61983CJ0135_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 28 . juni 1983, indgaaet til Domstolen den 11 . juli 1983, har Raad van Beroep, Zwolle, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 1, stk . 1, og artikel 3, stk . 1, i Raadets direktiv 77/187 af 14 . februar 1977 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overfoersel af virksomheder, bedrifter, eller dele af bedrifter ( EFT L 61, s . 26 ).
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en sag anlagt af H.B.M . Abels mod Direktionen for Bedrijfsvereniging voor de Metaalindustrie en de Electrotechnische Industrie ( faglig forsikringsanstalt for metalindustrien og den elektrotekniske industri, herefter benaevnt »Bedrijfsvereniging« ).
3 Sagsoegeren i hovedsagen var ansat af anpartsselskabet Machinefabriek Thole BV ( herefter benaevnt »Thole« ), Enschede, da dette ved Arrondissementsrechtbank Almelo ' s successive afgoerelser opnaaede »surséance van betaling« ( en af retten meddelt betalingshenstand ), henholdsvis foreloebigt og endeligt den 2 . september 1981 og den 17 . marts 1982, foer selskabet den 9 . juni 1982 blev erklaeret konkurs . Under denne konkursbehandling blev virksomheden Thole, ved en aftale indgaaet af kuratoren, med virkning fra 10 . juni 1982 overfoert til anpartsselskabet Transport Toepassing en Produktie BV ( herefter benaevnt »TTP« ), Enschede, som drev virksomheden videre og overtog stoerstedelen af arbejdstagerne, herunder Abels .
4 Da denne hverken fra Thole eller fra TTP fik udbetalt loen for perioden 1.-9 . juni 1982 og heller ikke feriegodtgoerelse for den ferie, han havde optjent i referenceaaret, eller en forholdsmaessig andel af nytaarsgratialet, forsoegte han at faa udbetalt disse beloeb af Bedrijfsvereniging, som efter hans opfattelse havde en subsidiaer forpligtelse til at udbetale dem i henhold til nederlandsk lovgivning .
5 Dette krav blev afvist med den begrundelse, at Thole ' s forpligtelser over for arbejdstagerne i henhold til arbejdskontrakten skulle opfyldes af TTP i medfoer af artiklerne 1639 aa og 1639 bb i den nederlandske Burgerlijk Wetboek, som blev indsat ved lov af 15 . maj 1981 med henblik paa gennemfoerelsen af foernaevnte direktiv 77/187, og at Bedrijfsvereniging derfor ikke kunne indtraede i disse forpligtelser .
6 Direktiv 77/187, som Raadet har udstedt med hjemmel bl.a i traktatens artikel 100, tilsigter ifoelge betragtningerne »beskyttelse af arbejdstagerne i tilfaelde af ny indehaver isaer for at sikre varetagelsen af deres rettigheder« . Med henblik herpaa bestemmer direktivet i artikel 3, stk . 1, at »overdragerens rettigheder og forpligtelser i henhold til en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold, som bestod paa tidspunktet for overfoerselen ... overgaar som foelge af denne overfoersel til erhververen« . Artikel 4, stk . 1, sikrer de beroerte arbejdstagere beskyttelse mod afskedigelse foretaget af overdrageren eller erhververen, dog saaledes, at »der kan ske afskedigelser af oekonomiske, tekniske eller organisatoriske aarsager, der medfoerer beskaeftigelsesmaessige aendringer« . Desuden paalaegger direktivet i artikel 6 overdrageren og erhververen visse forpligtelser til at underrette og konsultere repraesentanterne for de arbejdstagere, som beroeres af overfoerselen . Endelig praeciseres det i artikel 7, at direktivet ikke begraenser »medlemsstaternes mulighed for at anvende eller indfoere ... bestemmelser, som er gunstigere for arbejdstagerne« .
