Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
TAMARA ĆAPETA
esitatud 13. novembril 2025(1)
Kohtuasi C‑773/23 P
European Crop Care Association (ECCA)
versus
Ascenza Agro, SA,
Industrias Afrasa, SA,
Euroopa Komisjon
Apellatsioonkaebus – Eesõiguseta menetlusse astuja – Esindusühendus – Lubamine – Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 teine lõik – Taimekaitsevahendid – Määrus (EÜ) nr 1107/2009 – Toimeaine metüülkloropürifossi heakskiidu pikendamata jätmine – Komisjoni rakendusmäärus (EL) 2020/17 – Tühistamishagi
I.      Sissejuhatus
1.        Euroopa taimetööstust esindav ühendus astus Üldkohtus menetlusse, toetades tühistamishagi komisjoni määruse peale, millega jäeti kohaldatavate liidu õigusaktide alusel teatava aine heakskiit pikendamata. Hagi jäeti rahuldamata.
2.        Nüüd soovib see ühendus esitada Üldkohtu otsuse peale apellatsioonkaebuse. Kas see kohtuotsus mõjutab seda ühendust otseselt, nagu nõuab Euroopa Liidu Kohtu põhikirja (edaspidi „põhikiri“) artikli 56 teine lõik, mistõttu tema apellatsioonkaebus on vastuvõetav?
3.        See on käesolevas asjas üks põhiküsimusi.
II.    Kohtumenetluse taust
4.        European Crop Care Association (edaspidi „ECCA“) on Brüsselis (Belgia) asuv ühendus, mis esindab Euroopa taimekaitsevahendite tootjaid.(2)
5.        Taimekaitsevahendeid reguleeritakse liidu õigusega, sealhulgas määrusega
nr 1107/2009(3), mis näeb ette toimeainete heakskiitmise ja turulelaskmise ühtlustatud eeskirjad.(4) Selle määrusega kehtestatakse segasüsteem, mille kohaselt kiidab toimeained liidu tasandil heaks Euroopa Komisjon, samas kui taimekaitsevahenditele, mis sisaldavad liidu heakskiidetud toimeaineid, annavad loa liikmesriigid riiklikul tasandil.(5)
6.        Käesoleval juhul on asjakohane
see, et toimeained kiidetakse heaks teatud ajaks, mistõttu nende kasutamise jätkamine nõuab komisjoni heakskiidu pikendamist vastavalt määruse nr 1107/2009 nõuetele.(6) Erisätted toimeainete heakskiidu pikendamise menetluse kohta on ette nähtud ka rakendusmääruses nr 844/2012,(7) mille kohaselt osalevad selles menetluses komisjon, Euroopa Toiduohutusamet (edaspidi „EFSA“) ja liikmesriigid.
A.      Üldkohtu menetluseni viinud sündmused
7.        Käesolevas kohtuasjas kõne all olev toimeaine on metüülkloropürifoss, mida kasutatakse taimekaitsevahendites kahjulike organismide tõrjeks ning ladustatud teravilja ja tühjade ladude töötlemiseks.
8.        Metüülkloropürifoss kiideti liidu jaoks esimest korda heaks 2006. aastal(8) ja selle heakskiit pidi lõppema 2016. aastal.(9)
9.        2013. aastal esitasid kaks metüülkloropürifossi tootvat äriühingut –
Ascenza Agro, SA (edaspidi „Ascenza“) ja Dow AgroSciences Ltd – mõlemad taotluse metüülkloropürifossi heakskiidu pikendamiseks.
10.      Sellele järgnes metüülkloropürifossi pikendamise menetlus.(10)
11.      Lõpuks otsustas komisjon rakendusmäärusega 2020/17(11) metüülkloropürifossi heakskiitu mitte pikendada. Selle määruse kohaselt esines probleeme seoses metüülkloropürifossi genotoksilisuse ja arengutoksilisusega, nagu on välja toodud kahes EFSA avalduses, ja neid ei saanud välistada. Seega ei olnud komisjoni hinnangul võimalik tõendada, et täidetud on määruse nr 1107/2009 artiklis 4 sätestatud heakskiitmise kriteeriumid, mis puudutavad mõju inimeste tervisele.
B.      Menetlus Üldkohtus
12.      Ascenza, kes on üks metüülkloropürifossi heakskiidu pikendamise taotlejatest, ja taimekaitsevahendite turul tegutsev äriühing Industrias Afrasa, SA (edaspidi koos „hagejad“) esitasid Üldkohtule 10. veebruaril 2020 ELTL artikli 263 alusel hagi rakendusmääruse 2020/17 tühistamiseks. Nad viitasid menetluslikele ja sisulistele vigadele komisjoni otsuses jätta metüülkloropürifossi heakskiit pikendamata, väites, et need muutsid selle määruse õigusvastaseks.
13.      ECCA palus luba astuda menetlusse, toetades hagejate nõuet see määrus tühistada. Üldkohus rahuldas ECCA avalduse, leides, et viimane on tõendanud huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu, mida nõuab liidu õigus.(12) ECCA huvi põhines asjaolul, et ta esindas Euroopa taimekaitsetööstust ja et menetluse tulemus võis mõjutada tema kollektiivseid huve, kuna rakendusmäärusega 2020/17 loodi väidetavalt näidiseid, mis seda tööstust mõjutavad.
