Foreløbig udgave
DOMSTOLENS DOM (Sjette Afdeling)
20. marts 2025 (*)
» Præjudiciel forelæggelse – fælles landbrugspolitik – finansiering fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) – det nationale program for udvikling af landdistrikterne 2007-2013 – foranstaltning til udvikling af landdistrikterne – betalinger for dyrevelfærd – beregningsfejl – de nationale myndigheders nedsættelse af disse betalinger uden at afvente Europa-Kommissionens endelige afgørelse – betydningen af udløbet af fristen for at ændre dette program og Kommissionens afgørelser om godkendelse eller ændring af nævnte program – ingen modsigelse mellem dom afsagt af Domstolen og dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret – den pågældende medlemsstats ansvar for tilsidesættelse af EU-retten «
I sag C-116/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Curtea de Apel Piteşti (appeldomstolen i Piteşti, Rumænien) ved afgørelse af 28. november 2023, indgået til Domstolen den 12. februar 2024, i sagen
Porcellino Grasso
mod
Ministerul Agriculturii şi Dezvoltării Rurale,
Agenţia pentru Finanţarea Investiţiilor Rurale,
Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură,
Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Vâlcea,
har
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, A. Kumin (refererende dommer), formanden for Første Afdeling, F. Biltgen, og dommer I. Ziemele,
generaladvokat: D. Spielmann,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–        Porcellino Grasso SRL ved avocaţi C.S. Strătulă og O. Strătulă,
–        Ministerul Agriculturii şi Dezvoltării Rurale ved F.I. Barbu og A. Popescu, som befuldmægtigede,
–        den rumænske regering ved R. Antonie, E. Gane og A. Rotăreanu, som befuldmægtigede,
–        Europa-Kommissionen ved L. Radu Bouyon og M. Salyková, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1        Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 288 TEUF, 291 TEUF og 297 TEUF, det EU-retlige princip om, at en afgørelse fra Europa-Kommissionen har retsvirkninger, indtil den annulleres, artikel 18 og 19 i Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 af 20. september 2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (EUT 2005, L 277, s. 1), som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 74/2009 af 19. januar 2009 (EUT 2009, L 30, s. 100) (herefter »forordning nr. 1698/2005«), og artikel 9, stk. 3, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1974/2006 af 15. december 2006 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (EUT 2006, L 368, s. 15), som ændret ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 335/2013 af 12. april 2013 (EUT 2013, L 105, s. 1) (herefter »forordning nr. 1974/2006«).
2        Denne anmodning er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem på den ene side Porcellino Grasso SRL og på den anden side Ministerul Agriculturii şi Dezvoltării Rurale (ministeriet for landbrug og udvikling af landdistrikterne, Rumænien), Agenția pentru Finanțarea Investițiilor Rurale (styrelse for finansiering af investeringer i landdistrikter, Rumænien), Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură (styrelse for betalinger og foranstaltninger til fordel for landbruget, Rumænien) og Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură – Centrul Județean Vâlcea (styrelse for betalinger og foranstaltninger til fordel for landbruget, distriktscentret i Vâlcea, Rumænien) (herefter »APIA Vâlcea«) vedrørende nedsættelse af betalinger til dyrevelfærd.
Retsforskrifter
Forordning nr. 1698/2005
3        Artikel 18 i forordning nr. 1698/2005 med overskriften »Udarbejdelse og godkendelse« bestemte:
»1.      Landdistriktudviklingsprogrammerne udarbejdes af medlemsstaterne i snævert samarbejde med partnerne, jf. artikel 6.
2.      Medlemsstaterne forelægger Kommissionen et forslag til hvert landdistriktudviklingsprogram med de i artikel 16 nævnte oplysninger.
3.      Kommissionen vurderer de foreslåede programmer på grundlag af deres overensstemmelse med Fællesskabets strategiske retningslinjer, den nationale strategiplan og denne forordning.
Hvis Kommissionen ikke mener, at et landdistriktudviklingsprogram er i overensstemmelse med Fællesskabets strategiske retningslinjer, den nationale strategiplan eller denne forordning, anmoder den medlemsstaten om at revidere det foreslåede program.
4.      Det enkelte landdistriktudviklingsprogram godkendes efter proceduren i artikel 90, stk. 2.«
4        Denne forordnings artikel 19 med overskriften »Revision« fastsatte:
»1.      Landdistriktudviklingsprogrammerne tages op til fornyet gennemgang, og medlemsstaten tilpasser i givet fald og efter samtykke fra tilsynsudvalget disse for den resterende del af perioden. I disse revisioner tages der hensyn til evalueringsresultaterne og Kommissionens rapporter, navnlig for at styrke eller justere den måde, hvorpå der tages højde for Fællesskabets højt prioriterede mål.
2.      Kommissionen vedtager, efter anmodning fra en medlemsstat om revision af landdistriktudviklingsprogrammer, en beslutning efter proceduren i artikel 90, stk. 2. Ændringer, der kræver godkendelse ved en beslutning fra Kommissionen, bestemmes efter proceduren i artikel 90, stk. 2.«
5        Nævnte forordnings artikel 40 med overskriften »Betalinger for dyrevelfærd« foreskrev:
»1.      Betalinger for dyrevelfærd i henhold til artikel 36, litra a), nr. v), ydes til landbrugere, som frivilligt påtager sig forpligtelser på dyrevelfærdsområdet.
2.      Betalinger for dyrevelfærd ydes kun for forpligtelser, der er mere vidtgående end de relevante obligatoriske normer i henhold til artikel 4 i og bilag III til [Rådets] forordning (EF) nr. 1782/2003 [af 29. september 2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93, (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001, (EF) nr. 1454/2001, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 1251/1999, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EØF) nr. 2358/71 og (EF) nr. 2529/2001) (EUT 2003, L 270, s. 1)] og andre relevante obligatoriske krav, der er fastsat i national lovgivning og anført i programmet.
Forpligtelserne skal som hovedregel efterleves i en periode på mellem fem og syv år. Hvis det er nødvendigt og velbegrundet, fastlægges der efter proceduren i artikel 90, stk. 2, en længere periode for særlige former for forpligtelser.