7 Abels indbragte Bedrijfsvereniging ' s afgoerelse for Raad van Beroep, Zwolle, som fandt, at afgoerelsen afhang af fortolkningen af bestemmelser i direktiv 77/187 . Retten udsatte derfor sagen og forelagde Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
»1 ) Omfatter artikel 1, stk . 1, i direktiv 77/187/EOEF ogsaa den situation, at overdrageren af virksomheden er erklaeret konkurs eller har opnaaet »surséance van betaling« ( en af retten meddelt betalingshenstand)?
Saafremt spoergsmaal 1 besvares bekraeftende :
2 ) Skal artikel 3, stk . 1, i direktiv 77/187/EOEF fortolkes saaledes, at de forpligtelser for overdrageren, som ved overfoersel af virksomheden overgaar til erhververen, ogsaa omfatter de forpligtelser, som i henhold til arbejdskontrakten eller arbejdsforholdet er opstaaet foer tidspunktet for overfoerselen i den i artikel 1, stk . 1, forudsatte betydning?«
Det foerste spoergsmaal
Definitionen af direktivets anvendelsesomraade
8 Med hensyn til det foerste spoergsmaal bemaerkes indledningsvis, at ifoelge artikel 1, stk . 1, i direktiv 77/187, som definerer det saglige anvendelsesomraade, finder direktivet »anvendelse paa overfoersel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter til en anden indehaver som foelge af overdragelse eller fusion« . Heraf foelger, at direktivet ikke finder anvendelse paa andre overfoersler end dem, der er en foelge af overdragelse eller fusion, hvoraf sidstnaevnte ikke kommer i betragtning i denne sag . Spoergsmaalet tilsigter at faa oplyst, om denne definition omfatter det tilfaelde, hvor overdrageren af virksomheden er blevet erklaeret konkurs eller har opnaaet en »surséance van betaling«, naar den paagaeldende virksomhed udgoer en del af konkursmassen eller er omfattet af »surséance van betaling« .
9 Ifoelge sagsoegeren i hovedsagen, den nederlandske regering og Kommissionen betyder udtrykket »overdracht krachtens overeenkomst« i den nederlandske version af direktivet, at dettes anvendelsesomraade er begraenset til alene at omfatte overfoersler, som sker i henhold til frivilligt indgaaede aftaler med udelukkelse af alle overfoersler, der finder sted inden for rammerne af en retslig procedure, som har til formaal enten at opnaa en tvungen samlet realisering af debitors aktiver eller at overvinde dennes oekonomiske vanskeligheder, saaledes at en saadan realisering undgaas . De naevnte procedurer er udelukket, selv i det tilfaelde, hvor der er tale om et frivilligt salg, fordi det vaesentlige moment, aftalefriheden, ikke foreligger, naar overfoerselen indebaerer domstolenes indgriben, og naar saavel salgets formelle som materielle indhold bestemmes af den afvejning af de respektive interesser, som er karakteristisk for disse procedurer .
10 Bedrijfsvereniging og den danske regering har derimod gjort gaeldende, at den omtvistede bestemmelse fortolket efter sin ordlyd ikke giver holdepunkter for at antage, at en overfoersel, der sker som foelge af et salg foretaget af et konkursbos kurator, eller af en debitor, der har opnaaet »surséance van betaling«, skulle vaere undtaget fra direktivets anvendelsesomraade .
11 En sammenlignende undersoegelse af de forskellige sproglige versioner af den paagaeldende bestemmelse viser terminologiske forskelle mellem disse versioner, for saa vidt angaar overfoersel som foelge af overdragelse . Mens den tyske version ( »vertragliche UEbertragung« ), den franske version ( »cession conventionnelle« ), den graeske version ( »symssatikh ekxvrhsh« ), den italienske version ( »cessione contrat tuale« ) og den nederlandske version ( »overdracht krachtens overeenkomst« ), klart kun angaar overdragelser i henhold til aftale og saaledes goer det muligt at slutte, at andre former for overdragelse som f.eks . overdragelse som foelge af en forvaltningsakt eller en retsafgoerelse er udelukket, synes den engelske version ( »legal transfer« ) og den danske version ( »overdragelse« ) at angive et videre anvendelsesomraade .