14.      Komisjon palus jätta hagejate tühistamishagi tervikuna rahuldamata.
15.      Taani Kuningriik, Prantsuse Vabariik ja keskkonnakaitseorganisatsioon Health and Environmental Alliance (edaspidi „HEAL“) palusid luba astuda menetlusse, et toetada komisjoni nõuet jätta hagi rahuldamata. Üldkohus rahuldas need avaldused.(13)
16.      Vaidlustatud kohtuotsuses(14) lükkas Üldkohus kõik etteheited põhjendamatuse tõttu tagasi. See hõlmas apellantide esitatud kaheksat väidet(15) ning ECCA esitatud veel kolme väidet.(16) Sellest tulenevalt jättis Üldkohus hagi rahuldamata.
III. Menetlus Euroopa Kohtus
17.      ECCA palus 14. detsembril 2023 esitatud apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja rakendusmäärus 2020/17. Samuti palus ta Euroopa Kohtul mõista kohtukulud välja komisjonilt.
18.      Oma 20. märtsi 2024. aasta vastuses apellatsioonkaebusele toetas Ascenza ECCA nõudeid ja palus apellatsioonkaebus tervikuna rahuldada.
19.      22. märtsil 2024 esitatud vastuses palus komisjon jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja ECCA-lt.
20.      23. märtsil 2024 esitatud vastuses palus HEAL Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja ECCA-lt.
21.      Prantsuse Vabariik palus 8. aprillil 2024 esitatud vastuses Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
22.      ECCA esitas repliigi 22. juulil 2024 ning Ascenza ja komisjon vasturepliigi vastavalt 30. augustil 2024 ja 2. oktoobril 2024.
23.      Euroopa Kohus otsustas oma kodukorra artikli 76 lõike 2 alusel lahendada asi ilma kohtuistungit pidamata.
IV.    Analüüs
24.      Üks käesolevas apellatsiooniasjas tõstatatud küsimustest(17) puudutab seda, millistel tingimustel võib esimese astme kohtumenetluses eesõiguseta menetlusse astujana osalenud ühendus esitada Üldkohtu otsuse peale apellatsioonkaebuse.
25.      Euroopa Kohtu palvel keskendub käesolev ettepanek üksnes sellele küsimusele.
26.      Euroopa Kohus on juba käsitlenud eesõiguseta menetlusse astuja esitatud apellatsioonkaebuse vastuvõetavuse küsimust, kuid mitte juhul, kui menetlusse astuja on ühendus. Käesolev apellatsioonkaebus annab seega Euroopa Kohtule võimaluse täpsustada põhikirja artikli 56 teises lõigus sätestatud nõuet – nimelt peab Üldkohtu otsus eesõiguseta menetlusse astujat otseselt mõjutama –, kui menetlusse astuja on esindusühendus.
27.      Komisjon, keda toetab HEAL, vaidlustab apellatsioonkaebuse vastuvõetavuse põhjusel, et vaidlustatud kohtuotsus ei mõjuta
ECCAd otseselt põhikirja artikli 56 teise lõigu tähenduses.
28.      ECCA väidab, et tema apellatsioonkaebus on vastuvõetav, esitades selle kohta kaks väidet. Esiteks väidab ECCA, keda toetab Ascenza, et ta täidab tingimuse, mille kohaselt peab vaidlustatud kohtuotsus teda otseselt mõjutama põhikirja artikli 56 teise lõigu tähenduses, kuna see kohtuotsus mõjutab märkimisväärselt ja vahetult tema huve. Teiseks väidab ECCA, et ta esindab ühendusena oma liikme Ascenza huve, kellel endal oleks olnud õigus esitada apellatsioonkaebus. ECCA väidab sellega seoses, et tingimusi, mis peavad olema täidetud, et ühenduste poolt nende liikmete eest ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel esitatud tühistamishagi oleks vastuvõetav, tuleb kohaldada analoogia alusel põhikirja artikli 56 teise lõigu alusel ühenduste esitatud apellatsioonkaebuse vastuvõetavuse tingimuste suhtes.
29.      Komisjon, keda toetab HEAL, väidab vastu, et ECCA argumentidega, mis põhinevad ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud vastuvõetavuse tingimustel, ei saa nõustuda.
30.      Minu hinnang on üles ehitatud järgmiselt. Esiteks käsitlen õigust astuda menetlusse liidu kohtutes ja esindusühenduste menetlusse astumise huvi (A). Teiseks analüüsin eesõiguseta menetlusse astujate menetlusse astumise huvi ja apellatsioonkaebuse esitamise õiguse vahelist suhet (B). Kolmandaks käsitlen ECCA argumente ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud vastuvõetavuse tingimuste võimaliku asjakohasuse kohta seoses tema õigusega esitada apellatsioonkaebus eesõiguseta menetlusse astujana (C). Neljandaks ja viimaseks kohaldan oma analüüsi, järeldades, et ECCA-l on õigus esitada käesolevas kohtuasjas apellatsioonkaebus (D).