3.      Betalingerne ydes på årsbasis og skal dække ekstraomkostninger og indkomsttab som følge af de påtagne forpligtelser. Om nødvendigt kan de også dække transaktionsomkostninger.
Støtten må ikke overstige det maksimumsbeløb, der er fastsat i bilag I.«
Forordning nr. 1974/2006
6        Artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 1974/2006 bestemte:
»Ændringer i landdistriktsudviklingsprogrammer skal falde ind under følgende kategorier:
a)      revisioner som nævnt i artikel 19, stk. 1, i forordning [...] nr. 1698/2005
b)      revisioner, der følger af procedurerne for samordning af udnyttelsen af de finansielle ressourcer, jf. artikel 77, stk. 3, i forordning [...] nr. 1698/2005
ba)      ændringer af finansieringsplanen for gennemførelsen af artikel 70, stk. 4b), i forordning [...] nr. 1698/2005
c)      andre ændringer, der ikke er omfattet af litra a), b) og ba).«
7        Denne forordnings artikel 9, stk. 1-3, havde følgende ordlyd:
»1.      Medlemsstaternes ændringer i programmer omhandlet i artikel 6, stk. 1, litra c), kan indebære ændringer i den finansielle fordeling pr. foranstaltning inden for en akse og ikke-finansielle ændringer i form af indførelse af nye foranstaltninger og aktionstyper, tilbagetrækning af eksisterende foranstaltninger og aktionstyper, ændringer vedrørende den undtagelse, der omhandles i artikel 5, stk. 6, i forordning [...] nr. 1698/2005, eller oplysninger om og beskrivelse af eksisterende foranstaltninger i programmet.
2.      Medlemsstaterne kan også foretage ændringer som omhandlet i artikel 6, stk. 1, litra c), ved inden for et kalenderår at overføre indtil 3% af ELFUL’s samlede bidrag til programmet for hele programmeringsperioden fra og til en hvilken som helst akse.
3.      Programændringer som omhandlet i stk. 1 og 2 kan foretages indtil den 31. december 2015, forudsat at medlemsstaterne meddeler ændringerne senest den 31. august 2015.«
Forordning (EU) nr. 1306/2013
8        Under overskriften »Udgifter under ELFUL« bestemmer artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 af 17. december 2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 352/78, (EF) nr. 165/94, (EF) nr. 2799/98, (EF) nr. 814/2000, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 485/2008 (EUT 2013, L 347, s. 549, berigtiget i EUT 2016, L 130, s. 6) følgende:
»ELFUL gennemføres med delt forvaltning mellem medlemsstaterne og [Den Europæiske Union]. Den finansierer Unionens finansielle støtte til programmer for udvikling af landdistrikterne, som gennemføres i overensstemmelse med EU-retten vedrørende støtten til udvikling af landdistrikterne.«
9        Denne forordnings artikel 52 med overskriften »Efterprøvende regnskabsafslutning« bestemmer i stk. 1:
»Når Kommissionen konstaterer, at de udgifter, som er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 4, stk. 1, og artikel 5, ikke er afholdt i overensstemmelse med EU-retten, og for ELFUL med gældende EU-ret og national ret som omhandlet i artikel 85 i [Europa-Parlamentets og Rådets] forordning (EU) nr. 1303/2013 [af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT 2013, L 347, s. 320)] vedtager Kommissionen gennemførelsesretsakter, der afgør, hvilke beløb der skal udelukkes fra Unionens finansiering. [...]«
10      Artikel 58 i forordning nr. 1306/2013 med overskriften »Beskyttelse af Unionens finansielle interesser« bestemmer i stk. 1:
»Medlemsstaterne vedtager inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik alle love og administrative bestemmelser og træffer alle andre foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre en effektiv beskyttelse af Unionens finansielle interesser, navnlig med henblik på at:
a)      kontrollere lovligheden og den formelle rigtighed af de af [Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og ELFUL] finansierede foranstaltninger
b)      sikre en effektiv forebyggelse af svig, særlig med hensyn til områder med et højere risikoniveau, som har en afskrækkende virkning, under hensyntagen til omkostningerne og fordelene samt rimeligheden ved foranstaltningerne
c)      forebygge, afsløre og korrigere uregelmæssigheder og svig
d)      pålægge sanktioner, som er effektive, virker afskrækkende og står i et rimeligt forhold til overtrædelsen i overensstemmelse med EU-retten eller, i mangel heraf, med national lovgivning, og om nødvendigt anlægge retssag
e)      inddrive uberettigede betalinger med renter og om nødvendigt anlægge retssag.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
11      Efter vedtagelsen af Kommissionens afgørelse C(2008) 3831 af 16. juli 2008 om godkendelse af program om udvikling af landdistrikterne for Rumænien for programperioden 2007-2013 vedtog denne medlemsstat bestemmelser om forbedring af dyrevelfærd. Ved gennemførelsesafgørelse C(2012) 3529 af 25. maj 2012 inkluderede Kommissionen efter anmodning fra nævnte medlemsstat i det nationale program for udvikling af landdistrikterne 2007-2013 en støtteforanstaltning i form af betalinger med henblik på at kompensere for tabet af indtægter samt de yderligere omkostninger afholdt af landbrugere, som frivilligt havde påtaget sig gennemførelsen af de regler, der tilsigtede at forbedre dyrevelfærden (herefter »foranstaltning 215«). Hvad angår slagtesvin var der i medfør af denne foranstaltning bl.a. fastsat en årlig betaling på 4,90 EUR pr. »storkreatur« (SK) i form af en støtte til forbedring af dyrevelfærd under transport (herefter »støtte til forbedring af transport«) og en årlig betaling på 16,80 EUR/SK i form af en støtte til belastningsreduktion med 30% i forhold til det obligatoriske minimumsniveau (herefter »støtte til belastningsreduktion«).
