EUROOPA KOHTU OTSUS (kolmas koda)
29. juuni 2023(*)
Eelotsusetaotlus – Tarbijakaitse – Toodete hindade avaldamine – Direktiiv 98/6/EÜ – Artikli 2 punkt a – Mõiste „müügihind“ – Pandipakendis müüdavad tooted – Riigisisesed õigusnormid, mis nõuavad tagatisraha summa näitamist müügihinnast eraldi
Kohtuasjas C‑543/21,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Bundesgerichtshofi (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) 29. juuli 2021. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 31. augustil 2021, menetluses
Verband Sozialer Wettbewerb eV
versus
famila-Handelsmarkt Kiel GmbH & Co. KG,
EUROOPA KOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja president K. Jürimäe, kohtunikud M. Safjan, N. Piçarra (ettekandja), N. Jääskinen ja M. Gavalec,
kohtujurist: N. Emiliou,
kohtusekretär: ametnik S. Beer,
arvestades kirjalikku menetlust ja 19. oktoobri 2022. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        Verband Sozialer Wettbewerb eV, esindaja: Rechtsanwalt D. Marquardt,
–        famila-Handelsmarkt Kiel GmbH & Co. KG, esindaja: Rechtsanwalt C. Rohnke,
–        Saksamaa valitsus, esindajad: J. Möller ja A. Hoesch,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: B.‑R. Killmann ja N. Ruiz García,
olles 2. veebruari 2023. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
1        Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 1998. aasta direktiivi 98/6/EÜ tarbijakaitse kohta tarbijatele pakutavate toodete hindade avaldamisel (EÜT 1998, L 80, lk 27; ELT eriväljaanne 15/04, lk 32) artikli 2 punkti a ja artiklit 10 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (ebaausate kaubandustavade direktiiv) (ELT 2005, L 149, lk 22).
2        Taotlus on esitatud Saksa õiguse alusel asutatud ühenduse Verband Sozialer Wettbewerb eV (edaspidi „VSW“), mille ülesanne on teostada järelevalvet konkurentsiõiguse järgimise üle, ja toitu turustava äriühingu famila-Handelsmarkt Kiel GmbH & Co. KG (edaspidi „famila“) vahelises kohtuvaidluses selle üle, kas tarbija poolt tasumisele kuuluv tagatisraha summa peab sisalduma pandipakenditesse pakendatud kaupade müügihinnas või mitte.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3        Direktiivi 98/6 põhjendustes 2, 6 ja 12 on märgitud:
„(2)      tuleb tagada tarbijate kaitstuse kõrge tase; [Euroopa Ü]hendus peaks sellele kaasa aitama erimeetmetega, mis toetavad ja täiendavad liikmesriikide poliitikat anda tarbijatele pakutavate toodete hindade kohta täpne, läbipaistev ja üheti mõistetav teave;
[…]
(6)      müügihinna […] avaldamise kohustus aitab oluliselt parandada tarbijate informeeritust ning on lihtsaim viis, mis võimaldab tarbijatel kõige paremini arvestada ja võrrelda toodete hindu ning lihtsate võrdluste põhjal teha teadlikke valikuid;
[…]
(12)      ühenduse tasandil kehtivad eeskirjad võimaldavad kindlustada ühtse ja läbipaistva teabe, mis on kasulik kõigile tarbijatele siseturul; […]“.
4        Direktiivi 98/6 artikli 1 kohaselt on selle eesmärk „sätestada ettevõtjate poolt tarbijatele pakutavate toodete müügihinna ja mõõtühiku hinna avaldamine, et parandada tarbija informeeritust ja võimaldada hindade võrdlemist“.
5        Nimetatud direktiivi artiklis 2 on ette nähtud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)      müügihind – toote tüki või toote kindlaksmääratud koguse lõpphind, kaasa arvatud käibemaks ja kõik muud maksud;
[…]“.
