62022CO0607
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (kaheksas koda)
10. märts 2023 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 99 – Lennutransport – Määrus (EÜ) nr 261/2004 – Ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta – Artikkel 2 – Mõiste „tegutsev lennuettevõtja“ – Reisikorraldaja juures broneeritud lend – Väidetavalt olematu lend
Kohtuasjas C‑607/22,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Landgericht Düsseldorfi (Düsseldorfi apellatsoonikohus, Saksamaa) 22. juuli 2022. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 20. septembril 2022, menetluses
Eurowings GmbH
versus
Flightright GmbH,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja president M. Safjan (ettekandja) ning kohtunikud N. Piçarra ja N. Jääskinen,
kohtujurist: L. Medina,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 99 pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi põhistatud määrusega,
on teinud järgmise
määruse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT 2004, L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10; parandus ELT 2018, L 155, lk 35), artikli 2 punkti b.
2
Taotlus on esitatud ühelt poolt lennuettevõtja Eurowings GmbH ja teiselt poolt Flightright GmbH, kellele lennureisijad olid loovutanud oma võimalikud nõudeõigused hüvitisele, vahelises kohtuvaidluses hüvitise üle, mida Flightright nõuab nende reisijate broneeritud lennu väidetava tühistamise eest.
Õiguslik raamistik
3
Määruse nr 261/2004 artiklis 2 „Mõisted“ on ette nähtud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
b)
tegutsev lennuettevõtja – lennuettevõtja, kes teostab või kavatseb teostada lennu reisijaga sõlmitud lepingu alusel või sellise teise füüsilise või juriidilise isiku nimel, kes on sõlminud reisijaga lepingu;
[…]“.
4
Selle määruse artikli 5 „Tühistamine“ lõigetes 1 ja 4 on sätestatud:
„1.   Lennu tühistamise korral:
[…]
c)
on asjaomastel reisijatel õigus saada tegutsevalt lennuettevõtjalt hüvitist vastavalt artiklile 7, välja arvatud juhul, kui
i)
neid on tühistamisest teavitatud vähemalt kaks nädalat enne kavandatud väljumisaega; või
ii)
neid on teavitatud tühistamisest kahe nädala ja seitsme päeva vahel enne kavandatud väljumisaega ning neile on pakutud võimalust teekonda muuta, mis võimaldab neil välja lennata mitte rohkem kui kaks tundi enne kavandatud väljumisaega ja jõuda lõppsihtkohta hiljemalt neli tundi pärast kavandatud saabumisaega; või
iii)
neid on teavitatud tühistamisest vähem kui seitse päeva enne kavandatud väljumisaega ning neile on pakutud võimalust teekonda muuta, mis võimaldab neil välja lennata mitte rohkem kui üks tund enne kavandatud väljumisaega ja jõuda lõppsihtkohta hiljemalt kaks tundi pärast kavandatud saabumisaega.
[…]
4.   Kohustus tõestada, kas ja millal on reisijat teavitatud lennu tühistamisest, lasub lennuettevõtjal.“
5
Määruse artikli 7 „Õigus hüvitisele“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Kui osutatakse käesolevale artiklile, saavad reisijad hüvitist kuni:
[…]
b)
400 euro ulatuses kõikide üle 1500 kilomeetri pikkuste ühendusesiseste lendude ning kõikide muude 1500–3500 kilomeetri pikkuste lendude puhul;
[…]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
6
Flightright, kellele lennureisijad on loovutanud oma võimalikud nõudeõigused hüvitisele, nõuab Eurowingsilt määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punkti c ja artikli 7 lõike 1 punkti b alusel 1600 euro suurust hüvitist.
7
Kõnealused reisijad broneerisid reisikorraldajalt pakettreisi, mis sisaldas õhuvedu Mallorcasse (Hispaania). Eelotsusetaotlusest nähtub, et reisikorraldaja väljastatud reisidokumentide kohaselt pidi nimetatud reisijate vedu toimuma 14. juulil 2018 lennuga number EW6850, mille pidi teostama Eurowings ja mille kavandatud väljumine Palmast (Hispaania) oli kl 19.45 ja maandumine Hannoveris (Saksamaa) kl 22.15. Eurowings seda lendu siiski ei teostanud, mistõttu samad reisijad jõudsid Hannoverisse 15. juulil 2018 kl 02.22 asemele pakutud lennuga number DE1529.
