62008CO0364
DOMSTOLENS KENDELSE (Ottende Afdeling)
24. oktober 2008 (
*1
)
I sag C-364/08,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Tribunal de première instance d’Arlon (Belgien) ved afgørelse af 24. juli 2008, indgået til Domstolen den 7. august 2008, i sagen:
Marc Vandermeir
mod
État belge — SPF Finances,
har
DOMSTOLEN (Ottende Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, T. von Danwitz, og dommerne R. Silva de Lapuerta (refererende dommer) og E. Juhász,
generaladvokat: M. Poiares Maduro
justitssekretær: R. Grass,
idet Domstolen har til hensigt at træffe afgørelse ved begrundet kendelse i henhold til procesreglementets artikel 104, stk. 3, første afsnit,
og efter at have hørt generaladvokaten,
afsagt følgende
Kendelse
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 43 EF og 49 EF.
2
Anmodningen er blevet fremsat i forbindelse med en tvist mellem Marc Vandermeir og État belge — SPF Finances — i anledning af beskatning af et køretøj, som er indregistreret og leaset i Luxembourg.
Retsforskrifter
3
Ifølge den forelæggende ret finder følgende nationale bestemmelser anvendelse i hovedsagen.
4
Artikel 3 i code des taxes assimilées aux impôts sur les revenus (den belgiske lov om skatter og afgifter, der sidestilles med indkomstskat, herefter »loven«), i den affattelse, som finder anvendelse i hovedsagen, som er indeholdt i lovens afsnit II med overskriften »Vægtafgift for motorkøretøjer«, bestemmer:
»Der indføres en afgift på damp- eller motordrevne køretøjer, som enten anvendes til transport af personer eller til vejtransport af varer eller genstande af enhver art«.
5
Lovens artikel 6 bestemmer:
»Afgiftspligtig er enhver person, som til eget brug […] anvender et eller flere af de køretøjer, som er nævnt i artikel 3 og 4, uanset om vedkommende er ejer af eller personligt råder over disse, og uanset om vedkommende permanent eller sædvanligt råder over disse i henhold til en lejeaftale eller en anden aftale.«
6
Lovens artikel 21, stk. 1, har følgende ordlyd:
»Afgiften pålægges den fysiske eller juridiske person, som fremgår af eller bør fremgå af registreringsattesten, så længe et køretøj er eller skal være indregistreret i denne persons navn i registret over køretøjer hos Direction pour l’immatriculation des véhicules [direktoratet for indregistrering af køretøjer].«
7
Lovens artikel 5, stk. 1, nr. 9, fritager »motorkøretøjer, som anvendes af en person, der er bosat i Belgien, når personen har fået motorkøretøjet stillet til rådighed af sin arbejdsgiver, som er etableret i udlandet, og når motorkøretøjet er indregistreret i udlandet«, fra afgiften.
8
Lovens artikel 94, stk. 1, nr. 1, som er indeholdt i afsnit V med overskriften »Vægtafgift«, bestemmer:
»Der indføres til fordel for staten en afgift, der sidestilles med indkomstskat, og som pålægges:
1.
biler […] såsom de køretøjer, der er defineret i bestemmelserne om indregistrering af motorkøretøjer […], når disse køretøjer er eller bør være udstyret med en nummerplade […] udstedt i medfør af disse bestemmelser.«
9
Ifølge lovens artikel 99 opstilles en formodning om, at de køretøjer, som er omhandlet i artikel 94, stk. 1, nr. 1, er bragt i brug på offentlig vej i Belgien, så snart de er blevet indregistreret i registret over køretøjer hos færdselskontoret.
10
Lovens artikel 108, som er indeholdt i dens afsnit VI med overskriften »Kompenserende punktafgift«, har følgende ordlyd:
»Der indføres til fordel for staten en kompenserende punktafgift, som pålægges køretøjer […] med dieselmotor.«
11
I medfør af lovens artikel 2, som er indeholdt i dens afsnit I med overskriften »Fælles bestemmelser«, kan den belgiske stat anvende administrative bøder, når den afgiftspligtige person har overtrådt lovens bestemmelser.
