62025CJ0056
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
z dne 12. februarja 2026 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Člen 267 PDEU – Načelo primarnosti prava Unije – Domnevna neskladnost nacionalnega prava z nacionalno ustavo in pravom Unije – Pogoji za predložitev zadeve ustavnemu sodišču – Obrazložena presoja posledic uporabe prava Unije – Predhodna predložitev zadeve Sodišču v predhodno odločanje – Člen 94(b) Poslovnika Sodišča – Določitev nacionalnega prava, ki se uporablja v sporu – Vsebina predloga za sprejetje predhodne odločbe – Obveznost ali možnost predhodne predložitve zadeve ustavnemu sodišču pred predložitvijo zadeve Sodišču v predhodno odločanje – Neobstoj“
V zadevi C‑56/25, [Petlichev], (
i
)
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji, Bolgarija) z odločbo z dne 29. januarja 2025, ki je na Sodišče prispela 29. januarja 2025, v kazenskem postopku proti
MA,
ob udeležbi
Sofiyska gradska prokuratura,
SODIŠČE (tretji senat),
v sestavi C. Lycourgos, predsednik senata, O. Spineanu‑Matei, sodnica, S. Rodin, N. Piçarra in N. Fenger (poročevalec), sodniki,
generalni pravobranilec: J. Richard de la Tour,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki sta jih predložila:
–
za Evropsko komisijo F. Erlbacher in E. Rousseva, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 267 PDEU, načela primarnosti prava Unije in člena 94(b) Poslovnika Sodišča.
2
Ta predlog je bil vložen v okviru kazenskega postopka proti osebi MA zaradi posedovanja prepovedanih drog z namenom njihovega razpečevanja.
Pravni okvir
Pravo Unije
Poslovnik Sodišča
3
Člen 94 Poslovnika Sodišča, naslovljen „Vsebina predloga za sprejetje predhodne odločbe“, določa:
„Poleg besedila vprašanj, ki se Sodišču predložijo v predhodno odločanje, predlog za sprejetje predhodne odločbe vsebuje:
[…]
(b)
vsebino nacionalnih določb, ki naj bi se uporabile v obravnavani zadevi, in po potrebi upoštevno nacionalno sodno prakso;
[…]“
Okvirni sklep 2004/757/PNZ
4
Člen 4 Okvirnega sklepa Sveta 2004/757/PNZ z dne 25. oktobra 2004 o opredelitvi minimalnih določb glede elementov kaznivih dejanj in kazni na področju nedovoljenega prometa s prepovedanimi drogami (UL 2004, L 335, str. 8) v odstavku 1 določa:
„Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da se kazniva dejanja, opredeljena v členih 2 in 3, kaznujejo z učinkovitimi, sorazmernimi in odvračilnimi kazenskimi sankcijami.
Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da se kazniva dejanja iz člena 2 kaznujejo z najvišjo zagroženo kaznijo najmanj od enega do treh let zapora.“
Bolgarsko pravo
5
Člen 150(2) Konstitutsia na Republika Bulgaria (ustava Republike Bolgarije) v različici, ki se uporablja za zadevo v glavni stvari (v nadaljevanju: bolgarska ustava), določa:
„Vsako sodišče lahko na predlog stranke v postopku ali po uradni dolžnosti pri [Konstitutsionen sad (ustavno sodišče, Bolgarija)] vloži predlog za ugotovitev neustavnosti zakona, ki se uporablja v konkretnem postopku. Postopek v zadevi se nadaljuje in sodišče, zoper sodbo katerega ni pravnega sredstva, odloči po koncu postopka pred [Konstitutsionen sad (ustavno sodišče)].“
6
Člen 18(3) Pravilnik za organizatsiata na deynostta na Konstitutsionnia sad (poslovnik ustavnega sodišča o organizaciji in postopku) v različici, ki se uporablja za zadevo v glavni stvari (v nadaljevanju: poslovnik ustavnega sodišča), določa:
„Predlog, ki ga je [Varhoven kasatsionen sad (kasacijsko sodišče, Bolgarija)] oziroma [Varhoven administrativen sad (vrhovno upravno sodišče)] vložilo v okviru postopka, ki poteka pred njim, mora vsebovati obrazloženo presojo prava, ki se uporablja, vključno z učinki uporabe prava Unije, kadar izpodbijani predpis ali pravni akt spada na njegovo področje uporabe.“
7
Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe je razvidno, da se člen 18(3) poslovnika ustavnega sodišča uporablja tudi, kadar splošno sodišče zadevo predloži Konstitutsionen sad (ustavno sodišče).