8
Eurowings väidab, et ta ei ole kunagi plaaninud lendu numbriga EW6850 Palmast Hannoverisse 14. juulil 2018. Kuna niisugust lendu ei ole kunagi olemas olnud, ei saa teda pidada tegutsevaks lennuettevõtjaks määruse nr 261/2004 artikli 2 punkti b tähenduses.
9
Flightright esitas hagi Amtsgericht Düsseldorfile (Düsseldorfi esimese astme kohus, Saksamaa), nõudes selles määruses ette nähtud hüvitist. Nimetatud kohus rahuldas hagi põhjendusel, et asjaomastel reisijatel oli selle määruse tähenduses kinnitatud broneering lennule number EW6850 Palmast Hannoverisse. Kohus leidis, et Eurowingsi üldsõnaline väide, et põhikohtuasjas kõne all olevat lendu ei ole kunagi olemas olnud, ei täida nõuet selgitada, mis põhjusel on broneeringu kinnituses märgitud konkreetse lennunumbriga konkreetne lend.
10
Eurowings esitas Amtsgericht Düsseldorfi (Düsseldorfi esimese astme kohus) otsuse peale apellatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Landgericht Düsseldorfile (Düsseldorfi apellatsioonikohus, Saksamaa), soovides teada, kas lennuettevõtjat võib pidada tegutsevaks lennuettevõtjaks määruse nr 261/2004 artikli 2 punkti b tähenduses, kuigi selle lennuettevõtja sõnul ei olnud reisikorraldaja poolt broneeritud lendu kunagi plaanitud.
11
Neil asjaoludel otsustas Landgericht Düsseldorf (Düsseldorfi apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [määruse nr 261/2004] artikli 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et lennuettevõtjat võib kvalifitseerida reisija suhtes tegutsevaks lennuettevõtjaks viidatud sätte tähenduses, kui reisija on sõlminud reisikorraldajaga lepingu kõnealuse lennuettevõtja teostatud konkreetsele lennule, ilma et nimetatud lennuettevõtja oleks kunagi sellel kuupäeval selle lennunumbriga lendu plaaninud, st kui niisugust lendu ei ole kunagi olemas olnud?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
12
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 99 kohaselt võib Euroopa Kohus juhul, kui vastuse eelotsuse küsimusele võib selgelt tuletada kohtupraktikast või kui esitatud eelotsuse küsimusele antav vastus ei tekita põhjendatud kahtlust, igal ajal ettekandja-kohtuniku ettepanekul ja pärast kohtujuristi ärakuulamist lahendada kohtuasja põhistatud määrusega.
13
Käesolevas kohtuasjas tuleb kohaldada seda sätet.
14
Oma eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 261/2004 artikli 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et lennuettevõtja võib kvalifitseerida tegutsevaks lennuettevõtjaks selle sätte tähenduses, kui reisija on sõlminud reisikorraldajaga lepingu konkreetsele lennunumbri ja kuupäevaga lennule, mida pidi teostama kõnealune lennuettevõtja, ilma et nimetatud lennuettevõtja oleks kunagi sellel kuupäeval selle lennunumbriga lendu plaaninud.
15
Määruse nr 261/2004 artikli 2 punkti b kohaselt tähistab mõiste „tegutsev lennuettevõtja“ lennuettevõtjat, „kes teostab või kavatseb teostada lennu reisijaga sõlmitud lepingu alusel või sellise teise füüsilise või juriidilise isiku nimel, kes on sõlminud reisijaga lepingu“.
16
Selleks, et lennuettevõtjat võiks kvalifitseerida tegutsevaks lennuettevõtjaks, peab selle definitsiooni järgi olema niisiis täidetud kaks kumulatiivset tingimust, milleks on esiteks asjakohase lennu teostamine ja teiseks reisijaga sõlmitud lepingu olemasolu (4. juuli 2018. aasta kohtuotsus Wirth jt, C‑532/17, EU:C:2018:527, punkt 18).
17
Mis puudutab esimest tingimust, siis selles on keskse elemendina rõhutatud mõistet „lend“. Euroopa Kohus on aga juba sedastanud, et see mõiste tähistab „ühte õhuveotoimingut, olles niiviisi selle veoliigi „ühikuks“, mida teostab lennuettevõtja, kes määrab oma marsruudi“ (4. juuli 2018. aasta kohtuotsus Wirth jt, C‑532/17, EU:C:2018:527, punkt 19 ning seal viidatud kohtupraktika).
