Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (kümnes koda)
30. aprill 2026(*)
Liikmesriigi kohustuste rikkumine – ELTL artikkel 258 – Direktiiv (EL) 2019/520 – Liidu elektrooniliste teemaksu kogumise süsteemide koostalitlusvõime ja teemaksude tasumata jätmist käsitleva piiriülese teabevahetuse hõlbustamine – Üle
võtmata jätmine – Võimalikest ülevõtmismeetmetest teatamata jätmine – ELTL artikli 260 lõige 3 – Põhisumma väljamõistmise nõue
Kohtuasjas C‑479/23,
mille ese on ELTL artikli 258 ja artikli 260 lõike 3 alusel 26. juulil 2023 esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi,
Euroopa Komisjon, esindajad: M. Ilkova ja P. Messina,
hageja,
versus
Bulgaaria Vabariik, esindajad: T. Mitova, S. Ruseva ja R. Stoyanov,
kostja,
EUROOPA KOHUS (kümnes koda),
koosseisus: koja president J. Passer, viienda koja president M. L. Arastey Sahún (ettekandja) ja kohtunik D. Gratsias,
kohtujurist: N. Emiliou,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Euroopa Komisjon palub oma hagiavalduses Euroopa Kohtul:
–        tuvastada, et kuna Bulgaaria Vabariik ei ole võtnud vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. märtsi 2019. aasta direktiivi (EL) 2019/520 liidu elektrooniliste teemaksu kogumise süsteemide koostalitlusvõime ja teemaksude tasumata jätmist käsitleva piiriülese teabevahetuse hõlbustamise kohta (ELT 2019, L 91, lk 45) täitmiseks vajalikke õigus‑ ja haldusnorme või vähemalt ei ole neist komisjonile teada andnud, siis on Bulgaaria Vabariik rikkunud nimetatud direktiivi artikli 32 lõikest 1 talle tulenevaid kohustusi;
–        kohustada Bulgaaria Vabariiki maksma komisjonile põhisumma, mille suurus vastab kahest järgmisest summast suuremale:
–        1800 eurot päevas korrutatuna nende päevade arvuga, mis on möödunud alates direktiivis sätestatud ülevõtmistähtaja möödumisele järgnenud päevast kuni rikkumise lõppemise kuupäevani, või kui rikkumine jätkub, siis kuni käesolevas kohtuasjas kohtuotsuse kuulutamiseni, või
–        minimaalne põhisumma 504 000 eurot;
–        kui esimeses taandes tuvastatud rikkumine kestab kuni käesolevas kohtuasjas Euroopa Kohtu otsuse kuulutamise kuupäevani, siis määrata Bulgaaria Vabariigile karistusmakse 9720 eurot päevas alates kohtuotsuse kuulutamisest kuni kuupäevani, mil Bulgaaria Vabariik täidab direktiivist 2019/520 tulenevad kohustused;
–        mõista kohtukulud välja Bulgaaria Vabariigilt.
Õiguslik raamistik
Direktiiv 2019/520
2        Direktiivi 2019/520 põhjendustes 2 ja 3 on märgitud:
„(2)      Tuleks saavutada elektrooniliste teemaksu kogumise süsteemide ulatuslik rakendamine liikmes‑ ja naaberriikides ning kasutada võimalikult usaldusväärseid, kasutajasõbralikke ja kulutõhusaid süsteeme, mis vastaksid teede maksustamise põhimõtete edasisele kujundamisele liidu tasemel ja tehnika arenguperspektiivile. Seetõttu on vaja muuta elektroonilised teemaksu kogumise süsteemid koostalitlusvõimeliseks, et vähendada kogu liidus teemaksude tasumisega seotud kulu ja koormust.
(3)      Koostalitlusvõimelised elektroonilised teemaksu kogumise süsteemid aitavad saavutada teemakse käsitlevas liidu õiguses sätestatud eesmärke.“
3        Direktiivi artikli 1 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis sätestatakse tingimused, mis on vajalikud:
a)      elektrooniliste teemaksu kogumise süsteemide koostalitlusvõime tagamiseks kogu liidu teedevõrgu ulatuses: linnades ja linnade vahel, kiirteedel, põhi‑ ja kõrvalmaanteedel, erinevatel rajatistel (näiteks tunnelid või sillad) ja parvlaevadel; ning
b)      selleks, et hõlbustada sõidukite registreerimisandmete piiriülest vahetamist sõidukite kohta, mille puhul on liidus jäetud mis tahes liiki teemaks tasumata, või selliste sõidukite omanike või valdajate kohta.
[…]“.
4        Direktiivi artiklis 2 on ette nähtud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
2)      „teemaksu kogumise teenuse osutaja“ – juriidiline isik, kes osutab teemaksu kogumise teenuseid ühes või mitmes EETSi piirkonnas ühe või mitme sõidukiklassi puhul;
3)      „teemaksu koguja“ – avalik‑ või eraõiguslik asutus, mis kogub sõidukite liiklemise eest EETSi piirkonnas teemakse;
[…]
16)      „teemaksu deklaratsioon“ – teemaksu kogumise teenuse osutaja ja teemaksu koguja vahel kokku lepitud vormis teatis teemaksu kogujale, mis kinnitab sõiduki liiklemist EETSi piirkonnas;
17)      „sõiduki klassifikatsiooni parameetrid“ – teave sõiduki kohta, mille alusel arvutatakse teemaksu taustaandmete põhjal teemaks;
[…]
21)      „teemaks“ – maks, mille tee kasutaja peab teel, teedevõrgus, rajatisel (näiteks sillal või tunnelis) või praamiga liiklemise eest tasuma;
[…]
26)      „sõiduk“ – mootorsõiduk või liigendsõiduk, mis on ette nähtud või mida kasutatakse reisijate või kauba maanteeveoks;
[…]
29)      „kergsõiduk“ – sõiduk, mille lubatud täismass ei ületa 3,5 tonni.“
5        Direktiivi artikkel 5 on sõnastatud järgmiselt:
„[…]
4.      Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et nende poolt registreeritud EETSi osutajad või need EETSi osutajad, kes osutavad EETSi nende territooriumil, varustaksid vajaduse korral EETSi kasutajad sõiduki seadmestikuga, mis vastab käesolevas direktiivis, Euroopa Parlamendi ja nõukogu [16. aprilli 2014. aasta] direktiivis 2014/53/EL [raadioseadmete turul kättesaadavaks tegemist käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 1999/5/EÜ (ELT 2014, L 153, lk 62)] ning [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi] 2014/30/EL [elektromagnetilist ühilduvust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT 2014, L 96, lk 79)] sätestatud nõuetele. Liikmesriigid võivad nõuda asjaomastelt EETSi osutajatelt tõendeid nimetatud nõuete täitmise kohta.
5.      Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et EETSi osutajad, kes osutavad EETSi nende territooriumil, haldaksid loetelu kehtetutest sõiduki seadmestikest, mis on seotud teenuse kasutajatega sõlmitud EETS lepingutega. Nad võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et selliste loetelude puhul järgitaks rangelt liidu isikuandmete kaitse norme, mis on muu hulgas sätestatud [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta] määruses (EL) 2016/679 [füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (ELT 2016, L 119, lk 1)] ja [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuli 2002. aasta] direktiivis 2002/58/EÜ[, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv) (ELT 2002, L 201, lk 37)].
[…]
7.      Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et EETSi osutajad, kes osutavad EETSi nende territooriumil, edastaksid teemaksu kogujatele EETSi kasutajate sõidukite suhtes teemaksu arvutamiseks ja kohaldamiseks vajaliku teabe või edastaksid teemaksu kogujatele kogu teabe, mis võimaldab neil kontrollida EETSi osutajate poolt EETSi kasutajate sõidukite suhtes kohaldatud teemaksu arvutamist.
[…]
9.      Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et nende territooriumil EETSi piirkonna eest vastutav teemaksu koguja saaks EETSi osutajalt andmed kõikide sõidukite kohta, mida EETSi osutaja kliendid omavad või valdavad ning mis on teatava ajavahemiku jooksul sõitnud EETSi piirkonnas, mille eest teemaksu koguja vastutab, samuti andmed nende sõidukite omanike ja valdajate kohta niivõrd, kui teemaksu koguja vajab neid andmeid oma kohustuste täitmiseks maksuhaldurite ees. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et EETSi osutaja esitaks nõutud andmed hiljemalt kaks päeva pärast taotluse saamist. Samuti võtavad nad vajalikud meetmed tagamaks, et teemaksu koguja ei avaldaks selliseid andmeid teistele teemaksu kogumise teenuse osutajatele. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et kui teemaksu koguja ja teemaksu kogumise teenuse osutaja moodustavad ühe üksuse, kasutataks andmeid üksnes teemaksu koguja kohustuste täitmiseks maksuhaldurite ees.
[…]“.
6        Direktiivi 2019/520 artikkel 6 on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Kui EETSi piirkond ei vasta käesolevas direktiivis sätestatud EETSi koostalitlusvõime tehnilistele ja menetlustingimustele, võtab liikmesriik, kelle territooriumil EETSi piirkond asub, vajalikud meetmed tagamaks, et vastutav teemaksu koguja hindaks probleemi koos asjaomaste sidusrühmadega ning võtaks oma pädevuse piires parandusmeetmed, et tagada teemaksusüsteemi koostalitusvõime EETSiga. Vajaduse korral ajakohastab liikmesriik artikli 21 lõikes 1 osutatud registrit seoses kõnealuse artikli lõike 1 punktis a osutatud teabega.
[…]
3.      Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et nende territooriumil EETSi piirkondade eest vastutav teemaksu koguja nõustuks kedagi diskrimineerimata mis tahes EETSi osutaja taotlusega osutada EETSi asjaomastes EETSi piirkondades.