6        Direktiivi artikli 3 lõigetes 1 ja 4 on sätestatud:
„1.      Müügihind ja ühikuhind avaldatakse kõigi artiklis 1 nimetatud toodete puhul […]
[…]
4.      Reklaamis, milles mainitakse artiklis 1 nimetatud toodete müügihinda, tuleb avaldada ka ühikuhind, kui artikliga 5 ei ole sätestatud teisiti.“
7        Direktiivi 98/6 artikli 4 lõike 1 kohaselt peab müügihind olema üheti mõistetav, kergesti identifitseeritav ja selgesti loetav.
Saksa õigus
8        Saksamaa 18. oktoobri 2002. aasta hindade avaldamist reguleeriva määruse (Preisangabenverordnung) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (BGBl. 2002 I, lk 4197) (edaspidi „PAngV“) on § 1 „Põhisätted“ sõnastatud järgmiselt:
„1.      Kõik isikud, kes äri- või kutsetegevuse raames või regulaarselt mõnel muul alusel pakuvad tarbijatele tooteid või teenuseid või kes müüjana reklaamivad neid lõpptarbijatele hindadega, peavad avaldama nõutava hinna, mis sisaldab käibemaksu ja muid hinnakomponente (koondhinna). […]
[…]
4.      Juhul, kui tarbijalt nõutakse lisaks toote või teenuse hinnale tagatisraha tasumist, tuleb tagatisraha summa avaldada eraldi lisaks toote hinnale ja koondhinda ei esitata.
[…]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
9        famila käivitas vastavalt klaaspudelitesse ja purkidesse pakendatud jookide ja jogurtide reklaamikampaania, mille infolehel oli nende pakenditega seotud tagatisraha summa kohta avaldatud eraldi märge „tagatisraha:... eurot“.
10      Kuna VSW leidis, et niisugune reklaam on õigusvastane, sest selles ei olnud avaldatud reklaami esemeks olevate toodete koondhinda koos tagatisrahaga, esitas ta Landgericht Kielile (Kieli ringkonnakohus, Saksamaa) hagi muu hulgas kõnealuse reklaami lõpetamise nõudes. Kuna see kohus hagi rahuldas, esitas famila apellatsioonkaebuse Oberlandesgericht Schleswigile (liidumaa kõrgeim üldkohus Schleswigis, Saksamaa), kes rahuldas apellatsioonkaebuse ja muutis vaidlustatud kohtuotsust.
11      VSW esitas seepeale kassatsioonkaebuse Bundesgerichtshofile (liitvabariigi kõrgeim üldkohus, Saksamaa), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus. See kohus leiab, et vaidluse lahendus sõltub eelkõige direktiivi 98/6 artikli 2 punkti a tõlgendusest.
12      See kohus märgib, et PAngV § 1 lõike 1 esimese lause eesmärk – osas, mis kohustab kauplemisega tegelevaid isikuid avaldama müügis olevate toodete koondhinna koos käibemaksuga – on võtta Saksa õigusesse üle direktiivi 98/6 artikkel 1, artikli 2 punkt a, artikkel 3 ja artikli 4 lõige 1. Kohus leiab siiski, et sellest ei nähtu selget vastust küsimusele, kas tagastatavatesse klaaspudelitesse või ‑purkidesse pakendatud toodete ostmisel tarbija makstav tagatisraha peab sisalduma müügihinnas selle direktiivi artikli 2 punkti a tähenduses.
13      Tunnistades, et selle sätte tõlgendus peab olema ühetaoline kogu Euroopa Liidus ja seega sõltumatu sellest, et Saksa tarbijad on PAngV § 1 lõike 4 alusel harjunud sellega, et klaaspudelite ja -purkide tagatisraha summa avaldatakse eraldi, viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus 7. juuli 2016. aasta kohtuotsusele Citroën Commerce (C‑476/14, EU:C:2016:527, punkt 37), asumaks seisukohale, et see summa kujutab endast direktiivi 98/6 artikli 2 punkti a tähenduses müügihinna vältimatut ja ettenähtavat elementi, mille peab kandma tarbija ja mis kujutab endast osa rahalisest vastusooritusest asjaomase toote omandamise eest. Ta märgib sellega seoses, et tarbija saab korduskasutuspakendis joogi osta ainult koos selle pakendiga ning et tarbija peab teadma, mida niisugune ost talle kokku maksma läheb, sealhulgas hindade võrdlemise eesmärgil.