18
Siit järeldub, et tegutsevaks lennuettevõtjaks tuleb lugeda lennuettevõtjat, kes oma reisijateveoga seotud tegevuse raames otsustab teostada konkreetse lennu, määrates muu hulgas kindlaks lennu marsruudi ja kellaaja, ning luua seeläbi huvitatutele õhuveopakkumus. Nimelt viitab niisuguse otsuse vastuvõtmine, et see lennuettevõtja võtab vastutuse asjaomase lennu teostamise, sealhulgas eelkõige selle võimaliku tühistamise või pikaajalise hilinemise eest sihtkohta (vt selle kohta 4. juuli 2018. aasta kohtuotsus Wirth jt, C‑532/17, EU:C:2018:527, punkt 20).
19
Kui aga lennuettevõtja ei tee niisugust konkreetse lennu teostamise otsust ega koosta õhuveopakkumust, siis ei saa asuda seisukohale, et sellel lennuettevõtjal oleks olnud kavatsus niisugune lend teostada määruse nr 261/2004 artikli 2 punkti b tähenduses, mistõttu ei saa teda kvalifitseerida tegutsevaks lennuettevõtjaks selle sätte tähenduses.
20
Seda olukorda tuleb siiski eristada olukorrast, kus on olemas lennuettevõtja koostatud pakkumus, mida see lennuettevõtja hiljem muudab, mis toob vajaduse korral kaasa lennu hilinemise või tühistamise.
21
Viimati nimetatud olukorras on Euroopa Kohus nimelt juba otsustanud, et lennuettevõtjat, kes on teinud õhuveopakkumuse, mis vastab reisikorraldaja pakkumusele oma suhetes reisijaga, vaatamata sellele, et seda pakkumust võib olla vaja muuta, tuleb käsitada nii, et tal oli kavatsus teostada lend määruse nr 261/2004 artikli 2 punkti b tähenduses (vt selle kohta 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Azurair jt, C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 ja C‑270/20, EU:C:2021:1038, punktid 59 ning 62).
22
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu, kes on ainsana pädev hindama tema menetluses oleva kohtuasja asjaolusid, ülesanne on kontrollida, kas käesoleva kohtumääruse punktides 18–21 toodud kaalutlusi arvestades ei ole Eurowings koostanud ühtegi õhuveopakkumust või on koostanud pakkumuse, mida ta on vajaduse korral hiljem muutnud.
23
Tuleb lisada, et juhul, kui lennuettevõtjat ei kvalifitseerita tegutsevaks lennuettevõtjaks määruse nr 261/2004 artikli 2 punkti b tähenduses, mistõttu ei pea ta maksma hüvitist selle määruse alusel, ei kaota reisija siiski õigust esitada vastavalt riigisisestele õigusnormidele hagi oma lepingupartneri ehk käesolevas asjas reisikorraldaja vastu, et nõuda selle reisikorraldaja tegevuse tõttu tekkinud kahju hüvitamist.
24
Kõike eeltoodut arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 261/2004 artikli 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et lennuettevõtjat ei või kvalifitseerida tegutsevaks lennuettevõtjaks selle sätte tähenduses, kui reisija on sõlminud reisikorraldajaga lepingu konkreetsele lennunumbri ja kuupäevaga lennule, mida pidi teostama kõnealune lennuettevõtja, ilma et nimetatud lennuettevõtja oleks kunagi sellel kuupäeval selle lennunumbriga lendu plaaninud, kuid lennuettevõtja võib kvalifitseerida tegutsevaks lennuettevõtjaks nimetatud sätte tähenduses siis, kui ta on koostanud pakkumuse, mida ta on vajaduse korral hiljem muutnud.
Kohtukulud
25
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, artikli 2 punkti b
tuleb tõlgendada nii, et
lennuettevõtjat ei või kvalifitseerida tegutsevaks lennuettevõtjaks selle sätte tähenduses, kui reisija on sõlminud reisikorraldajaga lepingu konkreetsele lennunumbri ja kuupäevaga lennule, mida pidi teostama kõnealune lennuettevõtja, ilma et nimetatud lennuettevõtja oleks kunagi sellel kuupäeval selle lennunumbriga lendu plaaninud, kuid lennuettevõtja võib kvalifitseerida tegutsevaks lennuettevõtjaks nimetatud sätte tähenduses siis, kui ta on koostanud pakkumuse, mida ta on vajaduse korral hiljem muutnud.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.