EETSi osutaja tegevuse lubamine teatavas EETSi piirkonnas sõltub EETSi piirkonda käsitlevas teatises sätestatud kohustuste ja üldtingimuste täitmisest kõnealuse osutaja poolt.
Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et teemaksu kogujad ei nõuaks EETSi osutajatelt konkreetsete tehniliste lahenduste või menetluste kasutamist, mis takistaksid EETSi osutaja koostalitluse komponentide koostalitlusvõimet elektrooniliste teemaksu kogumise süsteemidega teistes EETSi piirkondades.
Kui teemaksu koguja ja EETSi osutaja kokkulepet ei saavuta, võib küsimuse edastada asjaomase teemaksu kogumise piirkonna lepituskomisjonile.
4.      Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et teemaksu koguja ja EETSi osutaja vahelised lepingud kõnealuse liikmesriigi territooriumil EETSi osutamise kohta lubaksid teemaksu arve esitamist EETSi osutajalt otse EETSi kasutajale.
Teemaksu koguja võib nõuda, et EETSi osutaja koostaks kasutajale arve teemaksu koguja nimel ja ülesandel, ning EETSi osutaja peab nimetatud nõude täitma.
5.      Teemaks, mida teemaksu kogujad EETSi kasutajatelt küsivad, ei tohi olla suurem kui asjaomane riiklik või kohalik teemaks. See ei piira liikmesriikide õigust kehtestada hinnasoodustusi või allahindlusi teemaksu elektroonilise tasumise edendamiseks. Kõik liikmesriigi või teemaksu koguja poolt sõiduki seadmestiku kasutajale pakutavad hinnasoodustused ja allahindlused peavad olema läbipaistvad, avalikud ja EETSi osutajate klientidele samadel tingimustel kättesaadavad.
6.      Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et teemaksu kogujad lubaksid oma EETSi piirkonnas kasutada kõiki töökorras sõiduki seadmestikke, mida pakuvad EETSi osutajad, kellega neil on lepingulised suhted, ning mis on sertifitseeritud kooskõlas artikli 15 lõikes 7 osutatud rakendusaktides sätestatud menetlusega ja mis ei ole kantud artikli 5 lõikes 5 osutatud kehtetute sõiduki seadmestike loetellu.
7.      Juhul kui EETSi osutamine ei toimi teemaksu koguja süül nõuetekohaselt, osutab teemaksu koguja halvenenud tingimustega teenust, mis võimaldab lõikes 6 osutatud seadmestikega sõidukeil liigelda ohutult võimalikult väikese viivitusega ning ilma, et neid kahtlustataks teemaksu tasumata jätmises.
[…]“.
7        Direktiivi artikli 7 lõikes 3 on ette nähtud:
„Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et EETSi piirkondades, kus on üks peamine teenuseosutaja, järgiks EETSi osutajate tasu arvutamise metoodika sama struktuuri, mida kasutatakse peamise teenuseosutaja osutatud samaväärsete teenuste eest tasu arvutamisel. EETSi osutajatele makstav tasu võib erineda peamisele teenuseosutajale makstavast tasust juhul, kui see on põhjendatud järgmisega:
a)      peamise teenuseosutaja kulud seoses erinõuete ja ‑kohustustega, mis EETSi osutajatele ei kehti, ning
b)      vajadus võtta EETSi osutajate tasust maha teemaksu koguja poolt kehtestatud püsitasud, mille aluseks on teemaksu koguja kulud seoses EETSi nõuetele vastava süsteemi pakkumise, käitamise ja hooldamisega oma EETSi piirkonnas, sealhulgas akrediteerimiskulud, kui need ei ole arvestatud teemaksu sisse.“
8        Direktiivi artikli 8 lõigetes 2 ja 3 on ette nähtud:
„2.      Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et teemaksu kogujal oleks õigus saada EETSi osutajalt tasu iga tõendatud teemaksudeklaratsiooni eest ning iga tõendatud teemaksu deklareerimata jätmise eest kõigi kõnealuse EETSi osutaja hallatavate EETSi kasutajakontode puhul.
3.      Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et juhul, kui EETSi osutaja on saatnud teemaksu kogujale artikli 5 lõikes 5 osutatud loetelu kehtetutest sõiduki seadmestikest, ei vastutaks EETSi osutaja enam teemaksude eest, mida selliste kehtetute sõiduki seadmestike kasutamisel edaspidi määrata võidakse. Teemaksu kogujad ja EETSi osutajad lepivad omavahel kokku kehtetute sõiduki seadmestike loetelu kannete arvus, loetelu vormingus ja selle ajakohastamise sageduses.“
9        Direktiivi artiklis 9 on sätestatud:
„Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et teemaksu kogumise teenust osutavad juriidilised isikud peaksid raamatupidamisarvestust, mis võimaldab teemaksu kogumise teenuse osutamisega seotud kulusid ja tulusid selgelt eristada muu tegevusega seotud kuludest ja tuludest. Teemaksu kogumise teenusega seotud kulusid ja tulusid käsitlev teave esitatakse taotluse alusel asjaomasele lepituskomisjonile või õigusasutusele. Samuti võtavad liikmesriigid vajalikud meetmed tagamaks, et ristsubsideerimine teemaksu kogumise teenuse osutajana tegutsemise ja muu tegevuse vahel ei oleks lubatud.“
10      Direktiivi 2019/520 artikli 14 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et EETSi kasutajate infovahetus teemaksu kogujatega oleks EETSi raames asjakohasel juhul piiratud artikli 6 lõike 4 kohaselt toimuva arvete esitamise protsessi ja teemaksu sissenõudmise protsessiga. EETSi kasutajate ja EETSi osutajate (või nende sõiduki seadmestiku) infovahetus võib iga EETSi osutaja puhul toimida erineval viisil, ilma et seataks ohtu EETSi koostalitlusvõimet.“
11      Direktiivi artikli 21 lõikes 5 on ette nähtud:
„Iga kalendriaasta lõpus teavitavad registri eest vastutavad liikmesriikide ametiasutused komisjoni elektrooniliselt EETSi piirkondade ning EETSi osutajate registritest. Komisjon teeb selle teabe teistele liikmesriikidele kättesaadavaks. Kõigist ebakõladest liikmesriigis valitsevas olukorras teavitatakse liikmesriiki, kus teenuse osutaja on registreeritud, ja komisjoni.“
12      Direktiivi artiklis 24 on sätestatud:
„1.      Liikmesriik, kelle territooriumil teemaks tasumata jäeti, otsustab, kas alustada teemaksu tasumata jätmise puhul järelmenetlust või mitte.
Kui liikmesriik, kelle territooriumil teemaks tasumata jäeti, otsustab sellist menetlust alustada, teavitab ta sellest vastavalt oma siseriiklikule õigusele sõiduki omanikku, valdajat või muud tuvastatud isikut, keda kahtlustatakse teemaksu tasumata jätmises.
Kui siseriiklik õigus seda võimaldab, hõlmab nimetatud teave teemaksu tasumata jätmise õiguslikke tagajärgi liikmesriigis, kelle territooriumil teemaks tasumata jäeti, vastavalt kõnealuse liikmesriigi õigusele.
2.      Kui liikmesriik, kelle territooriumil teemaks tasumata jäeti, saadab teatise sõiduki omanikule, valdajale või muule tuvastatud isikule, keda kahtlustatakse teemaksu tasumata jätmises, lisab ta kooskõlas oma siseriikliku õigusega talle kogu asjakohase teabe (nimelt ülevaade teemaksu tasumata jätmise kohta, teemaksu tasumata jätmise koht, kuupäev ja kellaaeg, rikutud siseriiklike õigusaktide nimetus, õigus otsus edasi kaevata ja õigus saada juurdepääs teabele ning karistus) ning vajadusel teabe selle kohta, millise seadmega teemaksu tasumata jätmine tuvastati. Selleks koostab liikmesriik, kelle territooriumil teemaks tasumata jäeti, II lisas esitatud vormi põhjal teatise.
[…]“.
13      Direktiivi artiklis 25 on sätestatud:
„1.      Liikmesriik, kelle territooriumil teemaks tasumata jäeti, võib esitada teemaksude kogumise eest vastutavale asutusele artikli 23 lõikes 1 osutatud menetluse käigus saadud andmed üksnes juhul, kui on täidetud järgmised tingimused:
a)      edastatud andmed piirduvad sellega, mida kõnealune asutus vajab tasumisele kuuluva teemaksu kättesaamiseks;
b)      tasumisele kuuluva teemaksu kättesaamise menetlus vastab artiklis 24 sätestatud menetlusele;
c)      asjaomane asutus vastutab selle menetluse läbiviimise eest; ning
d)      andmed saanud asutuse poolt esitatud maksekorralduse täitmisega likvideeritakse teemaksu tasumata jätmine.
2.      Liikmesriigid tagavad, et vastutavale asutusele edastatud andmeid kasutatakse üksnes selleks, et saada kätte tasumisele kuuluv teemaks, ja need kustutatakse kohe pärast teemaksu tasumist või, kui teemaks jääb jätkuvalt tasumata, liikmesriigi poolt kehtestatud mõistliku aja jooksul pärast andmete edastamist.“
14      Direktiivi 2019/520 artiklis 32 on ette nähtud:
„1.      Liikmesriigid võtavad vastu ja avaldavad artiklite 1–27 ning I ja II lisa täitmiseks vajalikud õigus‑ ja haldusnormid hiljemalt 19. oktoobriks 2021. Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.
Nad kohaldavad kõnealuseid norme alates 19. oktoobrist 2021.
Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nende ametlikul avaldamisel nendesse või nende juurde viite käesolevale direktiivile. Samuti lisavad liikmesriigid märkuse, et kehtivates õigus‑ ja haldusnormides esinevaid viiteid käesoleva direktiiviga kehtetuks tunnistatud direktiivile käsitatakse viidetena käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi ja kõnealuse märkuse sõnastuse näevad ette liikmesriigid.
2.      Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastu võetud põhiliste õigusnormide teksti.“
15      Direktiivi artiklis 33 on ette nähtud:
„[Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta d]irektiiv 2004/52/EÜ [ühenduse elektroonilise maanteemaksu koostalitlusvõime kohta (ELT 2004, L 166, lk 124)] tunnistatakse kehtetuks alates 20. oktoobrist 2021, ilma et see mõjutaks liikmesriikide kohustusi seoses käesoleva direktiivi liikmesriigi õigusesse ülevõtmise tähtpäevaga, mis on sätestatud III lisa B osas.
Viiteid kehtetuks tunnistatud direktiivile käsitatakse viidetena käesolevale direktiivile ning neid loetakse vastavalt IV lisas esitatud vastavustabelile.“
16      Direktiivi 2019/520 II lisas on sätestatud direktiivi artiklis 24 osutatud teatise vorm.
2023. aasta teatis
17      Komisjoni teatise 2023/C 2/01 „Rahalised karistused rikkumismenetluses“ (ELT 2023, C 2, lk 1; edaspidi „2023. aasta teatis“) punktides 3 ja 4 on ette nähtud normid vastavalt „karistusmaksete“ ja „põhisumma“ kohta.
18      Teatise punktis 4.2 on põhisumma arvutamise meetodit täpsustatud järgmiselt:
„Põhisumma arvutatakse üldjoontes sarnaselt karistusmakse arvutamise meetodiga, see tähendab:
–        kindla suurusega summa korrutatakse raskuskoefitsiendiga,
–        tulemus korrutatakse teguriga n,
–        tulemus korrutatakse rikkumise kestuse päevade arvuga […].
[…]“.
19      Teatise punktis 4.2.1 on ette nähtud:
„Põhisumma arvutamiseks korrutatakse päevasumma rikkumise kestusega päevades. Rikkumise kestus päevades määratakse kindlaks järgmiselt:
[…]
–        [ELTL] artikli 260 lõike 3 alusel esitatud hagide puhul on see nende päevade arv, mis jääb asjaomase direktiivi ülevõtmistähtaja möödumise kuupäevale järgneva päeva ja rikkumise lõppemise kuupäeva vahele, või juhul, kui rikkumist ei lõpetata, siis [ELTL] artikli 260 alusel tehtud kohtuotsuse kuulutamise kuupäeva vahele.
[…]“.
20      2023. aasta teatise I lisa „Euroopa Liidu Kohtule esitatavate rahaliste karistuste kindlaksmääramiseks kasutatavad andmed“ punktis 2 on märgitud, et teatise punktis 4.2.2 nimetatud kindla suurusega summa, mida kasutatakse põhisumma arvutamisel, on 1000 eurot päevas ehk kolmandik põhisumma arvutamisel kasutatavast kindla suurusega summast, ning punktis 3 on märgitud, et tegur n on Bulgaaria Vabariigi puhul 0,18. I lisa punktis 5 on täpsustatud, et Bulgaaria Vabariigi jaoks on kindlaks määratud minimaalne põhisumma 504 000 eurot.
Kohtueelne menetlus
21      Komisjon saatis 25. novembril 2021 Bulgaaria Vabariigile ametliku kirja, milles ta tuletas meelde, et direktiivi 2019/520 ülevõtmise tähtaeg on möödunud ja et teda ei ole veel teavitatud meetmetest, millega see direktiiv täielikult üle võeti.
22      Bulgaaria Vabariik teatas oma 24. jaanuari 2022. aasta vastuses komisjonile, et see direktiiv võetakse Bulgaaria õigusse üle vastuvõtmisel olevate aktide, st maanteeseaduse muutmise ja täiendamise seaduse (Zakon za izmenenie i dopalnenie na Zakona za patishtata);
määruse, millega muudetakse ja täiendatakse määrust, milles käsitletakse aja ja vahemaa alusel eri kategooriate maanteesõidukite maksustamise segasüsteemi kehtestamise ja kohaldamise korda ja eeskirju (Postanovlenie za izmenenie i dopalnenie na Naredbata za usloviyata, reda i pravilata za izgrazhdane i funktsionirane na smesena sistema za taksuvane na razlichnite kategorii patni prevozni sredstva na baza vreme i na baza izminato razstoyanie), ning määruse elektroonilise teemaksu koostalitlusvõime rakendamise korra ja eeskirjade kohta (Naredba za usloviyata, reda i pravilata za postigane na operativnata savmestimost na elektronni sistemi za patno taksuvane) vastuvõtmisega.
23      Kuna ühtegi hilisemat teadet direktiivi 2019/520 ülevõtmise kohta ei esitatud, saatis komisjon 19. mail 2022 Bulgaaria Vabariigile põhjendatud arvamuse, milles palus liikmesriigil võtta põhjendatud arvamuse täitmiseks vajalikud meetmed kahe kuu jooksul alates selle arvamuse kättesaamisest.
24      Bulgaaria Vabariik ei vaielnud 18. juuli 2022. aasta kirjas etteheidetavale rikkumisele vastu, kuid täpsustas, et ministrite nõukogu kiitis maanteeseaduse muutmise ja täiendamise seaduse eelnõu heaks 27. mail 2022 ja esitas seejärel samal päeval Bulgaaria Rahvuskogule vastuvõtmiseks. Liikmesriik lisas, et kõik eelnõud ja õigusaktid, mille eesmärk on direktiivi sätted Bulgaaria õigusse täielikult üle võtta, võetakse vastu 2022. aasta septembriks, kuid viivitusi ei saa siiski välistada.
25      Leides, et pärast direktiivi ülevõtmise tähtaja möödumist ei ole direktiivi täieliku ülevõtmise tagamiseks ette nähtud meetmeid ikka veel vastu võetud või vähemalt ei ole neist komisjonile teatatud, otsustas see institutsioon esitada käsitletava hagi.
Menetlus Euroopa Kohtus
26      Menetluse kirjalik osa käesolevas kohtuasjas lõpetati 12. veebruaril 2024.
27      Euroopa Kohtu presidendi 16. mai 2024. aasta otsusega peatati pärast poolte ärakuulamist menetlus kuni ajani, mil komisjon oli analüüsinud akte, mille Bulgaaria Vabariik oli vahepeal vastu võtnud.
28      Komisjon teatas 31. oktoobri 2024. aasta aktiga Euroopa Kohtule, et Bulgaaria Vabariik teatas talle 1. ja 14. veebruaril 2024 mitmest seadusandlikust meetmest ja ühest regulatiivsest meetmest direktiivi 2019/520 ülevõtmiseks. Bulgaaria Vabariik teatas 18. veebruaril 2024 komisjonile, et 30. mail 2024 on kavas vastu võtta määrus, mille eesmärk on tagada direktiivi täielik ülevõtmine. Hilisemates mitteametlikes teatistes märkis Bulgaaria Vabariik ühtlasi, et meetmed direktiivi täielikuks ülevõtmiseks võetakse vastu 30. augustiks 2024. Siiski ei teatatud komisjonile pärast 18. veebruari 2024 ühestki uuest ülevõtmismeetmest.
29      Seetõttu tõdes komisjon, et kuigi Bulgaaria Vabariik on kohtumenetluse käigus teinud mõne edusammu direktiivi 2019/520 ülevõtmisel, on ülevõtmine endiselt puudulik.
30      Neil asjaoludel kohandas komisjon oma nõuet nii põhisumma kui ka karistusmaksete liikmesriigilt väljamõistmise kohta. Ta tegi põhisumma nõudes ettepaneku eristada kolme rikkumisperioodi ja nõuda esimese perioodi eest, st 20. oktoobrist 2021 kuni 31. jaanuarini 2024, 1 799 280 euro suurust summat; teise perioodi eest, st 1. veebruarist 2024 kuni 13. veebruarini 2024, 18 144 euro suurust summat ja kolmanda perioodi eest, st 14. veebruarist 2024 kuni käesolevas kohtuasjas kohtuotsuse kuulutamise kuupäevani, või kui rikkumine lõpeb enne seda kuupäeva, selle lõppemise kuupäevani, 1080 eurot päevas. Komisjon palus Euroopa Kohtul määrata karistusmakse 5814 eurot päevas, kuni direktiivi 2019/520 artiklis 32 sätestatud kohustus on täielikult täidetud.
31      Euroopa Kohtu presidendi 6. novembri 2024. aasta otsusega jätkati menetlust käesolevas kohtuasjas.
32      Bulgaaria Vabariik esitas 9. detsembril 2024 oma seisukohad komisjoni osalise loobumise ja tema nõuete muutmise kohta.
33      Bulgaaria Vabariik palus 30. septembril 2025 esitatud dokumendis esitada uued tõendid direktiivi 2019/520 täieliku ülevõtmise kohta Bulgaaria õigusse. Euroopa Kohtu kodukorra artikli 128 lõike 2 alusel rahuldas kümnenda koja president 3. oktoobril 2025 selle taotluse ja määras komisjonile nende uute tõendite kohta seisukoha võtmiseks tähtaja, mis lõppes 17. oktoobril 2025.
34      Komisjon esitas 15. oktoobri 2025. aasta dokumendis oma seisukohad uute tõendite kohta, millest Bulgaaria Vabariik oli talle 26. septembril 2025 teatanud, ning märkis, et ta leiab, et Bulgaaria Vabariik on nüüd täitnud direktiivi 2019/520 artikli 32 lõikest 1 tuleneva kohustuse võtta vastu kõik selle direktiivi ülevõtmiseks vajalikud õigus‑ ja haldusnormid ning neist teatada.
