Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
NILS WAHL
esitatud 14. septembril 2017(1)
Kohtuasi C‑627/15
Dumitru Gavrilescu
Liana Gavrilescu
versus
SC Banca Transilvania SA, endine SC Volksbank România SA
SC Volksbank România SA – sucursala Câmpulung
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Judecătoria Câmpulung (Câmpulungi esimese astme kohus, Rumeenia))
Euroopa Kohtu pädevus – Eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetletava vaidluse olemasolu – Riigi õigusnormid, mis lubavad hagi tagasi võtta pärast Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse esitamist– Riigi õigusnormid, mis lubavad apellatsiooniastme kohtul kontrollida määrust, millega on peatatud menetlus esimeses astmes kuni Euroopa Kohtu otsuseni sellele esitatud küsimustes – Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes – Direktiivi 93/13/EMÜ artikli 4 lõige 2 – Välisvaluutas nomineeritud laenulepingud – Tingimused, mille puhul on õigluse hindamine välistatud
1.        Dumitru ja Liana Gavrilescu (edaspidi „Gavrilescud“) sõlmisid Rumeenias Šveitsi frankides nomineeritud laenulepingu SC Volksbank România SAga (edaspidi „Volksbank“ või „pank“), mis kohustas neid laenu tagasi maksma samas vääringus. Laenu kehtivusajal aga odavnes kohalik vääring (Rumeenia leu) oluliselt Šveitsi frangi suhtes. See mõjutas Gavrilescude poolt iga kuu pangale tehtavate tagasimaksete summat, kuna nad said töötasu Rumeenia leudes.
2.        Gavrilescud andsid Judecătoria Câmpulungi (Câmpulungi esimese astme kohus, Rumeenia) menetlusse hagi Volksbanki vastu, väites eelkõige, et laenulepingu tingimused, mille kohaselt tuleb laen tagasi maksta välisvaluutas, on ebaõiglased. Nende seisukoht oli, et nad olid nende tingimuste tõttu sunnitud kandma riske, mis tulenesid vahetuskursi võimalikust kõikumisest.
3.        Selles menetluses otsustas Judecătoria Câmpulung (Câmpulungi esimese astme kohus, Rumeenia) esitada Euroopa Kohtule teatavad küsimused direktiivi 93/13/EMÜ tõlgendamise kohta.(2) Pärast seda aga jõudsid Gavrilescud Volksbankiga kohtuvälisele kokkuleppele ja otsustasid eelotsusetaotluse esitanud kohtule esitatud hagi kooskõlas kohaldatavate riigi õigusnormidega tagasi võtta.
4.        Hagi tagasivõtmisele vaatamata teatas eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtule, et soovib sellegipoolest oma küsimustele vastust ja tahab esitada neile lisaks veel kaks küsimust Euroopa Kohtu pädevuse kohta vastavalt ELTL artiklile 267.
5.        Käesolevas asjas on Euroopa Kohtul seega võimalus täpsustada oma praktikat seoses ELTL artiklist 267 tuleneva nõudega, et tema eelotsus esitatud küsimustes peab olema vajalik selleks, et eelotsusetaotluse esitanud kohus saaks põhikohtuasjas otsuse teha.
I.      Õigusraamistik
A.      ELi õigus
6.        Direktiivi 93/13 artikli 3 lõige 1 sätestab:
„Lepingutingimus, mille suhtes ei ole eraldi kokku lepitud, loetakse ebaõiglaseks, kui see on vastuolus heausksuse tingimusega ning kutsub esile lepinguosaliste lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat.“
7.        Direktiivi 93/13 artikkel 4 sätestab:
„1.      Ilma et see piiraks artikli 7 kohaldamist, võetakse lepingutingimuse hindamisel arvesse lepingu sõlmimise objektiks oleva kauba või teenuse laad ning viidatakse lepingu sõlmimisel kõigile sellega kaasnevatele asjaoludele ning kõigile teistele kõnealuse või muu lepingu tingimustele, millest see sõltub.
2.      Tingimuste õiglase või ebaõiglase iseloomu hindamine ei ole seotud lepingu põhiobjekti mõiste, hinna ja tasu piisavuse ega vastutehinguna pakutavate teenuste või kaubaga, kui kõnealused tingimused on koostatud lihtsas ja arusaadavas keeles.“
B.      Rumeenia õigus
1.      Seadus nr 193/2000
8.        Rumeenia 10. novembri 2000. aasta seadus nr 193/2000 müüjate või teenuseosutajate ja tarbijate vahel sõlmitud lepingute ebaõiglaste tingimuste kohta (Legea nr. 193/2000 privind clauzele abuzive din contractele încheiate între comercianţi şi consumatori; edaspidi „seadus nr 193/2000“) on oma viimati avaldatud redaktsioonis(3) mõeldud direktiivi 93/13 ülevõtmiseks.
2.      Tsiviilkohtumenetluse seadustik
9.        Rumeenia tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Codul de procedură civilă) artikkel 406 sätestab:
„1.      Hageja võib oma hagi igal ajal täielikult või osaliselt tagasi võtta, tehes selleks kas suulise avalduse kohtuistungil või esitades kirjaliku avalduse.
2.      Avaldus tuleb esitada isiklikult või selleks volitatud esindaja kaudu.
3.      Kui hagi võetakse tagasi pärast selle esitamist, nõuab kohus kostja kulud selle soovil välja hagejalt.
4.      Kui hageja võtab oma hagi tagasi esimesel kohtuistungil, kuhu pooled on nõuetekohaselt kutsutud, või hiljem, on hagi tagasivõtmine võimalik ainult teise poole sõnaselgel või vaikival nõusolekul. Kui kohtuistungil, kus hageja teatab oma hagi tagasivõtmisest, ei viibi kostjat, määrab kohus sellele tähtaja oma seisukoha väljendamiseks seoses hagi tagasivõtmisega. Kui kostja selle tähtaja jooksul ei vasta, loetakse ta hagi tagasivõtmisega vaikivalt nõustunuks. […]“
10.      Tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikkel 414 sätestab:
„1.      Menetluse peatamise kohta tehakse määrus, mille võib edasi kaevata kõrgema astme kohtule. […]
2.      Sellel ajal, kui menetlus on peatatud, võib kaebuse esitada nii määruse peale, millega menetlus peatati, kui ka määruse peale, millega jäeti rahuldamata menetluse jätkamise taotlus.“
II.    Asjaolud, menetlus ja eelotsuse küsimused
11.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kirjelduse kohaselt sõlmisid Gavrilescud 5. septembril 2008 Volksbankiga laenulepingu summas 45 000 Šveitsi franki (CHF). Laenu tähtajaks lepiti kokku 276 kuud ja aastaseks intressimääraks 3,99%. Hiljem, muudeti lepingut vastavalt 20. augustil 2010 lisaga 1 ja 25. juunil 2013 lisaga 2.
12.      Laenuleping nägi ette, et iga makse tuleb põhimõtteliselt teha laenu vääringus. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgituste kohaselt jäid kõik kursivahed laenulepingu kohaselt täielikult laenuvõtja kanda.