A.      Esindusühenduste menetlusse astumise huvi
31.      Kõigepealt tuleb märkida, et menetlusse astumine on spetsiifiline menetluslik mehhanism liidu kohtutes toimuvates hagimenetlustes, mis võimaldab liikmesriikidel, liidu institutsioonidel, organitel ja asutustel ning kõigil füüsilistel ja juriidilistel isikutel, sealhulgas ühendustel, toetada vabatahtlikult üht kohtuasja poolt liidu kohtus. Kuna kohtuasi võib neid mõjutada, võimaldab menetlusse astumine liidu kohtutel kohtuasja lahendamisel arvesse võtta nende seisukohti.(18)
32.      Peamine idee on nimelt see, et menetlusse astuja võib toetada üht poolt, kuid menetlusse astumine ei ole nn tagauks, mille kaudu tal on võimalik endal poolena menetluses osaleda.(19)
33.      See kajastub liidu menetlusnormides, näiteks selles, et menetlusse astuja nõuete ese võib olla üksnes ühe poole nõuete täielik või osaline toetamine, et menetlusse astumine on põhivaidluse suhtes aktsessoorne ja et menetlusse astuja „nõustub vaidluse staadiumiga, milles see on“ menetlusse astumise hetkel.(20)
34.      Liidu menetlusnormid eristavad ka eesõigusega ja eesõiguseta menetlusse astujaid. Ühelt poolt on liikmesriigid ja liidu institutsioonid eesõigusega menetlusse astujad, mis tähendab, et nad võivad igas kohtuasjas menetlusse astuda, ilma et nad peaksid tõendama oma huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu.(21) Teiselt poolt käsitatakse liidu organeid ja asutusi ning füüsilisi ja juriidilisi isikuid, sealhulgas ühendusi, eesõiguseta menetlusse astujatena, mis tähendab, et nad peavad vastavalt põhikirja artiklile 40 tõendama huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu, et neil oleks lubatud menetlusse astuda.(22) Nimetan seda nõuet „menetlusse astumise huviks“.
35.      Euroopa Kohus on esindusühenduste puhul tõlgendanud menetlusse astumise huvi laiemalt võrreldes niisuguste füüsiliste ja juriidiliste isikute omaga, kes tegutsevad enda nimel.
36.      Mis puudutab füüsilisi või juriidilisi isikuid, siis väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb mõistet „huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu“ põhikirja artikli 40 tähenduses „käsitada otsese ja olemasoleva huvina nõuete endi suhtes, mitte huvina esitatud väidete ja argumentide suhtes.  Sõnad „kohtuvaidluse lahendus“ viitavad taotletud lõplikule otsusele, mis esitatakse tulevase kohtuotsuse resolutiivosas“. Sellega seoses on Euroopa Kohus otsustanud, et „tuleb kindlaks teha eelkõige see, kas vaidlustatud meede mõjutab menetlusse astuda soovivat isikut otseselt ning kas tema huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu on tõendatud. Huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu saab põhimõtteliselt pidada piisavalt otseseks üksnes siis, kui see lahendus võib muuta menetlusse astumise avalduse esitanud isiku õiguslikku olukorda“.(23)
37.      See kohtupraktika on aga nüansirikkam esindusühenduste puhul. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt „võib kutseala esindusühendusel, mille eesmärk on kaitsta oma liikmete huve, lubada menetlusse astuda, kui kohtuvaidlus tõstatab selliseid põhimõttelisi küsimusi, mis neid huve mõjutavad […] Seega tuleb nõue, et sellisel ühendusel on otsene ja olemasolev huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu, lugeda täidetuks, kui ühendus tõendab, et ta on sellises olukorras, sõltumata sellest, kas kohtuvaidluse lahendus võib muuta ühenduse kui sellise õiguslikku olukorda“.(24)
38.      Seega ei ole esindusühenduse menetlusse astumise huvi tingimata seotud konkreetse vaidluse lahendusega, vaid see võib
olla ka seotud arutluskäiguga, mille tulemusel Üldkohus selle
lahenduseni jõudis.
39.      Euroopa Kohus on selgitanud järgmiselt põhjuseid, miks ta leiab, et esindusühenduste menetlusse astumise huvi on laiem: „Kutseala esindusühenduse menetlusse astumise õiguse laia tõlgendamise eesmärk on nimelt võimaldada paremini hinnata konteksti, milles kohtuasjad on liidu kohtutele esitatud, vältides samal ajal suurt hulka üksikuid menetlusse astujaid, kuivõrd see ohustaks menetluse tõhusust ja ladusat kulgu […] Erinevalt enda nimel tegutsevatest füüsilistest ja juriidilistest isikutest võivad
kutseala esindusühendused taotleda menetlusse astumist Euroopa Kohtu menetletavas kohtuvaidluses mitte individuaalsete huvide, vaid oma liikmete kollektiivsete huvide kaitseks. Sellise ühenduse menetlusse astumine annab üldise
ülevaate kollektiivsetest huvidest, mida mõjutab see põhimõtteline küsimus, millest sõltub kohtuvaidluse lahendus, ja võimaldab seega Euroopa Kohtul paremini hinnata konteksti, milles kohtuasi talle on esitatud […]“.(25)
B.      Eesõiguseta menetlusse astujate õigus esitada apellatsioonkaebus
40.      Liidu menetlusnormide kohaselt(26) annab Euroopa Kohtule Üldkohtu otsuse peale esitatud apellatsioonkaebus poolele võimaluse nõuda selle kohtuotsuse tühistamist tervikuna või osaliselt, tuginedes väitele, et Üldkohus on oma otsuses õigusnormi rikkunud.(27)
41.      Põhikirja artiklis 56 on sätestatud kaks tingimust, millele eesõiguseta menetlusse astujad peavad apellatsioonkaebuse esitamiseks vastama. Esimene puudutab üldiselt kõiki apellatsioonkaebusi, kuid teine puudutab konkreetselt eesõiguseta menetlusse astujaid.