12
Artikel 3 i arrêté royal du 20 juillet 2001 relatif à l’immatriculation des véhicules (kongelig anordning af 20.7.2002 om indregistrering af motorkøretøjer, herefter »kongelig anordning om indregistrering af motorkøretøjer«) bestemmer:
»§ 1.   Personer, der er bosat i Belgien, skal lade de køretøjer, som de ønsker at anvende i Belgien, indføre i det register over køretøjer, der er nævnt i artikel 6, også når disse køretøjer allerede er indregistreret i udlandet.
Bopæl i Belgien betyder, at disse personer opfylder følgende betingelser om, at de skal:
a)
være opført i folkeregistret i en belgisk kommune
[…]
§ 2.   Indregistrering i Belgien af køretøjer, der er indregistreret i udlandet og taget i brug af de i stk. 1 nævnte personer, er dog ikke obligatorisk i følgende tilfælde:
[…]
2.
et køretøj, som anvendes af en fysisk person til erhvervsmæssig og lejlighedsvis privat brug, og som er blevet stillet til rådighed af en udenlandsk arbejdstager, som denne person har indgået en ansættelseskontrakt med. I dette tilfælde skal der i køretøjet befinde sig en attest fra [moms]myndigheden. Detaljerede betingelser for brugen af køretøjet fastsættes af finansministeren.
[…]«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
13
Marc Vandermeir er bosiddende i Belgien.
14
I 2004 arbejdede han som selvstændig journalist i Luxembourg, hvor han havde et kontor samt størstedelen af sine kunder. At hans virksomhed rent faktisk var etableret i denne medlemsstat, er blevet bekræftet af en inspektør fra de sociale sikringsmyndigheder i Luxembourg.
15
I februar 2004 indgik Marc Vandermeir med et luxembourgsk selskab en leasingaftale om en bil, som var indregistreret i Luxembourg i det nævnte selskabs navn og med nummerpladen FM7687.
16
Den 10. august 2004 var Marc Vandermeir genstand for en kontrol foretaget af de belgiske toldmyndigheder, som optog en rapport over ham for overtrædelse af lovgivningen om indregistrering af motorkøretøjer.
17
Denne rapport blev videresendt til de belgiske skattemyndigheder, som efterfølgende registrerede Marc Vandermeir for skatteåret 2004 for en taxe de circulation [vægtafgift], en taxe de mise en circulation [ibrugtagningsafgift] og en taxe compensatoire des accises [ kompenserende punktafgift] samt en administrativ bøde.
18
Den 23. december 2005 indgav Marc Vandermeir en klage over disse afgifter og denne bøde.
19
Denne klage blev afvist ved en beslutning af 26. juni 2007, hvorefter Marc Vandermeir indbragte sagen for den forelæggende ret.
20
Tribunal de première instance d’Arlon har under disse omstændigheder besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er artikel 43 [EF] og/eller artikel 49 EF til hinder for, at en medlemsstats nationale lovgivning som den i hovedsagen omhandlede pålægger en selvstændig erhvervsdrivende, som er bosat i denne medlemsstat, at indregistrere sit køretøj i denne medlemsstat, når han næsten udelukkende udøver sin erhvervsmæssige virksomhed i en anden medlemsstat fra et fast driftssted, som han ejer dér, og når dette køretøj hverken er bestemt til fortrinsvis varig anvendelse i den første medlemsstat eller faktisk anvendes på denne måde?«
Om det præjudicielle spørgsmål
21
I henhold til procesreglementets artikel 104, stk. 3, første afsnit, kan Domstolen, såfremt besvarelsen af et præjudicielt spørgsmål klart kan udledes af retspraksis, efter at have hørt generaladvokaten træffe afgørelse ved begrundet kendelse.
22
Indledningsvis bemærkes, at med forbehold af visse undtagelser, der ikke er relevante i den foreliggende sag, er beskatningen af motorkøretøjer ikke blevet harmoniseret på fællesskabsplan. Medlemsstaterne kan derfor frit udøve deres beskatningsbeføjelse inden for dette område under overholdelse af fællesskabsretten (jf. dom af 21.3.2002, sag C-451/99, Cura Anlagen, Sml. I, s. 3193, præmis 40, af 15.9.2005, sag C-464/02, Kommissionen mod Danmark, Sml. I, s. 7929, præmis 74, af 15.12.2005, forenede sager C-151/04 og C-152/04, Nadin og Nadin-Lux, Sml. I, s. 11203, præmis 40, og af 23.2.2006, sag C-232/03, Kommissionen mod Finland, præmis 46, samt kendelse af 27.6.2006, sag C-242/05, van de Coevering, Sml. I, s. 5843, præmis 23, og af 22.5.2008, sag C-42/08, Ilhan, præmis 17).
