62023CJ0657
SODBA SODIŠČA (sedmi senat)
z dne 10. aprila 2025 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Skupna kmetijska politika (SKP) – Financiranje, upravljanje in spremljanje SKP – Uredba (EU) št. 1306/2013 – Financiranje iz Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) – Člen 54 – Zaščita finančnih interesov Evropske unije – Uredba (ES, Euratom) št. 2988/95 – Člen 3 – Izterjava neupravičeno plačanih zneskov nepovratnih sredstev – Zastaralni rok – Instrukcijski rok“
V zadevi C‑657/23,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče, Češka republika) z odločbo z dne 4. oktobra 2023, ki je na Sodišče prispela 7. novembra 2023, v postopku
M. K.
proti
Ministerstvo zemědělství,
SODIŠČE (sedmi senat),
v sestavi M. Gavalec (poročevalec), predsednik senata, Z. Csehi in F. Schalin, sodnika,
generalni pravobranilec: M. Campos Sánchez-Bordona,
sodna tajnica: R. Stefanova-Kamisheva, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 11. decembra 2024,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za M. K. F. Šimák, advokát,
–
za Ministerstvo zemědělství R. Pokorný, agent,
–
za češko vlado J. Benešová, J. Očková, M. Smolek in J. Vláčil, agenti,
–
za bolgarsko vlado T. Mitova in R. Stoyanov, agenta,
–
za Evropsko komisijo L. Radu Bouyon in K. Walkerová, agentki,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 54(1) Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o financiranju, upravljanju in spremljanju skupne kmetijske politike in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 352/78, (ES) št. 165/94, (ES) št. 2799/98, (EC) No 814/2000, (ES) št. 1290/2005 in (ES) št. 485/2008 (UL 2013, L 347, str. 549, in popravek UL 2016, L 130, str. 5).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med M. K. in Ministerstvo zemědělství (ministrstvo za kmetijstvo, Češka republika) zaradi odločbe, s katero je bilo odrejeno, da se od M. K. izterjajo neupravičeno plačani zneski nepovratnih sredstev.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba (ES, Euratom) št. 2988/95
3
V tretji uvodni izjavi Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 2988/95 z dne 18. decembra 1995 o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 1, str. 340) je navedeno:
„[…] ker je treba na vseh področjih preprečevati dejanja, ki škodujejo finančnim interesom [Evropskih s]kupnosti“.
4
Člen 1 te uredbe določa:
„1.   Za zaščito finančnih interesov Evropskih skupnosti se sprejmejo splošna pravila za enotne preglede ter upravne ukrepe in kazni v zvezi z nepravilnostmi, ki se nanašajo na zakonodajo Skupnosti.
2.   ‚Nepravilnost‘ pomeni vsako kršenje določb zakonodaje Skupnosti, ki je posledica dejanja ali opustitve s strani gospodarskega subjekta, ki je ali bi lahko škodljivo vplivalo na proračun Skupnosti ali proračunska sredstva, ki jih upravljajo, bodisi z zmanjšanjem ali izgubo prihodkov iz lastnih sredstev, ki se zbirajo neposredno v imenu Skupnosti, bodisi z neupravičenimi izdatki.“
5
Člen 3 navedene uredbe določa:
„1.   Pregon zastara v štirih letih od storitve nepravilnosti iz člena 1(1). Sektorski predpisi pa lahko določijo krajši zastaralni rok, ki ne sme biti krajši od treh let.
V primeru nadaljevanja ali ponavljanja nepravilnosti teče zastaranje od dneva, ko so nepravilnosti prenehale. Pri večletnih programih zastaralni rok v vsakem primeru teče do zaključka programa.
Katero koli dejanje pristojnega organa v zvezi s preiskavo ali sodnim postopkom, ki se nanaša na nepravilnost in o katerem je organ obvestil zadevno osebo, pretrga zastaranje. Po vsakem dejanju, ki pomeni pretrganje zastaranja, začne zastaralni rok teči znova.
Če pristojni organ ni izrekel kazni, zadeva zastara najpozneje na dan, ko poteče rok, ki je dvakrat daljši od zastaralnega roka, razen če je bil upravni postopek prekinjen v skladu s členom 6(1).
2.   Rok za izvršitev odločbe o upravni kazni je tri leta. Rok začne teči na dan, ko postane odločba pravnomočna.
Primere pretrganja in prekinitve urejajo ustrezne določbe nacionalne zakonodaje.
