62019TJ0386
RETTENS DOM (Fjerde Udvidede Afdeling)
13. september 2024 (
*1
)
»Regler for institutionerne – medlem af Revisionsretten – aktivitet, der er uforenelig med hvervet som medlem af Revisionsretten – udgifter, der anses for at være afholdt uretmæssigt – afgørelse om inddrivelse – Domstolens afgørelse om tilsidesættelse af de forpligtelser, der følger med hvervet som medlem af Revisionsretten – lovligheden af OLAF’s undersøgelse og endelige rapport – begrundelsespligt – forældelsesfrist – artikel 98, stk. 2, i forordning (EU, Euratom) 2018/1046 – berettiget forventning – urigtigt skøn – ansvar uden for kontraktforhold – ikke-økonomisk skade«
I sag T-386/19
CQ ved advokat L. Levi,
sagsøger,
mod
Den Europæiske Revisionsret ved K. Kantza og B. Schäfer, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
har
RETTEN (Fjerde Udvidede Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, R. da Silva Passos, og dommerne S. Gervasoni, N. Półtorak, I. Reine (refererende dommer) og T. Pynnä,
justitssekretær: fuldmægtig H. Eriksson,
på grundlag af den skriftlige forhandling
efter retsmødet den 4. maj 2023,
afsagt følgende
Dom
1
Med sit søgsmål har sagsøgeren, CQ, dels nedlagt påstand om annullation af Revisionsrettens afgørelse af 11. april 2019 om fastlæggelse af fordringen og inddrivelsen heraf over for ham, hvorved Revisionsretten kvalificerede et beløb på 153407,58 EUR som uberettiget oppebåret beløb til dækning af udgifter til tjenesterejser og dagpenge, udgifter til repræsentation samt brug af chauffører og pålagde tilbagebetaling af dette beløb (herefter »den anfægtede afgørelse«), på grundlag af artikel 263 TEUF, dels om erstatning for den ikke-økonomiske skade, som han angiveligt har lidt, på grundlag af artikel 268 TEUF.
I. Relevante retsregler
A. Traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF)
2
Artikel 285 TEUF bestemmer:
»Revisionsretten varetager revisionen af Unionens regnskaber.
Den består af en statsborger fra hver medlemsstat. Medlemmerne udfører deres hverv i fuldkommen uafhængighed og i Unionens almene interesse.«
3
Artikel 286, stk. 3 og 6, TEUF har følgende ordlyd:
»3.   Ved udførelsen af deres pligter må Revisionsrettens medlemmer ikke søge eller modtage instruktioner fra nogen regering eller noget andet organ. De afholder sig fra enhver handling, som er uforenelig med karakteren af deres hverv.
[...]
6.   Revisionsrettens medlemmer kan hverken afskediges eller frakendes retten til pension eller til andre fordele, der træder i stedet herfor, medmindre Domstolen på Revisionsrettens begæring fastslår, at de ikke længere opfylder de nødvendige betingelser eller ikke længere iagttager de forpligtelser, der følger med hvervet.«
B. Forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013
4
Artikel 1, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013 af 11. september 2013 om undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF), og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1073/1999 og Rådets forordning (Euratom) nr. 1074/1999 (EUT 2013, L 248, s. 1) er affattet som følger:
»Med henblik på at styrke bekæmpelsen af svig, korruption og enhver anden ulovlig aktivitet, der skader Den Europæiske Unions og Det Europæiske Atomenergifællesskabs [...] finansielle interesser, udøver Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig [...] de undersøgelsesbeføjelser, der er tillagt Kommissionen [...]«
5
Artikel 4, stk. 1 og 2, i forordning nr. 883/2013 bestemmer følgende:
»1.   På de områder, der er omhandlet i artikel 1, foretager [Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig] administrative undersøgelser [...], inden for institutionerne, organerne, kontorerne og agenturerne.
Disse interne undersøgelser foretages i overensstemmelse med bestemmelserne i denne forordning og i afgørelser vedtaget af de respektive institutioner, organer, kontorer eller agenturer.
2.   Foruden de i stk. 1 nævnte bestemmelser skal følgende overholdes:
a)
[Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig] skal uden varsel og omgående have adgang til alle relevante oplysninger, herunder oplysninger i databaser, som institutionerne, organerne, kontorerne og agenturerne er i besiddelse af, og til disses lokaler. [...] [Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig] skal kunne tage kopi og få udskrifter af alle dokumenter og af indholdet af enhver databærer, som institutionerne, organerne, kontorerne og agenturerne er i besiddelse af [...]«
6
Artikel 5, stk. 1-3, i forordning nr. 883/2013 har følgende ordlyd:
»1.   Generaldirektøren kan indlede en undersøgelse, når der er en tilstrækkeligt begrundet mistanke, som også kan være baseret på oplysninger fra en tredjepart eller på anonyme oplysninger, om, at der foreligger svig, korruption eller andre ulovlige aktiviteter, der skader Unionens finansielle interesser. [...]
2.   [...]
Interne undersøgelser indledes på grundlag af en beslutning truffet af generaldirektøren, som handler på eget initiativ eller efter anmodning fra den institution eller fra det organ, kontor eller agentur, hvor undersøgelsen skal foretages, eller fra en medlemsstat.
3.   Så længe generaldirektøren overvejer, hvorvidt der skal indledes en intern undersøgelse efter anmodning som omhandlet i stk. 2, og/eller så længe [Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig] foretager en intern undersøgelse, kan de berørte institutioner, organer, kontorer og agenturer ikke indlede en parallel administrativ undersøgelse af de samme forhold, medmindre andet er aftalt med [Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig].«
7
Artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 883/2013 fastsætter følgende:
»[Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svigs] ansatte udfører deres opgaver mod forevisning af en skriftlig bemyndigelse, hvori deres identitet og beføjelser er angivet. Generaldirektøren udsteder en sådan bemyndigelse indeholdende oplysninger om genstanden for og formålet med undersøgelsen, retsgrundlagene for at gennemføre undersøgelsen og de undersøgelsesbeføjelser, der følger af disse retsgrundlag.«
8
I artikel 9, stk. 4, i forordning nr. 883/2013 præciseres:
»Der må ikke udarbejdes konklusioner, hvori der henvises til en berørt person ved navns nævnelse, når undersøgelsen er afsluttet, uden at den berørte person har fået mulighed for at fremsætte bemærkninger til de forhold, der berører vedkommende, jf. dog artikel 4, stk. 6, og artikel 7, stk. 6.«
9
Artikel 11, stk. 4, i forordning nr. 883/2013 har følgende ordlyd:
»De rapporter og henstillinger, der udarbejdes efter en intern undersøgelse, og alle relevante dokumenter vedrørende undersøgelsen sendes til den berørte institution eller det berørte organ, kontor eller agentur. Institutionerne, organerne, kontorerne og agenturerne følger de interne undersøgelser op, især med de disciplinære eller retslige skridt, som resultaterne måtte kræve, og underretter [Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig] herom inden for en tidsfrist, der er fastsat i de henstillinger, der ledsager rapporten, og desuden på [Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svigs] anmodning.«
C. Interne regler vedtaget af Revisionsretten
1.
Revisionsrettens afgørelse nr. 1-2003 af 16. januar 2003 om tjenesterejseudgifter for Revisionsrettens medlemmer
10
Artikel 1 i Revisionsrettens afgørelse nr. 1-2003 af 16. januar 2003 om tjenesterejseudgifter for Revisionsrettens medlemmer, der fandt anvendelse på tidspunktet for de faktiske omstændigheder i den foreliggende sag (herefter »afgørelse nr. 1-2003«), bestemte:
»Anmodninger om retligt tilsagn (dvs. tjenesterejseordrer) vedrørende udgifter til tjenesterejser skal indgives hurtigst muligt. Formanden for [Revisionsretten] udøver funktionen som anvisningsberettiget med hensyn til medlemmernes udgifter til tjenesterejser. [...]«
11
Artikel 3 i afgørelse nr. 1-2003 var affattet således:
»Medlemmerne kan benytte tjenestekøretøjer eller rejse med fly, jernbane eller skib.«
12
Artikel 5 i afgørelse nr. 1-2003 bestemte:
»Anmodning om godtgørelse af udgifter til tjenesterejser skal indgives hurtigst muligt efter, at medlemmet er vendt tilbage. Hoteludgifter (med undtagelse af udgifter til måltider) godtgøres.«
13
Artikel 6 i afgørelse nr. 1-2003 havde følgende ordlyd:
»For tjenesterejser, som varer mindre end 12 timer inden for samme døgn, udbetales halvdelen af de dertil svarende dagpenge. I alle andre tilfælde udbetales dagpengene med det fulde beløb.«
2.
Revisionsrettens afgørelse nr. 7-2004 om Revisionsrettens medlemmers udgifter til repræsentation og receptioner
14
Artikel 2 i Revisionsrettens afgørelse nr. 7-2004 af 22. april 2004 om Revisionsrettens medlemmers udgifter til repræsentation og receptioner, der fandt anvendelse på tidspunktet for de faktiske omstændigheder i den foreliggende sag (herefter »afgørelse nr. 7-2004«), fastsatte følgende:
»Ved hvert regnskabsårs begyndelse og efter høring af medlemmerne opdeles bevillingerne i to dele:
[...]
Anden del, som benævnes B, vedrører generelle udgifter til repræsentation og receptioner, som medlemmerne afholder i deres egenskab af medlem af en institution. Disse udgifter godtgøres ved udgangen af hvert kvartal på grundlag af de erklæringer, der indgives herom, og som er vedlagt kvitteringer eller anden tilsvarende skriftlig dokumentation med angivelse af datoen for invitationen, antallet af gæster og navnet på hovedgæsten. [...]«
15
Artikel 6 i afgørelse nr. 7-2004 bestemte:
»[Revisionsretten] godtgør udgifter til receptioner i eget hjem med op til det beløb, der fremgår af den indgivne dokumentation.«
16
Afgørelse nr. 7-2004 var ledsaget af en skrivelse af 22. april 2004 til Revisionsrettens medlemmer, som indeholdt »forslag vedrørende udgifter til repræsentation og receptioner« (herefter »skrivelsen af 22. april 2004«). Skrivelsen havde bl.a. følgende ordlyd:
»Udgifter til repræsentation har hovedsageligt til formål at fremme [Revisionsrettens] eksterne relationer.
Medlemmerne repræsenterer [Revisionsretten], navnlig når de i [Revisionsrettens] interesse har tjenstlige forbindelser til personer, der udøver funktioner inden for [...] Unionen, i medlemsstaterne eller i andre lande.
[...]
Udgifterne til hvert enkelt arrangement skal stå i forhold til arrangementets betydning og deltagernes stilling.
Hvis medlemmerne repræsenterer [Revisionsretten], kan deres ægtefælle/partner ligeledes deltage i arrangementet. Gæsterne kan ligeledes have en ledsager med.
Venner eller personlige forbindelser inviteres som privatpersoner.
[...]
Bilag 1 indeholder nærmere retningslinjer.
Udgifterne indberettes på en klar og kortfattet måde ved hjælp af bilag 2.«
17
Det fremgik af bilag 1 til skrivelsen af 22. april 2004, at »repræsentation/receptioner, der finder sted uden for [Revisionsretten], generelt skal involvere personer, der varetager fremtrædende stillinger i [Unionen], i medlemsstaterne eller i andre lande«, og at udgifterne til repræsentation/receptioner, som afholdtes på medlemmets private bopæl, »ikke må overstige, hvad der er nødvendigt med henblik herpå, herunder til blomsterarrangementer«.
18
Det fremgik endvidere af dette bilag, at »[n]år listen over gæster ud over personer uden for institutionen omfatter ansatte ved [Revisionsretten], skal der sikres en rimelig balance mellem de to kategorier«, og at »personlige venner og familiemedlemmer (med undtagelse af ægtefæller/partnere) inviteres som privatpersoner for medlemmets regning«.
3.
Afgørelse nr. 33-2004 om forvaltning og anvendelse af Revisionsrettens bilpark
19
Artikel 1 i Revisionsrettens afgørelse nr. 33-2004 af 15. juni 2004 om forvaltning og anvendelse af Den Europæiske Revisionsrets bilpark, der fandt anvendelse på tidspunktet for de faktiske omstændigheder i den foreliggende sag og indtil ikrafttrædelsen af Revisionsrettens afgørelse nr. 19-2009 af 20. april 2009 om forvaltning og anvendelse af Den Europæiske Revisionsrets bilpark (herefter »afgørelse nr. 33-2004«), bestemte følgende:
»Tjenestekøretøjer stilles permanent til rådighed for [Revisionsrettens] medlemmer og generalsekretær med henblik på befordring, der finder sted i forbindelse med udøvelsen af deres hverv.«
20
Artikel 4 i afgørelse nr. 33-2004 havde følgende ordlyd:
»[Revisionsretten] afholder ud over lejeomkostninger de udgifter, der er forbundet med medlemmernes og generalsekretærens brug af køretøj i forbindelse med udøvelsen af deres hverv.
Følgende anses for befordring, der finder sted i forbindelse med udøvelsen af hvervet:
–
befordring, der finder sted i henhold til en tjenesterejseordre
–
anden befordring, der er forbundet med udøvelse af hvervet, med op til 15000 km pr. år.«
21
Artikel 5 i afgørelse nr. 33-2004 var affattet således:
»Når medlemmerne eller generalsekretæren gør brug af tjenestekøretøjet til befordring i andre situationer end dem, der er nævnt i artikel 4, afholder de selv de hermed forbundne udgifter (vejafgifter, udgifter til brændstof og eventuelle ekstra lejeomkostninger i tilfælde af en samlet overskridelse på 45000 km pr. år, som fastsat i rammeaftalen).«
22
Artikel 6 i afgørelse nr. 33-2004 bestemte:
»Chaufførerne har ret til godtgørelse af tjenesterejseudgifter [...], når de udfører befordring af medlemmerne eller generalsekretæren under de rejser, som disse gennemfører i forbindelse med udøvelsen af deres hverv.«
23
Afgørelse nr. 33-2004 var vedlagt et dokument med titlen »Bemærkninger til afgørelse nr. 33-2004 om forvaltning og anvendelse af Revisionsrettens bilpark« (herefter »bemærkningerne til afgørelse nr. 33-2004«).
24
I bemærkningerne til afgørelse nr. 33-2004 anførtes følgende om denne afgørelses artikel 4:
»Følgende anses for »anden befordring, der er forbundet med udøvelse af hvervet«:
–
transport mellem bopælen (på tjenestestedet) og arbejdsstedet
–
transport mellem tjenestestedet/bopælen og lufthavnen
–
protokollære forpligtelser, der udføres inden for et begrænset område, og som ikke er omfattet af en tjenesterejseordre
–
force majeure (sygdom, lægeundersøgelser, manglende evne til at køre osv.).«
4.
Afgørelse nr. 19-2009 om forvaltning og anvendelse af Revisionsrettens bilpark
25
Ordlyden af artikel 1 og 4-6 i Revisionsrettens afgørelse nr. 19-2009 af 20. juni 2009 om forvaltning og anvendelse af Den Europæiske Revisionsrets bilpark gentog ordlyden af de tilsvarende artikler i afgørelse nr. 33-2004.
26
Artikel 7 i afgørelse nr. 19-2009 bestemte:
»Denne afgørelse ophæver og erstatter afgørelse nr. 33-2004. Den træder i kraft på samme dato som den nye interinstitutionelle rammeaftale om udlejningsbiler.«
27
Afgørelse nr. 19-2009 var vedlagt et dokument med titlen »Bemærkninger til afgørelse nr. 19-2009 om forvaltning og anvendelse af Revisionsrettens bilpark« (herefter »bemærkningerne til afgørelse nr. 19-2009«).
28
Ordlyden af bemærkningerne til afgørelse nr. 19-2009, der vedrørte denne afgørelses artikel 4, gentog ordlyden af bemærkningen til artikel 4 i afgørelse nr. 33-2004, som var indeholdt i bemærkningerne til sidstnævnte afgørelse.
5.
Adfærdskodeksen for Revisionsrettens medlemmer af 2012
29
Artikel 2, stk. 1, 2 og 4, i adfærdskodeksen for Revisionsrettens medlemmer, der blev vedtaget af denne den 8. februar 2012 (herefter »adfærdskodeksen af 2012«), havde følgende ordlyd:
»1.   Medlemmerne undgår enhver situation, der kan give anledning til en interessekonflikt. De må ikke behandle spørgsmål, hvori de har en personlig interesse, navnlig familiemæssig eller økonomisk interesse, som kan bringe deres upartiskhed i fare. [...]
2.   [Revisionsrettens] medlemmer afgiver erklæring om finansielle interesser og formueforhold, der kan skabe en interessekonflikt i forbindelse med varetagelsen af deres opgaver; herunder hører individuelle beholdninger af virksomhedskapital, især aktier, og andre former for beholdninger, f.eks. af konvertible obligationer eller investeringscertifikater. [...] Der afgives erklæring om enhver ejendom under direkte ejerskab eller ejerskab via et ejendomsselskab, undtagen om boliger, der udelukkende benyttes af ejeren og dennes familie.
[...]
4.   I forbindelse med tiltrædelsen afgiver medlemmerne over for [Revisionsrettens] formand den i de foregående stykker nævnte erklæring under anvendelse af den i bilaget indeholdte formular. [...] I tilfælde af væsentlige ændringer skal erklæringen ajourføres. Der skal i dette tilfælde indgives en ny erklæring. [...]«
30
Artikel 4 i adfærdskodeksen af 2012 fastsatte følgende:
»1.   [Revisionsrettens] medlemmer vier deres fulde indsats til varetagelsen af deres mandat. De må ikke udøve noget politisk hverv.
2.   Medlemmerne afholder sig fra enhver ekstern erhvervsaktivitet og fra enhver anden ekstern aktivitet, der er uforenelig med udøvelsen af deres hverv.
[...]
6.   Medlemmerne skal give oplysninger om deres eksterne aktiviteter, med undtagelse af de i stk. 4 nævnte aktiviteter, i den interesseerklæring, der er nævnt i artikel 2.«
II. Sagens faktiske omstændigheder
31
Sagsøgeren var medlem af Revisionsretten fra den 1. marts 2006 til den 30. april 2018, idet han gennemførte to mandatperioder. Inden han blev udpeget til Revisionsretten, havde han siden 1980’erne varetaget forskellige politiske embeder i Kongeriget Belgien. Indtil 2002 var han medlem af ét politisk parti, derefter tilhørte han fra 2002 et andet politisk parti (herefter »det omhandlede politiske parti«).
32
I forbindelse med udøvelsen af disse mandater var han tilknyttet den afdeling af Revisionsretten, der har ansvaret for revisionen af Den Europæiske Unions udgifter til eksterne forbindelser, udvidelse og humanitær bistand. Sagsøgeren varetog hvervet som afdelingsformand for denne afdeling i ca. syv år.
33
Efter en positiv udtalelse fra det udvalg, der har til opgave at vurdere Revisionsrettens medlemmers eksterne aktiviteter, fik sagsøgeren ved afgørelse af 30. april 2015 tilladelse til at varetage posten som formand for en miljøorganisation i den region, som han kommer fra.
34
Som medlem af Revisionsretten modtog sagsøgeren godtgørelse for udgifter til repræsentation og receptioner og for diverse udgifter til godkendte tjenesterejser, som efter hans anmodning var blevet godkendt af Revisionsrettens formand, samt udbetaling af dagpenge for disse tjenesterejser.
35
Sagsøgeren fik stillet et tjenestekøretøj til rådighed. Fra 2006 til marts 2014 stillede Revisionsretten en chauffør til rådighed for sagsøgeren. Fra april 2014 kunne sagsøgeren anmode om at anvende en af chaufførerne fra »chaufførreserven«, der henhørte under Revisionsrettens økonomidirektørs ansvarsområde.
A. De af Revisionsretten vedtagne foreløbige foranstaltninger
36
I 2016 modtog Revisionsretten oplysninger om flere alvorlige uregelmæssigheder, som blev tilskrevet sagsøgeren. Den 18. juli 2016 underrettede Revisionsrettens generalsekretær mundtligt sagsøgeren om beskyldningerne mod ham.
37
Revisionsrettens tjenester foretog i sommeren 2016 endvidere en analyse af de tjenesterejser, som sagsøgeren og Revisionsrettens chauffører, for hvem han havde udfærdiget tjenesterejseordrer, havde gennemført, med henblik på at identificere eventuelle uregelmæssigheder. Der blev efterfølgende udvekslet flere skrivelser mellem disse tjenester og sagsøgeren vedrørende den uregelmæssighed, der hævdedes at foreligge med hensyn til visse af de tjenesterejser, som han eller hans chauffører havde gennemført, og om Revisionsrettens anmodning om tilbagebetaling af de krævede beløb. Sagsøgeren var af den opfattelse, at der ikke var noget grundlag for den hævdede uregelmæssighed og nægtede at tilbagebetale de af Revisionsretten krævede beløb.
38
Den 26. juli 2016 fik Revisionsretten endvidere meddelelse om, at sagsøgeren angiveligt havde begået forsikringssvig i 2011 efter en ulykke, der involverede hans tjenestekøretøj og hans private køretøj. Den 1. september 2016 underrettede Revisionsrettens generalsekretær mundtligt sagsøgeren om disse beskyldninger. Sagsøgeren anførte i en skrivelse af samme dato, at den omhandlede ulykke skyldtes et sammenstød mellem hans tjenestekøretøj, der blev ført af den chauffør, som var tilknyttet hans kabinet, og hans private køretøj, der blev ført af hans søn.
B. OLAF’s undersøgelse
39
Den 14. oktober 2016 videresendte Revisionsrettens generalsekretær efter bemyndigelse fra Revisionsrettens formand en sag til Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) vedrørende de af sagsøgerens aktiviteter, som muligvis havde ført til, at der uretmæssigt var blevet afholdt udgifter over Unionens budget. OLAF traf afgørelsen om at indlede en undersøgelse desangående den 15. november 2016.
40
Den 31. marts 2017 underrettede OLAF’s generaldirektør formelt Revisionsrettens formand om indledningen af en undersøgelse om mulige uregelmæssigheder til skade for Unionens økonomiske interesser, som vedrørte sagsøgeren og dennes brug af Revisionsrettens midler, og de tjenesterejser, som han havde foretaget eller godkendt, i strid med de gældende regler.
41
Den 22. september 2017 gav OLAF sagsøgeren meddelelse om indledningen af denne undersøgelse og om hans status som »berørt person« i denne forbindelse.
42
Den 20. november 2017 foretog OLAF en inspektion af sagsøgerens kontor og indsamlede ved denne lejlighed forskellige dokumenter. Efter en foreløbig analyse af disse dokumenter meddelte OLAF den 15. december 2017 sagsøgeren, at omfanget af undersøgelsen var blevet udvidet til at omfatte mulige interessekonflikter og andre tilsidesættelser af artikel 285 TEUF og 286 TEUF samt af bestemmelserne i adfærdskodeksen af 2012.
43
Sagsøgeren blev hørt mundtligt af OLAF’s undersøgere den 22. december 2017. Efter at have modtaget OLAF’s sammenfatning af de faktiske omstændigheder, der var udfærdiget ved undersøgelsens afslutning, fremsendte sagsøgeren den 15. maj 2018 sine skriftlige bemærkninger til OLAF.
44
Den 2. juli 2018 modtog Revisionsretten OLAF’s endelige rapport efter afslutningen af undersøgelsen (herefter »OLAF’s rapport«). I denne rapport konkluderedes det, at sagsøgeren havde misbrugt Revisionsrettens ressourcer i forbindelse med aktiviteter, som ikke vedrørte hans hverv, at han havde misbrugt brændstofkort og den motorkøretøjsforsikringsaftale, der vedrørte hans tjenestekøretøj, at han ubegrundet var udeblevet, at han havde forsømt at anmelde eksterne aktiviteter, at han havde videresendt fortrolige oplysninger, og at der forelå interessekonflikter.
45
På baggrund af konstateringerne i denne rapport anbefalede OLAF Revisionsretten at indlede disciplinær forfølgning mod sagsøgeren, at træffe passende foranstaltninger til at sikre inddrivelsen af 472869,09 EUR svarende til de omkostninger, som Revisionsretten uberettiget havde afholdt, og at overveje inddrivelsen af 97954,52 EUR svarende til den lønsum, som var blevet udbetalt for de perioder, hvor sagsøgeren havde ubegrundet fravær.
46
Henset til, at nogle af de faktiske forhold, som blev afdækket ved undersøgelsen, kunne udgøre strafbare handlinger, videresendte OLAF i øvrigt sine oplysninger og anbefalinger til Storhertugdømmet Luxembourgs judicielle myndigheder.
C. Den af Storhertugdømmet Luxembourgs myndigheder indledte straffesag
47
På grundlag af oplysningerne fra OLAF anmodede den offentlige anklager ved tribunal d’arrondissement de Luxembourg (kredsdomstolen i Luxembourg, Luxembourg) ved skrivelse af 1. oktober 2018 Revisionsretten om at ophæve sagsøgerens retlige immunitet. Den 15. november 2018 imødekom sidstnævnte denne anmodning.
D. Indledningen af sagen ved Revisionsretten
48
Den 3. juli 2018 sendte Revisionsrettens formand en kopi af OLAF’s rapport og de af Revisionsretten anførte anbefalinger til Revisionsrettens medlemmer.
49
Den 5. oktober 2018 sendte Revisionsrettens formand en foreløbig rapport til Revisionsrettens medlemmer. I rapporten anbefaledes det, at Domstolen skulle anmodes om »at undersøge de fastlagte faktiske omstændigheder og afgøre, om sagsøgeren [havde] forsømt de forpligtelser, der følger med hvervet«. Denne rapport og OLAF’s rapport blev samme dag fremsendt til sagsøgeren. Bilagene til OLAF’s rapport blev desuden fremsendt til ham den 17. oktober 2018.
50
Den 19. november 2018 fremsendte sagsøgeren sine skriftlige bemærkninger til Revisionsretten. Den 26. november 2018 blev han hørt af Revisionsrettens medlemmer i et lukket møde.
51
Den 29. november 2018 besluttede Revisionsretten i et lukket møde at indbringe sagsøgerens sag for Den Europæiske Unions Domstol i henhold til artikel 286, stk. 6, TEUF.
E. Sagen for Den Europæiske Unions Domstol
52
Revisionsretten nedlagde ved det søgsmål, som den anlagde ved Den Europæiske Unions Domstol den 15. februar 2019, påstand om, at det skulle fastslås, at sagsøgeren i den foreliggende sag ikke havde opfyldt de forpligtelser, der fulgte med hans hverv, og om, at den sanktion, der er fastsat i artikel 286, stk. 6, TEUF, følgelig skulle bringes i anvendelse.
53
Ved dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), fastslog Domstolen, at sagsøgeren havde tilsidesat de forpligtelser over for Revisionsretten, der fulgte med hans hverv, og frakendte ham to tredjedele af retten til pension fra tidspunktet for afsigelsen af nævnte dom.
F. Revisionsrettens inddrivelse af de udgifter, der ansås for at være afholdt uretmæssigt
54
Ved skrivelse af 14. december 2018 og ændringsskrivelse af 23. januar 2019 meddelte generalsekretæren for Revisionsretten sagsøgeren, at den havde til hensigt at iværksætte inddrivelse af 160839,89 EUR i Unionens favør. Disse skrivelser var vedlagt en tabel over de udgifter, der ansås for at være afholdt uretmæssigt (herefter »inddrivelsestabellen«). Sagsøgeren besvarede disse skrivelser, idet han fremsendte bemærkninger den 4. februar 2019.
55
Den 11. april 2019 vedtog Revisionsrettens generalsekretær den anfægtede afgørelse. Afgørelsen havde følgende indhold:
–
Et beløb på 33172,91 EUR var uretmæssigt blevet udbetalt til sagsøgeren til dækning af udgifter til tjenesterejser og dagpenge.
–
Et beløb på 49138,25 EUR var uretmæssigt blevet udbetalt til sagsøgeren til dækning af udgifter til repræsentation.
–
Et beløb på i alt 71096,42 EUR (30501,27 EUR til løn plus 40595,15 EUR til udgifter til tjenesterejser og dagpenge) var uretmæssigt blevet afholdt over Unionens budget af sagsøgeren på grund af misbrug af Revisionsrettens chauffører.
–
I samarbejde med Revisionsrettens regnskabsfører ville der blive taget skridt til inddrivelse af et beløb på i alt 153407,58 EUR den 31. maj 2019.
56
Ved skrivelse af 4 juni 2019 anmodede Revisionsrettens regnskabsfører, efter at have konstateret, at det samlede beløb på 153407,58 EUR ikke var blevet betalt senest den 31. maj 2019, om betaling af det uretmæssigt afholdte beløb med tillæg af morarenter på 3,5%, dvs. et beløb på 153584,10 EUR.
57
Ved skrivelse af 7. juni 2019 konstaterede Revisionsrettens regnskabsfører, at der var blevet betalt et beløb på 153584,10 EUR ved bankoverførsel. Henset til tidspunktet for denne betaling nedsatte regnskabsføreren det skyldige rentebeløb og tilbagebetalte 88,26 EUR, eftersom sagsøgerens gæld den pågældende dag beløb sig til 153495,84 EUR.
III. Parternes påstande
58
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–
Den anfægtede afgørelse annulleres.
–
Om fornødent annulleres de to afgørelser af 4. og 7. juni 2019 fra Revisionsrettens regnskabsfører.
–
Revisionsretten tilpligtes at tilbagebetale et beløb på 153495,84 EUR (153407,58 EUR med tillæg af morarenter på 88,26 EUR, som blev pålagt sagsøgeren) med tillæg af morarenter på 3,5% indtil fuld betaling sker.
–
Revisionsretten tilpligtes at erstatte det lidte ikke-økonomiske tab.
–
Revisionsretten tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
59
Revisionsretten har nedlagt følgende påstande:
–
Frifindelse, idet sagen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet.
–
Påstanden om erstatning afvises.
–
Sagsøgeren tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger.
IV. Retlige bemærkninger
A. Påstanden om annullation af den anfægtede afgørelse
60
Sagsøgeren har til støtte for annullationspåstandene fremsat seks anbringender vedrørende for det første, at OLAF’s undersøgelse og rapport er ulovlig, for det andet, at Revisionsretten ikke udøvede sin skønsbeføjelse, navnlig som anvisningsberettiget myndighed, og tilsidesatte sin pligt til at bevise beskyldningen og sin begrundelsespligt, for det tredje, at Revisionsretten tilsidesatte en rimelig frist, for det fjerde, at Revisionsretten tilsidesatte retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning samt anlagde »åbenbart urigtige skøn«, for det femte, at Revisionsretten tilsidesatte maksimen om, at administrative sager skal afvente udfaldet af straffesager, og for det sjette, at Revisionsretten tilsidesatte begrundelsespligten med hensyn til brugen af chauffører og tilsidesatte artikel 75 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 af 25. oktober 2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget og om ophævelse af Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 (EUT 2012, L 298, s. 1) eller af artikel 94 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) 2018/1046 af 18. juli 2018 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget, om ændring af forordning (EU) nr. 1296/2013, (EU) nr. 1301/2013, (EU) nr. 1303/2013, (EU) nr. 1304/2013, (EU) nr. 1309/2013, (EU) nr. 1316/2013, (EU) nr. 223/2014, (EU) nr. 283/2014 og afgørelse nr. 541/2014/EU og om ophævelse af forordning nr. 966/2012 (EUT 2018, L 193, s. 1).
1.
Det første anbringende om, at OLAF’s undersøgelse og rapport er ulovlig
61
Sagsøgeren har gjort gældende, at OLAF’s undersøgelse og rapport er ulovlig af tre grunde, nemlig at OLAF ulovligt udvidede omfanget af sin undersøgelse, tilsidesatte sagsøgerens ret til privatliv og ikke overholdt dennes ret til forsvar.
62
Revisionsretten har bestridt sagsøgerens argumenter.
63
Det skal fastslås, at sagsøgerens argumentation vedrørende ulovligheden af OLAF’s undersøgelse og rapport i den foreliggende sag i det væsentlige overlapper den argumentation, der blev fremført i sagen i henhold til artikel 286, stk. 6, TEUF (præmis 126-134 i dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782) og forkastet af Domstolen i præmis 140-175 i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782).
64
Domstolen medgav nemlig indledningsvis, at OLAF havde truffet afgørelse om at udvide genstanden for den undersøgelse, der oprindeligt blev indledt om mulige uregelmæssigheder til skade for Unionens økonomiske interesser, som vedrørte sagsøgeren og dennes brug af Revisionsrettens midler, og de tjenesterejser, som han havde foretaget eller godkendt i strid med de gældende regler, til at omfatte mulige interessekonflikter og andre tilsidesættelser af artikel 285 TEUF og 286 TEUF samt bestemmelserne i adfærdskodeksen af 2012. I præmis 157 i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), konkluderede Domstolen imidlertid, at den omstændighed, at en sådan udvidelse var baseret på forhold, der blev opdaget i forbindelse med den inspektion, der blev gennemført den 20. november 2017, ikke kunne medføre, at denne afgørelse var behæftet med uregelmæssigheder.
65
Dernæst fastslog Domstolen i præmis 166 i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), at de af sagsøgeren fremførte argumenter med henblik på sagen i henhold til artikel 286, stk. 6, TEUF ikke kunne godtgøre, at OLAF ulovligt havde krænket hans ret til respekt for privatlivet.
66
Endelig konkluderede Domstolen i præmis 174 i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), at de af sagsøgeren fremførte argumenter med henblik på sagen i henhold til artikel 286, stk. 6, TEUF ikke kunne godtgøre, at hans ret til forsvar var blevet krænket.
67
Det ser ud til, at sagsøgeren efter afsigelsen af dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), for så vidt angår den foreliggende sag kun har anfægtet Domstolens konklusion i denne doms præmis 174.
68
Som sagsøgeren har anført, fastslog Domstolen, at selv om det påhviler såvel OLAF som Revisionsretten at overholde deres respektive forpligtelser, skal overholdelsen af retten til at blive hørt, der tilkommer det pågældende medlem eller tidligere medlem af Revisionsretten, med henblik på proceduren i artikel 286, stk. 6, TEUF bedømmes samlet (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 170).
69
Domstolen anførte til støtte for denne vurdering ligeledes princippet om, at det ikke kunne udelukkes, at Revisionsretten havde givet dette medlem eller dette tidligere medlem tilstrækkelig mulighed for at blive hørt om forhold, som det pågældende medlem reelt ikke havde kunnet fremsætte bemærkninger til før vedtagelsen af OLAF’s rapport (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 170). I denne henseende konstaterede Domstolen for det første, at det var ubestridt, at sagsøgeren var blevet hørt mundtligt af OLAF den 22. december 2017, at en række skriftudvekslinger fandt sted mellem OLAF og sagsøgerens rådgiver, og at sagsøgeren efter fremsendelsen af den sagsfremstilling, der blev udfærdiget efter afslutningen af undersøgelsen, fik mulighed for at fremsende et skriftligt dokument til OLAF med henblik på at tilbagevise de beskyldninger, der var anført i sagsfremstillingen (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 171). For det andet bemærkede Domstolen, at OLAF’s rapport og den foreløbige rapport fra Revisionsrettens formand til Revisionsrettens medlemmer var blevet sendt til sagsøgeren den 5. oktober 2018, og at han havde haft mulighed for at tage stilling til disse rapporter både ved at fremsende skriftlige bemærkninger og i forbindelse med en høring, der blev gennemført af Revisionsretten (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 172). For det tredje konstaterede Domstolen, at sagsøgeren ikke havde fremført noget argument, der kunne godtgøre, at han ikke havde været i stand til over for Revisionsretten i tilstrækkeligt omfang at udtale sig om visse af de forhold, som han var blevet foreholdt, før vedtagelsen af OLAF’s rapport (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 172).
70
Konklusionen i præmis 174 i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), kan overføres på den foreliggende sag, eftersom det, ligesom i sagen i henhold til artikel 286, stk. 6, TEUF, i det foreliggende tilfælde ikke kan udelukkes, at Revisionsretten havde givet sagsøgeren tilstrækkelig mulighed for at blive hørt om forhold, som han ikke havde kunnet fremsætte bemærkninger til før vedtagelsen af OLAF’s rapport.
71
I den foreliggende sag har sagsøgeren ikke har fremlagt nye og konkrete oplysninger, der godtgør, at han ikke havde tilstrækkelig mulighed for at blive hørt af Revisionsretten om forhold, som han reelt ikke havde kunnet fremsætte bemærkninger til før vedtagelsen af OLAF’s rapport. Han havde imidlertid fortsat mulighed for at fremsætte sådanne oplysninger under den skriftlige forhandling af denne sag, navnlig i sine bemærkninger vedrørende de konsekvenser, der i den foreliggende sag skulle drages af dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782).
72
Det første anbringende skal følgelig forkastes.
2.
Det andet anbringende om, at Revisionsretten ikke udøvede sin skønsbeføjelse, navnlig som anvisningsberettiget myndighed, og tilsidesatte sin pligt til at bevise beskyldningen og sin begrundelsespligt
73
Inden for rammerne af dette anbringende har sagsøgeren i det væsentlige gjort gældende, at Revisionsretten begrænsede sig til at henvise til OLAF’s rapport uden at foretage en analyse heraf og navnlig uden præcist at angive, hvorledes hver enkelt af de kritiserede udgifter var uregelmæssige. Han har påberåbt sig artikel 98, 100 og 101 i forordning 2018/1046, hvoraf det fremgår, at den anvisningsberettigede myndighed er forpligtet til at vurdere, om der eksisterer en fordring, og dernæst at træffe afgørelse om dens inddrivelse. Det påhvilede således Revisionsretten at angive præcist, hvorfor hver enkelt af de kritiserede udgifter var uregelmæssige, hvilket også var nødvendigt for at opfylde begrundelsespligten.
74
Revisionsretten har bestridt sagsøgerens argumenter.
75
Indledningsvis bemærkes, at sagsøgeren i den foreliggende sag efter dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), ikke har fastholdt sit kritikpunkt vedrørende Revisionsrettens manglende udøvelse af dens skønsbeføjelse. Det er derfor ikke længere fornødent at tage stilling hertil.
76
Hvad angår kritikpunkterne om tilsidesættelse af Revisionsrettens pligt til at bevise beskyldningen og tilsidesættelse af dennes begrundelsespligt, som sagsøgeren ikke har frafaldet inden for rammerne af denne sag, skal de undersøges under ét, for så vidt som de overlapper hinanden. Det fremgår desuden af sagsakterne, at sagsøgeren faktisk kun har gjort gældende, at der mangler en begrundelse af, hvorfor de forskellige af Revisionsretten tildelte beløb var uretmæssige, bl.a. henset til inddrivelsestabellen.
77
Retten til god forvaltning, der er fastsat i artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), fastsætter en forpligtelse for Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer til at begrunde deres afgørelser. Denne forpligtelse har samme rækkevidde som den, der følger af artikel 296, andet afsnit, TEUF, hvorefter retsakter skal begrundes. Formålet med begrundelsespligten er dels, at de berørte personer kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning med henblik på at forsvare deres rettigheder, dels at Unionens retsinstanser kan efterprøve afgørelsens lovlighed (jf. dom af 14.7.2021, BG mod Parlamentet, T-253/19, ikke trykt i Sml., EU:T:2021:459, præmis 44 og den deri nævnte retspraksis). Det bemærkes, at begrundelsespligten udgør et væsentligt formkrav, som bør adskilles fra begrundelsens materielle indhold, der henhører under spørgsmålet om den omtvistede retsakts materielle lovlighed (jf. dom af 22.5.2012, Internationaler Hilfsfonds mod Kommissionen, T-300/10, EU:T:2012:247, præmis 180 og den deri nævnte retspraksis). En afgørelses begrundelse består nemlig i formelt at udtrykke de grunde, som afgørelsen er baseret på. Denne begrundelse kan være tilstrækkelig, selv om den er udtryk for fejlagtige grunde (jf. kendelse af 12.7.2012, Dover mod Parlamentet, C-278/11 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2012:457, præmis 36 og den deri nævnte retspraksis).
78
Det kræves i øvrigt ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, da spørgsmålet, om en retsakts begrundelse opfylder kravene, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område (dom af 14.7.2021, BG mod Parlamentet, T-253/19, ikke trykt i Sml., EU:T:2021:459, præmis 45).
79
I det foreliggende tilfælde består den anfægtede afgørelse af tre dele: ledsageskrivelsen med meddelelse om den anfægtede afgørelse, bilaget hertil (bilag 1), der indeholder den nævnte afgørelse, og den konsoliderede debetnota (bilag 2).
80
Efter at Revisionsretten i den anfægtede afgørelse havde erindret om bestemmelserne vedrørende udgifter til tjenesterejser og dagpenge, udgifter til repræsentation samt anvendelse af Revisionsrettens bilpark og udgifter i forbindelse med tjenesterejser foretaget af chauffører, der benyttes af medlemmerne, som sagsøgeren havde overtrådt, angav Revisionsretten, hvilke beløb der var blev udbetalt uberettiget og krævedes tilbagebetalt af sagsøgeren.
81
I denne forbindelse anførte Revisionsretten, at analysen af OLAF’s rapport, af bilagene hertil og af dokumenter, som dens administrative afdelinger var i besiddelse af, havde gjort det muligt at fastslå, at sagsøgeren uretmæssigt havde modtaget godtgørelse for udgifter til private aktiviteter eller aktiviteter, der ikke vedrørte hans hverv eller var uforenelige hermed, hvorved han vidste eller burde have vidst, at disse udgifter ikke kunne dækkes ved hjælp af Revisionsrettens midler. Afgørelsen om fastlæggelse af fordringen og inddrivelsen indeholder nærmere bestemt en inddrivelsestabel, hvori der for hver af de aktiviteter, der uretmæssigt var afholdt over Unionens budget, navnlig var angivet den grund, som sagsøgeren havde anført i sine eller chaufførens tjenesterejseordrer eller i sine anmodninger om godtgørelse af udgifter til repræsentation, det reelle indhold af aktiviteten, henvisning til den dokumentation, der gjorde det muligt at fastslå dette reelle indhold, dato og sted for den aktivitet, der gav anledning til udgifterne, og det udgiftsbeløb, som Revisionsretten havde afholdt.