Om der foreligger en hindring for etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser
23
I henhold til artikel 43 EF er restriktioner, som hindrer statsborgere i en medlemsstat i frit at etablere sig på en anden medlemsstats område, forbudt.
24
Ifølge fast retspraksis skal alle foranstaltninger, som forbyder, medfører ulemper for eller gør udøvelsen af denne frihed mindre interessant, betragtes som sådanne begrænsninger (jf. dom af 30.11.1995, sag C-55/94, Gebhard, Sml. I, s. 4165, præmis 37, af 5.10.2004, sag C-442/02, CaixaBank France, Sml. I. s, 8961, præmis 11, og af 6.12.2007, sag C-298/05, Columbus Container Services, Sml. I, s. 10451, præmis 34).
25
Selv om EF-traktatens bestemmelser om etableringsfriheden ifølge deres ordlyd skal sikre national behandling i værtsmedlemsstaten, indebærer de samtidig et forbud mod, at oprindelsesstaten forhindrer, at en af dens statsborgere etablerer sig i en anden medlemsstat, eller at et selskab, som er stiftet i overensstemmelse med dens lovgivning, gør det (jf. dom af 16.7.1998, sag C-264/96, ICI, Sml. I, s. 4695, præmis 21, af 12.9.2006, sag C-196/04, Cadbury Schweppes og Cadbury Schweppes Overseas, Sml. I, s. 7995, præmis 42, og af 15.5.2008, sag C-414/06, Lidl Belgium, Sml. I, s. 3601, præmis 19).
26
En indregistreringsforpligtelse som den, der i medfør af den i tvisten i hovedsagen omhandlede lovgivning pålægges selvstændige erhvervsdrivende, som har bopæl i Belgien, hindrer sidstnævntes adgang til selvstændig erhvervsvirksomhed i andre medlemsstater, og kan derfor medføre ulemper for eller gøre det mindre attraktivt for disse at udøve etableringsfriheden (jf. i denne retning dommen i sagen Kommissionen mod Danmark, præmis 46, Nadin og Nadin-Lux-dommen, præmis 36 og 37, og dommen i sagen Kommissionen mod Finland, præmis 40).
27
Denne forpligtelse udgør derfor en begrænsning af etableringsfriheden, som i princippet er forbudt i medfør af artikel 43 EF.
28
Artikel 49 EF indeholder et forbud mod restriktioner, der hindrer fri udveksling af tjenesteydelser inden for Det Europæiske Fællesskab.
29
Ifølge fast retspraksis er artikel 49 EF til hinder for anvendelse af nationale bestemmelser, som uden at være begrundet i objektive hensyn begrænser en tjenesteyders muligheder for effektivt at udøve denne frihed, eller som bevirker, at levering af tjenesteydelser mellem medlemsstater bliver vanskeligere end levering af tjenesteydelser internt i en medlemsstat (jf. Cura Anlagen-dommen, præmis 29 og 30, kendelse af 30.5.2006, sag C-435/04, Leroy, Sml. I, s. 4835, præmis 11, og van de Coevering-kendelsen, præmis 19 og 20).
30
En indregistreringsforpligtelse som den, der er omhandlet i hovedsagen, medfører, at virksomhed med grænseoverskridende leasing vanskeliggøres (jf. Cura Anlagen-dommen, præmis 37, og Leroy-kendelsen, præmis 12).
31
Denne forpligtelse udgør derfor en restriktion som omhandlet i artikel 49 EF.
