62023CJ0256
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
z dne 5. septembra 2024 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Člen 299 PDEU – Uredba (ES) št. 1907/2006 – Registracija, evalvacija, avtorizacija in omejevanje kemikalij (REACH) – Člen 94(1) – Uredba (ES) št. 340/2008 – Člen 11(3), drugi pododstavek, in člen 13(4), tretji pododstavek – Pristojbine in takse, ki jih je treba plačati Evropski agenciji za kemikalije (ECHA) – Pristojbina za registracijo snovi – Znižanja, odobrena za mala in srednja podjetja (MSP) – Preverjanje agencije ECHA glede izjave o velikosti zadevnega podjetja – Opustitev predložitve nekaterih informacij v določenem roku – Odločba agencije ECHA, s katero se zahteva plačilo polne zadevne pristojbine in s katero je naložena upravna taksa – Izvršba – Možnost agencije ECHA, da vloži tožbo pri nacionalnem sodišču, da bi dosegla plačilo te upravne takse“
V združenih zadevah C‑256/23 in C‑290/23,
katerih predmet sta predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki sta ju vložili Bayerisches Verwaltungsgericht Regensburg (bavarsko upravno sodišče v Regensburgu, Nemčija) (C‑256/23) in Oberverwaltungsgericht des Landes Sachsen-Anhalt (višje upravno sodišče dežele Saška-Anhalt, Nemčija) (C‑290/23) z odločbama z dne 11. in 6. aprila 2023, ki sta na Sodišče prispeli 20. aprila 2023 in 8. maja 2023, v postopkih
Evropska agencija za kemikalije (ECHA)
proti
Hallertauer Hopfenveredelungsges. m.b.H.,
ob udeležbi
Regierung von Niederbayern (C‑256/23)
in
Evropske agencije za kemikalije (ECHA)
proti
B. GmbH (C‑290/23),
SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi A. Prechal (poročevalka), predsednica senata, F. Biltgen, N. Wahl, J. Passer, sodniki, in M. L. Arastey Sahún, sodnica,
generalna pravobranilka: T. Ćapeta,
sodna tajnica: S. Spyropoulos, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 20. marca 2024,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Evropsko agencijo za kemikalije (ECHA) F. Becker in M. Heikkilä, agenta, skupaj s H. Tammertom, Rechtsanwalt,
–
za Hallertauer Hopfenveredelungsges. m.b.H. K. Lüdtke, Rechtsanwältin,
–
za grško vlado V. Baroutas in M. Tassopoulou, agenta,
–
za poljsko vlado B. Majczyna, agent,
–
za Evropsko komisijo F. Erlbacher, J. Flett, P. Ortega Sánchez de Lerín in S. Romoli, agenti,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 6. junija 2024
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 299 PDEU, člena 94(1) Uredbe (ES) št. 1907/2006 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH), o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije ter spremembi Direktive 1999/45/ES ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES (UL 2006, L 396, str. 1, in popravek v UL 2007, L 136, str. 3), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1272/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 (UL 2008, L 353, str. 1) (v nadaljevanju: Uredba REACH), ter člena 13(4), tretji pododstavek, Uredbe Komisije (ES) št. 340/2008 z dne 16. aprila 2008 o pristojbinah in taksah, plačljivih Evropski agenciji za kemikalije na podlagi Uredbe (ES) št. 1907/2006 (UL 2008, L 107, str. 6).
2
Ta predloga sta bila vložena v okviru sporov med Evropsko agencijo za kemikalije (ECHA) in družbo Hallertauer Hopfenveredelungsges. m.b.H. (v nadaljevanju: Hallertauer) v zadevi C‑256/23 ter med agencijo ECHA in družbo B. GmbH v zadevi C‑290/23 v zvezi z izterjavo – s strani agencije ECHA – upravne takse, ki bi jo morali ti družbi plačati, potem ko sta pri tej agenciji Evropske unije vložili zahtevo za registracijo kemikalije podlagi Uredbe REACH, ker je bilo v odločbi, ki jo je sprejela navedena agencija Unije, ugotovljeno, da ti družbi nista upravičeni do znižane pristojbine za mala in srednja podjetja (MSP), ki sta jo zahtevali ob vložitvi zahteve.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba REACH
3
V skladu s členom 6(1) Uredbe REACH morajo proizvajalci in uvozniki, ki proizvajajo ali uvažajo kemikalije v količini, ki znaša eno tono ali več na leto, pri agenciji ECHA predložiti registracijo za te snovi. Člen 6(4) navedene uredbe določa, da je treba pristojbino, ki se zahteva v skladu z naslovom IX te uredbe, plačati ob predložitvi registracije.
4
Člen 20(2) in (5) te uredbe določa:
„2.   [Agencija ECHA] preveri popolnost posameznih registracij, da preveri, ali so bili predloženi vsi sestavni deli […] ter ali je bila plačana pristojbina za registracijo iz člena 6(4) […]. Pregled popolnosti ne vključuje ocene kakovosti ali ustreznosti predloženih podatkov ali dokazil.
[Agencija ECHA] preveri popolnost v treh tednih po datumu predložitve […]
Če je registracija nepopolna, [agencija ECHA] pred potekom roka treh tednov […] iz drugega pododstavka obvesti registracijskega zavezanca o nadaljnjih informacijah, ki so potrebne za popolno registracijo, ter za to določi razumen rok. Registracijski zavezanec svojo registracijo dopolni in jo v predpisanem roku predloži [agenciji ECHA]. [Agencija ECHA] registracijskemu zavezancu potrdi datum predložitve dodatnih informacij. [Agencija ECHA] opravi dodatni pregled popolnosti in pri tem upošteva predložene dodatne informacije.
[Agencija ECHA] registracijo zavrne, če je registracijski zavezanec ne dopolni v predpisanem roku. Pristojbina za registracijo se v takšnih primerih ne povrne.
[…]
5.   Proti odločitvam [agencije ECHA] iz odstavka 2 tega člena se lahko vloži pritožba v skladu s členi 91, 92 in 93.“
5
Člen 74 navedene uredbe, naslovljen „Pristojbine in takse“, ki je pod naslovom IX te uredbe, določa:
„1.   Pristojbine, ki se zahtevajo v skladu s členi 6(4) […] so podrobno navedene v uredbi [Evropske k]omisije, sprejeti v skladu s postopkom iz člena 133(3) do 1. junija 2008.