12 Endvidere bemaerkes, at indholdet af begrebet overdragelse i henhold til aftale, saaledes som denne sag har vist, er forskelligt i medlemsstaternes konkursret . Mens nogle medlemsstater i visse tilfaelde anser det salg, der sker inden for rammerne af en konkursbehandling, for et normalt salg i henhold til aftale, selv hvis en retslig myndigheds mellemkomst er en noedvendig forudsaetning for indgaaelse af en saadan aftale, antager andre retsordener i visse tilfaelde, at salget sker i kraft af en offentlig myndighedsakt .
13 I betragtning af disse forskelle, kan den omtvistede bestemmelses raekkevidde ikke bedoemmes alene paa grundlag af dens ordlyd . Dens betydning maa foelgelig afklares paa baggrund af direktivets opbygning, dets placering i det faellesskabsretlige system i forhold til konkursordningerne samt dets formaal .
Forholdet mellem direktivet og konkursretten
14 Som det fremgaar af de foernaevnte betragtninger til direktiv 77/187, har dette til formaal at beskytte arbejdstagerne for at sikre varetagelsen af deres rettigheder i forbindelse med virksomhedsoverfoersel .
15 Konkursretten er karakteriseret ved saerlige procedurer, som har til formaal at afveje de forskellige interesser, herunder de enkelte kreditorgruppers interesser, hvilket i alle medlemsstaterne indebaerer, at der findes saerlige regler, som kan bevirke en i hvert fald delvis fravigelse af andre, generelle bestemmelser, herunder inden for social- og arbejdslovgivningen .
16 Konkursrettens saerlige karakter, som genfindes i alle medlemsstaternes retsordener, bekraeftes ligeledes i faellesskabsretten . Artikel 1, stk . 2, litra d ), i Raadets direktiv 75/129 af 17 . februar 1975 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivninger vedroerende kollektive afskedigelser ( EFT L 48, s . 29 ), der ligesom direktiv 77/187 er blevet udstedt for at opnaa formaalene med traktatens artikel 117, bestemmer udtrykkeligt, at denne retsakt ikke finder anvendelse paa arbejdstagere, som beroeres af standsning af en virksomheds aktiviteter »som foelge af en retsafgoerelse« . Endvidere har konkursrettens saerlige karakter givet sig udtryk i udstedelsen af Raadets direktiv 80/987 af 20 . oktober 1980 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfaelde af arbejdsgiverens insolvens ( EFT L 283, s . 23 ). Ved dette direktiv indfoeres en garantiordning for ubetalte loenkrav, som ligeledes finder anvendelse paa virksomheder, der erklaeres konkurs .
17 Hertil kommer, at reglerne om konkursbehandling og om tilsvarende procedurer er meget forskellige i de forskellige medlemsstater . Denne konstatering i forbindelse med den omstaendighed, at konkursretten, saavel i medlemsstaternes retsordener som i faellesskabsretten, er undergivet saerlige regler, goer det muligt at slutte, at hvis direktivet var bestemt til ogsaa at omfatte overfoersler af virksomheder, foretaget inden for rammerne af saadanne procedurer, ville der have vaeret indsat en udtrykkelig bestemmelse herom .
Direktivets formaal
18 Denne fortolkning af direktiv 77/187 foelger ogsaa af en undersoegelse af direktivets formaal . Det fremgaar af betragtningerne til direktivet, at den beskyttelse af arbejdstagerne i forbindelse med overfoersel af virksomheder, som direktivet skal sikre, skal ses paa baggrund af »den oekonomiske udvikling« og noedvendigheden af, som naevnt i traktatens artikel 117, »at fremme en forbedring af arbejdernes leve- og arbejdsvilkaar for herigennem at muliggoere en udjaevning af disse vilkaar paa et stadigt stigende niveau« . Som Kommissionen med foeje har anfoert, er direktivets formaal altsaa at forhindre, at omstruktureringen inden for faellesmarkedet sker paa bekostning af arbejdstagerne i de beroerte virksomheder .