82
Heraf følger, at den anfægtede afgørelse indeholder en begrundelse, der opfylder kravene i chartrets artikel 41, eftersom denne begrundelse gør det muligt for sagsøgeren at forstå grundlaget for den anfægtede afgørelse, og for Retten at udøve sin kontrol i denne henseende, med forbehold af undersøgelsen af realiteten, der vil blive foretaget i forbindelse med det fjerde anbringende.
83
Med hensyn til sagsøgerens anbringende om, at Revisionsretten i svarskriftet har anført en eller flere nye begrundelser i forbindelse med det fjerde anbringende, skal dette undersøges i hvert enkelt tilfælde inden for rammerne af det nævnte anbringende.
84
Det andet anbringende skal følgelig forkastes.
3.
Det tredje anbringende om tilsidesættelse af en rimelig frist
85
Sagsøgeren har gjort gældende, at Revisionsretten tilsidesatte princippet om overholdelse af en rimelig frist, der er fastsat i chartrets artikel 41, stk. 1, idet den rejste tvivl om forskriftsmæssigheden af de godtgørelsesanmodninger, som han havde indgivet siden 2006, selv om Revisionsretten fra tidspunktet for indgivelsen af disse anmodninger rådede over alle de oplysninger, som var relevante for at kunne afgøre, om de nævnte anmodninger var berettigede, eller for at kunne beslutte, at der skulle indhentes præciserende oplysninger. Ifølge sagsøgeren burde Revisionsrettens kontrol være begrænset til tre år eller højst fem år tilbage i tiden regnet fra den 5. oktober 2018, dvs. datoen for Revisionsrettens foreløbige rapport. Sagsøgeren er derfor af den opfattelse, at de positioner i inddrivelsestabellen, der ligger før den 4. oktober 2013, dvs. linje nr. 1 til og med nr. 261, er forældede, hvilket fører til et beløb på 85924,75 EUR, hvorfor det samlede beløb, der kan kvalificeres som fordring, som Revisionsretten kan have over for sagsøgeren, er på 67482,83 EUR.
86
I denne forbindelse har sagsøgeren påberåbt sig Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT 2002, L 248, s. 1), som ændret ved Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1995/2006 af 13. december 2006 (EUT 2006, L 390, s. 1), hvori der i artikel 73a blev indført et princip om, at Unionens fordringer over for tredjemand forældes med en forældelsesfrist på fem år. Med hensyn til den frist, inden for hvilken en debetnota skal fremsendes til debitor, har sagsøgeren anført, at hverken »finansforordningen« eller gennemførelsesbestemmelserne hertil præciserer en sådan frist. Han har imidlertid påpeget, at det fremgår af Domstolens praksis, at fremsendelsen af en debetnota skal ske inden for en rimelig frist, og at Domstolen anser en sådan meddelelse for urimelig, når fremsendelsen sker efter en frist på fem år at regne fra det tidspunkt, hvor den berørte institution normalt har været i stand til at gøre sin fordring gældende. I replikken har sagsøgeren ligeledes henvist til artikel 98, stk. 2, i forordning 2018/1046.
87
I sine bemærkninger vedrørende de konsekvenser, der i den foreliggende sag skal drages af dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), har sagsøgeren anført, at Domstolen ikke tog stilling til dette anbringende, eftersom den forkastede et andet klagepunkt om tilsidesættelse af en rimelig frist med hensyn til Revisionsrettens disciplinærsag.
88
Revisionsretten har bestridt sagsøgerens argumenter og har i det væsentlige anført, at dens fordring først fra det tidspunkt, hvor OLAF’s endelige rapport forelå, kunne anses for sikker, opgjort og forfalden, således som det kræves i henhold til artikel 78, stk. 2, i forordning nr. 966/2012 og artikel 81, litra b), i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1268/2012 af 29. oktober 2012 om gennemførelsesbestemmelser til finansforordningen (EUT 2012, L 362, s. 1). Da den anfægtede afgørelse blev vedtaget, var fristen på fem år derfor endnu ikke udløbet. I denne forbindelse har Revisionsretten henvist til ordlyden af artikel 85, andet afsnit, i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«), ifølge hvilken kravet om tilbagebetaling af fejlagtigt udbetalte beløb skal fremsættes inden for en frist på fem år, der begynder at løbe på datoen for udbetalingen af beløbet. Revisionsretten har ligeledes anført, at denne frist ikke kan påberåbes, hvis det kan godtgøres, at den pågældende forsætligt har vildledt administrationen med henblik på at opnå udbetaling af det omhandlede beløb, hvilket udgør et generelt princip i EU-retten.
a)
Forældelsesfristen
89
Sagsøgeren har med sit anbringende om tilsidesættelse af en rimelig frist påberåbt sig princippet om, at Unionens fordringer over for tredjemand forældes med en forældelsesfrist på fem år. I denne forbindelse har han for det første navnlig henvist til forordning nr. 1605/2002 (EFT 2002, L 357, s. 1), som ændret, der var gældende indtil den 31. december 2013, samt artikel 78 og 85b i Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002 af 23. december 2002 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning nr. 1605/2002 (EFT 2002, L 357, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 478/2007 af 23. april 2007 (EUT 2007, L 111, s. 13), der var gældende indtil den 31. december 2012. For det andet har sagsøgeren i replikken ligeledes nævnt artikel 98, stk. 2, i forordning 2018/1046. I retsmødet har sagsøgeren som svar på en opfordring fra Retten til at præcisere retsgrundlaget for i det foreliggende tilfælde at anvende princippet om, at Unionens fordringer over for tredjemand forældes med en forældelsesfrist på fem år, anført, at der, som han har gjort det i replikken, skal tages udgangspunkt i artikel 98, stk. 2, i forordning 2018/1046, uden at han i denne henseende er blevet modsagt af Revisionsretten. Der bør derfor henvises til denne bestemmelse, der fandt anvendelse, da den anfægtede afgørelse blev vedtaget.
90
Sagsøgeren har i det væsentlige anført, at Revisionsretten ikke kunne sende ham en debetnota med henblik på at gøre sin angivelige fordring vedrørende de betalingsanmodninger, der blev anset for uretmæssige, og som var mere end fem år gamle, gældende. Med et sådant argument har sagsøgeren i det væsentlige gjort gældende, at forældelsesfristen i artikel 98, stk. 2, andet afsnit, i forordning 2018/1046 finder anvendelse uden undtagelse.
91
Artikel 98, stk. 1 og 2, i forordning 2018/1046 har følgende ordlyd:
»1.   Med henblik på at fastlægge en fordring skal den ansvarlige anvisningsberettigede:
a)
verificere eksistensen af debitors gæld
b)
fastslå eller verificere gældens tilstedeværelse og størrelse og
c)
verificere, at gælden er forfalden.
Den udgør en anerkendelse af Unionens rettigheder over for en debitor samt af grundlaget for at kræve, at den pågældende debitor betaler sin gæld.
2.   Enhver fordring, der er konstateret sikker, opgjort og forfalden til betaling, fastlægges ved en indtægtsordre, hvorved den ansvarlige anvisningsberettigede giver regnskabsføreren instruks om at inddrive fordringen. Den følges op af en debetnota, der sendes til debitor, undtagen i de tilfælde, hvor der umiddelbart gives afkald herpå i overensstemmelse med stk. 4, andet afsnit. Både indtægtsordren og debetnotaen udarbejdes af den ansvarlige anvisningsberettigede.
Den anvisningsberettigede sender debetnotaen umiddelbart efter, at fordringen er fastlagt, og senest inden for en frist på fem år regnet fra det tidspunkt, hvor EU-institutionen under normale omstændigheder kunne gøre sin fordring gældende. Denne frist gælder ikke, hvis den ansvarlige anvisningsberettigede fastlægger, at forsinkelsen på trods af EU-institutionens indsats skyldes debitors adfærd.«
92
I denne henseende bemærkes det indledningsvis, at forældelsesordningen skal udformes på en sådan måde, at der skabes en ligevægt mellem på den ene side formålene med at garantere retssikkerheden og sikre, at sagerne behandles inden for en rimelig frist, som generelle principper i EU-retten, og på den anden side den effektive gennemførelse af princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning (jf. analogt dom af 21.1.2021, Whiteland Import Export, C-308/19, EU:C:2021:47, præmis 49). Det er i denne specifikke sammenhæng, at princippet om en rimelig frist kommer på tale, og ikke ved den blotte anvendelse af chartrets artikel 41, som sagsøgeren har hævdet.
93
Nærmere bestemt fastsættes i artikel 98, stk. 2, andet afsnit, i forordning 2018/1046 forældelsesordningen for fremsendelse af en debetnota af hensyn til retssikkerheden, der både beskytter den berørte debitor og den EU-institution, som sender debetnotaen. For debitor er retssikkerhedsprincippet nemlig til hinder for, at EU-institutionen kan handle uden tidsmæssige grænser og derved navnlig risikere, at allerede opnåede rettigheder bringes i fare. Hvad angår EU-institutionen skal denne ved varetagelsen af sin opgave med at inddrive Unionens fordringer over for tredjemand med henblik på at opfylde princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning overholde en rimelig frist, der er en del af princippet om god forvaltningsskik og er afledt af det grundlæggende krav om retssikkerhed (jf. i denne retning dom af 13.11.2014, Nencini mod Parlamentet, C-447/13 P, EU:C:2014:2372, præmis 45, af 14.6.2016, Marchiani mod Parlamentet, C-566/14 P, EU:C:2016:437, præmis 101, og af 5.10.2004, Sanders m.fl. mod Kommissionen, T-45/01, EU:T:2004:289, præmis 59 og 60 og den deri nævnte retspraksis).
94
Fastsættelsen af forældelsesfristen for fastlæggelse af fordringer skal ligeledes være i overensstemmelse med effektivitetsprincippet og må ikke gøre det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at gennemføre EU-retten (jf. analogt dom af 17.11.2016, Stadt Wiener Neustadt, C-348/15, EU:C:2016:882, præmis 41, og af 21.1.2021, Whiteland Import Export, C-308/19, EU:C:2021:47, præmis 48 og 65).
95
Henset til artikel 98, stk. 1 og 2, i forordning 2018/1046 må det ganske vist antages, at en EU-institution normalt er i stand til at gøre sin fordring gældende fra det tidspunkt, hvor den råder over bilag, som gør det muligt at identificere en given fordring som værende sikker, opgjort og forfalden til betaling, eller kunne have rådet over sådanne bilag, hvis den havde handlet med den krævede omhu (jf. i denne retning og analogt dom af 14.6.2016, Marchiani mod Parlamentet, C-566/14 P, EU:C:2016:437, præmis 103).
96
En sådan fastlæggelse kan imidlertid blive gjort praktisk umulig i tilfælde, hvor en EU-institution, uanset den af institutionen udviste omhu, ikke har været i stand til at identificere en fordring på grund af debitors adfærd, navnlig dennes forhalende adfærd eller onde tro.
97
En sådan fortolkning følger af princippet om, at en streng forældelsesordning, der på grund af dens iboende forhold på systemisk plan er til hinder for beskyttelsen af Unionens finansielle interesser, kan gøre anvendelsen af EU-retlige bestemmelser umulig eller uforholdsmæssig vanskelig (jf. analogt dom af 21.1.2021, Whiteland Import Export, C-308/19, EU:C:2021:47, præmis 53 og den deri nævnte retspraksis).
98
Fortolkningen af artikel 98 i forordning 2018/1046, for så vidt som der heri er fastsat undtagelser med hensyn til starttidspunktet for fastlæggelsen af fordringer, underbygges analogt af de afbrydelser af forældelsesfristen for inddrivelse af fordringer, der er fastsat i nævnte forordnings artikel 105.
99
For så vidt angår Unionens fordringer over for tredjemand findes der ganske vist ingen bestemmelser i forordning 2018/1046 om suspension eller afbrydelse af forældelsesfristen ved en retsakt, der navnlig hidrører fra OLAF og vedrører en undersøgelse, i modsætning til bestemmelsen i samme forordnings artikel 139, stk. 2, andet afsnit, som finder anvendelse på en afgørelse om at udelukke personer eller enheder som omhandlet i forordningens artikel 135, stk. 2, fra at deltage i tildelingsprocedurer, der er omfattet af denne forordning, eller fra at blive udvalgt til gennemførelse af EU-midler. Den omstændighed, at en lovtekst ikke indeholder sådanne bestemmelser, må imidlertid ikke fortolkes for snævert og skal tage hensyn til den specifikke rolle og de beføjelser, som OLAF er tillagt ved EU-retlige bestemmelser. En anden konklusion ville gøre anvendelsen af de EU-retlige bestemmelser praktisk umulig eller uforholdsmæssigt vanskelig og ville skabe tvivl om effektivitetsprincippet i EU-retten.
100
Heraf følger, at starttidspunktet for fristen for fastlæggelse af fordringer i henhold til artikel 98, stk. 2, andet afsnit, i forordning 2018/1046, dvs. det tidspunkt, hvor den berørte institution normalt er i stand til at gøre sin fordring gældende, ikke nødvendigvis er det samme som det tidspunkt, hvor en person som sagsøgeren anmoder en institution om udbetaling af et pengebeløb. Det kan under visse omstændigheder være det tidspunkt, hvor OLAF fremsender en rapport til den pågældende institution (jf. i denne retning og analogt dom af 14.6.2016, Marchiani mod Parlamentet, C-566/14 P, EU:C:2016:437, præmis 107).
101
I lyset af det ovenstående savner sagsøgerens argument om, at forældelsesfristen i artikel 98, stk. 2, andet afsnit, i forordning 2018/1046 finder anvendelse uden undtagelse, retsgrundlag.
102
Det skal derfor undersøges i hvert enkelt tilfælde, hvornår Revisionsretten under normale omstændigheder var i stand til at gøre sin fordring gældende som omhandlet i artikel 98, stk. 2, andet afsnit, i forordning 2018/1046.
b)
Sagsøgerens godtgørelsesanmodninger svarende til linje nr. 1 til 261 i inddrivelsestabellen
103
Sagsøgeren har gjort gældende, at Revisionsretten på grund af forældelse ikke kunne fastlægge en fordring og inddrive den for så vidt angår de godtgørelsesanmodninger, som han indgav i perioden mellem 2006 og den 4. oktober 2013, svarende til linje nr. 1 til 261 i inddrivelsestabellen.
104
I det foreliggende tilfælde er det ubestridt, at Revisionsretten først fremsendte debetnotaen til sagsøgeren den 11. april 2019, efter at Revisionsretten havde modtaget OLAF’s rapport den 2. juli 2018, på grundlag af hvilken Revisionsretten vedtog sin foreløbige rapport den 5. oktober 2018. Det fremgår af Revisionsrettens rapport, at OLAF foretog en inspektion af sagsøgerens kontor og ved denne lejlighed indsamlede forskellige dokumenter med henblik på en digital analyse og udspurgte både sagsøgeren selv og andre berørte personer (jf. ligeledes præmis 39-46 ovenfor). Efter sin undersøgelse fastslog OLAF, at de oplysninger, som sagsøgeren havde givet Revisionsretten i sine tjenesterejseordrer og sine erklæringer om repræsentationsudgifter, ikke var tilstrækkelige til, at Revisionsrettens formand på et fuldt oplyst grundlag kunne verificere, om den omhandlede aktivitet var i Revisionsrettens interesse.
105
I denne henseende fremgår det for det første af artikel 11, stk. 1 og 2, i forordning nr. 883/2013, sammenholdt med 28. og 29. betragtning til denne forordning, at den undersøgelse, der foretages af OLAF, afsluttes med udarbejdelsen af en endelig undersøgelsesrapport, som er et gyldigt bevismiddel i administrative eller retslige procedurer, der navnlig indeholder undersøgelsens konklusioner, og henstillinger fra generaldirektøren om, hvorvidt der bør træffes foranstaltninger. I henhold til den nævnte forordnings artikel 11, stk. 4, sender OLAF denne rapport til den berørte institution eller det berørte organ, kontor eller agentur, som det påhviler at følge de interne undersøgelser op, især med de disciplinære eller retslige skridt, som resultaterne af undersøgelsen måtte kræve, og at underrette OLAF herom inden for en tidsfrist, der er fastsat i de henstillinger, der ledsager rapporten, og desuden på OLAF’s anmodning. I det foreliggende tilfælde var det netop i denne sammenhæng, at Revisionsretten vedtog sin foreløbige rapport den 5. oktober 2018 om OLAF’s rapport.
106
For det andet bemærkes det, at i henhold til artikel 1, stk. 4, i forordning nr. 883/2013 foretager OLAF inden for de forskellige institutioner, organer, kontorer og agenturer, der er oprettet ved eller på grundlag af traktaterne, administrative undersøgelser, der har til formål at bekæmpe svig, korruption og enhver anden ulovlig aktivitet, der skader Unionens finansielle interesser, såkaldte »interne undersøgelser«. Det fremgår af denne forordning, at OLAF inden for rammerne af sådanne undersøgelser uden varsel og omgående skal have adgang til alle relevante oplysninger, herunder oplysninger i databaser, som institutionerne, organerne, kontorerne og agenturerne er i besiddelse af, og til disses lokaler. OLAF skal kunne tage kopi og få udskrifter af alle dokumenter og af indholdet af enhver databærer, som institutionerne, organerne, kontorerne og agenturerne er i besiddelse af. OLAF kan endvidere anmode om mundtlige oplysninger, herunder gennem samtaler, og skriftlige oplysninger fra øvrige personalemedlemmer. OLAF kan foretage kontrol og inspektion på stedet hos økonomiske beslutningstagere for at få adgang til oplysninger af relevans for de forhold, som er genstand for den interne undersøgelse.
107
En EU-institution som Revisionsretten er til gengæld ikke tillagt sådanne undersøgelsesbeføjelser, navnlig med henblik på identifikation og fastlæggelse af en fordring over for et af dens medlemmer.
108
I lyset af de indledende bemærkninger i præmis 89-107 ovenfor skal det for så vidt angår sagsøgerens godtgørelsesanmodninger svarende til linje nr. 1 til 261 i inddrivelsestabellen undersøges, om tidspunktet for, hvornår Revisionsretten var i stand til at identificere sin fordring vedrørende de nævnte linjer og gøre den gældende, skal regnes fra indgivelsen af disse anmodninger, som sagsøgeren har anført, eller fra datoen for OLAF’s rapport, som Revisionsretten har anført. Med henblik på denne undersøgelse skal de pågældende anmodninger opdeles i tre grupper.
1) Den første gruppe af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger
109
Det skal bemærkes, at der blandt sagsøgerens godtgørelsesanmodninger svarende til linje nr. 1 til 261 i inddrivelsestabellen var flere, der indeholdt begrundelser, som a priori var troværdige og ikke krævede yderligere verifikation fra Revisionsrettens side på det tidspunkt, hvor de blev indgivet af sagsøgeren. Med hensyn til disse anmodninger havde Revisionsretten ingen oplysninger, der gjorde det muligt for denne at gøre indsigelser herimod, inden afslutningen af OLAF’s undersøgelse.
110
For det første omfatter de nævnte godtgørelsesanmodninger dem, der er anført i linje nr. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 12, 14, 15, 16, 17, 19, 20, 23, 24, 29 (til dels), 31, 41, 43, 54, 57 (til dels), 59, 60, 61, 63 (til dels), 65, 66, 68, 69, 70, 81, 84, 85, 88, 89, 92, 94, 95, 96, 97, 111, 116, 118 (til dels), 120, 133, 150, 168, 169, 171, 175, 183, 184, 190, 194, 203, 204, 207, 208, 211, 215, 218, 221, 229 (til dels), 236, 238, 248, 258 og 260 i inddrivelsestabellen, og som vedrører sagsøgerens møder med politiske beslutningstagere eller, inden for visse grænser, med medlemmer af deres kabinetter eller sagsøgerens deltagelse i aktiviteter i det omhandlede politiske parti.
111
Det bemærkes dels, at det først var under OLAF’s undersøgelse, at det blev fastslået, at sagsøgeren i sin mandatperiode mindst 188 gange havde mødtes med belgiske politiske beslutningstagere, der hovedsageligt var medlemmer af det omhandlede politiske parti, som han ligeledes tilhørte. Ifølge OLAF’s rapport svarer dette tal til 24% af alle de af sagsøgerens møder eller frokoster, der var genstand for hans godtgørelsesanmodninger. Det må fastslås, at dette gælder for de aktiviteter, der er omhandlet i linje nr. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 12, 14, 15, 16, 19, 20, 23, 24, 29 (til dels), 31, 41, 43, 54, 57 (til dels), 59, 63 (til dels), 65, 66, 70, 84, 88, 89, 92, 96, 97, 111, 116, 118 (til dels), 133, 150, 168, 169, 171, 183, 184, 190, 194, 203, 204, 208, 211, 215, 218, 236, 238 og 248 i inddrivelsestabellen.
112
Dels var det ligeledes OLAF, der konstaterede, at der var en forbindelse mellem møderne med de belgiske politiske beslutningstagere og de ugentlige møder i det omhandlede politiske partis bestyrelse. I denne forbindelse fremgår det af OLAF’s rapport, at OLAF under sin undersøgelse indsamlede referaterne af 44 møder med angivelse af de tilstedeværende medlemmer af bestyrelsen for det omhandlede politiske parti i perioden fra den 17. november 2008 til den 29. april 2010. OLAF fastslog, at sagsøgeren havde været til stede på 28 møder. Det skal fastslås, at der i denne forbindelse er tale om de af sagsøgerens aktiviteter, der er anført i linje nr. 54, 60, 61, 68, 70, 81, 84, 85, 88 og 94 i inddrivelsestabellen.
113
Hvad angår sagsøgerens tilstedeværelse ved andre møder i det omhandlede politiske partis bestyrelse anførte OLAF, at det stod klart, at sagsøgerens mandat som stemmeberettiget medlem krævede, at han regelmæssigt var til stede ved denne bestyrelses ugentlige møder indtil november 2008. Ifølge OLAF’s rapport afslørede undersøgelsen af tjenesterejseordrerne, at sagsøgeren mellem marts 2006 og november 2008 havde foretaget 27 tjenesterejser på mandage for at mødes med medlemmer af det omhandlede politiske parti, og at disse tjenesterejser havde gjort det muligt for sagsøgeren at deltage i de ugentlige møder i det pågældende politiske partis bestyrelse. Retten konstaterer, at der i denne forbindelse er tale om linje nr. 1, 5, 7, 12, 17, 19, 23 og 24 i inddrivelsestabellen. Nærmere bestemt nævnte OLAF’s rapport blandt disse aktiviteter et møde den 7. april 2008, der vedrører linje nr. 19 i inddrivelsestabellen.
114
Hvad angår sagsøgerens tilstedeværelse ved disse møder efter april 2010 anførte OLAF, at det under OLAF’s undersøgelse ikke havde været muligt at fastslå noget herom, men at sagsøgerens status som ikke-stemmeberettiget medlem krævede, at han som minimum var til stede på de månedlige møder, der blev afholdt den første mandag i hver måned. I denne henseende fremgår det af OLAF’s rapport, at analysen af sagsøgerens tjenesterejser, der blev foretaget mellem april 2010 og december 2017 viste, at der havde været 17 tjenesterejser til Bruxelles (Belgien) på den første mandag i en måned med henblik på at mødes med beslutningstagere i det omhandlede politiske parti, der syntes at være involveret i dette partis ledelse. Retten konstaterer, at de af sagsøgerens aktiviteter, der er anført i linje nr. 171, 203 og 238 i inddrivelsestabellen, svarer til denne situation.
115
Det fremgår desuden af de oplysninger, der er anført i sagsøgerens kalender, at de tjenesterejser, der er nævnt i linje nr. 120, 175 og 221, havde til formål at deltage i de parlamentariske dage, der blev afholdt af det omhandlede politiske parti, at den tjenesterejse, der er nævnt i linje nr. 207, samt til dels den i linje nr. 229 nævnte tjenesterejse havde til formål at deltage i dette partis »nytårsreception«, at den tjenesterejse, der er nævnt i linje nr. 258, havde til formål at deltage i en byudflugt for det nævnte partis medlemmer, og at de tjenesterejser, der er nævnt i linje nr. 69 og 260, havde til formål at deltage i henholdsvis en kongres og en studiedag for samme parti (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 451).
116
Hvad for det andet angår sagsøgerens forbindelser til repræsentative organer og foreninger, omhandlet i linje nr. 32, 48, 83, 93, 118 (til dels), 131, 132, 134, 135, 137, 143, 154, 155, 170, 174 (til dels), 192, 209, 217, 219, 224, 227, 228, 242, 256 og 261 i inddrivelsestabellen, fastslog OLAF, at hovedparten af disse forbindelser vedrørte lokale organer, såsom handels- og industrikammeret i den region, som sagsøgeren kommer fra, en industrikoncern på sagsøgerens oprindelsessted og en forening af lokale arbejdstagere, hvis virkeområde var begrænset til den region, som sagsøgeren kommer fra. Ligeledes skal aktiviteterne nævnt i linje nr. 39, 138 og 196 i inddrivelsestabellen vedrørende formelle invitationer fra en kreds, der har til formål at styrke flamske virksomheders tilstedeværelse i Bruxelles, sidestilles med disse aktiviteter. I inddrivelsestabellen er det nemlig, med henvisning til OLAF’s rapport, navnlig rapportens s. 5, 18, 29 og 37, anført, at denne kreds, der har til formål at styrke flamske virksomheders tilstedeværelse i Bruxelles, arrangerer møder med henblik på at gøre det muligt for flamske erhvervsdrivende at mødes med belgiske diplomater, der gør tjeneste i udlandet, og at disse aktiviteter ikke havde sammenhæng med sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten. Sagsøgerens tilstedeværelse fremgår ligeledes af referatet af mødet i det omhandlede politiske partis bestyrelse på den dato, der svarer til datoen for den tjenesterejse, der er nævnt i linje nr. 39.
117
Hvad for det tredje angår de af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 18, 29 (til dels), 100 (til dels), 114 og 239, og som vedrørte møder med en person, som i tjenesterejseordrerne bl.a. var betegnet som »CEO« (administrerende direktør), »CEO [for en økonomisk aktør]« og »CEO, direktør«, konstaterede OLAF, at sagsøgeren mellem 2008 og 2015 havde mødtes med denne person otte gange, og at sidstnævnte i denne periode var bestyrelsesformand for et »holdingselskab«, hvori sagsøgeren ifølge hans erklæring om private interesser for 2017 var aktionær. I sin samtale under OLAF’s undersøgelse forklarede sagsøgeren desuden, at den pågældende person, som han havde haft møde med, var hans mangeårige ven og en »stor inspirationskilde«.
118
Med hensyn til de af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er nævnt i linje nr. 75 og 86, og som vedrørte hans møder med en person, der var betegnet som »CEO [for en økonomisk aktør]«, den 21. december 2009 og den 15. marts 2010, nævnte OLAF for det fjerde udtrykkeligt disse to møder i sin rapport og anførte, at de faldt sammen med Unionens undersøgelse af den belgiske regerings statsstøtte til den pågældende økonomiske aktør. OLAF fastslog ligeledes, at sagsøgeren stod i kontakt med den person, som han mødtes med, vedrørende denne undersøgelse, og at han havde formidlet direkte kontakter til et medlem af Europa-Kommissionens kabinet og til en person, der på daværende tidspunkt var formand for det omhandlede politiske parti. Det fremgik desuden af referaterne af det omhandlede politiske partis bestyrelsesmøder, at sagsøgeren havde deltaget i et sådant møde på den dato, der svarer til datoen for den i linje nr. 86 omhandlede tjenesterejse.
119
Hvad for det femte angår de af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er nævnt i linje nr. 45, 130, 199, 202, 230, 232, 253 og 257 (til dels), vedrørte de aktiviteter, hvorom OLAF fastslog, at de var af privat karakter. OLAF konstaterede nemlig, at genstanden for disse anmodninger henholdsvis var en frokost med direktøren for den belgiske sygeforsikringsorganisation, et møde med en jagtpartner, et møde med en leder af et revisionsselskab vedrørende et ansættelsestilbud til sagsøgerens søn, sagsøgerens deltagelse i brylluppet for et barn af en af hans venner, to møder med direktøren for en økonomisk aktør, som var arbejdsgiver for et af sagsøgerens børn, et møde med en belgisk politisk beslutningstager vedrørende et privat anliggende og sagsøgerens deltagelse i en grillfest arrangeret af et forhenværende medlem af det omhandlede politiske parti. Det fremgik ligeledes af referaterne af det omhandlede politiske partis bestyrelsesmøder, at sagsøgeren deltog i et sådant møde på den dato, der svarer til datoen for den i linje nr. 45 omhandlede tjenesterejse.
120
De i linje nr. 82, 115 og 121 omhandlede godtgørelsesanmodninger skal sidestilles med de aktiviteter, der er nævnt i præmis 119 ovenfor. Den i linje nr. 115 omhandlede aktivitet vedrørte nemlig frokosten med direktøren for en økonomisk aktør den 10. september 2010. Hvad angår de aktiviteter, omhandlet i linje nr. 82 og 121, hvis genstand var »hr. […], CEO« og en »formel invitation fra […]«, konstaterede OLAF, at der var tale om et møde med en byggeentreprenør med privat formål.
121
For det sjette nævnte OLAF’s rapport endvidere sagsøgerens aktiviteter vedrørende møder med en diplomat fra Den Russiske Føderation, med to medlemmer af Kommissionen og generaldirektøren for en sammenslutning af europæiske borgerinitiativer samt den belgiske konge. Disse aktiviteter vedrører linje nr. 56, 57 (til dels), 108, 122 og 223 i inddrivelsestabellen.
122
Hvad angår mødet med en diplomat fra Den Russiske Føderation, der er omhandlet i linje nr. 56 i inddrivelsestabellen, fastslog OLAF indledningsvis, at sagsøgeren havde mødtes med denne diplomat angående et spørgsmål i forbindelse med en belgisk families adoption af et russisk barn. Ifølge OLAF’s rapport henviste en bemærkning i sagsøgerens digitale kalender til vanskeligheder, der var opstået i adoptionssagen, og den pågældende diplomat var villig til at yde bistand angående formaliteterne med henblik på at løse problemet. OLAF anførte desuden, at sagsøgeren havde mødtes med den samme diplomat den 22. juni og igen den 6. juli 2009, og at der på tjenesterejseordrerne var angivet »møde med [diplomaten]«, uden at det reelle formål med disse møder var nævnt. OLAF var af den opfattelse, at dette møde var af privat karakter. Henvisningen til denne af sagsøgerens aktiviteter findes nemlig i det afsnit i rapporten, der har overskriften »Høflighedsvisitter hos forretningsfolk og bekendte af private årsager«.
123
Hvad angår sagsøgerens møder med medlemmer af Kommissionen, der er nævnt i linje nr. 57 (til dels) og 108, fremgik det dernæst af OLAF’s rapport, at sagsøgeren for det første intervenerede direkte over for et kommissionsmedlems kabinet vedrørende en ansøgning om tilskud indgivet af en organisation i forbindelse med finansiering til støtte for europæiske kulturfestivaler. For det andet konstaterede OLAF, at sagsøgeren havde arrangeret et møde med et medlem af Kommissionen og en anden person og havde deltaget heri med henblik på at drøfte en sammenslutning af borgerinitiativers holdning til Unionens strategi inden for forskning og innovation. Ifølge OLAF’s rapport mødtes denne anden person med sagsøgeren den 18. oktober 2010 til et opfølgningsmøde, hvilket er den aktivitet, der er omhandlet i linje nr. 122 i inddrivelsestabellen.
124
Hvad endelig angår sagsøgerens møde med den belgiske konge, der er nævnt i linje nr. 223 i inddrivelsestabellen, fastslog OLAF ved hjælp af sagsøgerens kalender, at han var blevet inviteret til at deltage i »kongelige jagter« i en by i Belgien af den belgiske kongefamilie.
125
Med hensyn til tjenesterejsen, der er omhandlet i linje nr. 63 i inddrivelsestabellen (til dels), vedrørende en »ceremoni til markering af indledningen af et akademisk år ved en europæisk uddannelsesinstitution«, henvises der i inddrivelsestabellen for det syvende til sagsøgerens kalender, idet det angives, at han ikke deltog i denne ceremoni, eftersom han ikke var opført på listen over europæiske personligheder, der var til stede ved denne begivenhed.
126
Med hensyn til tjenesterejsen, der er omhandlet i linje nr. 74 i inddrivelsestabellen, vedrørende en invitation fra lederen af en privat økonomisk aktør, fremgår det for det ottende af sagsøgerens kalender, at dette møde havde til formål at deltage i en koncert.
127
Hvad for det niende angår den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 128 i inddrivelsestabellen, vedrørende sagsøgerens deltagelse i en konference arrangeret af en sammenslutning af europæiske grundejere og grundforvaltere i Europa-Parlamentet fremgår det af OLAF’s rapport, at hans deltagelse i denne organisations arrangementer var knyttet til hans eksterne aktivitet i form af posten som formand for en miljøorganisation i den region, som han kommer fra, hvortil Revisionsretten havde givet tilladelse ved en afgørelse af 30. april 2015 (jf. også præmis 33 ovenfor). OLAF konstaterede ligeledes, at de to organisationer arbejder tæt sammen og deler deres administrative tjenester og deres personale.
128
Med hensyn til den i linje nr. 100 omhandlede godtgørelsesanmodning vedrørende et møde med en viceminister er det for det tiende angivet i inddrivelsestabellen, med henvisning til sagsøgerens kalender, at den person, som han mødtes med, var en flamsk politiker, der ikke havde været minister siden 2003.
129
Med hensyn til den i linje nr. 173 omhandlede godtgørelsesanmodning vedrørende sagsøgerens arbejdsfrokost med en tysk EU-parlamentariker er det for det ellevte præciseret i inddrivelsestabellen, med henvisning til sagsøgerens kalender og til s. 5, 18, 29 og 37 i OLAF’s rapport, at chaufføren blev anvendt til private formål, eftersom sagsøgeren anmodede om at bruge ham i tre dage for en enkelt frokost.
130
Med hensyn til den godtgørelsesanmodning, der er nævnt i linje nr. 187 og var knyttet til den »formelle invitation [fra en prinsesse]«, er det for det tolvte præciseret i inddrivelsestabellen, med henvisning til sagsøgerens kalender, at tjenestekøretøjet blev benyttet til private formål, hvilket tvang chaufføren til at tage toget tilbage til Luxembourg.
131
Med hensyn til den i linje nr. 191 nævnte godtgørelsesanmodning, hvis formål er angivet som »Committee of Foreign Affairs – SR No 1/2011 Devolution«, er det for det trettende anført i inddrivelsestabellen, med henvisning til sagsøgerens kalender, at sagsøgeren gjorde brug af chaufføren til private formål efter en tjenesterejse.
132
Med hensyn til anmodningen om godtgørelse af chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 147 i inddrivelsestabellen, og som vedrørte et møde i Europa-Parlamentets Budgetkontroludvalg og en forenings frokostkonference, er det i denne tabel for det fjortende anført, med henvisning til sagsøgerens kalender, at der var tale om en tjenesterejse »uden anmodning om godtgørelse« vedrørende sagsøgerens lægebesøg, i forbindelse med hvilket chaufføren måtte tage toget fra Luxembourg til Bruxelles og køre sagsøgeren til Luxembourg med tjenestekøretøjet.
133
Med hensyn til den i linje nr. 157 omhandlede godtgørelsesanmodning i forbindelse med et møde med premierministeren og med en leder af et revisionsselskab er det i inddrivelsestabellen for det femtende nævnt, med henvisning til sagsøgerens kalender, at mødet fra kl. 15.30 til kl. 18 med ansatte i dette selskab i en kreds, der har til formål at styrke flamske virksomheders tilstedeværelse i Bruxelles, hvorved dette møde bevirkede, at sagsøgerens og chaufførens tjenestegodtgørelse blev fordoblet, og at chaufførens arbejdstid blev fordoblet, var problematisk, fordi det ikke havde nogen forbindelse til Revisionsrettens aktiviteter. I denne tabel er det i øvrigt anført, at chaufføren måtte tage toget til Bruxelles, idet sagsøgeren beholdt tjenestekøretøjet.
134
Med hensyn til den i linje nr. 229 (til dels) omhandlede godtgørelsesanmodning vedrørende udgifter i forbindelse med en tjenesterejse med henblik på en formel invitation til et slot i Frankrig til en af »EU-institutionernes dage« er det for det sekstende anført i inddrivelsestabellen, med henvisning til sagsøgerens kalender, at der var tale om en underholdningsaktivitet, nærmere bestemt deltagelse i en jagt i Frankrig med to hotelovernatninger på stedet.
135
Endelig med hensyn til de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 13, 33, 47, 73, 76, 80, 103, 104, 161, 163, 164, 177, 210, 225, 237, 251 og 259 i inddrivelsestabellen, og som vedrørte møder med ledere af private økonomiske aktører, deriblandt ledere af internationale revisionsfirmaer, er der for det syttende i inddrivelsestabellen, med henvisning til OLAF’s rapport, navnlig til rapportens s. 5, 18, 29 og 37, eller i visse tilfælde til sagsøgerens kalender, anført følgende: med hensyn til den i linje nr. 13 omhandlede anmodning »frokost for en økonomisk aktør (»tjenesterejse uden anmodning om godtgørelse«, senere anerkendt af [sagsøgeren] som værende privat)«, med hensyn til den i linje nr. 33 omhandlede anmodning »reception til ære for [den administrerende direktør] for en økonomisk aktør, der også er medlem af bestyrelsen [for en anden økonomisk aktør] (som sagsøgeren selv var medlem af indtil den 30.6.2006)«, med hensyn til de i linje nr. 47, 103, 161 og 210 omhandlede anmodninger, ifølge beskrivelsen i invitationen, at »begivenheden, der var arrangeret af og til fordel for [et revisionsfirma], var uforenelig med hvervet som medlem af Revisionsretten«, med hensyn til de i linje nr. 73 og 76 omhandlede anmodninger »møde med lederen af et revisionsselskab i den region, som [sagsøgeren] oprindeligt kommer fra«, med hensyn til den i linje nr. 80 omhandlede anmodning »privat koncert – underholdning«, med hensyn til den i linje nr. 104 omhandlede anmodning »møde med [den administrerende direktør] for en økonomisk aktør [...]«, med hensyn til den i linje nr. 163 omhandlede anmodning »møde med generaldirektøren [for en økonomisk aktør] [...]«, med hensyn til den i linje nr. 164 omhandlede anmodning »møde med en jagtpartner [...] [direktør] [for et belgisk selskab]«, med hensyn til den i linje nr. 177 omhandlede anmodning »møde med en administrator [i et] flamsk investeringsselskab«, med hensyn til den i linje nr. 225 omhandlede anmodning »privat kulturel aktivitet (operaen La Traviata i Monnaie, Bruxelles), hvortil [sagsøgeren] var inviteret af en økonomisk aktør«, med hensyn til den i linje nr. 237 omhandlede anmodning »møde på et hotel i Bruxelles med en partner i [et] revisions- og rådgivningsselskab«, med hensyn til den i linje nr. 251 omhandlede anmodning »frokost for [den administrerende direktør] for et revisionsselskab i Hasselt (Flandern) [(Belgien)], som [sagsøgeren] mødtes med igen den følgende dag, denne gang i henhold til en tjenesterejseordre«, og med hensyn til den i linje nr. 259 omhandlede anmodning »underholdningsaktivitet: deltagelse i musikfestivalen Odegand i Gand [(Belgien)] på en lørdag«.
136
For så vidt angår sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 23, 24, 29, 31, 32, 33, 39, 41, 43, 45, 47, 48, 54, 56, 57, 59, 60, 61, 63, 65, 66, 68, 69, 70, 73, 74, 75, 76, 80, 81, 82, 83, 84, 85, 86, 88, 89, 92, 93, 94, 95, 96, 97, 100, 103, 104, 108, 111, 114, 115, 116, 118 (til dels), 120, 121, 122, 128, 130, 131, 132, 133, 134, 135, 137, 138, 143, 147, 150, 154, 155, 157, 161, 163, 164, 168, 169, 170, 171, 173, 174 (til dels), 175, 177, 183, 184, 187, 190, 191, 192, 194, 196, 199, 202, 203, 204, 207, 208, 209, 210, 211, 215, 217, 218, 219, 221, 223, 224, 225, 227, 228, 229, 230, 232, 236, 237, 238, 239, 242, 248, 251, 253, 256, 257 (til dels), 258, 259, 260 og 261 i inddrivelsestabellen, var det derfor først efter OLAF’s undersøgelse, at Revisionsretten under normale omstændigheder var i stand til at gøre sin fordring vedrørende nævnte linjer gældende som omhandlet i artikel 98, stk. 2, andet afsnit, i forordning 2018/1046.
137
Eftersom Revisionsretten først modtog OLAF’s rapport den 2. juli 2018, mens den vedtog sin foreløbige rapport om de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i de i præmis 136 ovenfor anførte linjer i inddrivelsestabellen, den 5. oktober 2018, må det, henset til de faktiske omstændigheder, der er redegjort for i præmis 54 ovenfor, fastslås, at Revisionsretten først sikkert kunne konstatere og fastlægge sin fordring den 2. juli 2018, og at Revisionsretten således underrettede sagsøgeren om sin fordring inden for den fastsatte frist på fem år efter fastlæggelsen af fordringen i overensstemmelse med artikel 98, stk. 2, andet afsnit, i forordning 2018/1046. På denne baggrund var de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i de i præmis 136 ovenfor anførte linjer i inddrivelsestabellen, ikke forældede.
2) Den anden gruppe af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger
138
Det skal fastslås, at der blandt sagsøgerens godtgørelsesanmodninger svarende til linje nr. 1 til 261 i inddrivelsestabellen fandtes nogle, der indeholdt mangelfulde eller mistænkelige oplysninger og gav anledning til OLAF’s kontroller, hvorfor Revisionsretten først var i stand til at fastlægge sin fordring, da OLAF’s undersøgelse var afsluttet.
139
Det drejer sig på den ene side om de godtgørelsesanmodninger fra sagsøgeren, som vedrørte beløb, der a priori var for høje.