[…]
3.   Pri sestavi in znesku pristojbin iz odstavka 1 se upošteva delo, ki ga morata opraviti [agencija ECHA] in pristojni organ za izvedbo te uredbe, določita pa se v taki višini, da z njimi povezani prihodki, v kombinaciji z drugimi viri prihodkov [agencije ECHA] v skladu s členom 96(1), zadostujejo za pokritje stroškov opravljenih storitev. […]
[…]
V vseh primerih se za MSP določi zmanjšana pristojbina.
[…]
4.   V Uredbi iz odstavka 1 so podrobno navedene okoliščine, v katerih se bo delež pristojbin prenesel na ustrezen pristojni organ države članice.
5.   [Agencija ECHA] lahko zahteva tudi takse za druge storitve, ki jih zagotavlja.“
6
Členi od 91 do 93 Uredbe REACH se nanašajo na pritožbe, vložene zoper odločitve agencije ECHA pri komisiji za pritožbe te agencije, kot so odločitve o zavrnitvi registracije iz člena 20(2) te uredbe.
7
Člen 94 Uredbe REACH, naslovljen „Tožbe pred [Splošnim sodiščem] in Sodiščem“, v odstavku 1 določa:
„Na [Splošnem sodišču] ali na Sodišču se lahko v skladu s členom [263 PDEU] vloži tožba, s katero se izpodbija odločitev, ki jo je sprejela komisija za pritožbe oziroma [agencija ECHA] v primeru odločitev, zoper katere se ni mogoče pritožiti pri komisiji za pritožbe.“
Uredba št. 340/2008
8
Člen 3 Uredbe št. 340/2008, naslovljen „Pristojbine za registracije, predložene po členih 6, 7 ali 11 Uredbe [REACH]“, določa:
„1.   [Agencija ECHA] zaračuna pristojbino, kakor je določeno v odstavkih 2, 3 in 4 tega člena, za kakršno koli registracijo snovi v skladu s členi 6, 7 ali 11 Uredbe [REACH].
[…]
4.   Kadar je registracijski zavezanec MSP, [agencija ECHA] zaračuna znižano pristojbino […]
[…]
6.   Kadar plačilo ni izvedeno pred potekom roka iz odstavka 5, [agencija ECHA] določi drugi rok za plačilo. Kadar plačilo ni izvedeno pred potekom drugega roka, se registracija zavrne.
[…]“
9
Člen 11 te uredbe, naslovljen „Druge takse“, določa:
„1.   Taksa se lahko zaračuna za upravne in tehnične storitve, ki jih na zahtevo stranke zagotavlja [agencija ECHA], in jih ne krije druga pristojbina ali taksa, predvidena v tej uredbi. Pri stopnji takse se upošteva delovno obremenitev.
[…]
2.   Takse za upravne storitve se plačajo v 30 koledarskih dneh od datuma, ko [agencija ECHA] pošlje obvestilo o računu.
3.   Kadar plačilo ni izvedeno pred potekom roka iz odstavka 2, [agencija ECHA] določi drugi rok za plačilo.
Kadar plačilo ni izvedeno pred potekom drugega roka, [agencija ECHA] registracijo zavrne.
[…]
5.   Upravni odbor [agencije ECHA] sestavi razvrstitev storitev in taks in jo sprejme po prejemu ugodnega mnenja Komisije.“
10
Člen 13 navedene uredbe, naslovljen „Znižanja in opustitve pristojbine“, določa:
„1.   Fizična ali pravna oseba, ki trdi, da je upravičena do znižane pristojbine ali takse iz členov 3 do 10, [agencija ECHA] o tem obvesti ob predložitvi registracije, posodobljene registracije, zahteve, prijave, vloge, ocene o preverjanju ali pritožbe, za katere je treba plačati pristojbino.
[…]
3.   [Agencija ECHA] lahko kadar koli zahteva dokaz, da so izpolnjeni pogoji za znižanje pristojbin ali taks ali za opustitev plačila pristojbine.
4.   Kadar fizična ali pravna oseba, ki trdi, da je upravičena do znižanja ali opustitve pristojbine, ne more dokazati, da ima pravico do takšnega znižanja ali opustitve, [agencija ECHA] zaračuna polno pristojbino ali takso in tudi upravno takso.
Kadar je oseba, ki je trdila, da je upravičena do znižanja, že plačala znižano pristojbino ali takso, vendar ne more dokazati, da ima pravico do takšnega znižanja, [agencija ECHA] zaračuna preostanek do polne pristojbine ali takse in tudi upravno takso.
Odstavki 2, 3 in 5 člena 11 se uporabljajo smiselno.“
Nemško pravo
11
Člen 40(1) Verwaltungsgerichtsordnung (zakonik o upravnem postopku) z dne 21. januarja 1960 (BGBl. 1960 I, str. 17) v različici, objavljeni 19. marca 1991 (BGBl. 1991 I, str. 686), kakor je bil nazadnje spremenjen s členom 1 Gesetz zur Beschleunigung von verwaltungsgerichtlichen Verfahren im Infrastrukturbereich (zakon o pospešitvi upravnih postopkov na področju infrastrukture) z dne 14. marca 2023 (BGBl. 2023 I, št. 71) (v nadaljevanju: VwGO), določa:
„Postopek pred upravnimi sodišči je mogoč glede vseh javnopravnih sporov, razen ustavnopravnih, če z zveznim zakonom ni izrecno določena pristojnost drugega sodišča, za javnopravne spore s področja deželne zakonodaje pa je lahko določena pristojnost drugega sodišča tudi z deželnim zakonom.“
12
Člen 167 VwGO v odstavku 1 določa:
„Če ta zakon ne določa drugače, se za izvršbo smiselno uporablja osma knjiga Zivilprozeßordnung (zakonik o civilnem postopku, v nadaljevanju: ZPO). Izvršilno sodišče je sodišče prve stopnje.“
13
Člen 753 ZPO v različici, objavljeni 5. decembra 2005 (BGBl. 2005 I, str. 3202), kakor je bil nazadnje spremenjen s členom 19 Gesetz zur Umsetzung der Umwandlungsrichtlinie und zur Änderung weiterer Gesetze (zakon o prenosu direktive o preoblikovanju podjetij in spremembi drugih zakonov) z dne 22. februarja 2023 (BGBl. 2023 I, št. 51) v odstavku 1 določa:
„Izvršbo, razen če je zaupana sodiščem, opravljajo sodni izvršitelji, ki jo izvajajo po nalogu upnika.“
14
Člen 764 ZPO določa:
„1.   Za izvršilna dejanja, zaupana sodiščem, in sodelovanje pri njih, je pristojno zadevno Amtsgericht (okrajno sodišče, Nemčija) kot izvršilno sodišče.