19 Parterne er uenige om bedoemmelsen af den oekonomiske og sociale virkning, til gavn eller til skade for arbejdstagernes interesser, som foelger af en eventuel anvendelse af direktivet paa konkurs eller en tilsvarende procedure .
20 Bedrijfsvereniging og den danske regering mener, at direktivet finder anvendelse paa en saadan situation, fordi de loenmodtagere, hvis arbejdsgiver erklaeres konkurs, netop er dem, der har stoerst behov for beskyttelse, og fordi baade arbejdstagerne og konkursboet normalt er mere rede til at fortsaette driften af virksomheden, indtil en overfoersel kan finde sted, naar en saadan beskyttelse er sikret .
21 Derimod har den nederlandske regering og Kommissionen anfoert, at direktivets anvendelse paa overfoersel af virksomheder i tilfaelde af konkurs eller »surséance van betaling« vil faa visse oekonomiske konsekvenser, som er til skade for beskyttelsen af arbejdstagerne . Efter deres opfattelse kan en saadan udvidelse af direktivets anvendelsesomraade afholde en potentiel erhverver fra at koebe virksomheden paa betingelser, der er acceptable for samtlige boets kreditorer, som herefter ville vaere henvist til at saelge virksomhedens aktiver enkeltvis . Dette ville imidlertid indebaere, at alle virksomhedens arbejdspladser gaar tabt, hvilket er i modstrid med direktivets tilsigtede virkning .
22 Denne forskellige vurdering viser, at der paa den oekonomiske udviklings nuvaerende trin hersker stor usikkerhed om indvirkningen paa arbejdsmarkedet af virksomhedsoverfoersler i tilfaelde af arbejdsgiverens insolvens og om, hvilke foranstaltninger, der er egnede til bedst muligt at beskytte arbejdstagernes interesser i denne situation .
23 Det foelger af det foregaaende, at man ikke kan udelukke en alvorlig risiko for en generel forvaerring af arbejdernes leve- og arbejdsvilkaar, i strid med traktatens sociale formaal, og at man derfor ikke kan konkludere, at direktiv 77/187 paalaegger medlemsstaterne en pligt til at udvide de bestemmelser, som direktivet fastsaetter, til at omfatte overfoersler af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter, som sker inden for rammerne af en konkursbehandling, der har til formaal at realisere overdragerens aktiver under den kompetente retlige myndigheds kontrol .
24 Det maa dog praeciseres, at selv om saadanne overfoersler paa grund af de ovenfor anfoerte betragtninger ikke falder ind under direktivets anvendelsesomraade, kan medlemsstaterne frit paa egen haand og paa grundlag af deres egen nationale ret anvende direktivets principper helt eller delvis paa disse tilfaelde .
Direktivets anvendelse i tilfaelde af »surséance van betaling«
25 Selv om overfoerselen af virksomheden i naervaerende sag er sket inden for rammerne af en konkursbehandling, angaar den nationale rets spoergsmaal ligeledes en eventuel overfoersel, der sker inden for rammerne af en procedure saasom »surséance van betaling« ( en af retten meddelt betalingshenstand ).
26 Parterne er uenige i deres vurdering af spoergsmaalet, om en saadan overfoersel skal foelge de samme regler, for saa vidt angaar anvendelsen af direktiv 77/187, som en overfoersel, der sker som foelge af salg ved et konkursbos kurator . I denne forbindelse har den nederlandske regering og Kommissionen gjort gaeldende, at de grunde, som er til hinder for at udvide direktivets anvendelsesomraade til at omfatte overfoersler af virksomheder, foretaget inden for rammerne af en konkursbehandling, ligeledes er til hinder for dets anvendelse i tilfaelde af, at retten har meddelt overdrageren betalingshenstand .