140
De godtgørelsesanmodninger vedrørende udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 27, 90, 98, 152 og 257 (til dels) i inddrivelsestabellen, og som vedrørte sagsøgerens møder med politiske beslutningstagere eller, i visse begrænsede tilfælde, med medlemmer af deres kabinetter, vedrørte nemlig for det første beløb på henholdsvis 753 EUR for en middag for tre personer (linje nr. 27), 1159 EUR for en middag for fem personer (linje nr. 90), 799 EUR for en middag for to personer (linje nr. 98), 884 EUR for en middag for fire personer (linje nr. 152) og 802 EUR for en middag for tre personer (linje nr. 257).
141
De godtgørelsesanmodninger vedrørende udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 22, 55, 110, 160, 216, 243 og 245 i inddrivelsestabellen, og som vedrørte receptioner afholdt på sagsøgerens bopæl, vedrørte for det andet beløb på henholdsvis 2 520.68 EUR for 18 personer (linje nr. 22), 1976 EUR for 12 personer (linje nr. 55), 2271,36 EUR for 11 personer (linje nr. 110), 3018,90 EUR for 16 personer (linje nr. 160), 2340 EUR for 10 personer (linje nr. 216), 1897,28 EUR for 9 personer (linje nr. 243) og 2069,76 EUR for 10 personer (linje nr. 245).
142
For det tredje vedrørte den anmodning om godtgørelse af udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 123 i inddrivelsestabellen, en middag for 11 personer, heraf to »CEO«’er for økonomiske aktører og formanden for det omhandlede politiske parti, til et beløb på 2352 EUR.
143
Endelig og for det fjerde vedrørte den anmodning om godtgørelse af udgifter til tjenesterejser og dagpenge, der er omhandlet i linje nr. 252 i inddrivelsestabellen, angående sagsøgerens deltagelse i et sommerforum i Schweiz et beløb på 3931,20 EUR.
144
På den anden side godkendte Revisionsretten visse godtgørelsesanmodninger fra sagsøgeren, der ikke angav væsentlige oplysninger om de deri omhandlede aktiviteter.
145
For det første vedrørte sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 42, 44, 49, 50, 51, 139, 178, 188, 205, 234, 235, 254 og 255 i inddrivelsestabellen, møder med en navngiven person, men uden nogen præcisering af dennes stilling.
146
For det andet henviste de af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 21, 28, 40 og 162 i inddrivelsestabellen, til møder med en person, der blot blev betegnet som »direktør for undersøgelser«, »generaldirektør«, »direktør« og »greve«.
147
For det tredje blev de af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 46, 53, 67, 79, 99, 101, 113, 159 og 181 i inddrivelsestabellen, af sagsøgeren begrundet med henvisning til henholdsvis en »formel invitation fra [en uddannelsesinstitution]« (linje nr. 46 og 159), »[et universitet]« (linje nr. 53), en »formel invitation« (linje nr. 67 og 79), en »formel invitation [fra et universitet]« (linje nr. 99), en »formel invitation [til et orkesters havefest]« (linje nr. 101), »[en ejendomsmægler]« (linje nr. 113) og »fremlæggelse af årsrapport 2010« (linje nr. 181).
148
For det fjerde henviste sagsøgerens de af godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 38, 62, 64, 77, 78, 107, 109, 112, 124, 126, 127, 129, 136, 140, 141, 142, 144, 145, 146, 148, 149, 156, 158, 165, 166, 172, 176, 179, 180, 182, 189, 193, 195, 197, 198, 200, 206, 212, 213, 220, 222, 226, 231, 233, 240, 241, 244, 246, 247, 249 og 250 i inddrivelsestabellen, til chaufførudgifter med begrundelserne »afhente [sagsøgeren] i Verbier«, »køre [sagsøgeren]«, »køre CD’s bil […] til Verbier (Schweiz)«, »afhente CD […]«, »køre tjenestevogn«, »køre CD’s bil […]«, »køre CD […]«, »afhente [sagsøgeren]«, »hente dokumenter« og »hente vigtige dokumenter« eller uden nogen begrundelse.
149
Hvis Revisionsretten havde handlet med den fornødne omhu, havde den ganske vist kunnet anmode sagsøgeren om at give yderligere begrundelser for de beløb, der a priori var for høje, som nævnt i præmis 140-143 ovenfor, og for de manglende præciseringer angående de af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er anført i præmis 145-148 ovenfor. Denne tilgang havde givet Revisionsretten mulighed for at reagere på det tidspunkt, hvor sagsøgerens anmodninger blev indgivet, og i givet fald konstatere og fastlægge fordringen.
150
Det fremgår imidlertid af sagsakterne, at OLAF’s undersøgelse bidrog med nogle yderligere præciseringer angående de af sagsøgerens aktiviteter, som alle de af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i de linjer, som er nævnt i præmis 140-143 og 145-148 ovenfor, vedrørte, og tilførte analysen af de nævnte aktiviteter yderligere præciseringer. Revisionsretten var ikke bekendt med disse præciseringer, da sagsøgerens anmodninger blev indgivet, hvilket foranledigede den til ikke at rejse tvivl om disse, før OLAF’s undersøgelse var afsluttet.
151
Hvad angår de af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i de i præmis 140 og 142 ovenfor nævnte linjer, skal der henvises til præmis 110, 111, 117 og 118 ovenfor, hvori der redegøres for de oplysninger, som OLAF præciserede under sin undersøgelse med hensyn til sagsøgerens aktiviteter svarende til nævnte anmodninger.
152
Hvad angår de af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i præmis 141 ovenfor, dvs. linje nr. 22, 55, 110, 160, 216, 243 og 245 i inddrivelsestabellen, vedrørte de receptioner, der blev afholdt på sagsøgerens bopæl. I sin rapport præciserede OLAF disses formål og karakter samt sagsøgerens forbindelse til gæsterne ved sådanne receptioner. OLAF konstaterede, at sagsøgeren mellem 2006 og 2016 havde arrangeret 13 private og uformelle middage for en kreds af udvalgte personer på sit oprindelsessted. Ifølge OLAF var der blandt gæsterne altid en eller to belgiske politiske beslutningstagere og nogle venner, der beklædte høje stillinger i den private sektor, og med sagsøgerens egne ord i en skriftlig invitation blev disse begivenheder arrangeret med henblik på at tilbringe »en behagelig og afslappet aften i selskab med udvalgte flamske personer«. OLAF fandt, at gæsterne alle var nære venner, der var undergivet krav om absolut diskretion og fortrolighed med hensyn til samtalerne. I OLAF’s rapport var det ligeledes præciseret, at 46 personer havde deltaget i de private middage, og at deres forbindelse til sagsøgeren, bortset fra den omstændighed, at de var dennes venner, generelt kunne klassificeres som henhørende under aktiviteter vedrørende belgisk politik, jagt, poster som »CEO« og EU-institutionerne.
153
Angående den af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er nævnt i præmis 143 ovenfor, dvs. den i linje nr. 252 omhandlede, vedrørende sagsøgerens tjenesterejse til et »sommerforum« i Schweiz, præciserede OLAF i sin undersøgelse indledningsvis, at denne sommerbegivenhed ikke havde noget officielt program, og at det fremgik af beskrivelsen heraf, at gæsterne havde deltaget i udflugter i en fritidsrelateret sammenhæng. Dernæst nævnte OLAF den skrivelse, som sagsøgeren havde sendt til Revisionsrettens formand for at anmode om godtgørelse af de dertilhørende udgifter, hvori sagsøgeren beskrev dette sommerforum som en samling af fremtrædende repræsentanter for regeringer, diplomater, internationale organisationer, politiske partier og parlamenter med henblik på at drøfte aktuelle problemstillinger i international politik. Endelig konkluderede OLAF, at sagsøgeren, idet han var bevidst om denne begivenheds reelle karakter, forvanskede oplysningerne om denne og præsenterede den for Revisionsrettens formand som et politisk diskussionsforum på højt niveau med henblik på at få sine udgifter godtgjort.
154
Hvad angår de af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er nævnt i præmis 145-148 ovenfor, er der for det første tale om anmodninger, hvorom OLAF foretog præciseringer i sin rapport, nærmere bestemt følgende:
–
Med hensyn til den godtgørelsesanmodning, der er omhandlet i linje nr. 44, med angivelsen »middag – invitation fra [...]«, konstaterede OLAF, at der var tale om en middag med en administrator for en økonomisk aktør, og at sagsøgeren rent faktisk var medlem af denne aktørs bestyrelse indtil den 30. juni 2006.
–
Med hensyn til den godtgørelsesanmodning, der er omhandlet i linje nr. 49, med angivelsen »arbejdsfrokost med [...]«, forbandt OLAF i virkeligheden denne begivenhed med en musikfestival.
–
Med hensyn til de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 51 og 113, med de respektive angivelser »møde med [...]« og »[en ejendomsmægler]« konstaterede OLAF, at disse aktiviteter faktisk havde forbindelse til sagsøgerens private ejendomme i Bruxelles.
–
Med hensyn til den godtgørelsesanmodning, der er omhandlet i linje nr. 101, med angivelsen »formel invitation [til et orkesters havefest]« konstaterede OLAF, at denne aktivitet faktisk var af privat karakter.
–
Med hensyn til den godtgørelsesanmodning, der er omhandlet i linje nr. 205, med angivelsen »hr. […]« konstaterede OLAF, at denne person faktisk var en arkitekt, der rådgav sagsøgeren i forbindelse med købet af en lejlighed i Bruxelles.
155
For det andet findes der blandt de af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er nævnt i præmis 145-148 ovenfor, de anmodninger, for hvilke der i inddrivelsestabellen er henvist til præcise sider i OLAF’s rapport eller sagsøgerens kalender, som er en del af denne rapport, uden at disse anmodninger specifikt er nævnt i sidstnævnte, nærmere bestemt følgende:
–
Med hensyn til de i linje nr. 21 og 41 omhandlede godtgørelsesanmodninger, som vedrørte to af sagsøgerens frokoster med en »direktør for undersøgelser«, er det i inddrivelsestabellen præciseret, at der var tale om møder med et medlem af det omhandlede politiske parti, idet der som bevis angives OLAF’s konstateringer på s. 10, 11 og 12 i OLAF’s rapport og angående den i linje nr. 40 omhandlede aktivitet sagsøgerens kalender.
–
Med hensyn til den i linje nr. 28 omhandlede godtgørelsesanmodning med angivelsen »hr. [...], generaldirektør« henvises der i inddrivelsestabellen til s. 15 og 16 og til bilag 16 til OLAF’s rapport, og det fremgår af s. 16 i nævnte rapport, at den person, der blev afholdt møde med, var generaldirektør for en sammenslutning, der repræsenterer arbejdsgivere i private virksomheders interesser over for Unionen.
–
Med hensyn til den i linje nr. 38 omhandlede godtgørelsesanmodning med angivelsen »hente [sagsøgeren] i Verbier (Schweiz)« præciseres det i inddrivelsestabellen, med henvisning til samtalerne med chaufførerne under undersøgelsen, at anmodningen faktisk havde forbindelse til en skiferie, der gjorde det nødvendigt at gøre brug af en chauffør, som kom og hentede sagsøgeren på det sted, hvor han holdt ferie, og kørte ham hele vejen til hans oprindelsessted.
–
Med hensyn til de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 42, 46, 50, 52 og 53, med de respektive angivelser »frokost med hr. […]«, »formel invitation [fra en uddannelsesinstitution]«, »møde med hr. […]«, »invitation [fra lederen af et musikkonservatorium]« og »[et universitet]«, præciseres det i inddrivelsestabellen, med henvisning til sagsøgerens kalendere, at der var tale om tjenesterejser »uden anmodning om godtgørelse« vedrørende udgifter til repræsentation, der faktisk vedrørte et møde med en anklager ved et distrikt i den kommune, som sagsøgeren kommer fra (linje nr. 42), og chaufførudgifterne til befordring til en skole på sekundærniveau i sagsøgerens hjemby til et aftenarrangement (linje nr. 46), til kørsel af sagsøgeren til et privat møde (linje nr. 50), til befordring af chaufføren, der måtte ledsage sagsøgeren på dennes oprindelsessted efter en aften med underholdning, overnatte på hotel på stedet og tage tilbage til Luxembourg med tog dagen efter (linje nr. 52), og til sagsøgerens datters dimissionsceremoni (linje nr. 53).
–
Med hensyn til den i linje nr. 62 omhandlede godtgørelsesanmodning med angivelsen »køre [sagsøgeren]« er det anført i inddrivelsestabellen, med henvisning til sagsøgerens kalender, at det skulle være en tjenesterejse mandag, den 4. november 2009 i en by i Belgien fra kl. 10.30 til kl. 13.00 (ceremoni ved indledningen af et akademisk år ved en europæisk uddannelsesinstitution), og at han ikke desto mindre bad en chauffør om at hente ham dagen før på hans oprindelsessted og ikke i Luxembourg og om at tilbringe natten på hotel på stedet. I samme tabel præciseres det ligeledes, at sagsøgeren bad chaufføren om på ny at køre til hans oprindelsessted tirsdag, den 4. november og at tilbringe en nat på stedet på samme hotel, inden han på ny kørte ham til Luxembourg onsdag, den 5. november.
–
Med hensyn til de i linje nr. 64 og 78 omhandlede godtgørelsesanmodninger med angivelsen »køre [sagsøgeren]« er det anført i inddrivelsestabellen, med henvisning til OLAF’s rapport, at disse aktiviteter faktisk vedrørte sagsøgerens deltagelse i mødet i det omhandlede politiske partis bestyrelse.
–
Med hensyn til den godtgørelsesanmodning, der er omhandlet i linje nr. 67, med angivelsen »formel invitation« er det i inddrivelsestabellen præciseret, med henvisning til sagsøgerens kalender, at denne aktivitet havde forbindelse til en jagt, hvorved sagsøgeren havde bedt endnu en chauffør om at slutte sig til ham i en by i Belgien, hvor han var på jagt, selv om han allerede befandt sig på stedet med en chauffør og tjenestekøretøjet.
–
Med hensyn til de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 77, 107, 112, 195, 198, 212, 213 og 233, med angivelserne »køre CD […]«, »køre [sagsøgeren]« eller »hente [sagsøgeren]« er det anført i inddrivelsestabellen, med henvisning til sagsøgerens kalendere eller til s. 5, 18, 29 og 37 i OLAF’s rapport, at chaufførudgifterne i forbindelse med befordringerne i sagsøgerens hjemby eller i Bruxelles blev foretaget, uden at der var tale om en tjenesterejse for sagsøgeren.
–
Med hensyn til den i linje nr. 79 omhandlede godtgørelsesanmodning med angivelsen »formel invitation« er det i inddrivelsestabellen anført, med henvisning til sagsøgerens kalender og til s. 5, 18, 29 og 37 i OLAF’s rapport, at denne aktivitet havde forbindelse til»nytårsreceptionen« på et hotel for en kreds, der har til formål at styrke flamske virksomheders tilstedeværelse i Bruxelles.
–
Med hensyn til den godtgørelsesanmodning, der er omhandlet i linje nr. 99, er det præciseret i inddrivelsestabellen, med henvisning til sagsøgerens kalender, at tjenesterejsen, hvis formål var den formelle invitation til et universitet, vedrørte overrækkelse af beviser for æresdoktorgrader til kunstnere på et universitet i den region, som sagsøgeren kommer fra, og at denne aktivitet blev efterfulgt af en koncert.
–
Med hensyn til de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 106, 151, 153, 167 og 214, med de respektive angivelser »dr.med. […] – tjenesterejse uden anmodning om godtgørelse«, »prof. dr.med. […], [på et universitetshospital]«, »prof. dr. […]«, »prof. dr. […] [på et universitetshospital]« og »[…] prof. dr. […]«, er det i inddrivelsestabellen præciseret, med henvisning til sagsøgerens kalender, at chaufføren faktisk blev brugt til private formål i form af lægebesøg.
–
Med hensyn til de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 109, 126, 145, 146, 148, 156, 158, 165, 179, 180, 188, 200, 206, 220, 226, 231, 240, 241, 244 og 246, med angivelserne »køre [sagsøgeren]« eller »køre CD […]«, er det anført i inddrivelsestabellen, med henvisning til sagsøgerens kalender, at chaufføren blev benyttet til private formål for at køre sagsøgeren til hans oprindelsessted eller for at stille tjenestevognen til rådighed for ham, selv om chaufføren måtte tilbringe natten på hotel på sagsøgerens hjemsted og tage toget igen den efterfølgende dag. Til disse anmodninger skal desuden føjes den i linje nr. 247 omhandlede med angivelsen »køre tjenestevogn«, hvorom det fremgår af inddrivelsestabellen, som henviser til sagsøgerens kalender, at chaufføren måtte køre en tjenestevogn for at stille den til rådighed for sagsøgeren i Bornem (Belgien).
–
Med hensyn til de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 124, 176 og 181, de to første anmodninger med angivelsen »hente [sagsøgeren]« og den tredje med angivelsen »fremlæggelse af årsrapport 2010«, er det præciseret i inddrivelsestabellen, med henvisning til sagsøgerens kalender, at chaufføren blev benyttet til private formål, nærmere bestemt efter en tjenesterejse, idet sagsøgeren vendte tilbage til sit oprindelsessted og ikke til Luxembourg.
–
Med hensyn til de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 127, 140, 149, 166, 182, 189, 193, 234 og 235, med angivelserne »køre tjenestevognen« eller »køre [sagsøgeren]«, er det nævnt i inddrivelsestabellen, med henvisning til sagsøgerens kalendere, at chaufføren blev benyttet til private formål, for så vidt som sagsøgeren bad en chauffør om at komme og hente ham på hans oprindelsessted eller i Bruxelles og køre ham tilbage til Luxembourg.
–
Med hensyn til den godtgørelsesanmodning, der er omhandlet i linje nr. 129, med angivelsen »køre tjenestevognen«, er det nævnt i inddrivelsestabellen, med henvisning til sagsøgerens kalender, at chaufføren blev benyttet til private formål, eftersom chaufføren hentede sagsøgerens ægtefælle på sagsøgerens oprindelsessted for at køre hende til en middag i Luxembourg, hvori nogle medlemmer af Revisionsretten deltog.
–
Med hensyn til den godtgørelsesanmodning, der er omhandlet i linje nr. 136, med angivelsen »køre [sagsøgeren]«, er det nævnt i inddrivelsestabellen, med henvisning til sagsøgerens kalender, at chaufføren blev benyttet til private formål, eftersom en chauffør kørte sagsøgeren tilbage til dennes oprindelsessted en sen fredag eftermiddag, overlod tjenestevognen til sagsøgeren og tog tilbage til Luxembourg med tog.
–
Med hensyn til den i linje nr. 139 omhandlede godtgørelsesanmodning med angivelsen »møde med hr. [...] og hr. [...]« er der i inddrivelsestabellen henvist til sagsøgerens kalender og OLAF’s konstateringer på s. 10, 11 og 12 i OLAF’s rapport.
–
Med hensyn til den godtgørelsesanmodning, der er omhandlet i linje nr. 141, med angivelsen »hente dokumenter«, er det anført i inddrivelsestabellen, med henvisning til sagsøgerens kalender, at chaufføren blev benyttet til private formål, med følgende forklaring:
»[Sagsøgeren] var på tjenesterejse for COCOBU [(Europa-Parlamentets Budgetkontroludvalg)] onsdag den 10. februar fra kl. 9.00 til kl. 12.00 og vendte ifølge sin tjenesteordre tilbage til Luxembourg med tjenestekøretøjet kl. 14.00. Hvis dette havde været i overensstemmelse med virkeligheden, havde [sagsøgeren] ikke haft brug for at bede en chauffør om at bringe »dokumenter fra [Revisions]retten« fra Luxembourg til [sit oprindelsessted] den 10. februar kl. 15.00. I virkeligheden vendte [sagsøgeren] ikke tilbage til Luxembourg. [Han] havde beskadiget tjenestekøretøjet ved et uheld, der skete den 2. februar, og han bad [sin chauffør] om at bringe et erstatningskøretøj til [sit oprindelsessted] den 10. februar, overnatte dér og tage toget tilbage om fredagen, mens erstatningskøretøjet blev overladt til ham. Der var derfor ikke tale om at »bringe dokumenter fra [Revisions]retten« til sagsøgerens oprindelsessted, men om at bringe ham et erstatningskøretøj, for at han kunne tage til vintersport med denne vogn.«
–
Med hensyn til den i linje nr. 142 omhandlede godtgørelsesanmodning med angivelsen »køre CD’s bil […] til Verbier (Schweiz)«, er det anført i inddrivelsestabellen, med henvisning til sagsøgerens kalender og til samtalen med en chauffør under OLAF’s undersøgelse, at chaufføren blev benyttet til private formål.
–
Med hensyn til den i linje nr. 144 omhandlede godtgørelsesanmodning med angivelsen »køre [sagsøgeren]« er det i inddrivelsestabellen præciseret, med henvisning til sagsøgerens kalender og til s. 5, 18, 29 og 37 i OLAF’s rapport, at denne aktivitet havde forbindelse til et møde med direktøren for et flamsk fotogrammetriselskab.
–
Med hensyn til den i linje nr. 159 omhandlede godtgørelsesanmodning er det i inddrivelsestabellen præciseret, med henvisning til sagsøgerens kalender, at tjenesterejsen, hvis formål var en formel invitation fra en uddannelsesinstitution havde forbindelse med en skole på sekundærniveau i sagsøgerens hjemby, og at der var tale om en tjenesterejse »uden anmodning om godtgørelse«.
–
Med hensyn til den i linje nr. 162 omhandlede godtgørelsesanmodning med angivelsen »formel invitation fra en greve« er det i inddrivelsestabellen præciseret, at sagsøgeren inden for rammerne af denne aktivitet deltog i en sangkonkurrence i et kapel, hvorved nævnes s. 5, 18, 29 og 37 i OLAF’s rapport og sagsøgerens kalender.
–
Med hensyn til de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 172, 222 og 249, med angivelsen »hente vigtige dokumenter« er det anført i inddrivelsestabellen, med henvisning til sagsøgerens kalender, at chaufføren blev benyttet til private formål til at bringe dokumenter til sagsøgerens oprindelsessted, hvorved chaufføren var nødsaget til at benytte et andet tjenestekøretøj eller overnatte og vende tilbage til Luxembourg.
–
Med hensyn til den i linje nr. 178 omhandlede godtgørelsesanmodning med angivelsen »hr. [...]« er det anført i inddrivelsestabellen, at der var tale om et møde med direktøren for et selskab, der sælger sportstøj, idet der henvises til OLAF’s konstateringer i bilag 10 til OLAF’s rapport (dvs. konstateringerne vedrørende jagtfesterne på et slot i Frankrig), uden at den i denne linje omhandlede aktivitet nævnes specifikt.
–
Med hensyn til den i linje nr. 197 omhandlede godtgørelsesanmodning med angivelsen »hente CD [...]« er det anført i inddrivelsestabellen, bl.a. med henvisning til samtaler med sagsøgeren og en chauffør, at chaufføren blev benyttet til private formål, eftersom chaufføren hentede sagsøgerens privatbil på et værksted i Bruxelles for at køre den til Luxembourg.
–
Med hensyn til den i linje nr. 250 omhandlede godtgørelsesanmodning med angivelsen »hente CD [...]« er det anført i inddrivelsestabellen, med henvisning til samtaler med sagsøgeren og en chauffør og til sagsøgerens kalender, at chaufføren blev benyttet til private formål, eftersom der var tale om en levering af champagne til sagsøgerens datters bryllup.
–
Med hensyn til den i linje nr. 254 og 255 omhandlede godtgørelsesanmodning med angivelsen »køre CD [...]«, er det anført i inddrivelsestabellen, med henvisning til sagsøgerens kalender, at chaufføren blev benyttet til private formål til at køre sagsøgeren til en privat middag, der blev afholdt på en Michelin-restaurant.
156
Henset til det ovenstående var det for så vidt angår de af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 21, 22, 27, 28, 38, 40, 42, 44, 46, 49, 50, 51, 52, 53, 55, 62, 64, 67, 77, 78, 79, 90, 98, 99, 101, 106, 107, 109, 110, 112, 113, 123, 124, 126, 127, 129, 136, 139, 140, 141, 142, 144, 145, 146, 148, 149, 151, 152, 153, 156, 158, 159, 160, 162, 165, 166, 167, 172, 176, 178, 179, 180, 181, 182, 188, 189, 193, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 213, 214, 216, 220, 222, 226, 231, 233, 234, 235, 240, 241, 243, 244, 245, 246, 247, 249, 250, 252, 254, 255 og 257 (til dels) i inddrivelsestabellen, først efter OLAF’s undersøgelse, at Revisionsretten under normale omstændigheder var i stand til at gøre sin fordring vedrørende de nævnte linjer gældende og sende en debetnota som omhandlet i artikel 98, stk. 2, andet afsnit, i forordning 2018/1046.
157
Eftersom Revisionsretten først modtog OLAF’s rapport den 2. juli 2018, mens den vedtog sin foreløbige rapport om de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i de i præmis 156 ovenfor anførte linjer i inddrivelsestabellen, den 5. oktober 2018, kan det, henset til de faktiske omstændigheder, der er redegjort for i præmis 54 ovenfor, fastslås, at Revisionsretten underrettede sagsøgeren om sin fordring inden for den fastsatte frist på fem år efter fastlæggelsen af fordringen i overensstemmelse med artikel 98, stk. 2, andet afsnit, i forordning 2018/1046. På denne baggrund var de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i de i præmis 156 ovenfor anførte linjer i inddrivelsestabellen, ikke forældede.
3) Den tredje gruppe af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger
158
Det bemærkes, at der blandt sagsøgerens godtgørelsesanmodninger svarende til linje nr. 1 til 261 i inddrivelsestabellen var nogle, der gjorde det muligt for Revisionsretten at foretage en forudgående kontrol og at modsætte sig den af sagsøgeren påtænkte brug af Revisionsrettens ressourcer, såfremt den måtte anse dette for nødvendigt, eller havde gjort det muligt for Revisionsretten at gøre dette, hvis den havde handlet med den krævede omhu, for så vidt som resultaterne af OLAF’s undersøgelse ikke frembragte nye oplysninger angående disse.
159
I denne forbindelse er der for det første tale om de af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der ikke indeholdt tilstrækkeligt præcise oplysninger om de i de nævnte anmodninger omhandlede aktiviteter, og som OLAF’s undersøgelse ikke omhandlede:
–
for det første den godtgørelsesanmodning, der er omhandlet i linje nr. 37 i inddrivelsestabellen, som vedrørte et møde med en person, hvorom der kun var angivet mødedeltagerens navn uden nogen præcisering af dennes stilling
–
for det andet de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 25 og 26 i inddrivelsestabellen, og som kun var blevet begrundet af sagsøgeren med en henvisning til angivelsen »formel middag«.
160
For det andet bemærkes, at OLAF’s undersøgelse ikke vedrørte følgende af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der gjorde det muligt for Revisionsretten at foretage en kontrol heraf og om nødvendigt modsætte sig disse før denne undersøgelse:
–
for det første de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 30, 35, 117 og 201 i inddrivelsestabellen, vedrørende sagsøgerens møder med en ambassadør, en rektor, tre belgiske politiske beslutningstagere, der repræsenterede politiske grupper, og en viceminister
–
for det andet den godtgørelsesanmodning, der er omhandlet i linje nr. 36 i inddrivelsestabellen, vedrørende et møde med en privat økonomisk aktør
–
for det tredje den godtgørelsesanmodning, der er omhandlet i linje nr. 102 i inddrivelsestabellen, vedrørende sagsøgerens deltagelse i en konference, der blev afholdt af Kommissionen og en ikke-statslig organisation.
161
For så vidt angår de af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 25, 26, 30, 35, 36, 37, 102, 117 og 201 i inddrivelsestabellen, kunne Revisionsretten derfor under normale omstændigheder allerede ved indgivelsen af disse have gjort sin fordring vedrørende de nævnte linjer gældende, fastlagt denne og fremsendt en debetnota til sagsøgeren som omhandlet i artikel 98, stk. 2, andet afsnit, i forordning 2018/1046, hvis den havde handlet med den fornødne omhu. Hvad angår sagsøgerens aktiviteter vedrørende disse linjer har Revisionsretten ikke gjort gældende og a fortiori ikke godtgjort, at forsinkelsen skyldes sagsøgerens adfærd.
162
Eftersom de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i de i præmis 161 ovenfor anførte linjer i inddrivelsestabellen, blev indgivet mellem den 3. december 2007 og den 15. september 2013, mens Revisionsretten vedtog sin foreløbige rapport den 5. oktober 2018, overholdt Revisionsretten ikke fristen på fem år i henhold til artikel 98, stk. 2, andet afsnit, i forordning 2018/1046, hvorfor søgsmålet til inddrivelse af disse anmodninger er forældet. Det samlede beløb for disse anmodninger andrager 3170,19 EUR.
c)
Konklusion vedrørende det tredje anbringende
163
Henset til det ovenstående skal de af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i de i præmis 161 ovenfor nævnte linjer, anses for forældede, og i øvrigt forkastes det tredje anbringende.
4.
Det fjerde anbringende om tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning samt om »åbenbart urigtige skøn«
164
Inden for rammerne af det fjerde anbringende har sagsøgeren i det væsentlige bestridt Revisionsrettens fastsættelse i den anfægtede afgørelse af de beløb, som sagsøgeren skulle betale, vedrørende et stort antal aktiviteter, hvortil Revisionsrettens ressourcer ifølge dennes opfattelse blev misbrugt på sagsøgerens foranledning, svarende til udgifter til tjenesterejser og dagpenge, udgifter til repræsentation og receptioner samt udgifter, der var forbundet med brugen af tjenestevognen og en chauffør.
165
I denne forbindelse skal det bemærkes, at inden for rammerne af det tredje anbringende, der i det væsentlige vedrører manglende overholdelse af forældelsesfristen, skal søgsmålet til inddrivelse af visse af disse af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger anses for forældet, nemlig med hensyn til de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 25, 26, 30, 35, 36, 37, 102, 117 og 201 i inddrivelsestabellen (jf. præmis 161 ovenfor). Disse anmodninger vil derfor ikke længere blive undersøgt inden for rammerne af det fjerde anbringende, eftersom det ikke længere er nødvendigt at undersøge grundlaget for argumentationen desangående i dette anbringende.
166
Det må ligeledes fastslås, at de uregelmæssigheder, som Revisionsretten gjorde gældende over for sagsøgeren i den anfægtede afgørelse, var genstand for det søgsmål, som Revisionsretten anlagde ved Domstolen i overensstemmelse med artikel 286, stk. 6, TEUF, inden for rammerne af hvilket Revisionsretten nedlagde påstand om, at det skulle fastslås, at sagsøgeren ikke havde opfyldt de forpligtelser, der fulgte med hans hverv som medlem af Revisionsretten i henhold til artikel 285 TEUF og 286 TEUF. Både i det nævnte søgsmål og i det foreliggende søgsmål er uregelmæssighederne nemlig identificeret ved hjælp af den samme tabel, der findes som bilag og er udarbejdet på grundlag af OLAF’s rapport (jf. præmis 44 ovenfor). Blandt de klagepunkter, der blev fremført til støtte for søgsmålet i sagen, der gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), vedrørte det første af disse sagsøgerens misbrug af Revisionsrettens ressourcer til at finansiere aktiviteter, som ikke havde sammenhæng med eller var uforenelige med hvervet som medlem af Revisionsretten (herefter »Revisionsrettens første klagepunkt«). Domstolen tog stilling til dette klagepunkt i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 359-799), idet den fandt, at sagsøgeren havde tilsidesat de forpligtelser over for Revisionsretten, der fulgte med hans hverv (jf. præmis 53 ovenfor).
167
Det er på denne baggrund, at det fjerde anbringende skal undersøges. Først skal det undersøges, om klagepunktet om »åbenbare fejl« kan antages til realitetsbehandling.
a)
Formaliteten vedrørende klagepunktet om »åbenbare fejl«
168
I retsmødet har Revisionsretten gjort gældende, at sagsøgeren ikke har identificeret de fejl, der giver anledning til tvivl om lovligheden af den anfægtede afgørelse. Revisionsretten har gjort gældende, at sagsøgeren i stævningen blot har henvist til et bilag, hvori han inden vedtagelsen af den anfægtede afgørelse anførte 69 fejl, som han kvalificerede som »åbenbare«, og at dette efter Revisionsrettens opfattelse ikke kan antages til realitetsbehandling inden for rammerne af den foreliggende sag, eftersom det ikke tilkommer Retten at undersøge, hvilke åbenbare fejl der måtte findes i den anfægtede afgørelse. Sagsøgeren har ikke fremsat bemærkninger i denne forbindelse.
169
Det bemærkes, at sagsøgeren i sidste punkt i det fjerde anbringende har konkluderet, at Revisionsretten begik »et imponerende antal fejl, ikke blot med hensyn til den retlige kvalificering[,] men også med hensyn til de blotte faktiske omstændigheder«. Sagsøgeren har inden for rammerne af dette anbringende ganske vist kun nævnt ordet »fejl« i et enkelt forudgående punkt, der henviser til det pågældende bilag, og det må fastslås, at henvisningen til dette bilag kun er nævnt subsidiært, nemlig som »i øvrigt«.
170
Det fremgår imidlertid af den sammenhæng, hvori sagsøgerens argumenter inden for rammerne af det fjerde anbringende indgår, både i stævningen og i replikken, at sagsøgeren i det væsentlige har anfægtet rigtigheden af de begrundelser, der er anført i inddrivelsestabellen for hver enkelt position, og hvorved Revisionsretten fandt, at Revisionsrettens ressourcer var blevet misbrugt på sagsøgerens foranledning med hensyn til udgifter til tjenesterejser og dagpenge, udgifter til repræsentation og receptioner samt udgifter i forbindelse med brugen af tjenestevognen og chauffører. Denne konstatering skal ligeledes læses ind i de præciseringer, der findes i stævningen, hvorved sagsøgeren har fremhævet, at fraværet af bemærkninger til alle positioner i inddrivelsestabellen, ud over dem, der findes i stævningen og bilagene hertil, på ingen måde indebærer nogen form for anerkendelse fra hans side af Revisionsrettens anbringender som værende velbegrundede.
171
Klagepunktet om »åbenbare fejl« er derfor tilstrækkeligt underbygget til at kunne antages til realitetsbehandling. Følgelig skal det nu undersøges, om klagepunkterne vedrørende tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning samt om »åbenbare fejl« kan tiltrædes.
b)
Realiteten
172
I sine bemærkninger vedrørende de konsekvenser, der i den foreliggende sag skal drages af dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), har sagsøgeren for så vidt angår kritikken vedrørende tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning anført, at der skal tages hensyn til det, som Domstolen anførte i denne doms præmis 364-381.
173
I præmis 364 i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), bemærkede Domstolen imidlertid, at selv om sagsøgeren formelt havde påberåbt sig såvel retssikkerhedsprincippet som princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, vedrørte hans argumentation reelt udelukkende det andet af disse principper.
174
I den foreliggende sag skal det konstateres, at sagsøgerens argumentation vedrørende det fjerde anbringende i replikken, der blev indgivet efter afsigelsen af dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), ikke længere henviser til retssikkerhedsprincippet. Det fjerde anbringende skal derfor alene undersøges i lyset af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og eventuelle »åbenbare fejl«.
175
Hvad i første række angår den angivelige tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning har sagsøgeren gjort gældende, at Revisionsretten tilsidesatte dette princip, for så vidt som han gennem de indrømmede tilladelser og Revisionsrettens praksis fik præcise, ubetingede og samstemmende forsikringer, som hidrørte fra pålidelige kilder, i mere end ti år, hvilket skabte en berettiget forventning hos ham om, at de foretagne udbetalinger var forskriftsmæssige.
176
Hvad i anden række angår eventuelle »åbenbare fejl« er sagsøgeren, som konstateret i præmis 170 ovenfor, i det væsentlige af den opfattelse, at de begrundelser, som Revisionsretten påberåbte sig med henblik på at fastslå, at beløbene var udbetalt uretmæssigt, er fejlagtige.
1) Indledende bemærkninger
i) Omfanget af undersøgelsen af anbringendet om tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning
177
Med hensyn til kritikpunkterne vedrørende tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning har sagsøgeren anført, at han ikke har opretholdt dem for så vidt angår de midler, som Revisionsretten anvendte i forbindelse med udgifterne til repræsentation og receptioner samt brugen af tjenestekøretøjet og chauffører. Han har imidlertid opretholdt dem med hensyn til tjenesterejseordrerne.
178
I dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 365-374), bemærkede Domstolen følgende:
»365 I overensstemmelse med Domstolens faste praksis forudsætter retten til at påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, at præcise, ubetingede og samstemmende forsikringer, der hidrører fra en pålidelig kilde med den nødvendige bemyndigelse, er fremsat af Unionens kompetente myndigheder over for den pågældende (dom af 8.9.2020, Kommissionen og Rådet mod Carreras Sequeros m.fl., C-119/19 P og C-126/19 P, EU:C:2020:676, præmis 144 og den deri nævnte retspraksis).
366 Det skal uden videre afvises, at dette princip kan finde anvendelse med hensyn til de midler, som Revisionsretten anvendte i forbindelse med udgifterne til repræsentation og receptioner samt brugen af tjenestekøretøjet og chauffører.
367 For det første følger det af Domstolens praksis, at betalinger som dem, der foretages til dækning af udgifter til repræsentation og receptioner, i mangel af andre relevante elementer, og selv når der er forløbet en lang periode mellem disse betalinger og anfægtelsen af lovligheden heraf, [ikke] er tilstrækkelig til, at der hos modtageren opstår en berettiget forventning om, at de pågældende betalinger ikke længere kan anfægtes (jf. i denne retning dom af 14.6.2016, Marchiani mod Parlamentet, C-566/14 P, EU:C:2016:437, præmis 79).
368 Revisionsrettens praksis, der bestod i at godtgøre udgifter til repræsentation og receptioner på grundlag af de oplysninger, der var afgivet af [sagsøgeren], uden at anmode om yderligere oplysninger og uden at bestride, at hans anmodninger om godtgørelse var begrundede, er imidlertid ikke tilstrækkelig til at godtgøre, at denne institution har givet ham præcise, ubetingede og samstemmende forsikringer om, at disse anmodninger var forskriftsmæssige.
369 For det andet traf Revisionsretten ikke en udtrykkelig afgørelse vedrørende den brug, som [sagsøgeren] gjorde af sit tjenestekøretøj og af en chauffør, og han har ikke over for Domstolen henvist til nogen anden form for konkret stillingtagen fra Revisionsrettens side med hensyn til, hvilken fremgangsmåde [sagsøgeren] skulle følge i denne henseende.
370 Selv om det antages, at Revisionsretten, således som [sagsøgeren] har gjort gældende, havde ladet en praksis, som den ikke kunne have været ubekendt med, bestå på dette område, er dette forhold under alle omstændigheder ikke tilstrækkeligt til at godtgøre, at denne institution gav [sagsøgeren] præcise, ubetingede og samstemmende forsikringer i denne henseende.
371 Derimod udgør de tjenesterejseordrer, som Revisionsrettens formand udstedte efter udtrykkelig anmodning fra [sagsøgeren], tilstrækkelige forsikringer [...], til, at han principielt kan påberåbe sig en berettiget forventning om, at de pågældende tjenesterejser var forskriftsmæssige.
372 Når dette er sagt, skal det først bemærkes, at det af Domstolens praksis fremgår, at en borger ikke [kan] påberåbe sig en berettiget forventning om, at en retstilstand, som er karakteriseret ved svig, vil blive opretholdt (jf. i denne retning dom af 14.6.2017, Santogal M-Comércio e Reparação de Automóveis, C-26/16, EU:C:2017:453, præmis 76 og den deri nævnte retspraksis).
373 Hvad dernæst angår den forpligtelse, der påhviler Revisionsrettens medlemmer [...] til nøje at overholde de forpligtelser til at afgive erklæring, der er fastsat i de regler, som Revisionsretten har vedtaget med henblik på at sikre, at denne institution modtager fuldstændige oplysninger om de anmodninger, der fremsættes med henblik på at anvende den nævnte institutions midler, kan en tjenesterejseordre, der er udstedt på grundlag af en anmodning, hvorfra er udeladt de oplysninger, som er nødvendige for, at samme institutions formand kan vurdere forskriftsmæssigheden af den pågældende tjenesterejse, ikke skabe en berettiget forventning hos det pågældende medlem om, at forholdet er lovligt, heller ikke selv om der ikke foreligger svig.
374 Endelig kan princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ikke påberåbes af en person, som har gjort sig skyldig i en åbenbar tilsidesættelse af de gældende regler (dom af 16.5.1991, Kommissionen mod Nederlandene, C-96/89, EU:C:1991:213, præmis 30, og af 14.7.2005, ThyssenKrupp mod Kommissionen, C-65/02 P og C-73/02 P, EU:C:2005:454, præmis 41 og den deri nævnte retspraksis).«
179
I den foreliggende sag skal den angivelige tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning for så vidt angår de midler, som Revisionsretten anvendte i forbindelse med udgifterne til repræsentation og receptioner samt brugen af tjenestekøretøjet og chauffører, følgelig ikke undersøges.
180
Derimod skal det vurderes, om de tjenesterejseordrer, som Revisionsrettens formand udstedte efter anmodning fra sagsøgeren kunne begrunde en berettiget forventning hos denne om, at udgifterne i forbindelse med de pågældende tjenesterejser var forskriftsmæssige.
ii) Omfanget af undersøgelsen af klagepunkterne vedrørende sagsøgerens berettigede forventning med hensyn til forskriftsmæssigheden af hans tjenesterejser og »åbenbare fejl«
181
Efter afsigelsen af dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), har sagsøgeren oplyst, at han kun opretholder sit klagepunkt vedrørende »åbenbare fejl« for så vidt angår de aktiviteter, som Domstolen i denne dom inden for rammerne af undersøgelsen af Revisionsrettens første klagepunkt anså for ikke at være behæftet med uregelmæssigheder.