2.   Za izvršilno sodišče se šteje Amtsgericht (okrajno sodišče), na območju katerega se je ali se bo opravljal izvršilni postopek, razen če zakon ne določa drugače.
3.   Izvršilno sodišče odloča s sklepi.“
Spora o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Zadeva C‑256/23
15
Družba Hallertauer je 16. novembra 2010 pri agenciji ECHA vložila zahtevo za registracijo kemikalije, pri čemer se je sklicevala na status MSP, natančneje, na status „mikropodjetja“ v smislu Priporočila Komisije 2003/361/ES z dne 6. maja 2003 o opredelitvi mikro, malih in srednjih podjetij (UL 2003, L 124, str. 36), da bi bila lahko upravičena do znižane pristojbine za registracijo.
16
Agencija ECHA je leta 2013 preverila informacije v zvezi z velikostjo zadevnega podjetja, ki jih je predložila ta družba. V tem okviru jo je z dopisom z dne 31. maja 2013 obvestila, da je treba za upravičenost MSP do znižanja taks in pristojbin predložiti dokaze o velikosti zadevnega podjetja in da bo, če ti dokazi ne bodo predloženi v določenem roku, vsako znižanje izključeno.
17
Agencija ECHA je 20. novembra 2013 sprejela Odločbo SME(2013) 4439 (v nadaljevanju: odločba agencije ECHA iz postopka v glavni stvari v zadevi C‑256/23) in jo vročila družbi Hallertauer. Agencija ECHA je v tej odločbi ugotovila, da ta družba ne more zahtevati znižanja taks in pristojbin, ker ni predložila dokazov o tem, da je „mikropodjetje“, in da ji je zato treba zaračunati upravne takse in pristojbine v znesku 9950 EUR. Navedena odločba je vsebovala pravni pouk, v skladu s katerim je lahko ista družba v dveh mesecih od prejema iste odločbe zoper to vložila tožbo pri Splošnem sodišču.
18
Agencija ECHA je z dopisom z dne 22. novembra 2013 družbi Hallertauer poslala račun za plačilo teh upravnih taks, ki je zapadel 22. decembra 2013.
19
Agencija ECHA je 22. decembra 2013 družbi Hallertauer poslala opomin, v katerem je za datum zapadlosti tega računa določila 20. februar 2014.
20
Družba Hallertauer navedenih upravnih taks ni plačala niti ni v predpisanem roku pri Splošnem sodišču vložila tožbe za razglasitev ničnosti odločbe agencije ECHA iz postopka v glavni stvari v zadevi C‑256/23.
21
Agencija ECHA je 15. maja 2019 pri Bayerisches Verwaltungsgericht Regensburg (bavarsko upravno sodišče v Regensburgu, Nemčija), ki je predložitveno sodišče v zadevi C‑256/23, vložila tožbo, s katero je predlagala, naj se družbi Hallertauer naloži plačilo 9950 EUR, kot je določeno v odločbi agencije ECHA iz postopka v glavni stvari v zadevi C‑256/23.
22
Navedeno sodišče se na prvem mestu sprašuje, ali so sodišča držav članic pristojna za odločanje o tožbi agencije Unije, kot je agencija ECHA, za izvršitev denarne obveznosti, naložene z odločbo, ki je ni več mogoče izpodbijati pred sodiščem Unije, kot je odločba agencije ECHA iz postopka v glavni stvari v zadevi C‑256/23.
23
Isto sodišče ugotavlja, da lahko sodišče v nemškem pravu odloča o utemeljenosti tožbe le, če je med drugim preverilo, ali ta tožba spada v okvir njegovega pravnega reda. V zvezi z upravno sodno pristojnostjo predložitvenega sodišča naj bi se postavljalo vprašanje, ali se tožba, vložena v postopku v glavni stvari v zadevi C‑256/23, nanaša na „neustavni spor javnega prava“ v smislu člena 40(1), prvi stavek, VwGO, o katerem odločajo upravna sodišča.
24
Vendar naj bi pristojnost nemških upravnih sodišč za odločanje v izvršilnem postopku, kakršen je ta v postopku v glavni stvari v zadevi C‑256/23, katerega predmet ni pridobitev meritorne odločbe o terjatvi, urejal le člen 167 VwGO, ki naj bi kot lex specialis prevladal nad splošnim pravilom iz člena 40(1), prvi stavek, VwGO. Ta člen 167 pa naj bi predpostavljal, da izvršilni naslov izhaja iz sodnega postopka, ta pogoj pa naj v sporu o glavni stvari v zadevi C‑256/23 ne bi bil izpolnjen.
25
Tako naj bi se postavljalo vprašanje, ali tožba, vložena v tem sporu, spada v posebno pristojnost sodišča Unije, določeno v členu 94(1) Uredbe REACH, tako da naj ne bi bila v pristojnosti sodišč držav članic.
26
Predložitveno sodišče priznava, da se strinja s trditvijo tožene stranke iz postopka v glavni stvari, in sicer, da je treba to določbo razlagati tako, da je sodišče Unije pristojno za odločanje o tožbi za izvršitev akta prava Unije.
27
Najprej, razlikovanje med, na eni strani, določanjem pristojbin ali upravnih taks in, na drugi strani, njihovim pobiranjem naj bi bilo namreč umetno in malo verjetno, saj naj bi bil namen navedene določbe celovit nadzor nad upravnim ukrepanjem tožeče stranke iz postopka v glavni stvari kot agencije Unije.
28
Dalje, primer, kakršen je ta v postopku v glavni stvari v zadevi C‑256/23, naj bi pomenil neposredno izvajanje prava Unije s strani agencije Unije s sprejetjem odločbe o naložitvi denarnih obveznosti. Nemška sodišča pa naj bi bila pristojna le v primeru posrednega izvajanja prava Unije, ki vključuje oblastveni akt zadevnih nacionalnih organov. Zato bi bilo primerno, da odločitve, ki jih v okviru izvajanja prerogativ javne oblasti sprejme agencija Unije, v celoti preizkusita sodišči Unije.
29
Nazadnje, da bi se zagotovila enotna uporaba prava v Uniji, bi moralo biti sodišču Unije omogočeno, da preveri ne le odložitev izvršitve akta Unije, kot to določa člen 299, četrti pododstavek, PDEU, ampak ob upoštevanju člena 299, četrti pododstavek, drugi stavek, PDEU, tudi celotni postopek za izvršitev takega akta.