14      Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab, et PAngV § 1 lõike 4 vastuvõtmise tingis Saksa seadusandja arusaam, et kohustus avaldada toote lõplik hind selle toote hinna ja tagatisraha summana on ühekordselt kasutatavate pakenditega võrreldes visuaalselt korduskasutuspakendite kahjuks. Selle sätte eesmärk on seega esiteks võimaldada tarbijatel raskusteta võrrelda toodete hinda ja teiseks soodustada korduskasutuspakendite kasutamist keskkonnapoliitika meetmena.
15      Neil asjaoludel otsustas Bundesgerichtshof (liitvabariigi kõrgeim üldkohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas mõistet „müügihind“ direktiivi 98/6 artikli 2 punkti a tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ka tagatisraha, mis tuleb tarbijal tasuda tagastatavatesse klaaspudelitesse või -purkidesse pakendatud kauba ostmisel?
2.      Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav:
kas direktiivi 98/6 artikkel 10 lubab liikmesriikidel säilitada selle direktiivi artikli 3 lõigetest 1 ja 4 koostoimes artikli 2 punktiga a erineva korra, nagu on sätestatud [PAngV] § 1 lõikes 4, mille kohaselt tuleb juhul, kui tarbijalt nõutakse lisaks toote hinnale tagatisraha tasumist, tagatisraha summa avaldada eraldi lisaks toote hinnale ja koondhinda ei ole vaja esitada, või on see vastuolus direktiiviga 2005/29 taotletava täieliku ühtlustamise loogikaga?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
16      Selle küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas direktiivi 98/6 artikli 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud mõiste „müügihind“ hõlmab tagatisraha summat, mis tuleb tarbijal tasuda pandipakenditesse pakendatud toodete ostmisel.
17      Mis puudutab kõnealuse sätte grammatilist tõlgendamist, siis selle direktiivi artikli 2 punkti a sõnastuses on mõiste „müügihind“ määratletud kui „toote tüki või toote kindlaksmääratud koguse lõpphind, kaasa arvatud käibemaks ja kõik muud maksud“.
18      Esiteks, nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 31–35, ei saa tagatisraha samastada maksuga direktiivi 98/6 artikli 2 punkti a tähenduses, kuna tagatisraha summal ei ole ühtegi maksu tunnust ehk see ei ole riigi tulu ja tähendab vastusoorituse tegemist.
19      Teiseks peab müügihind lõpphinnana kindlasti hõlmama vältimatuid ja ettenähtavaid hinnaelemente, mida tarbija on kohustatud maksma ja mis on vaadeldavad rahalise vastusooritusena asjaomase toote omandamise eest (7. juuli 2016. aasta kohtuotsus Citroën Commerce, C‑476/14, EU:C:2016:527, punkt 37).
20      Ent pandipakendisse pakendatud toodet ei ole võimalik omandada ilma selle pakendita ja seetõttu on tagatisraha summa „müügihinna vältimatu element“. Tarbija poolt pakendi tagastamine müügikohas annab sellele tarbijale siiski õiguse tagatisraha summa tagasimaksmisele.
21      Seega, kuna tarbijal on õigus müüjalt või mõnelt muult ettevõtjalt nõuda, et ta võtaks pakendi tagasi ja maksaks talle tasutud tagatisraha summa tagasi, ei ole see summa, mida tarbija „on kohustatud“ maksma, ning järelikult ei saa seda pidada lõpphinnaks direktiivi 98/6 artikli 2 punkti a tähenduses.
22      Kui tarbija ei tagasta omal soovil pakendit, millele kohaldatakse tagatisraha, mistõttu selle summa muutub pärast tasumist tarbija jaoks lõplikuks majanduslikuks koormuseks, on siiski selge – nagu rõhutas ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 52 ja 55 –, et tagatisraha süsteem tähendab, et selle summa saab reeglina tagasi maksta ja see on mõeldud tagasi maksmiseks.
23      Sellest järeldub, et tagatisraha summa, mis tuleb tarbijal tasuda pandipakenditesse pakendatud toodete ostmisel, ei kujuta endast müügihinna elementi direktiivi 98/6 artikli 2 punkti a tähenduses, nagu seda on tõlgendatud käesoleva kohtuotsuse punktis 19 viidatud kohtupraktikas.
