgó szabályai túllépnek az e cél megvalósításához szükséges mértéken, annál is inkább, mivel azokat túlnyomórészt együttesen, egyes szabályokat pedig hosszú időn keresztül alkalmazzák olyan játékosok tekintetében, akiknek a karrierje viszonylag rövid, fenntartva, hogy ezt a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia. Különösen igaz ez a munkaszerződés játékos részéről történő, „alapos ok nélküli”, egyoldalú megszüntetése esetén fizetendő kártérítés kiszámításának szempontjaira is. Úgy tűnik ugyanis, hogy az ilyen kártérítési kritériumok inkább a klubok pénzügyi érdekeinek védelmét szolgálják a játékosok e klubok közötti átigazolásának sajátos gazdasági összefüggésében, mintsem azt, hogy biztosítsák a sportversenyek állítólagos megfelelő lebonyolítását. Úgy tűnik, hogy ez a helyzet áll fenn azon szabály esetében is, amely főszabály szerint és ily módon az adott ügy sajátos körülményeinek, különösen az e játékost leszerződtető új klub tényleges magatartásának figyelembevétele nélkül írja elő, hogy e klub egyetemlegesen felel az újonnan szerződtetett játékos által a szerződés alapos ok nélkül történő egyoldalú megszüntetése esetén a korábbi klubjának fizetendő kártérítés megfizetéséért. Ugyanez vonatkozik arra a lehetőségre is, hogy az új klubbal szemben szinte automatikusan sor kerülhet sportszankció kiszabására ez utóbbinak a szerződés megszüntetése miatt fennálló felelősségére vonatkozó vélelem alapján, továbbá annak általános tilalmára is, hogy mindaddig, amíg az e megszüntetéssel kapcsolatban jogvita áll fenn, CIT kerüljön kiállításra, függetlenül attól, hogy a szerződés említett megszüntetése milyen körülmények között következett be.
Következésképpen a Bíróság kimondta, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló szabályok ellentétesek az EUMSZ 45. cikkel, kivéve, ha bizonyítást nyer, hogy e szabályok, ahogyan azokat az Európai Unió területén értelmezik és alkalmazzák, azáltal, hogy a hivatásos labdarúgóklubok személyi állományában bizonyos fokú stabilitást tartanak fenn, nem lépik túl a klubok közötti labdarúgóversenyek szabályosságának biztosítására irányuló cél eléréséhez szükséges mértéket.
Másodszor, a Bíróság emlékeztet arra, hogy ahhoz, hogy megállapítható legyen, hogy valamely vállalkozások társulásai által hozott döntés az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom hatálya alá tartozik‑e, vagy azt kell bizonyítani, hogy annak célja a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása, vagy azt, hogy e döntés ilyen hatással jár. Ami a versenyellenes cél fennállását illeti, amellyel kapcsolatban emlékeztet arra, hogy az kizárólag a vállalkozások közötti egyeztetés bizonyos olyan típusaira utal, amelyek a verseny tekintetében elegendő károssági fokot mutatnak, a Bíróság megállapítja, hogy vállalkozások összejátszásra irányuló magatartása állhat például a verseny azon alapvető paraméterének korlátozásából vagy ellenőrzéséből, amit bizonyos ágazatokban vagy bizonyos piacokon a magasan képzett munkavállalók felvétele, így például a hivatásos labdarúgó‑ágazatában a már képzett játékosok leszerződtetése jelenthet.
A jelen ügyben az RSTJ szóban forgó szabályainak együttes értelmezéséből kitűnik egyrészt, hogy e szabályok anyagi jogi szempontból általános jelleggel és drasztikusan korlátozzák azt a versenyt, amely e szabályok hiányában lehetőséget biztosítana arra, hogy egy adott klub által már leszerződtetett játékos leigazolásáért a valamely tagállamban letelepedett valamennyi hivatásos labdarúgóklub álljon szemben a valamely másik tagállamban letelepedett valamennyi hivatásos labdarúgóklubbal. Másrészt a klubok közötti, a már leszerződtetett játékosok egyoldalú leigazolásán keresztül megvalósuló határokon átnyúló verseny e korlátozása az Unió egész területére kiterjed, és állandó jellegű, mivel minden olyan munkaszerződés teljes időtartamát lefedi, amelyet egy játékos valamely klubbal egymást követően, majd valamely másik klubba történő, tárgyalásos átigazolás esetén ez utóbbi klubbal köthet.