42.      Esimene tingimus on, et isik, kes soovib apellatsioonkaebuse esitada, peab olema Üldkohtus kohtuvaidluse kaotanud. See tuleneb põhikirja artikli 56 teise lõigu esimesest lausest, mille kohaselt „[o]tsuse võib edasi kaevata iga pool, kelle  nõue on osaliselt või tervikuna rahuldamata jäetud“.(28) Mõiste „iga pool“, nagu Euroopa Kohus on tunnistanud, ei hõlma mitte ainult kohtuasja pooli (hagejad ja kostjad), vaid ka Üldkohtus menetlusse astujaid.(29)
43.      Seetõttu võivad eesõiguseta menetlusse astujad esitada apellatsioonkaebuse üksnes juhul, kui nad astusid esimeses kohtuastmes menetlusse selle poole toetuseks, kes hiljem kohtuasja täielikult või osaliselt kaotas. See nõue ei ole käesolevas asjas vaidluse all, kuna hagejad, kelle nõuete toetuseks ECCA menetlusse astus, kaotasid kohtuasja tervikuna.
44.      Teine tingimus on täiendav tingimus, mida kohaldatakse üksnes eesõigusteta menetlusse astujate suhtes. Üldkohtu otsus peab neid otseselt mõjutama. See tuleneb Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 teise lõigu teisest lausest, mille kohaselt „menetlusse astujad, välja arvatud liikmesriigid ja liidu institutsioonid, võivad otsuse edasi kaevata üksnes juhul, kui Üldkohtu otsus neid otseselt mõjutab“.(30)
45.      Käesoleva kohtuasja keskmes on nimelt see, kuidas tuleb esindusühenduste puhul mõista sõnu „otseselt mõjutab“.
46.      Selles osas on Euroopa Kohtu praktika, mis käsitleb eesõiguseta menetlusse astujate esitatud apellatsioonkaebuste vastuvõetavust, seni puudutanud vaid mõnda kohtuasja aastate jooksul ning nagu ma juba märkisin, ei ole ükski neist käsitlenud esindusühendusi. Need apellatsioonkaebused on esitatud riigiabi,(31) konkurentsiõiguse(32) ja dumpinguvastase võitluse valdkonnas(33) ning kõigi nende apellatsioonkaebuste kohta leidis Euroopa Kohus, et need on vastuvõetavad, kuna Üldkohtu otsus mõjutas asjaomast menetlusse astujat otseselt.
47.      Kõigis neis kohtuasjades oli aga üldiselt tegemist apellatsioonkaebustega, mille olid esitanud füüsilised ja juriidilised isikud, kes olid juba astunud menetlusse Üldkohtus ja kelle puhul võis Üldkohtu otsus oluliselt muuta nende õiguslikku olukorda või kahjustada nende varalisi või mittevaralisi huve.(34) Seega ei käsitlenud need olukorda, kus apellatsioonkaebuse on esitanud menetlusse astunud ühendus, kelle õiguslikku olukorda vaidlustatud kohtuotsus ei muuda.
48.      See kohtupraktika näib siiski viitavat sellele, et otsustamaks, kas eesõiguseta menetlusse astuja võib esitada apellatsioonkaebuse, analüüsis Euroopa Kohus nende menetlusse astumise huvi esimeses kohtuastmes. See omakorda viitab sellele, et otsene mõjutamine põhikirja artikli 56 tähenduses on sama mis menetlusse astumise huvi.
49.      See ei tähenda tingimata, et Euroopa Kohus peab automaatselt andma apellatsioonkaebuse esitamise õiguse isikule, kes oli eesõiguseta menetlusse astuja Üldkohtus. Seda nimelt seetõttu, et kui kohtuotsus on tehtud,
saab menetlusse astumise huvi hinnata konkreetsemalt, kui seda tehti esimeses astmes. Sel seisukohal on mitmed õigusteadlased.(35) Teisisõnu võib Euroopa Kohus teatud mõttes uuesti hinnata, kas menetlusse astumise huvi oli olemas, ja kui ta leiab, et see puudus, jätta apellatsioonkaebus menetlusse võtmata. Siiski tuleks samadel põhjustel põhimõtteliselt tunnustada ka eesõiguseta menetlusse astuja õigust esitada apellatsioonkaebus.