35      Seetõttu loobus komisjon esiteks uuesti osaliselt oma hagist, tühistades oma nõude mõista Bulgaaria Vabariigilt välja karistusmakse, ning teiseks muutis liikmesriigilt põhisumma väljamõistmise nõudeid nii, et uus kogusumma on 2 458 296 eurot, millest 1 801 440 eurot ajavahemiku eest 20. oktoobrist 2021 kuni 31. jaanuarini 2024, 19 656 eurot ajavahemiku eest 1. veebruarist 2024 kuni 13. veebruarini 2024 ja 637 200 eurot ajavahemiku eest 14. veebruarist 2024 kuni 25. septembrini 2025.
36      Bulgaaria Vabariik palus 3. novembri 2025. aasta dokumendiga Euroopa Kohtul esiteks rahuldada komisjoni hagist osalise loobumise avaldus seoses karistusmaksete määramisega ja teiseks jätta tervikuna rahuldamata komisjoni nõue mõista välja põhisumma 2 458 296 eurot või teise võimalusena vähendada summat võimalikult palju, võttes arvesse juhtumi asjaolusid.
Hagi
ELTL artikli 258 rikkumine
Poolte argumendid
37      Komisjon märgib oma hagis, et Bulgaaria Vabariik ei olnud põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpuks võtnud direktiivi 2019/520 riigisisesesse õigusse ülevõtmiseks vajalikke meetmeid.
38      Pealegi on Bulgaaria Vabariik rikkunud oma kohustust edastada komisjonile viivitamata nende meetmete tekst.
39      Hagiavalduses tuletab komisjon kõigepealt meelde, et kooskõlas kohtupraktikaga ning eelkõige 27. oktoobri 2011. aasta kohtuotsusega komisjon vs. Poola (C‑362/10, EU:C:2011:703, punkt 46) ja 15. oktoobri 2015. aasta kohtuotsusega komisjon vs. Saksamaa (C‑137/14, EU:C:2015:683, punkt 51) tuleb õiguskindluse nõuete täitmiseks direktiivi sätteid rakendada vaieldamatult sunnijõuga ning nõutava konkreetsuse, täpsuse ja selgusega. Lisaks, kui direktiivis on sõnaselgelt ette nähtud, et direktiivi üle võtvad meetmed sisaldavad nende ametlikul avaldamisel viidet direktiivile või nende juurde on lisatud selline viide, nagu on käesoleval juhul ette nähtud direktiivi 2019/520 artikli 32 lõike 1 kolmandas lõigus, siis on igal juhul vaja vastu võtta konkreetne ülevõtmisakt. Ta viitab sellega seoses 11. juuni 2015. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Poola (C‑29/14, EU:C:2015:379) punktile 49.
40      Tuginedes 8. juuli 2019. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Belgia (ELTL artikli 260 lõige 3 – kiired võrgud) (C‑543/17, EU:C:2019:573) punktidele 51 ja 59, märkis komisjon, et liikmesriigid on pealegi kohustatud talle edastama selget ja täpset teavet direktiivi ülevõtmise kohta. Nad peavad näitama üheselt, millised on need õigus‑ ja haldusnormid, mille abil nad on enda hinnangul täitnud mitmesugused direktiivist tulenevad kohustused. Liikmesriigid peavad samuti iga kõnealuse direktiivi sätte kohta märkima seda üle võtva riigisisese õiguse meetme või meetmed, kusjuures teatisele võib vajaduse korral lisada vastavustabeli.
41      Kostja vastuses väidab Bulgaaria Vabariik vastu, et kohtueelses menetluses täitis ta lojaalse koostöö põhimõttest tulenevad kohustused ja esitas komisjonile õigel ajal kogu vajaliku teabe. Pealegi tegid direktiivi 2019/520 ülevõtmisega tegelevad liikmesriigi ametiasutused heas usus kõik jõupingutused direktiivi sätete ülevõtmiseks.
42      Bulgaaria Vabariik põhjendab ülevõtmisviivitust poliitilise ebastabiilsusega, mis on tingitud rahvuskogu järjestikustest laialisaatmistest.
43      Ta väidab, et tal oli objektiivselt võimatu direktiivi 2019/520 sätteid rakendada, kuna tal ei olnud seadusandlikku organit, kes saaks vastu võtta ülevõtmisseadusi, ning et see olukord kujutab endast vääramatu jõu juhtumit.
44      Komisjon ei võtnud nõuetekohaselt arvesse asjaolusid, millele liikmesriik tugines – nimelt Bulgaaria keerulist poliitilist olukorda ja selle tagajärgi seadusandlikule tööle ning COVID‑19 pandeemiat –, kuigi tal on selleks ELTL artiklite 258 ja 260 alusel kaalutlusruum.
45      Igal juhul, kuigi direktiivi 2019/520 ei ole veel täielikult üle võetud, rakendatakse juba kehtivate eri õigusaktidega mõnda selle nõuet.
46      Täpsemalt on direktiivi artikli 2 punktides 2, 3, 16, 17, 21, 26 ja 29 määratletud mõisted sätestatud maanteeseaduses (Zakon za patishtata; DV
nr 26, 29.3.2000), liiklusseaduses (Zakon za dvizhenie po patishtata; DV
nr 20, 5.3.1999) ja määruses, milles käsitletakse aja ja vahemaa alusel eri kategooriate maanteesõidukite maksustamise segasüsteemi kehtestamise ja kohaldamise korda ja eeskirju (Naredba za usloviyata, reda i pravilata za izgrazhdane i funktsionirane na smesena sistema za taksuvane na razlichnite kategorii patni prevozni sredstva na baza vreme i na baza izminato razstoyanie).
47      Lisaks on kehtivate Bulgaaria õigusnormide eesmärk rakendada direktiivi 2019/520 artikli 5 lõikeid 5 ja 7, artikli 6 lõikeid 3, 5 ja 7 ning artikli 8 lõiget 2.
48      Komisjon väidab oma repliigis, et ta on täitnud oma kohustuse tõendada väidetava rikkumise olemasolu ega ole tuginenud selles osas ühelegi eeldusele.
49      Igal juhul – isegi kui enne direktiivi 2019/520 vastuvõtmise kuupäeva kehtinud Bulgaaria õigusnormid ja pärast seda kuupäeva muudetud sätted teataval määral kattusid – ei teatanud Bulgaaria Vabariik direktiivi ülevõtmiseks võetud riigisisestest meetmetest, rikkudes nii direktiivi artikli 32 nõudeid.
50      Tuginedes 10. jaanuari 2008. aasta kohtuotsusele komisjon vs. Portugal (C‑70/06, EU:C:2008:3, punktid 21 ja 22), lükkab komisjon tagasi Bulgaaria Vabariigi argumendi, mille kohaselt on direktiivi 2019/520 sätete ülevõtmine väidetavalt objektiivselt võimatu, väites vastu, et liikmesriik ei saa tugineda riigisisestele raskustele –
sealhulgas põhiseaduslikele raskustele –, et õigustada liidu õigusest tulenevate kohustuste, eelkõige direktiivis ette nähtud tähtaegade järgimata jätmist.
51      Seoses argumendiga COVID‑19 pandeemia kohta, mille Bulgaaria Vabariik samuti esitas, tuletab komisjon meelde, et kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga ja eelkõige 13. detsembri 2001. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Prantsusmaa (C‑1/00, EU:C:2001:687) punktidega 130–132 võivad liikmesriigid tugineda vääramatule jõule kui vabastavale asjaolule üksnes juhul, kui nad viitavad erilistele ületamatutele raskustele, mis takistavad neil ajutiselt täita liidu õigusest tulenevaid konkreetseid kohustusi. Ta leiab, et 25. jaanuari 2017. aasta kohtuotsuse Vilkas (C‑640/15, EU:C:2017:39) punktidest 54 ja 55 tuleneb, et liikmesriigid on kohustatud tuvastama konkreetse seose ühelt poolt vääramatu jõuna esile toodud asjaolude ja teiselt poolt liidu õiguse konkreetse rikkumise vahel.
52      Käesoleval juhul ei ole Bulgaaria Vabariik aga tõendanud seda, et COVID‑19 pandeemiaga seotud asjaolud kujutasid endast erilisi ületamatuid raskusi, ega seost nende asjaolude ja direktiivi 2019/520 üle võtmata jätmise vahel.
53      Pealegi ilmneb väljakujunenud kohtupraktikast, mida on korratud seoses COVID‑19 pandeemiaga, et vääramatule jõule saab tugineda üksnes ajavahemikul, mis on vajalik seda laadi raskuste kõrvaldamiseks.
54      Käesoleval juhul ei ole ülevõtmisega hilinemine proportsionaalne vajadusega lahendada pandeemiaga seotud raskused, kuna käsitletav hagi esitati 26. juulil 2023, see tähendab rohkem kui 21 kuud pärast direktiivi 2019/520 ülevõtmise tähtaja möödumist, ning ülevõtmine ei olnud repliigi esitamise ajaks veel lõpetatud.
55      Bulgaaria Vabariik toetub oma vasturepliigis 2024. aastal lõpetatud seadusandlikule tööle, mille eesmärk on direktiiv 2019/520 Bulgaaria õigusse üle võtta.
56      Liikmesriik rõhutab poliitilise ebastabiilsuse argumendi kohta, et ebastabiilsus oli erakorraline, mis on tingitud asjaolust, et tuli ette pikemaid perioode, mil ei olnud võimalik õigusakte vastu võtta ja nii direktiivi ülevõtmist tagada.
57      Bulgaaria Vabariik toob välja, et COVID‑19 pandeemia kestis kaua ja oli raske, mis takistas seadusandlikul võimul direktiivi ülevõtmist ettenähtud tähtaja jooksul lõpetada.