13.      Lepingu üldtingimuste punkti 4.2 kohaselt nõustus laenuvõtja sellega, et kui laenu vääringu vahetuskurss tõuseb laenu ajal võrreldes lepingu sõlmimise ajal kehtinud kursiga enam kui 10%, on pangal õigus, kuid mitte kohustus selle tagamiseks, et tema vahetuskursirisk enam ei tõuseks, konverteerida laen asjaomasel päeval pakutava Šveitsi frangi ja Rumeenia leu kursiga ühepoolselt Rumeenia leudesse. Seega oleks laenu väärtus sellest hetkest alates olnud konverteerimise tulemusel saadud väärtus leudes. Sellega seoses võtsid laenuvõtjad enda peale ka kõik sellise konverteerimisega seotud kulud.
14.      Lepingu üldtingimuste punkti 4.3 kohaselt võisid laenuvõtjad laenu tähtaja jooksul esitada pangale taotluse oma laenu konverteerimiseks Rumeenia leudesse, kuid pank ei olnud kohustatud seda taotlust rahuldama.
15.      Kuna Gavrilescud leidsid, et nende laenuleping, mis kohustas neid laenu tagasi maksma Šveitsi frankides ja jättis vahetuskursiriski nende kanda, on ebaõiglane, esitasid nad Judecătoria Câmpulungile (Câmpulungi esimese astme kohus, Rumeenia) Volksbanki vastu hagi. Sellel kohtul tekkisid kahtlused direktiivi 93/13 õiges tõlgendamises, mistõttu tegi ta 22. oktoobril 2015 määruse menetlus peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas […] direktiivi 93/13/EMÜ […] artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et mõisted „lepingu põhiobjekt“ ning „hinna ja tasu piisavus vastutehinguna pakutavate teenuste või kaupade eest“ hõlmavad tingimust, mis on lisatud ettevõtja ja tarbija vahel sõlmitud, välisvaluutas nomineeritud laenulepingusse ja milles ei ole eraldi kokku lepitud ning mille kohaselt on üksnes laenusaaja kohustatud laenu tagasimakseid tehes kandma vahetuskursi tõusmise tagajärjel tema igakuiste maksete suurenemises seisnevat vahetuskursiriski, kuivõrd ta on laenulepingu sõlminud ning kuivõrd selle alusel tuleb tagasimaksed teha muus kui Rumeenia vääringus?
2.      Kas direktiivi 93/13 artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et tarbija kohustuse puhul katta laenu tagasimaksmisel laenu vääringu (Šveitsi frank) vahetuskursi tõusust tulenev vahe on tegemist tasuga, mille ebaõigluse hindamisel ei ole lubatud kontrollida, kas see on osutatud teenuse eest piisav?
3.      Kas juhul, kui eelmisele küsimusele tuleb vastata nii, et sellise tingimuse puhul ei ole ebaõigluse hindamine välistatud, võib väita, et kõnealune tingimus vastab [direktiivis 93/13] ette nähtud heausksuse, tasakaalu ja läbipaistvuse nõudele, võimaldades tarbijal selgete ja arusaadavate kriteeriumide põhjal ette näha kõnealusest tingimusest talle tulenevaid tagajärgi?
4.      Kas lepingu üldtingimuste punktis 4.2 sätestatud lepingutingimuse suhtes, mille kohaselt on pangal vahetuskursiriski tõusu jätkumise vältimiseks õigus konverteerida Šveitsi frankides antud laen Rumeenia vääringusse siis, kui vahetuskurss tõuseb lepingu sõlmimise päeval kehtinud kursiga võrreldes enam kui 10%, samas kui tarbijale samasugust õigust ei ole antud, kohaldatakse direktiiviga 93/13 ette nähtud kaitset või on selle puhul ebaõigluse hindamine välistatud?“
16.      18. märtsil 2016 teatas eelotsusetaotluse esitanud kohus kirja teel Euroopa Kohtule, et põhikohtuasja hagejad on esitanud oma hagi tagasivõtmise avalduse. See sündmus ajendas eelotsusetaotluse esitanud kohut väljendama kahtlust Rumeenia tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 406 kooskõlas ELTL artikliga 267. Nendel asjaoludel otsustas eelotsuse taotluse esitanud kohus esitada Euroopa Kohtule veel ühe, viienda eelotsuseküsimuse:
„Kas [ELTL] artikliga 267, mis annab liikmesriikide kohtutele õiguse esitada [Euroopa Kohtule] eelotsusetaotlusi, on vastuolus selline säte nagu Rumeenia tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikkel 406, mis ei sisalda sõnaselget keeldu võtta hagi tagasi pärast eelotsusetaotluse esitamist [Euroopa Kohtule], samas kui see tagasivõtmine võtab liikmesriigi kohtult võimaluse teha otsus lepingutingimuste väidetava ebaõigluse kohta[?]“.
17.      Hiljem, 2. juunil 2016 teatas eelotsusetaotluse esitanud kohus oma määrusega Euroopa Kohtule, et Tribunalul Argeş (Argeşi tribunal, Rumeenia) oli tema 22. oktoobri 2015. aasta määruse panga poolt selle peale esitatud kaebuse alusel 17. märtsil 2016 tehtud otsusega tühistanud ja asja eelotsusetaotluse esitanud kohtule menetluse jätkamiseks tagasi suunanud.
18.      Nagu ma aru saan, heitis Tribunalul Argeş (Argeşi tribunal, Rumeenia) eelotsusetaotluse esitanud kohtule ette seda, et see ei olnud teinud Rumeenia õiguse kohaselt Gavrilescude esitatud hagi tagasivõtmisest õigeid järeldusi. Nii oleks eelotsusetaotluse esitanud kohus pidanud oma menetluse Rumeenia õiguse kohaselt lõpetama, mistõttu oleks ese eelotsusetaotluse esitamiseks Euroopa Kohtule ära langenud. Nendel asjaoludel otsustas eelotsuse taotluse esitanud kohus esitada Euroopa Kohtule veel ühe, kuuenda eelotsuse küsimuse:
„Kas [ELTL] artikliga 267 on vastuolus riigi selline õigusnorm nagu Rumeenia tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikkel 414, mis annab apellatsioonikohtule õiguse kontrollida määruskaebuse menetlemise raames kohtumäärust, millega madalama astme kohus asja menetlemise peatas, et sama määrusega esitada eelotsuse küsimused Euroopa Kohtule?“
19.      Kirjalikud seisukohad on esitanud Volksbank, Poola ja Rumeenia valitsus ning komisjon. Volksbank, Rumeenia valitsus ja komisjon esitasid lisaks oma suulised seisukohad 8. juunil 2017 toimunud kohtuistungil.
III. Analüüs
20.      Pean alustuseks märkima, et olen nõus Volksbanki, Rumeenia valitsuse ja komisjoniga selles, et käesolev asi jääb suures osas väljapoole Euroopa Kohtule ELTL artiklist 267 tulenevat pädevust.