12      Den 13. august 2012 anmodede Porcellino Grasso APIA Vâlcea om ikke-tilbagebetalingspligtig støtte, herunder til forbedring af transport og belastningsreduktion, som modydelse for selskabets forpligtelser til på sine bedrifter i mindst fem år at overholde foranstaltninger til fordel for slagtesvins velfærd.
13      Den 14. august 2015 indgav dette selskab en anmodning til APIA Vâlcea om betaling af denne støtte for perioden fra den 16. juli 2015 til den 15. juli 2016, svarende til det fjerde år for selskabets forpligtelser.
14      Den 8. marts 2016 meddelte APIA Vâlcea Porcellino Grasso, at der efter en revision foretaget af repræsentanter for Den Europæiske Revisionsret for regnskabsåret 2015 var konstateret fejl, som havde medført uforholdsmæssigt høje betalingsniveauer for så vidt angår den støtte til forbedring af transport og til belastningsreduktion, der var blevet udbetalt i medfør af foranstaltning 215.
15      Som følge af disse fejl præciserede APIA Vâlcea, at denne styrelse ville nedsætte støtten til Porcellino Grasso, således at den udgjorde 1,43 EUR/SK for støtte til forbedring af transport og 14,18 EUR/SK for støtte til belastningsreduktion. Denne nedsættelse blev senere endelig efter vedtagelsen af et dekret fra ministeriet for landbrug og udvikling af landdistrikterne.
16      Porcellino Grasso indgav forvaltningsretlige klager over de herved trufne betalingsafgørelser, hvilke sager fortsat verserede ved indgivelsen af denne anmodning om præjudiciel afgørelse.
17      Den 31. januar 2017 indleverede Porcellino Grasso bl.a. en anmodning om betaling af støtte til forbedring af transport og til belastningsreduktion til APIA Vâlcea for perioden fra den 1. januar 2017 til den 31. december 2017, svarende til det sjette år for selskabets forpligtelser.
18      Ved afgørelse af 6. februar 2018 godkendte APIA Vâlcea denne anmodning, idet denne styrelse imidlertid beregnede de betalinger, der skulle gennemføres i forbindelse med denne støtte, på grundlag af de nedsatte beløb, der er omtalt i nærværende doms præmis 15.
19      Porcellino Grasso indgav en klage over denne afgørelse, hvilken klage blev forkastet den 8. marts 2018.
20      Dette selskab har herefter anlagt søgsmål ved Curtea de Apel Piteşti (appeldomstolen i Piteşti, Rumænien), der er den forelæggende ret, bl.a. med påstand om annullation af nævnte afgørelse og af retsakten om afslag på selskabets klage samt påstand om erstatning for skade for et beløb svarende til forskellen mellem det beløb, som selskabet efter eget skøn skulle være blevet betalt, og det beløb, det rent faktisk blev betalt.
21      Den forelæggende ret har indledningsvis henvist til, at Domstolen i dom af 17. november 2022, Avicarvil Farms (C-443/21, EU:C:2022:899), i det væsentlige fastslog, EU-retten ikke er til hinder for, at nationale myndigheder, som deltog i gennemførelsen af en ikke-tilbagebetalingspligtig økonomisk støtteforanstaltning, på grund af en af Revisionsretten konstateret beregningsfejl vedtager retsakter om nedsættelse af den økonomiske støtte, som var ydet i henhold til det nationale program for udvikling af landdistrikterne 2007-2013, som godkendt af Kommissionen, uden at afvente, at Kommissionen traf en afgørelse om, at de fra denne beregningsfejl hidrørende beløb er udelukket fra EU-finansiering.
22      Den forelæggende ret har imidlertid ikke udelukket, at de EU-retlige regler og principper, som Porcellino Grasso har påberåbt sig – ud over dem, der er taget i betragtning i nævnte dom – kan være til hinder for, at de rumænske myndigheder nedsætter det i hovedsagen omhandlede støttebeløb. Den forelæggende ret har nemlig anført, at dette beløb blev fastlagt ved gennemførelsesafgørelse C(2012) 3529 om ændring af det nationale program for udvikling af landdistrikterne 2007-2013, og at denne afgørelse hverken er blevet tilbagekaldt eller annulleret, endsige kunne ændres på det tidspunkt, hvor de i nærværende doms præmis 14 omhandlede beregningsfejl blev konstateret.
23      Den forelæggende ret har herefter anført, at Den Europæiske Unions Rets dom af 18. januar 2023, Rumænien mod Kommissionen (T-33/21, EU:T:2023:5), ifølge Porcellino Grasso i det væsentlige vedrørte faktiske og retlige omstændigheder, som er identiske med dem, der var omhandlet i den sag, der gav anledning til dom af 17. november 2022, Avicarvil Farms (C-443/21, EU:C:2022:899). Rettens dom forekommer i strid med sidstnævnte dom, idet Retten og Domstolen nåede forskellige konklusioner med hensyn til bl.a. princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. Den forelæggende ret ønsker dermed oplyst, om den kan tage hensyn til Rettens dom med henblik på afgørelsen af den verserende sag.
24      Endelig ønsker den forelæggende ret oplyst, om princippet om medlemsstaternes ansvar i tilfælde af overtrædelse af EU-retten forpligter den rumænske stat til at betale en støttemodtager som Porcellino Grasso det skyldige beløb i medfør af støtten til forbedring af transport og til belastningsreduktion svarende til det ved gennemførelsesafgørelse C(2012) 3529 oprindeligt fastsatte beløb i hele perioden for de forpligtelser, som denne støttemodtager har påtaget sig.