182
I denne henseende fremgår det af sagsakterne, at Domstolen i forbindelse med dette klagepunkt fandt, at flere aktiviteter, der indgik i inddrivelsestabellen, var behæftet med uregelmæssigheder eller åbenbart var behæftet med uregelmæssigheder. Det må derfor fastslås, at det ikke længere er fornødent at tage stilling til hverken sagsøgerens godtgørelsesanmodninger i forbindelse med de nævnte aktiviteter og ej heller til spørgsmålet om, hvorvidt de eventuelle udstedte tjenesterejseordrer i forbindelse disse anmodninger kunne begrunde en berettiget forventning hos sagsøgeren med hensyn til deres lovlighed. Det drejer sig om aktiviteterne i forbindelse med de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 13, 15, 16, 18, 20, 21, 25, 26, 29, 32, 33, 36, 37, 39, 40, 42, 44, 45, 46, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 60, 61, 62, 64, 67, 68, 69, 70, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 84, 85, 86, 88, 93, 94, 95, 99, 100, 101, 104, 107, 108, 109, 112, 113, 114, 115, 118 (til dels), 120, 121, 122, 123, 124, 126, 127, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 135, 136, 139, 140, 141, 144, 145, 146, 148, 149, 152, 154, 155 (til dels), 156, 158, 159, 162, 163, 164, 165, 166, 170, 172, 173, 174, 175, 177, 178, 179, 180, 181, 182, 188, 189, 191, 192, 193, 195, 197, 198, 200, 201, 202, 205, 206, 207, 209, 212, 213, 217, 219, 220, 221, 222, 223, 224, 225, 226, 227, 228, 229, 230, 231, 232, 233, 234, 235, 239, 240, 241, 242, 244, 246, 249, 250, 251, 252, 253, 254, 255, 256, 258, 259, 260, 261, 262, 263, 264, 265, 266, 267, 268, 269, 270, 271, 272, 273, 274, 275, 278, 280, 283, 285, 286, 287, 288, 289, 291, 292, 295, 296 (til dels), 297, 298, 299, 300, 302, 304, 305, 306, 307, 308, 309, 310 (til dels), 311, 312, 315, 316, 318, 321, 322, 324, 325, 326 (til dels), 327, 328, 329, 333, 337, 340, 341, 342, 343, 344, 345, 348, 349, 351, 353, 356, 359, 360, 361, 362, 363, 364, 365, 366, 368, 369, 371, 372, 375, 376, 377, 378, 380, 383, 384, 385, 386, 387, 388, 389, 390, 392, 393, 394, 396, 397, 398, 399, 400, 401, 404, 405, 406, 409, 410, 413, 414 og 416 i inddrivelsestabellen.
183
Der må drages samme konklusion for så vidt angår den i linje nr. 34 omhandlede godtgørelsesanmodning, eftersom sagsøgeren som led i foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse har oplyst, at han ikke længere opretholder sit klagepunkt, der blev fremført i det fjerde anbringende med hensyn til denne anmodning, henset til præmis 636 i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782).
184
Henset til det søgsmål til inddrivelse af godtgørelsesanmodninger, som Retten anser for forældet (jf. præmis 165 ovenfor), skal undersøgelsen alene omfatte de anmodninger, der er omhandlet i linje nr. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 12, 14, 17, 19, 22, 23, 24, 27, 28, 31, 38, 41, 43, 47, 55, 56, 57, 59, 63, 65, 66, 89, 90, 92, 96, 97, 98, 103, 106, 110, 111, 116, 118 (til dels), 128, 137, 138, 142, 143, 147, 150, 151, 153, 155 (til dels), 157, 160, 161, 167, 168, 169, 171, 176, 183, 184, 187, 190, 194, 196, 199, 203, 204, 208, 210, 211, 214, 215, 216, 218, 236, 237, 238, 243, 245, 247, 248, 257, 276, 277, 279, 281, 284, 290, 293 og 294, 296 (til dels), 301, 303, 310 (til dels), 313, 314, 317, 319, 320, 323, 326 (til dels), 330, 331, 334, 335, 336, 338, 339, 346, 347, 350, 352, 354, 355, 357, 358, 367, 370, 373, 374, 379, 381, 382, 391, 395, 402, 403, 408, 411 og 412 i inddrivelsestabellen.
iii) Omfanget af Rettens prøvelse
185
I forbindelse med den af Revisionsretten anlagte sag, der gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), præciserede Domstolen følgende angående Revisionsrettens første klagepunkt.
186
Domstolen bemærkede for det første, at det inden for rammerne af den procedure, der er fastsat i artikel 286, stk. 6, TEUF, påhvilede Domstolen at tage stilling til dette klagepunkt på grundlag af de beviser, som den havde fået forelagt, og på grundlag af de kriterier, der er fastsat i artikel 286, stk. 6, TEUF, med henblik på at afgøre, om de hævdede uregelmæssigheder kunne kvalificeres som tilsidesættelse af de forpligtelser, der følger med hvervet som medlem af Revisionsretten, i denne bestemmelses forstand (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 361).
187
For det andet præciserede Domstolen, at selv om Revisionsretten havde tilstillet sagsøgeren den anfægtede afgørelse i forbindelse med de uregelmæssigheder, der var genstand for det første klagepunkt, som Revisionsretten havde gjort gældende i det søgsmål, der gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), vedrørte Domstolens vurdering ikke fastsættelsen af de beløb, som sagsøgeren eventuelt skulle betale, og den berørte således ikke den vurdering, der skulle foretages af denne afgørelse, i forbindelse med det annullationssøgsmål, som sagsøgeren havde anlagt ved Retten i overensstemmelse med artikel 263, fjerde afsnit, TEUF (jf. i denne retning dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 362).
188
Den procedure, der er fastsat i artikel 263, fjerde afsnit, TEUF udgør en processuel fremgangsmåde til prøvelse af lovligheden af Unionens organers, kontorers og agenturers retsakter, der i henhold til artikel 263, andet afsnit, TEUF kan føre til annullation af den pågældende retsakt på grund af inkompetence, væsentlige formelle mangler, overtrædelse af traktaterne eller af retsregler vedrørende deres gennemførelse eller magtfordrejning. Heraf følger, at Retten inden for rammerne af denne procedure i forbindelse med sin legalitetskontrol i det foreliggende tilfælde skal vurdere, om en af disse grunde kan begrunde en annullation af den anfægtede afgørelse.
189
Inden for rammerne af denne legalitetskontrol udøver Unionens retsinstanser principielt fuld kontrol med lovligheden af retsaktens indhold, nemlig en kontrol, som drejer sig både om retsaktens retlige og faktiske grunde og om retsaktens indhold. I dette tilfælde efterprøver Unionens retsinstanser navnlig gyldigheden af den faktiske vurdering foretaget af den, der har udstedt retsakten (dom af 14.7.2021, Arnautu mod Parlamentet, T-740/20, ikke trykt i Sml., EU:T:2021:444, præmis 87).
190
I denne forbindelse skal den tage stilling til den materielle nøjagtighed af de beviser, der henvises til, oplysningernes troværdighed og sammenhæng (jf. i denne retning dom af 15.2.2005, Kommissionen mod Tetra Laval, C-12/03 P, EU:C:2005:87, præmis 39, af 7.4.2016, ArcelorMittal Tubular Products Ostrava m.fl. mod Hubei Xinyegang Steel, C-186/14 P og C-193/14 P, EU:C:2016:209, præmis 36, og af 23.10.2018, McCoy mod Regionsudvalget, T-567/16, EU:T:2018:708, præmis 98). Ud fra denne synsvinkel er vurderingen af et dokuments bevisværdi ligeledes genstand for en fuldstændig efterprøvelse (jf. i denne retning dom af 16.9.2004, Valmont mod Kommissionen, T-274/01, EU:T:2004:266, præmis 43). Selv de komplekse eller vanskelige vurderinger, som administrationen foretager, skal således støttes af vægtige beviser (jf. i denne retning dom af 15.2.2005, Kommissionen mod Tetra Laval, C-12/03 P, EU:C:2005:87, præmis 41, og af 7.4.2016, Akhras mod RådetC-193/15 P, EU:C:2016:219, præmis 56). Det påhviler derfor retsinstansen selv i denne sammenhæng at foretage en tilbundsgående undersøgelse af beviselementerne (jf. i denne retning dom af 10.7.2008, Bertelsmann og Sony Corporation of America mod Impala, C-413/06 P, EU:C:2008:392, præmis 146).
191
Artikel 264 TEUF bestemmer, at såfremt klagen findes berettiget, erklæres den anfægtede retsakt ugyldig. Unionens retsinstanser kan således under ingen omstændigheder sætte deres egen begrundelse i stedet for den, udstederen af den anfægtede retsakt har angivet (dom af 27.1.2000, DIR International Film m.fl. mod Kommissionen, C-164/98 P, EU:C:2000:48, præmis 38, af 22.12.2008, British Aggregates mod Kommissionen, C-487/06 P, EU:C:2008:757, præmis 141, og af 28.2.2013, Portugal mod Kommissionen, C-246/11 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2013:118, præmis 85). Udstederen af den anfægtede retsakt har dog fortsat lov til at supplere sin begrundelse, hvis den indgår i den samlede begrundelse og i en sammenhæng, der er adressaten for denne retsakt bekendt, når retsakten vedtages.
192
Desuden gælder der ifølge retspraksis for Unionens institutioners retsakter i princippet en formodning om lovlighed, og at de derfor afføder retsvirkninger, også selv om de er behæftet med mangler, så længe de ikke er blevet annulleret eller trukket tilbage (dom af 27.9.2006, Roquette Frères mod Kommissionen, T-322/01, EU:T:2006:267, præmis 333).
193
Henset til formodningen om den anfægtede afgørelses lovlighed, som er nævnt i præmis 192 ovenfor, er det i øvrigt i den foreliggende sag, når der foreligger tvivl om lovligheden af de beløb, som sagsøgeren har fået godtgjort, sagsøgeren, der bærer bevisbyrden med henblik på for hver enkelt godtgørelsesanmodning at godtgøre, at han afholdt disse udgifter i overensstemmelse med de gældende regler. I denne henseende fremgår det af retspraksis, at det tilkommer sagsøgeren at fremlægge de beviser, der gør det muligt at anfægte en afgørelse vedrørende inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb (jf. i denne retning og analogt dom af 7.3.2018, Le Pen mod Parlamentet, T-140/16, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:122, præmis 61-66, og af 19.6.2018, Le Pen mod Parlamentet, T-86/17, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:357, præmis 121 ff.). Generelt skal han navnlig kunne fremlægge bilag for en brug af disse beløb, der er i overensstemmelse med de gældende regler (jf. i denne retning og analogt dom af 22.12.2005, Gorostiaga Atxalandabaso mod Parlamentet, T-146/04, EU:T:2005:584, præmis 157).
iv) De konsekvenser, der skal drages i den foreliggende sag af dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19), angående de uregelmæssigheder, som Revisionsretten foreholdt sagsøgeren
194
Som anført i præmis 166 ovenfor har de uregelmæssigheder, som Revisionsretten foreholdt sagsøgeren i den anfægtede afgørelse, været genstand for et søgsmål anlagt af sidstnævnte, som gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782). Blandt de klagepunkter, der blev fremført af Revisionsretten til støtte for dette søgsmål ved Domstolen, vedrørte det første sagsøgerens misbrug af Revisionsrettens ressourcer til at finansiere aktiviteter, som ikke havde sammenhæng med eller var uforenelige med hans hverv som medlem af Revisionsretten. Domstolen tog stilling til dette klagepunkt i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 359-799), idet den fandt, at sagsøgeren havde tilsidesat de forpligtelser over for Revisionsretten, der fulgte med hans hverv som medlem af Revisionsretten (jf. præmis 53 ovenfor).
195
I den foreliggende sag har sagsøgeren hvad angår det fjerde anbringende gjort gældende, at det, der er anført i dette anbringende, blev undersøgt af Domstolen i præmis 359-363 og 387-799 i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782). I samme doms præmis 392, 615-618 og 700 fastlagde Domstolen endvidere henholdsvis, hvornår en tjenesterejse eller betaling af dagpenge og af udgifter til repræsentation og chaufførens tjenesterejser, der var underskrevet af sagsøgeren i dennes egenskab af anvisningsberettiget, burde have været anset for forskriftsmæssige. Sagsøgeren er af den opfattelse, at såfremt de oplysninger fra Domstolen, der viser sig at være nyttige med henblik på den foreliggende sag, skal tages i betragtning, hvorved nytten heraf skal vurderes i hvert enkelt tilfælde, kan det, som Domstolen fastslog i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), med hensyn til de sagsakter, som den var blevet forelagt, og til det, som den fastslog i faktisk og retlig henseende, ikke anfægtes inden for rammerne af den foreliggende sag.
196
Revisionsretten har for sit vedkommende gjort gældende, at det søgsmål, der gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), og det foreliggende søgsmål er selvstændige sager, hver især med deres eget formål, idet det første tog sigte på at sikre EU-institutionernes rette funktion, som anført af Domstolen i denne doms præmis 86, mens det andet er et annullationssøgsmål i henhold til artikel 263, fjerde afsnit, TEUF vedrørende Revisionsrettens afgørelse om inddrivelse. Ifølge Revisionsretten tilkommer det Retten at vurdere Revisionsrettens fremstilling af de faktiske omstændigheder. Revisionsretten har ligeledes fremhævet, at Domstolen i den nævnte dom ikke anerkendte nogen aktivitet som forskriftsmæssig, og at den alene konstaterede, at visse aktiviteter ikke åbenbart var behæftet med uregelmæssigheder med henblik på proceduren i artikel 286, stk. 6, TEUF.
197
På baggrund af disse argumenter fra parterne skal det undersøges, om og i hvilket omfang Domstolens vurdering i søgsmålet, der gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), kan lægges til grund i den foreliggende sag.
198
I denne forbindelse skal det indledningsvis bemærkes, at genstanden for det søgsmål, der blev anlagt på grundlag af artikel 286, stk. 6, TEUF, hvori Domstolen indtog sit standpunkt vedrørende sagsøgeren, er en anden end i det foreliggende søgsmål. Det første vedrørte nemlig konstatering af tilsidesættelse af de forpligtelser, der følger med hvervet som medlem af Revisionsretten, i denne bestemmelses forstand og pålæggelse af en eventuel sanktion. Ifølge Domstolens praksis har den procedure, der er fastsat i artikel 286, stk. 6, TEUF, sin egen funktion, for så vidt som den har til formål at sikre, at EU-institutionerne fungerer efter hensigten (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 86). Endvidere tilkommer det inden for rammerne af denne procedure Domstolen under udøvelse af sin fulde prøvelsesret at efterprøve, om de forhold, der foreholdes et medlem af Revisionsretten, udgør en tilsidesættelse af de forpligtelser, der følger med hvervet (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 87).
199
Genstanden for det foreliggende søgsmål, der er anlagt i henhold til artikel 263, fjerde afsnit, TEUF, vedrører derimod spørgsmålet om inddrivelse af de uretmæssigt udbetalte beløb og annullation af den anfægtede afgørelse. Som det er præciseret i præmis 188 ovenfor, udgør den i denne bestemmelse fastsatte procedure en processuel fremgangsmåde til prøvelse af lovligheden af Unionens organers, kontorers og agenturers retsakter, der i henhold til bestemmelsens andet afsnit kan føre til annullation af den pågældende retsakt på grund af inkompetence, væsentlige formelle mangler, overtrædelse af traktaterne eller af retsregler vedrørende deres gennemførelse eller magtfordrejning. Heraf følger, at Retten inden for rammerne af denne procedure i den foreliggende sag skal vurdere, om en af disse grunde kan begrunde annullationen af den anfægtede afgørelse, i forbindelse med sin legalitetskontrol, som anført i præmis 189 ovenfor.
200
Dernæst er bevisbyrden i den foreliggende sag anderledes end den, der fandt anvendelse på søgsmålet, der gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782). Inden for rammerne af det pågældende søgsmål, som Revisionsretten havde anlagt, påhvilede bevisbyrden for sagsøgerens tilsidesættelse af dennes forpligtelser som omhandlet i artikel 286, stk. 6, TEUF Revisionsretten, idet den havde anlagt det nævnte søgsmål. Revisionsretten skulle således godtgøre, at de foreholdte uregelmæssigheder var tilstrækkeligt alvorlige og åbenbare til at udgøre en tilsidesættelse fra sagsøgerens side af de forpligtelser, der følger med hvervet som medlem af Revisionsretten som omhandlet i artikel 286, stk. 6, TEUF.
201
I det foreliggende søgsmål, som er anlagt af sagsøgeren på grundlag af artikel 263 TEUF, hviler bevisbyrden derimod på sagsøgeren (jf. præmis 193 ovenfor).
202
Det skal desuden bemærkes, at Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), idet den fastslog, at Revisionsrettens første klagepunkt delvist var begrundet, foretog en retlig vurdering af hver af sagsøgerens aktiviteter, som Revisionsretten havde anset for at være behæftet med uregelmæssigheder. I denne forbindelse konkluderede Domstolen til dels, at de var forskriftsmæssige eller ikke åbenbart behæftet med uregelmæssigheder, og til dels, at de var behæftet med uregelmæssigheder eller åbenbart var behæftet med uregelmæssigheder (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 359-798).
203
Endvidere skal bemærkes, at inden for rammerne af det foreliggende søgsmål er de uregelmæssigheder, som Revisionsretten foreholdt sagsøgeren i den anfægtede afgørelse, og som vedrørte betaling af udgifter, der uretmæssigt var blevet afholdt over Unionens budget, identiske med dem, som Revisionsretten havde anført til støtte for sit søgsmål, der gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782). I disse to søgsmål er de pågældende uregelmæssigheder nemlig fremlagt ved hjælp af en og samme tabel, der findes som bilag til begge stævninger.
204
Henset til den omstændighed, at genstanden for det foreliggende søgsmål er en anden end den, der gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782) (jf. præmis 198 og 199 ovenfor), til forskellen med hensyn til bevisbyrden (jf. præmis 199 ovenfor) og til den omstændighed, at svarskriftet samt replikken og duplikken i det foreliggende tilfælde først blev indgivet efter afsigelsen af den nævnte dom, har parterne i den foreliggende sag imidlertid haft mulighed for, for Revisionsrettens vedkommende, at fremføre nye afklarende bemærkninger, argumenter og beviser til støtte for, at disse uregelmæssigheder faktisk forelå, og, for sagsøgerens vedkommende, med henblik på at bestride dem.
205
Det er følgelig kun, såfremt de faktiske omstændigheder og beviser, der er blevet påberåbt både i det søgsmål, der gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), og i det foreliggende søgsmål, uden nye afklaringer og uden nogen form for tvivl er de samme, at Retten i den foreliggende sag skal tilslutte sig den vurdering, som Domstolen anlagde i den pågældende dom.
206
På baggrund af det ovenstående skal hver af sagsøgerens aktiviteter, som er knyttet til de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i de i præmis 184 ovenfor nævnte linjer i inddrivelsestabellen, vurderes i lyset af de argumenter og forklaringer, som parterne har fremført ved Retten, med henblik på at afgøre, hvorvidt der skal opretholdes den samme vurdering som den, Domstolen anlagde i den sag, der gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782).
207
Eftersom Unionens retsinstanser ikke kan sætte deres egen begrundelse i stedet for den, som udstederen af retsakten har angivet, som anført i præmis 191 ovenfor, skal der i den foreliggende sag ved undersøgelsen af, om det er lykkedes sagsøgeren at godtgøre, at de afholdte udgifter var forskriftsmæssige, tages hensyn til Revisionsrettens begrundelser i den anfægtede afgørelse af, hvorfor den anså de af sagsøgeren afholdte udgifter for uretmæssigt at være afholdt over Unionens budget. Det er alene på baggrund af disse begrundelser, at det skal undersøges, om det er lykkedes sagsøgeren at imødegå dem og godtgøre, at udgifterne var forskriftsmæssige.
208
Det er på grundlag af bemærkningerne i præmis 177-207 ovenfor, at klagepunkterne om tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og om »åbenbare fejl« vedrørende sagsøgerens aktiviteter i forbindelse med de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i de i præmis 184 ovenfor nævnte linjer i inddrivelsestabellen, skal undersøges.
209
Eftersom Revisionsretten i den anfægtede afgørelse i forbindelse med kvalificeringen af fordringsbeløbene sondrede mellem tre typer af udgifter, nemlig for det første udgifter til tjenesterejser og dagpenge, for det andet udgifter til repræsentation og for det tredje udgifter vedrørende brug af tjenestekøretøjet og chauffører, skal den samme tilgang følges med hensyn til undersøgelsen af de uregelmæssigheder, som Revisionsretten foreholdt sagsøgeren, begrænset til de af sagsøgerens aktiviteter, som de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i de i præmis 184 ovenfor nævnte linjer i inddrivelsestabellen, vedrørte.
2) Udgifter til tjenesterejser og dagpenge
210
Indledningsvis bemærkes, at Domstolen i den sag, der gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), vedrørende princippet om beskyttelse af den berettigede forventning anførte, at Revisionsretten ikke med føje kunne foreholde sagsøgeren, at han modtog godtgørelse af tjenesterejseudgifter eller dagpenge i forbindelse med en tjenesterejse, som Revisionsrettens formand havde godkendt, på grundlag af en anmodning, der ikke var svigagtig, hvorfra der ikke var udeladt væsentlige oplysninger, og i hvilken forbindelse det ikke var åbenbart, at anmodningen ikke var forskriftsmæssig (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 380). Domstolen konkluderede, at spørgsmålet om, hvorvidt de tjenesterejseordrer, som Revisionsrettens formand udstedte efter anmodning fra sagsøgeren, kunne skabe en berettiget forventning hos den berørte om, at de pågældende tjenesterejser var forskriftsmæssige, skulle vurderes i hvert enkelt tilfælde bl.a. på grundlag af en sammenligning af den begrundelse, der var anført i anmodningen om godkendelse, og det faktiske formål med tjenesterejsen, således som dette fremgik af de beviser, der var fremlagt for Domstolen.
211
Domstolen præciserede ligeledes, at en anmodning om godtgørelse af rejseudgifter eller om udbetaling af dagpenge skulle anses for at være behæftet med uregelmæssigheder, hvis det blev godtgjort, at den aktivitet, der faktisk blev udført under dække af den omhandlede tjenesterejseordre, ikke kunne henføres til sagsøgerens udøvelse af hvervet. Domstolen præciserede, at denne uregelmæssighed kunne tillægges vægt i forbindelse med den procedure, der er fastsat i artikel 286, stk. 6, TEUF, enten når tjenesterejseordren var opnået ved svig eller på grundlag af en anmodning, hvorfra væsentlige oplysninger var udeladt, eller når det var åbenbart, at der ikke bestod en forbindelse mellem denne aktivitet og hvervet (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 392).
212
Domstolens bemærkninger, der er anført i præmis 210 og 211 ovenfor, bør anvendes tilsvarende på den foreliggende sag. Anvendelsen af disse i det foreliggende tilfælde, set i forhold til den sag, der gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), skal imidlertid tage hensyn til parternes nye argumenter og beviser, nærmere bestemt henset til forskellen i den bevisbyrde, der påhviler parterne, og det anderledes formål med det foreliggende søgsmål, der vedrører spørgsmålet om inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb i henhold til forordning 2018/1046 og annullation af den anfægtede afgørelse.
213
Det skal ligeledes erindres, at tjenesterejseordrerne i den foreliggende sag på anmodning fra sagsøgeren blev udstedt af Revisionsrettens formand, der tog hensyn til de oplysninger, som sagsøgeren havde afgivet, mens den anfægtede afgørelse blev vedtaget på grundlag af OLAF’s rapport, hvori det blev fastslået, at de oplysninger, som sagsøgeren havde indgivet til Revisionsretten i sine tjenesterejseordrer, ikke var tilstrækkelige til, at Revisionsrettens formand kunne afgøre, om aktiviteten var i Revisionsrettens interesse (jf. præmis 104 ovenfor). Henset til Revisionsrettens manglende undersøgelsesbeføjelser i forhold til OLAF’s og det, der er fastslået i præmis 107 ovenfor, skal der derfor tages hensyn konklusionerne i OLAF’s rapport, idet det i den foreliggende sag skal vurderes, om en tjenesterejseordre, der blev udstedt af Revisionsrettens formand efter anmodning fra sagsøgeren kunne danne grundlag for en berettiget forventning hos sagsøgeren om, at den pågældende tjenesterejse var i overensstemmelse med forskrifterne.
214
Med henblik på denne vurdering skal det undersøges, om det, henset til den i præmis 193 ovenfor anførte bevisbyrde, er lykkedes sagsøgeren at godtgøre, om nødvendigt på grundlag af nye beviser, der kan rejse tvivl om konstateringerne i OLAF’s rapport, at en tjenesterejseordre ikke blev opnået ved svig eller på grundlag af en anmodning, hvorfra væsentlige oplysninger var udeladt, eller at den aktivitet, der faktisk blev udført under dække af den omhandlede tjenesterejseordre, kunne henføres til sagsøgerens udøvelse af hvervet.
i) Tjenesterejserne med henblik på møder med politiske beslutningstagere og medlemmer af deres kabinetter
215
Blandt de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i de i præmis 184 ovenfor anførte linjer i inddrivelsestabellen, vedrørte et stort antal af sagsøgerens anmodninger, som blev godkendt af Revisionsretten og førte til godtgørelse af udgifter til tjenesterejser eller til udbetaling af dagpenge, møder med politiske beslutningstagere. Det drejer sig om godtgørelsesanmodningerne, der er omhandlet i linje nr. 1, 7, 19, 41, 43, 59, 92, 97, 118 (til dels), 169, 171, 203, 204, 208, 211, 215, 238, 248, 296 (til dels), 301, 303, 313, 314, 319, 320, 326 (til dels), 330 (til dels), 331 (til dels), 334 (til dels), 336, 339 (til dels), 346, 352, 355, 373, 374 (til dels), 381, 382 (til dels), 395 og 402 i inddrivelsestabellen.
216
Det fremgår af den anfægtede afgørelse, at Revisionsretten anfægtede sagsøgerens udgifter til tjenesterejser eller dagpenge vedrørende dennes i de nævnte linjer omhandlede aktiviteter, idet den i det væsentlige anså dem for ikke at have forbindelse til sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten eller sidstnævntes arbejde.
217
Sagsøgeren er af den opfattelse, at hans møder med politiske beslutningstagere kunne have forbindelse til udøvelsen af hans hverv som medlem af Revisionsretten, således at de skal anses for at være forskriftsmæssige og for at kunne danne grundlag for en berettiget forventning hos ham om, at forholdet var lovligt. Han har i det væsentlige henvist til Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), idet han navnlig har anført, at Domstolen fandt, at udøvelsen af hvervet som medlem af Revisionsretten kunne omfatte protokolaktiviteter, der bl.a. havde til formål at udbrede og fremme kendskabet til Revisionsrettens arbejde samt i dennes interesse at opretholde forbindelser med fremtrædende beslutningstagere. Desuden har sagsøgeren anført, at Domstolen præciserede, at sådanne protokolaktiviteter ofte vedrører beslutningstagere fra den samme medlemsstat som den, hvori det pågældende medlem af Revisionsretten er statsborger. Sagsøgeren er i øvrigt af den opfattelse, at det, som Domstolen fastslog i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), med hensyn til de sagsakter, som den var blevet forelagt, og til det, som den fastslog i faktisk og retlig henseende, ikke kan anfægtes af Revisionsretten inden for rammerne af den foreliggende sag.
218
I den sag, der gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), fastslog Domstolen, at det ikke generelt kunne anses for åbenbart, at de tjenesterejser, der på en gennemsigtig måde blev givet tilladelse til, med henblik på at møde politiske beslutningstagere, som følge af deres art var behæftet med uregelmæssigheder (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 438). Nærmere bestemt anførte Domstolen med hensyn til sagsøgerens møder med medlemmerne af det omhandlede politiske parti inden for rammerne af den samme sag, at de tætte forbindelser, der var konstateret mellem sagsøgeren og dette politiske parti, inden for rammerne af den pågældende sag imidlertid ikke var tilstrækkelige til at begrunde en formodning, der gjorde det muligt systematisk at udlede, at en tjenesterejse, som havde til formål at møde en politisk beslutningstager, var klart i strid med forskrifterne, alene som følge af, at denne politiske beslutningstager var medlem af dette politiske parti (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 464). Henset navnlig til den vigtige rolle, som det nævnte parti spiller i det politiske liv i Belgien, og de forbindelser, som sagsøgeren med rette kunne have til dette parti på grund af de aktiviteter, som han tidligere havde deltaget i forud for tiltrædelsen af tjenesten, anførte Domstolen nemlig, at det ikke kunne anses for usandsynligt, at der blev gennemført et vist antal protokollære tjenesterejser med henblik på at møde politiske beslutningstagere fra det samme parti (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 465).
219
Revisionsretten har i det væsentlige gjort gældende, at de forskellige udeladelser, der havde gjort det muligt at skjule det reelle formål med sagsøgerens aktiviteter, der var af privat karakter, blev opdaget ved en undersøgelse foretaget af OLAF. Revisionsretten har foreholdt sagsøgeren, at han havde regelmæssige og intense forbindelser til en begrænset kreds af højtstående politiske beslutningstagere, der var medlemmer af det omhandlede politiske parti, som sagsøgeren var medlem af, inden han blev udpeget til Revisionsretten, og som sagsøgeren havde kendt i lang tid. Ifølge Revisionsretten vedrørte disse forbindelser en uanmeldt politisk aktivitet og var under alle omstændigheder ikke knyttet til udøvelsen af hvervet som medlem af Revisionsretten.
220
Eftersom sagsøgerens argumenter i den foreliggende sag i det væsentlige alene har bestået i at henvise til Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), og henset til Rettens bemærkninger i præmis 202-205 ovenfor, skal det med henblik på at afgøre, om de tjenesterejseordrer, der har forbindelse til de godtgørelsesanmodninger, som er omhandlet i de i præmis 215 ovenfor nævnte linjer, kunne danne grundlag for en berettiget forventning hos sagsøgeren med hensyn til forskriftsmæssigheden af de pågældende tjenesterejser, indledningsvis undersøges, om Revisionsretten selv har fremført nye argumenter eller forklaringer set i forhold til dem, som Revisionsretten fremførte ved Domstolen angående de nævnte anmodninger, og i bekræftende fald om de omhandlede anmodninger, henset til disse nye elementer, kan vurderes anderledes med hensyn til deres forskriftsmæssighed, end Domstolen gjorde, eller om Retten inden for rammerne af den foreliggende sag skal tilslutte sig den vurdering, som Domstolen anlagde i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782) (jf. præmis 205 ovenfor).
221
I denne henseende har Revisionsretten med sin argumentation ved Retten ikke udelukkende henholdt sig til de blotte omstændigheder, at de politiske beslutningstagere, der var nævnt i de omhandlede tjenesterejseordrer, var medlemmer af det omhandlede politiske parti, og at de var sagsøgerens bekendte. Revisionsretten har nemlig givet specifikke supplerende forklaringer med henblik på at godtgøre, at sagsøgerens møder med de omhandlede politiske beslutningstagere, der var medlemmer af dette politiske parti, kunne adskilles fra hans hverv som medlem af Revisionsretten, henset til hyppigheden heraf og den begrænsede og identiske kreds af personer, som han mødtes med, således som OLAF’s undersøgelse afslørede.
222
Det skal i første række bemærkes, at sagsøgeren under sine to mandatperioder hyppigt var i kontakt med politiske beslutningstagere, der var medlemmer af det omhandlede politiske parti, hvilket ikke er blevet bestridt af sagsøgeren.
223
Indledningsvis skal nævnes, som konstateret i præmis 111 og 112 ovenfor, at denne hyppighed af sagsøgerens møder med politiske beslutningstagere, der var medlemmer af det omhandlede politiske parti, blev fastslået under OLAF’s undersøgelse. OLAF fastslog dels, at sagsøgeren i sin mandatperiode mindst 188 gange havde mødtes med belgiske politiske beslutningstagere, der hovedsageligt var medlemmer af det omhandlede politiske parti. Ifølge OLAF’s rapport svarer dette tal til 24% af alle de af sagsøgerens møder eller frokoster, der var genstand for hans godtgørelsesanmodninger. Det må konstateres, at dette gælder for alle de linjer, der er nævnt i præmis 215 ovenfor, med undtagelse af linje nr. 314, 319, og 320 i inddrivelsestabellen. Dels var det ligeledes OLAF, der konstaterede, at der var en forbindelse mellem møderne med de belgiske politiske beslutningstagere og de ugentlige møder i det omhandlede politiske partis bestyrelse. I denne forbindelse fremgår det af OLAF’s rapport, at OLAF under sin undersøgelse indsamlede referaterne af 44 møder med angivelse af de tilstedeværende medlemmer af bestyrelsen for dette politiske parti i perioden fra den 17. november 2008 til den 29. april 2010. OLAF fastslog, at sagsøgeren havde været til stede på 28 møder.
224
Dernæst konstaterede Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), at 42 af de tjenesterejser, som ifølge sagsøgeren havde til formål at møde belgiske politiske beslutningstagere, kunne sættes i direkte forbindelse med sagsøgerens politiske aktiviteter, der var uforenelige med hans hverv, for så vidt som de i virkeligheden havde til formål at gøre det muligt for ham at deltage i et møde i det omhandlede politiske partis bestyrelse (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 457). Dertil skal føjes de ti godtgørelsesanmodninger vedrørende udgifter til repræsentation, som Domstolen anså for at være behæftet med uregelmæssigheder, idet de havde en direkte sammenhæng med sagsøgerens politiske aktivitet (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 633-637).
225
Ud over de møder, der er nævnt i præmis 224 ovenfor, og blandt dem, der er omhandlet i præmis 184 ovenfor, skal endelig bemærkes, at sagsøgeren deltog i yderligere 64 møder med politiske beslutningstagere, som i alle tilfælde var medlemmer af samme parti, inden for rammerne af en tjenesterejse eller en anmodning om godtgørelse af udgifter til repræsentation (linje nr. 19, 23, 24, 27, 41, 43, 57, 59, 65, 66, 89, 92, 96, 97, 111, 116, 118, 168, 169, 171, 183, 184, 190, 203, 204, 204, 208, 211, 215, 218, 236, 238, 248, 257, 276, 281, 293, 294, 296, 303, 313, 314, 323, 326, 330, 331, 334, 336, 338, 339, 346, 350, 352, 354, 355, 357, 358, 367, 370, 381, 382, 395, 402 og 408 i inddrivelsestabellen). Til disse møder kommer dem, der tog sigte på at møde et medlem af en politisk beslutningstagers kabinet, dvs. tre møder, der er omhandlet i linje nr. 1, 7 og 301 i inddrivelsestabellen.
226
I anden række tyder oplysningerne i sagsakterne på, at sagsøgeren mødtes med et begrænset antal politiske beslutningstagere, der alle var medlemmer af det omhandlede politiske parti, både på nationalt plan og på EU-plan, hvorved hovedparten af disse møder blev afholdt i den region, som sagsøgeren kommer fra.
227
Det må fastslås, at hyppigheden af sagsøgerens møder med et begrænset antal belgiske politiske beslutningstagere, der var medlemmer af det omhandlede politiske parti, under hans to mandatperioder ved Revisionsretten, godtgør den særlige sammenhæng, hvori disse møder indgik, og således udgør en væsentlig oplysning, som Revisionsretten ikke var i besiddelse af på tidspunktet for godkendelsen af hver enkelt anmodning om godtgørelse af udgifter til tjenesterejser og dagpenge, der blev indgivet særskilt af sagsøgeren efter sådanne møder. Denne specifikke sammenhæng blev først forståelig efter den indgående undersøgelse af situationen, som OLAF foretog på grundlag af yderligere oplysninger, der blev kendt efter, at Revisionsrettens formand havde godkendt disse tjenesterejser. Henset til udeladelsen af denne væsentlige oplysning kan sagsøgeren derfor ikke påberåbe sig en berettiget forventning med hensyn til de tjenesterejseordrer vedrørende møderne med belgiske politiske beslutningstagere eller medlemmer af deres kabinetter, der alle var medlemmer af det omhandlede politiske parti, som er omhandlet i linje nr. 1, 7, 19, 41, 43, 59, 92, 97, 118 (til dels), 169, 171, 203, 204, 208, 211, 215, 238, 248, 296 (til dels), 301, 303, 313, 326 (til dels), 330 (til dels), 331 (til dels), 334 (til dels), 336, 339 (til dels), 346, 352, 355, 373, 374 (til dels), 381, 382 (til dels), 395 og 402 i inddrivelsestabellen.
228
Sagsøgerens argumenter kan ikke anfægte denne konklusion.
229
På den ene side er sagsøgeren af den opfattelse, at et langvarigt bekendtskab med den person, som han holdt møde med, ikke åbenbart er tilstrækkeligt til at diskvalificere dette møde som værende uden forbindelse til udøvelsen af hans hverv. Ifølge sagsøgeren er der intet, der forbyder et medlem af Revisionsretten at mødes med personer, som vedkommende kender. På den anden side har sagsøgeren i det væsentlige anført, at de syv møder på 12 år med en person, som arbejdede i det sekretariat, som bistod formanden for en politisk gruppe i Europa-Parlamentet, i forbindelse med de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 1, 7 og 301 i inddrivelsestabellen, ikke åbenbart kan godtgøre, at ethvert møde med denne person alene havde politiske formål og derfor ikke faldt inden for udøvelsen af hans hverv som medlem af Revisionsretten.
230
Den omstændighed, at der blev afholdt et møde med en person, som sagsøgeren kender, kan ganske vist i sig selv ikke nødvendigvis godtgøre, at et sådant møde ikke havde forbindelse til udøvelsen af sagsøgerens hverv. Det er ligeledes korrekt, at antallet af sagsøgerens møder med en person under hans mandatperioder ved Revisionsretten ikke i sig selv er tilstrækkeligt til at fastslå, at hvert enkelt møde vedrørte sagsøgerens ikke-anmeldte politiske aktivitet og ikke havde nogen forbindelse til hans hverv som medlem af Revisionsretten.
231
De af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i de i præmis 227 ovenfor nævnte linjer, skal imidlertid vurderes i den specifikke sammenhæng, hvori de indgik.
232
Det er nemlig konstateret i præmis 222-226 ovenfor, at disse møder var meget hyppige under sagsøgerens mandatperioder ved Revisionsretten og omfattede et begrænset antal personer. Denne hyppighed af møder med et begrænset antal personer skal sammenholdes med Domstolens konstatering, hvorefter sagsøgeren i størstedelen af sine to mandatperioder ved Revisionsretten aktivt deltog i en politisk aktivitet, som bl.a. kom til udtryk ved en direkte og regelmæssig deltagelse i ledelsesorganet for et nationalt politisk parti, hvorved Domstolen konkluderede, at en sådan aktivitet klart er uforenelig med hvervet som medlem af Revisionsretten (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 267 og 270).
233
På denne baggrund kan det ikke lægges til grund, at sagsøgerens gentagne møder med et meget begrænset antal politiske beslutningstagere på nationalt plan, der alle var medlemmer af det samme politiske parti, som sagsøgeren var medlem af, inden han tiltrådte som medlem af Revisionsretten, var i Revisionsrettens interesse med henblik på at fremme dennes arbejde eller udveksling af synspunkter i tilknytning til sagsøgerens hverv. Udøvelsen af hvervet som medlem af Revisionsretten på en sådan måde bragte nemlig overholdelsen af de adfærdsregler, der gjaldt for ham som person med en høj stilling i Den Europæiske Unions institutioner, i fare. Som generaladvokat Hogan redegjorde for i sit forslag til afgørelse Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2020:1052), skal Revisionsrettens medlemmer overholde forpligtelserne til at udvise uafhængighed, hæderlighed og tilbageholdenhed som fastsat i artikel 285 TEUF og 286 TEUF, men også den højeste standard for upartiskhed og uegennyttighed. Det indebærer for Revisionsrettens medlemmer, der er Unionens økonomiske samvittighed, nødvendigvis det fulde ansvar i forhold til den måde, hvorpå de anvender offentlige midler og dermed en vis grad af gennemsigtighed vedrørende måden, hvorpå de gør dette (generaladvokat Hogans forslag til afgørelse Revisionsretten mod Pinxten C-130/19, EU:C:2020:1052, punkt 76).
234
Det er følgelig, henset til denne sammenhæng, at det skal fastslås, at de tjenesterejser vedrørende møder med politiske beslutningstagere, der var medlemmer af det omhandlede politiske parti, som er omhandlet i de i præmis 227 ovenfor nævnte linjer, ikke havde nogen tilknytning til sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten, og at sagsøgeren ikke har fremlagt forklaringer eller elementer, der beviser det modsatte.
235
Visse af Revisionsrettens kritikpunkter eller elementer, der fremgår klart af sagsakterne, gør det muligt at bekræfte, at en sådan tilknytning ikke forelå.
236
For det første skal det konstateres, at blandt de i præmis 227 ovenfor omhandlede tjenesterejser havde de, der er nævnt i linje nr. 19, 41, 118, 171, 203, 211, 215, 238, 303, 326, 331, 334, 346, 352 og 402 i inddrivelsestabellen, og som fandt sted om mandagen, direkte forbindelse til sagsøgerens ikke-anmeldte politiske aktivitet og var uforenelige med hans hverv. OLAF konstaterede nemlig i forbindelse med sin undersøgelse, at de ugentlige møder i det omhandlede politiske partis bestyrelse blev afholdt på mandage. OLAF anførte ligeledes, at det stod klart, at sagsøgerens mandat som stemmeberettiget medlem af det omhandlede politiske parti krævede, at han regelmæssigt var til stede ved de ugentlige møder indtil november 2008. Det fremgår endvidere af OLAF’s rapport, at sagsøgerens status som ikke-stemmeberettiget medlem i det omhandlede politiske parti, som han havde fra april 2010, krævede, at han som minimum var til stede på de månedlige møder, der blev afholdt den første mandag i hver måned. Sagsøgeren har ikke fremlagt beviser, som godtgør, at han ikke var til stede ved møderne i det omhandlede politiske parti om mandagen i forbindelse med de omhandlede tjenesterejser.