8
Člen 354a Nakazatelen kodeks (kazenski zakonik) v različici, ki se uporablja za dejansko stanje iz postopka v glavni stvari, določa:
„1.   Kdor neupravičeno proizvaja, predeluje, kupuje ali poseduje prepovedane droge ali podobne snovi z namenom njihovega razpečevanja ali pa razpečuje prepovedane droge ali podobne snovi, se v primeru zelo nevarnih prepovedanih drog ali podobnih snovi kaznuje s kaznijo zapora od dveh do osmih let in z denarno kaznijo od 5000 [bolgarskih levov (BGN) (približno 2556,45 EUR) do 20.000 BGN (približno 10.225,83 EUR)], v primeru nevarnih prepovedanih drog ali podobnih snovi pa s kaznijo zapora od enega do šestih let in z denarno kaznijo od 2000 [BGN (približno 1022,58 EUR) do 10.000 BGN (približno 5112,91 EUR)]. […]
2.   Če gre za veliko količino prepovedanih drog ali podobnih snovi, znaša kazen zapora od tri do dvanajst let, denarna kazen pa od 10.000 do 50.000 BGN. […]“
9
Člen 26a Zakon za kontrol varhu narkotichnite veshtestva i prekursorite (zakon o nadzoru prepovedanih drog in predhodnih sestavin) določa:
„Svet ministrov določa cene prepovedanih drog za namene kazenskega postopka.“
10
Postanovlenie no 23 na Ministerski savet za opredeliane na tseni na narkotichnite veshtestva za nuzhdite na sadoproizvodstvoto (odlok št. 23 sveta ministrov o določitvi cen prepovedanih drog za namene sodnih postopkov) z dne 29. januarja 1998 (DV št. 15 z dne 6. februarja 1998) v različici, ki se uporablja za dejansko stanje iz postopka v glavni stvari, opredeljuje določitev cen prepovedanih drog iz člena 3 naredba za reda za klasifitsirane na rasteniata i veshtestvata kato narkotichni (uredba o postopku za razvrstitev rastlin in snovi kot prepovedanih drog) (DV št. 87 z dne 4. novembra 2011) v različici, ki se uporablja za dejansko stanje iz postopka v glavni stvari, za namene sodnega postopka.
11
Ta člen 3 metamfetamin uvršča med rastline in snovi, ki pomenijo veliko tveganje za javno zdravje zaradi škodljivih učinkov njegove zlorabe in ki so prepovedane v humani in veterinarski medicini, fentanil pa med snovi z visokim tveganjem, ki se uporabljajo v humani in veterinarski medicini.
Postopek v glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
12
Proti osebi MA je bil pri Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji, Bolgarija), ki je predložitveno sodišče, vložen obtožni akt zaradi posedovanja prepovedanih drog z namenom njihovega razpečevanja.
13
Glede na ta obtožni akt se ji očita, da je posedovala 4 odmerke metamfetamina in 22 odmerkov fentanila v skupni denarni vrednosti 90.276,60 BGN (približno 46.166 EUR).
14
Ob upoštevanju te vrednosti, izračunane na podlagi člena 26a zakona o nadzoru prepovedanih drog in predhodnih sestavin ter odloka št. 23 sveta ministrov, navedenega v točki 10 te sodbe (v nadaljevanju: nacionalni predpisi o določitvi denarne vrednosti prepovedanih drog), je bilo zadevno kaznivo dejanje opredeljeno kot posedovanje „velike količine“ prepovedanih drog ali podobnih snovi, ki se v skladu z odstavkom 2 člena 354a kazenskega zakonika kaznuje z zaporno kaznijo in višjo denarno kaznijo od tistih iz odstavka 1 tega člena.
15
Predložitveno sodišče meni, da so nacionalni predpisi o določitvi denarne vrednosti prepovedanih drog v nasprotju z načelom sorazmernosti kazni, ki je priznano tako z bolgarsko ustavo kot tudi s pravom Unije, ker je zakonski znak kaznivega dejanja, in sicer posedovanje „velike količine“ prepovedanih drog ali podobnih snovi, določen glede na denarno vrednost, ki naj bi bila arbitrarna in napačna, in ne glede na količino vsebovane učinkovine ali glede na posamezne odmerke, ki jih je iz nje mogoče pridobiti.
16
Vendar predložitveno sodišče pojasnjuje, da se predlog za sprejetje predhodne odločbe ne nanaša na vprašanje sorazmernosti navedenih nacionalnih predpisov, ki je navedeno le kot element konteksta, ampak le na obveznost ali možnost tega sodišča, da pri Konstitutsionen sad (ustavno sodišče) vloži predlog za presojo ustavnosti navedenih nacionalnih predpisov, preden po potrebi pri Sodišču vloži predlog za sprejetje predhodne odločbe.
17
Predložitveno sodišče meni, da čeprav ima možnost pri Sodišču vložiti predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki se v obravnavanem primeru nanaša na razlago člena 4(1) Okvirnega sklepa 2004/757, bi bilo primerneje najprej zadevo predložiti Konstitutsionen sad (ustavno sodišče), da bi to preverilo, ali so nacionalni predpisi o določitvi denarne vrednosti prepovedanih drog v skladu z bolgarsko ustavo. S tem, da Konstitutsionen sad (ustavno sodišče) pozna posebnosti nacionalnega prava, dejstvom, da bi to ustavno sodišče odločilo v krajšem roku kot Sodišče, in spoštovanjem načela primarnosti prava Unije naj bi bila utemeljena predložitev zadeve navedenemu ustavnemu sodišču pred njeno predložitvijo Sodišču.