58      Osalise loobumise avalduses väidab komisjon, et direktiivi 2019/520 ülevõtmist ei saa pidada täielikuks.
59      Liikmesriik ei ole teatanud kõigist direktiivi II lisa sätete üle võtmise meetmetest.
60      Eeskätt ei ole täielikult üle võetud direktiivi 2019/520 artikli 24 lõikes 2 ette nähtud kohustust, milles on viidatud direktiivi II lisale.
61      Bulgaaria Vabariik teatas komisjonile, et direktiivi 2019/520 artikli 5 lõige 4, artikli 6 lõige 6, artikli 8 lõige 3, artikkel 9, artikli 21 lõige 5 ja artikkel 25 on „osaliselt üle võetud“. Liikmesriik ei teatanud komisjonile siiski riigisisestest õigusnormidest, millega oleks tagatud nende sätete täielik ülevõtmine.
62      Komisjon leiab, et Bulgaaria Vabariigi edastatud vastavustabelis konkreetselt nimetatud riigisisesed meetmed ei hõlma direktiivi 2019/520 artikli 5 lõike 9 viimases lauses ega artikli 6 lõike 1 viimases lauses ette nähtud kohustusi.
63      Bulgaaria Vabariik märkis, et kehtivad Bulgaaria õigusnormid on direktiivi 2019/520 artikli 14 lõike 1 teise lausega täielikult kooskõlas, kuna nendes ei ole EETSi osutajatele ega nende sõiduki seadmestikule piiranguid kehtestatud, ilma et see kahjustaks teenuse koostalitlusvõimet. Komisjon leiab siiski, et nimetatud säte tuleb sõnaselgelt üle võtta, et tagada selle teenuse eripära.
64      Lisaks väitis Bulgaaria Vabariik, et teatavaid direktiivi 2019/520 sätteid ei saa tema territooriumil kohaldada, esitamata siiski veenvaid argumente selle väite põhjendamiseks.
65      Eeskätt leiab komisjon, et direktiivi artikli 6 lõike 4 teine lõik on valikuline teemaksu kogujale selle sätte rakendamisel, mitte liikmesriigile temal lasuva ülevõtmiskohustuse täitmisel.
66      Isegi kui Bulgaaria Vabariigi territooriumil asuvates EETSi sektorites ei ole peamist teenuseosutajat, tuleks direktiivi 2019/520 artikli 7 lõige 3 üle võtta, sest tulevikus võib peamine teenuseosutaja hakata sama liikmesriigi turul teenuseid osutama.
67      Bulgaaria Vabariik väitis direktiivi 2019/520 artikli 14 lõike 1 esimese lause kohta, et Bulgaaria õiguse alusel ei ole teemaksu kogujal otsest seost EETSi kasutajatega. Komisjon on seisukohal, et nimetatud säte tuleb sõnaselgelt üle võtta, et kehtestada eeskirjad teemaksu koguja ja kasutajate vahelise suhtluse kohta.
68      Komisjon järeldab, et Bulgaaria Vabariik ei ole ligikaudu 30% direktiivi 2019/520 sätetest üle võtnud.
69      Oma vastuses komisjoni esimesele osalise loobumise avaldusele leiab Bulgaaria Vabariik, et komisjoni väide, et direktiivi 2019/520 artikli 6 lõike 1 viimases lauses sätestatud nõuet ei ole Bulgaaria õigusse üle võetud, on väär. Nimelt on see nõue ette nähtud määruse, milles käsitletakse aja ja vahemaa alusel eri kategooriate maanteesõidukite maksustamise segasüsteemi kehtestamise ja kohaldamise korda ja eeskirju ning millest teatati süsteemis Themis 1. veebruaril 2024 numbri MNE (2024) 00609 all, artiklis 38.
70      Direktiivi 2019/520 artikli 24 lõige 2, milles on viidatud direktiivi II lisale, on küll osaliselt üle võetud liiklusseaduse artikli 189i lõikega 4, millest teatati süsteemis Themis 1. veebruaril 2024 numbri MNE (2024) 00606 all.
71      Mis puudutab direktiivi 2019/520 artikli 5 lõike 9 viimases lauses sätestatud nõuet, siis Bulgaaria õiguses on EETSi osutaja alati muu isik kui teemaksu koguja. Selle teenuse osutaja on kutseala esindaja maanteeseaduse artikli 10 nonies lõike 3 tähenduses, samas kui teemaksu koguja on Agentsia za Patna infrastruktura (maanteetaristuamet, Bulgaaria), kes on riigiasutus. Järelikult ei kohaldata direktiivi artikli 5 lõikes 9 ette nähtud nõuet Bulgaaria Vabariigi suhtes.
72      Lisaks kordab Bulgaaria Vabariik oma kostja vastuses esitatud argumente, et tal oli poliitilise ebastabiilsuse tõttu täiesti võimatu vältida viivitusi direktiivi 2019/520 sätete ülevõtmisel.
Euroopa Kohtu hinnang
73      Direktiivi 2019/520 artikli 32 lõike 1 esimese lõigu kohaselt võtavad liikmesriigid vastu ja avaldavad direktiivi artiklite 1–27 ning I ja II lisa täitmiseks vajalikud õigus‑ ja haldusnormid hiljemalt 19. oktoobriks 2021. Liikmesriigid edastavad kõnealuste meetmete teksti viivitamata komisjonile. Lõike 1 kolmandas lõigus on ette nähtud, et kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nende ametlikul avaldamisel nendesse või nende juurde viite samale direktiivile. Samuti lisavad liikmesriigid märkuse, et kehtivates õigus‑ ja haldusnormides esinevaid viiteid direktiiviga 2019/520 kehtetuks tunnistatud direktiivile 2004/52 käsitatakse viidetena esimesena nimetatud direktiivile. Sellise viitamise viisi ja kõnealuse märkuse sõnastuse näevad ette liikmesriigid.
74      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liikmesriigi kohustuste rikkumise esinemist hinnata komisjoni põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõppemisel liikmesriigis valitsenud olukorra põhjal ja hiljem toimunud muutusi ei saa Euroopa Kohus arvesse võtta (25. veebruari 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (isikuandmete kaitse direktiiv – karistusõiguse valdkond), C‑658/19, EU:C:2021:138, punkt 15, ja 25. aprilli 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (rikkumisest teavitajate direktiiv), C‑147/23, EU:C:2024:346, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
75      Käesolevas asjas ei vaidle Bulgaaria Vabariik vastu sellele, et ta ei võtnud 19. mai 2022. aasta põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpuks vastu sätteid, mille eesmärk on tagada direktiivi 2019/520 täielik ülevõtmine koos viitega sellele direktiivile või millele oli ametliku avaldamise ajal lisatud selline viide direktiivi artikli 32 lõike 1 alusel.
76      Liikmesriik täpsustab siiski, et kehtivate riigisiseste õigusaktidega juba rakendatakse teatavaid direktiivis ette nähtud nõudeid.
77      Need argumendid, millega liikmesriik soovib tõendada, et ta on direktiivist 2019/520 tulenevaid kohustusi rikkunud vaid osaliselt – kuna on olemas riigisisesed õigusnormid, millega juba rakendatakse teatavaid neid nõudeid –, tuleb siiski tagasi lükata.
78      Piisab, kui meelde tuletada, et kuigi direktiivi ülevõtmist saab tagada juba kehtivate riigisiseste õigusnormidega, ei ole see käesolevas asjas nii. Igal juhul ei ole liikmesriigid niisugusel juhul vabastatud formaalsest kohustusest teavitada komisjoni nende normide olemasolust, et komisjon saaks hinnata nende kooskõla direktiiviga (22. mai 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Bulgaaria (avaandmete ja avaliku sektori valduses oleva teabe taaskasutamise direktiiv), C‑237/23, EU:C:2025:373, punkt 66 ja seal viidatud kohtupraktika). Pealegi, kui – nagu käesolevas asjas – direktiivis on sõnaselgelt ette nähtud liikmesriikide kohustus tagada, et direktiivi rakendamiseks vajalikud normid sisaldavad viidet direktiivile või et normide ametlikul avaldamisel lisatakse nende juurde viide direktiivile, siis on igal juhul vaja, et liikmesriigid võtaksid vastu asjaomase direktiivi konkreetse ülevõtmismeetme (vt 14. märtsi 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Läti (Euroopa elektroonilise side seadustik), C‑454/22, EU:C:2024:235, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
79      Bulgaaria Vabariik väidab ühtlasi, et tal ei olnud objektiivselt võimalik tagada direktiivi 2019/520 täielikku ülevõtmist ühelt poolt poliitilise ebastabiilsuse tõttu Bulgaarias, mille põhjustasid sagedased valitsuse vahetused ja rahvuskogu laialisaatmine, ning teiselt poolt COVID‑19 pandeemia tõttu, mis põhjustas viivitusi seadusandlikus töös, kusjuures need kaks aspekti kujutavad endast samuti vääramatu jõu olukordi.
80      Argumendiga poliitilise ebastabiilsuse kohta ei saa nõustuda, sest Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast ilmneb, et liikmesriik ei saa tugineda oma riigi õiguskorras kehtivatele sätetele, tavadele või olukordadele, et õigustada liidu õigusest tulenevate kohustuste niisugust täitmata jätmist nagu direktiivi üle võtmata jätmine selleks ette nähtud tähtaja jooksul (25. veebruari 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (isikuandmete kaitse direktiiv – karistusõiguse valdkond), C‑658/19, EU:C:2021:138, punkt 19 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 25. aprilli 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (rikkumisest teavitajate direktiiv), C‑147/23, EU:C:2024:346, punkt 33).