21.      Kuna aga Judecătoria Câmpulungi (Câmpulungi esimese astme kohus, Rumeenia) viies ja kuues küsimus – mille see lisas hiljem oma algsele neljale küsimusele – puudutavad just Euroopa Kohtule ELTL artiklist 267 tulenevat pädevust, käsitlengi kohe neid. Minu vastusest nendele küsimustele selgub, et Euroopa Kohus ei ole – või ei ole enam – põhikohtuasjas kõne all olevas olukorras pädev esimesele neljale küsimusele vastama.
A.      Viies ja kuues küsimus
22.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma viienda ja kuuenda küsimusega Euroopa Kohtult teada, kas ELTL artikliga 267 on vastuolus riigi menetlusnormid, mis i) lubavad võtta hagi tagasi pärast eelotsusetaotluse esitamist Euroopa Kohtule, mistõttu liikmesriigi kohus kaotab võimaluse teha otsus lepingu tingimuste väidetava ebaõigluse kohta, ja ii) mis annavad apellatsioonikohtule õiguse kontrollida määruskaebuse menetlemise raames kohtumäärust, millega madalama astme kohus asja menetlemise peatas, et sama määrusega esitada eelotsuse küsimused Euroopa Kohtule.
23.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib nende küsimustega teada sisuliselt seda, kas riigi õigusnormid, mis kohustavad eelotsusetaotluse esitanud kohut lõpetama põhikohtuasja menetlemine pärast seda, kui hagejad on oma hagi tagasi võtnud, on ELi õigusega kooskõlas. Teisest vaatenurgast vaadates soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus oma küsimustega teada seda, kas vaidlust tema menetletavas kohtuasjas saab veel pidada ELTL artikli 267 tähenduses pooleli olevaks.
1.      Euroopa Kohtule ELTL artiklist 267 tulenev pädevus
24.      Nagu mul oli võimalus rõhutada kohtuasjas Gullotta,(4) reguleerib Euroopa Kohtu rolli ja funktsioone nagu ka kõigi teiste Euroopa Liidu institutsioonide puhul pädevuse andmise põhimõte. Sellega seoses sätestab ELL artikli 13 lõige 2 järgmist: „Iga institutsioon tegutseb talle aluslepingutega antud volituste piires ning vastavalt nendes sätestatud korrale, tingimustele ja eesmärkidele“. Seega on Euroopa Kohtu pädevus piiratud aluslepingutes ette nähtud kohtulike õiguskaitsevahendite süsteemiga, mida saab kasutada üksnes siis, kui asjakohastes sätetes ette nähtud tingimused on täidetud.
25.      Eelotsusemenetluse osas on Euroopa Kohtu pädevus ELTL artiklis 267 seatud sõnaselgelt sõltuvusse mitmest tingimusest. Konkreetsemalt peavad eelotsuse küsimused selle sätte esimese lõigu kohaselt puudutama neid ELi õigusnorme, mille tõlgenduse või kehtivuse osas on põhikohtuasjas tekkinud kahtlus. Lisaks sellele peab selle normi teise lõigu järgi eelotsusetaotluse esitaja olema liikmesriigi kohus ja eelotsuseküsimuse lahendamine peab olema vajalik põhikohtuasjas otsuse tegemiseks.
26.      Need tingimused peavad olema täidetud mitte üksnes ajal, mil liikmesriigi kohus esitab eelotsusetaotluse, vaid kogu menetluse vältel. Kui need tingimused ei ole täidetud või ei ole enam täidetud, peab Euroopa Kohus asuma seisukohale, et tal puudub pädevus, ja ta võib sellise otsuse teha mis tahes menetlusstaadiumis.(5)
27.      Käesolevas asjas on keskne tähtsus nõudel, et Euroopa Kohtu eelotsus esitatud küsimustes peab olema vajalik selleks, et eelotsusetaotluse esitanud kohus saaks põhikohtuasjas otsuse teha. See tingimus tähendab eelkõige seda, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses peab olema tegelik vaidlus ja Euroopa Kohtu antav vastus peab olema selle vaidluse lahendamiseks oluline. Euroopa Kohus on tõepoolest järjekindlalt sedastanud, et nii ELTL artikli 267 sõnastusest kui ka ülesehitusest nähtub selgesti, et siseriiklik kohus ei saa esitada Euroopa Kohtule eelotsusetaotlust, kui tema menetluses ei ole pooleli asja, mille raames on tal palutud teha otsus, milles võidakse eelotsust arvesse võtta.(6)
28.      Selle põhjus seisneb ELTL artikliga 267 Euroopa Kohtule antud ülesandes endas: abistada liikmesriike õigusemõistmisel,(7) aidates kaasa ELi õigusega seotud vaidluste tõhusale lahendamisele, mitte esitada nõuandvaid arvamusi üldistes või hüpoteetilistes küsimustes.(8)
29.      Seda silmas pidades kavatsengi nüüd Judecătoria Câmpulungi (Câmpulungi esimese astme kohus, Rumeenia) viiendat ja kuuendat küsimust põhjalikumalt käsitleda.
2.      Riigi õigusnormid, mis lubavad hagi tagasi võtta pärast Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse esitamist
30.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus on väljendanud kahtlust selles, kas riigi sellised õigusnormid nagu Rumeenia tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikkel 406, mis lubavad hagi tagasi võtta pärast Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse esitamist, on põhikohtuasjas kõne all olevas olukorras ELi õigusega kooskõlas. Ta põhjendab oma kahtlust sellega, et hagi tagasivõtmise tõttu kaotaks siseriiklik kohus võimaluse teha otsus väidete kohta, mis käsitlevad tarbijalepingutes sisalduvate tingimuste ebaõiglust.
31.      Ma ei jaga seda kahtlust. Põhjustel, mida allpool selgitan, ei näe ma alust arvamusele, et riigi õigusnorm, mis lubab hagi tagasi võtta pärast Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse esitamist, mistõttu eelotsusemenetlus kaotab oma eseme, võib olla ELTL artikliga 267 vastuolus. Vastupidi, paistab, et selline riigi õigusnorm on vägagi kooskõlas ELTL artikliga 267.
a)      Isiku autonoomia ja hea õigusemõistmise põhimõte
32.      Alustuseks tuleb meenutada, et eeskirjad, mis lubavad hagejatel oma hagisid täielikult või osaliselt tagasi võtta – eriti tsiviil- ja kaubandusasjades –, on hea õigusemõistmise jaoks väga tähtsad. Need eeskirjad on isiku autonoomia põhimõtte (mida mõnes jurisdiktsioonis nimetatakse ka dispositiivsuse põhimõtteks) väljendus: see, kas ja mil määral saab isik kaitsta oma õigusi kohtus, sõltub lõpuks selle isiku tahtest.(9)
33.      Paljudes jurisdiktsioonides, sealhulgas Euroopa Liidu kohtute menetlustes,(10) on hagejal tõepoolest hagi ühepoolselt tagasivõtmise õigus, mida kostja ei saa vaidlustada. Kohtu kohustus (või isegi kõigest võimalus) menetlust jätkata, kui vaidlus selles ära langeb, kaotaks oma mõtte, kuna pole enam nõudeid, mille kohta kohtunikud otsust teha saaksid. Tegelikult suureneks seeläbi ainult lahendamata kohtuasjade arv (levinud probleem paljudes jurisdiktsioonides) ning riigi kulu.
