61982CJ0163_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 1 . juni 1982, har Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det statueres, at Den italienske Republik har undladt at opfylde forpligtelser, der paahviler den i medfoer af traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har udstedt de noedvendige bestemmelser for at efterkomme Raadets direktiv 76/207 af 9 . februar 1976 om gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder for saa vidt angaar adgang til beskaeftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkaar ( EFT L 39, s . 40 ).
2 Direktivets artikel 5 og 6, som Kommissionen ikke mener er blevet gennemfoert i italiensk ret i det omfang og paa den maade, direktivet kraever det, lyder saaledes :
»1 . Anvendelse af princippet om ligebehandling for saa vidt angaar arbejdsvilkaar, herunder afskedigelsesvilkaar, indebaerer, at maend og kvinder sikres samme vilkaar uden forskelsbehandling paa grundlag af koen .
2.Med henblik herpaa traeffer medlemsstaterne de noedvendige foranstaltninger til :
a ) at administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, som er i modstrid med princippet om ligebehandling, ophaeves ;
b)at de bestemmelser i kollektive overenskomster eller individuelle arbejdskontrakter, i virksomheders interne reglementer eller i vedtaegter for selvstaendige erhverv, som er i modstrid med princippet om ligebehandling, anses som ugyldige, kan erklaeres ugyldige eller aendres ;
c)at de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, der er i modstrid med princippet om ligebehandling, revideres, naar det beskyttelseshensyn, som oprindelig laa til grund for disse, ikke laengere er begrundet ; at arbejdsmarkedets parter med hensyn til overenskomstbestemmelser af samme art opfordres til at foretage de oenskelige revisioner .
Artikel 6 er saalydende :
»Medlemsstaterne indfoerer i deres nationale retsorden de noedvendige bestemmelser for at enhver person, der mener sig kraenket ved at princippet om ligebehandling som anfoert i artikel 3, 4 og 5 tilsidesaettes i forhold til den paagaeldende, kan goere sine rettigheder gaeldende for retslige instanser efter eventuelt at have indbragt sagen for andre kompetente instanser.«
3 Den italienske Republik har udstedt lov nr . 903 af 9 . december 1977 om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til beskaeftigelse . Lovens artikel 1 forbyder paa alle niveauer og paa alle trin i erhvervslivet enhver forskelsbehandling paa grundlag af koen for saa vidt angaar adgang til beskaeftigelse, uafhaengigt af ansaettelsesmaade og sektor eller erhvervsgren . Den omhandlede forskelsbehandling er ligeledes forbudt, naar den finder sted under henvisning til aegteskabelig eller familiemaessig stilling eller graviditet, eller indirekte gennem udvaelgelseskriterier, eller gennem pressen eller anden form for annoncering, hvorved det angives, at der til ansaettelse soeges personer af et bestemt koen . Forbudet gaelder ligeledes for saa vidt angaar adgangen til og indholdet af erhvervsvejledning, erhvervsuddannelse, faglig videreuddannelse og omskoling .
4 Ifoelge artikel 2 har kvindelige arbejdstagere ret til samme loen for samme arbejde eller for arbejde af samme vaerdi som mandlige arbejdstagere . Faglige kvalifikationssystemer, som anvendes ved loenfastsaettelse, skal bygge paa ens kriterier for maend og kvinder .
5 Artikel 3 forbyder enhver forskelsbehandling mellem maend og kvinder med hensyn til stillingsbetegnelser, arbejdsopgaver og karrieremuligheder . Ved beregning af anciennitet i forbindelse med karrieremuligheder maa der ikke tages hensyn til de former for fravaer fra arbejdet, der er omhandlet i artikel 4 og 5 i lov nr . 1204 af 30 . december 1971, medmindre dette foelger af saerlige bestemmelser herom i kollektive overenskomster .
6 Ifoelge artikel 4, foerste led, kan kvindelige arbejdstagere vaelge at vente med at gaa paa pension, til de naar den aldersgraense, som er fastsat for maend, selv om de har ret til alderspension . Resten af artiklen indeholder supplerende bestemmelser, som det ikke i naervaerende dom er noedvendigt at komme naermere ind paa .