81      Mis puudutab argumenti COVID‑19 pandeemia kohta, siis piisab, kui meelde tuletada, et kuigi mõiste „vääramatu jõud“ ei eelda, et liidu õigusest tulenevate kohustuste täitmine on absoluutselt võimatu, nõuab see siiski, et kõnealune mittevastavus oleks tingitud vääramatule jõule tugineva isiku tahtest sõltumatutest ebatavalistest ja ettenägematutest asjaoludest, mille tagajärgi ei oleks kogu rakendatud hoolsusele vaatamata olnud võimalik vältida, sest vääramatule jõule saab tugineda üksnes nende raskuste lahendamiseks vajaliku aja jooksul (8. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Slovakkia (õigus lõpetada leping lõpetamistasu maksmata), C‑540/21, EU:C:2023:450, punkt 81, ja 25. aprilli 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (rikkumisest teavitajate direktiiv), C‑147/23, EU:C:2024:346, punkt 36).
82      Kuigi niisuguse ulatusega tervisekriis nagu COVID‑19 pandeemia on Bulgaaria Vabariigi tahtest sõltumatu ebatavaline ja ettenägematu sündmus, peab liikmesriik siiski tegutsema nõutava hoolsusega, teatades õigeks ajaks komisjonile tekkinud raskustest ja seda vähemalt enne 19. mai 2022. aasta põhjendatud arvamuses määratud tähtaja möödumist (vt selle kohta 25. aprilli 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (rikkumisest teavitajate direktiiv), C‑147/23, EU:C:2024:346, punkt 36). Ent nagu nähtub vasturepliigi punktidest 6–8 ja nagu komisjon kinnitas oma 31. oktoobri 2024. aasta aktis, millega ta loobus osaliselt oma nõuetest, ei olnud Bulgaaria Vabariik nimetatud kuupäevaks direktiivi 2019/520 täielikult üle võtnud.
83      Pealegi ei ole liikmesriik väitnud, et viivitust, mida talle selle direktiivi ülevõtmisel ette heidetakse, saab õigustada ainuüksi COVID‑19 pandeemiaga. Lõpuks, kui liidu seadusandja oleks leidnud, et pandeemia mõju, mis avaldus kogu liidu territooriumile, oli niisugune, et liikmesriikidel ei olnud võimalik täita samast direktiivist tulenevaid kohustusi, oleks ta otsustanud seda ülevõtmistähtaega pikendada, mida ta ei teinud (vt selle kohta 22. mai 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Bulgaaria (avaandmete ja avaliku sektori valduses oleva teabe taaskasutamise direktiiv), C‑237/23, EU:C:2025:373, punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika).
84      Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb tõdeda, et kuna Bulgaaria Vabariik ei olnud 19. mai 2022. aasta põhjendatud arvamuses ette nähtud tähtaja jooksul direktiivi 2019/520 järgimiseks vajalikke õigus‑ ja haldusnorme vastu võtnud ega ole seega neist normidest komisjonile teatanud, on see liikmesriik rikkunud direktiivi artikli 32 lõikest 1 tulenevaid kohustusi.
Esitatud hagi ELTL artikli 260 lõike 3 seisukohast
Poolte argumendid
85      Oma hagis toob komisjon välja, et õigusriigi põhimõtte austamisele
rajanevas liidus tuleb kõiki direktiive pidada võrdselt tähtsaks ja liikmesriigid peavad need täielikult üle võtma direktiivis sätestatud tähtaja jooksul.
86      Komisjon tugineb ka 8. juuli 2019. aasta kohtuotsusele komisjon vs. Belgia (ELTL artikli 260 lõige 3 – kiired võrgud), C‑543/17, EU:C:2019:573, punktid 51 ja 59), et tuletada meelde liikmesriikide kohustust anda piisavalt selget ja täpset teavet riigisiseste õigusnormide kohta, millega võetakse üle direktiivi asjaomased sätted.
87      Olles seisukohal, et Bulgaaria Vabariigile ette
heidetav rikkumine vältas kuupäeval, mil komisjon esitas Euroopa Kohtule käesoleva hagi, teeb komisjon ELTL artikli 260 lõike 3 alusel ettepaneku mõista sellelt liikmesriigilt välja põhisumma.
88      Selle rahalise karistuse suuruse kindlaksmääramisel tugineb komisjon 2023. aasta teatise punktis 2 osutatud üldpõhimõtetele ning sama teatise punktis 4 sätestatud arvutusmeetodile. Eelkõige märgib komisjon, et põhisumma suuruse kindlaksmääramine peab põhinema niisugustel aluskriteeriumidel nagu rikkumise raskus, kestus ja vajadus tagada sanktsiooni hoiatav toime selleks, et rikkumine ei korduks.
89      Neid asjaolusid arvestades teeb komisjon esiteks ettepaneku kohaldada käesolevas asjas raskuskoefitsienti 10.
90      Mis teiseks puudutab vajadust tagada karistuse hoiatav mõju asjaomase liikmesriigi maksevõime seisukohast, siis märgib komisjon, et 2023. aasta teatise I lisa punkti 3 kohaselt on Bulgaaria Vabariigi puhul tegur n 0,18.
91      Neid asjaolusid arvesse võttes teeb komisjon ettepaneku arvutada põhisumma 2023. aasta teatise punktile 4.2 alusel, korrutades põhisumma – milleks on 1000 eurot päevas – käesolevas asjas valitud raskuskoefitsiendiga 10 ja seejärel liikmesriigi teguriga n (0,18). Nende osade tulemusena saadakse summa 1800 eurot päevas, mis tuleb seejärel korrutada nende päevade arvuga, mil rikkumine kestis.
92      Seetõttu teeb komisjon ettepaneku mõista Bulgaaria Vabariigilt välja põhisumma 1800 eurot päevas, kusjuures minimaalne põhisumma on 2023. aasta teatise I lisa punkti 5 alusel 504 000 eurot.
93      Kostja vastuses palub Bulgaaria Vabariik esimese võimalusena jätta rahuldamata komisjoni nõue määrata rahaline karistus ja teise võimalusena vähendada selle summat põhjusel, et komisjoni pakutud summa on väidetava rikkumisega ilmselgelt ebaproportsionaalne.
94      Liikmesriik leiab rikkumise raskuse kohta, et arvesse tuleb võtta poliitilist ebastabiilsust ja COVID‑19 pandeemia tagajärgi. Sellega seoses oleks komisjon pidanud arvesse võtma ka asjaolu, et olemasolevad Bulgaaria õigusnormid on direktiivi 2019/520 nõuetega osaliselt kooskõlas.
95      Kuigi neis õigusnormides ei ole sõnaselgelt viidatud direktiivile 2019/520, ei takista see üksikisikutel direktiivile tugineda ja sellest õigusi tuletada.
96      Bulgaaria Vabariik väidab, et tundlike valdkondadega seotud kohtuasjades pakkus komisjon välja sama raskuskoefitsiendi, mida ta nõuab käesolevas kohtuasjas, või mõnes neist kohtuasjadest väiksema raskuskoefitsiendi. Ta viitab sellega seoses kohtuasjadele, milles tehti 7. septembri 2016. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑584/14, EU:C:2016:636) ja 26. juuli 2017. aasta kohtuotsus Comune di Corridonia jt (C‑196/16 ja C‑197/16, EU:C:2017:589).
97      Käesolevas asjas ei ole direktiivi 2019/520 mittetäieliku ülevõtmise tagajärjega seatud otseselt ohtu inimeste tervist, kahjustatud keskkonda ega kaotatud liidu omavahendeid.
98      Seepärast palub Bulgaaria Vabariik Euroopa Kohtul jätta põhisumma maksmise nõue tervikuna rahuldamata või – juhul, kui Euroopa Kohus peab seda karistust vajalikuks – määrata selleks minimaalne summa.
99      Komisjon leiab oma repliigis, et käesoleva juhtumi asjaoludest ei nähtu, et taotletud rahalise karistuse summa oleks sobimatu ja et Euroopa Kohus peaks seda vähendama.
100    Komisjon rõhutab, et direktiivi 2019/520 ülevõtmise tähtpäevaks – see tähendab 19. oktoobriks 2021 – ega pärast seda kuupäeva ei teatanud Bulgaaria Vabariik talle ühestki direktiivi ülevõtmise meetmest.
101    Neil asjaoludel on põhisumma määramine toime pandud rikkumisega proportsionaalne meede.
102    Komisjon väidab, et direktiiviga 2019/520 suurendatakse elektroonilise teemaksu kogumise turu raamtingimuste tõhusust, parandades süsteemide koostalitlusvõimet ja luues õigusliku aluse piiriüleseks teabevahetuseks sõidukite ja nende omanike või valdajate kohta, kes ei ole liidus teemaksu tasunud. Pealegi aidatakse direktiiviga kaasa siseturu ja digitaalse ühtse turu väljakujundamisele.
103    Komisjon leiab, et kõik liidu direktiivi üle
võtmata jätmise ja võimalikest ülevõtmismeetmetest teatamata jätmise juhtumid kujutavad endast sama rasket rikkumist, sest asjaomase direktiivi laad ei mõjuta määratavat raskuskoefitsienti.
104    Raskuskoefitsient 10 20‑st on eriti mõõdukas juhul, kui direktiivi ei ole üle võetud ja riigisisestest ülevõtmismeetmetest ei ole üldse teatatud.
105    Bulgaaria Vabariik tõdeb oma vasturepliigis, et komisjon oleks pidanud rahalise karistuse määramise taotluses arvesse võtma konkreetseid asjaolusid, mis on seotud riigisisese poliitilise olukorraga ja COVID‑19 pandeemiaga, mis tõid kaasa suuri raskusi seadusandliku võimu töös, kes pidi direktiivi 2019/520 sätted üle võtma.