30
Če bi Sodišče razsodilo, da se člen 94(1) Uredbe REACH ne uporablja za zahtevek za izterjavo, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, se predložitveno sodišče na drugem mestu sprašuje, ali je odločba agencije ECHA iz postopka v glavni stvari v zadevi C‑256/23 izvršilni naslov v smislu člena 299, prvi odstavek, PDEU.
31
V zvezi s tem predložitveno sodišče meni, da ob upoštevanju sistemske umestitve člena 299, prvi odstavek, v Pogodbi DEU ter njegovega predmeta in namena ni izključeno, da je treba ta člen razlagati široko, tako da zajema tudi akte, ki vsebujejo denarne obveznosti in ki jih sprejmejo agencije Unije, kot je agencija ECHA.
32
Taka razlaga naj bi bila poleg tega potrjena z dejstvom, da niti Uredba REACH niti Uredba št. 340/2008 ne vsebujeta posebnih pravil v zvezi z izvršbo. Ker pa je agencija ECHA pristojna za pobiranje taks, pristojbin in upravnih taks, bi morala imeti zagotovljena sredstva, potrebna za izvrševanje odločitev o naložitvi teh taks in pristojbin.
33
Na tretjem mestu, če bi Sodišče razsodilo, da odločba agencije ECHA iz postopka v glavni stvari v zadevi C‑256/23 spada na področje uporabe člena 299 PDEU, kot je opredeljeno v prvem odstavku tega člena, želi predložitveno sodišče izvedeti, ali je treba napotitev na pravila civilnega postopka, ki veljajo v državi, na ozemlju katere se opravi izvršba, kot je določeno v drugem odstavku tega člena 299, razumeti kot „celovito napotitev“, ki zajema pravila o pristojnosti pristojnega izvršilnega organa.
34
V teh okoliščinah je Bayerisches Verwaltungsgericht Regensburg (bavarsko upravno sodišče v Regensburgu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 94(1) Uredbe [REACH], v skladu s katerim se lahko na [Splošnem sodišču] vloži tožba, s katero se izpodbija odločitev [agencije ECHA], razlagati tako, da se lahko s tožbo izpodbija tudi izvršljivost odločb [agencije ECHA]?
2.
Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: Ali je treba člen 299, prvi odstavek, PDEU razlagati tako, da se ne uporablja le za akte, ki jih sprejmejo Svet [Evropske unije], Komisija ali Evropska centralna banka [(ECB)], temveč tudi za odločitve [agencije ECHA], s katerimi je bila naložena upravna taksa?
3.
Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen: Ali je treba člen 299, drugi odstavek, PDEU razlagati tako, da se napotitev na pravila civilnega postopka, ki veljajo v državni članici, ne nanaša le na postopkovna pravila, ampak tudi na pravila o pristojnosti?“
Zadeva C‑290/23
35
Družba B. je leta 2010 vložila registracijsko dokumentacijo na podlagi Uredbe REACH, v kateri je navedla, da je srednje veliko podjetje v smislu Priporočila 2003/361.
36
Ker ta družba ni predložila potrebnih dokazov v za to določenih rokih, je agencija ECHA 9. avgusta 2016 sprejela Odločbo SME(2016) 3729 (v nadaljevanju: odločba agencije ECHA iz postopka v glavni stvari v zadevi C‑290/23).
37
Agencija ECHA je v tej odločbi ugotovila, da družba B. ni upravičena do znižane pristojbine, ki je med drugim določena za srednje velika podjetja in da je torej na podlagi člena 13(4) Uredbe št. 340/2008 dolžna plačati razliko med že plačano pristojbino in pristojbino, ki jo morajo plačati velika podjetja, ter zato upravno takso v skupnem znesku 17.437 EUR. V navedeni odločbi je bil pravni pouk, v katerem je bilo navedeno, da je mogoče v skladu s členom 94(1) Uredbe REACH v povezavi s členom 263 PDEU vložiti tožbo pri Splošnem sodišču v dveh mesecih od prejema iste odločbe, da bi se preučila njena zakonitost.
38
Družba B. zoper odločbo agencije ECHA iz postopka v glavni stvari v zadevi C‑290/23 ni vložila tožbe pri Splošnem sodišču v predpisanem roku niti ni plačala zneska, zahtevanega v tej odločbi, kljub več opominom, ki ji jih je poslala agencija ECHA.
39
Agencija ECHA je pri Verwaltungsgericht Halle (upravno sodišče v Halleju, Nemčija) vložila tožbo, s katero je predlagala, naj se družbi B. naloži plačilo zneska 17.437 EUR, določenega v odločbi agencije ECHA iz postopka v glavni stvari v zadevi C‑290/23.
40
To sodišče je to tožbo zavrglo kot nedopustno v bistvu z obrazložitvijo, da v nasprotju s tem, kar je trdila agencija ECHA, ni bilo upravnega pravnega sredstva v skladu s členom 40 VwGO.
41
Oberverwaltungsgericht des Landes Sachsen-Anhalt (višje upravno sodišče dežele Saška-Anhalt, Nemčija), ki je predložitveno sodišče v zadevi C‑290/23 in pri katerem je bila vložena pritožba zoper sodbo Verwaltungsgericht Halle (upravno sodišče v Halleju), meni, na prvem mestu, da v nasprotju s tem, kar je navedeno v navedeni sodbi, tožbe ni mogoče zavreči kot nedopustne z obrazložitvijo, da upravno pravno sredstvo iz člena 40(1) VwGO ni na voljo, če ni pravnega akta, ki bi ga sprejel nemški javni organ.
42
Ker sodišči Unije nista pristojni za odločanje o tožbah za izvršitev javnopravne terjatve agencije Unije v skladu s členom 256 in naslednjimi PDEU, naj bi bila za obravnavanje teh tožb na podlagi člena 274 PDEU pristojna nacionalna sodišča.
43
Člen 94(1) Uredbe REACH naj ne bi določal pristojnosti sodišča Unije za odločanje o takih tožbah, saj se v skladu z njegovim besedilom ta določba uporablja le, če je to sodišče pristojno v skladu s členom 263 PDEU. To pa naj ne bi veljalo za te tožbe, saj se nanašajo na izvršbo denarnih obveznosti, in ne na razglasitev ničnosti akta Unije.
44
Na drugem mestu naj bi se postavljalo vprašanje, ali je odločba agencije ECHA iz postopka v glavni stvari v zadevi C‑290/23, s katero je bila naložena upravna taksa v skladu s členom 13(4) Uredbe št. 340/2008, izvršilni naslov. Tako bi bilo, če bi ta odločba spadala na področje uporabe člena 299 PDEU, kot je opredeljeno v prvem odstavku tega člena.