24      Seda järeldust ei sea kahtluse alla ka 7. juuli 2016. aasta kohtuotsuse Citroën Commerce (C‑476/14, EU:C:2016:527) punkt 38, milles Euroopa Kohus selgitas, et mootorsõiduki tootjalt müüjale kohaletoimetamise kulud, mis tuleb tingimata tasuda tarbijal, on müügihinna elemendid direktiivi 98/6 artikli 2 punkti a tähenduses. Niisuguseid kulusid, mis lisanduvad selle mootorsõiduki hinnale ja mis tuleb tingimata tasuda tarbijal, ilma et ta saaks need hiljem tagasi nõuda, tuleb nimelt eristada tagatisraha summast, mida käsitletakse põhikohtuasjas, mis – nagu ka käesoleva kohtuotsuse punktis 21 on märgitud – tuleb tarbijale pandipakendi tagastamisel tagasi maksta.
25      Käesoleva kohtuotsuse punktis 23 tehtud järeldust kinnitavad ka direktiivi 98/6 eesmärgid, mis on sätestatud selle direktiivi artiklis 1 koostoimes selle põhjendusega 6 – nimelt parandada tarbijate informeeritust ja hõlbustada ettevõtjate poolt tarbijatele pakutavate toodete müügihindade võrdlemist, et tarbijad saaksid teha teadlikke valikuid. Nagu nimetatud direktiivi põhjenduses 12 täpsustatud, on selle eesmärk kindlustada ühtne ja läbipaistev teave, mis on kasulik kõigile tarbijatele siseturul. Lisaks peab tarbijatele pakutavate toodete müügihind vastavalt sama direktiivi artikli 4 lõikele 1, tõlgendatuna lähtuvalt selle põhjendusest 2, olema ühemõtteline, kergesti identifitseeritav ja selgesti loetav, et nimetatud teave oleks täpne, läbipaistev ja üheti mõistetav.
26      Kuna esiteks võib mõnele tootele kohaldada tagatisraha, teistele samas mitte, ning teiseks võib sõltuvalt pakendi liigist kohaldada erinevaid tagatisraha summasid, toob tagatisraha summa sisaldumine toote müügihinnas kaasa ohu, et tarbijad võrdlevad müügihindu ebatäpselt.
27      Seevastu võimaldab tagatisraha summa avaldamine eraldi, lisaks pandipakendisse pakendatud toote müügihinnale, hinnata ja võrrelda toodete hindu ning teha teadlikke valikuid lihtsate võrdluste põhjal vastavalt direktiivi 98/6 eesmärkidele, mida on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktis 25, ning järgides selle direktiivi põhjenduses 2 sätestatud nõuet, et toodete hinnad peavad olema läbipaistvad ja üheti mõistetavad.
28      Selles kontekstis on keskmisel tarbijal, kes on tavapäraselt informeeritud, piisavalt tähelepanelik ja arukas, võimalik kokku liita toote hind ja tagatisraha summa, et määrata kindlaks kogusumma, mis tal tuleb ostu kuupäeval tasuda (vt analoogia alusel 4. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Schutzverband der Spirituosen-Industrie, C‑457/05, EU:C:2007:576, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).
29      Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 98/6 artikli 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et selles sättes ette nähtud mõiste „müügihind“ ei hõlma tagatisraha summat, mis tuleb tarbijal tasuda pandipakenditesse pakendatud toodete ostmisel.
Teine küsimus
30      Arvestades esimesele küsimusele antud vastust, ei ole teisele küsimusele tarvis vastata.
Kohtukulud
31      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 1998. aasta direktiivi 98/6/EÜ tarbijakaitse kohta tarbijatele pakutavate toodete hindade avaldamisel artikli 2 punkti a
tuleb tõlgendada nii, et
selles sättes ette nähtud mõiste „müügihind“ ei hõlma tagatisraha summat, mis tuleb tarbijal tasuda pandipakenditesse pakendatud toodete ostmisel.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: saksa.