106    Liikmesriikidele põhisumma määramine võib kahjustada liidu direktiivide ülevõtmise kvaliteeti, sest nii on liikmesriikidel stiimul võtta need üle määratud tähtaja jooksul, arvestamata tingimata ülevõtmise kvaliteeti. Niisuguse lähenemisega eirataks ELL artikli 5 lõikes 4 ette nähtud proportsionaalsuse põhimõtet ega järgitaks komisjoni lojaalse koostöö kohustust.
107    Võttes arvesse Bulgaaria Vabariigi edusamme direktiivi 2019/520 ülevõtmisel pärast käsitletava hagi esitamist, teeb komisjon oma 31. oktoobri 2024. aasta osalise loobumise avalduses ettepaneku vähendada raskuskoefitsienti vastavalt talle teatatud riigisiseste ülevõtmismeetmete arvule. Nii teeb ta ettepaneku eristada kaht uut rikkumisperioodi, millest esimene kestis 1. veebruarist 2024, mil teatati esimestest ülevõtmismeetmetest, kuni 13. veebruarini 2024 ja teine 14. veebruarist 2024, mil teatati teistest ülevõtmismeetmetest, kuni käesolevas kohtuasjas kohtuotsuse kuulutamise kuupäevani, või kui rikkumine lõppes enne seda kuupäeva, siis kuni selle lõppemise kuupäevani, ning kohaldada neile raskuskoefitsienti, mis on vastavalt 7 ja 5.
108    Seevastu märgib ta, et kasutab põhisumma arvutamisel teguri n ja minimaalse põhisumma arvutamisel liikmesriigi kohta ajakohastatud arvandmeid, mis on esitatud tema 26. jaanuaril 2024 avaldatud teatises „Komisjoni poolt rikkumismenetlustes Euroopa Liidu Kohtule esitatud rahaliste karistuste arvutamiseks kasutatavate andmete ajakohastamine“ (ELT C, C/2024/1123). Nimetatud teatise lisa punktis 2 ette nähtud põhisumma ajakohastatud kindla suurusega summa on 1080 eurot päevas, Bulgaaria Vabariigi jaoks punktis 3 ette nähtud tegur n on 0,2 ja selle lisa punktis 5 ette nähtud minimaalne põhisumma selle liikmesriigi jaoks on 603 000 eurot.
109    Järelikult eristab komisjon põhisumma arvestamisel kolme rikkumisperioodi ja teeb ettepaneku igale rikkumisperioodile kohaldatava summa leidmiseks määrata päevasumma kindlaks järgmiselt:
–        ajavahemikul 20. oktoobrist 2021 (direktiivi ülevõtmise tähtpäevale järgnev päev) kuni 31. jaanuarini 2024 (esimesele ülevõtmismeetmete teatele eelnev päev) korrutas ta 1080 euro suuruse ajakohastatud kindla suurusega põhisumma raskuskoefitsiendiga 10 ja Bulgaaria Vabariigi teguriga n, mis annab tulemuseks 2160 euro suuruse päevasumma, mille ta korrutas omakorda nende päevade arvuga, mil rikkumine kestis, see tähendab 833 päeva. Põhisumma selle ajavahemiku eest on 1 799 280 eurot;
–        ajavahemikul 1. veebruarist 2024 (esimese ülevõtmismeetmete teate kuupäev) kuni 13. veebruarini 2024 (teisele ülevõtmismeetmete teatele eelnev päev) korrutas ta ajakohastatud kindla suurusega põhisumma (1080 eurot) raskuskoefitsiendiga 7 ja Bulgaaria Vabariigi teguriga n, mis annab tulemuseks 1512 euro suuruse päevasumma, mille ta korrutas omakorda nende päevade arvuga, mil rikkumine kestis, see tähendab 12 päeva. Selle ajavahemiku eest on summa 18 144 eurot;
–        ajavahemikul 14. veebruarist 2024 (teise ülevõtmismeetmete teate kuupäev) kuni rikkumise lõpetamise kuupäevani või kuni käesolevas kohtuasjas kohtuotsuse kuulutamise kuupäevani korrutas ta ajakohastatud kindla suurusega põhisumma (1080 eurot) raskuskoefitsiendiga 5 ja Bulgaaria Vabariigi teguriga n, milleks on määratud 0,2, mis annab tulemuseks 1080 euro suuruse päevasumma, mis tuleb korrutada nende päevade arvuga, mis jäävad esimese kuupäeva ja ühe kuupäeva vahele kahest teisest kuupäevast.
110    Ta lisab, et summad, mille ta nii kindlaks määras, ületavad Bulgaaria Vabariigi puhul 603 000 euro suurust minimaalset põhisummat, mis ei ole seega enam asjakohane.
111    Oma vastuses komisjoni osalise loobumise avaldusele palub Bulgaaria Vabariik Euroopa Kohtul jätta karistuse määramise taotluse rahuldamata või teise võimalusena vähendada nõutud põhisummat miinimumini.
112    Oma 15. oktoobri 2025. aasta lisanõuetes – mis on esitatud Bulgaaria Vabariigi esitatud uute tõendite alusel – teeb komisjon ettepaneku määrata välja mõistetavaks põhisummaks 2 458 296 eurot, mis vastab 1 801 440 eurole ajavahemiku 20. oktoober 2021 – 31. jaanuar 2024 eest, 19 656 eurot ajavahemiku 1. veebruar 2024 – 13. veebruar 2024 eest ja 637 200 eurot ajavahemiku 14. veebruar 2024 – 25. september 2025 eest.
Euroopa Kohtu hinnang
–       ELTL artikli 260 lõike 3 kohaldamine ja komisjoni ettepanekus välja toodud rahalise karistuse otstarbekus
113    ELTL artikli 260 lõike 3 esimeses lõigus on sätestatud, et kui komisjon esitab ELTL artikli 258 alusel hagi Euroopa Kohtusse põhjendusega, et asjasse puutuv liikmesriik ei ole täitnud seadusandliku menetluse kohaselt vastu võetud direktiivi ülevõtmise meetmetest teatamise kohustust, võib see institutsioon juhul, kui ta peab seda sobivaks, näidata ära põhisumma või karistusmakse suuruse, mida ta peab asjaoludele vastavaks ja mille asjasse puutuv liikmesriik peab tasuma. ELTL artikli 260 lõike 3 teises lõigus on ette nähtud, et kui kohus tuvastab rikkumise, võib ta asjasse puutuvale liikmesriigile määrata põhisumma või karistusmakse, mis ei ületa komisjoni määratud summat, kusjuures maksekohustus jõustub kohtuotsuses ette nähtud kuupäeval.
114    Kuna käesoleva kohtuotsuse punktist 84 nähtuvalt on tõendatud, et 19. mai 2022. aasta põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpuks ei olnud Bulgaaria Vabariik vastu võtnud oma riigisisesesse õigusse direktiivi 2019/520 ülevõtmiseks vajalikke õigus‑ ja haldusnorme ega seega neist komisjonile teatanud, siis kuulub selliselt tuvastatud liikmesriigi kohustuste rikkumine ELTL artikli 260 lõike 3 kohaldamisalasse.
115    Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab Euroopa Kohus rahalise karistuse otstarbekuse hindamisel igas tema menetluses olevas kohtuasjas juhtumi asjaolusid arvestades ning tema hinnangul vajalikust veenvuse ja hoiatavuse määrast lähtudes kindlaks määrama sobiva rahalise karistuse, seda eelkõige vältimaks, et kordub niisugune liidu õiguse rikkumine nagu käesolevas asjas (25. aprilli 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (rikkumisest teavitajate direktiiv), C‑147/23, EU:C:2024:346, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika).
116    Põhisumma määramisel tuleb arvestada, et kõik tuvastatud rikkumisega seotud õiguslikud ja faktilised asjaolud – see tähendab direktiivi 2019/520 ülevõtmiseks vajalikest õigus‑ ja haldusnormidest täielikult teatamata jätmine 19. mai 2022. aasta põhjendatud arvamuses määratud tähtaja möödumisel – on märk sellest, et käesoleva asjaga analoogsete liidu õiguse rikkumiste kordumise tõhusaks ärahoidmiseks on vaja võtta niisugune hoiatav meede nagu põhisumma määramine (vt selle kohta 25. veebruari 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (isikuandmete kaitse direktiiv – karistusõiguse valdkond), C‑658/19, EU:C:2021:138, punkt 70, ja 29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (audiovisuaalmeedia teenused), C‑679/22, EU:C:2024:178, punkt 73).
–       Põhisumma suurus
117    Euroopa Kohus peab selleks, et arvutada põhisumma, mille võib liikmesriigilt ELTL artikli 260 lõike 3 alusel välja mõista, määrama selle põhisumma suuruse oma kaalutlusõigust teostades kindlaks nii, et see vastaks esiteks asjaoludele ja oleks teiseks proportsionaalne toime pandud rikkumisega. Arvesse võetavate asjakohaste tegurite hulka kuuluvad eelkõige tuvastatud rikkumise raskus ja ajavahemik, mille jooksul rikkumine kestis, ning asjaomase liikmesriigi maksevõime (20. märtsi 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Bulgaaria (direktiiv keskkonnasõbralike ja energiatõhusate maanteesõidukite edendamise kohta), C‑480/23, EU:C:2025:194, punkt 89 ja seal viidatud kohtupraktika).
118    Mis kõigepealt puudutab asjaolu, et komisjon tugineb käesolevas asjas kõne all olevate summade arvutamisel oma 26. jaanuaril 2024 avaldatud teatisele, mida on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktis 108, siis piisab, kui märkida, et selle teatise viimases lõigus on märgitud, et „[k]omisjon kohaldab ajakohastatud näitajaid Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 260 alusel Euroopa Kohtusse pöördumise otsuste suhtes alates käesoleva teatise avaldamisest Euroopa Liidu Teatajas“.