25      På denne baggrund har Curtea de Apel Piteşti (appeldomstolen i Piteşti) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)      Er dels bestemmelserne i artikel 288 TEUF, 291 TEUF og 297 TEUF samt det [EU]-retlige princip om, at en afgørelse fra [Kommissionen] har retsvirkninger, indtil den annulleres – som fastslået i dom [af 8. juli 1999, Chemie Linz mod Kommissionen, (C-245/92 P, EU:C:1999:363), af 5. oktober 2004, Kommissionen mod Grækenland (C-475/01, EU:C:2004:585), af 6. oktober 2015, Schrems (C-362/14, EU:C:2015:650), af 14. juni 2012, CIVAD (C-533/10, EU:C:2012:347), af 22. oktober 1987, Foto-Frost (314/85, EU:C:1987:452), af 3. juli 2019, Eurobolt (C-644/17, EU:C:2019:555), og af 12. februar 2008, CELF og Ministre de la Culture et de la Communication (C-199/06, EU:C:2008:79)] – dels artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 1974/2006 samt artikel 18 og 19 i forordning nr. 1698/2005 til hinder for en praksis hos de rumænske nationale myndigheder, som består i at vedtage nationale retsakter, der er i strid med Kommissionens gennemførelsesafgørelse C(2012) 3529 [om ændring af det nationale program for udvikling af landdistrikterne 2007-2013], eller i at undlade at anvende denne afgørelse, så længe den ikke er blevet ændret eller annulleret?
2)      Henset til medlemsstaternes generelle pligt til at overholde EU-retten, har en national ret, når denne befinder sig i en situation, hvor denne [skal] overholde en fortolkende dom afsagt af [Domstolen] i henhold til artikel 267 TEUF (dvs. dom af 17.9.2022 [Avicarvil Farms (C-443/21, EU:C:2022:899)]), der imidlertid ikke indeholder vurderinger om gyldigheden og retsvirkningerne af [Kommissionens] gennemførelsesafgørelser (Kommissionens [gennemførelsesafgørelse] C(2012) 3529 final af 25.5.2012 og Kommissionens [gennemførelsesafgørelse (EU) 2018/873 af 13.6.2018 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (EUT 2018, L 152, s. 29)), men kun vurderinger om tilbagesøgningen af støtte i mangel af en afgørelse herom fra [Kommissionen], da beføjelse til, i sin afgørelse i en for den nationale ret verserende sag, at tage hensyn til retsvirkningerne og begrundelsen for (overvejelserne i) en dom, som Retten har afsagt i et annullationssøgsmål i henhold til artikel 263 TEUF[, hvorved den annullerede] en gennemførelsesafgørelse fra [Kommissionen] i en lignende sag (dvs. dom af 18.1.2023 [Rumænien mod Kommissionen (T-33/21, EU:T:2023:5)])?
3)      Kræver princippet om statens ansvar, at den rumænske stat i en situation som den foreliggende skal betale støttemodtagerne under foranstaltning 215 de støttesatser, der blev fastsat i [gennemførelsesafgørelse C(2012) 3529], i hele støttemodtagernes forpligtelsesperiode?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første og det andet spørgsmål
26      Med det første og det andet spørgsmål, som skal behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om flere EU-retlige regler og principper, som Domstolen ikke tog hensyn til i sin dom af 17. november 2022, Avicarvil Farms (C-443/21, EU:C:2022:899), henset til Rettens betragtninger i dom af 18. januar 2023, Rumænien mod Kommissionen (T-33/21, EU:T:2023:5), bevirker, at der rejses tvivl om konklusionen i Domstolens dom, for så vidt som disse regler og principper skal fortolkes således, at de er til hinder for, at de nationale myndigheder, som deltager i gennemførelsen af en ikke-tilbagebetalingspligtig økonomisk støtteforanstaltning, på grund af de af Revisionsretten konstaterede beregningsfejl vedtager retsakter om nedsættelse af den økonomiske støtte, som var ydet i henhold til det nationale program for udvikling af landdistrikterne 2007-2013, som godkendt og ændret ved Kommissionens afgørelser, selv om dette program ikke længere kunne revideres eller ændres på tidspunktet for konstateringen af disse fejl.
Formaliteten
27      I første række har ministeriet for landbrug og udvikling af landdistrikterne gjort gældende, at det første og det andet spørgsmål skal afvises, eftersom det første spørgsmål allerede er blevet præciseret ved dom af 17. november 2022, Avicarvil Farms (C-443/21, EU:C:2022:899), og det andet spørgsmål ikke henhører under formålet med den præjudicielle forelæggelse, der er fastsat i artikel 267 TEUF.
28      Det skal i denne henseende bemærkes, at Domstolen har kompetence til at præcisere omfanget af en fortolkende dom, som den har afsagt præjudicielt, vedrørende EU-retlige bestemmelser eller en retspraksis, som ikke blev behandlet i denne dom (jf. i denne retning dom af 5.12.2017, M.A.S. og M.B., C-42/17, EU:C:2017:936, præmis 28).
29      Med det første og det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret en fortolkning af dom af 17. november 2022, Avicarvil Farms (C-443/21, EU:C:2022:899), i lyset af EU-retlige bestemmelser og en dom afsagt af Retten, som ikke blev undersøgt i førstnævnte dom. På denne baggrund kan disse spørgsmål antages til realitetsbehandling.
30      I anden række skal det, når dette er sagt, bemærkes, at det som anført i artikel 94, litra c), i Domstolens procesreglement kræves, at en anmodning om præjudiciel afgørelse indeholder en fremstilling af grundene til, at den forelæggende ret finder, at der er tvivl om fortolkningen eller gyldigheden af visse EU-retlige bestemmelser, samt af sammenhængen mellem disse bestemmelser og den nationale lovgivning, som finder anvendelse på tvisten i hovedsagen.
31      Selv om den forelæggende ret i det første spørgsmål har henvist til artikel 288 TEUF, 291 TEUF og 297 TEUF samt det EU-retlige princip om, at en kommissionsafgørelse skaber virkninger, indtil den annulleres, skal det således fastslås, at den forelæggende ret i forelæggelsesafgørelsen på ingen måde har angivet grundene til, at den finder, at der er tvivl om disse artikler og dette princip.
Den forelæggende ret har navnlig ikke anført, hvorfor den er af den opfattelse, at nævnte artikler og nævnte princip, bl.a. henset til deres indhold, den sammenhæng, hvori de indgår, og deres formål, kan gøre den fortolkning, der fremgår af konklusionen i dom af 17. november 2022, Avicarvil Farms (C-443/21, EU:C:2022:899), ugyldig. På denne baggrund skal det første spørgsmål afvises, for så vidt som det vedrører disse artikler og dette princip.