45
Predložitveno sodišče v zvezi s tem meni, da obstaja dvom o uporabi člena 299 PDEU za odločbo, kakršna je odločba agencije ECHA iz postopka v glavni stvari v zadevi C‑290/23.
46
Na tretjem in zadnjem mestu, če bi se ugotovilo, da odločba agencije ECHA iz postopka v glavni stvari v zadevi C‑290/23 ne spada na področje uporabe člena 299 PDEU, se predložitveno sodišče sprašuje, ali je treba določbe člena 13(4), tretji pododstavek, Uredbe št. 340/2008 v povezavi s členom 11(3), drugi pododstavek, te uredbe razlagati tako, da je treba tožbo agencije ECHA za izpolnitev obveznosti plačila upravne takse izključiti.
47
Po mnenju tega sodišča bi bilo te določbe Uredbe št. 340/2008 skupaj mogoče razlagati tako, da bi bila v primeru neplačila taks, pristojbin ali upravnih taks pred iztekom drugega roka, ki ga določi agencija ECHA, edina posledica, določena s to uredbo, zavrnitev zahteve za registracijo zadevne kemikalije in da je ta zakonodajalec tako želel izključiti tožbo za izvršitev odločbe o naložitvi upravne takse pred nacionalnimi sodišči.
48
V teh okoliščinah je Oberverwaltungsgericht des Landes Sachsen-Anhalt (višje upravno sodišče dežele Saška-Anhalt) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali je treba člen 299, prvi odstavek, prvi del stavka, [PDEU] razlagati tako, da se ga uporablja izključno za odločbe, ki so jih sprejeli Svet, Komisija ali [ECB], ali pa velja tudi za odločbe [agencije ECHA], s katerimi je bilo, v skladu s členom 13(4) [Uredbe 340/2008], zahtevano plačilo upravne takse?
2.
Če odločba [agencije ECHA] o takšni upravni taksi ni izvršilni naslov [v smislu člena 299, prvi odstavek, PDEU]:
Ali je treba člen 13(4), tretji pododstavek, v povezavi s členom 11(3), drugi pododstavek, Uredbe [340/2008] razlagati tako, da naj dajatvena tožba zaradi plačila upravne takse ne bo dovoljena?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo vprašanje v zadevi C‑256/23
49
S prvim vprašanjem v zadevi C‑256/23, ki ga je treba preučiti najprej, predložitveno sodišče v tej zadevi v bistvu sprašuje, ali je treba člen 94(1) Uredbe REACH razlagati tako, da lahko agencija ECHA pri sodišču Unije vloži pravno sredstvo za izpolnitev denarne obveznosti, ki je osebi naložena z odločbo, ki jo je sprejela ta agencija.
50
Ker v skladu s členi od 91 do 93 Uredbe REACH ne obstaja pravica do pritožbe pri komisiji za pritožbe pri agenciji ECHA v zvezi z izpodbijanjem odločb te agencije o določitvi denarnih obveznosti, povezanih z registracijo kemikalije, to vprašanje narekuje preučitev, ali tožba za izpolnitev denarne obveznosti, kakršna je ta v postopku v glavni stvari v zadevi C‑256/23, pomeni izpodbijanje „odločitve agencije ECHA“ v smislu člena 94(1) te uredbe, o katerem lahko sodišče Unije odloča v skladu s členom 263 PDEU.
51
V zvezi s tem je treba najprej ugotoviti, da je člen 94(1) Uredbe REACH v delu, v katerem izrecno napotuje na pristojnost, ki je sodišču Unije podeljena s členom 263 PDEU, deklaratoren in ne more razširiti te pristojnosti.
52
V tem okviru je treba spomniti, da je ničnostno tožbo na podlagi člena 263 PDEU na splošno mogoče vložiti zoper vse akte, ki jih sprejmejo institucije Unije, ne glede na njihovo naravo ali obliko, katerih namen je ustvariti zavezujoče pravne učinke, ki lahko posežejo v interese tožeče stranke tako, da bistveno spremenijo njen pravni položaj (sodba z dne 16. julija 2020, ADR Center/Komisija, C‑584/17 P, EU:C:2020:576, točka 62 in navedena sodna praksa).
53
Sodna pristojnost iz člena 263 PDEU se nanaša zlasti na nadzor sodišča Unije nad „zakonitostjo“„aktov organov, uradov ali agencij Unije s pravnim učinkom za tretje osebe“.
54
Natančneje, fizična ali pravna oseba lahko na podlagi člena 263 PDEU vloži tožbo za razglasitev ničnosti odločbe agencije ECHA, s katero ji je bila naložena denarna obveznost v povezavi z njeno zahtevo za registracijo kemikalije na podlagi Uredbe REACH, ker je taka odločitev akt, ki ima pravne učinke za tretje osebe, in je taka oseba naslovnica te odločitve.
55
V obravnavanem primeru ni sporno, da so bile zadevne družbe v odločbah agencije ECHA iz postopka v glavni stvari izrecno opozorjene na pravico do vložitve tožbe pri Splošnem sodišču zoper odločbo, ki je bila naslovljena nanje, da pa te pravice do tožbe niso uveljavljale v roku dveh mesecev iz člena 263, šesti odstavek, PDEU.
56
Poleg tega člen 263, peti odstavek, PDEU sicer določa, da se v aktih o ustanovitvi organov, uradov in agencij Unije lahko določijo „posebni pogoji in podrobnosti“ glede tožb fizičnih ali pravnih oseb zoper akte teh organov, uradov in agencij, ki imajo zanje pravni učinek.
57
Vendar ostaja dejstvo, prvič, da se zadeva C‑256/23 nanaša na tožbo, ki jo agencija Unije vloži proti pravni osebi, in drugič, da zakonodajalec Unije na tej podlagi nikakor ne more razširiti pristojnosti iz člena 263 PDEU, da bi vanjo vključil preučitev tožb za izpolnitev denarnih obveznosti, naloženih s takimi akti organov, uradov in agencij, ker naj ta zakonodajalec s tem ne bi določil „posebnih pogojev in podrobnosti“ v zvezi s pravnimi sredstvi iz te določbe, temveč bi ustvaril novo pravno sredstvo, ki s Pogodbo DEU ni določeno.