34.      Lisaks võib menetluse „jõuga“ jätkamine heidutada pooli – olgu kohtus või väljaspool seda – omavahel kokkuleppele jõudmast, mis on paljude õigussüsteemide eesmärk.(11) Sellega seoses juhin tähelepanu Euroopa Kohtu kodukorra artikli 147 lõikele 1, mis sätestab, et „[k]ui pooled saavutavad kokkuleppe enne Euroopa Kohtu otsuse tegemist ja teatavad kohtule oma nõuetest loobumisest, teeb president määruse kohtuasja registrist kustutamiseks ja otsustab kohtukulude jaotamise vastavalt artikli 141 sätetele, võttes vajaduse korral arvesse poolte sellekohaseid ettepanekuid“, välja arvatud juhul, kui on ette nähtud teisiti.
35.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt ELTL artiklile 267 pakutud tõlgendus ei ole eespool osutatud põhimõtetega kooskõlas.
b)      Hüpoteetilistele küsimustele vastamise ebavajalikkus
36.      Mis veel olulisem: Euroopa Kohus on järjekindlalt sedastanud, et ta ei saa anda eelotsuse küsimustele vastust juhul, kui need küsimused esitanud kohtu menetlus on juba lõpetatud.(12) Sama põhimõte kehtib ka käesolevas asjas, kus liikmesriigi kohtu menetlus ei ole küll veel ametlikult lõpetatud, kuid Euroopa Kohtult taotletaval ELi õiguse tõlgendusel ei ole enam mingit otstarvet, kuna põhikohtuasi on de facto kaotanud oma eseme.(13)
37.      Euroopa Kohus on näiteks otsustanud, et teatavatele eelotsuse küsimustele ei ole vaja vastata, kui vaatamata sellele, et need küsimused esitanud kohus ei ole oma ELTL artikli 267 alusel esitatud taotlust tagasi võtnud, on põhikohtuasja hageja nõuded täielikult rahuldatud.(14) Lisaks on Euroopa Kohus tunnistanud, et põhikohtuasja hageja saab selles asjas eelotsusetaotluse esitamise tarbetuks muuta lihtsalt seeläbi, et ta võtab oma hagi eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses tagasi.(15)
38.      Arvestades, et ELi õiguse tõlgendust, mida liikmesriikide kohtud nendes kohtuasjades Euroopa Kohtult taotlesid, ei saanud enam põhikohtuasjades kohaldada, muutusid nende esitatud eelotsuse küsimused hüpoteetiliseks. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu soov jääda oma küsimustest ühe või mitme juurde isegi siis, kui tema põhikohtuasi on oma eseme kaotanud, ei saa sellega seoses mingit tähtsust omada.(16) Vaevalt on vaja juhtida tähelepanu sellele, et liikmesriigi kohtu soovi tõttu jääda oma eelotsusetaotluse juurde ei saa Euroopa Kohtu pädevus olla laiem ELTL artiklis 267 ettenähtust. Samuti ei ole oluline asjaolu, et Euroopa Kohtu vastus võib eelotsusetaotluse esitanud kohtule (või teistele liikmesriikide kohtutele) tarvilik olla muudes pooleli olevates kohtuasjades, kus on kõne all sarnased küsimused,(17) või tulevastes kohtuasjades, mis võivad põhikohtuasjaga seotud olla.(18)
39.      Euroopa Kohtu vastus peab niisiis olema vaieldamatu sunnijõuga kasutatav(19)selles menetluses, kus need küsimused on tekkinud.(20) Euroopa Kohtu vastus ELTL artikli 267 alusel esitatud eelotsusetaotlusele põhineb alati, s.o ka siis, kui taotlus on vormistatud üldsõnaliselt, taotluse esitanud kohtu tegelikus menetluses kõne all olevatel faktilistel ja õiguslikel asjaoludel. Eri kohtuasjadel võib omavahelisele sarnasusele vaatamata olla ikkagi teatavaid erinevusi, mis võivad Euroopa Kohtule vastamisel olulised olla.
40.      Sel põhjusel ongi Euroopa Kohus oma „Soovitustes liikmesriikide kohtutele eelotsuse taotlemiseks“ märkinud, et „kui vastusest, mille Euroopa Kohus annab eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud küsimustele, sõltub mitme pooleli oleva kohtuasja tulemus eelotsusetaotluse esitanud kohtus, võib osutuda vajalikuks need kohtuasjad eelotsusetaotluses liita, et võimaldada Euroopa Kohtul esitatud küsimustele vastata, hoolimata ühe või mitme kohtuasja võimalikust tagasivõtmisest“.(21)
c)      Tagajärjed Euroopa Kohtu menetluse jaoks
41.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt ELTL artiklile 267 pakutud tõlgendusel oleksid ka teatavad olulised tagajärjed Euroopa Kohtu menetluse jaoks.
42.      Esiteks on arvata, et põhikohtuasja pooled jätaksid sageli oma seisukohad Euroopa Kohtule esitamata (kuna nad ei ole sellest huvitatud) või teeksid seda ainult selleks, et juhtida tähelepanu sellele, et põhikohtuasi on oma eseme kaotanud. Selle olukorra näiteks võib tuua käesoleva menetluse: põhikohtuasja hagejad (Gavrilescud) ei ole esitanud kirjalikke seisukohti ega ilmunud kohtuistungile ning põhikohtuasja kostja (Volksbank) on esitanud kirjalikud ja suulised seisukohad, milles ta keskendub valdavalt Euroopa Kohtu pädevuse küsimusele. Sellisel juhul annaks Euroopa Kohus vastuse niisiis eelotsusetaotluse esitanud kohtu tõstatatud sisulistele küsimustele, isegi kui põhikohtuasja pooled ei ole neis peaaegu oma seisukohta väljendanud. See ei ole selgesti ideaalne olukord.