32      Det første spørgsmål kan derimod antages til realitetsbehandling, for så vidt som det vedrører artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 1974/2006 samt artikel 18 og 19 i forordning nr. 1698/2005. Den forelæggende ret har nemlig med henvisning til Rettens betragtninger i dom af 18. januar 2023, Rumænien mod Kommissionen (T-33/21, EU:T:2023:5), nærmere bestemt anført, at det følger af disse bestemmelser, at det nationale program for udvikling af landdistrikterne 2007-2013, som godkendt ved afgørelse C(2008) 3831 og ændret ved gennemførelsesafgørelse C(2012) 3529, ikke længere kunne revideres eller ændres på det tidspunkt, hvor Revisionsretten konstaterede de i hovedsagen omhandlede beregningsfejl. Den forelæggende ret ønsker dermed nærmere bestemt oplyst, om de rumænske myndigheder under sådanne omstændigheder havde ret til at foretage den i nærværende doms præmis 15 omtalte nedsættelse. Den forelæggende ret har herved i tilstrækkelig grad anført grundene til, at den finder, at der er tvivl om fortolkningen af nævnte bestemmelser.
33      Det fremgår af de ovenfor anførte betragtninger, at det første spørgsmål derimod kan antages til realitetsbehandling, for så vidt som det vedrører artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 1974/2006 samt artikel 18 og 19 i forordning nr. 1698/2005, og at det andet spørgsmål kan antages til realitetsbehandling i det hele.
Om realiteten
34      Indledningsvis skal der henvises til, at det som led i den samarbejdsprocedure mellem de nationale retter og Domstolen, som er indført ved artikel 267 TEUF, tilkommer Domstolen at give den nationale ret et hensigtsmæssigt svar, som sætter den i stand til at afgøre den tvist, der verserer for den. Ud fra dette synspunkt påhviler det Domstolen i givet fald at omformulere de spørgsmål, der forelægges den. Til dette formål kan Domstolen fra samtlige de oplysninger, der er fremlagt af den nationale retsinstans, og navnlig af forelæggelsesafgørelsens præmisser, udlede de EU-retlige bestemmelser og principper, som det under hensyntagen til genstanden for tvisten i hovedsagen er nødvendigt at fortolke (dom af 21.3.2024, Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy (Mulighed for berigtigelse i tilfælde af fejlagtig sats), C-606/22, EU:C:2024:255, præmis 19 og 20 og den deri nævnte retspraksis).
35      I det foreliggende tilfælde er det første spørgsmål i det væsentlige støttet på antagelsen om, at det nationale program for udvikling af landdistrikterne 2007-2013, som godkendt ved afgørelse C(2008) 3831 og ændret ved gennemførelsesafgørelse C(2012) 3529, hverken kunne revideres eller ændres på det tidspunkt, hvor Revisionsretten konstaterede de i hovedsagen omhandlede beregningsfejl. I denne forbindelse er artikel 18 i forordning nr. 1698/2005 ikke relevant med henblik på besvarelsen af dette spørgsmål, for så vidt som denne bestemmelse i modsætning til denne forordnings artikel 19 og artikel 9 i forordning nr. 1974/2006 ifølge sin overskrift ikke omhandler revision eller ændring af ELFUL’s programmer for udvikling af landdistrikterne, men »[u]darbejdelse og godkendelse« heraf.
36      Det skal således fastslås, at den forelæggende ret med det første og det andet spørgsmål nærmere bestemt ønsker oplyst, om artikel 19 i forordning nr. 1698/2005 og artikel 9, stk. 3, forordning nr. 1974/2006, henset til Rettens betragtninger i dom af 18. januar 2023, Rumænien mod Kommissionen (T-33/21, EU:T:2023:5), kan rejse tvivl om konklusionen i dom af 17. november 2022, Avicarvil Farms (C-443/21, EU:C:2022:899), for så vidt som disse bestemmelser skal fortolkes således, at de er til hinder for, at de nationale myndigheder, som deltager i gennemførelsen af en ikke-tilbagebetalingspligtig økonomisk støtteforanstaltning, på grund af de af Revisionsretten konstaterede beregningsfejl vedtager retsakter om nedsættelse af den økonomiske støtte, som var ydet i henhold til det nationale program for udvikling af landdistrikterne 2007-2013, som godkendt og ændret ved Kommissionens afgørelser, selv om dette program ikke længere kunne revideres eller ændres på tidspunktet for konstateringen af disse fejl.
37      Som den forelæggende ret har konstateret, bemærkede Retten i præmis 91-95 og 100 i dom af 18. januar 2023, Rumænien mod Kommissionen (T-33/21, EU:T:2023:5), at det nationale program for udvikling af landdistrikterne 2007-2013, som godkendt ved afgørelse C(2008) 3831 og ændret ved gennemførelsesafgørelse C(2012) 3529, på det tidspunkt, hvor beregningsfejlene vedrørende en anden støtte under foranstaltning 215 end den i hovedsagen omhandlede støtte blev konstateret, ikke længere kunne revideres eller ændres i medfør af artikel 19 i forordning nr. 1698/2005 og artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 1974/2006. Dine konstateringer kan, ratione temporis, overføres mutatis mutandis på tvisten i hovedsagen.
38      Den omstændighed, at det følger af disse bestemmelser, at dette program ikke længere kunne revideres eller ændres på det tidspunkt, hvor disse beregningsfejl blev konstateret, kan imidlertid ikke rejse tvivl om konklusionen i dom af 17. november 2022, Avicarvil Farms (C-443/21, EU:C:2022:899), som blev afsagt i en anden sammenhæng end den, der forelå i den sag, der gav anledning til dom af 18. januar 2023, Rumænien mod Kommissionen (T-33/21, EU:T:2023:5).