3.   Države članice lahko določijo daljši zastaralni rok od tistega iz odstavkov 1 in 2.“
Uredba št. 1306/2013
6
V uvodni izjavi 37 Uredbe št. 1306/2013 je bilo navedeno:
„(37)
Za [Evropski kmetijski jamstveni sklad (EKJS)] bi bilo treba v primeru odhodkov, ki niso v skladu s pravom Unije in za katere ni obstajala nobena pravica do plačila, izterjane zneske povrniti Skladu. Da bi se omogočilo dovolj časa za izvedbo vseh potrebnih upravnih postopkov, vključno z notranjimi pregledi, bi morale države članice od upravičenca [prejemnika] zahtevati [vračilo] v 18 mesecih, potem ko je bilo odobreno poročilo o kontroli ali podoben dokument, v katerem je ugotovljena nepravilnost, in, kjer je ustrezno, potem ko ga je prejela plačilna agencija ali organ, pristojen za izterjavo. Treba bi bilo predvideti določbe za sistem finančne odgovornosti, kadar so zagrešene nepravilnosti in ko znesek ni bil v celoti izterjan. V ta namen bi bilo treba uvesti postopek, ki bi [Evropski k]omisiji omogočil, da lahko zaradi varovanja interesov proračuna [Evropske u]nije odloči o delni bremenitvi zadevne države članice za zneske, ki so bili izgubljeni zaradi nepravilnosti in niso bili izterjani v razumnem obdobju. V določenih primerih je zaradi malomarnosti države članice upravičeno zadevno državo članico bremeniti tudi za celotni znesek. Finančno breme pa bi moralo biti pravično porazdeljeno med Unijo in države članice, če slednje izpolnjujejo obveznosti v skladu s svojimi notranjimi postopki. Enaka pravila bi bilo treba uporabiti za [Evropski kmetijski sklad za razvoj podeželja (EKSRP)], pod pogojem, da zneski, ki so bili izterjani ali razveljavljeni zaradi nepravilnosti, ostanejo na razpolago odobrenim programom razvoja podeželja v zadevni državi članici, saj so bili ti zneski dodeljeni zadevni državi članici. Prav tako bi bilo treba oblikovati določbe o obveznosti poročanja držav članic.“
7
Člen 5 Uredbe št. 1306/2013, naslovljen „Odhodki EKSRP“, določa:
„EKSRP se izvaja z deljenim upravljanjem med državami članicami in Unijo. Financira finančni prispevek Unije k programom razvoja podeželja, ki se izvajajo v skladu s pravom Unije o podpori za razvoj podeželja.“
8
Naslov IV Uredbe št. 1306/2013, „Finančno upravljanje skladov“, je vseboval poglavje IV z naslovom „Potrditev obračunov“, v okviru katerega je oddelek III urejal „Nepravilnosti“.
9
V okviru tega oddelka III je člen 54 te uredbe, naslovljen „Skupne določbe“, določal:
„1.   Za vsak neupravičeno plačani znesek zaradi nepravilnosti ali malomarnosti države članice od upravičenca [prejemnika] zahtevajo njegovo izterjavo v 18 mesecih po odobritvi in, po potrebi, po tem, ko plačilna agencija ali organ, pristojen za izterjavo, prejme poročilo o kontroli ali podoben dokument, v katerem je ugotovljena nepravilnost. Ustrezni zneski se ob zahtevku za izterjavo knjižijo v knjigi terjatev plačilne agencije.
2.   Če se izterjava ne izvede v štirih letih po datumu zahtevka za izterjavo, oziroma v osmih letih, kadar spor v zvezi z izterjavo rešujejo nacionalna sodišča, 50 % finančnih posledic neizterjave krije zadevna država članica, 50 % pa se knjiži v breme proračuna Unije, brez poseganja v zahtevo, da mora zadevna država članica nadaljevati postopek izterjave v skladu s členom 58.
Kadar je v okviru postopka izterjave z dokončnim upravnim ali pravnim aktom ugotovljeno, da ni bilo nepravilnosti, zadevna država članica prijavi Skladoma finančno breme, ki ga je imela v skladu s prvim pododstavkom, kot odhodek.
Če pa iz razlogov, ki jih ni mogoče pripisati zadevni državi članici, izterjave ni mogoče opraviti v roku iz prvega pododstavka, znesek za izterjavo pa presega 1 milijon EUR, lahko Komisija na zahtevo države članice podaljša rok za največ polovico prvotno predvidenega obdobja.
3.   Države članice se lahko v ustrezno utemeljenih primerih odločijo, da bodo izterjavo opustile. Ta odločitev se lahko sprejme le v naslednjih primerih:
(a)
kadar je skupna vsota že izvršenih in predvidenih stroškov izterjave višja od zneska izterjave, […]
[…]
(b)
kadar izterjave ni mogoče izvršiti zaradi plačilne nesposobnosti dolžnika ali oseb, ki so pravno odgovorne za nepravilnost, pri čemer je plačilna nesposobnost ugotovljena in priznana v skladu z nacionalnim pravom [zadevne države članice].
Kadar se odločitev iz prvega pododstavka tega odstavka sprejme, preden se za neporavnani znesek začnejo uporabljati pravila iz odstavka 2, finančne posledice neizterjave krije proračun Unije.
4.   Države članice v letnih obračunih, ki jih pošljejo Komisiji v skladu s točko (c)(iv) člena 102(1), navedejo finančne zneske, ki jih bremenijo na podlagi odstavka 2 tega člena. Komisija preveri pravilnost uporabe in po potrebi poskrbi za nujne prilagoditve v izvedbenem aktu iz člena 51.