43.      Teiseks ja olulisemana jääksid selle menetluse pooled, kus Euroopa Kohtu otsust tuleb kohaldada (olgu eelotsusetaotluse esitanud kohtu või teiste kohtute poolt), ilma võimalusest Euroopa Kohtu menetluses osaleda. Minu arvates oleks sellisel juhul tegemist ELTL artiklis 267 ette nähtud menetluse väära või vähemalt ebahariliku kohaldamisega. Seni, kuni selliseid sarnaseid või tulevasi kohtuasju ei ole Euroopa Kohtu menetlusse antud, ei ole need Euroopa Kohtu perspektiivist vaadatuna menetlemiseks „küpsed“.(22)
d)      Menetlusautonoomia põhimõte
44.      Minu soovitatav tõlgendus ELTL artiklile 267 on kooskõlalisem ka menetlusautonoomia põhimõttega. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kui mõnes valdkonnas puuduvad ELi õigusnormid, tuleb iga liikmesriigi õiguskorras menetlusautonoomia põhimõttest lähtudes kehtestada menetlusnormid üksikisikute õiguste kaitsmiseks esitatavate hagide kohta, kuid siiski nii, et need ei oleks vähem soodsad kui riigisisese õiguse kohaldamisalasse kuuluvaid sarnaseid olukordi reguleerivad eeskirjad (võrdväärsuse põhimõte) ega muudaks ELi õigusega antud õiguste teostamist tegelikult võimatuks või ülemäära keeruliseks (tõhususe põhimõte).(23)
45.      Käesolevas asjas on minu arvates mõlemad põhimõtted täidetud. Kui ma õigesti aru saan, on Rumeenia tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikkel 406 hagide suhtes ühtmoodi kohaldatav sõltumata sellest, kas hagiga väidetakse ELi õiguse või riigisisese õiguse rikkumist.(24) Lisaks ei saa seda sätet küll pidada selliseks, mis muudab ELi õiguskorraga antud õiguste kasutamise praktikas võimatuks või ülemäära raskeks: direktiivi 93/13 rikkumist väitvad isikud peavad selleks, et nende liikmesriigi pädevad kohtud nende nõudeid menetleksid, juba alustatud menetlust kõigest jätkama.
46.      On tõsi, et Euroopa Kohus on tarbijakaitse valdkonnas tarbijate õiguste piisavaks kaitsmiseks määratlenud mitu menetlusautonoomia põhimõtte piirangut, kuna tarbijad on müüjate või teenuseosutajatega võrreldes reeglina nõrgemal positsioonil.(25) Need erandid on aga tehtud olukordades, kus tarbijaõiguste kaitsmine oli pooleli olevates kohtumenetlustes riigi menetlusnormide tõttu keeruline või võimatu. Põhjus seisnes eelkõige selles, et tarbija ei olnud oma õigustest teadlik või nende õiguste teostamine oli tema jaoks raske(26) (näiteks teda ei kuulatud ära või tal ei lubatud direktiivi 93/13 sätetele tugineda või kohtunikul oli keelatud tõstatada küsimusi direktiivi kohta omal algatusel).(27) Nii „kompenseeris“ siseriikliku kohtu positiivne meede tarbija võimetust kaitsta kohtumenetluses ise oma õigusi.
47.      Käesolevas asjas aga olid Gavrilescud direktiiviga 93/13 tarbijatele antud õigustest vägagi teadlikud, kuna nad taotlesid menetluse algatamist just sellest direktiivist tulenevate õiguste teostamiseks. Hiljem aga otsustasid nad oma hagi tagasi võtta, kuna – arvatavasti – nad pidasid panga pakkumist vaidluse kohtuväliseks lahendamiseks rahuldavaks. Niisiis ei ole käesolevas asjas tegemist tarbijatega, kes ei ole oma õigustest teadlikud või kellele on nende õiguste teostamine raske, mida siseriikliku kohtu positiivne meede peaks „kompenseerima“.
48.      Lisaks viiks liikmesriigi kohtu aktiivne sekkumine põhikohtuasjas selleni, et ta eirab ja rikub tarbija väljendatud tahet. Samas on Euroopa Kohus järjekindlalt sedastanud, et liikmesriigi kohus ei tohi oma tegevuses minna tarbija väljendatud tahte vastu.(28)
49.      Sellega seoses peaksin ära märkima, et põhikohtuasjas toimunu ei ole sugugi tavatu või ebanormaalne: hagejad esitavadki hagisid sageli just selleks, et sundida kostjaid nende nõudeid rahuldama või heidutada neid alustamast läbirääkimisi võimaliku kohtuvälise kokkuleppe saavutamise nimel. Hagi võetakse seega sageli tagasi seepärast, et hageja nõuded on rahuldatud kas täielikult või kohtuvälise kokkuleppe korral hageja jaoks rahuldavalt. Hageja võib oma hagi tagasi võtta ka seepärast, et ta hindab kohtumenetluse kulusid selle võiduvõimalusi silmas pidades tõusvast tulust suuremaks.
50.      On selge, et mõnel juhul võib tarbija menetluse käigus aru saada, et ta võib menetluse täielikult või suures osas kaotada. Sellises olukorras võib menetluse „jõuga“ jätkamisel – kuna siseriiklik kohus keeldub arvestamast poolte tahtega – olla äraspidine tulemus: kui tarbija lõpuks menetluse kaotab, võib pangale tekkida õigus oma algselt pakutu tagasi võtta ja võib-olla isegi oma kohtukulud (nende hulgas menetluse „jõuga“ jätkamisest tingitud lisakulud) tarbijalt välja nõuda.
51.      Käesolevas asjas võibki olukord selline olla. Toimikus oleva materjali põhjal ei ole sugugi selge, et mõlemad lepingutingimused, mida põhikohtuasja hagejad peavad ebaõiglaseks, on ka tegelikult direktiivi 93/13 sätetega vastuolus. Mis puudutab tingimusi, mille kohaselt tuleb laen tagasi maksta samas vääringus, milles see võeti, ja mis seega jätsid nn vahetuskursiriski tarbijate kanda, viitavad mitmed toimikus olevad asjaolud sellele, et nende tingimuste ebaõigluse hindamine ei pruugi võimalik olla, kuna nad on seotud „lepingu põhiobjektiga“ direktiivi 93/13 artikli 4 lõike 2 tähenduses.(29) Lisaks ei ole selle tingimuse võimalik ebaõiglus, mis annab pangale õiguse konverteerida laen teatavatel tingimustel kohalikku vääringusse – ja mis arvatavasti direktiivi 93/13 artikli 4 lõike 2 kohaldamisalasse ei jää(30) –, kaugeltki ilmne.(31)
52.      Kuna pank rahuldas kohtuvälise kokkuleppega eelotsusetaotluse esitanud kohtu andmetel enamiku Gavrilescude nõudeid, saab vaid spekuleerida, kas tema perspektiivist oleks olnud tark menetlust jätkata. Kuigi Euroopa Kohus ei ole pädev selles küsimuses seisukohta võtma, on vaieldamatult selge, et siseriikliku kohtu omaalgatuslik sekkumine oleks paljudel juhtudel poolte tahte vastu ning viiks lõpuks selleni, et nõrgema poole kaitsmise eesmärk pöördub saavutamise asemel hoopis vastupidiseks.