18
Kadar pa izpodbijani nacionalni predpis spada na področje uporabe prava Unije, naj bi pogoji za predložitev zadeve Konstitutsionen sad (ustavno sodišče), določeni v členu 18(3) poslovnika ustavnega sodišča, kot ga razlaga navedeno sodišče, predložitvenemu sodišču preprečevali, da bi zadevo prednostno predložilo Konstitutsionen sad (ustavno sodišče).
19
V skladu s postopkovnim pravilom, ki izhaja iz te določbe, kot ga razlaga to ustavno sodišče, mora namreč predlog za presojo ustavnosti nacionalnega predpisa s področja uporabe prava Unije, ki se vloži na podlagi člena 150(2) bolgarske ustave, vsebovati obrazloženo presojo prava, ki se uporablja, vključno z učinki uporabe prava Unije, sicer se zavrže kot nedopusten. Po mnenju predložitvenega sodišča bi bilo to sodišče tako zavezano na prvem mestu za dejansko stanje v zadevi, o kateri odloča, uporabiti pravo Unije, tako da bi preučilo vpliv tega prava na uporabo izpodbijanih nacionalnih predpisov in zlasti ugotovilo, ali je treba te predpise razlagati v skladu s pravom Unije oziroma ali se ne smejo uporabiti.
20
Po mnenju predložitvenega sodišča pa je člen 18(3) poslovnika ustavnega sodišča, kot ga razlaga navedeno sodišče, z več vidikov v nasprotju s pravom Unije.
21
Po eni strani naj bi moralo predložitveno sodišče, preden lahko zadevo predloži Konstitutsionen sad (ustavno sodišče) – kadar meni, da je treba pri Sodišču vložiti predlog za sprejetje predhodne odločbe – izpolniti zahteve, ki izhajajo iz člena 267 PDEU in, bolj neposredno, iz člena 94(b) Poslovnika Sodišča, zlasti zahtevo, da se v dobri veri jasno navede nacionalno pravo, ki naj bi se uporabilo v zadevi v glavni stvari.
22
Nacionalni predpisi o določitvi denarne vrednosti prepovedanih drog, za katere predložitveno sodišče meni, da so neustavni, pri čemer ni pristojno, da jih razglasi za neustavne, pa po mnenju navedenega sodišča ne morejo biti „nacionalne določbe, ki naj bi se uporabile v obravnavani zadevi“, v smislu člena 94(b) Poslovnika Sodišča.
23
Po drugi strani predložitveno sodišče meni, da sodna praksa Konstitutsionen sad (ustavno sodišče) dokazuje zadržanost tega sodišča pri zagotavljanju spoštovanja načela primarnosti prava Unije in njegovo voljo, da ima nadzor nad skladnostjo prava Unije z bolgarsko ustavo.
24
Konstitutsionen sad (ustavno sodišče) naj bi namreč prav za zagotovitev primarnosti bolgarske ustave nad pravom Unije na podlagi člena 18(3) svojega poslovnika vsakemu nacionalnemu sodišču nalagalo, naj preveri učinke uporabe prava Unije na zadevne nacionalne določbe, preden lahko pri tem sodišču vloži predlog za presojo ustavnosti teh nacionalnih določb. Po mnenju predložitvenega sodišča bi tako člen 18(3) poslovnika navedenega sodišča, kot ga to razlaga, povzročil, da bi se nacionalna določba, ki se že razlaga v skladu s pravom Unije, nato izpodbijala zaradi neustavnosti.
25
Če pa bi bilo treba zadevo predložiti Konstitutsionen sad (ustavno sodišče), preden se predloži Sodišču, in če bi prvonavedeno sodišče ugotovilo skladnost izpodbijanih nacionalnih določb z bolgarsko ustavo, bi lahko predložitveno sodišče pri Sodišču vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki se nanaša na združljivost teh nacionalnih določb s pravom Unije, kar bi omogočilo zagotovitev primarnosti tega prava nad bolgarsko ustavo.
26
V teh okoliščinah želi predložitveno sodišče izvedeti, ali člen 267 PDEU, načelo primarnosti prava Unije in člen 94(b) Poslovnika Sodišča nacionalno sodišče, ki dvomi o skladnosti nacionalne ureditve, ki spada na področje uporabe prava Unije, tako z nacionalno ustavo kot tudi s tem pravom, zavezujejo ali mu omogočajo, da jo najprej posreduje v nacionalno ustavno presojo, nato pa po potrebi pri Sodišču vloži predlog za sprejetje predhodne odločbe.