237
Hvad for det andet angår de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 19 og 296 (til dels) i inddrivelsestabellen, vedrørende sagsøgerens møder med to medlemmer af Europa-Parlamentet, har Revisionsretten gjort gældende, at de var medlemmer af Europa-Parlamentets Udviklingsudvalg eller Transport- og Turismeudvalg. Revisionsretten er af den opfattelse, at disse medlemmers hverv ikke havde nogen forbindelse til sagsøgerens, der i forbindelse med udøvelsen af disse mandater havde ansvar for revisionen af Den Europæiske Unions udgifter til eksterne forbindelser, udvidelse og humanitær bistand. Angående et af disse medlemmer har Revisionsretten desuden anført, at han tidligere havde været medlem af det samme politiske parti, ligesom sagsøgeren indtil 2002, og at han sammen med sagsøgeren havde været stiftende medlem af et andet politisk parti i en kort periode i 2002.
238
For det tredje fremgår det af sagsakterne, at sagsøgeren indgav en anmodning om godtgørelse af udgifter til tjenesterejser eller dagpenge for de tjenesterejser, der havde til formål at mødes gentagne gange med den samme person inden for relativt kort tid. I 2015 intensiveredes sagsøgerens møder, navnlig med to politiske beslutningstagere, der var medlemmer af det omhandlede politiske parti, hvilke møder er omhandlet i linje nr. 330 (til dels), 331 (til dels), 334 (til dels), 336, 346 og 355 i inddrivelsestabellen. Da sagsøgeren i retsmødet blev opfordret til at forklare hyppigheden af sine møder med disse to personer, gav han ikke nogen begrundelse i så henseende. I mangel af forklaringer fra hans side vedrørende nødvendigheden af flere protokollære tjenesterejser med en og samme person inden for et enkelt år, skal de dertil svarende udgifter således anses for åbenbart at være behæftet med uregelmæssigheder og dermed uden tilknytning til udøvelsen af sagsøgerens hverv.
239
Henset til det ovenstående og i den sammenhæng, der er beskrevet i præmis 232 ovenfor, skal de tjenesterejser vedrørende møder med politiske beslutningstagere, der var medlemmer af det omhandlede politiske parti, som er omhandlet i de i præmis 227 ovenfor nævnte linjer, derfor anses for ikke at have tilknytning til sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten. Heraf følger, at de tjenesterejseordrer vedrørende disse møder, som Revisionsrettens formand udstedte efter anmodning fra sagsøgeren, ikke kunne begrunde en berettiget forventning hos ham om, at de omhandlede tjenesterejser var forskriftsmæssige. Det fjerde anbringende skal følgelig forkastes for så vidt angår disse tjenesterejser.
240
For så vidt angår de af sagsøgerens tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 314, 319 og 320 i inddrivelsestabellen, skal følgende til gengæld bemærkes.
241
I første række fremgår det med hensyn til den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 314 i inddrivelsestabellen, af inddrivelsestabellen, som var en del af den anfægtede afgørelse, at sagsøgeren modtog en formel invitation fra et europæisk politisk parti, og at der ikke var noget bevis for en forbindelse til Revisionsrettens aktiviteter.
242
Sagsøgeren er af den opfattelse, at det, som Domstolen fastslog i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), med hensyn til de sagsakter, som den var blevet forelagt, og til det, som den fastslog i faktisk og retlig henseende, ikke kan anfægtes af Revisionsretten inden for rammerne af den foreliggende sag (jf. præmis 217 ovenfor). I denne forbindelse må det antages, at han i det væsentlige har henvist til Domstolens vurdering i den pågældende dom vedrørende udgifterne til repræsentation i anledning af en middag, der er omhandlet i linje nr. 314 i inddrivelsestabellen.
243
Det bemærkes, at Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), ikke udtalte sig om, hvorvidt udgifterne til repræsentation i forbindelse med den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 314 i inddrivelsestabellen, dvs. en middag med et medlem af Europa-Parlamentet, der repræsenterede et europæisk politisk parti, var forskriftsmæssige. Den fastslog nemlig, at eftersom Revisionsretten ikke havde angivet grunde eller fremlagt beviser for andre uregelmæssigheder, skulle de anmodninger om godtgørelse af udgifter til repræsentation, der var afholdt i forbindelse med de invitationer, der var sendt til medlemmer af Parlamentet anses for at være i overensstemmelse med forskrifterne (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 624).
244
I den foreliggende sag har Revisionsretten anset de udgifter, der blev afholdt i anledning af det møde, der er omhandlet i linje nr. 314 i inddrivelsestabellen, for at være behæftet med uregelmæssigheder. I denne forbindelse har Revisionsretten erindret om, at sagsøgeren efterkom en invitation fra et politisk parti, og at den anden del af den omhandlede tjenesterejse bestod i en fritidsaktivitet i form af en jagt i Belgien, som Domstolen fandt var behæftet med uregelmæssigheder i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782). Ved Retten har Revisionsretten således fremført nye argumenter i forhold til dem, der støttede Domstolens vurdering i den pågældende dom, som er anført i præmis 243 ovenfor.
245
Retten konstaterer, at det fremgår af sagsakterne, at den person, der blev afholdt møde med, var medlem af Parlamentet og medlem af Budgetkontroludvalget. På den ene side har Revisionsretten i den foreliggende sag ikke gjort gældende, at denne person var medlem af det omhandlede politiske parti, eller at sagsøgeren efterkom en invitation fra det nævnte politiske parti. På den anden side skal det med hensyn til Revisionsrettens argument om, at Domstolen anså en fritidsaktivitet i form af en jagt for at være behæftet med uregelmæssigheder, bemærkes, at Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), anerkendte, at sagsøgerens tjenesterejser vedrørende invitationer til at deltage i jagter i Belgien, der er omhandlet i linje nr. 315 og 371 i inddrivelsestabellen, var behæftet med uregelmæssigheder. Disse tjenesterejser havde imidlertid ingen forbindelse til sagsøgerens middag med et medlem af Parlamentet, der er omhandlet i linje nr. 314 i inddrivelsestabellen. For det første fremgår det af sagsakterne, at denne middag fandt sted i Bruxelles samme dag som den i linje nr. 315 omhandlede tjenesterejse, der vedrørte en jagtaktivitet i Belgien, nemlig den 15. oktober 2014. Ifølge sagsakterne begyndte den i linje nr. 315 omhandlede tjenesterejse imidlertid først kl. 23.00 med afgang fra Bruxelles og kunne således, efter al sandsynlighed, først starte efter den pågældende middag, der er omhandlet i linje nr. 314. Revisionsretten har således ikke godtgjort, at en fritidsaktivitet i form af en jagt fandt sted den dag, hvor det i linje nr. 314 omhandlede møde blev afholdt. For det andet fandt den i linje nr. 371 omhandlede tjenesterejse sted den 16. november 2015, dvs. mere end et år efter den i linje nr. 314 omhandlede middag.
246
På denne baggrund er Revisionsrettens præciseringer, der er nævnt i præmis 244 ovenfor, ikke tilstrækkelige til, at den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 314 i inddrivelsestabellen, i den foreliggende sag kan vurderes anderledes, end Domstolen gjorde i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), som anført i præmis 243 ovenfor. Retten tilslutter sig derfor denne vurdering af de udgifter til repræsentation og dagpenge, der er omhandlet i linje nr. 314 i inddrivelsestabellen, uanset den omstændighed, at denne kun vedrørte udgifterne til repræsentation i forbindelse med den i den nævnte linje omhandlede tjenesterejse.
247
Eftersom Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), i det væsentlige fandt, at anmodningen om godtgørelse af udgifter til repræsentation i forbindelse med den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 314 i inddrivelsestabellen, skulle anses for at være forskriftsmæssige (jf. præmis 243 ovenfor), må det følgelig konkluderes, at den tjenesterejseordre, som Revisionsrettens formand udstedte efter anmodning fra sagsøgeren vedrørende denne tjenesterejse, kunne danne grundlag for en berettiget forventning hos ham om, at tjenesterejsen var forskriftsmæssig. Den anfægtede afgørelse skal derfor annulleres for så vidt angår den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 314 i inddrivelsestabellen, hvad angår et beløb på 96,60 EUR.
248
Hvad i anden række angår mødet med et medlem af en belgisk ministers kabinet, der er omhandlet i linje nr. 319 og 320 i inddrivelsestabellen, har sagsøgeren med henblik på at bestride, at udgifterne i forbindelse med denne tjenesterejse var behæftet med uregelmæssigheder, i det væsentlige henvist til Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782) (jf. præmis 217 ovenfor).
249
Til støtte for argumentet om uregelmæssigheder i forbindelse med mødet har Revisionsretten anført, at der var tale om et møde med den føderale forsvarsminister, der viste sig ikke at have nogen forbindelse til sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten med ansvar for at revidere Den Europæiske Unions udgifter til eksterne forbindelser, udvidelse og humanitær bistand.
250
I dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), konstaterede Domstolen, at den person, der blev afholdt møde med, af Revisionsretten ikke blev beskrevet som medlem af det omhandlede politiske parti, og at Revisionsretten var af den opfattelse, at disse tjenesterejser skulle anses for at have sammenhæng med en politisk eller privat aktivitet som følge af, at de vedrørte transportområdet. Domstolen fandt, at dette forhold ikke var tilstrækkeligt til at godtgøre, at det var åbenbart, at de nævnte tjenesterejser var behæftet med uregelmæssigheder (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 470).
251
På baggrund af konklusionen i præmis 205 ovenfor, og henset til, at de fremlagte faktiske omstændigheder og beviser i søgsmålet, der gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), og i den foreliggende sag er de samme, skal Domstolens vurdering gentages med hensyn til den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 319 og 320 i inddrivelsestabellen. Eftersom det ikke blev fastslået ved Domstolen, at den nævnte tjenesterejse åbenbart var behæftet med uregelmæssigheder (jf. præmis 250 ovenfor), og Revisionsretten ikke har gjort gældende, at den var svigagtig, eller at væsentlige oplysninger var udeladt, må det fastslås, at den tjenesterejseordre, der blev udstedt af Revisionsrettens formand efter anmodning fra sagsøgeren i denne forbindelse, kunne danne grundlag for en berettigede forventning hos sagsøgeren om, at den pågældende tjenesterejse var i overensstemmelse med forskrifterne. Den anfægtede afgørelse skal derfor annulleres for så vidt angår den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 319 og 320 i inddrivelsestabellen, hvad angår et beløb på 96,60 EUR.
ii) De øvrige tjenesterejser
252
Blandt de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i de i præmis 184 ovenfor nævnte linjer i inddrivelsestabellen, vedrørte andre anmodninger, der havde ført til godtgørelse af omkostninger til tjenesterejser eller udbetaling af dagpenge, og som Domstolen anså for at være uden tilknytning til sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten, de af sagsøgerens aktiviteter, der er omhandlet i linje nr. 47, 56, 57, 63, 103, 128, 137, 138, 143, 155 (til dels), 157, 161, 196, 199, 210, 237, 277, 284, 290, 293 og 294, 310 (til dels), 330 (til dels), 331 (til dels), 334 (til dels), 335, 339 (til dels), 347, 373, 374 (til dels), 382, 391, 411 og 412 i inddrivelsestabellen.
253
Ligesom med hensyn til de tjenesterejser i forbindelse med møderne med politiske beslutningstagere og medlemmer af deres kabinetter (jf. præmis 216 ovenfor) fremgår det af den anfægtede afgørelse, at Revisionsretten anfægtede udgifter til tjenesterejser eller dagpenge for sagsøgeren vedrørende de af hans godtgørelsesanmodninger, der er nævnt i præmis 252 ovenfor, idet den i det væsentlige anså dem for ikke at have forbindelse til sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten.
254
Sagsøgeren er af den opfattelse, at de af hans tjenesterejser, der er omhandlet i de i præmis 252 ovenfor nævnte linjer, vedrørte hans hverv som medlem af Revisionsretten. Han har i denne forbindelse i det væsentlige henvist til Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), idet han har anført, at der skal tages hensyn til denne i den foreliggende sag. Sagsøgeren har anført, at det, som Domstolen fastslog i den pågældende dom med hensyn til de sagsakter, som den var blevet forelagt, og til det, som den fastslog i faktisk og retlig henseende, ikke kan anfægtes af Revisionsretten i den foreliggende sag.
255
I første række hvad til dels angår de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 330, 331 og 334 i inddrivelsestabellen, må det konstateres, at Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), ikke udtalte sig om, hvorvidt sagsøgerens deltagelse i en »nytårsreception« i en flamsk forening med politisk formål (linje nr. 330, til dels) og i en fremlæggelse af et dokument for Parlamentets Budgetkontroludvalg (COCOBU) (linje nr. 331, til dels) samt dennes møde med en belgisk ambassadør i Cuba (linje nr. 334, til dels) var i overensstemmelse med forskrifterne.
256
For så vidt angår de i linje nr. 330 og 331 omhandlede aktiviteter har Revisionsretten anført, at sagsøgerens deltagelse i en »nytårsreception« i en flamsk forening med politisk formål og i en fremlæggelse af et dokument for COCOBU blev efterfulgt af et møde med et medlem af det omhandlede politiske parti. Med hensyn til den i linje nr. 334 omhandlede aktivitet har Revisionsretten gjort gældende, at der i sagsøgerens kalender ikke var nævnt noget møde med en belgisk ambassadør i Cuba på den pågældende dag, og at et sådant muligt møde under alle omstændigheder ikke ville have haft nogen forbindelse til hans hverv som medlem af Revisionsretten, eftersom Revisionsretten ikke havde planlagt nogen revisionsopgaver i Cuba.
257
Sagsøgeren har ikke fremsat bemærkninger til disse argumenter fra Revisionsretten side, selv om det i den foreliggende sag påhviler ham at godtgøre (jf. præmis 193 ovenfor), at afholdelsen af de omhandlede udgifter til tjenesterejser over Unionens budget var berettiget, og at den anfægtede afgørelse er ulovlig, fordi disse udgifter i denne afgørelse blev anset for at være blevet betalt uretmæssigt.
258
På denne baggrund skal de tjenesterejser, der til dels er omhandlet i linje nr. 330, 331 og 334 i inddrivelsestabellen, anses for ikke at have nogen tilknytning til sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten. Heraf følger, at de tjenesterejseordrer vedrørende disse tjenesterejser, som Revisionsrettens formand udstedte efter anmodning fra sagsøgeren, ikke kunne begrunde en berettiget forventning hos ham om, at de omhandlede tjenesterejser var forskriftsmæssige. Det fjerde anbringende skal følgelig forkastes for så vidt angår disse tjenesterejser.
259
I anden række fandt Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), med hensyn til den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 293 og 294 i inddrivelsestabellen, at Revisionsrettens kritikpunkter vedrørende denne tjenesterejse skulle forkastes, for så vidt som den uregelmæssighed, som Revisionsretten foreholdt sagsøgeren, kunne anses for en undskyldelig fejl fra hans side. Domstolen anførte, at selv om Revisionsrettens argument om, at denne tjenesterejse blev gennemført til trods for, at det møde, der lå til grund herfor, blev aflyst, forekom begrundet, var det i lyset af de oplysninger, der fremgik af sagsøgerens kalender, ikke godtgjort, at der forelå svig i denne henseende, idet der på det tidspunkt, der oprindeligt var fastsat for gennemførelsen af den nævnte tjenesterejse, blev afholdt en frokost, som var blevet anmeldt til Revisionsretten (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 579).
260
I den foreliggende sag har Revisionsretten påpeget, at mødet i forbindelse med den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 293 og 294 i inddrivelsestabellen, blev aflyst, og at sagsøgeren i stedet blev tilbudt en frokost med tre medlemmer af det omhandlede politiske parti.
261
I betragtning af sagsøgerens forbindelser til politiske beslutningstagere, der var medlemmer af det omhandlede politiske parti, og som Retten har anset for ikke at have nogen tilknytning til sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten (jf. præmis 232-234 og 239 ovenfor), skal der vedrørende den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 293 og 294 i inddrivelsestabellen, anvendes samme konklusion som den, der er anført i præmis 227 ovenfor.
262
Det må derfor fastslås, at sammenhængen med sagsøgerens forbindelser til medlemmer af det omhandlede politiske parti udgør en væsentlig oplysning, som Revisionsrettens formand ikke havde haft mulighed for at gøre sig bekendt med på det tidspunkt, hvor han godkendte anmodningen om godtgørelse af de omhandlede udgifter til tjenesterejser og dagpenge. Henset til udeladelsen af en sådan væsentlig oplysning kan sagsøgeren ikke påberåbe sig en berettiget forventning med hensyn til denne tjenesterejseordre, der vedrørte et møde, som blev aflyst og erstattet af en frokost med tre medlemmer af det omhandlede politiske parti. Det fjerde anbringende skal følgelig forkastes for så vidt angår den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 293 og 294 i inddrivelsestabellen.
263
I tredje række fandt Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), i det væsentlige, at hovedparten af de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i de linjer, der er nævnt i præmis 252 ovenfor, dvs. linje nr. 56, 57, 63, 128, 137, 138, 143, 155 (til dels), 196, 199, 277, 284, 290, 310 (til dels), 335, 339 (til dels), 347, 373, 374 (til dels), 382, 391, 411 og 412 i inddrivelsestabellen, ikke skulle anses for åbenbart at være behæftet med uregelmæssigheder i forhold til sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 498-501, 515, 534-536, 558, 559, 561-563, 567-576 og 579).
264
I den foreliggende sag har sagsøgeren i det væsentlige henvist til Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt tjenesterejseordrerne i forbindelse med de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i de i præmis 263 ovenfor nævnte linjer, kunne begrunde en berettiget forventning hos ham om, at de pågældende tjenesterejser var forskriftsmæssige. Der skal således anvendes samme argumentation som i præmis 220 ovenfor. Det skal derfor undersøges, om Revisionsretten har fremført nye præciseringer og argumenter i forhold til dem, som den fremførte ved Domstolen vedrørende disse anmodninger, og i bekræftende fald vurderes, om de nævnte anmodninger, henset til disse elementer, skal vurderes anderledes i den foreliggende sag, end Domstolen gjorde i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782) (jf. præmis 205 ovenfor).
– De tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 56, 138, 196, 284 og 382 i inddrivelsestabellen
265
Hvad angår de tjenesterejseordrer vedrørende sagsøgerens møder med diplomater og erhvervsdrivende, der er omhandlet i linje nr. 56, 138, 196, 284 og 382 i inddrivelsestabellen, fandt Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), at Revisionsretten, der bar bevisbyrden, ikke i tilstrækkelig grad havde godtgjort, at de tjenesterejser, hvorunder disse udgifter var opstået, havde privat karakter. Domstolen bemærkede, at disse tjenesterejser, der blev foretaget med henblik på at holde møder med diplomater og erhvervsdrivende, i princippet kunne have sammenhæng med det hverv, som udøves af et medlem af Revisionsretten, der gør tjeneste ved afdelingen for Unionens eksterne forbindelser (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 569-575).
266
Hvad angår de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 138, 196 og 382 i inddrivelsestabellen, der havde til formål at gøre det muligt for flamske erhvervsdrivende at mødes med belgiske diplomater, der gjorde tjeneste i udlandet, fandt Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), at sådanne møder kunne give mulighed for at udveksle synspunkter om emner, der havde Revisionsrettens interesse, og at informere om og fremme Revisionsrettens arbejde over for højtstående nationale beslutningstagere. Ifølge Domstolen var det forhold, at de nævnte møder blev organiseret af et organ, der har til formål at fremme flamske interesser i Bruxelles, ikke i sig selv tilstrækkeligt til at godtgøre, at det var åbenbart, at de omhandlede tjenesterejser var behæftet med uregelmæssigheder (jf. i denne retning dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 573).
267
Som fastslået i præmis 116 ovenfor er det i inddrivelsestabellen, som var en del af den anfægtede afgørelse, med henvisning til OLAF’s rapport, navnlig rapportens s. 5, 18, 29 og 37, anført, at de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 138 og 196 i inddrivelsestabellen, henviste til formelle invitationer fra en kreds, der havde til formål at styrke flamske virksomheders tilstedeværelse i Bruxelles, og som arrangerede møder med henblik på at gøre det muligt for flamske erhvervsdrivende at mødes med belgiske diplomater, der gjorde tjeneste i udlandet, og at de ikke havde sammenhæng med sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten. Det samme gør sig gældende med hensyn til den godtgørelsesanmodning, der er omhandlet i linje nr. 382 i inddrivelsestabellen.
268
I den foreliggende sag har Revisionsretten henvist til formålet med de aktiviteter, der er omhandlet i linje nr. 138, 196, og 382 i inddrivelsestabellen, som anført i præmis 267 ovenfor. Desuden har den gjort gældende, at Domstolens konklusion, der er præciseret i præmis 266 ovenfor, nemlig at sådanne aktiviteter kunne give mulighed for at udveksle synspunkter om emner, der havde Revisionsrettens interesse, og at informere om og fremme Revisionsrettens arbejde over for højtstående nationale beslutningstagere, ville gælde for ethvert møde, som et medlem af Revisionsretten holder med en person uden for sidstnævnte.
269
I denne forbindelse kan et sådant argument ikke i sig selv være tilstrækkeligt til at tilbagevise det, som Domstolen konstaterede i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), nemlig dels, at der deltog et stort antal belgiske diplomater i en »diplomatisk middag«, der fandt sted hvert år i Bruxelles, dels at møderne med disse diplomater i princippet kunne have sammenhæng med det hverv, som udøves af et medlem af Revisionsretten, der gør tjeneste ved afdelingen for Unionens eksterne forbindelser (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 569 og 573).
270
Hvad angår de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 138, 196 og 382 i inddrivelsestabellen, skal den vurdering, som Domstolen foretog i denne forbindelse i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), som er anført i præmis 265, 266 og 269 ovenfor, tiltrædes i den foreliggende sag, og disse tjenesterejser skal i princippet ikke anses for at være behæftet med uregelmæssigheder.
271
Dette er derimod ikke tilfældet hvad angår de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 56 og 284 i inddrivelsestabellen.
272
Med hensyn til den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 56 i inddrivelsestabellen, vedrørende en arbejdsfrokost den 6. juli 2009 med en diplomat fra Den Russiske Føderation, der ifølge Revisionsrettens forklaringer i inddrivelsestabellen, som var en del af den anfægtede afgørelse, havde forbindelse med en indgriben, der blev foretaget for at bistå tredjemænd, som ønskede at adoptere et barn i dette land, fandt Domstolen, at de dokumenter, som Revisionsretten havde fremlagt, og som var udfærdiget flere måneder efter tidspunktet for denne tjenesterejse, og som hverken indeholdt en omtale af denne frokost eller andre omstændigheder, der var indtrådt senere, ikke gjorde det muligt med sikkerhed at fastslå, at denne tjenesterejse havde tjent et formål, som ikke havde sammenhæng med sagsøgerens hverv (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 570 og 571).
273
I den foreliggende sag har Revisionsretten henvist til sagsakterne, der indeholder et uddrag af OLAF’s rapport vedrørende dette møde med en diplomat fra Den Russiske Føderation. Som konstateret i præmis 122 ovenfor fandt OLAF i forbindelse med sin undersøgelse, at der var tale om et privat møde. OLAF fastslog, at sagsøgeren havde mødtes med denne diplomat angående et spørgsmål i forbindelse med en belgisk families adoption af et russisk barn. Ifølge OLAF’s rapport henviste en bemærkning i sagsøgerens digitale kalender til vanskeligheder, der var opstået i adoptionssagen, og den pågældende konsul var villig til at yde bistand angående opfyldelse af de nødvendige formaliteter og løsning af det opståede problem. OLAF anførte desuden, at sagsøgeren havde mødtes med den samme diplomat den 22. juni og igen den 6. juli 2009, og at der på tjenesterejseordrerne var angivet »møde med [diplomaten]«, uden at det reelle formål med disse møder var nævnt.
274
Revisionsretten har ligeledes hævdet, at formålet med dette møde var at lette proceduren angående adoption af et barn af russisk nationalitet for et par af belgisk nationalitet, hvilket viste, at det havde privat karakter. Revisionsretten har henvist til den sammenhæng, hvori denne tjenesterejse indgik, idet den har anført, at der forud herfor var gået en anden tjenesterejse »uden anmodning om godtgørelse«, der havde fundet sted to uger tidligere, den 22. juni 2009, og at de blev efterfulgt af en anden kontakt den 30. november 2009. Ifølge Revisionsretten vidner den omstændighed, at sagsøgeren hvad angår disse to kontakter ikke anmodede om en tjenesterejseordre med godtgørelse, om, at de vedrørte det pågældende pars privat- og familieliv.
275
Det må derfor lægges til grund, at der hersker tvivl om denne tjenesterejses forskriftsmæssighed, henset til Revisionsrettens præciseringer. Revisionsretten har navnlig henvist til hyppigheden af møderne mellem sagsøgeren og den samme diplomat fra Den Russiske Føderation inden for kort tid uden andre møder i de foregående og efterfølgende år, i forbindelse med udvekslinger af e-mails i den samme periode vedrørende en særlig sag om et vennepars adoption af et barn, med henblik på at konkludere, at der hersker tvivl om den omhandlede tjenesterejses forskriftsmæssighed.
276
Når der foreligger tvivl om lovligheden af de beløb, som sagsøgeren har fået godtgjort, er det sagsøgeren, der bærer bevisbyrden med henblik på at godtgøre, at han afholdt disse udgifter i overensstemmelse med de gældende regler (jf. præmis 193 ovenfor). I den foreliggende sag har sagsøgeren imidlertid ikke fremført nye elementer for at tilbagevise denne tvivl.
277
Hvad angår den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 284 i inddrivelsestabellen, vedrørende en frokost med Kongeriget Belgiens ambassadør i Frankrig hersker der ligeledes tvivl om denne tjenesterejses forskriftsmæssighed, henset til Revisionsrettens præciseringer. Med hensyn til denne tjenesterejse konstaterede Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), at den private karakter af denne frokost, idet Revisionsretten henviste til, at der bestod et venskabeligt forhold mellem denne ambassadør og sagsøgeren, og til identiteten af de øvrige deltagere, ikke var blevet godtgjort i mangel af enhver form for bevis, der kunne give Domstolen oplysninger om formålet med den nævnte frokost, og eftersom eksistensen af et sådant forhold i sig selv under alle omstændigheder ikke var tilstrækkeligt til at udelukke, at denne frokost kunne have et arbejdsrelateret formål (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 575).
278
I den foreliggende sag har sagsøgeren ikke fremført noget nyt element. For Revisionsrettens vedkommende har den, med andre formuleringer, gentaget forklaringen om, at det møde, der er omhandlet i linje nr. 284 i inddrivelsestabellen, havde privat karakter. Revisionsretten har præciseret, at der var tale om en invitation fra Kongeriget Belgiens ambassadør i Frankrig til fem personer, deriblandt sagsøgeren og hans ægtefælle, til en weekend i ambassadørens bolig i Paris i anledning af en vinsmagning. Revisionsretten har henvist til, at sagsøgeren i forbindelse med denne tjenesterejse betalte frokosten og arrangerede levering af en buket blomster på vegne af alle gæsterne. Revisionsretten har fremhævet, at der foreligger dokumentation for, at han ligeledes anmodede Revisionsretten om, og fik, et slips og et tørklæde som officielle gaver til ambassadøren og hans ægtefælle.
279
Revisionsretten har endvidere begrundet den private karakter af den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 284 i inddrivelsestabellen, idet den har henvist til en af sagsøgerens tidligere aktiviteter sammen med de samme fem personer, som Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), anså for at være behæftet med uregelmæssigheder. Revisionsretten har desuden henvist til materiale i sagsakterne, der navnlig indeholder et uddrag af OLAF’s rapport, hvori denne af sagsøgerens aktiviteter knyttes til »[h]øflighedsvisitter hos forretningsfolk og bekendte af private årsager«.
280
Revisionsrettens præciseringer er plausible. Der var nemlig tale om et møde, der fandt sted inden for meget kort tid efter en identisk invitation med de samme personer, med hensyn til hvilke Domstolen anså et andet møde, der er genstand for linje nr. 268 i inddrivelsestabellen, i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), for behæftet med uregelmæssigheder, eftersom den vedrørte en middag, der blev afholdt i en restaurant, som lå i nærheden af en vingård, og idet det af flere e-mails fremgik, at den rejse, som sagsøgeren og hans gæst foretog til regionen, havde til formål at besøge denne vingård (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 659). På baggrund af disse omstændigheder kan det antages, at der hersker tvivl om, hvorvidt den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 284 i inddrivelsestabellen, var forskriftsmæssig.
281
Eftersom sagsøgeren i den foreliggende sag ikke har været i stand til at godtgøre, at de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 56 og 284 i inddrivelsestabellen, blev foretaget i tjenesteøjemed, idet der foreligger tvivl om disse tjenesterejsers forskriftsmæssighed, skal de i de nævnte linjer omhandlede møder anses for ikke at have tilknytning til sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten, hvorfor de er behæftet med uregelmæssigheder. Heraf følger, at de tjenesterejseordrer vedrørende disse møder, som Revisionsrettens formand udstedte efter anmodning fra sagsøgeren, ikke kunne begrunde en berettiget forventning hos ham om, at de omhandlede tjenesterejser var forskriftsmæssige. Dermed skal det fjerde anbringende forkastes for så vidt angår de i linje nr. 56 og 284 omhandlede udgifter til tjenesterejser.
– De tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 57 og 391 i inddrivelsestabellen
282
Hvad angår de tjenesterejseordrer vedrørende sagsøgerens møder med et medlem af Kommissionen, der er omhandlet i linje nr. 57 og 391 i inddrivelsestabellen, fandt Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), at de af Revisionsretten fremlagte beviser var utilstrækkelige til at godtgøre den uregelmæssighed, som sidstnævnte havde gjort gældende med hensyn til disse to tjenesterejser. Domstolen bemærkede, at det var ubestridt, at et sådant møde principielt kunne have forbindelse til udøvelsen af hvervet som medlem af Revisionsretten (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 561).
283
Hvad angår den tjenesterejse, der er nævnt i linje nr. 57 i inddrivelsestabellen, bemærkede Domstolen, at Revisionsrettens argument om, at denne tjenesterejse i virkeligheden vedrørte afholdelsen af en musikfestival, hvori sagsøgeren havde en personlig interesse, ikke var blevet godtgjort. Domstolen forklarede, at denne tjenesterejse fandt sted den 13. juli 2009, mens de e-mails vedrørende denne festival, som Revisionsretten havde fremlagt, vedrørte et tilskud i 2011 og var dateret i september og oktober 2011. Desuden var forholdet mellem den nævnte tjenesterejse og tilskuddet ifølge Domstolen så meget desto mindre sandsynligt, som det pågældende medlem af Kommissionen først blev ansvarlig for kulturområdet den 10. februar 2010 (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 562 og 563)
284
I den foreliggende sag har Revisionsretten henvist til det materiale i sagsakterne, der bl.a. indeholder et uddrag af OLAF’s rapport, hvoraf det fremgår, at det møde med et medlem af Kommissionen, der er omhandlet i linje nr. 57 i inddrivelsestabellen, havde forbindelse til en europæisk ungdomsmusikfestival. Revisionsretten er af den opfattelse, at denne kontakt to år senere gjorde det muligt for sagsøgeren at involvere sig personligt med henblik på at opnå støtte til en forening, der var aktiv i den kommune, som i 2019 blev sammenlagt med den kommune, som sagsøgeren kommer fra, hvor han var borgmester, og som var en kommune, der arrangerede en europæisk ungdomsmusikfestival. Disse elementer er allerede blevet undersøgt af Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 365-374), således som det fremgår af præmis 283 ovenfor.
285
Revisionsretten har desuden gjort gældende, at den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 57 i inddrivelsestabellen, var behæftet med uregelmæssigheder, eftersom der ikke var nogen forbindelse mellem på den ene side de revisionsopgaver, som sagsøgeren varetog, og på den anden side det omhandlede kommissionsmedlems opgaveområde, som på tidspunktet for de faktiske omstændigheder var sundhed.
286
Selv hvis det kunne antages, at områderne vedrørende eksterne relationer, udvidelse og humanitær bistand, som var sagsøgerens direkte arbejdsområder i hans mandatperioder (jf. præmis 32 ovenfor), ikke kunne være knyttet til sundhedsområdet, forholder det sig imidlertid således, at denne ene omstændighed i sig selv, henset til de tidsmæssige forskelle med hensyn til de omhandlede omstændigheder og manglen på konkrete beviser, ikke er tilstrækkelig til, at den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 57 i inddrivelsestabellen, i den foreliggende sag skal vurderes anderledes, end Domstolen gjorde i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), som anført i præmis 282 og 283 ovenfor, hvorfor den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 57 i inddrivelsestabellen, ikke skal anses for at være behæftet med uregelmæssigheder.
287
Hvad angår den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 391 i inddrivelsestabellen, fandt Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), at Revisionsretten ikke havde fremlagt noget specifikt dokument til støtte for argumentet om, at denne tjenesterejse vedrørte en »privat frokost«. Ifølge Domstolen kunne den omstændighed, som i øvrigt ikke var blevet godtgjort, at det pågældende medlem af Kommissionen var sagsøgerens jagtpartner, ikke i sig selv godtgøre, at den pågældende frokost havde privat karakter. Den omstændighed, at en ansvarlig for en sammenslutning af europæiske grundejere og grundforvaltere også deltog i frokosten, kunne ifølge Domstolen desuden heller ikke godtgøre Revisionsrettens opfattelse, så meget desto mere som det var ubestridt, at sagsøgeren ikke udfærdigede den liste over deltagerne i denne frokost, som blev holdt på Kommissionens hovedsæde (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 564 og 565).
288
I den foreliggende sag har Revisionsretten påberåbt sig en række af indicier med henblik på at godtgøre den private karakter af det møde, der er omhandlet i linje nr. 391 i inddrivelsestabellen, henset til den omstændighed, at to ægtefæller var til stede, hvilket er uforeneligt med den fortrolighed, der skal iagttages ved drøftelser af tjenstlig karakter, tidligere aktiviteter sammen med de samme fem personer, som Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), anså for at være af privat karakter, og den påviste fælles interesse for jagt, som sagsøgeren delte med det kommissionsmedlem, som han mødtes med.
289
For så vidt indledningsvis angår den private karakter af det omhandlede møde, som OLAF konstaterede i sin rapport, og den omstændighed, at det pågældende medlem af Kommissionen og sagsøgeren havde en fælles interesse for jagt, blev disse argumenter allerede undersøgt af Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), som det fremgår af præmis 287 ovenfor.
290
Hvad dernæst angår tilstedeværelsen af to ægtefæller bemærkede Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), at det i skrivelsen af 22. april 2004 udtrykkeligt var anført, at ægtefæller og partnere til Revisionsrettens medlemmer samt disse medlemmers gæster kunne deltage i de begivenheder, hvor der blev afholdt udgifter til repræsentation og receptioner (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 611).
291
Endelig har Revisionsretten med hensyn til de øvrige møder med de samme fem personer, som Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), anså for at være af privat karakter, henvist til den aktivitet, der er omhandlet i linje nr. 376 i inddrivelsestabellen. Dermed har Revisionsretten fremført et nyt argument i forhold til dem, som Domstolen undersøgte i den pågældende dom, og som er anført i præmis 287 ovenfor.
292
I denne forbindelse er det imidlertid tilstrækkeligt at bemærke, at den aktivitet, der er omhandlet i linje nr. 376 i inddrivelsestabellen, involverede personer, der ikke alle deltog i den frokost, som blev anset for at have forbindelse til den aktivitet, der er omhandlet linje nr. 391 i inddrivelsestabellen.
293
Revisionsrettens nye forklaringer, der er nævnt i præmis 291 ovenfor, er derfor ikke tilstrækkelige til, at den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 391 i inddrivelsestabellen, kan vurderes anderledes, end Domstolen gjorde i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), som anført i præmis 282, 287, 290 og 292 ovenfor, hvorfor denne tjenesterejse inden for rammerne af den foreliggende sag skal anses for at være forskriftsmæssig.
– De tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 137, 143, 155 (til dels) og 290 i inddrivelsestabellen
294
Hvad angår de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 137, 143, 155 (til dels) og 290 i inddrivelsestabellen, vedrørende sagsøgerens møder med formanden for sammenslutningen af belgiske virksomheder og sagsøgerens deltagelse i fora, der blev organiseret af denne sammenslutning, konstaterede Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), at den vigtige rolle, som tillægges virksomhedssammenslutninger, der opererer på nationalt plan, indebar, at det ikke kunne anses for åbenbart, at disse tjenesterejser var behæftet med uregelmæssigheder (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 515).
295
I den foreliggende sag har Revisionsretten henvist til materiale i sagsakterne, der bl.a. indeholder et uddrag af OLAF’s rapport, hvoraf det fremgik, at hovedparten af disse forbindelser vedrørte lokale organer, såsom handels- og industrikammeret i den region, som sagsøgeren kommer fra, en industrikoncern på sagsøgerens oprindelsessted og en forening af lokale arbejdstagere, hvis virkeområde var begrænset til den region, som sagsøgeren kommer fra (jf. ligeledes præmis 116 ovenfor). I denne forbindelse bemærkes, at dette uddrag af OLAF’s rapport blev analyseret af Domstolen i sagen, der gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), og at de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 137, 143, 155 (til dels) og 290 i inddrivelsestabellen, ikke vedrørte møder med lokale organer i den region, som sagsøgeren kommer fra, men med sammenslutningen af belgiske virksomheder, der opererer på nationalt plan.
296
Hvad angår sagsøgerens møder med formanden for den sammenslutning af belgiske virksomheder, der er omhandlet i linje nr. 137 og 143 i inddrivelsestabellen, har Revisionsretten i den foreliggende sag præciseret, at det af to grunde er åbenbart, at de ikke vedrørte Revisionsrettens aktiviteter. For det første fandt de sted med blot fire ugers mellemrum, det ene møde den 24. januar 2011 og det andet den 21. februar 2011. For det andet var der tale om en periode, hvor den person, som sagsøgeren mødtes med, forlod formandsposten i denne sammenslutning. Revisionsretten har præciseret, at det i slutningen af januar 2011 blev meddelt i pressen, at denne person ville blive erstattet af en anden.
297
I lyset af Domstolens konklusion, der er præciseret i præmis 294 ovenfor, er disse to grunde imidlertid ikke tilstrækkelige til at rejse tvivl om, hvorvidt de omhandlede møder var af privat karakter, og til at de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 137 og 143 i inddrivelsestabellen, i den foreliggende sag kan vurderes anderledes, end Domstolen gjorde i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782).
298
Hvad angår de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 155 (til dels) og 290 i inddrivelsestabellen, er Revisionsretten af den opfattelse, at kun en aktivitet, der udøves i tjenestens interesse, kan begrunde en tjenesterejseordre og godtgørelse af de dermed forbundne udgifter. Ifølge Revisionsretten kan en sondring på grundlag af, om organer opererer på regionalt eller nationalt plan, som den Domstolen foretog i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), ikke opfylde dette krav. Med hensyn til den aktivitet, der var omfattet af den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 155, har Revisionsretten nærmere bestemt anført, at der var tale om en lobbyaktivitet, der ikke kunne tjene interesser og aktiviteter angående Revisionsretten, som er Unionens eksterne revisor. Den har også tilføjet, at sagsøgeren ikke deltog i denne aktivitet som aktiv deltager.
299
Det må fastslås, at Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), ikke udelukkende anerkendte, at virksomhedssammenslutninger, der opererer på nationalt plan, spiller en vigtig rolle. Domstolen bemærkede også, at de organer, der repræsenterer civilsamfundet, har mulighed for at tilkendegive holdninger til institutionernes funktionsmåde, som Revisionsretten kan tage i betragtning ved udarbejdelsen af rapporter om den måde, hvorpå institutionen fungerer (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 504). Heraf følger, at det ikke er udelukket, at deltagelse i fora, der blev organiseret af sammenslutningen af belgiske virksomheder, kunne tjene Revisionsrettens interesser og aktiviteter. Den omstændighed, at sagsøgeren ikke deltog i denne aktivitet som aktiv deltager, kan ikke rejse tvivl om denne konklusion. Inddragelse af holdningstilkendegivelser fra organer, der repræsenterer civilsamfundet, kan antage flere former, aktive eller passive.
300
De i præmis 298 ovenfor nævnte argumenter, er derfor ikke tilstrækkelige til, at de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 155 (til dels) og 290 i inddrivelsestabellen, i den foreliggende sag kan vurderes anderledes, end Domstolen gjorde i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), som anført i præmis 294 og 299 ovenfor. Under disse omstændigheder skal de i de pågældende linjer omhandlede tjenesterejser anses for ikke at være behæftet med uregelmæssigheder.
– De tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 47, 103, 157, 161, 199, 210, 237, 277, 339 (til dels), 373 og 374 (til dels) i inddrivelsestabellen
301
Hvad angår de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 47, 103, 157, 161, 199, 210, 237, 277, 339 (til dels), 373 og 374 (til dels) i inddrivelsestabellen, vedrørende møder med lederen af et internationalt revisionsfirma fastslog Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), at det ikke kunne anses for åbenbart, at tjenesterejser, der havde til formål at føre drøftelser med ledere af internationale revisionsfirmaer, var behæftet med uregelmæssigheder (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 494). Som svar på Revisionsrettens argument om, at disse kontakter skulle gennemføres i henhold til reglerne om offentlige udbud eller skulle antage karakter af uddannelsesaktiviteter, konstaterede Domstolen, at sådanne principper ikke var fastsat i de interne regler, som Revisionsretten henviste til, og at de ikke var i overensstemmelse med dens praksis, således som det fremgik af sagsøgerens tjenesterejseordrer (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 497).
302
Hvad angår den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 199 i inddrivelsestabellen, hvorom Revisionsretten havde anført, at den reelt havde til formål at drøfte et ansættelsestilbud, der kunne være af interesse for et af sagsøgerens børn, fandt Domstolen nærmere bestemt, at de dokumenter, som Revisionsretten havde fremlagt, ikke gjorde det muligt i tilstrækkelig grad at godtgøre, at dette møde blev organiseret med dette formål, eller at det hovedsageligt vedrørte sagsøgerens familiemæssige interesser, og at det dermed heller ikke var muligt at fastslå, at det var åbenbart, at denne tjenesterejse var behæftet med uregelmæssigheder. Domstolen medgav, at det ganske vist fremgik af de e-mails, som Revisionsretten havde fremsendt, at den person, som sagsøgeren mødte i forbindelse med den nævnte tjenesterejse, efter dette møde fik tilsendt et curriculum vitae, der vedrørte et af sagsøgerens børn, og at vedkommende gav oplysninger om potentielle beskæftigelsesmuligheder for dette barn. Den af sagsøgeren anførte begrundelse om, at en arbejdsfrokost kan ledsages af mere uformelle drøftelser om bl.a. mødedeltagernes familieforhold, hvilket kan forklare disse e-mails, forekom imidlertid ikke usandsynlig (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 500 og 501).