58
Če bi se namreč sodišče Unije izreklo za pristojno za odločanje o ukrepih organov, uradov in agencij Unije za izpolnitev denarnih obveznosti, bi svojo sodno pristojnost lahko razširilo prek meja, določenih v členu 274 PDEU, ki nacionalnim sodiščem podeljuje splošno pristojnost za odločanje o sporih, v katerih je ena od strank Unija (glej po analogiji sodbo z dne 16. julija 2020, ADR Center/Komisija, C‑584/17 P, EU:C:2020:576, točka 64 in navedena sodna praksa).
59
Prav tako zakonodajalec Unije s sprejetjem akta sekundarne zakonodaje ne more ustvariti pravnega sredstva, ki ni določeno s Pogodbo DEU, saj je bil s to pogodbo vzpostavljen celovit sistem pravnih sredstev in postopkov, namenjenih zagotavljanju nadzora nad zakonitostjo aktov institucij, ki je zaupan sodišču Unije (sodba z dne 25. julija 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Svet, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, točka 40).
60
Zato razširitev pristojnosti iz člena 263 PDEU, da se vanjo vključi preučitev tožb za izpolnitev denarnih obveznosti, ne bi bila združljiva s temeljno značilnostjo tožbe iz tega člena, in sicer da gre za ničnostno tožbo, s katero se izpodbija zakonitost zadevnega akta, in bi bila torej v nasprotju s primarnim pravom Unije.
61
Ker v teh okoliščinah sodišče Unije ni pristojno za odločanje o tožbi agencije ECHA za izterjavo stroškov, povezanih z registracijo kemikalije, na podlagi člena 263 PDEU, in ker nobena druga določba primarnega prava Unije temu sodišču ne podeljuje take pristojnosti, iz člena 274 PDEU izhaja, da so za tako tožbo pristojna nacionalna sodišča, ki imajo splošno pristojnost za odločanje v sporih, v katerih je ena od strank Unija (glej po analogiji sodbo z dne 16. julija 2020, ADR Center/Komisija, C‑584/17 P, EU:C:2020:576, točka 64 in navedena sodna praksa).
62
Nasprotne trditve, ki jo je družba Hallertauer navedla pred predložitvenim sodiščem, ni mogoče sprejeti.
63
Ne glede na vprašanje, ali bi bilo s praktičnega vidika zaradi učinkovitosti primerno, da bi bilo sodišče Unije pristojno ne le za presojo zakonitosti aktov agencije ECHA, ampak tudi za presojo izpolnitve denarnih obveznosti, naloženih s temi akti, je namreč iz točke 59 te sodbe razvidno, da to očitno ne velja v okviru sistema pravnih sredstev in postopkov, ki ga trenutno določa Pogodba DEU.
64
Poleg tega taka sodna pristojnost ni nujna za zagotovitev enotne uporabe prava Unije, saj je glede zakonitosti zadevnih aktov mogoča ničnostna tožba pred Splošnim sodiščem, vprašanja razlage prava Unije, ki bi se lahko postavila pri tožbi za izvršitev teh aktov pred nacionalnimi sodišči, pa se lahko in po potrebi morajo predložiti Sodišču na podlagi člena 267 PDEU.
65
Nazadnje, dejstvo, da gre v obravnavani zadevi za primer neposrednega izvajanja prava Unije s strani agencije Unije v obliki naložitve denarne obveznosti, ob upoštevanju sistema pravnih sredstev in postopkov, kot je trenutno določen v Pogodbi DEU, zlasti v njenem členu 274, za pristojnost nacionalnih sodišč ni upoštevno.
66
Glede na vse navedeno je treba na prvo vprašanje v zadevi C‑256/23 odgovoriti, da je treba člen 94(1) Uredbe REACH razlagati tako, da agencija ECHA pri sodišču Unije ne more vložiti pravnega sredstva za izpolnitev denarne obveznosti, ki je osebi naložena z odločbo, ki jo je sprejela ta agencija.
Drugo vprašanje v zadevi C‑256/23 in prvo vprašanje v zadevi C‑290/23
67
Predložitveni sodišči z drugim vprašanjem v zadevi C‑256/23 in prvim vprašanjem v zadevi C‑290/23, ki ju je treba obravnavati skupaj in na drugem mestu, v bistvu sprašujeta, ali je treba člen 299, prvi odstavek, PDEU razlagati tako, da odločba agencije ECHA, s katero je osebi naložena denarna obveznost, povezana z registracijo kemikalije pri tej agenciji, pomeni izvršilni naslov v smislu te določbe.
68
V skladu s členom 299 PDEU so akti Sveta, Komisije ali ECB, s katerimi je osebam naložena denarna obveznost – to ne velja za države – izvršilni naslov.
69
Iz te določbe izhaja, da so ti akti lahko predmet izvršbe zoper osebe – ne pa tudi države – na katere se ti akti nanašajo.
70
Ker je seznam iz člena 299, prvi odstavek, PDEU glede na svoje besedilo očitno izčrpen in ker te določbe ni mogoče razlagati široko, zlasti ob upoštevanju dejstva, da je njen namen podeliti prerogativo javne oblasti, je treba ugotoviti, da niti akti institucij Unije, ki niso našteti, niti akti organov, uradov in agencij Unije, med katerimi je tudi agencija ECHA, tudi če je z njimi naložena denarna obveznost osebam, ne pa državam, niso izvršilni naslov v smislu navedene določbe in torej ne morejo biti predmet izvršbe na podlagi člena 299 PDEU v skladu s podrobnimi pravili, določenimi v tem členu.
71
Kot je generalna pravobranilka v bistvu navedla v točkah od 48 do 50 sklepnih predlogov, je izčrpnost navedenega seznama potrjena tudi z zgodovino nastanka člena 299 PDEU, zlasti z dejstvom, da so v okviru sprememb Pogodb, uvedenih z Lizbonsko pogodbo, avtorji te pogodbe o reformi v ta seznam dodali le ECB in vanj niso vključili drugih institucij Unije niti organov, uradov in agencij Unije.
72
Poleg tega je treba ugotoviti, da Uredba REACH ne vsebuje določb o izvršbi odločb agencije ECHA, kakršne so te v postopku v glavni stvari.
73
Nasprotno pa, kot je generalna pravobranilka navedla v točkah od 65 do 67 sklepnih predlogov, več uredb o ustanovitvi organov, uradov in agencij Unije vsebuje določbe na področju izvrševanja odločitev, ki jih sprejmejo ti subjekti, zlasti na področju stroškov, povezanih s postopki registracije, ki so v bistvu enake kot določbe iz člena 299 PDEU.