27
V teh okoliščinah je Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 267 PDEU, člen 94(b) Poslovnika Sodišča in načelo primarnosti prava Unije […] razlagati tako, da ima nacionalno sodišče, če dvomi o združljivosti nacionalnega pravnega predpisa s pravom Unije in je hkrati prepričano o [neskladnosti] tega predpisa [z nacionalno ustavo], pred vložitvijo predloga za sprejetje predhodne odločbe obveznost ali pravico, da ugotovi, ali se ta nacionalni pravni predpis dejansko uporablja za spor o glavni stvari, s tem, da pri [ustavnem sodišču] vloži predlog za ugotovitev neustavnosti tega predpisa?“
Vprašanje za predhodno odločanje
28
Uvodoma je treba opozoriti, da mora Sodišče v skladu z ustaljeno sodno prakso v okviru postopka sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, uvedenega s členom 267 PDEU, nacionalnemu sodišču dati koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. S tega vidika mora Sodišče po potrebi preoblikovati vprašanja, ki so mu bila predložena (glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2024, Bouskoura, C‑387/24 PPU, EU:C:2024:868, točka 36 in navedena sodna praksa).
29
V obravnavanem primeru zastavljeno vprašanje temelji na premisi, da so nacionalni predpisi o določitvi denarne vrednosti prepovedanih drog v nasprotju tako z bolgarsko ustavo kot tudi s pravom Unije.
30
Kot pa je bilo navedeno v točki 19 te sodbe, iz člena 18(3) poslovnika ustavnega sodišča, kot ga to razlaga, izhaja, da kadar nacionalno sodišče pri njem vloži predlog za presojo ustavnosti nacionalne ureditve, ki spada na področje uporabe prava Unije, mora ta predlog vsebovati obrazloženo presojo prava, ki se uporablja, vključno z učinki uporabe prava Unije, sicer se zavrže kot nedopusten, zaradi česar lahko navedeno sodišče, kadar dvomi o razlagi tega prava, Sodišču predhodno predloži predlog za sprejetje predhodne odločbe.
31
Ker predložitveno sodišče meni, da zaradi zahteve, ki izhaja iz člena 18(3) poslovnika ustavnega sodišča, kot ga razlaga zadnjenavedeno, ne more prednostno predložiti zadeve temu ustavnemu sodišču, preden bi po potrebi pri Sodišču vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, je namen postavljenega vprašanja dejansko ugotoviti, ali je ta določba, kot jo razlaga navedeno ustavno sodišče, v skladu s členom 267 PDEU, načelom primarnosti prava Unije in členom 94(b) Poslovnika Sodišča.
32
V teh okoliščinah je treba šteti, da predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 267 PDEU, načelo primarnosti prava Unije in člen 94(b) Poslovnika Sodišča razlagati tako, da nasprotujejo postopkovnemu pravilu države članice v zvezi s pogoji za predložitev zadeve ustavnemu sodišču te države članice, kot ga razlaga zadnjenavedeno sodišče, v skladu s katerim mora predlog za presojo ustavnosti nacionalne ureditve s področja uporabe prava Unije, ki ga pri tem ustavnem sodišču vloži nacionalno sodišče, vsebovati obrazloženo presojo prava, ki se uporablja v zadevi, o kateri odloča, vključno z učinki uporabe prava Unije, sicer se zavrže kot nedopusten, kar lahko navedeno sodišče pripelje do predhodne vložitve predloga za sprejetje predhodne odločbe pri Sodišču.
33
Na prvem mestu, kar zadeva člen 267 PDEU, je treba najprej opozoriti, da je bistven element sodnega sistema, uvedenega s Pogodbama, postopek predhodnega odločanja, ki je določen v tej določbi in katerega namen je z vzpostavitvijo dialoga med dvema sodiščema, in sicer med Sodiščem in sodišči držav članic, zagotoviti enotnost razlage prava Unije, s čimer omogoča zagotovitev doslednosti tega prava, njegovega polnega učinka in njegove avtonomije ter, nazadnje, posebne narave prava, uvedenega s Pogodbama. Tako mora nacionalno sodišče, kadar dvomi o združljivosti svojega nacionalnega prava z določbo prava Unije, katere razlago potrebuje, uporabiti ta postopek (glej v tem smislu mnenje 2/13 (Pristop Unije k EKČP) z dne18. decembra 2014, EU:C:2014:2454, točka 176 in navedena sodna praksa, ter sodbo z dne 18. decembra 2025, Komisija/Poljska (Nadzor ultra vires nad sodno prakso Sodišča – Primarnost prava Unije), C‑448/23, EU:C:2025:975, točki 111 in 112 ter navedena sodna praksa).
34
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča imajo nacionalna sodišča najširšo možnost oziroma celo obveznost, da začnejo postopek pri Sodišču, če ugotovijo, da so se v zadevi, o kateri odločajo, pokazala vprašanja, ki zahtevajo razlago ali presojo veljavnosti določb prava Unije in o katerih morajo ta sodišča odločiti (sodba z dne 22. februarja 2022, RS (Učinek sodb ustavnega sodišča), C‑430/21, EU:C:2022:99, točka 64 in navedena sodna praksa).