303
I den foreliggende sag har Revisionsretten erindret om, at kontakter med internationale private revisionsfirmaer i lighed med enhver kontakt med private erhvervsdrivende skal finde sted inden for rammerne af offentlige udbud. Hvad nærmere bestemt angår det møde, der er omhandlet i linje nr. 199 i inddrivelsestabellen, har Revisionsretten præciseret, at OLAF i sin rapport fandt, at dette møde var af privat karakter, idet det blev efterfulgt at en e-mailkorrespondance mellem sagsøgeren og den person, han mødtes med, hvori sidstnævnte fik tilsendt et curriculum vitae, der vedrørte et af sagsøgerens børn, og gav oplysninger om potentielle beskæftigelsesmuligheder for dette barn. Med disse argumenter har Revisionsretten i den foreliggende sag ikke tilføjet noget nyt i forhold til de argumenter, som den fremførte for Domstolen i den sag, der gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), som er anført i præmis 301 og 302 ovenfor.
304
Som præciseret i præmis 301 og 302 ovenfor fandt Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), at de af Revisionsretten fremlagte dokumenter ikke gjorde det muligt i tilstrækkelig grad at godtgøre, at det i linje nr. 199 omhandlede møde blev organiseret med private formål og hovedsageligt vedrørte sagsøgerens familiemæssige interesser, ligesom det ikke kunne anses for åbenbart, at de tjenesterejser, der havde til formål at føre drøftelser med ledere af internationale revisionsfirmaer, var behæftet med uregelmæssigheder.
305
De argumenter, der er nævnt i præmis 303 ovenfor, er derfor ikke tilstrækkelige til, at de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 47, 103, 157, 161, 199, 210, 237, 277, 339 (til dels), 373 og 374 (til dels) i inddrivelsestabellen, i den foreliggende sag kan vurderes anderledes, end Domstolen gjorde i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), som anført i præmis 301 og 302 ovenfor, hvorfor disse tjenesterejser skal anses for forskriftsmæssige.
– De tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 128, 411 og 412 i inddrivelsestabellen
306
Angående de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 128, 411 og 412 i inddrivelsestabellen, og som var knyttet til begivenheder, der var arrangeret henholdsvis af en sammenslutning af europæiske grundejere og grundforvaltere, af en anden sammenslutning af grundforvaltere og af en organisation til bevarelse af naturområder, fandt Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), at det ikke kunne anses for åbenbart, at de var behæftet med uregelmæssigheder. Hvad angår den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 128 i inddrivelsestabellen, bemærkede Domstolen, at sagsøgeren ikke kunne foreholdes at have deltaget i en konference, som blev afholdt i Parlamentet, og som involverede en repræsentativ organisation, der opererer på EU-plan, på grundlag af en fuldt oplyst tjenesterejseordre. For så vidt angår de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 411 og 412 i inddrivelsestabellen, anførte Domstolen, at Revisionsretten havde støttet sig på formodede forbindelser mellem disse organer og en miljøorganisation i den region, som sagsøgeren kommer fra, som ikke var underbygget af de beviser, der var fremlagt for Domstolen (jf. i denne retning dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 534-536).
307
I den foreliggende sag har Revisionsretten henvist til sine betragtninger om, at de omhandlede begivenheder ikke havde sammenhæng med sagsøgerens hverv eller Revisionsrettens interesser, men har ikke fremført noget nyt element til støtte for denne argumentation. Dette ene argument er således ikke tilstrækkeligt til, at disse tjenesterejser i den foreliggende sag kan vurderes anderledes, end Domstolen gjorde i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), som anført i præmis 306 ovenfor. Disse tjenesterejser skal derfor anses for ikke åbenbart at være behæftet med uregelmæssigheder.
– Den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 347 i inddrivelsestabellen
308
Hvad angår den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 347 i inddrivelsestabellen, vedrørende mødet med en leder for den belgiske nationalbank samt med et belgisk parlamentsmedlem og en advokat, der ligeledes varetog funktioner inden for denne bank, bemærkede Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), at det ikke kunne anses for åbenbart, at mødet ikke var i overensstemmelse med forskrifterne, alene som følge af, at Revisionsretten havde anført, at denne tjenesterejse »ikke på nogen måde havde sammenhæng med [sagsøgerens] hverv«, mens dette parlamentsmedlem var medlem af det omhandlede politiske parti (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 559).
309
I den foreliggende sag har Revisionsretten ikke fremlagt nye elementer vedrørende den omhandlede tjenesterejse, hvorfor det må fastslås, som Domstolen gjorde i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), som anført i præmis 308 ovenfor, at det ikke kan anses for åbenbart, at denne tjenesterejse ikke var i overensstemmelse med forskrifterne.
– De tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 310 i inddrivelsestabellen
310
For så vidt angår den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 310 i inddrivelsestabellen, og som til dels vedrørte et besøg på et universitet, fandt Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), at det i mangel af enhver form for præcisering fra Revisionsrettens side med hensyn til årsagen til den hævdede uregelmæssighed ikke kunne anses for åbenbart, at denne tjenesterejse var behæftet med uregelmæssigheder, for så vidt som den til dels vedrørte et besøg på et universitet (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 558).
311
I den foreliggende sag har Revisionsretten gjort gældende, at det møde, der er omhandlet i linje nr. 310 i inddrivelsestabellen, skal anses for ikke at have tilknytning til tjenestens interesse og dermed for at være behæftet med uregelmæssigheder, uden at have fremført nye elementer til støtte for denne argumentation. Det må imidlertid fastslås, som Domstolen gjorde i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), som anført i præmis 310 ovenfor, at denne argumentation i mangel af enhver præcisering fra Revisionsretten side ikke er tilstrækkelig til, at det kan anses for åbenbart, at denne tjenesterejse ikke var i overensstemmelse med forskrifterne.
– Den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 335 i inddrivelsestabellen
312
Hvad angår den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 335 i inddrivelsestabellen, hvis genstand var deltagelsen i begravelsen af faren til en af sagsøgerens assistenter, bemærkede Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), at deltagelsen i begravelsen af faren til en af sagsøgerens assistenter kunne have sammenhæng med udøvelsen af det hverv, der udøves af et medlem af Revisionsretten, hvoraf det med rimelighed kan forventes, at den pågældende yder personlig støtte i forbindelse med en sådan lejlighed til en af sine nære medarbejdere ved denne (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 576).
313
I den foreliggende sag har Revisionsretten gentaget sin argumentation om, at den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 335, og som var knyttet til begravelsen af en forældre til sagsøgerens assistent, ikke kunne berettige til anvendelse af Unionens midler, eftersom en forældres dødsfald tilhører privatsfæren. I denne henseende må det, i overensstemmelse med Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), som anført i præmis 312 ovenfor, fastslås, at denne argumentation i sig selv ikke er tilstrækkelig til, at denne tjenesterejse kan anses for at være behæftet med uregelmæssigheder.
– Den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 63 i inddrivelsestabellen
314
Med hensyn til den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 63 i inddrivelsestabellen, og som var knyttet til en »ceremoni til markering af indledningen af et akademisk år ved [en europæisk uddannelsesinstitution]«, bemærkede Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), vedrørende Revisionsrettens argumentation om, at sagsøgeren ikke var opført på listen over europæiske personligheder, der var til stede ved denne begivenhed, og det uddrag fra et websted, som Revisionsretten havde fremlagt i denne forbindelse, at denne argumentation ikke syntes tilstrækkelig til at fastslå, at sagsøgeren ikke deltog i den nævnte ceremoni, når der hensås til både arten af dette uddrag, der ikke kunne sidestilles med et referat, som indeholder en tilstedeværelsesliste, og de udtryk, der var anvendt i det nævnte dokument, og som viste, at der i dette dokument kun er nævnt en del af de personer, som var til stede ved ceremonien (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 567). Domstolen anførte, at selv om det desuden var godtgjort, at sagsøgeren på det tidspunkt, hvor den omhandlede tjenesterejse fandt sted, indtog frokost i Bruxelles, gjorde de af Revisionsretten fremlagte beviser det endvidere ikke muligt at fastslå, hvornår denne frokost blev afholdt (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 568).
315
I den foreliggende sag har Revisionsretten gjort gældende, at den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 63, skal anses for at være behæftet med uregelmæssigheder, eftersom sagsøgeren ifølge Revisionsretten ikke var til stede ved ceremonien. Revisionsretten har anført, at sagsøgeren samtidig havde en »arbejdsfrokost« i Bruxelles med en embedsmand fra et belgisk ministerium. For det første har Revisionsretten præciseret, at eftersom den omhandlede ceremoni fandt sted fra kl. 10.30 til kl. 13.00, ville afstanden mellem stedet, hvor ceremonien blev afholdt, og hans arbejdsfrokost i Bruxelles ikke have gjort det muligt for ham at ankomme i tide til en frokost. Revisionsretten har forklaret, at afstanden mellem stedet, hvor ceremonien blev afholdt, og restauranten i Bruxelles er 99,6 km, og at transporttiden uden trafik skønsmæssigt er en time og 30 minutter. For det andet har Revisionsretten gjort gældende, at den omhandlede europæiske uddannelsesinstitutions websted, som Revisionsretten har fremlagt, gør det muligt – ved deduktion og med kendskab til de protokollære regler, der gælder for sådanne begivenheder – at fastslå, at sagsøgeren ikke var til stede ved denne ceremoni. Revisionsretten har ligeledes henvist til en video, der er tilgængelig på samme websted, hvoraf det fremgår, at rektoren for den pågældende institution i sin tale i protokollær rækkefølge bød personligheder velkommen til ceremonien, uden på noget tidspunkt at nævne sagsøgeren som medlem af Revisionsretten.
316
Det fremgår, at de af Revisionsrettens argumenter, der er nævnt i præmis 315 ovenfor, er nye i forhold til dem, der støttede Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782). De er imidlertid ikke tilstrækkelige til, at den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 63 i inddrivelsestabellen, i den foreliggende sag kan vurderes anderledes, end Domstolen gjorde i den pågældende dom. Oplysningerne om afstanden mellem det sted, hvor ceremonien fandt sted, og sagsøgerens arbejdsfrokost i Bruxelles, godtgør nemlig ikke, at sagsøgeren ikke var til stede ved den nævnte ceremoni, idet der ikke foreligger oplysninger om, hvornår frokosten på restauranten fandt sted, som Domstolen fastslog i den nævnte dom (jf. præmis 314 ovenfor). Hvad angår den video, hvoraf det angiveligt fremgår, at rektoren for den omhandlede institution i sin tale i protokollær rækkefølge bød personligheder velkommen til ceremonien uden at nævne sagsøgeren, er denne tale tilgængelig på det samme websted, som det uddrag, der er nævnt i præmis 314 ovenfor. I denne henseende er det tilstrækkeligt at erindre om, at Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), konstaterede, at der i det omhandlede uddrag kun var nævnt en del af de personer, der var til stede ved ceremonien, hvorfor det ikke kan udelukkes, at det samme var tilfældet med rektorens tale. Endelig kan det ikke udelukkes, at sagsøgeren besluttede at forlade ceremonien, inden den var forbi, for at kunne komme frem i tide til den nævnte frokost i Bruxelles.
317
I lyset af Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), som anført i præmis 314 ovenfor, må det fastslås, at det ikke kan anses for åbenbart, at den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 63 i inddrivelsestabellen, ikke var i overensstemmelse med forskrifterne.
318
På baggrund af det ovenstående skal Retten inden for rammerne af den foreliggende sag tilslutte sig Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), angående de aktiviteter, som vedrørte de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 47, 57, 63, 103, 128, 137, 138, 143, 155 (til dels), 157, 161, 196, 199, 210, 237, 277, 290, 310 (til dels), 335, 339 (til dels), 347, 373, 374 (til dels), 382, 391, 411 og 412 i inddrivelsestabellen. I lighed med Domstolen, der fandt, at det ikke var åbenbart, at disse aktiviteter skulle anses for at være behæftet med uregelmæssigheder i forhold til sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten (jf. præmis 263 ovenfor), må det konkluderes, at de tjenesterejseordrer, som Revisionsrettens formand udstedte efter anmodning fra sagsøgeren vedrørende disse aktiviteter, kunne begrunde en berettiget forventning hos denne om, at de pågældende tjenesterejser var forskriftsmæssige. Den anfægtede afgørelse skal derfor annulleres for så vidt angår de i de nævnte linjer omhandlede udgifter til tjenesterejser eller dagpenge, der beløber sig til i alt 2018,71 EUR. I denne forbindelse skal der for så vidt angår de udgifter til tjenesterejser og dagpenge, der er omhandlet i linje nr. 155, 310, 339, 373 og 374 i inddrivelsestabellen, medregnes halvdelen af disse udgifter, hvad angår den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 155 (48,30 EUR), en tredjedel af de nævnte udgifter vedrørende den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 310 (48,30 EUR), og en fjerdedel af de omhandlede udgifter med hensyn til de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 339, 373 og 374 (henholdsvis 99,57 EUR og 12,075 EUR).
319
Det fjerde anbringende skal forkastes for så vidt angår de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 56, 284, 293, 294, 330 (til dels), 331 (til dels) og 334 (til dels) i inddrivelsestabellen.
iii) Konklusion vedrørende udgifterne til tjenesterejser og dagpengene
320
På baggrund af det ovenstående skal det i den foreliggende sag fastslås, at de tjenesterejseordrer, som Revisionsrettens formand udstedte efter anmodning fra sagsøgeren, vedrørende de aktiviteter, der er omhandlet i linje nr. 47, 57, 63, 103, 128, 137, 138, 143, 155 (til dels), 157, 161, 196, 199, 210, 237, 277, 290, 310 (til dels), 314, 319 (til dels), 347, 373, 374 (til dels), 382, 391, 411 og 412 i inddrivelsestabellen, kunne begrunde en berettiget forventning hos sagsøgeren om, at de pågældende tjenesterejser var forskriftsmæssige. Den anfægtede afgørelse skal derfor annulleres for så vidt angår de udgifter til tjenesterejser eller dagpenge, der blev udbetalt på grundlag af disse tjenesterejser, med hensyn til et beløb på i alt 2211,91 EUR, og i øvrigt skal det fjerde anbringende forkastes med hensyn til disse udgifter.
3) Udgifterne til repræsentation og receptioner
321
Blandt de af sagsøgerens anmodninger, der er omhandlet i de i præmis 184 ovenfor nævnte linjer i inddrivelsestabellen, vedrører de anmodninger om godtgørelse af udgifter til repræsentation og receptioner, som Revisionsretten har anset for at være afholdt uretmæssigt af sagsøgeren, linje nr. 1, 2, 4, 5, 6, 7, 12, 14, 17, 19, 22, 23, 24, 27, 55, 56, 57, 63, 65, 89, 90, 96, 98, 110, 111, 116, 138, 150, 160, 168, 171, 183, 184, 190, 194, 196, 204, 216, 218, 236, 243, 245, 257, 276, 279, 281, 284, 290, 293, 294, 314, 319, 320, 323, 336, 338, 339, 350, 354, 357, 358, 367, 370, 373, 374, 381, 382 og 408 i inddrivelsestabellen.
322
Sagsøgeren er i det væsentlige af den opfattelse, at de anmodninger om godtgørelse af udgifter til repræsentation, der er omhandlet i de i præmis 321 ovenfor nævnte linjer, vedrørte hans hverv som medlem af Revisionsretten. Han har i denne forbindelse i det væsentlige henvist til Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), idet han har anført, at Domstolens vurdering bør tiltrædes i den foreliggende sag. Sagsøgeren er af den opfattelse, at det, som Domstolen fastslog i den pågældende dom med hensyn til de sagsakter, som den var blevet forelagt, og til det, som den fastslog i faktisk og retlig henseende, ikke kan anfægtes af Revisionsretten inden for rammerne af den foreliggende sag.
323
Indledningsvis bemærkes, som præciseret i præmis 179 ovenfor, at den angivelige tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning for så vidt angår de midler, som Revisionsretten anvendte i forbindelse med udgifterne til repræsentation og receptioner, ikke skal undersøges i den foreliggende sag. Med hensyn til disse udgifter skal det derfor alene undersøges, om Revisionsretten begik »åbenbare fejl«, da den anså dem for at være afholdt på grundlag af tjenesterejser, der var behæftet med uregelmæssigheder.
i) Udgifterne til repræsentation med henblik på møder med politiske beslutningstagere og medlemmer af deres kabinetter, der var medlemmer af det omhandlede politiske parti
324
Blandt de linjer, der er nævnt i præmis 321 ovenfor, vedrører flere sagsøgerens forbindelser til politiske beslutningstagere og til medlemmer af deres kabinetter, der alle var medlemmer af det omhandlede politiske parti. Der er tale om linje nr. 1, 2, 4, 5, 6, 7, 12, 14, 19, 23, 24, 27, 57, 63, 65, 89, 90, 96, 111, 116, 150, 168, 171, 183, 184, 190, 194, 204, 218, 236, 257, 276, 293, 294, 323, 336, 338, 350, 354, 357, 358, 367, 370, 373, 374, 381, 382 (til dels) og 408 i inddrivelsestabellen.
325
I denne forbindelse skal det fastslås, at fem af disse anmodninger om godtgørelse af udgifter til repræsentation, der var afholdt i forbindelse med invitationer til politiske beslutningstagere eller medlemmer af deres kabinetter, dvs. dem, der er omhandlet i linje nr. 1, 7, 19, 171 og 336 i inddrivelsestabellen, havde forbindelse til sagsøgerens anmodninger om godtgørelse af udgifter til repræsentation eller dagpenge. Eftersom Retten i præmis 239 ovenfor har fundet, at disse sidstnævnte udgifter ikke havde tilknytning til udøvelsen af sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten, skal denne konklusion også gælde for udgifterne til repræsentation, der blev afholdt i forbindelse med de pågældende tjenesterejser.
326
For så vidt angår de øvrige linjer, der er nævnt i præmis 324 ovenfor, og som ligeledes vedrører forbindelserne til politiske beslutningstagere eller til medlemmer af deres kabinetter, der alle var medlemmer af det omhandlede politiske parti, gælder analysen i præmis 230-235 og 237-239 ovenfor også for godtgørelsen af de udgifter til repræsentation, der er knyttet til disse linjer.
327
Som sagsøgeren har præciseret, fandt Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), med hensyn til de udgifter til repræsentation og receptioner, der var knyttet til hans arbejdsrelaterede forbindelser til en person, som, henset til dennes stilling, måtte anses for at være af interesse for Revisionsretten, ganske vist, at en invitation til denne person skulle anses for at være i overensstemmelse med forskrifterne (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 618).
328
Henset til bevisbyrden, som i den foreliggende sag påhviler sagsøgeren, og i mangel af forklaringer eller elementer, der kan bevise det modsatte, rejser sammenhængen med hans forbindelser til politiske beslutningstagere eller medlemmer af deres kabinetter, der alle var medlemmer af det omhandlede politiske parti, som anført i præmis 232 ovenfor, tvivl om sådanne forbindelsers tilknytning til han hverv som medlem af Revisionsretten (jf. præmis 239 ovenfor).
329
Det fjerde anbringende skal derfor forkastes for så vidt angår de udgifter til repræsentation, der vedrører linje nr. 1, 2, 4, 5, 6, 7, 12, 14, 19, 23, 24, 27, 57, 63, 65, 89, 90, 96, 111, 116, 150, 168, 171, 183, 184, 190, 194, 204, 218, 236, 257, 276, 293, 294, 323, 336, 338, 350, 354, 357, 358, 367, 370, 373, 374, 381, 382 (til dels) og 408 i inddrivelsestabellen, eftersom det er fastslået, at de ikke havde forbindelse til sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten.
330
Under disse omstændigheder er det ikke længere nødvendigt at undersøge de beløb vedrørende udgifter til repræsentation, som Revisionsretten har anset for at være for høje, og som er omhandlet i de i præmis 329 ovenfor nævnte linjer, dvs. dem, der vedrører linje nr. 6, 24, 27, 89, 90, 116, 168, 190, 194, 218, 236, 257, 293, 294, 338, 350, 354, 357, 358, 367, 370, 373, 374 og 408 i inddrivelsestabellen, vedrørende de frokoster eller middage, som sagsøgeren gav politiske beslutningstagere, der også var medlemmer af det omhandlede politiske parti.
331
Under alle omstændigheder fremgår det af de linjer, der er nævnt i præmis 330 ovenfor, at udgifterne til måltider for to personer udgjorde beløb på 124 EUR (linje nr. 350), 293,50 EUR (linje nr. 6), 482 EUR (linje nr. 24), 292 EUR (linje nr. 89), 341 EUR (linje nr. 116), 225 EUR (linje nr. 194), 227 EUR (linje nr. 236), 296 EUR (linje nr. 338), 226 EUR (linje nr. 354), 315 EUR (linje nr. 357), 196 EUR (linje nr. 358), 338,20 EUR (linje nr. 367), 414 EUR (linje nr. 373 og 374) og 347 EUR (linje nr. 408), at måltiderne for tre personer udgjorde et beløb på 753 EUR (linje nr. 27), måltiderne for fire personer beløb på 513 EUR (linje nr. 190), 802 EUR (linje nr. 257) og 670 EUR (linje nr. 293 og 294), måltiderne for fem personer et beløb på 564 EUR (linje nr. 168) og måltiderne for seks personer beløb på 1159 EUR (linje nr. 90), 630 EUR (linje nr. 218) og 1330 EUR (linje nr. 370).
332
Det bemærkes, at disse beløb viser sig at være særligt høje for restaurationsudgifter, og at Revisionsretten således var berettiget til at anse dem for a priori at være klart for høje. Eftersom sagsøgeren ikke har afgivet nogen specifik forklaring med henblik på at godtgøre, at de nævnte beløb var rimelige og nødvendige, selv om det påhviler ham at godtgøre, at afholdelsen af udgifter til repræsentation over Unionens budget var berettiget (jf. præmis 193 ovenfor), skal den anfægtede afgørelse ikke annulleres, fordi disse udgifter heri blev anset for at være blevet afholdt uretmæssigt af Revisionsretten.
333
Henset til konstateringerne i OLAF’s undersøgelse vedrørende hyppigheden af sagsøgerens møder med politiske beslutningstagere, der var medlemmer af det omhandlede politiske parti (jf. præmis 223 ovenfor), vurderet i lyset af den sammenhæng, der er beskrevet i præmis 232 ovenfor, skal sagsøgerens argumentation inden for rammerne af det fjerde anbringende, der tager sigte på at bestride, at de udgifter til repræsentation, der er omhandlet i de i præmis 330 ovenfor nævnte linjer, var for høje, forkastes.
ii) Udgifterne til repræsentation med henblik på møder med andre personer end politiske beslutningstagere, der var medlemmer af det omhandlede politiske parti
334
Med hensyn til de øvrige godtgørelsesanmodninger angående udgifter til repræsentation, der vedrørte sagsøgerens møder med andre personer end politiske beslutningstagere, der var medlemmer af det omhandlede politiske parti, skal det indledningsvis bemærkes, som generaladvokat Hogan præciserede i sit forslag til afgørelse Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2020:1052), at Unionens »økonomiske samvittighed«, nødvendigvis indebærer det fulde ansvar i forhold til den måde, hvorpå medlemmerne af Revisionsretten anvender offentlige midler og dermed en vis grad af gennemsigtighed vedrørende måden, hvorpå de gør dette (generaladvokat Hogans forslag til afgørelse Revisionsretten mod Pinxten C-130/19, EU:C:2020:1052, punkt 76).
335
Dernæst fremgår det af bilag 1 til skrivelsen af 22. april 2004, at et af eksemplerne på udgifter, der kan anerkendes som repræsentationsudgifter, er »gaver, der ikke kan overstige 50 EUR for en invitation«. Denne regel giver et fingerpeg om det beløb, der kunne anses for rimeligt med hensyn til gaver, som sagsøgeren kunne give personer, som han havde inviteret til frokost eller middag.
336
Endelig påhviler det, som præciseret i præmis 193 og 332 ovenfor, sagsøgeren at godtgøre, at afholdelsen af de omhandlede udgifter til repræsentation over Unionens budget var berettiget, og at den anfægtede afgørelse er ulovlig, fordi disse udgifter i denne afgørelse blev anset for at være blevet betalt uretmæssigt af Revisionsretten.
337
Det er på baggrund af de betragtninger, der er anført i præmis 334-336 ovenfor, samt omfanget af Rettens prøvelse i den foreliggende sag, som præciseret i præmis 185-193 ovenfor, at det skal undersøges, om Revisionsretten, som sagsøgeren har gjort gældende, foretog urigtige skøn vedrørende anmodningerne om godtgørelse af udgifter til repræsentation i forbindelse med de af hans møder med andre personer end de politiske beslutningstagere, der var medlemmer af det omhandlede politiske parti, som er omhandlet i linje nr. 17, 28, 56, 98, 138, 196, 281, 284, 290, 314, 319, 320, 339 og 382 i inddrivelsestabellen.
338
Henset til indholdet af sagsøgerens argumenter i den foreliggende sag, der er anført i præmis 322 ovenfor, og Rettens bemærkninger i præmis 202-205 ovenfor, skal der inden for rammerne af undersøgelsen af de godtgørelsesanmodninger vedrørende udgifter til repræsentation, der er omhandlet i præmis 337 ovenfor, følges den i præmis 220 og 264 ovenfor anførte argumentation. Det skal derfor først undersøges, om Revisionsretten har fremført nye argumenter og præciseringer i forhold til dem, som den fremførte ved Domstolen vedrørende disse anmodninger, og dernæst i bekræftende fald vurderes, om den vurdering, som Domstolen anlagde i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), skal tiltrædes med hensyn til disse inden for rammerne af den foreliggende sag (jf. præmis 205 ovenfor).
– De udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 56, 138, 196, 284 og 382 i inddrivelsestabellen
339
De udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 138, 196 og 382 i inddrivelsestabellen, vedrører de middage, som havde til formål at gøre det muligt for flamske erhvervsdrivende at mødes med belgiske diplomater, der gjorde tjeneste i udlandet, de, der er omhandlet i linje nr. 56, vedrører en frokost med en diplomat fra Den Russiske Føderation, og de, der er omhandlet i linje nr. 284, er knyttet til en invitation fra Kongeriget Belgiens ambassadør i Frankrig til fem personer, deriblandt sagsøgeren og hans ægtefælle.
340
Sagsøgeren har i det væsentlige henvist til Domstolens vurdering i den sag, der gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782). I den pågældende sag fandt Domstolen, at de møder med diplomater, der er omhandlet i linje nr. 56, 138, 284 og 382 i inddrivelsestabellen, skulle anses for at være i overensstemmelse med forskrifterne, eftersom det var blevet fastslået, at Revisionsretten ikke havde godtgjort, at de tjenesterejser, i hvilken forbindelse disse udgifter blev afholdt, var behæftet med uregelmæssigheder (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 643). Det samme gælder for det i linje nr. 196 omhandlede møde, henset til Domstolens konklusion om, at Revisionsretten ikke i tilstrækkelig grad havde godtgjort, at det havde privat karakter (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 569 og 572-574).
341
I den foreliggende sag er Revisionsretten af den opfattelse, at de middage, der er omhandlet i linje nr. 138, 196 og 382 i inddrivelsestabellen, og de i linje nr. 56 og 284 omhandlede frokoster havde privat karakter. Ifølge Revisionsretten havde de i linje nr. 138, 196 og 382 omhandlede middage til formål at gøre det muligt for flamske erhvervsdrivende at mødes med belgiske diplomater, der gjorde tjeneste i udlandet, den i linje nr. 56 omhandlede frokost med en diplomat fra Den Russiske Føderation var knyttet til drøftelser med henblik på at lette proceduren angående adoption af et barn af russisk nationalitet for et par af belgisk nationalitet, der var sagsøgerens venner, og den i linje nr. 284 omhandlede frokost vedrørte en invitation fra Kongeriget Belgiens ambassadør i Frankrig til fem personer, deriblandt sagsøgeren og hans ægtefælle, til en weekend i ambassadørens bolig i Paris i anledning af en vinsmagning, i forbindelse med hvilken sagsøgeren betalte frokosten og arrangerede levering af en buket blomster på vegne af alle gæsterne. Desuden fremgår det af sagsakterne, at Revisionsretten anså beløbet vedrørende den i linje nr. 284 omhandlede frokost for at være for højt.
342
I denne forbindelse er det for så vidt angår den private karakter af de møder, der er omhandlet i linje nr. 138, 196 og 382 i inddrivelsestabellen, tilstrækkeligt at henvise til præmis 266-270 ovenfor, hvori det konkluderes, at Domstolens vurdering heraf i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), som anført i præmis 266 og 269 ovenfor, skal gentages inden for rammerne af den foreliggende sag. Eftersom det derfor ikke er åbenbart, at disse møder skal anses for at være behæftet med uregelmæssigheder i forhold til sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten (jf. præmis 263 ovenfor), må det konkluderes, at Revisionsretten anlagde et urigtigt skøn, da den anså de nævnte møder for at have privat karakter og krævede tilbagebetaling af de dertil knyttede udgifter til repræsentation.
343
Hvad angår de møder, der er omhandlet i linje nr. 56 og 284 i inddrivelsestabellen, har Retten derimod i præmis 281 ovenfor anset udgifterne til tjenesterejser i forbindelse med disse møder for at være behæftet med uregelmæssigheder. Udgifterne til repræsentation i forbindelse med disse tjenesterejser er følgelig ligeledes behæftet med uregelmæssigheder og må derfor ikke pålægges Revisionsretten.
344
Henset til det ovenstående skal den anfægtede afgørelse vedrørende de anmodninger om godtgørelse af udgifter til repræsentation, der vedrører linje nr. 138, 196 og 382 i inddrivelsestabellen, for det første annulleres hvad angår et beløb på 382 EUR, og for det andet skal det fjerde anbringende forkastes hvad angår de udgifter til repræsentation, der vedrører linje nr. 56 og 284 i inddrivelsestabellen.
– De udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 17, 28 og 290 i inddrivelsestabellen
345
De udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 17, 28 og 290 i inddrivelsestabellen, vedrører frokosterne med henholdsvis en højtstående administrativ embedsmand, en direktør for en sammenslutning, der repræsenterer arbejdsgivere i private virksomheders interesser over for Unionen, og en leder af et internationalt revisionsfirma.
346
Sagsøgeren har i det væsentlige henvist til Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782). I denne forbindelse fandt Domstolen, at Revisionsretten ikke havde godtgjort, at anmodningerne om godtgørelse af udgifter til repræsentation vedrørende de i præmis 345 ovenfor nævnte linjer vedrørte udgifter, som han ikke havde afholdt i sin egenskab af medlem af Revisionsretten (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 639). Hvad angår de i linje nr. 17 omhandlede udgifter bemærkede Domstolen, at en invitation, der var rettet til en højtstående administrativ embedsmand, der havde til opgave at varetage formandskabet for et udvalg inden for Service public fédéral – Finances (det føderale finansministerium, Belgien), i mangel af bevis for denne invitations private karakter skulle anses for at henhøre under denne kategori (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 640). Det samme gjorde sig gældende for de i linje nr. 28 og 290 omhandlede udgifter, for så vidt som de invitationer, der var rettet til henholdsvis en direktør for en repræsentativ sammenslutning på EU-plan og en leder af et internationalt revisionsfirma, kunne have sammenhæng med hvervet som medlem af Revisionsretten (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 642).
347
I den foreliggende sag har Revisionsretten anført, at udgifterne til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 17, 28 og 290 i inddrivelsestabellen, skal anses for at være afholdt i forbindelse med møder, der ikke vedrørte tjenestens interesser, og dermed var behæftet med uregelmæssigheder.
348
Hvad først angår udgifterne til repræsentation svarende til linje nr. 290 i inddrivelsestabellen er det tilstrækkeligt at henvise til præmis 297 og 300 ovenfor, hvori det blev konkluderet, at de dermed forbundne tjenesterejser ikke åbenbart var behæftet med uregelmæssigheder, hvorfor de tilknyttede udgifter til repræsentation kan vurderes på samme måde.
349
Angående de udgifter til repræsentation, der blev afholdt i forbindelse med det møde, der er omhandlet i linje nr. 17 i inddrivelsestabellen, har Revisionsretten dernæst til støtte for, at denne aktivitet ikke vedrørte sagsøgerens hverv, påberåbt sig den omstændighed, at den fandt sted inden for rammerne af en »tjenesterejse uden anmodning om godtgørelse«, hvilket ifølge Revisionsretten viser, at den efter sagsøgerens opfattelse pr. definition var begrundet i private forhold.
350
Med hensyn til en tjenesterejse »uden anmodning om godtgørelse« bemærkes det imidlertid, at Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), undersøgte Revisionsrettens argument om, at sagsøgeren i forbindelse med den høring, som OLAF foretog af ham, havde erkendt, at samtlige de tjenesterejser, der i anmodningerne om tjenesterejseordrer udtrykkeligt var anført som »tjenesterejser uden anmodning om godtgørelse«, ikke havde nogen sammenhæng med hans hverv. I denne forbindelse konstaterede Domstolen, at det fremgik af referatet af denne høring, at sagsøgeren alene havde forklaret, at han af hensyn til gennemsigtigheden gav en sådan beskrivelse af disse anmodninger i de tilfælde, hvor en tjenesterejse »havde et formål, der havde sammenhæng med [hans] hverv, men også et privat element«, eller når han var »i tvivl om hensigtsmæssigheden« af en tjenesterejse som følge af formålet med og vigtigheden af den omhandlede aktivitet. Domstolen konkluderede, at de tjenesterejser, som sagsøgeren udtrykkeligt havde anført som »tjenesterejser uden anmodning om godtgørelse«, skulle undersøges på samme måde som de øvrige tjenesterejser, der var genstand Revisionsrettens første klagepunkt (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 393-395). Henset til denne vurdering fra Domstolens side er Revisionsrettens eneste argument om, at udgifterne til repræsentation var knyttet til en »tjenesterejse uden anmodning om godtgørelse«, ikke tilstrækkeligt til, at mødet i forbindelse med de udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 17 i inddrivelsestabellen, i den foreliggende sag kan vurderes anderledes, end Domstolen gjorde, jf. præmis 346 ovenfor, hvorfor denne vurdering skal opretholdes inden for rammerne af den foreliggende sag, og det skal fastslås, at disse udgifter fortsat skal afholdes af Revisionsretten.
351
Hvad endvidere angår udgifterne til repræsentation i forbindelse med sagsøgerens møde med en direktør for en repræsentativ sammenslutning på EU-plan, der er omhandlet i linje nr. 28 i inddrivelsestabellen, har Revisionsretten henvist til det materiale i sagsakterne, der bl.a. indeholder et uddrag af OLAF’s rapport, hvoraf det fremgår, at dette møde var af privat karakter.
352
Det må konstateres, at dette uddrag af OLAF’s rapport indgik i sagsakterne ved Domstolen i den sag, som gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), eftersom de uregelmæssigheder, som Revisionsretten har foreholdt sagsøgeren, som anført i præmis 166 ovenfor, i den nævnte sag og i den foreliggende sag blev identificeret ved hjælp af en og samme tabel i bilag A.47 til de to stævninger. Revisionsretten har derfor ikke tilføjet noget nyt i forhold til de argumenter, som den fremførte ved Domstolen i denne sag. Under disse omstændigheder påhviler det Revisionsretten at afholde udgifterne til repræsentation i tilknytning til det møde, der er omhandlet i linje nr. 28 i inddrivelsestabellen, og som ikke åbenbart er behæftet med uregelmæssigheder.
353
På baggrund af det ovenstående skal det konkluderes, at Revisionsretten anlagde et urigtigt skøn, idet den fandt, at de møder, der er omhandlet i linje nr. 17, 28 og 290 i inddrivelsestabellen, ikke vedrørte tjenestens interesser, og krævede tilbagebetaling af de dertil knyttede udgifter til repræsentation. Den anfægtede afgørelse skal derfor annulleres for så vidt angår de anmodninger om godtgørelse af udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 17, 28 og 290 i inddrivelsestabellen, hvad angår et beløb på 608,80 EUR.
– De udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 314, 319 og 320 i inddrivelsestabellen
354
Hvad angår de udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 314, 319 og 320 i inddrivelsestabellen, og som vedrører forbindelser til politiske beslutningstagere, der ikke var medlemmer af det omhandlede politiske parti, skal der anlægges samme vurdering som den, der er anført i præmis 241-251 ovenfor.
355
I den foreliggende sag skal det, i overensstemmelse med Domstolens vurdering desangående i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782) (jf. præmis 243 og 250 ovenfor), ifølge hvilken de i linje nr. 314 omhandlede udgifter til repræsentation var forskriftsmæssige og de i linje nr. 319 og 320 omhandlede udgifter til repræsentation ikke åbenbart var behæftet med uregelmæssigheder, konkluderes, at Revisionsretten anlagde et urigtigt skøn, idet den fandt, at møderne i tilknytning til disse udgifter var behæftet med uregelmæssigheder og krævede tilbagebetaling heraf. Den anfægtede afgørelse skal følgelig annulleres for så vidt angår de anmodninger om godtgørelse af udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 314, 319 og 320 i inddrivelsestabellen, hvad angår et beløb på 209,40 EUR.
– De udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 339 i inddrivelsestabellen
356
De udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 339 i inddrivelsestabellen, vedrørte et møde med kabinetschefen for det belgiske kongehus.
357
Sagsøgeren har i det væsentlige henvist til Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), hvori Domstolen fandt, at det hverv, der blev varetaget af den person, der deltog i mødet, begrundede, at de godtgørelser af udgifter til repræsentation, som sagsøgeren havde anmodet om, var forskriftsmæssige (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 625).
358
I den foreliggende sag har Revisionsretten til støtte for den manglende forbindelse mellem det omhandlede møde og sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten henvist til den anden mødedeltagers status. Dette argument adskiller sig ikke fra det argument, som blev fremført ved Domstolen i sagen, der gav anledning til dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), hvorfor Domstolens vurdering vedrørende de udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 339 i inddrivelsestabellen, som anført i præmis 357 ovenfor, skal opretholdes inden for rammerne af den foreliggende sag.
359
Det må konkluderes, at godtgørelserne af de udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 339 i inddrivelsestabellen, var forskriftsmæssige, hvorfor Revisionsretten anlagde et urigtigt skøn, da den krævede dem tilbagebetalt.
360
Revisionsretten er imidlertid af den opfattelse, at udgiftsbeløbet vedrørende en middag for to personer på 158 EUR er for højt. I denne henseende skal det konstateres, at sagsøgeren ikke har fremsat bemærkninger med hensyn til, om det nævnte beløb var rimeligt, selv om det påhviler ham at tilbagevise Revisionsrettens klagepunkt (jf. præmis 336 ovenfor).
361
På denne baggrund, og henset til bemærkningerne i præmis 335 ovenfor, må det beløb til udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 339 i inddrivelsestabellen, anses for at være for højt og fastsættes til det beløb på 50 EUR pr. person, der kan begrundes som udgifter til repræsentation afholdt af et medlem af Revisionsretten, hvilket i den foreliggende sag svarer til 100 EUR.
362
Henset til det ovenstående skal den anfægtede afgørelse vedrørende de anmodninger om godtgørelse af udgifter til repræsentation, der vedrører linje nr. 339 i inddrivelsestabellen, annulleres, hvad angår udgifterne til repræsentation med et beløb på 100 EUR. Det fjerde anbringende skal forkastes for så vidt angår de øvrige udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 339 i inddrivelsestabellen.
– De udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 98 og 281 i inddrivelsestabellen
363
De udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 98 og 281 i inddrivelsestabellen, vedrører henholdsvis en middag med kabinetschefen for et medlem af Kommissionen og en middag med et medlem af Revisionsretten, et medlem af den belgiske regering og en »kabinetschef«.
364
Sagsøgeren har i det væsentlige henvist til Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782). I denne forbindelse fandt Domstolen med hensyn til de udgifter, der var afholdt i forbindelse med den middag med kabinetschefen for et medlem af Kommissionen, der er omhandlet i linje nr. 98 i inddrivelsestabellen, for det første, at henset til den stilling, som den pågældende person varetog, kunne disse udgifter principielt anses for at være afholdt af sagsøgeren i egenskab af medlem af Revisionsretten (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 644). Ifølge Domstolen var de oplysninger, som Revisionsretten havde fremlagt i denne forbindelse, ikke tilstrækkelige til at godtgøre argumentet om, at denne middag havde privat karakter (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 645). Domstolen bemærkede, at selv om Revisionsretten havde påberåbt sig en udveksling af e-mails, der fandt sted den 20. maj 2010, fremgik det imidlertid af denne udveksling, at de konkrete spørgsmål, der var nævnt heri, blev drøftet inden middagen, og at intet tydede på, at drøftelsen heraf udgjorde formålet med middagen (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 646). Endvidere fandt Domstolen, at Revisionsrettens argument om, at udgifterne til den pågældende middag indebar, at den inviterede person tilsidesatte sine forpligtelser i henhold til vedtægtens artikel 11, under alle omstændigheder ikke kunne godtgøre, at der var tale om en privat middag (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 647).
365
I den foreliggende sag har Revisionsretten for så vidt angår den politiske karakter af det møde, der er omhandlet i linje nr. 98 i inddrivelsestabellen, anført, at det er de politiske tilhørsforhold, der knytter sagsøgeren og den omhandlede kabinetschef sammen, som peger på, at tjenesterejsen var af privat karakter. I denne forbindelse har Revisionsretten henvist til en e-mailkorrespondance af 20. maj 2010, som findes i sagsakterne og vedrører planlægningen af denne middag, hvori den anden deltager anvendte formuleringen »med mine mest blå hilsner«, hvilket ifølge Revisionsretten er en hentydning til den farve, som i Flandern (Belgien) forbindes med det omhandlede politiske parti. Revisionsretten har ligeledes anført, at de dokumenter, som OLAF beslaglagde, under alle omstændigheder gjorde det muligt at fastslå, at det omhandlede møde ikke vedrørte spørgsmål, der havde tilknytning til sagsøgerens hverv.