74
To velja zlasti za člen 110 Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 o blagovni znamki Evropske unije (UL 2017, L 154, str. 1), naslovljen „Izvrševanje odločb o določitvi stroškov“, ki v odstavku 1 določa, da je vsaka dokončna odločba Urada Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) o določitvi stroškov izvršilni naslov, v odstavkih od 2 do 4 pa vsebuje določbe, ki so v bistvu enake določbam člena 299, drugi, tretji in četrti odstavek, PDEU.
75
Prav tako člen 41(3) Uredbe (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2014 o določitvi enotnih pravil in enotnega postopka za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje in enotnega sklada za reševanje ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1093/2010 (UL 2014, L 225, str. 1) v prvem pododstavku določa, da so globe in periodične denarne kazni, ki jih enotni odbor za reševanje (EOR) naloži v skladu s členoma 38 in 39, izvršljive, v drugem, tretjem in četrtem pododstavku pa vsebuje določbe, ki so v bistvu enake določbam člena 299, drugi, tretji in četrti odstavek, PDEU.
76
Nasprotno pa je treba zlasti v zvezi z izterjavo taks in pristojbin ugotoviti, kot je v bistvu poudarila generalna pravobranilka v točkah 69 in 70 sklepnih predlogov, da nekatere uredbe o ustanovitvi organa, urada ali agencije Unije, kot je Uredba Sveta (ES) št. 297/95 z dne 10. februarja 1995 o pristojbinah, ki se plačujejo Evropski agenciji za vrednotenje zdravil (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 15, str. 3) in več uredb Komisije, s katerimi ta nekatere od svojih pristojnosti prenese na že ustanovljene agencije Unije, ne vsebujejo posebnih pravil o izvršljivosti aktov, ki jih te agencije sprejmejo, kakršna so pravila po vzoru pravil iz člena 299 PDEU.
77
Iz tega sledi, da je treba v zvezi z agencijo ECHA šteti, da zakonodajalec Unije v Uredbi REACH namenoma ni določil pravil v zvezi z izvršbo odločitev zadevne agencije, kakršna so pravila iz člena 299 PDEU za akte institucij Unije iz prvega odstavka tega člena.
78
Prav tako je treba opozoriti, da člen 100(2), drugi pododstavek, Uredbe (EU, Euratom) 2018/1046 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. julija 2018 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije, spremembi uredb (EU) št. 1296/2013, (EU) št. 1301/2013, (EU) št. 1303/2013, (EU) št. 1304/2013, (EU) št. 1309/2013, (EU) št. 1316/2013, (EU) št. 223/2014, (EU) št. 283/2014 in Sklepa št. 541/2014/EU ter razveljavitvi Uredbe (EU, Euratom) št. 966/2012 (UL 2018, L 193, str. 1) res omogoča, da lahko „druge institucije Unije“ pod nekaterimi pogoji in v „izjemnih okoliščinah“ od Komisije zahtevajo, da sprejme izvršljiv sklep v njihovem imenu.
79
Vendar je treba ne glede na vprašanje, ali ima agencija ECHA to možnost, vsekakor ugotoviti, da je ta možnost omejena na terjatve, povezane z uslužbenci ali člani oziroma nekdanjimi člani zadevne institucije, in torej ne zajema drugih vrst terjatev, kot so terjatve agencije ECHA iz postopka v glavni stvari, ki se nanašajo na izterjavo upravnih taks v breme zasebnih subjektov.
80
Poleg tega, kot je generalna pravobranilka v bistvu navedla v točkah 63 in 64 sklepnih predlogov, možnost, ki je tako dana nekaterim institucijam Unije, ki niso navedene v členu 299, prvi odstavek, PDEU, da pridobijo izvršilni naslov, potrjuje tezo v prid razlagi te določbe, v skladu s katero ta določba vsebuje izčrpen seznam.
81
Nazadnje, dodati je treba, da iz člena 19(1) PEU v povezavi s členom 274 PDEU izhaja, da morajo države članice, ki imajo za to zaradi procesne avtonomije, ki jo imajo v zvezi s tem, široko polje proste presoje, v svojem notranjem pravnem redu določiti potrebna pravna sredstva in postopkovna pravila za ta pravna sredstva, katerih namen je zagotoviti učinkovito izvrševanje odločb institucij, organov, uradov in agencij Unije, s katerimi so osebam naložene denarne obveznosti, kakršne so te v postopku v glavni stvari, vendar ob upoštevanju načel enakovrednosti in učinkovitosti.
82
Ta obveznost držav članic velja tudi na podlagi načela lojalnega sodelovanja, določenega v členu 4(3) PEU, zlasti na podlagi drugega pododstavka te določbe, ki določa, da države članice sprejmejo vse splošne ali posebne ukrepe, potrebne za zagotovitev izpolnjevanja obveznosti, ki izhajajo iz Pogodb ali aktov institucij Unije.
83
Tak mehanizem pravnih sredstev in postopkovnih pravil ne sme posegati v uporabo in učinkovitost prava Unije. Tako bi bilo zlasti, če bi uporaba tega mehanizma agenciji ECHA praktično onemogočila izterjavo zadevnih zneskov. Navedeni mehanizem je treba poleg tega uporabiti nediskriminatorno glede na postopke, po katerih se odloča v istovrstnih nacionalnih sporih, nacionalna sodišča pa morajo na tem področju ravnati z enako skrbnostjo in tako, da izterjava zadevnih zneskov ni težje izvedljiva kot v primerljivih primerih, v katerih se uporabijo ustrezajoče nacionalne določbe (glej v tem smislu sodbo z dne 9. novembra 2017, Dimos Zagoriou, C‑217/16, EU:C:2017:841, točka 16).
84
Glede na navedeno je treba na drugo vprašanje v zadevi C‑256/23 in na prvo vprašanje v zadevi C‑290/23 odgovoriti, da je treba člen 299, prvi odstavek, PDEU razlagati tako, da odločba agencije ECHA, s katero je osebi naložena denarna obveznost, povezana z registracijo kemikalije pri tej agenciji, ni izvršilni naslov v smislu te določbe.
Drugo vprašanje v zadevi C‑290/23
85
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v zadevi C‑290/23, ki ga je treba preučiti na tretjem mestu, v bistvu sprašuje, ali je treba določbe člena 11(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 340/2008 v povezavi z določbami člena 13(4), drugi in tretji pododstavek, te uredbe razlagati tako, da kadar agencija ECHA ugotovi, da je treba plačati polno pristojbino in upravno takso, ker zadevna oseba, ki trdi, da je upravičena do znižane pristojbine, ne more v za to določenih rokih dokazati, da je upravičena do takega znižanja, te določbe izključujejo, da bi ta agencija Unije pri nacionalnih sodiščih vložila tožbo za izterjavo zadevne upravne takse, če ta taksa ni bila plačana v za to določenih rokih.