53.      Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt ELTL artiklile 267 pakutud tõlgendus vastuolus mitte ainult selle sätte sõnastuse ja eesmärgiga, vaid ka teatavate ELi õiguse üldiste põhimõtetega. Peale selle ei aita liikmesriigi kohtu positiivne sekkumine tarbija ning müüja või teenuseosutaja vahelist tasakaalustamatust parandada, vaid võib seda mõnikord hoopis tarbija kahjuks kallutada.
e)      Käesolevat kohtuasja tuleks eristada kohtuasjast Matei
54.      Lõpetuseks juhin tähelepanu vaid sellele, et käesolevat kohtuasja tuleks eristada kohtuasjast Matei,(32) millele eelotsusetaotluse esitanud kohus korduvalt viitab. Selles kohtuasjas oli eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtule teatanud, et kuigi pooled on omavahel kokkuleppele jõudnud, ei saa ta seda kokkulepet kinnitada, kuna see ei ole riigisisese õigusega kooskõlas. Seepärast luges eelotsusetaotluse esitanud kohus oma menetluse pooleli olevaks. Käesolevas asjas aga on eelotsusetaotluse esitanud kohus oma kirjades Euroopa Kohtule kinnitanud, et hagejad on oma hagi tagasi võtnud kooskõlas riigisisese õigusega.
55.      Lisaks oleks kohtuasjas Matei pooltevaheline kokkulepe viinud selleni, et siseriiklik kohus oleks asjas otsuse teinud (millest oleks seega saanud res judicata); käesolevas asjas aga jääb Gavrilescudele juhul, kui nad peaksid leidma, et Volksbankiga saavutatud kokkuleppe tingimused on direktiivi 93/13 sätetega vastuolus, vabadus taotleda uue menetluse algatamist.
f)      Vahekokkuvõte
56.      Seni kirjeldatut arvestades paistab, et Euroopa Kohtule ei ole esitatud ühtki asjaolu, mis heidaks kahtlust käesolevas asjas vaidluse all oleva riigi menetlusnormi kooskõlale ELi õigusega. Seepärast asun eespool esitatud kaalutlustel seisukohale, et ELTL artikliga 267 ei ole vastuolus riigi menetlusnormid, mis lubavad hagi tagasi võtta pärast eelotsusetaotluse esitamist Euroopa Kohtule, isegi kui liikmesriigi kohus kaotab seetõttu võimaluse teha otsus lepingutingimuste väidetava ebaõigluse kohta.
57.      Minu vastuse ettepanekust viiendale küsimusele piisab arvatavasti käesoleva asja lahendamiseks: kuna Judecătoria Câmpulungi (Câmpulungi esimese astme kohus, Rumeenia) menetluses enam vaidlust ei ole, ei ole ka enam vajadust vastata tema muudele küsimustele. Kuna aga kuues küsimus on viiendaga väga tihedalt seotud, käsitlen nüüd täielikkuse huvides seda.
3.      Riigi õigusnormid, mis lubavad apellatsiooniastme kohtul kontrollida menetluse peatamise määrust
58.      On väljakujunenud kohtupraktika, et kui tegemist on kohtuga, kelle otsuste peale saab riigisisese õiguse kohaselt edasi kaevata ja kes on esitanud Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse, ei ole ELTL artikliga 267 vastuolus, kui niisuguse kohtu otsuseid saab vaidlustada riigisisese õigusega ette nähtud tavapäraste edasikaebamise võimaluste raames, mis võimaldab kõrgema astme kohtul ise lahendada vaidluse, mille kohta esitati eelotsusetaotlus, ja võtta niiviisi endale vastutus tagada liidu õiguse järgimine.(33)
59.      Euroopa Kohus on selle põhimõtte kohaselt juba otsustanud – näiteks kohtuotsustes Pohotovosť(34) ning BNP Paribas Personal Finance ja Facet(35) –, et kui apellatsioonikohus otsustaks kehtivate riigi menetlusnormide alusel tühistada eelotsusetaotluse esitanud kohtu otsuse jätta hageja loobumisavaldus arvesse võtmata ja nõuda, et see kohus võtaks eelotsusetaotluse tagasi, kaotaks menetlus mõtte.
60.      Kuigi kohtuotsus Pohotovost’(36) paistab esmapilgul olevat sõnastatud nii, et see jätab Euroopa Kohtule mõningase vabaduse otsustada, kas ta jätkab sellises olukorras oma menetlust või mitte, oleks see ilmselgelt selle kohtuotsuse vale tõlgendus.
61.      Kaalutlusruum, mis Euroopa Kohtul selles kontekstis on – ja millele kohtuotsus Pohotovost’ viitab –, saab olla seotud ainult sellise teabe tähtsuse, kaalu ja usutavuse hindamisega, mida ta võib pooltelt või muudelt kohtutelt peale eelotsusetaotluse esitanu olla saanud asjaolu kohta, et põhikohtuasi on lõpetatud või mõtte kaotanud.
62.      Mis puudutab Euroopa Kohtu ELTL artiklist 267 tulenevat pädevust, on siin tegu must-valge-olukorraga: pädevus (ja kohustus) asja menetleda, kas tuleneb Euroopa Kohtu aluslepingust või ei tulene. Kui ühelt poolt eeldada, et tal on see pädevus olemas ja eelotsusetaotlus on vastuvõetav, on Euroopa Kohus kohustatud menetlema kõiki talle ELTL artikli 267 alusel esitatud küsimusi.(37) Teiselt poolt ei saa Euroopa Kohus otsustada, et hakkab mingit kohtuasja menetlema, kui ta ei ole selleks pädev.
63.      Kui Euroopa Kohus on seega saanud ümberlükkamatu kinnituse selle kohta, et põhikohtuasja ese on ära langenud, peab ta oma pädevust selles eitama. Täpselt nii on see ka käesolevas asjas, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus ise teatas Euroopa Kohtule, et hagejad on oma hagi riigisisese õiguse kohaselt tagasi võtnud.
64.      Oluline on, et apellatsiooniastme kohus kontrollis eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluse peatamise määrust just seepärast, et ta ei olnud hagi tagasivõtmisest hagejate enda poolt teinud õigeid järeldusi. Apellatsiooniastme kohus ei olnud oma otsuses – nagu Rumeenia valitsus on märkinud – käsitlenud menetluse peatamise määruse neid aspekte, mis olid seotud ELTL artikli 267 alusel esitatud eelotsusetaotlusega.
65.      Põhikohtuasjas kõne all olev olukord on seega sarnane olukorraga, mida Euroopa Kohus käsitles näiteks kohtuotsustes Nationale Loterij(38) ning Cloet ja Cloet(39): apellatsiooniastme kohus on vaidlusalust riigi õigusnormi tõlgendanud ja kohaldanud pelgalt vaidluse enda lahendamiseks normide alusel, mis ei hõlmanud ELi õiguse mitte mingisugust tõlgendamist. Erinevalt kohtuotsuses Cartesio(40) kõne all olnud olukorrast ei ole põhikohtuasjas vaidluse all olevat menetlusnormi tõlgendatud või kohaldatud nii, et eelotsusetaotluse esitanud kohus oleks seeläbi kaotanud oma eelotsusetaotluse esitamise vabaduse.
66.      Seda silmas pidades asun seisukohale, et ELTL artikliga 267 ei ole vastuolus riigi menetlusnormid, mis annavad apellatsioonikohtule õiguse kontrollida määruskaebuse menetlemise raames menetluse peatamise määrust selleks, et tuvastada, kas menetlus on endiselt pooleli, isegi kui madalama astme kohus on selle määrusega esitanud eelotsuse küsimused Euroopa Kohtule.