Berettigelsen af de fastslåede begrænsninger for etableringsfriheden og for den frie udveksling af tjenesteydelser
32
Det fremgår af Domstolens praksis, at en medlemsstat kan bestemme, at et køretøj, der er leaset af en arbejdstager, som er bosiddende i denne medlemsstat, af et selskab med hjemsted i en anden medlemsstat, skal være indregistreret på dens område, når køretøjet i det væsentlige skal anvendes varigt på førstnævnte medlemsstats område eller faktisk anvendes på denne måde (jf. i denne retning Cura Anlagen-dommen, præmis 42, dommen i sagen Kommissionen mod Danmark, præmis 75-78, Nadin og Nadin-Lux-dommen, præmis 41, og dommen i sagen Kommissionen mod Finland, præmis 47).
33
Er disse betingelser ikke er opfyldt, er den i en anden medlemsstat indregistrerede bils tilknytning til en medlemsstat mindre, hvorfor en anden begrundelse for den omhandlede hindring er nødvendig (jf. dommene i sagen Kommissionen mod Danmark, præmis 79, dommen i sagen Kommissionen mod Finland, præmis 48, og van de Coevering-kendelsen, præmis 26).
34
Hvad angår en eventuel begrundelse for indregistreringsforpligtelsen som omhandlet i tvisten i hovedsagen har Domstolen allerede fastslået dels, at artikel 43 EF er til hinder for en medlemsstats nationale lovgivning, som pålægger en selvstændig erhvervsdrivende, der er bosat i denne medlemsstat, pligt til i denne stat at indregistrere en firmabil, der er stillet til rådighed for ham af det selskab, der beskæftiger ham, og som har hjemsted i en anden medlemsstat, når dette køretøj hverken er bestemt til fortrinsvis varig anvendelse i den førstnævnte medlemsstat eller faktisk anvendes på denne måde (jf. Nadin og Nadin-Lux-dommen, præmis 55, og Leroy-kendelsen, præmis 13), dels at artikel 49 EF er til hinder for, at en medlemsstats lovgivning pålægger en person, som har bopæl, og som arbejder i denne medlemsstat, pligt til i denne stat at indregistrere et køretøj, som vedkommende har lejet af et leasingselskab, der har hjemsted i en anden medlemsstat, når dette køretøj hverken er bestemt til fortrinsvis varig anvendelse i den førstnævnte medlemsstat eller faktisk anvendes på denne måde (jf. Leroy-kendelsen, præmis 14).
35
Det følger heraf, at eftersom Marc Vandermeir ikke anvender sin køretøj under omstændigheder som dem, der er opregnet i denne kendelses præmis 32, kan den omstændighed, at han udøver sin virksomhed som selvstændig i Luxembourg som en fysisk person, der ejer et fast forretningssted i denne medlemsstat, og ikke som administrerende direktør eller leder af et selskab, der er etableret i denne medlemsstat, eller den omstændighed, at han selv har leaset køretøjet hos et luxembourgsk selskab, og køretøjet ikke er leaset via en arbejdsgiver, som dernæst stiller det til rådighed for ham, ikke begrunde en indregistreringsforpligtelse som den, der er omhandlet i hovedsagen.
36
Det følger af det ovenstående, at det forelagte spørgsmål skal besvares med, at artikel 43 EF og 49 EF skal fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats nationale lovgivning, som den i tvisten i hovedsagen omhandlede, hvorefter en selvstændig erhvervsdrivende, der er bosat i denne medlemsstat, har pligt til at lade et køretøj, som er leaset hos et selskab, der er etableret i en anden medlemsstat, indregistrere i førstnævnte medlemsstat, når dette køretøj hverken er bestemt til fortrinsvis varig anvendelse i den førstnævnte medlemsstat eller faktisk anvendes på denne måde
Sagens omkostninger
37
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Ottende Afdeling) for ret:
Artikel 43 EF og 49 EF skal fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats nationale lovgivning som den i tvisten i hovedsagen omhandlede, hvorefter en selvstændig erhvervsdrivende, der er bosat i denne medlemsstat, har pligt til at lade et køretøj, som er leaset hos et selskab, der er etableret i en anden medlemsstat, indregistrere i førstnævnte medlemsstat, når dette køretøj hverken er bestemt til fortrinsvis varig anvendelse i den førstnævnte medlemsstat eller faktisk anvendes på denne måde.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: fransk.