35
Iz ustaljene sodne prakse izhaja tudi, da pravilo nacionalnega prava nacionalnemu sodišču ne more preprečiti, da uporabi navedeno pravico ali izpolni navedeno obveznost, ki sta namreč neločljivo povezani s sistemom sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, določenim v členu 267 PDEU, in nalogami sodišča, pristojnega za uporabo prava Unije, ki so s to določbo zaupane nacionalnim sodiščem (sodba z dne 5. junija 2023, Komisija/Poljska (Neodvisnost in zasebno življenje sodnikov), C‑204/21, EU:C:2023:442, točka 157 in navedena sodna praksa).
36
V tem okviru nacionalno pravno pravilo, ki bi lahko med drugim povzročilo, da se nacionalno sodišče raje odreče postavitvi vprašanj za predhodno odločanje Sodišču, posega v prerogative, ki jih nacionalnim sodiščem tako priznava člen 267 PDEU, in posledično v učinkovitost tega sistema sodelovanja (sodba z dne 15. julija 2021, Komisija/Poljska (Disciplinska ureditev za sodnike), C‑791/19, EU:C:2021:596, točka 226 in navedena sodna praksa).
37
Poleg tega je bilo presojeno, da nacionalnemu sodišču, ki odloča v sporu, ki se nanaša na pravo Unije, in ki meni, da nacionalna določba ni le v nasprotju s pravom Unije, temveč vsebuje tudi protiustavne nepravilnosti, zaradi obveznosti, da se za ugotovitev protiustavnosti nacionalnega pravnega pravila sproži postopek pred ustavnim sodiščem, ni odvzeta pravica oziroma – če gre za sodišče zadnje stopnje – to sodišče ni oproščeno dolžnosti iz člena 267 PDEU, da Sodišču predloži vprašanja glede razlage ali veljavnosti prava Unije (sodba z dne 22. junija 2010, Melki in Abdeli, C‑188/10 in C‑189/10, EU:C:2010:363, točka 45 in navedena sodna praksa).
38
Učinkovitost prava Unije bi bila namreč ogrožena in polni učinek člena 267 PDEU bi bil oslabljen, če nacionalno sodišče, ki odloča o sporu, ki ga ureja pravo Unije, zaradi obstoja obveznosti sprožitve postopka pred ustavnim sodiščem ne bi moglo Sodišču v predhodno odločanje predložiti vprašanj, ki se nanašajo na razlago ali veljavnost prava Unije, da bi to lahko presodilo, ali je nacionalno pravilo v skladu s tem pravom ali ne (glej v tem smislu sodbi z dne 4. junija 2015, Kernkraftwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, točka 34 in navedena sodna praksa, in z dne 20. decembra 2017, Global Starnet, C‑322/16, EU:C:2017:985, točka 21 in navedena sodna praksa).
39
Na drugem mestu, v zvezi z načelom primarnosti prava Unije, ki določa prednost prava Unije pred pravom držav članic, je treba opozoriti, da to načelo vsem organom držav članic nalaga, da različnim predpisom Unije zagotovijo polni učinek, pri čemer pravo držav članic ne sme posegati v učinek, ki je tem različnim predpisom priznan na ozemlju navedenih držav (glej v tem smislu sodbo z dne 10. julija 2025, DADA Music in UPFR, C‑37/24, EU:C:2025:551, točka 76 in navedena sodna praksa).
40
Tako delovanje sistema sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, uvedenega s členom 267 PDEU, in načelo primarnosti prava Unije zahtevata, da lahko nacionalno sodišče svobodno in kadar koli v postopku presodi, da je to primerno, celo po končanem vmesnem postopku ocene ustavnosti, predloži Sodišču v predhodno odločanje katero koli vprašanje, za katero presodi, da je potrebno (sodbi z dne 22. junija 2010, Melki in Abdeli, C‑188/10 in C‑189/10, EU:C:2010:363, točki 52 in 57, ter z dne 11. septembra 2014, A, C‑112/13, EU:C:2014:2195, točka 39 in navedena sodna praksa).
41
Poleg tega iz načela primarnosti prava Unije izhaja tudi, da so nacionalna sodišča pristojna za presojo skladnosti nacionalnega prava, v obravnavanem primeru nacionalnih predpisov o določitvi denarne vrednosti prepovedanih drog, s pravom Unije, ne da bi jim bilo treba pri ustavnem sodišču svoje države članice vložiti predlog za to (glej v tem smislu sodbo z dne 24. junija 2019, Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, točki 53 in 54 ter navedena sodna praksa).
42
Iz tega sledi, da člen 267 PDEU in načelo primarnosti prava Unije nasprotujeta nacionalni ureditvi, v skladu s katero morajo nacionalna sodišča, ki dvomijo o skladnosti nacionalne določbe, ki spada na področje uporabe prava Unije, tako z nacionalno ustavo kot tudi s pravom Unije, zadevo predložiti ustavnemu sodišču svoje države članice, preden uporabijo možnost ali izpolnijo obveznost, da pri Sodišču vložijo predlog za sprejetje predhodne odločbe.