366
Revisionsretten har tilføjet, at den person, som sagsøgeren mødtes med, var kabinetschefen for et belgisk medlem af Kommissionen, der var medlem af det omhandlede politiske parti. Henset til den pågældende persons anvendelse af formuleringen »med mine mest blå hilsner« i e-mailkorrespondancen af 20. maj 2010 fremgik det, at denne ligeledes var medlem af dette politiske parti.
367
Henset til den i præmis 232 ovenfor beskrevne sammenhæng med sagsøgerens forbindelser til politiske beslutningstagere, der var medlemmer af det omhandlede politiske parti, som må anses for ikke at have tilknytning til sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten (jf. præmis 239 ovenfor), er det argument fra Revisionsrettens side, der er nævnt i præmis 366 ovenfor, tilstrækkeligt til at rejse tvivl om det omhandlede mødes officielle karakter. I mangel af andre præciseringer desangående fra sagsøgeren, der dog bærer bevisbyrden, bør de udgifter til repræsentation, der har forbindelse med og er omhandlet i linje nr. 98 i inddrivelsestabellen, pålægges sagsøgeren.
368
Det fjerde anbringende skal følgelig forkastes for så vidt angår de udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 98 i inddrivelsestabellen.
369
Hvad for det andet angår en middag med et medlem af Revisionsretten, et medlem af den belgiske regering og en »kabinetschef«, der er omhandlet i linje nr. 281 i inddrivelsestabellen, i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), fandt Domstolen, at for så vidt som artikel 2 i afgørelse nr. 7-2004 kun krævede, at navnet på hovedgæsten skulle oplyses med henblik på at begrunde afholdelsen af udgifter til repræsentation, var den omstændighed, at der i forbindelse med en middag med et nationalt parlamentsmedlem eller under en frokost med et medlem af den belgiske regering, som er omhandlet i henholdsvis linje nr. 90 og 281, deltog en yderligere gæst, hvis stilling ikke i sig selv kunne begrunde en sådan udgift, ikke tilstrækkelig til at godtgøre, at hele anmodningen om godtgørelse af de omhandlede repræsentationsudgifter var behæftet med uregelmæssigheder (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 627).
370
I den foreliggende sag må det konstateres, at det fremgår, at Revisionsretten havde udpeget et medlem af den belgiske regering som hovedgæsten ved middagen. Det fremgår imidlertid af sagsakterne, at denne person var medlem af det omhandlede politiske parti, for hvem sagsøgeren udøvede en uanmeldt politisk aktivitet. Eftersom det blev konkluderet i præmis 239 ovenfor, at tjenesterejserne vedrørende møder med belgiske politiske beslutningstagere, der var medlemmer af det omhandlede politiske parti, i den sammenhæng, der er beskrevet i præmis 232 ovenfor, skal anses for ikke at have tilknytning til sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten, skal denne løsning overføres på anmodningen om godtgørelse af de udgifter til repræsentation, der blev afholdt i forbindelse med det i linje nr. 281 omhandlede møde.
371
Anmodningerne om godtgørelse af udgifter til repræsentation, der blev afholdt i forbindelse med de middage, som er omhandlet i linje nr. 98 og 281 i inddrivelsestabellen, skal derfor anses for at være knyttet til sagsøgerens uanmeldte politiske aktivitet, der var uforenelig med hans hverv som medlem af Revisionsretten. Dermed skal det fjerde anbringende forkastes i denne henseende.
372
Under disse omstændigheder er det ikke længere nødvendigt at undersøge Revisionsrettens argumentation om, at beløbene vedrørende de udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 98 og 281 i inddrivelsestabellen, var for høje.
373
Det bør under alle omstændigheder bemærkes, at der var tale om et beløb på 799 EUR for en middag for to personer, der er omhandlet i linje nr. 98 i inddrivelsestabellen, og på 685 EUR for en middag for tre personer, der er omhandlet i linje nr. 281 i inddrivelsestabellen. I denne henseende har sagsøgeren ikke fremsat bemærkninger med hensyn til, om det nævnte beløb var rimeligt, selv om det påhviler ham at fremlægge beviser desangående (jf. præmis 336 ovenfor).
374
På denne baggrund, og henset til konstateringerne i OLAF’s rapport vedrørende hyppigheden af sagsøgerens møder med politiske beslutningstagere, der var medlemmer af det omhandlede politiske parti, som er anført i præmis 223 ovenfor, der skal vurderes i lyset af den i præmis 232 ovenfor beskrevne sammenhæng, er det godtgjort, at de udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 98 og 281, var for høje, og det fjerde anbringende skal ligeledes forkastes i denne henseende.
– Konklusion om de udgifter til repræsentation, der vedrører møderne med andre personer
375
Henset til det ovenstående skal den anfægtede afgørelse annulleres for så vidt angår et beløb på i alt 1300,20 EUR, fordelt som følger:
–
anmodningerne om godtgørelse af udgifter til repræsentation vedrørende de møder, der er omhandlet i linje nr. 17, 28, 138, 196, 290, 314, 319, 320 og 382 i inddrivelsestabellen, som beløber sig til i alt 1200,20 EUR,
–
anmodningen om godtgørelse af udgifter til repræsentation vedrørende linje nr. 339 i inddrivelsestabellen, der beløber sig til 100 EUR.
376
Det fjerde anbringende skal forkastes for så vidt angår den resterende del af disse udgifter til repræsentation.
iii) Måltider på sagsøgerens oprindelsessted
377
Anmodningerne om godtgørelse af udgifter til repræsentation vedrørende måltider på sagsøgerens oprindelsessted er omhandlet i linje nr. 22, 55, 110, 160, 216, 243, 245 og 279 i inddrivelsestabellen. Med hensyn til disse anmodninger har sagsøgeren i det væsentlige henvist til Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), med henblik på at gøre gældende, at de udgifter, der blev afholdt i forbindelse med disse måltider, var knyttet til hans hverv som medlem af Revisionsretten, og at den anfægtede afgørelse er ulovlig, for så vidt som heri blev fastslået, at disse udgifter var betalt uretmæssigt. I denne forbindelse fandt Domstolen, at de nævnte anmodninger vedrørte udgifter, der var blevet afholdt i forbindelse med sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten. Ifølge Domstolen fremgik det, at i de otte tilfælde, der er omhandlet i de nævnte linjer, havde de fleste af de gæster, der var inviteret til en reception, som blev afholdt på sagsøgerens bopæl, en stilling, der kunne begrunde, at han med rette kunne have til hensigt i Revisionsrettens interesse at pleje arbejdsrelaterede forbindelser til disse personer. Domstolen præciserede således, at der blandt disse inviterede gæster var personer, der varetog stillinger inden for EU-institutionerne, nemlig medlemmer af Parlamentet, Kommissionen, Den Europæiske Unions Domstol og Revisionsretten, og i medlemsstaterne, såsom medlemmer af det belgiske parlament, den belgiske regering og det belgiske hof samt ambassadører eller højtstående tjenestemænd (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 682 og 683).
378
Under anvendelse af den argumentation, der er anført i præmis 220, 264 og 338 ovenfor, skal det derfor først undersøges, om Revisionsretten har fremført nye præciseringer og argumenter i forhold til dem, som den fremførte ved Domstolen, vedrørende de omhandlede anmodninger, og dernæst i bekræftende fald vurderes, om det, henset til disse elementer, er muligt at overføre Domstolens konklusioner vedrørende disse anmodninger i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782) (jf. præmis 205 ovenfor), på den foreliggende sag.
379
I den foreliggende sag er Revisionsretten af den opfattelse, at de udgifter til repræsentation vedrørende måltider på sagsøgerens oprindelsessted, der er omhandlet i linje nr. 22, 55, 110, 160, 216, 243, 245 og 279 i inddrivelsestabellen, åbenbart ikke vedrørte hans aktiviteter. I denne forbindelse har Revisionsretten hovedsageligt fremlagt en skrivelse fra sagsøgeren af 28. april 2015 til Kongeriget Belgiens premierminister, som indeholdt en invitation til en middag, hvori sagsøgeren forklarede, at han jævnligt inviterede »et vist antal venner til en uformel middag hos [sig]«, der omfattede »en eller to fremtrædende politikere og nogle venner, der beklæder høje stillinger i erhvervslivet«, med henblik på at »tilbringe en behagelig og afslappet aften i godt selskab«. Ifølge Revisionsretten gjorde ordlyden af denne skrivelse det muligt generelt at godtgøre, at de måltider, der blev arrangeret på sagsøgerens oprindelsessted, i virkeligheden havde til formål at samle hans venner under fortrolige former og således ikke på nogen måde havde sammenhæng med hans hverv som medlem af Revisionsretten.
380
Revisionsretten har i øvrigt anført, at måltiderne fandt sted på sagsøgerens oprindelsessted, og ikke på hans bopæl, hvor han officielt skulle være flyttet ind efter sin udnævnelse, eller på hans tjenestested, hvor der fandtes et mødested, der var beregnet til sådanne aktiviteter.
381
Efter at have henvist til, at Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), ikke anså denne skrivelse for at være tilstrækkelig til at godtgøre, at alle de måltider, som sagsøgeren afholdt i boligen på sit oprindelsessted, havde privat karakter (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 676-681), har Revisionsretten endvidere tilføjet, at skrivelsen af 28. april 2015 både viser, med hvilket formål og hvordan sagsøgeren arrangerede receptioner, der åbenbart ikke vedrørte hans aktiviteter. Under alle omstændigheder påhviler det ifølge Revisionsretten ikke Unionens skatteydere at finansiere begivenheder af privat karakter for inviterede gæster, som minder om adfærd forbundet med hemmelige aftaler og interessekonflikter mellem venner, der varetager højtstående offentlige og private hverv.
382
De af Revisionsrettens argumenter, der er nævnt i præmis 381 ovenfor, har ikke tilføjet noget i forhold til dem, der lå til grund for Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), vedrørende sagsøgerens skrivelse af 28. april 2015 og den stilling de personer, der var inviteret til de omhandlede måltider, varetog, som anført i præmis 377 ovenfor. Disse argumenter er derfor ikke tilstrækkelige til, at de af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i de i præmis 377 ovenfor nævnte linjer, i den foreliggende sag kan vurderes anderledes, end Domstolen gjorde i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782).
383
Ligeledes bemærkes, således som det blev præciseret i præmis 152 ovenfor, at hvad angår de af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i linje nr. 22, 55, 110, 160, 216, 243 og 245 i inddrivelsestabellen, præciserede OLAF i sin rapport bl.a. sagsøgerens tilknytning til gæsterne ved disse receptioner. Ifølge OLAF var der blandt gæsterne altid en eller to belgiske politiske beslutningstagere samt nogle gode venner, der beklædte høje stillinger i den private sektor, og begivenheden blev arrangeret med henblik på at tilbringe »en behagelig og afslappet aften i selskab med udvalgte flamske personer«. OLAF fandt, at gæsterne alle var nære venner, og at de kunne sikre sig absolut diskretion og fortrolighed med hensyn til samtalerne. Det blev også præciseret i OLAF’s rapport, at 46 personer havde deltaget i disse private middage, og at deres tilknytning til sagsøgeren, bortset fra at være hans venner, generelt beroede på, at de havde tilhørsforhold til kredse inden for belgisk politik, jagt, den private sektor og EU-institutionerne.
384
Hvad nærmere bestemt angår belgiske politiske beslutningstageres deltagelse i de måltider, der blev afholdt på sagsøgerens oprindelsessted, svarende til linje nr. 22, 55, 110, 160, 216, 243, 245 og 279 i inddrivelsestabellen, bekræfter de sagsakter, som Retten er i besiddelse af, OLAF’s konstatering om, at der blandt gæsterne ved disse måltider var en eller to belgiske politiske beslutningstagere. I inddrivelsestabellen er det nemlig præciseret, at der i de måltider, der er omhandlet i linje nr. 22, 55, 216, 245 og 279, deltog et medlem af det omhandlede politiske parti, og at der i det i linje nr. 160 omhandlede måltid deltog to medlemmer af dette politiske parti. Denne tabel indeholder ingen præciseringer med hensyn til, om sådanne medlemmer var til stede ved de i linje nr. 110 og 243 omhandlede måltider.
385
Den omstændighed, at medlemmer af det omhandlede politiske parti deltog i sådanne måltider, forekom ganske vist problematisk, henset til konstateringerne i OLAF’s undersøgelse vedrørende hyppigheden af sagsøgerens møder med disse politiske beslutningstagere, som anført i præmis 223 ovenfor, sammenholdt med den sammenhæng, der er beskrevet i præmis 232 ovenfor. Af denne grund kunne sådanne måltider anses for, i det mindste delvist, at forfølge sagsøgerens egne politiske mål, hvilket ikke var foreneligt med hans hverv som medlem af Revisionsretten.
386
Det må dog fastslås, således som det fremgår af præmis 383 og 384 ovenfor, at listen over personer, der var inviteret til de omhandlede måltider, ikke var begrænset til medlemmer af det omhandlede politiske parti eller, som Domstolen konstaterede i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 678), til »flamske personligheder« og ofte omfattede en eller flere personer, der varetog stillinger inden for EU-institutionerne.
387
Revisionsretten har ikke præciseret, hvilke specifikke gæster ved de måltider, der blev afholdt på sagsøgerens oprindelsessted, som er omhandlet i linje nr. 22, 55, 110, 160, 216, 243, 245 og 279 i inddrivelsestabellen, der ikke havde arbejdsmæssige forbindelser til sagsøgeren. Inden for rammerne af den foreliggende sag skal Retten derfor opretholde den vurdering, som Domstolen anlagde i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), og som er anført i præmis 377 ovenfor, nemlig at anmodningerne om godtgørelse af udgifter til repræsentation i forbindelse med disse måltider vedrørte udgifter, som blev afholdt i forbindelse med sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten.
388
Retten bemærker til gengæld, at hvad angår alle de anmodninger om godtgørelse af udgifter til repræsentation vedrørende måltider på sagsøgerens oprindelsessted, der er nævnt i præmis 377 ovenfor, har Revisionsretten ligeledes anført beløbene for disse udgifter og i det væsentlige gjort gældende, at de var for høje.
389
I denne forbindelse kan det konstateres, at udgifterne vedrørende de nævnte måltider beløb sig til 2520,68 EUR for 18 personer (linje nr. 22), 1976 EUR for 12 personer (linje nr. 55), 2271,36 EUR for 11 personer (linje nr. 110), 3018,90 EUR for 16 personer (linje nr. 160), 2340 EUR for 10 personer (linje nr. 216), 1897,28 EUR for 9 personer (linje nr. 243), 2069,76 EUR for 10 personer (linje nr. 245) og 1104 EUR for 6 personer (linje nr. 279). Eftersom disse udgifter ligger på mellem 140 og 234 EUR pr. person, må de anses for åbenbart at overstige, hvad der var nødvendigt med henblik på receptioner på sagsøgerens private bopæl, herunder eventuelle blomsterarrangementer, i overensstemmelse med skrivelsen af 22. april 2004 (jf. præmis 16 ovenfor). Det skal desuden tages i betragtning, at de omhandlede udgifter blev afholdt uden for sagsøgerens tjenestested.
390
Retten kan konstatere, at sagsøgeren ikke har fremsat bemærkninger med hensyn til, om de nævnte beløb var rimelige, selv om det, som præciseret i præmis 336 ovenfor, påhviler ham at tilbagevise Revisionsrettens kritikpunkter og godtgøre, at afholdelsen af udgifterne til repræsentation over Unionens budget var berettiget, og at den anfægtede afgørelse er ulovlig, fordi Revisionsretten anså disse udgifter for at være blevet betalt uretmæssigt.
391
Under disse omstændigheder, og henset til Rettens betragtninger i præmis 335 ovenfor, der finder tilsvarende anvendelse på de måltider, der blev afholdt på sagsøgerens oprindelsessted, bør det fastslås, at det efter omstændighederne i sagen var rimeligt at anse et beløb på 50 EUR pr. person for ikke at overstige det, som var nødvendigt for de måltider, der blev afholdt på sagsøgerens oprindelsessted, og som er omhandlet i linje nr. 22, 55, 110, 160, 216, 243, 245 og 279 i inddrivelsestabellen.
392
Det fremgår desuden af bilag 1 til skrivelsen af 22. april 2004 om forslag vedrørende Revisionsrettens medlemmers udgifter til repræsentation og receptioner, at udgifterne hertil, som afholdes på et sådant medlems private bopæl, bl.a. kunne omfatte blomsterarrangementer, der ikke måtte overstige, hvad der var nødvendigt med henblik på afholdelsen af en reception (jf. præmis 17 ovenfor). Retten kan imidlertid fastslå, at fakturaerne i sagsakterne vedrørende hvert af de måltider, der blev afholdt på sagsøgerens oprindelsessted, og som er omhandlet i linje nr. 22, 55, 110, 160, 216, 243, 245 og 279 i inddrivelsestabellen, ikke indeholdt nogen præcisering med hensyn til blomsterarrangementerne i forbindelse med disse måltider. Fakturaerne vedrørende de måltider, der er omhandlet i linje nr. 22, 55, 110, 160, 216, 243 og 245, vedrørte nemlig i det væsentlige kun prisen pr. person for den menu, der blev serveret under måltidet. Det er kun fakturaen vedrørende måltidet, der er omhandlet i linje nr. 279, der blandt andre tjenesteydelser, som blev leveret af en caterer, nævnte en »borddekoration«, dog uden nogen angivelse af, at der var tale om blomsterarrangementer, og uden nogen henvisning til prisen på sådanne eventuelle arrangementer. Eftersom Revisionsretten i henhold til artikel 6 i afgørelse nr. 7-2004 godtgjorde udgifter til receptioner i eget hjem med op til det beløb, der fremgår af den indgivne dokumentation (jf. præmis 15 ovenfor), er den blotte angivelse af en tjenesteydelse betegnet »borddekoration« ikke tilstrækkelig til at godtgøre udgifter vedrørende blomsterarrangementer.
393
Den anfægtede afgørelse skal derfor annulleres, for så vidt som der heri kræves tilbagebetaling af beløb på 900 EUR vedrørende linje nr. 22, 600 EUR vedrørende linje nr. 55, 550 EUR vedrørende linje nr. 110, 800 EUR vedrørende linje nr. 160, 500 EUR vedrørende linje nr. 216, 450 EUR vedrørende linje nr. 243, 500 EUR vedrørende linje nr. 245 og 300 EUR vedrørende linje nr. 279, hvilket udgør et samlet beløb på 4600 EUR, og i øvrigt skal det fjerde anbringende forkastes med hensyn til disse udgifter.
4) Udgifterne vedrørende anvendelsen af tjenestekøretøjet og brugen af chauffører
394
Blandt de af sagsøgerens anmodninger, der er omhandlet i de i præmis 184 ovenfor nævnte linjer i inddrivelsestabellen, vedrørte de anmodninger om godtgørelse af udgifter til anvendelse af tjenestekøretøjet og brug af chauffører, som Revisionsretten har anset for at være afholdt uretmæssigt af sagsøgeren, linje nr. 3, 31, 38, 57, 66, 103, 138, 142, 143, 161, 196, 199, 203, 211, 215, 237, 238, 277, 281, 293, 294, 296 (til dels), 310 (til dels), 313, 317, 319, 320, 330, 335, 336, 339, 347, 352, 354, 355, 373, 374, 379, 381, 382, 391, 402 og 403 i inddrivelsestabellen.
395
Sagsøgeren er i det væsentlige af den opfattelse, at de anmodninger om godtgørelse af chaufførudgifter, der er omhandlet i de i præmis 394 ovenfor nævnte linjer, vedrørte hans hverv som medlem af Revisionsretten. Han har i denne forbindelse i det væsentlige henvist til Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), idet han har anført, at den ikke kan anfægtes af Revisionsretten inden for rammerne af den foreliggende sag.
396
Indledningsvis bemærkes, som præciseret i præmis 179 ovenfor, at i den foreliggende sag skal den angivelige tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning for så vidt angår de midler, som Revisionsretten anvendte i forbindelse med udgifterne til anvendelse af tjenestekøretøjet og brug af chauffører, ikke undersøges. Med hensyn til de nævnte udgifter skal det, henset til omfanget af Rettens prøvelse i den foreliggende sag, som anført i præmis 185-193 ovenfor, alene undersøges, om Revisionsretten foretog urigtige skøn ved at inddrive disse.
i) Chaufførudgifterne i tilknytning til tjenesterejser eller til sagsøgerens udgifter til repræsentation vedrørende møder med medlemmer af det omhandlede politiske parti
397
Hvad angår linje nr. 203, 211, 215, 238, 293, 294, 296 (til dels), 313, 330, 336, 339 (til dels), 352, 355, 381, 382 (til dels) og 402 i inddrivelsestabellen, er det fastslået i præmis 239 og 261 ovenfor, at de af sagsøgerens tjenesterejser, som de nævnte linjer omhandler, ikke vedrørte udøvelsen af hans hverv som medlem af Revisionsretten. Det må derfor fastslås, at dette følgelig også gælder for de i de samme linjer omhandlede chaufførudgifter.
398
Det samme gør sig gældende med hensyn til de anmodninger om godtgørelse af chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 281, 293, 294 og 354 i inddrivelsestabellen, vedrørende de anmodninger om godtgørelse af de udgifter til repræsentation, der blev afholdt i forbindelse med i de samme linjer omhandlede middage med medlemmer af det omhandlede politiske parti, som er anset for at være uforenelige med hans hverv som medlem af Revisionsretten (jf. præmis 329 og 371 ovenfor).
399
Den samme konklusion gælder for så vidt angår de anmodninger om godtgørelse af chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 3, 31 og 66 i inddrivelsestabellen, eftersom disse anmodninger havde til formål at møde medlemmer af det omhandlede politiske parti.
400
Det fjerde anbringende skal følgelig forkastes for så vidt angår de chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 3, 31, 66, 203, 211, 215, 238, 281, 293, 294, 296 (til dels), 313, 330, 336, 339 (til dels), 352, 354, 355, 381, 382 (til dels) og 402 i inddrivelsestabellen.
ii) De øvrige chaufførudgifter
– De chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 57, 103, 143, 157, 161, 199, 237, 277, 310, 335, 347, 354 og 391 i inddrivelsestabellen
401
Blandt de anmodninger om godtgørelse af chaufførudgifter, der er nævnt i præmis 394 ovenfor, har de, der er omhandlet i linje nr. 3, 31, 57, 66, 103, 143, 157, 161, 199, 237, 277, 310 (til dels), 335, 347, 354 og 391 i inddrivelsestabellen, forbindelse til sagsøgerens anmodninger om godtgørelse af udgifter til tjenesterejser, dagpenge eller udgifter til repræsentation. Sidstnævnte anmodninger blev undersøgt af Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 365-374), med henblik på at fastslå, om de vedrørte sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten.
402
I denne forbindelse bemærkes, at Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), efter at have vurderet hver enkelt af de anmodninger om godtgørelse af udgifter til tjenesterejser eller dagpenge, der er omhandlet i linje nr. 31, 57, 66, 103, 143, 157, 161, 199, 237, 277, 310 (til dels), 335, 347 og 391 i inddrivelsestabellen, med henblik på de uregelmæssigheder, som Revisionsretten gjorde gældende i den pågældende sag, i det væsentlige fandt, at de vedrørte udgifter, der var blevet afholdt i forbindelse med sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 494, 497, 500, 501, 504, 505, 515, 558, 559, 561-565, 576 og 735).
403
Sagsøgeren har i den foreliggende sag støttet sig på denne vurdering fra Domstolen med henblik på at godtgøre, at afholdelsen af udgifter i henhold til de godtgørelsesanmodninger, der er omhandlet i de i præmis 401 ovenfor nævnte linjer, havde forbindelse til hans hverv, og at den anfægtede afgørelse er ulovlig, fordi disse udgifter i denne afgørelse blev anset for at være blevet betalt uretmæssigt.
404
Henset til sagsøgerens argumenter og bemærkningerne i præmis 202-205 ovenfor skal der inden for rammerne af undersøgelsen af de godtgørelsesanmodninger vedrørende chaufførudgifter, der er omhandlet i præmis 401 ovenfor, følges den samme argumentation som den, der er anført i præmis 220, 264, 338 og 378 ovenfor. Det skal derfor først undersøges, om Revisionsretten har fremført nye argumenter og præciseringer i forhold til dem, som den fremførte ved Domstolen vedrørende disse anmodninger, og dernæst i bekræftende fald vurderes, om der, henset til disse elementer, skal drages de samme konklusioner med hensyn til disse anmodninger, som Domstolen gjorde (jf. præmis 205 ovenfor).
405
Hvad angår de anmodninger om godtgørelse af udgifter til tjenesterejser eller dagpenge, der er omhandlet i linje nr. 57, 103, 143, 157, 161, 199, 237, 277, 310 (til dels), 335, 347 og 391 i inddrivelsestabellen, er det i den foreliggende sag blevet konkluderet, at Domstolens vurdering desangående skal tiltrædes, henset til undersøgelsen i præmis 282-297, 301-305 og 308-313 ovenfor. Eftersom Revisionsretten med hensyn til de anmodninger om godtgørelse af chaufførudgifter, som de nævnte linjer vedrører, ikke har tilføjet noget nyt i forhold til dens argumenter ved Domstolen, skal det, som Domstolen gjorde, fastslås, at de i de pågældende linjer omhandlede chaufførudgifter skal anses for at være afholdt i forbindelse med sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten.
406
På denne baggrund skal det konkluderes, at Revisionsretten anlagde et urigtigt skøn, idet den fandt, at de chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 57, 103, 143, 157, 161, 199, 237, 277, 310 (til dels), 335, 347 og 391 i inddrivelsestabellen, ikke vedrørte sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten, og krævede dem tilbagebetalt. Den anfægtede afgørelse skal derfor annulleres for så vidt angår de i de nævnte linjer omhandlede chaufførudgifter, med et beløb på 3224,72 EUR. Hvad angår de i linje nr. 310 omhandlede udgifter skal en tredjedel af disse udgifter (153,65 EUR) medregnes i denne forbindelse.
– De chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 138, 196, 319, 320, 339 (til dels) og 382 (til dels) i inddrivelsestabellen
407
Hvad angår de anmodninger om godtgørelse af chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 138, 196, 319, 320, 339 (til dels) og 382 (til dels) i inddrivelsestabellen, må det konstateres, at Domstolen ikke tog stilling til disse i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782).
408
Disse anmodninger er forbundet med sagsøgerens anmodninger om godtgørelse af udgifter til repræsentation, hvorom det blev fastslået, at de dertil knyttede aktiviteter ikke var uden forbindelse til hans hverv som medlem af Revisionsretten (jf. præmis 342, 355 og 359 ovenfor).
409
Ud fra samme argumentation som den i præmis 404 ovenfor anførte skal det konstateres, at Revisionsretten med hensyn til anmodningerne om godtgørelse af chaufførudgifter i tilknytning til de omhandlede linjer i den foreliggende sag ikke har tilføjet noget nyt i forhold til de argumenter, som Revisionsretten fremførte ved Domstolen. Det må følgelig fastslås, at de chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 138, 196, 319, 320, 339 (til dels) og 382 (til dels) i inddrivelsestabellen, blev afholdt i forbindelse med sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten.
410
På denne baggrund skal det konkluderes, at Revisionsretten anlagde et urigtigt skøn, idet den fandt, at de chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 138, 196, 319, 320, 339 (til dels) og 382 (til dels) i inddrivelsestabellen, ikke vedrørte dette hverv og krævede dem tilbagebetalt. Den anfægtede afgørelse skal derfor annulleres for så vidt angår de chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 138, 196, 319, 320, 339 (til dels) og 382 (til dels) i inddrivelsestabellen, hvad angår et beløb på 1158,83 EUR. I denne forbindelse skal der for så vidt angår de chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 339 og 382 i inddrivelsestabellen, medregnes en fjerdedel af disse udgifter hvad angår linje nr. 339 (74,13 EUR) og en tredjedel af de omhandlede udgifter vedrørende linje nr. 382 (165,70 EUR).
– De chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 379 og 403 i inddrivelsestabellen
411
De to anmodninger om godtgørelse af chaufførudgifter, der er nævnt i præmis 394 ovenfor og omhandlet i linje nr. 379 og 403 i inddrivelsestabellen, blev ikke udtrykkeligt undersøgt af Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782).
412
I denne forbindelse påhviler det, henset til bevisbyrden som anført i præmis 193 ovenfor, sagsøgeren at godtgøre, at afholdelsen af de omhandlede chaufførudgifter i tilknytning til linje nr. 379 og 403 i inddrivelsestabellen over Unionens budget var berettiget, og at den anfægtede afgørelse er ulovlig, fordi disse udgifter i denne afgørelse blev anset for at være blevet betalt uretmæssigt.
413
Det skal bemærkes, at for så vidt angår de i linje nr. 379 omhandlede chaufførudgifter var de ikke knyttet til en tjenesterejse for sagsøgeren. Det fremgår af chaufførens tjenesterejseordre, at formålet med denne var at køre sagsøgeren fra Luxembourg til Bruxelles og dernæst til hans oprindelsessted, hvorved chaufføren overnattede på hotel og rejste tilbage til Luxembourg med tog.
414
Hvad angår de chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 403, var de til gengæld knyttet til en tjenesterejse for sagsøgeren uden anmodning om godtgørelse. Det fremgår af tjenesterejseordren, at den vedrørte »advokat […]« og ruten Luxembourg-Dijon-Luxembourg. Ifølge Revisionsretten var det reelle indhold af den i denne linje omhandlede aktivitet at købe en vingård.
415
Sagsøgeren har blot anført, at eftersom Domstolen ikke kvalificerede disse udgifter som behæftet med uregelmæssigheder, kan de ikke anses for at være det i den foreliggende sag.
416
Det må dog fastslås, at Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), anså de chaufførtjenesterejser, der havde til formål at befordre sagsøgeren af grunde, som var ukendte, eller som klart kunne adskilles fra hans hverv, for at være behæftet med uregelmæssigheder (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 711-716).
417
Eftersom sagsøgeren ikke har fremlagt elementer, der kan godtgøre, at de chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 379 og 403 i inddrivelsestabellen, vedrørte befordring, der var forbundet med udøvelsen af hans hverv, og anfægte Revisionsrettens argumenter om, at disse udgifter var af privat karakter, må det fastslås, at Revisionsretten med rette kvalificerede disse som fordringer og krævede dem tilbagebetalt.
418
Det fjerde anbringende skal følgelig forkastes for så vidt angår anfægtelsen af, at inddrivelsen vedrørende de chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 379 og 403 i inddrivelsestabellen, var lovlig.
– De chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 38 i inddrivelsestabellen
419
I den anfægtede afgørelse anså Revisionsretten den chaufførtjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 38 i inddrivelsestabellen, i forbindelse med hvilken en chauffør rejste fra Luxembourg til det sted, hvor sagsøgeren var på ferie i Schweiz, for at køre ham tilbage til hans oprindelsessted, for at være i strid med forskrifterne.
420
Sagsøgeren har i det væsentlige støttet sig på Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), hvori den bemærkede, at selv om begrundelsen for den chaufførtjenesterejse, der er nævnt i linje nr. 38 i inddrivelsestabellen, nemlig at afhente sagsøgeren på det sted, hvor han holdt ferie, kunne godtgøre, at denne tjenesterejse var behæftet med uregelmæssigheder, havde han nægtet at have godkendt en sådan tjenesterejse, og Revisionsretten havde ikke godtgjort, at denne tjenesterejse rent faktisk havde fundet sted, idet de sagsakter, som Domstolen rådede over, ikke indeholdt nogen tjenesterejseordre, der var underskrevet af ham (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 717).
421
Domstolen fastslog ligeledes, at inden for rammerne af den fremgangsmåde, der blev fulgt af Revisionsretten indtil den 5. oktober 2016, påhvilede det et medlem af denne at underskrive tjenesterejseordrer for de chauffører, hvis tjenester dette medlem gjorde brug af (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 698).
422
I den foreliggende sag har Revisionsretten anført, at der ikke forelå nogen tjenesteordre vedrørende sagsøgeren, hvilket i sig selv var tilstrækkeligt til at fastslå, at chaufførtjenesterejsen var behæftet med uregelmæssigheder. Revisionsretten har ligeledes hævdet, at sagsøgeren som chaufførens anvisningsberettigede anmodede om og bekræftede den omhandlede tjenesterejse i det elektroniske system MISPROD, som Revisionsretten på daværende tidspunkt anvendte til at dokumentere, at tjenesterejsen faktisk havde fundet sted.
423
Sagsakterne indeholder ganske vist ingen chaufførtjenesterejse vedrørende den aktivitet, der er omhandlet i linje nr. 38 i inddrivelsestabellen, som er underskrevet af sagsøgeren personligt, således som de dagældende regler foreskrev. Selv om denne administrative opgave ikke blev udført, forholder sig ikke desto mindre således, at det er ubestridt, at udgifterne til denne aktivitet blev afholdt af en chauffør i perioden fra den 7. til den 9. marts 2009 med et beløb på 716,82 EUR. Domstolen har desuden føjet uddrag fra det elektroniske system MISPROD til sagsakterne, hvoraf det fremgår, at sagsøgeren var den anvisningsberettigede med hensyn til tjenesterejsen, hvor hans chauffør hentede ham i en by i Schweiz. Disse uddrag bekræfter ligeledes det af Revisionsretten anførte med hensyn til chaufførens aktiviteter i tilknytning til den i denne linje omhandlede godtgørelsesanmodning, hvorefter chaufføren overnattede på et hotel i Schweiz fra den 7. til den 8. marts 2009, kørte sagsøgeren tilbage til dennes oprindelsessted den 8. marts 2009, hvor chaufføren overnattede på et hotel fra den 8. til den 9. marts 2009 og derefter vendte tilbage til Luxembourg den 9. marts 2009.
424
Sagsøgeren har ikke fremsat bemærkninger til disse argumenter fra Revisionsretten side, selv om det i den foreliggende sag påhviler ham at godtgøre (jf. præmis 193 ovenfor), at afholdelsen af de omhandlede chaufførudgifter over Unionens budget var berettiget, og at den anfægtede afgørelse er ulovlig, fordi disse udgifter i denne afgørelse blev anset for at være blevet betalt uretmæssigt.
425
På denne baggrund skal det fastslås, at de chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 38 i inddrivelsestabellen, var behæftet med uregelmæssigheder, og det fjerde anbringende skal forkastes hvad angår denne linje.
– De chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 106, 147, 151, 153, 167 og 214 i inddrivelsestabellen
426
De chaufførtjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 106, 147, 151, 153, 167 og 214 i inddrivelsestabellen, havde til formål at befordre sagsøgeren i forbindelse med tjenesterejser, som han foretog for at gennemføre lægebesøg.
427
Sagsøgeren har i denne forbindelse i det væsentlige henvist til Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782).
428
Revisionsretten har gjort gældende, at de chaufførtjenesterejser, der er omhandlet i de i præmis 426 ovenfor nævnte linjer, var behæftet med uregelmæssigheder, eftersom sagsøgerens dertilhørende tjenesterejser var »tjenesterejser uden anmodning om godtgørelse« eller var »lukket uden udgifter«. Eftersom disse tjenesterejser ikke udgjorde en tjenesterejse i henhold til Revisionsrettens interne regler, har Revisionsretten anført, at de ikke kunne berettige til brug af en chauffør.
429
Det skal erindres, at Domstolen vedrørende de nævnte chaufførtjenesterejser bemærkede følgende i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 365-374):
»777 De omhandlede tjenesterejser, som [sagsøgeren] foretog, kan ikke anses for at være forbundet med udøvelsen af hans hverv som medlem af Revisionsretten, eftersom det hverken er gjort gældende eller a fortiori godtgjort, at disse møder vedrørte obligatoriske lægebesøg i denne egenskab.
778 Det bemærkes imidlertid, at [sagsøgeren] i forbindelse med disse tjenesterejser ikke har anmodet om godtgørelse af udgifter til tjenesterejser eller udbetaling af dagpenge. De eneste udgifter, som Revisionsretten har afholdt i forbindelse med de nævnte tjenesterejser, vedrørte således brugen af tjenestekøretøjet og brugen af en chauffør.
779 Bemærkningerne til afgørelse nr. 33-2004 og bemærkningerne til afgørelse nr. 19-2009 er imidlertid meget uklare for så vidt angår muligheden for at anse en rejse, der har til formål [...] at gennemføre et lægebesøg, for »anden befordring, der er forbundet med udøvelse af hvervet« som omhandlet i hver af disse afgørelsers artikel 4.
780 I opregningen af de tilfælde af »force majeure«, der kan anses for at udgøre en sådan rejse, var nemlig nævnt »lægeundersøgelser«.
781 Det følger ganske vist af Domstolens faste praksis inden for flere EU-retlige områder, at begrebet force majeure betegner de usædvanlige og uforudsigelige omstændigheder, som den, der påberåber sig dem, ikke har nogen indflydelse på, og hvis konsekvenser den pågældende ikke har mulighed for at undgå, heller ikke selv om han udviser den størst mulige påpasselighed (dom af 25.1.2017, Vilkas, C-640/15, EU:C:2017:39, præmis 53 og den deri nævnte retspraksis).
782 Selv om anvendelsen af begrebet »force majeure« således normalt indebærer et element af uforudsigelighed, indeholdt ordlyden af såvel bemærkningerne til afgørelse nr. 33-2004 som bemærkningerne til afgørelse nr. 19-2009 i denne henseende en mangel på sammenhæng, eftersom begrebet »lægeundersøgelser« udelukker enhver form for uopsættelighed eller uforudsigelighed.
783 Det bemærkes endvidere, at selv om anvendelsen af en chauffør i forbindelse med en »anden befordring, der er forbundet med udøvelse af hvervet«, pr. definition ikke kræver, at det pågældende medlem af Revisionsretten er på tjenesterejse, må det fastslås, at [sagsøgeren] ved på gennemsigtig vis at anmode om tilladelse fra denne institution til inden for rammerne af en tjenesterejse at gennemføre et lægebesøg, gav institutionen mulighed for at foretage en forudgående kontrol og at modsætte sig den af ham påtænkte brug af Revisionsrettens ressourcer, såfremt den måtte anse dette for nødvendigt.
784 På baggrund af disse to forhold er det ikke åbenbart, at de tjenesterejser, som [sagsøgeren] og den chauffør, der var tilknyttet hans kabinet, [foretog], og som [navnlig er omhandlet i linje nr. 106, 151, 153, 167 og 214 i inddrivelsestabellen], er behæftet med uregelmæssigheder, som det er muligt at foreholde [sagsøgeren] inden for rammerne af den foreliggende sag.«
430
Disse betragtninger og konklusioner fra Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), angående de samme tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 106, 151, 153, 167 og 214 i inddrivelsestabellen, skal anvendes på den foreliggende sag.
431
Domstolens ræsonnement i denne forbindelse kan desuden også anvendes på den i linje nr. 47 omhandlede chaufførtjenesterejse, der omfattede udgifterne til transport af chaufføren vedrørende to af sagsøgerens lægebesøg. Henset til den omstændighed, at disse besøg, hvoraf sagsøgeren havde indhentet Revisionsrettens godkendelse, fandt sted under en rejse med et tjenestekøretøj til et møde i Europa-Parlamentets Budgetkontroludvalg og en forenings frokostkonference (jf. ligeledes præmis 132 ovenfor), kan hans anmodning om brug af en chauffør med henblik på at vende tilbage til Luxembourg i denne forbindelse ikke anses for at være behæftet med uregelmæssigheder, selv om den forudsatte, at den pågældende chauffør tog et tog fra Luxembourg til Bruxelles.
432
På baggrund af det ovenstående skal det fastslås, at Revisionsretten anlagde et urigtigt skøn, idet den kvalificerede de chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 106, 147, 151, 153, 167 og 214 i inddrivelsestabellen, som fordringer og krævede dem tilbagebetalt. Den anfægtede afgørelse skal derfor annulleres for så vidt angår de i disse linjer omhandlede chaufførudgifter med hensyn til et beløb på 1689,25 EUR.
– De chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 142 i inddrivelsestabellen
433
Den chaufførtjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 142 i inddrivelsestabellen, vedrørte de udgifter, der blev afholdt med henblik på at køre sagsøgerens tjenestekøretøj til det sted i Schweiz, hvor han holdt ferie. I den anfægtede afgørelse tog Revisionsretten hensyn til sagsøgerens tilbagebetaling af beløb, der var blevet udbetalt i anledning af chaufførens transport. Revisionsretten er imidlertid af den opfattelse, at den del af chaufførens løn, der blev anvendt uretmæssigt, ikke er blevet inddrevet.
434
Sagsøgeren har bestridt, at chaufførens løn i forbindelse med den tjenesterejse, der er anført i linje nr. 142 i inddrivelsestabellen, udgjorde en fordring for Revisionsretten mod ham. Han har således præciseret, at Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), fandt, at der ikke var tale om en uregelmæssighed.
435
I dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), konkluderede Domstolen, at selv om det ikke var blevet bestridt, at den chaufførtjenesterejse, der er nævnt i linje nr. 142 i inddrivelsestabellen, var behæftet med uregelmæssigheder, kunne sagsøgeren ikke foreholdes disse uregelmæssigheder inden for rammerne af den pågældende sag (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 752). I denne forbindelse konstaterede Domstolen, at selv om parterne var uenige om det præcise formål med denne tjenesterejse, svarede sagsøgerens udsagn om, at den nævnte tjenesterejse efter aftale med den ansvarlige for Revisionsrettens chauffører havde til formål at afhente tjenestekøretøjet, efter at dette havde været involveret i en ulykke, i det væsentlige til de erklæringer, som den pågældende chauffør afgav under OLAF’s høring af ham den 16. oktober 2017 (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 754). Domstolen anførte endvidere, at det var godtgjort, at sagsøgeren efter at være blevet underrettet om, at den pågældende chaufførtjenesterejse muligvis ikke var i overensstemmelse med forskrifterne, i 2011 havde henvendt sig til Revisionsrettens administration med henblik på at tilbagebetale de beløb, som denne uretmæssigt havde betalt i forbindelse med denne tjenesterejse, og at disse beløb blev fratrukket hans løn (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 755).