50.      See tõlgendus näib tulenevat ka asjaolust, et nagu eespool (käesoleva ettepaneku punkt 36) nägime, kasutatakse Euroopa Kohtu praktikas sõnu „otseselt mõjutatud“ menetlusse astumise huvi esinemise kindlakstegemiseks.
51.      Kuivõrd eesõiguseta menetlusse astujate apellatsioonkaebuse esitamise õigus sõltub nende huvist menetlusse astuda, võib põhikirja artikli 56 teises lõigus ette nähtud sõnu „Üldkohtu otsus neid otseselt mõjutab“ mõista erinevalt olenevalt sellest, kas tegemist on füüsiliste või juriidiliste isikutega, kes astuvad menetlusse enda nimel, või esindusühendustega, kes tegutsevad oma liikmete kollektiivsete huvide kaitseks.
52.      Kui seda nii mõista, näib sellest tulenevat, et kuna Euroopa Kohus tõlgendab esindusühenduste menetlusse astumise huvi laiemalt võrreldes enda nimel tegutsevate füüsiliste ja juriidiliste isikute menetlusse astumise huviga (vt käesoleva ettepaneku punktid 37 ja 39), tuleb nende ühenduste otsese mõjutatuse nõuet laiemalt tõlgendada. Kui enda nimel tegutsevate füüsiliste ja juriidiliste isikute puhul on otsene mõjutamine seotud üksnes kohtuasja tulemusega, võivad esindusühendused aga esitada apellatsioonkaebuse, kui nad vaidlustavad osa Üldkohtu arutluskäigust, isegi kui tulemus ei muuda otseselt nende õiguslikku olukorda.
53.      See näib eriti asjakohane sellises liidu õiguse valdkonnas nagu taimekaitsevahendite valdkond, mis võib hõlmata eri liiki esindusühendusi, kellel on oluline roll, mis õigustab nende huvi menetlusse astuda, ja keda ei tohiks jätta ilma võimalusest esitada apellatsioonkaebus, kui Üldkohtu otsus seda huvi mõjutab.
54.      Seega võib järeldada, et esindusühendused, kellele anti luba astuda menetlusse selle poole nõuete toetuseks, kes hiljem kohtuasja Üldkohtus kaotas, täidavad otsese mõjutamise tingimuse, mis peab apellatsioonkaebuse esitamiseks täidetud olema, isegi kui Üldkohtu otsus ei muuda otseselt selliste ühenduste õiguslikku olukorda.
C.      ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud vastuvõetavuse tingimuste asjakohasus
55.      ECCA väidab samuti, et selleks, et oleks täidetud nõue, mille kohaselt Üldkohtu otsus peab eesõiguseta menetlusse astujat otseselt mõjutama, nagu näeb ette põhikirja artikkel 56, peab tal olema ka õigus esitada hagi otse ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel.
56.      On tõsi, et isikul, kes vastab otsese ja isikliku puudutatuse tingimustele, mis peavad olema täidetud tühistamishagi esitamiseks, on ka lubatud hagi esitamise asemel astuda menetlusse kohtuasjas, mille on algatanud keegi teine.
57.      Kui aga selline isik tühistamishagi ei esita – isegi kui ta oleks saanud seda teha – ega astu menetlusse, mis on algatatud kellegi teise hagi alusel, ei saa ta ka esitada apellatsioonkaebust, kuna ta ei olnud esimeses astmes ei pool ega menetlusse astuja.
58.      Seega saab apellatsioonkaebuse esitamise õigust hinnata üksnes selle staatuse alusel, mis isikul oli esimeses astmes. Kui isik otsustas osaleda menetlusse astujana, mitte ise hagi esitada, siis ei ole asjakohane see, kas tal endal oli õigus sellist hagi esitada.
59.      Seetõttu leian, et vastupidi ECCA argumentidele ei ole ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel esitatud tühistamishagi vastuvõetavuse tingimused asjakohased, kui hinnatakse, millised nõuded peab täitma esindusühenduse esitatav apellatsioonkaebus vastavalt põhikirja artikli 56 teisele lõigule.
D.      Käesolev kohtuasi
60.      Minu analüüsist tuleneb, et ECCA apellatsioonkaebus käesolevas kohtuasjas on vastuvõetav, kuna vaidlustatud kohtuotsus mõjutab teda otseselt põhikirja artikli 56 teise lõigu tähenduses.
61.      Vaidlustatud kohtuotsusega – kui Euroopa Kohus seda ei tühista – luuakse määruse nr 1107/2009 nõuetekohase kohaldamise ja toimeainete heakskiidu pikendamise menetluse kohta pretsedente, mis võivad mõjutada ECCA liikmete huve.
62.      Nimelt kerkisid niisugused põhimõttelised küsimused Üldkohtu kohtuasjas, mistõttu ECCA menetlusse astuski.
63.      Siiski, nagu ma selgitasin, tuleks samadel põhjustel põhimõtteliselt tunnustada ka eesõiguseta menetlusse astuja õigust esitada apellatsioonkaebus.
64.      ECCA-le anti õigus menetlusse astuda ja talle tuleks samadel põhjustel anda õigus esitada apellatsioonkaebus.
65.      Miski ei anna alust kahelda selles, et ECCA-l oli huvi esimeses kohtuastmes menetlusse astuda.
66.      Järelikult tuleb asuda seisukohale, et vaidlustatud kohtuotsus mõjutab ECCAd otseselt. See on nii olenemata sellest, kas see kohtuotsus võib muuta tema õiguslikku olukorda.