43
Niti člen 267 PDEU niti načelo primarnosti prava Unije pa ne nasprotujeta ureditvi države članice, ki dopustnost predložitve zadeve ustavnemu sodišču te države članice s strani nacionalnega sodišča pogojuje s tem, da zadnjenavedeno sodišče predloži obrazloženo presojo učinkov uporabe prava Unije na nacionalne določbe, za katere meni, da bi lahko bile neustavne, kar lahko zajema, da navedeno sodišče predhodno pri Sodišču vloži predlog za sprejetje predhodne odločbe.
44
Ti pogoji za predložitev zadeve ustavnemu sodišču zadevne države članice namreč nikakor ne omejujejo možnosti drugih nacionalnih sodišč, da pri Sodišču vložijo predlog za sprejetje predhodne odločbe, niti take vložitve ne zakasnijo.
45
Prav nasprotno, navedeni pogoji za predložitev zadeve so sami po sebi taki, da ta nacionalna sodišča – kadar ta želijo, da se glede nacionalne določbe opravi presoja ustavnosti – spodbujajo, da najprej uporabijo pravo Unije, ne da bi jim preprečevali, da uporabijo možnost ali izpolnijo obveznost, da pri Sodišču vložijo predlog za sprejetje predhodne odločbe. S temi pogoji se torej teži k spodbujanju izvrševanja pravic in obveznosti, ki izhajajo iz člena 267 PDEU, ter spoštovanja načela primarnosti prava Unije v nacionalnem pravnem redu.
46
Taki pogoji za to, da nacionalno sodišče zadevo predloži ustavnemu sodišču države članice, sicer temu sodišču omogočajo, da o ustavnosti nacionalne določbe odloči – če je to v posameznem primeru potrebno – po tem, ko Sodišče odgovori na predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je v okviru istega spora vložilo isto nacionalno sodišče. Vendar taka okoliščina sama po sebi ni v nasprotju z načelom primarnosti prava Unije, če navedenemu nacionalnemu sodišču ni preprečeno, da v okviru spora, o katerem odloča, izpelje vse posledice, ki izhajajo iz tega načela in na katere je bilo opozorjeno v točki 39 te sodbe, in to tudi po tem, ko se je izreklo ustavno sodišče njegove države članice.
47
V zvezi s tem je treba na eni strani opozoriti, da je sodba Sodišča, izdana v okviru postopka predhodnega odločanja, za nacionalno sodišče zavezujoča glede razlage prava Unije za rešitev spora, o katerem odloča. To sodišče mora torej po potrebi odstopiti od presoje hierarhično višjega nacionalnega sodišča, če glede na razlago, ki jo je podalo Sodišče, ugotovi, da ta presoja ni v skladu s pravom Unije, po potrebi tako, da ne uporabi nacionalnega pravila, s katerim mu je naloženo, naj ravna v skladu z odločbami tega hierarhično višjega sodišča (sodba z dne 22. februarja 2022, RS (Učinek sodb ustavnega sodišča), C‑430/21, EU:C:2022:99, točki 74 in 75 ter navedena sodna praksa).
48
Po drugi strani je treba poudariti, da načelo primarnosti zaradi zagotavljanja učinkovitosti vseh določb prava Unije nacionalnim sodiščem najprej nalaga, da svoje nacionalno pravo kar najbolj razlagajo v skladu s pravom Unije. Zahteva po skladni razlagi med drugim vključuje obveznost nacionalnih sodišč, da po potrebi spremenijo ustaljeno sodno prakso, če ta temelji na razlagi nacionalnega prava, ki ni združljiva s cilji prava Unije. Vendar za to obveznost skladne razlage veljajo nekatere omejitve in med drugim ne more biti podlaga za razlago nacionalnega prava contra legem (sodbe z dne 24. junija 2019, Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, točka 57, z dne 15. oktobra 2024, KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, točka 52, in z dne 20. novembra 2025, Framholm, C‑195/25, EU:C:2025:904, točki 67 in 68).
49
Poleg tega ob neobstoju možnosti razlage nacionalne ureditve, ki bi bila v skladu z zahtevami prava Unije, načelo primarnosti nacionalnemu sodišču, ki mora v okviru svojih pristojnosti uporabiti določbe tega prava, nalaga dolžnost zagotoviti polni učinek teh zahtev v sporu, o katerem odloča, pri čemer po potrebi po uradni dolžnosti odloči, da ne bo uporabilo nobene nacionalne zakonodaje ali prakse – niti naknadne – ki je v nasprotju s tem pravom, ki ima neposredni učinek, ne da bi mu bilo treba zahtevati ali čakati na predhodno odpravo te nacionalne ureditve ali prakse po zakonodajni poti ali kakšnem drugem ustavnem postopku (glej v tem smislu sodbe z dne 9. marca 1978, Simmenthal, 106/77, EU:C:1978:49, točka 24; z dne 24. junija 2019, Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, točka 58, in z dne 1. avgusta 2025, Alace in Canpelli, C‑758/24 in C‑759/24, EU:C:2025:591, točka 63 in navedena sodna praksa).