39      I sidstnævnte doms præmis 74, 86, 91, 92, 100, 102 og 113 fastslog Retten i det væsentlige, at selv om størrelsen af en støtte, der henhørte under foranstaltning 215, som følge af en beregningsfejl var uforenelig med artikel 40, stk. 3, i forordning nr. 1698/2005, havde Kommissionen hos de rumænske myndigheder skabt en berettiget forventning om, at betalingen af dette beløb var dækket af EU-finansieringen. Retten fastslog således, at Kommissionen ved godkendelsen af denne støtte og af den dertil hørende beregningsmetode efter særskilt forhandling med de rumænske myndigheder havde rådet over alle de oplysninger, der gav denne institution mulighed for at konstatere denne fejl og vurdere nævnte støttes forenelighed med denne bestemmelse. Retten udledte heraf, at nævnte beløb kun kunne ændres ved en ændring af det nationale program for udvikling af landdistrikterne 2007-2013 og ved en afgørelse om godkendelse af denne ændring og ikke, som Kommissionen havde gjort, ved en gennemførelsesafgørelse om udelukkelse af den urigtige del af den pågældende støtte fra finansiering. Af disse grunde annullerede Retten derfor delvist denne gennemførelsesafgørelse.
40      Den sag, der gav anledning til dom af 17. november 2022, Avicarvil Farms (C-443/21, EU:C:2022:899), vedrørte i forbindelse med andre former for støtte under foranstaltning 215 ganske vist ligeledes beløb, der som følge af beregningsfejl ikke var i overensstemmelse med artikel 40, stk. 3, i forordning nr. 1698/2005, og som var blevet berigtiget ved Kommissionens gennemførelsesafgørelse, nemlig gennemførelsesafgørelse 2018/873.
41      Det fremgår imidlertid af sagsakterne i denne sag, at der med hensyn til beregningen af disse beløb ikke blev anerkendt en berettiget forventning for så vidt angår beløbene i forholdet mellem Rumænien og Kommissionen. Selv om det er korrekt, at Rumænien med det søgsmål, der gav anledning til kendelse af 30. april 2019, Rumænien mod Kommissionen (T-530/18, EU:T:2019:269), havde nedlagt påstand om annullation af denne gennemførelsesafgørelse og gjort gældende, at de af Kommissionen godkendte beregningsmetoder vedrørende nævnte beløb skulle have været beskyttet i medfør af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, afviste Retten nemlig søgsmålet fra realitetsbehandling ved denne kendelse, som blev stadfæstet efter appel ved dom af 10. september 2020, Rumænien mod Kommissionen (C-498/19 P, EU:C:2020:686), med den begrundelse at søgsmålet var anlagt for sent.
42      I præmis 33-36 i dom af 17. november 2022, Avicarvil Farms (C-443/21, EU:C:2022:899), fastslog Domstolen således, at de pågældende beløb, som ikke var forenelige med artikel 40, stk. 3, i forordning nr. 1698/2005 og ikke var anerkendt som beskyttede af en berettiget forventning i forholdet mellem Rumænien og Kommissionen, skulle korrigeres af såvel Kommissionen i henhold til artikel 52, stk. 1, i forordning nr. 1306/2013 – og ved vedtagelse af en gennemførelsesafgørelse om udelukkelse af den urigtige del af den pågældende støtte fra EU-finansiering – som af de nationale myndigheder i henhold til artikel 58, stk. 1, i forordning nr. 1306/2013, idet disse myndigheder i øvrigt ikke var forpligtede til at afvente Kommissionens vedtagelse af en sådan gennemførelsesafgørelse.
43      I nævnte doms præmis 44 præciserede Domstolen, at princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ikke havde indvirkning på denne vurdering i forholdet mellem de rumænske myndigheder og de landbrugere, der havde modtaget den pågældende støtte. Domstolen fastslog nemlig, at eftersom disse beløb var blevet fastsat på en måde, der ikke var i overensstemmelse med artikel 40, stk. 3, i forordning nr. 1698/2005, havde de rumænske myndigheder ikke kunnet skabe en berettiget forventning til fordel for disse landbrugere om at blive begunstiget af en behandling, der var i strid med EU-retten.
44      I tvisten i hovedsagen fremgår det af den forelæggende rets præciseringer, at de omhandlede beregningsfejl i forbindelse med den støtte, der også henhører under foranstaltning 215 – om end en anden støtte end den af Domstolen og Retten undersøgte i deres respektive domme af 17. november 2022, Avicarvil Farms (C-443/21, EU:C:2022:899), og af 18. januar 2023, Rumænien mod Kommissionen (T-33/21, EU:T:2023:5) – førte til fastsættelse af beløb, der ikke var i overensstemmelse med artikel 40, stk. 3, i forordning nr. 1698/2005. Den forelæggende ret har heller ikke anført, at Kommissionen eller andre af Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer har anerkendt, at disse beløb var beskyttet af en berettiget forventning i forholdet mellem Rumænien og Kommissionen. Det følger heraf, at den i hovedsagen omhandlede situation i det væsentlige svarer til den, der var omhandlet i den sag, der gav anledning til dom af 17. november 2022, Avicarvil Farms (C-443/21, EU:C:2022:899).
45      For det første har den forelæggende ret med henvisning til Porcellino Grassos argumenter imidlertid anført, at Rettens ræsonnement i dom af 18. januar 2023, Rumænien mod Kommissionen (T-33/21, EU:T:2023:5), kan overføres på tvisten i hovedsagen, for så vidt som princippet om beskyttelse af den berettigede forventning i forholdet mellem Rumænien og Kommissionen skal finde anvendelse på nævnte beløb, eftersom Kommissionen, da denne institution godkendte ændringen af det nationale program for udvikling af landdistrikterne 2007-2013, rådede over oplysninger, der gjorde det muligt for den at vurdere den i hovedsagen omhandlede støtte og dertil hørende beregningsmetoders forenelighed med artikel 40, stk. 3, i forordning nr. 1698/2005. Eftersom disse beløb var beskyttet i medfør af dette princip, kunne de i overensstemmelse med Rettens betragtninger, der er omtalt i nærværende doms præmis 39, kun berigtiges ved en ændring af det nationale program for udvikling af landdistrikterne 2007-2013 og ved en afgørelse om godkendelse af denne ændring.