7 Kommissionen har i foerste raekke gjort gaeldende, at disse bestemmelser i lov nr . 903 gennemfoerer direktivets artikel 5 i italiensk ret i et omfang og paa en maade, der ikke er i overensstemmelse med direktivets aand og bogstav . Loven omfatter nemlig visse arbejdsvilkaar, saasom afloenning, pensionsalder og ret til arbejdsfrihed i forbindelse med adoption, men ikke alle paa trods af den mere omfattende karakter af bestemmelserne i direktivets artikel 5 .
8 Den italienske Republiks regering har heroverfor anfoert, at det af bestemmelserne i lov nr . 903 fremgaar, at forskelsbehandling paa grundlag af koen er forbudt for saa vidt angaar adgang til beskaeftigelse, erhvervsvejledning, erhvervsuddannelse, faglig videreuddannelse og omskoling ( artikel 1 ), afloenning og faglige klassifikationssystemer, som anvendes ved loenfastsaettelse ( artikel 2 ), stillingsbetegnelser, arbejdsopgaver og karrieremuligheder ( artikel 3 ), pensionsalder ( artikel 4 ) samt ret til arbejdsfrihed under visse betingelser ( artikel 6 ). Den italienske Republiks regering anfoerer herudover, at artikel 15 i lov nr . 300 af 20 . maj 1980 ved artikel 13 i lov nr . 903 af 1977 er blevet aendret saaledes, at enhver aftale eller handling, hvorved en arbejdstager paa grund af sit koen afskediges eller paafoeres skade, skal vaere uden retsvirkning .
9 Det bemaerkes, at direktiver i henhold til traktatens artikel 189 med hensyn til det tilsigtede maal er bindende for enhver medlemsstat, som det rettes til,
men overlader det til nationale myndigheder at bestemme form og midler for gennemfoerelsen . Medmindre det kan fastslaas, at det resultat, som det naevnte direktiv soeger at opnaa, ikke er blevet opfyldt, kan det derfor ikke bebrejdes den italienske lovgivningsmagt, at den for hver af de vigtigste arbejdsvilkaars vedkommende har udstedt en raekke saerlige bestemmelser, mens den med hensyn til de oevrige har indskraenket sig til at udstede en generel bestemmelse, der, netop som det er tilfaeldet med artikel 15 i loven af 1980 som aendret ved artikel 13 i loven af 1977, omfatter alle andre arbejdsvilkaar, der ikke er udtrykkeligt beskrevet .
10 Da Kommissionen ikke har kunnet paavise, at denne kombination af saerlige bestemmelser, suppleret med en generel bestemmelse, efterlader nogen lakuner i forhold til direktivets anvendelsesomraade, kan Kommissionens foerste klagepunkt ikke laegges til grund .
11 Kommissionen har i anden raekke anfoert, at adoptivmoedre, for saa vidt adoptionsbarnet ikke er aeldre end seks aar paa adoptionstidspunktet, i henhold til loven af 1977 har ret til orlov og en hertil svarende oekonomisk stoette i de tre foerste maaneder efter, at barnet er optaget i adoptivfamilien, samt ret til arbejdsfrihed i en vis periode, hvorimod adoptivfaderen ikke tildeles de samme rettigheder . Denne forskellige behandling af maend og kvinder udgoer en forskelsbehandling med hensyn til arbejdsvilkaar i direktivets forstand .
12 Ifoelge artikel 6 i lov nr . 903 af 1977 har kvindelige arbejdstagere, der har adopteret et barn, eller som har faaet barnet i pleje forud for adoptionen, ret til moderskabsorlov efter reglerne i artikel 4 i lov nr . 1204 af 1971 og til en hertil knyttet oekonomisk stoette i de tre foerste maaneder efter, at barnet faktisk er optaget i adoptiv- eller plejefamilien, paa betingelse af, at barnet ikke er aeldre end seks aar paa adoptionstidspunktet eller paa det tidspunkt, hvor det modtages i pleje . Herudover giver artiklens andet led ligeledes saadanne kvindelige arbejdstagere ret til arbejdsfrihed efter reglerne i artikel 7, foerste led, i loven af 1971, i en periode paa et aar fra det tidspunkt, hvor barnet faktisk optages i familien, paa betingelse af, at barnet ikke er aeldre end tre aar, ligesom der gives ret til arbejdsfrihed efter reglerne i sidstnaevnte bestemmelses andet led .
13 Ifoelge artikel 4 i lov nr . 1204 af 30 . december 1971 maa kvinder ikke paalaegges arbejde
a ) i de to maaneder, der gaar forud for den formodede dato for foedslen,
b)saafremt foedslen finder sted efter dette tidspunkt, i tidsrummet mellem den formodede og den faktiske dato for foedslen,
c)i de tre foerste maaneder efter foedslen .