50
Na tretjem mestu, navesti je treba, da zahteve, ki izhajajo iz člena 94(b) Poslovnika Sodišča oziroma tudi iz točk 3, 12 in 15 Priporočil Sodišča Evropske unije nacionalnim sodiščem v zvezi z začetkom postopka predhodnega odločanja (UL C, C/2024/6008) ter na katere se sklicuje predložitveno sodišče, ne vplivajo na ugotovitve iz točk od 42 do 49 te sodbe.
51
V zvezi s tem člen 94(b) Poslovnika Sodišča določa, da mora predlog za sprejetje predhodne odločbe poleg besedila vprašanj, ki se Sodišču predložijo v predhodno odločanje, vsebovati tudi vsebino nacionalnih določb, ki naj bi se uporabile v obravnavani zadevi, in po potrebi upoštevno nacionalno sodno prakso. Ta zahteva je izražena tudi v točkah 15 in 16 priporočil, navedenih v prejšnji točki te sodbe.
52
V obravnavanem primeru pa za nacionalno določbo ni mogoče šteti, da „naj […] se [ne bi] uporabila“ v smislu člena 94(b) Poslovnika Sodišča zgolj zato, ker predložitveno sodišče dvomi o ustavnosti te nacionalne določbe.
53
Prvič, ker namreč taka nacionalna določba – kot se zdi, da velja v bolgarskem pravu – ostane v veljavi, dokler ustavno sodišče ne ugotovi njene neustavnosti, zgolj dejstvo, da nacionalno sodišče dvomi o ustavnosti te nacionalne določbe, ne more upravičiti, da bi to sodišče navedeno določbo izpustilo iz predstavitve prava, ki se uporablja v sporu, o katerem odloča. Navedeno sodišče pa povsem ohrani možnost, da v predložitveni odločbi izrazi dvome o ustavnosti te določbe.
54
Drugič, opozoriti je treba, da je Sodišče že razsodilo, da čeprav je glede na okoliščine lahko koristno, da je takrat, ko se predlog za predhodno odločanje predloži Sodišču, dejansko stanje ugotovljeno in da so vprašanja, ki se nanašajo le na nacionalno pravo, razrešena, lahko nacionalna sodišča to predložitev izvedejo, kadar koli to v okviru postopka ocenijo za primerno (glej v tem smislu sodbe z dne 27. oktobra 1993, Enderby, C‑127/92, EU:C:1993:859, točki 11 in 12; z dne4. junija 2015, Kernkraftwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, točka 31 in navedena sodna praksa, ter z dne 14. februarja 2019, Milivojević, C‑630/17, EU:C:2019:123, točka 46 in navedena sodna praksa).
55
Tretjič, ob upoštevanju pomislekov predložitvenega sodišča glede sodne prakse Konstitutsionen sad (ustavno sodišče), kot so bili povzeti v točkah 23 in 24 te sodbe, je treba opozoriti, da morajo ustavna sodišča držav članic enako kot splošna sodišča spoštovati načelo primarnosti prava Unije (sodba z dne 22. februarja 2022, RS (Učinek sodb ustavnega sodišča), C‑430/21, EU:C:2022:99, točke od 47 do 51 in navedena sodna praksa). Tako so v skladu z ustaljeno sodno prakso učinki načela primarnosti prava Unije zavezujoči za vse organe države članice, ne da bi med drugim nacionalne določbe, vključno s tistimi na ustavni ravni, to lahko ovirale (glej v tem smislu sodbo z dne 18. decembra 2025, Komisija/Poljska (Nadzor ultra vires nad sodno prakso Sodišča – Primarnost prava Unije), C‑448/23, EU:C:2025:975, točka 171 in navedena sodna praksa).
56
Poleg tega je Sodišče že presodilo, da obveznost nacionalnih sodišč, zoper odločitve katerih po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva, ki izhaja iz člena 267, tretji odstavek PDEU, da Sodišču predložijo vprašanje za predhodno odločanje, spada v okvir sodelovanja – ki je bilo uvedeno zaradi zagotovitve enotne uporabe in razlage prava Unije v vseh državah članicah – med nacionalnimi sodišči kot sodišči, ki so zadolžena za uporabo tega prava, in Sodiščem. Namen te dolžnosti je med drugim preprečiti, da bi se v kateri koli državi članici izoblikovala nacionalna sodna praksa, ki ne bi bila v skladu s pravili prava Unije. Poleg tega je navedena obveznost korelat izključne pristojnosti Sodišča za odločanje o veljavnosti aktov Unije ter za dokončno in zavezujočo razlago tega prava (glej v tem smislu sodbo z dne 18. decembra 2025, Komisija/Poljska (Nadzor ultra vires nad sodno prakso Sodišča – Primarnost prava Unije), C‑448/23, EU:C:2025:975, točki 205 in 206).