46      Det skal i denne henseende bemærkes, at selv om dom af 18. januar 2023, Rumænien mod Kommissionen (T-33/21, EU:T:2023:5), i lighed med det i den foreliggende sag omhandlede tilfælde ganske vist vedrørte en støtte, der henhører under foranstaltning 215, var der tale om en anden støtte end den i hovedsagen omhandlede. På denne baggrund kunne Retten i denne dom ikke undersøge, om Kommissionen ved godkendelsen af ændringen af det nationale program for udvikling af landdistrikterne 2007-2013 rådede over oplysninger, der gjorde det muligt for denne institution at vurdere sidstnævnte støtte og de dertil hørende beregningsmetoders forenelighed med artikel 40, stk. 3, i forordning nr. 1698/2005, hvorfor Rettens ræsonnement ikke kan overføres mutatis mutandis på tvisten i hovedsagen. Det skal i øvrigt bemærkes, at den rumænske regering i sine skriftlige indlæg ikke har gjort gældende, at den i forholdet med Kommissionen har påberåbt sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning hvad angår den i hovedsagen omhandlede støtte.
47      For det andet har den forelæggende ret anført, at Rettens betragtninger i præmis 113 i dom af 18. januar 2023, Rumænien mod Kommissionen (T-33/21, EU:T:2023:5), ifølge Porcellino Grassos argumenter er i strid med præmis 42 og 44 i dom af 17. november 2022, Avicarvil Farms (C-443/21, EU:C:2022:899). Den forelæggende ret ønsker således oplyst, om den skal tage hensyn til disse betragtninger.
48      Som det klart fremgår af denne præmis 113, er Rettens ræsonnement en forlængelse af ræsonnementet i præmis 75-86 i dom af 18. januar 2023, Rumænien mod Kommissionen (T-33/21, EU:T:2023:5), ifølge hvilket de pågældende beregningsmetoder og de beløb, der var fastsat på grundlag heraf, i forholdet mellem Rumænien og Kommissionen var beskyttet i medfør af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, eftersom disse metoder og beløb havde været genstand for en »en særskilt forhandling med de rumænske myndigheder«, og Kommissionen rådede i forbindelse med denne forhandling over alle de oplysninger, som gav denne institution mulighed for at vurdere, om de var forenelige med artikel 40, stk. 3, i forordning nr. 1698/2005.
49      Det følger af nærværende doms præmis 42, at den sag, der gav anledning til dom af 17. november 2022, Avicarvil Farms (C-443/21, EU:C:2022:899), vedrørte støtte, som ikke var beskyttet af en berettiget forventning i forholdet mellem Rumænien og Kommissionen. Eftersom nævnte dom blev afsagt i en helt anden sammenhæng end den, der var omhandlet i den sag, der gav anledning til dom af 18. januar 2023, Rumænien mod Kommissionen (T-33/21, EU:T:2023:5), kan betragtningerne i sidstnævnte doms præmis 113 ikke være relevante med henblik på fortolkningen af dom af 17. november 2022, Avicarvil Farms (C-443/21, EU:C:2022:899).
50      Det følger heraf, at den i hovedsagen omhandlede støtte, som blev fastsat efter beregningsfejl, på baggrund af dom af 18. januar 2023, Rumænien mod Kommissionen (T-33/21, EU:T:2023:5), og uden nogen modsatrettet indikation i de sagsakter, som Domstolen råder over, ikke kan anses for at være beskyttet af en berettiget forventning i forholdet mellem Rumænien og Kommissionen, hvorfor den i hovedsagen omhandlede situation, henset til betragtningerne i nærværende doms præmis 44, i det væsentlige er den samme som den, der var omhandlet i den sag, der gav anledning til dom af 17. november 2022, Avicarvil Farms (C-443/21, EU:C:2022:899).
51      I en situation, hvor beløbene efter en beregningsfejl er blevet fastsat på en måde, der ikke er forenelig med EU-retten, uden at de er beskyttet af en berettiget forventning i forholdet mellem Kommissionen og den pågældende medlemsstat, har såvel denne institution som denne medlemsstat, som det fremgår af præmis 33 og 34 i dom af 17. november 2022, Avicarvil Farms (C-443/21, EU:C:2022:899), i henhold til artikel 310, stk. 5, TEUF samt artikel 52, stk. 1, og artikel 58, stk. 1, i forordning nr. 1306/2013 følgelig pligt til at udelukke de af denne beregningsfejl berørte beløb fra EU-finansiering.
52      En sådan udelukkelse indebærer på ingen måde et behov for at revidere eller ændre det pågældende program for udvikling af landdistrikterne.
53      Rettelsen af en beregningsfejl, der ikke er forenelig med EU-retten, samt de deraf følgende satser og betalinger medfører nemlig ingen revision eller ændring af det pågældende program for udvikling af landdistrikterne, men udgør, som det følger af de bestemmelser, der er omtalt i nærværende doms præmis 51, blot en tilbagevenden til den situation, som oprindeligt burde have fulgt af dette program, hvis denne fejl ikke var blevet begået, således at Unionens budget ikke påføres et tab.
54      Den omstændighed, at det følger af artikel 19 i forordning nr. 1698/2005 og artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 1974/2006, at det nationale program for udvikling af landdistrikterne 2007-2013 ikke længere kunne revideres eller ændres på det tidspunkt, hvor Revisionsretten konstaterede de i hovedsagen omhandlede beregningsfejl, er følgelig ikke til hinder for, at såvel Kommissionen som de nationale myndigheder træffer de nødvendige foranstaltninger for som led i en efterprøvende regnskabsafslutning at rette de af disse fejl berørte beløb og betalinger.