436
I den foreliggende sag er det, som anført i præmis 35 ovenfor, tilstrækkeligt at fastslå, at Revisionsretten i 2011 stillede en chauffør til rådighed for sagsøgeren, hvorfor denne chaufførs løn skulle betales af Revisionsretten, og at det ikke var godtgjort, at Revisionsretten led noget økonomisk tab i denne sammenhæng.
437
Da Revisionsretten kvalificerede chaufførens løn, der er omhandlet i linje nr. 142 i inddrivelsestabellen, som fordring og krævede den tilbagebetalt, anlagde Revisionsretten følgelig et urigtigt skøn. Den anfægtede afgørelse skal derfor annulleres for så vidt angår de i denne linje omhandlede chaufførudgifter med hensyn til et beløb på 185,43 EUR.
– De chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 187 i inddrivelsestabellen
438
Formålet med den chaufførtjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 187 i inddrivelsestabellen, var en »formel invitation [fra en prinsesse]«. Revisionsretten er af den opfattelse, at denne tjenesterejse var behæftet med uregelmæssigheder, eftersom sagsøgerens dertil svarende tjenesterejse var en »tjenesterejse uden anmodning om godtgørelse«. Nærmere bestemt har Revisionsretten præciseret, at sagsøgeren var på tjenesterejse til Bruxelles, ledsaget af sin chauffør og tjenestekøretøjet, men at han imidlertid besluttede at beholde tjenestekøretøjet til brug for sine private aktiviteter i weekenden, mens chaufføren var nødt til at tage toget tilbage til Luxembourg.
439
Sagsøgeren har i det væsentlige henvist til Domstolens vurdering i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), hvori Domstolen i det væsentlige konkluderede, at det ikke forekom hensigtsmæssigt at tage stilling til, om Revisionsretten med føje kunne tilskrive sagsøgeren en fremgangsmåde, hvorved rådigheden over tjenestekøretøjet indebar, at chaufføren måtte foretage en togrejse, hvilket burde have været undgået (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 798).
440
I den foreliggende sag og ud fra et ræsonnement svarende til ræsonnementet vedrørende den godtgørelsesanmodning, der er omhandlet i linje nr. 147 (jf. præmis 431 ovenfor), er det tilstrækkeligt at konstatere, at Revisionsretten ikke har anfægtet forskriftsmæssigheden af sagsøgerens transport i forbindelse med en invitation fra den omhandlede person, og at Revisionsretten heller ikke har præciseret, med henblik på hvilke private aktiviteter sagsøgeren beholdt tjenestekøretøjet i weekenden. På denne baggrund, og henset til den omstændighed, at den tilsvarende tjenesterejse, som sagsøgeren foretog, var godkendt af Revisionsretten, kan hans anmodning om brug af en chauffør ikke anses for at være behæftet med uregelmæssigheder.
441
Da Revisionsretten kvalificerede de chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 187 i inddrivelsestabellen, som fordring og krævede dem tilbagebetalt, anlagde Revisionsretten følgelig et urigtigt skøn. Den anfægtede afgørelse skal derfor annulleres for så vidt angår chaufførudgifter med hensyn til et beløb på 42,64 EUR.
– De chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 247 i inddrivelsestabellen
442
Den i linje nr. 247 omhandlede chaufførtjenesterejse havde til formål at bringe sagsøgerens tjenestekøretøj, som han brugte, til et værksted i Belgien med henblik på vedligeholdelse.
443
Sagsøgeren er i det væsentlige af den opfattelse, at Domstolens bemærkninger i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), skal tages i betragtning. I denne henseende fandt Domstolen, efter at have fastslået, at den i linje nr. 247 omhandlede chaufførtjenesterejse ifølge sagsøgeren havde til formål at bringe sagsøgerens tjenestekøretøj til et værksted med henblik på vedligeholdelse, at Revisionsrettens argument ikke kunne tiltrædes, da der ikke forelå nogen form for dokumentation til støtte for dette argument (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 748 og 749).
444
I den foreliggende sag har Revisionsretten anført, at det værksted, der stod for vedligeholdelsen af sagsøgerens tjenestekøretøj ifølge den gældende leasingkontrakt lå i Luxembourg, hvorfor formålet med den omhandlede tjenesterejse ikke kunne stemme overens med en sådan vedligeholdelse.
445
I denne forbindelse og ud fra det samme ræsonnement, som det, der er anført i præmis 404 ovenfor, er det tilstrækkeligt at bemærke, at sagsakterne ikke indeholder noget andet element, der godtgør, at Revisionsrettens argument om, at vedligeholdelsen af dette køretøj blev varetaget af et værksted i et andet land, er korrekt. Inden for rammerne af den foreliggende sag skal Retten derfor opretholde den vurdering, som Domstolen anlagde i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), og som er anført i præmis 443 ovenfor.
446
Da Revisionsretten kvalificerede de chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 247 i inddrivelsestabellen, som fordring og krævede dem tilbagebetalt, anlagde Revisionsretten følgelig et urigtigt skøn. Den anfægtede afgørelse skal derfor annulleres for så vidt angår disse udgifter med hensyn til et beløb på 239,10 EUR.
– De chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 176, 317, 373 og 374 i inddrivelsestabellen
447
Med hensyn til de chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 176, 317, 373 og 374, er sagsøgeren i det væsentlige af den opfattelse, at Domstolens bemærkninger i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), skal tages i betragtning. I denne forbindelse konkluderede Domstolen ikke, at chaufførtjenesterejserne vedrørende linje nr. 176, 317, 373 og 374 i inddrivelsestabellen var behæftet med uregelmæssigheder, eftersom de sagsakter, som Domstolen rådede over, ikke omfattede de af sagsøgerens tjenesterejseordrer, som Revisionsretten havde henvist til, og således ikke gjorde det muligt at fastslå, at de anfægtede rejser ikke på en begrundet måde var omfattet af disse tjenesterejseordrer (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 735).
448
Ud fra argumentationen i præmis 404 ovenfor, må det fastslås, at Revisionsretten i den foreliggende sag med henvisning til de dertilhørende tjenesterejseordrer, der findes som bilag, har anført, at de tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 176, 317, 373 og 374 i inddrivelsestabellen, burde være påbegyndt og afsluttet i Luxembourg.
449
I denne henseende er det tilstrækkeligt, i lighed med Domstolen, at bemærke, at sagsakterne ved Retten heller ikke i den foreliggende sag indeholder sagsøgerens tjenesterejseordrer i tilknytning til de chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 176, 317, 373 og 374 i inddrivelsestabellen, hvorfor det ikke er tilstrækkeligt godtgjort, at disse udgifter var behæftet med uregelmæssigheder, således at dette kan foreholdes sagsøgeren.
450
På denne baggrund skal det konkluderes, at Revisionsretten anlagde et urigtigt skøn, idet den fandt, at de chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 176, 317, 373 og 374 i inddrivelsestabellen, ikke vedrørte sagsøgerens hverv som medlem af Revisionsretten, og krævede dem tilbagebetalt. Den anfægtede afgørelse skal derfor annulleres, for så vidt som der heri krævedes tilbagebetaling af disse udgifter med et beløb på 1431,93 EUR.
– Konklusion vedrørende de øvrige chaufførudgifter
451
Henset til det ovenstående skal den anfægtede afgørelse annulleres for så vidt angår de chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 57, 103, 106, 138, 142, 143, 147, 151, 153, 157, 161, 167, 176, 187, 196, 199, 214, 237, 247, 277, 310 (til dels), 317, 319, 320, 335, 339 (til dels), 347, 354, 373, 374, 382 (til dels) og 391 i inddrivelsestabellen, med hensyn til et beløb på 7971,90 EUR. I øvrigt forkastes det fjerde anbringende for så vidt angår disse øvrige udgifter.
c)
Konklusion vedrørende det fjerde anbringende
452
Henset til det ovenstående skal den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som der heri krævedes tilbagebetaling vedrørende anmodningerne om godtgørelse af de udgifter, der er omhandlet i de linjer, der er nævnt i præmis 320, 375, 393 og 451 ovenfor, med hensyn til et beløb på 16084,01 EUR. I øvrigt forkastes det fjerde anbringende.
5.
Det femte anbringende om maksimen om, at administrative sager skal afvente udfaldet af straffesager
453
Inden for rammerne af dette anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Revisionsretten på grund af en verserende straffesag i Storhertugdømmet Luxembourg ikke kunne tage stilling, før de luxembourgske straffemyndigheder havde truffet afgørelse vedrørende de samme forhold som dem, der lå til grund for den anfægtede afgørelse. Idet Revisionsretten ikke afventede udfaldet af straffesagen, tilsidesatte den maksimen om, at administrative sager skal afvente udfaldet af straffesager. I sine bemærkninger vedrørende de konsekvenser, der i den foreliggende sag skal drages af dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), har sagsøgeren anført, at Domstolen ikke tog stilling til dette anbringende.
454
Revisionsretten har bestridt sagsøgerens argumenter.
455
Det må, som anført af Revisionsretten, konstateres, at Domstolen i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), forkastede en lignende argumentation fra sagsøgerens side vedrørende en verserende retssag i Storhertugdømmet Luxembourg. I denne forbindelse bemærkede Domstolen indledningsvis, at EU-retten ikke indeholder bestemmelser, som foreskriver, at en sag, der er anlagt ved Domstolen i henhold til artikel 286, stk. 6, TEUF, skal udsættes, når der er indledt en straffesag, som helt eller delvis vedrører de samme forhold (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 83). Dernæst anførte Domstolen, efter at have henvist til artikel 25 i bilag IX til vedtægten, hvoraf det fremgår, at hvis der er rejst straffesag mod en tjenestemand for samme forhold, er den pågældendes sag først definitivt afgjort, når domstolsafgørelsen ikke længere kan appelleres, at de procedurer, der vedrører et medlem af Revisionsrettens tilsidesættelse af de forpligtelser, der følger med hvervet, er omfattet af et selvstændigt retsmiddel, der er fastsat i artikel 286, stk. 6, TEUF, og at disse procedurer således ikke reguleres af de regler om disciplinær forfølgning, der er fastsat i vedtægten (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 84 og 85). Endelig konkluderede Domstolen, at en eventuel udsættelse af sagen i henhold til artikel 286, stk. 6, TEUF i afventning af udfaldet af den straffesag, der verserede i Storhertugdømmet Luxembourg, ikke var nødvendig, eftersom udfaldet af denne sag under alle omstændigheder ikke kunne begrænse omfanget af de vurderinger, som Domstolen skulle foretage med henblik på at træffe afgørelse i den foreliggende sag (dom af 30.9.2021, Revisionsretten mod Pinxten, C-130/19, EU:C:2021:782, præmis 88).
456
Denne argumentation skal overføres på det foreliggende søgsmål, der er anlagt i henhold til artikel 263, fjerde afsnit, TEUF. EU-retten indeholder nemlig ikke bestemmelser, som foreskriver, at en sag, der er anlagt ved Retten i henhold til denne bestemmelse, skal udsættes, når der er indledt en straffesag, som helt eller delvis vedrører de samme forhold. De økonomiske konsekvenser af et medlem af Revisionsrettens tilsidesættelse af de forpligtelser, der følger med hvervet, er desuden ikke reguleret af de regler om disciplinær forfølgning, der er fastsat i vedtægten. Disse økonomiske konsekvenser er blevet anvendt i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 98 og 100 i forordning 2018/1046. Inden for rammerne af den foreliggende sag kan det ligeledes konkluderes, at en eventuel udsættelse af den foreliggende sag i afventning af udfaldet af den straffesag, der er indledt i Storhertugdømmet Luxembourg, ikke er nødvendig, eftersom udfaldet af denne sag under alle omstændigheder ikke kan begrænse omfanget af de vurderinger, som Retten skal foretage med henblik på at træffe afgørelse i den foreliggende sag.
457
I lyset af det ovenstående skal dette anbringende forkastes.
6.
Det sjette anbringende vedrørende tilsidesættelse af begrundelsespligten med hensyn til brugen af chauffører og tilsidesættelse af artikel 75 i forordning nr. 966/2012 eller forordning 2018/1046
458
Sagsøgeren har anfægtet, at han i sin egenskab af anvisningsberettiget blev pålagt ansvar for sine chaufførers udgifter, der beløb sig til 30501,27 EUR for deres løn og 40595,15 EUR for tjenesterejseudgifter og dagpenge. Han har henvist til artikel 75 i forordning nr. 966/2012 og er af den opfattelse, at pådragelse af dette ansvar kun kan komme på tale, såfremt han i sin egenskab af anvisningsberettiget vedrørende chaufførernes tjenesterejser handlede »forsætligt« eller »groft uagtsomt«. Han har ligeledes anført, at det i denne bestemmelse og i artikel 94 i forordning 2018/1046 er fastsat, at der skal anlægges søgsmål ved den særlige instans for økonomiske uregelmæssigheder, såfremt en økonomisk aktør skal drages til ansvar. Sagsøgeren har desuden erindret om, at han ikke var den anvisningsberettigede med hensyn til dagpengene for de chauffører, der kørte ham, eller deres løn.
459
Sagsøgeren er af den opfattelse, at Revisionsretten tilsidesatte dels sin begrundelsespligt, idet den i den anfægtede afgørelse undlod at besvare »et af de argumenter, som [han] havde fremført i forbindelse med [sin] ret til at blive hørt«, dels artikel 75 i forordning nr. 966/2012 eller artikel 94 i forordning 2018/1046.
460
Til sammenligning har sagsøgeren anført, at den omstændighed, at de to formænd for Revisionsretten i hans to mandatperioder var anvisningsberettigede med hensyn til deres udgifter til tjenesterejser, repræsentation og receptioner, ikke førte til, at de blev draget til ansvar. Han har i øvrigt gjort gældende, at chaufførernes udgifter til tjenesterejser var i overensstemmelse med de gældende retsforskrifter på tidspunktet for sagens faktiske omstændigheder, dvs. navnlig afgørelse nr. 33-2004 og nr. 19-2009.
461
I sine bemærkninger vedrørende de konsekvenser, der i den foreliggende sag skal drages af dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), har sagsøgeren anført, at Domstolen ikke tog stilling til dette anbringende, som ikke blev fremført inden for rammerne af de søgsmål, som Revisionsretten anlagde ved Domstolen.
462
Revisionsretten har bestridt sagsøgerens argumenter.
463
I første række har sagsøgeren med hensyn til klagepunktet om tilsidesættelse af begrundelsespligten blot anført, at den anfægtede afgørelse ikke besvarede et af de argumenter, som han fremførte som led i udøvelsen af sin ret til at blive hørt. Uden nogen form for præcisering af det argument, hvortil der således er henvist, må dette klagepunkt anses for ikke at opfylde kravene i artikel 76, litra d), i Rettens procesreglement med hensyn til klarhed og præcision og bør derfor afvises.
464
I henhold til artikel 21, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, der i henhold til samme statuts artikel 53, stk. 1, finder anvendelse på rettergangsmåden ved Retten, og artikel 76, litra d), i Rettens procesreglement, skal stævningen nemlig indeholde søgsmålets genstand, de anbringender og argumenter, der gøres gældende, samt en kortfattet fremstilling af søgsmålsgrundene. Disse oplysninger skal være tilstrækkeligt klare og præcise til, at sagsøgte kan tilrettelægge sit forsvar, og Retten i givet fald på det således foreliggende grundlag kan tage stilling til sagen. Det er af retssikkerheds- og retsplejehensyn en forudsætning for, at et søgsmål kan antages til realitetsbehandling, at de væsentlige faktiske og retlige omstændigheder, som anbringendet støttes på, fremgår på en sammenhængende og forståelig måde af selve stævningen (jf. i denne retning kendelse af 28.4.1993, De Hoe mod Kommissionen, T-85/92, EU:T:1993:39, præmis 20 og den deri nævnte retspraksis). Stævningen skal derfor indeholde en udtrykkelig angivelse af de grunde, søgsmålet støttes på, mens en rent generel angivelse heraf ikke opfylder kravene i procesreglementet. Tilsvarende krav gælder, når et argument fremføres til støtte for et anbringende (jf. dom af 25.3.2015, Belgien mod Kommissionen, T-538/11, EU:T:2015:188, præmis 131 og den deri nævnte retspraksis, og kendelse af 27.11.2020, PL mod Kommissionen, T-728/19, ikke trykt i Sml., EU:T:2020:575, præmis 64).
465
Hvad i anden række angår klagepunktet vedrørende tilsidesættelse af artikel 75 i forordning nr. 966/2012 eller artikel 94 i forordning 2018/1046 har sagsøgeren i retsmødet præciseret, at det i virkeligheden tog sigte på artikel 73 i forordning nr. 966/2012 eller artikel 92 i forordning 2018/1046.
466
Hvad angår realitetsbehandlingen af klagepunktet om tilsidesættelse af sidstnævnte bestemmelser er det tilstrækkeligt at bemærke, at det fremgik af ordningen for et medlem af Revisionsrettens brug af chauffører, således som det blev præciseret af Domstolen i præmis 695-700 i dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19, EU:C:2021:782), at det påhvilede sagsøgeren som anvisningsberettiget med hensyn til chaufførernes tjenesterejser at påse, at de gældende regler desangående blev overholdt ved udstedelsen af chaufførernes tjenesterejseordrer. Dette krav bør anses for at være uafhængigt af enhver mulig anvendelse af proceduren i henhold til artikel 73 i forordning nr. 966/2012 eller artikel 92 i forordning 2018/1046 eller endog indbringelse for OLAF. Disse bestemmelser er dermed uden relevans for den foreliggende sag.
467
Sagsøgerens ansvar som anvisningsberettiget med hensyn til chaufførernes tjenesterejser som følge af forsæt eller grov uagtsomhed kan desuden ikke sammenlignes med det ansvar, der påhviler Revisionsrettens formand i dennes egenskab af anvisningsberettiget med hensyn til udgifter til tjenesterejser, repræsentation og receptioner, der afholdes af medlemmerne af Revisionsretten. Chaufførernes tjenesterejser var nemlig knyttet til sagsøgerens egne aktiviteter, hvorimod der ikke forelå en sådan forbindelse mellem medlemmet af Revisionsretten og dens formand med hensyn til førstnævntes tjenesterejser.
468
I betragtning af det ovenfor anførte skal anbringendet om tilsidesættelse af artikel 73 i forordning nr. 966/2012 eller artikel 92 i forordning 2018/1046 forkastes som ugrundet.
469
Hvad angår det klagepunkt, hvorved sagsøgeren har bestridt sit ansvar for sine chaufførers udgifter, der beløb sig til 30501,27 EUR for deres løn og 40595,15 EUR for tjenesterejseudgifter og dagpenge, overlapper dette klagepunkt i det væsentlige klagepunktet om »åbenbare fejl«, der allerede er blevet behandlet inden for rammerne af det fjerde anbringende (jf. præmis 394-451 ovenfor).
470
I lyset af det ovenstående skal det sjette anbringende forkastes i sin helhed.
7.
Påstanden om annullation af den anfægtede afgørelse
471
På baggrund af det ovenstående og uden at det er fornødent at træffe de foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, som sagsøgeren har anmodet om, skal den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den angår for det første de anmodninger om godtgørelse af udgifter, som Retten i præmis 162 ovenfor har anset for forældede, og for det andet de anmodninger om godtgørelse af udgifter, der er nævnt i præmis 452 ovenfor. Udgifterne i forbindelse med alle disse anmodninger andrager et samlet beløb på i alt 19254,20 EUR. I øvrigt forkastes påstanden om annullation af den anfægtede afgørelse.
B. Påstanden om annullation af de to afgørelser af 4. og 7. juni 2019 fra Den Europæiske Revisionsrets regnskabsfører
472
Det bemærkes, at sagsøgeren i forbindelse med sin annullationspåstand umiddelbart efter sin påstand om annullation af den anfægtede afgørelse har nedlagt påstand om, at de to afgørelser af 4. og 7. juni 2019 fra Den Europæiske Revisionsrets regnskabsfører »om fornødent« annulleres. I denne forbindelse skal bemærkes, at sagsøgeren uden at fremføre noget specifikt klagepunkt vedrørende disse to afgørelser har nedlagt påstand om annullation af disse for så vidt angår det deri angivne beløb med tillæg af renter fra den 31. maj 2019, hvilket ifølge Revisionsrettens regnskabsfører svarede til et beløb på 153584,10 EUR den 4. juni 2019 og et beløb på 153495,84 EUR den 7. juni 2019.
473
I den foreliggende sag må det fastslås, at Revisionsrettens regnskabsfører i skrivelsen af 7. juni 2019 konstaterede, at betalingen havde fundet sted, idet han tog hensyn til de skyldige renter pr. denne dato (jf. præmis 57 ovenfor). Henset til konklusionerne i præmis 471 ovenfor skal påstanden om annullation af afgørelsen fra Revisionsrettens regnskabsfører i dennes skrivelse af 7. juni 2019 tages til følge, for så vidt som det heri bestemmes, at der skal betales morarenter på 3,5% af det beløb, der er anført i præmis 471 ovenfor.
474
Under disse omstændigheder er det ikke nødvendigt at annullere afgørelsen af 4. juni 2019, der indeholder et andet beløb med tillæg af renter fra den 31. maj til den 4. juni 2019 end det, som blev angivet af Revisionsrettens regnskabsfører den 7. juni 2019, og som faktisk blev betalt af sagsøgeren.
C. Påstandene om tilbagebetaling og betaling af renter
475
Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at Revisionsretten tilpligtes at tilbagebetale det beløb, som den kvalificerede som en fejlagtig udbetaling, til sagsøgeren og at betale ham renter på 3,5% fra den 31. maj 2019, som var den fastsatte frist for hans betaling af et beløb på i alt 153407,58 EUR, indtil fuld betaling sker.
476
Det bemærkes, at annullation af en retsakt ved Unionens retsinstanser indebærer, at denne retsakt fjernes fra retsordenen med tilbagevirkende gyldighed (jf. dom af 30.6.2021, Mélin mod Parlamentet, T-51/20, ikke trykt i Sml., EU:T:2021:398, præmis 68 og den deri nævnte retspraksis).
477
I henhold til artikel 266 TEUF har den institution eller det organ, fra hvilken eller hvilket den annullerede retsakt hidrører, pligt til at gennemføre de nødvendige foranstaltninger til annullationsdommens opfyldelse. Den sagsøgte institution er i medfør af denne bestemmelse forpligtet til at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at ophæve virkningerne af de fastslåede ulovlige forhold (jf. dom af 30.6.2021, Mélin mod Parlamentet, T-51/20, ikke trykt i Sml., EU:T:2021:398, præmis 69 og den deri nævnte retspraksis).
478
Når den annullerede retsakt allerede er gennemført, forudsætter ophævelsen af virkningerne endvidere principielt, at den retsstilling, som sagsøgeren befandt sig i inden dens vedtagelse, genoprettes (jf. dom af 30.6.2021, Mélin mod Parlamentet, T-51/20, ikke trykt i Sml., EU:T:2021:398, præmis 70 og den deri nævnte retspraksis).
479
Med hensyn til betalingen af renter på 3,5% fra den 31. maj 2019 bemærkes følgende.
480
Det fremgår af Domstolens praksis, at når der er opkrævet beløb i strid med EU-retten, indebærer denne ret en pligt til at tilbagebetale disse beløb med renter. Dette er navnlig tilfældet, når der er opkrævet beløb på grundlag af en EU-retsakt, der er erklæret ugyldig eller annulleret af Unionens retsinstanser (dom af 20.1.2021, Kommissionen mod Printeos, C-301/19 P, EU:C:2021:39, præmis 66 og 67).
481
Hvad navnlig angår EU-retsinstansernes annullation af en retsakt, der har indebåret en betaling af et beløb til Unionen, har Domstolen fastslået, at betalingen af morarenter er en foranstaltning til opfyldelse af annullationsdommen som omhandlet i artikel 266, stk. 1, TEUF, idet den tilsigter at yde en fast kompensation for ikke at kunne råde over en fordring og at tilskynde debitor til at opfylde annullationsdommen hurtigst muligt (dom af 20.1.2021, Kommissionen mod Printeos, C-301/19 P, EU:C:2021:39, præmis 68).
482
I den foreliggende sag bør renterne, som Revisionsretten præciserede i retsmødet, beregnes fra den 7. juni 2019, dvs. fra datoen for sagsøgerens indbetaling. Med tilkendelsen af morarenter fra datoen for sagsøgerens betaling af det omhandlede beløb forfølges nemlig det formål at yde en fast kompensation for fratagelsen af rådigheden over hans midler (jf. i denne retning dom af 20.1.2021, Kommissionen mod Printeos, C-301/19 P, EU:C:2021:39, præmis 85).
483
Hvad angår den af sagsøgeren krævede rentesats, dvs. 3,5%, beregnes den rentesats, der skal anvendes, ifølge retspraksis i henhold til artikel 99, stk. 2, litra b), i forordning 2018/1046 på grundlag af den sats, som Den Europæiske Centralbank (ECB) anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner, der er gældende den første kalenderdag i den måned, hvor beløbet forfalder til betaling, forhøjet med tre og et halvt procentpoint (jf. analogt kendelse af 27.1.2016, ANKO mod Kommissionen og REA, T-165/14 DEP, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:108, præmis 50).
484
Eftersom sagsøgeren alene har nedlagt påstand om betaling af renter med en sats på 3,5% og ikke med den sats, som Den Europæiske Centralbank (ECB) anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner, forhøjet med tre og et halvt procentpoint, skal det i den foreliggende sag blot bestemmes, at der fra den 7. juni 2019 skal betales morarenter med satsen på 3,5% af beløbet på 19254,20 EUR, indtil Revisionsretten har betalt det fulde beløb.
D. Erstatningspåstanden
485
Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at Revisionsretten tilpligtes at betale erstatning med tillæg af renter som kompensation for den ikke-økonomiske skade, han har lidt, som han efter ret og billighed har ansat til 50000 EUR. Han har gjort gældende, at Revisionsretten skadede hans karriere og hans omdømme med dens mange på hinanden følgende meddelelser om eksistensen af OLAF’s rapport og konklusionerne heri på et tidspunkt, hvor han selv hverken rådede over denne rapport eller en eventuel foreløbig rapport fra Revisionsrettens formand. I denne forbindelse har sagsøgeren anført, at OLAF’s rapport blev stillet til rådighed for medlemmerne af Revisionsretten og af Parlamentets Budgetkontroludvalg den 3. juli 2018, mens den foreløbige rapport fra Revisionsrettens formand, der indeholdt OLAF’s rapport, først blev meddelt ham den 5. oktober 2018. Han har imidlertid påpeget, at pressen »på grundlag af en læk« allerede den 11. juli 2018 berettede om eksistensen af OLAF’s rapport og konklusionerne heri. I denne sammenhæng har han foreholdt Revisionsretten, at den ikke foretog en undersøgelse med henblik på at identificere den nøjagtige kilde til denne »læk«. Sagsøgeren har ligeledes henvist til, at Revisionsretten samme dag, den 11. juli 2018, udsendte en pressemeddelelse og en meddelelse til alle dens ansatte.
486
Sagsøgeren er af den opfattelse, at Revisionsretten ved at acceptere OLAF’s undersøgelse i disse meddelelser, der kritiserede ham, og ved at oplyse, at der ville blive truffet foranstaltninger med henblik på at inddrive de svigagtige udgifter, udbredte oplysninger, ifølge hvilke han havde gjort sig skyldig i uredelig adfærd, og rejste alvorlig tvivl om den uskyldsformodning, som han var berettiget til. Ifølge sagsøgeren tog Revisionsretten derved stilling uden at være behørigt informeret i strid med kravene i princippet om god forvaltningsskik i chartrets artikel 41 og Revisionsrettens beføjelser. Han har ligeledes gjort gældende, at de processuelle garantier i EUF-traktaten og Revisionsrettens forretningsorden blev tilsidesat.
487
I replikken har sagsøgeren påberåbt sig, at Revisionsretten tilsidesatte princippet om uskyldsformodning, princippet om god forvaltningsskik, nærmere bestemt reglen om upartiskhed og den pligt til at udvise omhu, der påhviler EU-institutionerne, og processuelle garantier samt fortrolighedsforpligtelsen.
488
Revisionsretten er af den opfattelse, at sagsøgerens erstatningspåstand ikke kan antages til realitetsbehandling, eftersom den er fremsat inden for rammerne af et annullationssøgsmål, der er anlagt på grundlag artikel 263, stk. 4, TEUF, og ikke som et selvstændigt søgsmål i henhold til artikel 268 og 340 TEUF. I retsmødet har Revisionsretten præciseret, at den ikke har bestridt den omstændighed, at det principielt er muligt at fremsætte en erstatningspåstand og en annullationspåstand i et og samme søgsmål. Ifølge Revisionsretten kan sagsøgerens erstatningspåstand imidlertid ikke antages til realitetsbehandling, eftersom den ikke i tilstrækkelig grad uddyber alle de betingelser, som skal være opfyldt for, at Unionen kan ifalde ansvar uden for kontraktforhold. Revisionsretten har anført, at sagsøgeren først i replikken har fremlagt en mere struktureret redegørelse for sit erstatningskrav.
489
Indledningsvis bemærkes, at Unionens ansvar uden for kontraktforhold som omhandlet i artikel 340, stk. 2, TEUF ifølge fast retspraksis forudsætter, at en række kumulative betingelser er opfyldt, nemlig at den adfærd, som Unionens institutioner lægges til last, har været retsstridig, at der foreligger et virkeligt tab, og at der er en årsagssammenhæng mellem denne adfærd og det hævdede tab (jf. dom af 20.9.2016, Ledra Advertising m.fl. mod Kommissionen og ECB, C-8/15 P – C-10/15 P, EU:C:2016:701, præmis 64 og den deri nævnte retspraksis).
490
Så snart en af de tre betingelser for, at Unionen ifalder ansvar uden for kontraktforhold, ikke er opfyldt, må sagsøgte frifindes, uden at det er nødvendigt at undersøge, om de øvrige to betingelser er opfyldt (jf. kendelse af 11.11.2014, Bergallou mod Parlamentet og Rådet, T-22/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2014:954, præmis 61 og den deri nævnte retspraksis).
491
Til støtte for sin erstatningspåstand har sagsøgeren i det væsentlige foreholdt Revisionsretten to former for adfærd. For det første, at den ikke foretog en undersøgelse for at identificere den præcise kilde til »lækken« vedrørende eksistensen af OLAF’s rapport angående ham og konklusionerne heri, og for det andet, at den udsendte en pressemeddelelse og en meddelelse til alle dens ansatte den 11. juli 2018, dvs. efter denne »læk« af oplysninger, men før han blev underrettet om OLAF’s rapport eller den foreløbige rapport fra Revisionsrettens formand.
492
I denne forbindelse skal det konstateres, at Revisionsretten i retsmødet har præciseret, at denne ikke selv tog initiativ til at udsende en pressemeddelelse, hvilket sagsøgeren ikke har bestridt. Det fremgår heller ikke af sagsakterne, at der findes en pressemeddelelse. Inden for rammerne af undersøgelsen af den foreliggende erstatningspåstand skal sagsøgerens kritikpunkt om, at Revisionsretten udsendte en pressemeddelelse umiddelbart forkastes, da det ikke er tilstrækkeligt underbygget.
493
Det er tilstrækkeligt at fastslå, at det fremgår af det, som Revisionsretten har anført i retsmødet, og som i denne henseende ikke er blevet bestridt af sagsøgeren, at Revisionsretten først udsendte en meddelelse til alle sine ansatte den 11. juli 2018, efter at pressen »på grundlag af en læk« allerede havde berettet om eksistensen af OLAF’s rapport og konklusionerne heri. I retsmødet har Revisionsretten præciseret, at den havde besvaret nogle spørgsmål fra journalister desangående, og at dens svar derefter blev udsendt til alle de ansatte. Dette bekræftes ligeledes for det første af selve ordlyden af Revisionsrettens meddelelse til dens ansatte, hvori der henvises til »spørgsmål fra pressen«, og for det andet af den presseartikel, som sagsøgeren har nævnt i stævningens punkt 234, hvori der henvises til en »velunderrettet kilde, der har udtalt sig anonymt«, og som havde givet pressen oplysninger om OLAF’s undersøgelse vedrørende sagsøgeren.
494
Heraf følger, at det er denne forudgående »læk« af oplysninger i pressen fra en anonym tredjemand, som gav anledning til Revisionsrettens efterfølgende meddelelse til dens ansatte, og som faktisk udgør grundlaget for sagsøgerens argumentation om, at hans karriere og omdømme har lidt skade. Under disse omstændigheder har sagsøgeren imidlertid ikke fremlagt antydningen af bevis for, at denne læk til pressen angående eksistensen af OLAF’s rapport vedrørende ham og konklusionerne heri kunne tilregnes Revisionsretten.
495
Eftersom sagsøgeren ikke har godtgjort, at den angivelige skade for hans karriere og omdømme var den direkte følge af en handling, der kunne tilregnes Revisionsretten, må det fastslås, at der ikke ses at foreligge nogen forseelse fra sidstnævntes side, og at den første af de betingelser for, at Unionen kan ifalde ansvar, der er nævnt i præmis 489 ovenfor, ikke er opfyldt. Selv om sagsøgeren har foreholdt Revisionsretten, at den ikke foretog en undersøgelse med henblik på at identificere den nøjagtige kilde til den omhandlede »læk« af oplysninger til pressen, har han endvidere ikke angivet det retsgrundlag, hvorpå Revisionsretten skulle have haft pligt hertil, idet der desuden var tale om en »læk«, der ikke kunne tilregnes denne.
496
Sagsøgerens erstatningspåstand skal derfor forkastes, uden at det er nødvendigt at træffe afgørelse om, hvorvidt den kan realitetsbehandles.
V. Sagsomkostninger
497
Ifølge procesreglementets artikel 134, stk. 1, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom. Ifølge procesreglementets artikel 134, stk. 3, bærer hver part sine egne omkostninger, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder på et eller flere punkter. Retten kan dog, hvis dette efter omstændighederne findes begrundet, beslutte, at en part, ud over at bære sine egne omkostninger, skal betale en del af modpartens omkostninger.
498
Selv om den anfægtede afgørelse er blevet annulleret hvad angår et beløb på 19254,20 EUR, hvilket udgør omkring en ottendedel af det samlede beløb på 153407,58, som Revisionsretten har anset for at være afholdt uretmæssigt, bemærkes det, at sagsøgeren har tabt for så vidt angår syv ottendedele af det sidstnævnte beløb og for så vidt angår sit erstatningssøgsmål. Sagsøgeren tilpligtes derfor at betale Revisionsrettens sagsomkostninger og fire femtedele af sine egne omkostninger, idet Revisionsretten betaler den resterende femtedel.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Fjerde Udvidede Afdeling):
1)
Den Europæiske Revisionsrets afgørelse af 11. april 2019 vedrørende fastlæggelse af fordringen og inddrivelse hos CQ, hvorved et beløb på 153407,58 EUR blev kvalificeret som betalinger, der var oppebåret uberettiget, annulleres, for så vidt som den angår et beløb på 19254,20 EUR, og afgørelsen i Revisionsrettens regnskabsførers skrivelse af 7. juni 2019 annulleres, for så vidt som der heri blev fastsat betaling af morarenter med 3,5% af det nævnte beløb.
2)
Beløbet på 19254,20 tillægges fra den 7. juni 2019 morarenter på 3,5%, indtil Revisionsretten har betalt det fulde beløb.
3)
I øvrigt frifindes Revisionsretten.
4)
CQ tilpligtes at betale Revisionsrettens sagsomkostninger og fire femtedele af sine egne omkostninger, idet Revisionsretten betaler den resterende femtedel.
da Silva Passos
Gervasoni
Półtorak
Reine
Pynnä
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 11. september 2024.
Underskrifter
Indhold
I. Relevante retsregler
A. Traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF)
B. Forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013
C. Interne regler vedtaget af Revisionsretten
1. Revisionsrettens afgørelse nr. 1-2003 af 16. januar 2003 om tjenesterejseudgifter for Revisionsrettens medlemmer
2. Revisionsrettens afgørelse nr. 7-2004 om Revisionsrettens medlemmers udgifter til repræsentation og receptioner
3. Afgørelse nr. 33-2004 om forvaltning og anvendelse af Revisionsrettens bilpark
4. Afgørelse nr. 19-2009 om forvaltning og anvendelse af Revisionsrettens bilpark
5. Adfærdskodeksen for Revisionsrettens medlemmer af 2012
II. Sagens faktiske omstændigheder
A. De af Revisionsretten vedtagne foreløbige foranstaltninger
B. OLAF’s undersøgelse
C. Den af Storhertugdømmet Luxembourgs myndigheder indledte straffesag
D. Indledningen af sagen ved Revisionsretten
E. Sagen for Den Europæiske Unions Domstol
F. Revisionsrettens inddrivelse af de udgifter, der ansås for at være afholdt uretmæssigt
III. Parternes påstande
IV. Retlige bemærkninger
A. Påstanden om annullation af den anfægtede afgørelse
1. Det første anbringende om, at OLAF’s undersøgelse og rapport er ulovlig
2. Det andet anbringende om, at Revisionsretten ikke udøvede sin skønsbeføjelse, navnlig som anvisningsberettiget myndighed, og tilsidesatte sin pligt til at bevise beskyldningen og sin begrundelsespligt
3. Det tredje anbringende om tilsidesættelse af en rimelig frist
a) Forældelsesfristen
b) Sagsøgerens godtgørelsesanmodninger svarende til linje nr. 1 til 261 i inddrivelsestabellen
1) Den første gruppe af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger
2) Den anden gruppe af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger
3) Den tredje gruppe af sagsøgerens godtgørelsesanmodninger
c) Konklusion vedrørende det tredje anbringende
4. Det fjerde anbringende om tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning samt om »åbenbart urigtige skøn«
a) Formaliteten vedrørende klagepunktet om »åbenbare fejl«
b) Realiteten
1) Indledende bemærkninger
i) Omfanget af undersøgelsen af anbringendet om tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning
ii) Omfanget af undersøgelsen af klagepunkterne vedrørende sagsøgerens berettigede forventning med hensyn til forskriftsmæssigheden af hans tjenesterejser og »åbenbare fejl«
iii) Omfanget af Rettens prøvelse
iv) De konsekvenser, der skal drages i den foreliggende sag af dom af 30. september 2021, Revisionsretten mod Pinxten (C-130/19), angående de uregelmæssigheder, som Revisionsretten foreholdt sagsøgeren
2) Udgifter til tjenesterejser og dagpenge
i) Tjenesterejserne med henblik på møder med politiske beslutningstagere og medlemmer af deres kabinetter
ii) De øvrige tjenesterejser
– De tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 56, 138, 196, 284 og 382 i inddrivelsestabellen
– De tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 57 og 391 i inddrivelsestabellen
– De tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 137, 143, 155 (til dels) og 290 i inddrivelsestabellen
– De tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 47, 103, 157, 161, 199, 210, 237, 277, 339 (til dels), 373 og 374 (til dels) i inddrivelsestabellen
– De tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 128, 411 og 412 i inddrivelsestabellen
– Den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 347 i inddrivelsestabellen
– De tjenesterejser, der er omhandlet i linje nr. 310 i inddrivelsestabellen
– Den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 335 i inddrivelsestabellen
– Den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 63 i inddrivelsestabellen
iii) Konklusion vedrørende udgifterne til tjenesterejser og dagpengene
3) Udgifterne til repræsentation og receptioner
i) Udgifterne til repræsentation med henblik på møder med politiske beslutningstagere og medlemmer af deres kabinetter, der var medlemmer af det omhandlede politiske parti
ii) Udgifterne til repræsentation med henblik på møder med andre personer end politiske beslutningstagere, der var medlemmer af det omhandlede politiske parti
– De udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 56, 138, 196, 284 og 382 i inddrivelsestabellen
– De udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 17, 28 og 290 i inddrivelsestabellen
– De udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 314, 319 og 320 i inddrivelsestabellen
– De udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 339 i inddrivelsestabellen
– De udgifter til repræsentation, der er omhandlet i linje nr. 98 og 281 i inddrivelsestabellen
– Konklusion om de udgifter til repræsentation, der vedrører møderne med andre personer
iii) Måltider på sagsøgerens oprindelsessted
4) Udgifterne vedrørende anvendelsen af tjenestekøretøjet og brugen af chauffører
i) Chaufførudgifterne i tilknytning til tjenesterejser eller til sagsøgerens udgifter til repræsentation vedrørende møder med medlemmer af det omhandlede politiske parti
ii) De øvrige chaufførudgifter
– De chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 57, 103, 143, 157, 161, 199, 237, 277, 310, 335, 347, 354 og 391 i inddrivelsestabellen
– De chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 138, 196, 319, 320, 339 (til dels) og 382 (til dels) i inddrivelsestabellen
– De chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 379 og 403 i inddrivelsestabellen
– De chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 38 i inddrivelsestabellen
– De chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 106, 147, 151, 153, 167 og 214 i inddrivelsestabellen
– De chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 142 i inddrivelsestabellen
– De chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 187 i inddrivelsestabellen
– De chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 247 i inddrivelsestabellen
– De chaufførudgifter, der er omhandlet i linje nr. 176, 317, 373 og 374 i inddrivelsestabellen
– Konklusion vedrørende de øvrige chaufførudgifter
c) Konklusion vedrørende det fjerde anbringende
5. Det femte anbringende om maksimen om, at administrative sager skal afvente udfaldet af straffesager
6. Det sjette anbringende vedrørende tilsidesættelse af begrundelsespligten med hensyn til brugen af chauffører og tilsidesættelse af artikel 75 i forordning nr. 966/2012 eller forordning 2018/1046
7. Påstanden om annullation af den anfægtede afgørelse
B. Påstanden om annullation af de to afgørelser af 4. og 7. juni 2019 fra Den Europæiske Revisionsrets regnskabsfører
C. Påstandene om tilbagebetaling og betaling af renter
D. Erstatningspåstanden
V. Sagsomkostninger
(
*1
) – Processprog: fransk.