V.      Ettepanek
67.      Eeltoodut arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku asuda seisukohale, et European Crop Care Associationi apellatsioonkaebus on vastuvõetav.
1      Algkeel: inglise.
2      Vt ECCA veebisaiti, kättesaadav aadressil https://www.ecca-org.eu/.
3      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1107/2009 taimekaitsevahendite turulelaskmise ja nõukogu direktiivide 79/117/EMÜ ja 91/414/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2009, L 309, lk 1).
4      Vt eelkõige määruse nr 1107/2009 artikli 1 lõige 1 ja põhjendus 9. Üksikasjaliku analüüsi kohta vt nt Bozzini, E., Pesticide Policy and Politics in the European Union – Regulatory Assessment, Implementation and Enforcement, Palgrave Macmillan, Cham, 2017, ptk 2; Morvillo, M., „From contestation to accountability in EU pesticides Regulation? The case of glyphosate“, Arcuri, A., ja Coman-Kund, F. (toim), Technocracy and the Law: Accountability, Governance and Expertise, Routledge, London, 2021, lk 196–222, eriti lk 198–203.
5      Vt määruse nr 1107/2009 II ja III peatükk ning põhjendused 10 ja 23.
6      Vt määruse nr 1107/2009 artiklid 14–20 ja põhjendus 15.
7      Komisjoni 18. septembri 2012. aasta rakendusmäärus (EL) nr 844/2012, millega kehtestatakse määruses nr 1107/2009 ette nähtud toimeainete heakskiidu pikendamise menetluse rakendamiseks vajalikud sätted (ELT 2012, L 252, lk 26). See määrus tunnistati kehtetuks komisjoni 20. novembri 2020. aasta rakendusmäärusega (EL) 2020/1740, millega kehtestatakse määruses nr 1107/2009 ette nähtud toimeainete heakskiidu pikendamise menetluse rakendamiseks vajalikud sätted ning tunnistatakse kehtetuks komisjoni rakendusmäärus nr 844/2012 (ELT 2020, L 392, lk 20).
8      Komisjoni 21. oktoobri 2005. aasta direktiiv 2005/72/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ toimeainete kloropürifossi, metüülkloropürifossi, mankotseebi, maneebi ja metiraami lisamisega (ELT 2005, L 279, lk 63), mis selle artikli 4 kohaselt jõustus 1. juulil 2006. See võeti vastu nõukogu 15. juuli 1991. aasta direktiivi 91/414/EMÜ taimekaitsevahendite turuleviimise kohta (EÜT 1991, L 230, lk 1; ELT eriväljaanne 03/11, lk 332) alusel, mis hiljem asendati määrusega nr 1107/2009. Määruse nr 1107/2009 artikli 78 lõike 3 kohaselt loeti direktiivi 91/414 I lisasse kantud toimeained heakskiidetuks ja kanti komisjoni 25. mai 2011. aasta rakendusmääruse (EL) nr 540/2011, millega rakendatakse määrust nr 1107/2009 (ELT 2011, L 153, lk 1), lisa A osasse (selle lisa kandes 112 on märgitud metüülkloropürifossi heakskiidu lõppemise ajaks 30. juuni 2016).
9      Pikendamismenetluse kestuse tõttu pikendas komisjon metüülkloropürifossi heakskiidu kehtivusaega siiski kolm korda kuni 2020. aastani.
10      Menetlust on kirjeldatud 4. oktoobri 2023. aasta kohtuotsuse Ascenza Agro ja Industrias Afrasa vs. komisjon (T‑77/20, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2023:602) punktides 15–56.
11      Komisjoni 10. jaanuari 2020. aasta rakendusmäärus (EL) 2020/17, milles käsitletakse toimeaine metüülkloropürifossi heakskiidu pikendamata jätmist vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele nr 1107/2009, millega muudetakse rakendusmääruse nr 540/2011 lisa (ELT 2020, L 7, lk 11).
12      Vt Üldkohtu seitsmenda koja presidendi 26. novembri 2020. aasta kohtumäärus Ascenza Agro ja Industrias Afrasa vs. komisjon (T‑77/20, ei avaldata, eelkõige punktid 3, 4 ja 6).
13      Vt Üldkohtu seitsmenda koja presidendi 26. novembri 2020. aasta määrus Ascenza Agro ja Industrias Afrasa vs. komisjon (T‑77/20, ei avaldata).
14      Vt käesoleva ettepaneku 10. joonealune märkus.
15      Nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 86, tuginesid apellandid järgmistele väidetele: i) rikutud on olulisi menetlusnorme; ii) rikutud on läbipaistvuskohustust; iii) rikutud on õigust olla ära kuulatud: iv) rikutud on ettevaatuspõhimõtet; v) rikutud on kohustust võtta arvesse tegureid ja asjaolusid, mis on vaidlustatud määrusega reguleeritavas olukorras asjakohased; vi) rikutud on hea halduse põhimõtet; vii) EFSA ja seejärel komisjoni riskihindamisel on tehtud ilmne hindamisviga ning viii) tehtud on ilmne hindamisviga ja rikutud proportsionaalsuse põhimõtet.