119    Igal juhul olgu tõdetud, et Euroopa Kohtule ELTL artikli 260 lõikega 3 antud kaalutlusõiguse seisukohast ei ole komisjoni teatistes toodud suunised, milles on esitatud soovituslike eeskirjadena matemaatilised muutujad, Euroopa Kohtu jaoks siduvad, vaid need aitavad tagada komisjoni tegevuse läbipaistvust, prognoositavust ja õiguskindlust, kui komisjon teeb Euroopa Kohtule ettepanekuid (25. aprilli 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (rikkumisest teavitajate direktiiv), C‑147/23, EU:C:2024:346, punkt 69 ja seal viidatud kohtupraktika).
120    Mis puudutab kõigepealt toime pandud rikkumise raskust, siis seda ei saa kindlaks määrata raskuskoefitsiendi automaatse kohaldamisega (20. märtsi 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Bulgaaria (direktiiv keskkonnasõbralike ja energiatõhusate maanteesõidukite edendamise kohta), C‑480/23, EU:C:2025:194, punkt 90 ja seal viidatud kohtupraktika). Eelkõige eeldades, et direktiivi ülevõtmise meetmetest teatamise kohustuse rikkumist tuleb pidada sama raskusastmega rikkumiseks – olenemata sellest, milline on asjaomane direktiiv –, ei saa komisjon kohandada rahalisi karistusi vastavalt tagajärgedele, mida selle kohustuse täitmata jätmine avaldab era‑ ja avalikele huvidele. On ilmne, et liikmesriikidel lasuvate kohustuste täitmata jätmise tagajärjed asjasse puutuvatele era‑ ja avalikele huvidele ei pruugi varieeruda mitte ainult liikmesriigiti, vaid ka üle võtmata direktiivi normatiivse sisu poolest (22. mai 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Bulgaaria (avaandmete ja avaliku sektori valduses oleva teabe taaskasutamise direktiiv), C‑237/23, EU:C:2025:373, punkt 92 ja seal viidatud kohtupraktika).
121    Käesolevas asjas tuvastatud rikkumise raskuse analüüsimiseks tuleb meelde tuletada, et direktiivi täieliku ülevõtmise tagamiseks sätete vastuvõtmise kohustus ja nendest sätetest komisjonile teatamise kohustus on liikmesriikide peamised kohustused liidu õiguse täieliku tõhususe tagamisel ning seega tuleb nende kohustuste rikkumist käsitada kui ilmselgelt rasket rikkumist (20. märtsi 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Bulgaaria (direktiiv keskkonnasõbralike ja energiatõhusate maanteesõidukite edendamise kohta), C‑480/23, EU:C:2025:194, punkt 91 ja seal viidatud kohtupraktika).
122    Käesolevas asjas tuleb rõhutada, et direktiiv 2019/520 on liidu õiguse teatava tähtsusega õigusakt, sest selle eesmärk on esiteks tagada elektrooniliste teemaksu kogumise süsteemide koostalitlusvõime kogu liidu teedevõrgus, linnades ja linnade vahel, kiirteedel, põhi‑ ja kõrvalmaanteedel, mitmesugustel rajatistel – näiteks tunnelites või sildadel – ja parvlaevadel ning teiseks hõlbustada sõidukite registreerimisandmete piiriülest vahetamist sõidukite kohta, mille puhul on liidus jäetud mis tahes liiki teemaks tasumata, või selliste sõidukite omanike või valdajate kohta.
123    Direktiivi sätete üle
võtmata jätmine kahjustab aga liidu õiguse täielikku toimet ja selle ühetaolist kohaldamist.
124    Nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 75, ei olnud Bulgaaria Vabariik 19. mai 2022. aasta põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpuks vastu võtnud sätet, mille eesmärk oli tagada direktiivi 2019/520 täielik ülevõtmine, mis sisaldaks viidet direktiivile või millele oli ametliku avaldamise ajal lisatud direktiivi artikli 32 lõike 1 alusel viide.
125    Bulgaaria Vabariik tugineb esiteks nii oma riikliku poliitilise konteksti kui ka COVID‑19 pandeemia asjaoludele ja väidab, et neid tuli käesolevas asjas kõne all oleva rikkumise raskuskoefitsiendi kindlaksmääramisel arvesse võtta. Nende argumentidega ei saa aga käesoleva kohtuotsuse punktides 80–83 esitatud põhjustel nõustuda.
126    Teiseks tugineb Bulgaaria Vabariik käesoleva kohtuotsuse punktides 45–47 esitatud argumentidele, mis tõendavad, et olemasolevad Bulgaaria õigusnormid on kooskõlas osaga direktiivi 2019/520 nõuetest, mida komisjon ei ole arvesse võtnud.
127    Kuigi on tõsi, et liikmesriigi väide – et direktiivi vastuvõtmise ajal kehtinud õiguslik raamistik oli juba piisav, asumaks seisukohale, et liikmesriik ei ole oma kohustusi rikkunud ja direktiivi üle
võtmata jätmisel oli vaid piiratud mõju – ei saa olla asjakohane, hindamaks niisuguse karistuse määramise otstarbekust, nagu on kõne all käesolevas asjas, siis
olgu tõdetud, et seda väidet
võib põhisummat arvutades rikkumise raskuse hindamisel arvesse võtta (22. mai 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Bulgaaria (avaandmete ja avaliku sektori valduses oleva teabe taaskasutamise direktiiv), C‑237/23, EU:C:2025:373, punkt 99 ja seal viidatud kohtupraktika).
128    Käesoleval juhul – nagu märgib ka komisjon oma repliigis – olid teatavad direktiivis 2019/520 sätestatud kohustused kehtestatud juba komisjoni 6. oktoobri 2009. aasta otsuses 2009/750/EÜ Euroopa elektroonilise maksukogumisteenuse määratluse ja tehniliste elementide kohta (ELT 2009, L 268, lk 11). Siiski ei ole vaidlust selles, nagu märgib komisjon, et direktiiviga 2019/520 tehti varasematesse õigusaktidesse märkimisväärseid muudatusi ja et selles direktiivis on palju uusi sätteid.
129    Järelikult ei saa asuda seisukohale, et niisuguste enne direktiivi 2019/520 vastuvõtmist kehtinud riigisiseste õigusnormide olemasolu nagu need, millele Bulgaaria Vabariik käesolevas asjas tugineb, võiks kujutada endast tegurit, mis leevendab suurel määral kõnealuse rikkumise raskust. Samas ei ole tõendatud, et käesoleval juhul tuvastatud rikkumise tagajärjed era‑ ja avalikele huvidele oleksid olnud sama määravad kui siis, kui Bulgaaria õiguskorras ei oleks ühtegi direktiivi 2019/520 sätetega analoogset sätet.
130    Mis järgmiseks puudutab rikkumise kestust, siis nagu nähtub eelkõige käesoleva kohtuotsuse punktidest 33 ja 34, kestis see peaaegu neli aastat.
131    Mis viimaks puudutab Bulgaaria Vabariigi maksevõime kindlaksmääramist, siis Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei tule teguri n arvutusmeetodis arvesse võtta selle liikmesriigi rahvaarvu (vt selle kohta 20. märtsi 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Bulgaaria (direktiiv keskkonnasõbralike ja energiatõhusate maanteesõidukite edendamise kohta), C‑480/23, EU:C:2025:194, punkt 101 ja seal viidatud kohtupraktika).
132    Seevastu tuleb lähtuda Bulgaaria Vabariigi sisemajanduse koguproduktist (SKP) kui ülekaalukast tegurist. Ühtlasi tuleb arvesse võtta liikmesriigi SKP viimase aja arengusuundi selle päeva seisuga, mil Euroopa Kohus asjaolusid hindab (20. märtsi 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Bulgaaria (direktiiv keskkonnasõbralike ja energiatõhusate maanteesõidukite edendamise kohta), C‑480/23, EU:C:2025:194, punkt 102 ja seal viidatud kohtupraktika).
133    Neid kaalutlusi arvestades ja lähtudes kaalutlusõigusest, mis Euroopa Kohtul on tulenevalt ELTL artikli 260 lõikest 3, milles on ette nähtud, et Euroopa Kohus ei või põhisumma määramisel ületada komisjoni määratud summat, tuleb asuda seisukohale, et hoidmaks tõhusalt ära seda, et korduksid direktiivi 2019/520 artikli 32 lõike 1 rikkumisega sarnased rikkumised, mis kahjustavad liidu õiguse täielikku tõhusust, tuleb määrata põhisumma suurusega 1 900 000 eurot.
Kohtukulud
134    Kodukorra artikli 138 lõike 1 kohaselt on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on Bulgaaria Vabariigilt kohtukulude hüvitamist nõudnud ja viimati nimetatu on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb tema kohtukulud jätta tema enda kanda ja mõista temalt välja komisjoni kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kümnes koda) otsustab:
1.      Kuna Bulgaaria Vabariik ei 19. mai 2022. aasta põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpuks vastu võtnud õigus‑ ja haldusnorme, mis on vajalikud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. märtsi 2019. aasta direktiivi (EL) 2019/520 liidu elektrooniliste teemaksu kogumise süsteemide koostalitlusvõime ja teemaksude tasumata jätmist käsitleva piiriülese teabevahetuse hõlbustamise kohta järgimiseks, ega ole seega Euroopa Komisjonile neist normidest teatanud, siis on Bulgaaria Vabariik rikkunud selle direktiivi artikli 32 lõikest 1 tulenevaid kohustusi.
2.      Mõista Bulgaaria Vabariigilt Euroopa Komisjoni kasuks välja põhisumma suurusega 1 900 000 eurot.
3.      Jätta Bulgaaria Vabariigi kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: bulgaaria.