14 Ifoelge artikel 7 i samme lov har kvindelige arbejdstagere efter udloebet af den ovenfor naevnte barselsorlov, og indtil barnet er fyldt et aar, ret til arbejdsfrihed i en periode paa seks maaneder, i hvilken hendes stilling skal bevares for hende ( foerste led ). Hun har ligeledes mod fremlaeggelse af laegeerklaering ret til arbejdsfrihed under barnets sygdom indtil dettes fyldte tredje aar ( andet led ).
15 Ved artikel 7 i lov nr . 903 af 1977 udvides retten til arbejdsfrihed efter artikel 7 i lov nr . 1204 af 1971 til ogsaa at gaelde arbejdende faedre, herunder adoptivfaedre og plejefaeldre, jfr . artikel 314/20 i Codice civile, i tilfaelde hvor det oenskes, at disse traeder i stedet for den arbejdende moder, eller hvor barnet er overdraget i faderens varetaegt .
16 Derimod har adoptivfaeldre ikke den samme ret som adoptivmoedre til orlov i de foerste tre maaneder efter barnets faktiske optagelse i adoptivfamilien . Som Den italienske Republiks regering med rette har anfoert, er denne forskel tilstraekkeligt begrundet i det berettigede hensyn til i denne meget vigtige periode saa vidt muligt at tilnaerme omstaendighederne omkring barnets optagelse i adoptivfamilien til den familiesituation, et nyfoedt barn normalt har . For saa vidt angaar spoergsmaalet om arbejdsfrihed efter denne foerste periode paa tre maaneder, har adoptivfaeldre de samme rettigheder som adoptivmoedre .
17 Under disse omstaendigheder kan den af Kommissionen indklagede forskel i behandlingen af maend og kvinder ikke anses for at vaere en forskelsbehandling i direktivets forstand .
18 Kommissionens sidste klagepunkt er, at Den italienske Republik skal have undladt at efterkomme direktivets artikel 6 . Kommissionen anfoerer, at efter artikel 15 i lov nr . 903 af 1977 er der kun soegsmaalsadgang i de tilfaelde, hvor lovens artikel 1 og 5 er overtraadt, hvorimod der ikke er soegsmaalsadgang for den arbejdstager, der mener sig kraenket ved en tilsidesaettelse af andre af direktivets bestemmelser .
19 Den italienske Republiks regering har gjort gaeldende, at proceduren i artikel 15 i lov nr . 903 er en hasteprocedure, men bemaerker, at direktivet ikke stiller krav om en saadan med hensyn til enhver form for forskelsbehandling . I medfoer af den civile retsplejelovs artikel 700, der er hel generel processuel bestemmelse, kan de noedvendige foranstaltninger til at indgaa uoprettelig skade ivaerksaettes efter en hasteprocedure, foerend der tages egentlig stilling til sagens indhold . Denne bestemmelse kan paaberaabes paa alle de af direktivets anvendelsesomraader, der ikke er omfattet af artikel 15 i lov nr . 903 .
20 Herudover fastslaar den italienske grundlovs artikel 24, at enhver for domstolene kan paaberaabe sig sine lovmaessige rettigheder og interesser . Dette veletablerede forfatningsretlige princip finder til stadighed direkte anvendelse saaledes, at foreligger der en materielretlig regel til beskyttelse af en individuel interesse, er dette i sig selv tilstraekkeligt til, at denne interesse er sikret retlig beskyttelse . Saerlige processuelle regler er i denne forbindelse ikke noedvendige, idet beskyttelsen paa generel og absolut maade foelger af grundlovens artikel 24 . Arbejdstagere, der udsaettes for forskelsbehandling, kan derfor i medfoer af denne bestemmelse i grundloven ved domstolen kraeve bestemmelserne i lov nr . 903 overholdt .
21 Kommissionen har ikke bestridt rigtigheden af det af Den italienske Republiks regering anfoerte . Under disse omstaendigheder kan dette klagepunkt ikke laegges til grund .
22 Da ingen af de af Kommissionen rejste klagepunkter kan laegges til grund, maa sagsoegte i det hele frifindes .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
23 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde dens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom .
24 Da Kommissionen har tabt sagen, boer den doemmes til at afholde sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Kommissionen betaler sagens omkostninger .