16      Nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 87 koostoimes selle osadega E ja K, olid ECCA täiendavad väited järgmised: ix) põhjendamiskohustuse rikkumine osas, mis puudutab seda, et komisjon võttis vastu määruse, mis põhineb teistsugusel teaduslikul hinnangul kui see, mis sisaldub referentliikmesriigi poolt vastu võetud hindamisaruande projektis; x) analoogmeetodi kohaldamisel on rikutud põhjendamiskohustust ja xi) rikutud on rakendusmääruse nr 844/2012 artiklit 14. Üldkohus lükkas kõik need väited põhjendamatuse tõttu tagasi, leides, et nende vastuvõetavuse kohta ei ole vaja otsust teha (vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 181, 288 ja 654).
17      ECCA esitab oma apellatsioonkaebuse põhjendamiseks neli väidet. Sisuliselt puudutab esimene väide määruse nr 1107/2009 rikkumist seoses hagejate seitsmenda väitega; teise väite kohaselt on rikutud ELTL artiklit 296 seoses ECCA kümnenda väitega; kolmanda väite kohaselt on rikutud olulisi menetlusnorme seoses hagejate esimese väitega ja neljanda väite kohaselt on rikutud analoogmeetodit ja esitatud vasturääkiv põhjendus seoses hagejate seitsmenda väitega.
18      Selles osas on menetlusse astumist reguleerivad normid määratletud põhikirja artiklis 40 ja Euroopa Kohtu kodukorra IV jaotise 4. peatükis, mis käsitleb hagimenetlusi (artiklid 129–132). Sarnased sätted sisalduvad Üldkohtu kodukorra III jaotise 14. peatükis (artiklid 142–145).
19      Vt Lenaerts, K., Gutman, K., ja Nowak, J. T., EU Procedural Law, 2. trükk, Oxford University Press, Oxford, 2023, lk 733.
20      Vt selle kohta Euroopa Kohtu kodukorra artikli 129 lõiked 1–3.
21      Vt põhikirja artikli 40 esimene lõik.
22      Vt põhikirja artikli 40 teine lõik.
23      Euroopa Kohtu presidendi 10. märtsi 2023. aasta kohtumäärus Illumina vs. komisjon (C‑611/22 P, EU:C:2023:205, punktid 6 ja 7) (kohtujuristi kursiiv). Vt ka näiteks Euroopa Kohtu presidendi 4. veebruari 2025. aasta kohtumäärus Medel jt vs. nõukogu (C‑555/24 P, EU:C:2025:73, punktid 6–8).
24      Euroopa Kohtu presidendi 10. märtsi 2023. aasta kohtumäärus Illumina vs. komisjon (C‑611/22 P, EU:C:2023:205, punkt 8) (kohtujuristi kursiiv). Vt ka näiteks Euroopa Kohtu presidendi 4. veebruari 2025. aasta kohtumäärus Medel jt vs. nõukogu (C‑555/24 P, EU:C:2025:73, punkt 9). Seega võib niisugusel ühendusel lubada kohtuasjas menetlusse astuda, kui ta esiteks esindab märkimisväärset arvu asjaomases sektoris tegutsevaid ettevõtjaid, teiseks hõlmab tema eesmärk tema liikmete huvide kaitset, kolmandaks võib kohtuasi tõstatada asjaomase sektori toimimist mõjutavaid põhimõttelisi küsimusi ja seega neljandaks võib tehtav otsus oluliselt mõjutada tema liikmete huve. Vt nt Euroopa Kohtu presidendi 10. märtsi 2023. aasta kohtumäärus Illumina vs. komisjon (C‑611/22 P, EU:C:2023:205, punkt 10) ja 1. augusti 2025. aasta kohtumäärus Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles jt vs. nõukogu (C‑865/24 P, EU:C:2025:639, punkt 10).
25      Euroopa Kohtu presidendi 10. märtsi 2023. aasta kohtumäärus Illumina vs. komisjon (C‑611/22 P, EU:C:2023:205, punkt 9) (kohtujuristi kursiiv). Vt ka näiteks Euroopa Kohtu presidendi 1. augusti 2025. aasta kohtumäärus Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles jt vs. nõukogu (C‑865/24 P, EU:C:2025:639, punkt 9).
26      Sellega seoses olgu mainitud, et apellatsioonkaebusi (ja vastuapellatsioonkaebusi) reguleerivad normid on sätestatud põhikirja artiklites 56–61 ja Euroopa Kohtu kodukorra V jaotises, mis käsitleb Üldkohtu lahendite peale esitatud apellatsioonkaebusi (artiklid 167–190).
27      Vt selle kohta Euroopa Kohtu kodukorra artikli 169 lõige 1.
28      Kohtujuristi kursiiv.
29      Vt nt 22. detsembri 1993. aasta kohtuotsus Pincherle vs. komisjon (C‑244/91 P, EU:C:1993:950, punkt 16) ja 11. veebruari 1999. aasta kohtuotsus Antillean Rice Mills jt vs. komisjon (C‑390/95 P, EU:C:1999:66, punkt 20).