4.      Lõppmärkused
67.      Kokkuvõtteks soovitan Euroopa Kohtul viiendale ja kuuendale eelotsuse küsimusele vastata nii, et ELTL artikliga 267 ei ole vastuolus riigi menetlusnormid, mis lubavad hagi tagasi võtta pärast eelotsusetaotluse esitamist Euroopa Kohtule, isegi kui liikmesriigi kohus kaotab seetõttu võimaluse teha otsus lepingutingimuste väidetava ebaõigluse kohta. Lisaks ei ole nimetatud sättega vastuolus riigi menetlusnormid, mis annavad apellatsioonikohtule õiguse kontrollida määruskaebuse menetlemise raames menetluse peatamise määrust selleks, et tuvastada, kas menetlus on endiselt pooleli, isegi kui madalama astme kohus on selle määrusega esitanud eelotsuse küsimused Euroopa Kohtule.
68.      Sellest tulenevalt ei ole Euroopa Kohus enam esimesele kuni neljandale eelotsuse küsimusele pädev vastama. Kuna hagi tagasivõtmist lubavad riigi õigusnormid ei ole ELi õigusega vastuolus, ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses enam ELTL artikli 267 tähenduses vaidlust. Seega on need küsimused muutunud hüpoteetiliseks. Seepärast soovitan Euroopa Kohtul vastavalt kodukorra artikli 100 lõikele 2 sedastada, et esimesele, teisele, kolmandale ja neljandale eelotsuse küsimusele ei ole vaja vastata.
IV.    Ettepanek
69.      Teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Judecătoria Câmpulungi (Câmpulungi esimese astme kohus, Rumeenia) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
–        ELTL artikliga 267 ei ole vastuolus riigi menetlusnormid, mis lubavad hagi tagasi võtta pärast eelotsusetaotluse esitamist Euroopa Kohtule, isegi kui liikmesriigi kohus kaotab seetõttu võimaluse teha otsus lepingutingimuste väidetava ebaõigluse kohta.
–        ELTL artikliga 267 ei ole vastuolus riigi menetlusnormid, mis annavad apellatsioonikohtule õiguse kontrollida määruskaebuse menetlemise raames menetluse peatamise määrust selleks, et tuvastada, kas menetlus on endiselt pooleli, kui madalama astme kohus on selle määrusega esitanud eelotsuse küsimused Euroopa Kohtule.
1 –      Algkeel: inglise.
2 –      Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
3 –      Viimane redaktsioon: Monitorul Oficial al României, I osa, nr 543, 3.8.2012.
4 –      Kohtujuristi ettepanek, kohtuasi Gullotta ja Farmacia di Gullotta Davide & C., C‑497/12, EU:C:2015:168, punktid 16–19 ja seal viidatud kohtupraktika.
5 –      Vt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 100 lõige 2.
6 –      Vt eelkõige kohtumäärus, 5.6.2014, Antonio Gramsci Shipping jt, C‑350/13, EU:C:2014:1516, punkt 10 ja seal viidatud kohtupraktika.
7 –      Vt paljude hulgast kohtuotsus, 15.9.2011, Unió de Pagesos de Catalunya, C‑197/10, EU:C:2011:590, punkt 18 ja seal viidatud kohtupraktika.
8 –      Vt muu hulgas kohtuotsus, 27.2.2014, Pohotovosť, C‑470/12, EU:C:2014:101, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika.
9 –      Vrd viimase aja kohtuasjadest kohtujuristi ettepanek, Mengozzi, kohtuasi British Airways, C‑122/16, EU:C:2017:406, punktid 84 ja 85 ning seal viidatud kohtupraktika. Selle põhimõtte tähtsuse kohta üldiselt vt ka kohtujuristi ettepanek, Kokott, kohtuasi Belov, C‑394/11, EU:C:2012:585, punkt 45, 39. joonealune märkus: „Dispositiivsuse põhimõte, mille kohaselt on menetluse algatamine, lõpetamine ja ülesehitus menetluspoolte otsustada, on sätestatud paljude liikmesriikide (tsiviil)kohtumenetluse seadustikus ja see võimaldab menetluspooltel näiteks lõpetada vaidlus kohtuotsusest loobudes kompromissi sõlmimisega“.
10 –      Vt eelkõige Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 148. Kohaldamise kohta vt Euroopa Kohtu presidendi määrus, 19.3.1996, komisjon vs. Kreeka, C‑120/94, EU:C:1996:116, punktid 5–13.
11 –      Et tuua vaid üks näide, näevad Maailma Kaubandusorganisatsiooni (edaspidi „WTO“) reeglid ette järgmist: „Kindlasti tuleb eelistada mõlemale poolele vastuvõetavat lahendust, mis on kooskõlas loendilepingutega[, vaidluste lahendamise korra kasutamisele]“ (kohtujuristi kursiiv) (vaidluste lahendamist reguleerivate eeskirjade ja protseduuride käsitusleppe artikli 3 lõige 7).
12 –      Vt eelkõige kohtuotsused, 21.4.1988, Pardini, 338/85, EU:C:1988:194, punktid 10 ja 11, ning 16.7.1992, Lourenço Dias, C‑343/90, EU:C:1992:327, punkt 18.
13 –      Selle kohta vt kohtuotsus, 15.6.1995, Zabala Erasun jt, C‑422/93–C‑424/93, EU:C:1995:183, punkt 30.
14 –      Vt kohtuotsused, 12.3.1998, Djabali, C‑314/96, EU:C:1998:104, punktid 15–23, ja 20.1.2005, García Blanco, C‑225/02, EU:C:2005:34, punktid 29–32.
15 –      Selle kohta vt kohtuotsus, 17.5.2001, TNT Traco, C‑340/99, EU:C:2001:281, punkt 34.
16 –      Selle kohta vt kohtuotsused, 10.6.2011, Mohammad Imran, C‑155/11 PPU, EU:C:2011:387, punktid 16–22, ja 22.10.2012, Šujetová, C‑252/11, ei avaldata, EU:C:2012:653, punkt 10 jj.
17 –      Vt kohtuotsus, 20.1.2005, García Blanco, C‑225/02, EU:C:2005:34, punktid 22–24 ja 30–32. Vt ka kohtujuristi ettepanek, Kokott, viidatud kohtuasi, EU:C:2004:669, punkt 34.
18 –      Vt eelkõige kohtumäärus, 10.6.2011, Mohammad Imran, C‑155/11 PPU, EU:C:2011:387, punktid 19 ja 20.
19 –      Selle kohta vt kohtuotsus, 16.6.2015, Gauweiler jt, C‑62/14, EU:C:2015:400, punkt 12 ja seal viidatud kohtupraktika.
20 –      Selle kohta vt kohtuotsus, 3.7.2014, Da Silva, C‑189/13, ei avaldata, EU:C:2014:2043, punkt 34.