27 Derimod synes Bedrijfsvereniging og den danske regering at vaere af den opfattelse, at direktiv 77/187, selv i det tilfaelde, hvor det ikke finder anvendelse paa en overfoersel, foretaget inden for rammerne af en konkursbehandling, maa finde anvendelse, naar overdrageren har opnaaet en af retten meddelt betalingshenstand . I modsat fald kunne betalingshenstand soeges opnaaet netop med henblik paa at gennemfoere overfoersel paa bekostning af arbejdstagernes rettigheder .
28 En procedure som »surséance van betaling« frembyder visse faelles traek med konkursbehandling, idet den i lighed med denne har retslig karakter . Den adskiller sig imidlertid fra konkursbehandling derved, at dommerens kontrol, saavel med procedurens indledning som dens forloeb er af mere begraenset omfang . Desuden er en saadan procedures formaal i foerste raekke at bevare aktiverne og i givet fald fortsaette virksomhedens drift gennem en kollektiv betalingshenstand med henblik paa at opnaa en ordning, der goer det muligt at sikre driften i fremtiden . I mangel af en saadan ordning kan en procedure af denne art, som i det foreliggende tilfaelde, foere til debitors konkurs .
29 Heraf foelger, at de grunde, som er til hinder for at anvende direktivet paa overfoersler af virksomheder i forbindelse med en konkursbehandling, ikke gaelder for en procedure af den naevnte art, som gennemfoeres paa et tidligere trin .
30 Af alle disse grunde maa det foerste spoergsmaal besvares med, at artikel 1, stk . 1, i Raadets direktiv 77/187 af 14 . februar 1977 ikke finder anvendelse paa overfoersel af en virksomhed, en bedrift eller en del af en bedrift i en situation, hvor overdrageren er erklaeret konkurs, naar den paagaeldende virksomhed eller bedrift er en del af konkursmassen, men at dette ikke ikke beroerer medlemsstaternes frihed til paa egen haand at anvende direktivets principper paa en saadan overfoersel . Direktivet finder derimod anvendelse paa overfoersel af en virksomhed, en bedrift eller en del af en bedrift til en anden indehaver, foretaget inden for rammerne af en procedure saasom »surséance van betaling« ( en af retten meddelt betalingshenstand ).
Det andet spoergsmaal
31 Det andet spoergsmaal angaar i det vaesentlige, om artikel 3, stk . 1, i direktiv 77/187 skal fortolkes saaledes, at det ogsaa omfatter de forpligtelser for overdrageren, som i henhold til en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold er opstaaet foer tidspunktet for overfoerselen .
32 Den naevnte bestemmelses foerste afsnit bestemmer, at »overdragerens rettigheder og forpligtelser i henhold til en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold, som bestod paa tidspunktet for overfoerselen i henhold til artikel 1, stk . 1, overgaar som foelge af denne overfoersel til erhververen« . I andet afsnit praeciseres det imidlertid, at »medlemsstaterne kan bestemme, at overdrageren ogsaa efter overfoerselen i henhold til artikel 1, stk . 1, og sammen med erhververen er ansvarlig for de forpligtelser, som foelger af en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold« .
33 Bedrijfsvereniging og Kommissionen har anfoert, at den omtvistede bestemmelse omfatter alle de forpligtelser, som paahviler overdrageren i henhold til en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold, herunder arbejdstagernes allerede forfaldne krav over for den tidligere arbejdsgiver . Dette foelger af formaalet med direktivet, som tilsigter beskyttelse af arbejdstagerne, og naermere bestemt varetagelse af deres rettigheder ved skift af arbejdsgiver .