57
Iz tega sledi, da je ustavno sodišče, če odloča o predlogu za presojo ustavnosti nacionalne določbe, ki spada na področje uporabe prava Unije, načeloma zavezano pri Sodišču vložiti predlog za sprejetje predhodne odločbe v skladu s členom 267, tretji odstavek, PDEU, kadar se mu postavi vprašanje glede razlage prava Unije ali veljavnosti akta sekundarne zakonodaje, razen če je ugotovilo, da postavljeno vprašanje ni upoštevno ali da je bila zadevna določba prava Unije že premet razlage Sodišča ali da je pravilna razlaga prava Unije tako očitna, da ne dopušča nobenega razumnega dvoma (glej v tem smislu sodbo z dne 15. oktobra 2024, KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, točki 34 in 36 ter navedena sodna praksa).
58
Poleg tega je Sodišče že razsodilo, da če ustavno sodišče države članice meni, da je določba sekundarnega prava Unije, kot jo razlaga Sodišče, v nasprotju z obveznostjo spoštovanja nacionalne identitete te države članice, mora to ustavno sodišče prekiniti odločanje in pri Sodišču vložiti predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, da se preuči veljavnost te določbe z vidika člena 4(2) PDEU, saj je Sodišče edino pristojno za ugotavljanje neveljavnosti akta Unije. Prav tako, ker je Sodišče izključno pristojno za dokončno razlago prava Unije, ustavno sodišče države članice na podlagi lastne razlage določb prava Unije, vključno s členom 267 PDEU, ne more utemeljeno šteti, da je Sodišče izdalo sodbo, ki presega okvir njegove pristojnosti, in s tem zavrniti upoštevanja sodbe, ki jo je Sodišče izdalo v postopku predhodnega odločanja (glej v tem smislu sodbi z dne 22. februarja 2022, RS (Učinek sodb ustavnega sodišča), C‑430/21, EU:C:2022:99, točki 71 in 72, in z dne 18. decembra 2025, Komisija/Poljska (Nadzor ultra vires nad sodno prakso Sodišča – Primarnost prava Unije), C‑448/23, EU:C:2025:975, točki 223 in 230 ter navedena sodna praksa).
59
Nazadnje, v primeru, kot ga predvideva predložitveno sodišče, v katerem bi ustavno sodišče v nasprotju z načelom primarnosti prava Unije zavrnilo upoštevanje sodbe, ki jo je Sodišče izdalo v postopku predhodnega odločanja, je treba opozoriti, kot je bilo to navedeno v točki 47 te sodbe, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso nacionalno sodišče, ki je uporabilo možnost, ki mu jo daje člen 267 PDEU, za rešitev spora o glavni stvari vezano na razlago zadevnih določb, ki jo je podalo Sodišče. Tako mora navedeno nacionalno sodišče, da zagotovi polni učinek pravil prava Unije, v sporu, o katerem odloča, odstopiti od presoje nacionalnega ustavnega sodišča, pri kateri je bilo zavrnjeno upoštevanje sodbe, ki jo je Sodišče izdalo v postopku predhodnega odločanja (glej v tem smislu sodbi z dne 15. januarja 2013, Križan in drugi, C‑416/10, EU:C:2013:8, točki 69 in 70 ter navedena sodna praksa, in z dne 22. februarja 2022, RS (Učinek sodb ustavnega sodišča), C‑430/21, EU:C:2022:99, točka 77).
60
Glede na vse zgoraj navedeno je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 267 PDEU, načelo primarnosti prava Unije in člen 94(b) Poslovnika Sodišča razlagati tako, da ne nasprotujejo postopkovnemu pravilu države članice v zvezi s pogoji za predložitev zadeve ustavnemu sodišču te države članice, kot ga razlaga zadnjenavedeno sodišče, v skladu s katerim mora predlog za presojo ustavnosti nacionalne ureditve s področja uporabe prava Unije, ki ga pri tem ustavnem sodišču vloži nacionalno sodišče, vsebovati obrazloženo presojo prava, ki se uporablja v zadevi, o kateri odloča, vključno z učinki uporabe prava Unije, sicer se zavrže kot nedopusten, kar lahko navedeno sodišče pripelje do predhodne vložitve predloga za sprejetje predhodne odločbe pri Sodišču.
Stroški
61
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
Člen 267 PDEU, načelo primarnosti prava Evropske unije in člen 94(b) Poslovnika Sodišča
je treba razlagati tako, da
ne nasprotujejo postopkovnemu pravilu države članice v zvezi s pogoji za predložitev zadeve ustavnemu sodišču te države članice, kot ga razlaga zadnjenavedeno sodišče, v skladu s katerim mora predlog za presojo ustavnosti nacionalne ureditve s področja uporabe prava Unije, ki ga pri tem ustavnem sodišču vloži nacionalno sodišče, vsebovati obrazloženo presojo prava, ki se uporablja v zadevi, o kateri odloča, vključno z učinki uporabe prava Unije, sicer se zavrže kot nedopusten, kar lahko navedeno sodišče pripelje do predhodne vložitve predloga za sprejetje predhodne odločbe pri Sodišču.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: bolgarščina.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.