21 –      Punkt 25 (kohtujuristi kursiiv) (ELT 2016, C 439, lk 1).
22 –      Kasutan siin laenuks üht Ameerika Ühendriikide (USA) õiguses laialt levinud mõistet. Nagu USA teise piirkonna apellatsioonikohus (Court of Appeal for the Second Circuit) ühes oma otsuses märkis, on „põhiseadusliku küpsuse doktriin […] kohtuvõimu piirang. Selle kohaselt saavad kohtud õigust tõlgendada ja üldistatud õigusnorme tuletada ainult juhul, kui see on vajalik mõne tegeliku vaidluse lahendamiseks. […] Ettenägelik küpsus on seega põhimõte, mille abil saavad kohtud suurendada oma otsuste täpsust ja vältida kohtumõistmist, mis võib hiljem osutuda tarbetuks või mille raames võib olla enneaegselt vaja analüüsida eelkõige põhiseadusküsimusi, mille lahendamine võib aja jooksul muutuda lihtsamaks või vähem problemaatiliseks“ (vt Simmonds vs. Immigration and Naturalization Service, 326 F.3d 351, 357 (2d Cir. 2003)). Minu arvates on need kaalutlused mutatis mutandis kehtivad ka käesolevas menetluses.
23 –      Vt paljude hulgast kohtuotsus, 17.3.2016, Bensada Benallal, C‑161/15, EU:C:2016:175, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika.
24 –      Vt ka kohtuotsus, 20.10.2016, Danqua, C‑429/15, EU:C:2016:789, punkt 30.
25 –      Selle kohta vt kohtuotsus, 21.12.2016, Gutiérrez Naranjo jt, C‑154/15, C‑307/15 ja C‑308/15, EU:C:2016:980, punkt 56.
26 –      Vt kohtuotsus, 26.10.2006, Mostaza Claro, C‑168/05, EU:C:2006:675, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika.
27 –      Vt nt kohtuotsused, 14.3.2013, Aziz, C‑415/11, EU:C:2013:164; 14.6.2012, Banco Español de Crédito, C‑618/10, EU:C:2012:349, ja 9.11.2010, VB Pénzügyi Lízing, C‑137/08, EU:C:2010:659.
28 –      Vt nt kohtuotsused, 4.6.2009, Pannon GSM, C‑243/08, EU:C:2009:350, punkt 33 ja resolutsioon, ja 21.2.2013, Banif Plus Bank, C‑472/11, EU:C:2013:88, punkt 35. Vt ka kohtujuristi ettepanek, Kokott, kohtuasi Duarte Hueros, C‑32/12, EU:C:2013:128, punkt 53, ja kohtujuristi ettepanek, Szpunar, liidetud kohtuasjad Sales Sinués ja Drame Ba, C‑381/14 ja C‑385/14, EU:C:2016:15, punktid 69 ja 70.
29 –      Selles küsimuses vt minu ettepanek, kohtuasi Andriciuc jt, C‑186/16, EU:C:2017:313, punktid 34–59.
30 –      Esiteks paistab, et vaidlusalune tingimus on seotud mitte panga ja tarbija vahelise lepingulise suhte tuumaga, vaid pigem selle teisejärgulise aspektiga. Lepingu üldist ülesehitust arvestades paistab sellel tingimusel tõepoolest olevat kõigest kõrvaltingimuse roll: ta annab kõigest laenuandjale õiguse konverteerida laen ühest vääringust teise. Lisaks paistab, et see tingimus on ülejäänud lepingust lahutatav: kui seda tingimust seal ei oleks, jääks laenuleping põhiosas samaks. Teiseks paistab, et vaidlusalune tingimus ei ole seotud kaupade hinna või teenuste tasu piisavusega. See tingimus ei näe ette, et pank peab osutama mingeid teenuseid, mille eest tarbija võtab endale mingeid kohustusi. Pangale antud õigus – mida see võib kasutada omal äranägemisel ühepoolselt ja mille sarnast ei ole tarbijale antud – ei saa seepärast olla „tasu“, mille kui laenuandja osutatud teenuse tasu piisavust saaks hinnata. Nende küsimuste kohta üldiselt vt kohtuotsused, 30.4.2014, Kásler ja Káslerné Rábai, C‑26/13, EU:C:2014:282, punktid 36–59, ja 23.4.2015, Van Hove, C‑96/14, EU:C:2015:262, punktid 33–39.
31 –      Sellega seoses peab siseriiklik kohus kontrollima muu hulgas seda, kas selle tingimusega poolte vahel loodud võimalik tasakaalustamatus „kahjustab tarbijat“, nagu sätestatud direktiivi 93/13 artikli 3 lõikes 1. See ei ole ilmne: käesolevas asjas vaidluse all oleva laenulepingu üldtingimuste punktis 4.2 oli sätestatud, et eesmärk on „tagada, et vahetuskursiriski tõus ei jätku“. Seega toimib tingimus vähemalt kaudselt ka tarbija kaitseks. Samas tuleb möönda, et ka panga huvides on see, et tarbija ei muutu kohaliku vääringu võetud laenu vääringu suhtes olulise odavnemise tõttu maksejõuetuks.
32 –      Kohtuotsus, 26.2.2015, Matei, C‑143/13, EU:C:2015:127, punktid 37–42.
33 –      Vt kohtuotsus, 9.9.2015, X ja van Dijk, C‑72/14 ja C‑197/14, EU:C:2015:564, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika.
34 –      Kohtuotsus, 27.2.2014, Pohotovosť, C‑470/12, EU:C:2014:101, punkt 33.
35 –      Euroopa Kohtu presidendi määrus, 25.9.2013, BNP Paribas Personal Finance ja Facet, C‑564/12, EU:C:2013:642.
36 –      Selle kohtuotsuse punkt 33 on sõnastatud järgmiselt: „Vaid juhul, kui apellatsioonikohus otsustaks kehtivate siseriiklike menetlusnormide alusel tühistada eelotsusetaotluse esitanud kohtu otsuse jätta hageja loobumisavaldus arvesse võtmata ja nõuda, et see kohus võtaks eelotsusetaotluse tagasi, võiks Euroopa Kohus pidada võimalikuks teha apellatsioonikohtu otsusest järeldused, kustutades kohtuasja Euroopa Kohtu kohtuasjade registrist, olles eelnevalt vajaduse korral läbi vaadanud eelotsusetaotluse esitanud kohtu sellekohase seisukoha“ (kohtujuristi kursiiv).
37 –      Vt kohtuotsused, 19.12.1968, De Cicco, 19/68, EU:C:1968:56, lk 478, ja 26.1.2017, Banco Primus, C‑421/14, EU:C:2017:60, punkt 29.
38 –      Kohtuotsus, 15.12.2016, Nationale Loterij, C‑667/15, EU:C:2016:958.
39 –      Kohtuotsus, 4.6.2009, Cloet ja Cloet, C‑129/08, EU:C:2009:347.
40 –      Kohtuotsus, 16.12.2008, Cartesio, C‑210/06, EU:C:2008:723.