34 Derimod mener den nederlandske regering, at bestemmelsen skal fortolkes saaledes, at den ikke omfatter overfoersel af krav opstaaet foer virksomhedens overfoersel, da en debitor ifoelge et anerkendt aftaleretligt princip ikke kan overfoere sine forpligtelser til en tredjemand uden sine kreditorers medvirken . Den nationale lovgiver kan imidlertid frit bestemme, at den nye arbejdsgiver skal vaere ansvarlig for disse krav sammen med den tidligere arbejdsgiver for at udelukke den risiko for arbejdstagerne, som foelger af, at overdrageren eventuelt forsvinder efter overfoerselen .
35 Den danske regering sondrer mellem overfoersel af en virksomhed som foelge af et normalt salg, herunder ogsaa i en situation, hvor retten har meddelt betalingshenstand, og et konkursbos overfoersel af en virksomhed . Mens erhververen i det foerste tilfaelde indtraeder i alle overdragerens forpligtelser i henhold til et arbejdsforhold, er han ikke forpligtet til at overtage aeldre forpligtelser, som paahviler et konkursbo i kraft af konkurslovgivningens regler .
36 Det bemaerkes, at artikel 3, stk . 1, foerste afsnit i direktiv 77/187 i generelle vendinger og uden noget forbehold henviser til »overdragerens rettigheder og forpligtelser i henhold til en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold, som bestod paa tidspunktet for overfoerselen« . Det naevnte stykkes andet afsnit, som bemyndiger medlemsstaterne til at bestemme, at overdrageren sammen med erhververen skal vaere ansvarlig »ogsaa efter overfoerselen«, viser, at ansvaret for at opfylde de krav, som foelger af de af arbejdstagernes rettigheder, der bestod paa tidspunktet for overfoerselen, i foerste raekke paahviler erhververen .
37 Denne fortolkning bekraeftes af, at artikel 3, stk . 3, udtrykkeligt bestemmer, at det omtvistede stk . 1 ikke finder anvendelse paa »arbejdstagerens ret til ydelser i forbindelse med alderdom og invaliditet eller til efterladte i henhold til supplerende faglige eller tvaerfaglige forsikringsordninger, der findes ud over medlemsstaternes lovbestemte sociale sikringsordninger« . Naar der findes en saadan speciel regel, som begraenser hovedreglens anvendelsesomraade, maa det sluttes, at artikel 3, stk . 1, omfatter alle de rettigheder for arbejdstagerne, der ikke er omfattet af denne undtagelse, hvad enten disse rettigheder er opstaaet foer eller efter virksomhedens overfoersel .
38 Det andet spoergsmaal maa derfor besvares med, at artikel 3, stk . 1, i direktiv 77/187 skal fortolkes saaledes, at det omfatter de forpligtelser for overdrageren, som i henhold til en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold er opstaaet foer tidspunktet for overfoerselen, alene med forbehold af de i denne artikels stk . 3 naevnte undtagelser .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
39 De udgifter, der er afholdt af den nederlandske og den danske regering samt af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale domstol, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, som er forelagt den af Raad van Beroep, Zwolle, ved kendelse af 28 . juni 1983, for ret :
1 ) Artikel 1, stk . 1, i Raadets direktiv 77/187 af 14 . februar 1977 finder ikke anvendelse paa overfoersel af en virksomhed, en bedrift eller en del af en bedrift i en situation, hvor overdrageren er erklaeret konkurs, naar den paagaeldende virksomhed eller bedrift er en del af konkursmassen ; dette beroerer dog ikke medlemsstaternes frihed til paa egen haand at anvende direktivets principper paa en saadan overfoersel . Direktivet finder derimod anvendelse paa overfoersel af en virksomhed, en bedrift eller en del af en bedrift til en anden indehaver, foretaget inden for rammerne af en procedure saasom »surséance van betaling« ( en af retten meddelt betalingshenstand ).
2 ) Artikel 3, stk . 1, i direktiv 77/187 skal fortolkes saaledes, at det ogsaa omfatter de forpligtelser for overdrageren, som i henhold til en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold er opstaaet foer tidspunktet for overfoerselen, alene med forbehold af de i denne artikels stk . 3 naevnte undtagelser .