55      Henset til ovenstående betragtninger skal det første og det andet spørgsmål besvares med, at artikel 19 i forordning nr. 1698/2005 og artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 1974/2006 skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for, at de nationale myndigheder, som deltager i gennemførelsen af en ikke-tilbagebetalingspligtig økonomisk støtteforanstaltning, på grund af de af Revisionsretten konstaterede beregningsfejl vedtager retsakter om nedsættelse af den finansielle støtte, som var ydet i henhold til det nationale program for udvikling af landdistrikterne 2007-2013, som godkendt og ændret ved Kommissionens afgørelser, selv om dette program ikke længere kunne revideres eller ændres på tidspunktet for konstateringen af disse fejl. De betragtninger, som Retten anførte i dom af 18. januar 2023, Rumænien mod Kommissionen (T-33/21, EU:T:2023:5), har ingen betydning i denne henseende.
Det tredje spørgsmål
56      Med det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om princippet om medlemsstaternes ansvar i tilfælde af overtrædelse af EU-retten forpligter den rumænske stat til at betale modtagerne af en støtte til forbedring af transport og støtte til belastningsreduktion de skyldige beløb i medfør af denne støtte for et beløb svarende til de ved gennemførelsesafgørelse C(2012) 3529 fastsatte i hele perioden for de forpligtelser, som disse støttemodtagere har påtaget sig.
57      Det skal bemærkes, at EU-retten pålægger princippet om, at medlemsstaterne er forpligtet til at erstatte tab, som er forvoldt borgerne som følge af overtrædelser af EU-retten, der må tilregnes medlemsstaterne (dom af 5.3.1996, Brasserie du pêcheur og Factortame, C-46/93 og C-48/93, EU:C:1996:79, præmis 17 og den deri nævnte retspraksis).
58      I det foreliggende tilfælde fremgår det af forelæggelsesafgørelsen, at de støttesatser, der var fastsat ved gennemførelsesafgørelse C(2012) 3529 for støtten til transport og støtten til belastningsreduktion, som følge af de i hovedsagen omhandlede beregningsfejl ikke var i overensstemmelse med artikel 40, stk. 3, i forordning nr. 1698/2005. Det fremgår ligeledes af disse konstateringer, at de rumænske myndigheder traf de nødvendige foranstaltninger for at rette disse satser, således at de blev bragt i overensstemmelse med denne bestemmelse, og at disse myndigheder herved bragte den overtrædelse af EU-retten, som de kunne tilregnes, til ophør.
59      På denne baggrund kan en støttemodtager som Porcellino Grasso ikke påberåbe sig princippet om medlemsstaternes ansvar i tilfælde af en overtrædelse af EU-retten med henblik på at kræve forskellen mellem de betalinger, som vedkommende oprindeligt skulle have modtaget, og disse betalingers berigtigede størrelse, når sidstnævnte beløb er i overensstemmelse med EU-retten, og støttemodtageren ikke har nogen ret til at modtage denne forskel.
60      For det første ville udbetalingen af en del af de af beregningsfejlene berørte beløb til en støttemodtager som Porcellino Grasso svare til en ugrundet berigelse af denne person, som er forbudt i henhold til EU-retten, for så vidt som denne udbetaling ville medføre en berigelse uden gyldig hjemmel for denne støttemodtager og et tab for Unionen i forbindelse med denne berigelse (jf. i denne retning dom af 10.4.2008, Marks & Spencer, C-309/06, EU:C:2008:211, præmis 41 og den deri nævnte retspraksis, og af 28.7.2011, Agrana Zucker, C-309/10, EU:C:2011:531, præmis 53 og den deri nævnte retspraksis).
61      For det andet skal det, hvis det antages, at Porcellino Grasso med erstatningssøgsmålet for den forelæggende ret vil påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning i sit forhold med de rumænske myndigheder, bemærkes, at dette princip, som det er anført i nærværende doms præmis 43, ikke kan underbygge en berettiget forventning hos en borger om en behandling, der er i strid med EU-retten (dom af 17.11.2022, Avicarvil Farms, C-443/21, EU:C:2022:899, præmis 41).
62      Henset til ovenstående betragtninger skal det tredje spørgsmål besvares med, at princippet om medlemsstaternes ansvar i tilfælde af overtrædelse af EU-retten ikke finder anvendelse, når støttesatsen for økonomisk støtte ydet i medfør af et program for udvikling af landdistrikterne under ELFUL er blevet fastsat på en måde, der ikke er forenelig med EU-retten, og de af denne støtte begunstigede har opnået betalinger i medfør heraf, som er beregnet på grundlag af de berigtigede satser, der er forenelige med EU-retten.
Sagsomkostninger
63      Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Sjette Afdeling) for ret:
1)      Artikel 19 i Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 af 20. september 2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 74/2009 af 19. januar 2009, og artikel 9, stk. 3, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1974/2006 af 15. december 2006 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), som ændret ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 335/2013 12. april 2013,
skal fortolkes således, at
disse bestemmelser ikke er til hinder for, at de nationale myndigheder, som deltager i gennemførelsen af en ikke-tilbagebetalingspligtig økonomisk støtteforanstaltning, på grund af de af Den Europæiske Revisionsret konstaterede beregningsfejl vedtager retsakter om nedsættelse af den økonomiske støtte, som var ydet i henhold til Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikternes (ELFUL) program for udvikling af landdistrikterne for Rumænien 2007-2013, som godkendt og ændret ved Europa-Kommissionens afgørelser, selv om dette program ikke længere kunne revideres eller ændres på tidspunktet for konstateringen af disse fejl. De betragtninger, som Den Europæiske Unions Ret anførte i dom af 18. januar 2023, Rumænien mod Kommissionen (T-33/21, EU:T:2023:5), har ingen betydning i denne henseende.
2)      Princippet om medlemsstaternes ansvar i tilfælde af overtrædelse af EU-retten finder ikke anvendelse, når støttesatsen for økonomisk støtte ydet i medfør af et program for udvikling af landdistrikterne under Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) er blevet fastsat på en måde, der ikke er forenelig med EU-retten, og de af denne støtte begunstigede har opnået betalinger i medfør heraf, som er beregnet på grundlag af de berigtigede satser, der er forenelige med EU-retten.
Underskrifter
*      Processprog: rumænsk.