86
V zvezi s tem je treba na prvem mestu navesti, da člen 11(1) Uredbe št. 340/2008 določa, da se taksa lahko zaračuna za upravne in tehnične storitve, ki jih na zahtevo stranke zagotavlja agencija ECHA in jih ne krije druga pristojbina ali taksa, določena v tej uredbi. Dalje, člen 11(2) te uredbe določa, da se takse za upravne storitve plačajo v 30 koledarskih dneh od datuma, ko agencija ECHA pošlje obvestilo o računu. Nazadnje, člen 11(3) navedene uredbe določa, prvič, da kadar plačilo ni izvedeno pred potekom tega 30-dnevnega roka, agencija ECHA določi drugi rok za plačilo, in drugič, da kadar plačilo ni izvedeno pred potekom drugega roka, agencija ECHA „registracijo zavrne“.
87
Iz razlage vseh teh določb izhaja, da je zahteva, ki jo mora agencija ECHA na podlagi člena 11(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 340/2008 zavrniti, zahteva za upravne storitve iz odstavka 1 tega člena 11.
88
Na drugem mestu, v skladu s členom 13(4), tretji pododstavek, Uredbe št. 340/2008 se odstavki 2, 3 in 5 člena 11 te uredbe sicer „uporabljajo smiselno“.
89
Vendar taka „smiselna“ uporaba člena 11(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 340/2008 v kontekstu zapadlosti posebne upravne takse iz člena 13(4), drugi pododstavek, te uredbe ne pomeni, da če polna pristojbina ni plačana pred iztekom drugega roka, agencija ECHA navedene upravne takse ne more izterjati z dajatveno tožbo pri nacionalnih sodiščih.
90
Najprej, kot je razvidno iz točke 87 te sodbe, se namreč člen 11(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 340/2008 ne nanaša na zavrnitev zahteve za registracijo.
91
Dalje, člen 13 Uredbe št. 340/2008 dopolnjuje določbe člena 20 Uredbe REACH v zvezi s postopkom, imenovanim „preverjanje popolnosti zahteve“.
92
V nasprotju s plačilom pristojbine za registracijo, ki je izrecno navedena v odstavku 2 tega člena 20, plačilo upravne takse iz člena 13(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 340/2008 ni del tega postopka. Zato je tudi ob neobstoju takega plačila zahteva popolna in se lahko zadevna registracija opravi.
93
Nazadnje, take razlage ne izpodbije dejstvo, da v nasprotju s tem, kar določa člen 10(3) Uredbe št. 297/95 v zvezi z Evropsko agencijo za vrednotenje zdravil, ki se zdaj imenuje Evropska agencija za zdravila (EMA), Uredba REACH ne vsebuje izrecnega sklicevanja na to, da ima agencija ECHA možnost, da v primeru neplačila pristojbin in upravnih taks v za to določenih rokih zadevo predloži nacionalnemu sodišču.
94
Tako sklicevanje je namreč očitno deklaratorno. Kot je navedeno v točkah 81 in 82 te sodbe, iz člena 19(1) PEU v povezavi s členom 274 PDEU ter načelom lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) PEU izhaja, da morajo države članice določiti pravna sredstva in postopkovna pravila, potrebna za zagotovitev, da lahko agencija ECHA dejansko izterja zneske, dolgovane na podlagi člena 13(4), drugi pododstavek, Uredbe št. 340/2008.
95
Glede na navedeno je treba na drugo vprašanje v zadevi C‑290/23 odgovoriti, da je treba določbe člena 11(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 340/2008 v povezavi z določbami člena 13(4), drugi in tretji pododstavek, te uredbe razlagati tako, da kadar agencija ECHA ugotovi, da je treba plačati polno pristojbino in upravno takso, ker zadevna oseba, ki trdi, da je upravičena do znižane pristojbine, ne more v za to določenih rokih dokazati, da je upravičena do takega znižanja, te določbe ne izključujejo, da ta agencija Unije pri nacionalnih sodiščih vloži tožbo za izterjavo zadevne upravne takse, če ta taksa ni bila plačana v za to določenih rokih.
Tretje vprašanje v zadevi C‑256/23
96
Tretjega vprašanja, postavljenega v zadevi C‑256/23, ki se nanaša na razlago člena 299, drugi odstavek, PDEU, ni treba preučiti, ker je postavljeno le za primer, v katerem bi moralo Sodišče na drugo vprašanje v tej zadevi v zvezi z uporabo tega člena 299, ki se nanaša na prvi odstavek tega člena, odgovoriti pritrdilno. Iz razlogov, navedenih v točkah od 67 do 84 te sodbe, pa izhaja, da je treba na to drugo vprašanje odgovoriti nikalno.
Stroški
97
Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1.
Člen 94(1)(b) Uredbe (ES) št. 1907/2006 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH), o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije ter spremembi Direktive 1999/45/ES ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1272/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008,
je treba razlagati tako, da
Evropska agencija za kemikalije (ECHA) pri sodišču Unije ne more vložiti pravnega sredstva za izpolnitev denarne obveznosti, ki je osebi naložena z odločbo, ki jo je sprejela ta agencija.
2.
Člen 299, prvi odstavek, PDEU
je treba razlagati tako, da
odločba Evropske agencije za kemikalije (ECHA), s katero je osebi naložena denarna obveznost, povezana z registracijo kemikalije pri tej agenciji, ni izvršilni naslov v smislu te določbe.
3.
Določbe člena 11(3), drugi pododstavek, Uredbe Komisije (ES) št. 340/2008 z dne 16. aprila 2008 o pristojbinah in taksah, plačljivih Evropski agenciji za kemikalije na podlagi Uredbe (ES) št. 1907/2006 v povezavi z določbami člena 13(4), drugi in tretji pododstavek, te uredbe
je treba razlagati tako, da
kadar Evropska agencija za kemikalije (ECHA) ugotovi, da je treba plačati polno pristojbino in upravno takso, ker zadevna oseba, ki trdi, da je upravičena do znižane pristojbine, ne more v za to določenih rokih dokazati, da je upravičena do takega znižanja, te določbe ne izključujejo, da ta agencija Unije pri nacionalnih sodiščih vloži tožbo za izterjavo zadevne upravne takse, če ta taksa ni bila plačana v za to določenih rokih.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.