30      Kohtujuristi kursiiv.
31      Vt 24. septembri 2002. aasta kohtuotsus Falck ja Acciaierie di Bolzano vs. komisjon (C‑74/00 P ja C‑75/00 P, EU:C:2002:524, punktid 57 ja 58) (äriühingut mõjutati otseselt, kuna ta pidi tõenäoliselt tagasi maksma summa, mis oli abina välja makstud vastavalt Üldkohtu otsusele, mis tehti abi tagasinõudmisele kohustamise hagi raames); 26. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus DEI ja komisjon vs. Alouminion tis Ellados (C‑590/14 P, EU:C:2016:797, punktid 23–26) (äriühingut mõjutati otseselt, kuna ta oli kohustatud tagasi maksma summa, mis maksti talle Üldkohtu otsuse täitmiseks); 2. veebruari 2023. aasta kohtuotsus Hispaania jt vs. komisjon (C‑649/20 P, C‑658/20 P ja C‑662/20 P, EU:C:2023:60, punktid 25 ja 26) (üksusi mõjutati otseselt, kuna nad võisid olla kohustatud tagasi maksma abi, mille nad said Üldkohtu otsuse täitmise tagajärjel); 14. septembri 2023. aasta kohtuotsus Land Rheinland-Pfalz vs. Deutsche Lufthansa (C‑466/21 P, EU:C:2023:666, punktid 37–40) (liidumaad mõjutati otseselt, kuna ta oli kohustatud vaidlusaluse abi maksed tagasi nõudma ja tal oli Üldkohtu otsuse tulemusena keelatud teha tulevikus uusi abimakseid).
32      Vt 2. oktoobri 2003. aasta kohtuotsus International Power jt vs. NALOO (C‑172/01 P, C‑175/01 P, C‑176/01 P ja C‑180/01 P, EU:C:2003:534, punktid 52 ja 53) (äriühinguid mõjutati otseselt, kuna Üldkohtu otsuse täitmiseks oli komisjon kohustatud läbi viima uue analüüsi, mis võis viia nende äriühingute jaoks ebasoodsa meetmeni, mis omakorda võis kaasa tuua ohu, et liikmesriigi kohtule esitatakse nende vastu kahju hüvitamise hagi).
33      Vt 3. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Changmao Biochemical Engineering vs. Distillerie Bonollo jt (C‑461/18 P, EU:C:2020:979, punktid 122–129) (äriühingut mõjutati otseselt, kuna esines oht, et komisjoni poolt Üldkohtu otsuse täitmiseks võetud meetmete tagajärjel võidakse talt nõuda palju suurema tollimaksu tasumist).
34      Vt selle kohta kohtujuristi Kokott’i ettepanek liidetud kohtuasjades Fresh Del Monte Produce vs. komisjon ja komisjon vs. Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P ja C‑294/13 P, EU:C:2014:2439, eelkõige punkt 57).
35      Vt nt Lasok, K. P. E., Lasok’s European Court Practice and Procedure, 4. trükk, Bloomsbury Professional, London, 2022, lk 1192–1193 („On ebaselge, mil määral erineb nõue, et vaidlustatav kohtuotsus peab mõjutama menetlusse astujat otseselt, tavapärasest kriteeriumist, mille alusel tehakse kindlaks, kas menetlusse astujal oli õigus esimeses kohtuastmes menetlusse astuda või mitte. Kui menetlusse astumise avaldus vaadatakse selle rahuldamise üle otsustamiseks läbi, hinnatakse menetlusse astuja huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu eelnevalt; menetlusse astuja esitatud apellatsioonkaebuse puhul võib menetlusse astuja huvi hinnata aga tagantjärele ning seega võib siis selguda, kas menetlusse astujal oli tegelikult otsene ja konkreetne huvi kohtuvaidluse lahenduse vastu või mitte. Seega, isegi kui kriteerium, mille alusel hinnata menetlusse astuja apellatsioonkaebuse vastuvõetavust on põhimõtteliselt sama, mille alusel hinnatakse, kas rahuldada menetlusse astumise avaldus esimeses kohtuastmes, ei tähenda see tingimata, et esimeses kohtuastmes menetlusse astujal on õigus apellatsioonkaebus esitada.“) (kohtujuristi kursiiv). Vt ka käesoleva ettepaneku 19. joonealuses märkuses viidatud Lenaerts, Gutman ja Nowak, EU Procedural Law, lk 653–654: „Huvi, mida selline menetlusse astuja – sealhulgas liidu organid ja asutused ning kõik muud isikud – peab apellatsioonimenetluse algatamiseks tõendama, on põhimõtteliselt sama, mida ta peab tõendama selleks, et saada luba menetlusse astumiseks esimeses kohtuastmes (põhikirja artikli 40 teine lõik), kuid Euroopa Kohtul on Üldkohtu otsuses konkreetsem alus selle huvi kontrollimiseks kui Üldkohtul, kui ta hindab võimaliku menetlusse astuja huvi enne sisulise otsuse tegemist. Seega on võimalik, et esimeses astmes menetlusse astujale ei anta luba apellatsioonkaebuse esitamiseks.“ (kohtujuristi kursiiv)