Kétségtelen, hogy mivel az Unióban a hivatásos labdarúgóversenyek lebonyolítása az e csapatok közötti összecsapásokra és az említett csapatok fokozatos kiesésére épül, és ebből következően alapvetően a sportteljesítményen alapul, az olyan szövetség, mint a FIFA, jogszerűen törekedhet arra, hogy stabilitást biztosítson a játékosállomány összetétele tekintetében, amely bázisául szolgál az e klubok által egy adott szezonban szerepeltetett csapatok számára. Ugyanakkor a labdarúgás sajátosságai és azon piac működésének tényleges feltételei, amelynek a klubok közötti hivatásos labdarúgóversenyek minősülnek, nem vezethetnek annak elfogadásához, hogy az Unió egész területén általános, drasztikus és állandó jelleggel korlátozzanak, sőt akadályozzanak minden arra irányuló lehetőséget, hogy a klubok határokon átnyúló versenyt folytassanak azáltal, hogy valamely másik tagállamban székhellyel rendelkező klub által már leszerződtetett játékosokat vagy az ilyen klubbal fennálló munkaszerződést állítólag alapos ok nélkül megszüntető játékosokat igazoljanak le egyoldalúan. Végeredményben az ilyen szabályok, még ha azokra úgy is hivatkoznak, mint amelyek a jelentősebb pénzügyi eszközökkel rendelkező klubok által a játékosok átcsábítására irányulóan folytatott gyakorlatok megelőzésére irányulnak, azok a már leszerződtetett játékosok egyoldalú leigazolásának olyan általános, abszolút és állandó tilalmához hasonlíthatók, amely vállalkozások társulása által hozott döntéssel kerül előírásra valamennyi vállalkozás – vagyis a hivatásos labdarúgóklubok – tekintetében, és amely valamennyi munkavállalót – vagyis e játékosokat – sújtja. E szabályok erre tekintettel nyilvánvalóan korlátozzák a versenyt, amelyet e klubok ezen szabályok hiányában folytathatnának.
Így az alapügyben szóban forgó szabályok jellegüknél fogva jelentős károssági fokot mutatnak azon verseny tekintetében, amelyet a hivatásos labdarúgóklubok egymással folytathatnak. E körülmények között úgy kell tekinteni, hogy e szabályok célja ezen versenynek az Unió egész területén való korlátozása, sőt megakadályozása. Következésképpen annak hatásait nem szükséges megvizsgálni.
Végül azon feltételek pontosításával, amelyek között a versenyellenes célú magatartás az EUMSZ 101. cikk (3) bekezdésében előírt mentességben részesülhet, a Bíróság rámutat arra, hogy annak megállapítása érdekében, hogy a jelen ügyben teljesül‑e a szóban forgó magatartás nélkülözhetetlen vagy szükséges jellegére vonatkozó feltétel, a kérdést előterjesztő bíróságnak figyelembe kell vennie azt a körülményt, hogy az RSTJ érintett szabályait olyan elemek együttes alkalmazása jellemzi, amelyek jelentős számban diszkrecionális vagy aránytalan jellegűek. Azt a körülményt is figyelembe kell vennie, hogy e szabályok azon határokon átnyúló verseny általános, drasztikus és állandó korlátozását írják elő, amelyet a hivatásos labdarúgóklubok a magasan képzett játékosok egyoldalú leszerződtetése révén egymással folytathatnak. E két körülmény ugyanis önmagában véve prima facie kizárja, hogy e szabályokat úgy lehessen tekinteni, mint amelyek elengedhetetlenek vagy szükségesek a hatékonyságjavulás lehetővé tételéhez, még akkor sem, ha e hatékonyságjavulás megállapításra került.
Következésképpen a Bíróság kimondja, hogy az EUMSZ 101. cikk értelmében az RSTJ fent hivatkozott szabályai vállalkozások társulása által hozott olyan döntésnek minősülnek, amely nem megengedett, és amely csak akkor részesülhet mentességben, ha hitelt érdemlő érvek és bizonyítékok alapján bizonyítást nyer, hogy az e célból megkövetelt valamennyi feltétel teljesül.
(
1
)	Lásd: 2023. december 21‑iRoyal Antwerp Football Club ítélet (C‑680/21, EU:C:2023:1010); 2023. december 21‑iEuropean Superleague Company ítélet (C‑333/21, EU:C:2023:1011); 2023. december 21‑iInternational Skating Union kontra Bizottság ítélet (C‑124/21 P, EU:C:2023:1012).
(
2
)	Az EUMSZ 45. és EUMSZ 101. cikk.
(
3
)	Lásd az RSTJ 17. cikkének (1) és (2) bekezdését.
(
4
)	Lásd az RSTJ 17. cikkének (4) bekezdését.
(
5
)	Mivel a játékosnak az új klubnál történő nyilvántartásba vételéhez szükség van az átigazolásról szóló nemzetközi tanúsítványra, következésképpen e játékos ezen új klub színeiben nem vehet részt labdarúgóversenyeken. Lásd az RSTJ 9. cikkének (1) bekezdését és 3. mellékletének 8.2.7 cikkét.