5.   Komisija lahko, pod pogojem da je upoštevala postopek iz člena 52(3), sprejme izvedbene akte, s katerimi odloči, da iz financiranja Unije izključi zneske, za katere se bremeni proračun Unije, v naslednjih primerih:
(a)
če država članica ni upoštevala rokov iz odstavka 1;
(b)
če meni, da odločitev države članice o opustitvi izterjave iz odstavka 3 ni upravičena;
(c)
če meni, da so nepravilnosti ali neizvršene izterjave posledica nepravilnosti ali malomarnosti upravnih organov ali drugih uradnih teles ali organov države članice.
Ti izvedbeni akti se sprejmejo v skladu s svetovalnim postopkom iz člena 116(2).“
10
V okviru navedenega oddelka III je člen 56 navedene uredbe, naslovljen „Posebne določbe za EKSRP“, določal:
„Države članice opravijo finančne popravke v zvezi z nepravilnostmi ali malomarnostjo, ugotovljenimi v dejavnostih ali programih razvoja podeželja, tako da v celoti ali delno ukinejo zadevno financiranje Unije. Države članice upoštevajo naravo in težo ugotovljenih nepravilnosti ter višino finančne izgube za EKSRP.
Zneski, za katere se ukine financiranje Unije iz EKSRP, in izterjani zneski s pripadajočimi obrestmi se ponovno uporabijo za zadevni program. Vendar pa lahko država članica ukinjena ali izterjana sredstva Unije ponovno uporabi le za dejavnost, predvideno v istem programu razvoja podeželja, in pod pogojem, da ta sredstva ne bodo ponovno uporabljena za dejavnosti, ki so bile predmet finančnih popravkov. Država članica po zaključku programa razvoja podeželja izterjane zneske vrne v proračun Unije.“
11
Naslov V Uredbe št. 1306/2013, „Sistemi kontrol in kazni“, je vseboval poglavje I z naslovom „Splošna pravila“, ki so ga sestavljali členi od 58 do 66 navedene uredbe.
12
Člen 58 te uredbe, naslovljen „Zaščita finančnih interesov Unije“, je v odstavku 1 določal:
„1.   V okviru [skupne kmetijske politike (SKP)] države članice sprejmejo vse zakonske in druge predpise, pa tudi vse druge potrebne ukrepe za zagotavljanje učinkovite zaščite finančnih interesov Unije, zlasti za:
[…]
(e)
izterjavo neupravičeno plačanih zneskov skupaj z obrestmi in po potrebi za uvedbo sodnih postopkov.“
Češko pravo
13
Predložitveno sodišče pojasnjuje, da češki pravni red na datum plačila nepovratnih sredstev iz postopka v glavni stvari, to je 7. julij 2015, ni določal zastaralnega roka za izterjavo neupravičeno plačanih nepovratnih sredstev od prejemnika teh sredstev.
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
14
M. K., češka fizična pravna oseba, je 28. junija 2012 vložila vlogo za dodelitev nepovratnih sredstev iz programa razvoja podeželja Češke republike, ukrep III.1.2 „Podpora ustanavljanju in razvoju podjetij“ (v nadaljevanju: PRP), za projekt „Adaptacija stavbe za poslovne namene“.
15
M. K. se je 13. marca 2013 s podpisom pogodbe o dodelitvi nepovratnih sredstev zavezala k spoštovanju pravil PRP.
16
M. K. so bila za zadevni projekt 7. julija 2015 izplačana nepovratna sredstva v višini 5.239.422 čeških kron (CZK) (približno 210.000 EUR).
17
Státní zemědělský intervenční fond (državni kmetijski intervencijski sklad) je po pregledu tega projekta, ki je bil izveden 29. aprila 2016, v stališču z dne 24. maja 2016 ugotovil, da zadevna stavba ni bila uporabljana za potrebe zadevne poslovne dejavnosti in da se znesek izplačanih nepovratnih sredstev, ker je M. K. kršila pravila PRP, zmanjša za 100 %.
18
Revizijska komisija ministrstva za kmetijstvo je 12. septembra 2016 to stališče potrdila.
19
Državni kmetijski intervencijski sklad je 11. junija 2018 sprejel odločbo, s katero je odredil, da se od M. K. izterjajo vsa sredstva, ki so ji bila tako neupravičeno izplačana, v višini 5.239.422 CZK.
20
Ministrstvo za kmetijstvo je 7. maja 2020 zavrnilo pritožbo, ki jo je M. K. vložila zoper to odločbo.
21
Městský soud v Praze (okrožno sodišče v Pragi, Češka republika), ki je odločalo o tožbi zoper odločbo o zavrnitvi te pritožbe, je po preučitvi očitka o ugasnitvi pravice zadevne države članice, da od M. K. zahteva vračilo nepovratnih sredstev iz postopka v glavni stvari, ker so češki pristojni organi zahtevo za izterjavo teh nepovratnih sredstev vložili po izteku 18-mesečnega roka iz člena 54(1) Uredbe št. 1306/2013, razsodilo, da ta pravica v obravnavani zadevi ni ugasnila, saj gre za instrukcijski, in ne zastaralni rok, nespoštovanje katerega lahko edino pripelje do ugasnitve navedene pravice.
22
Navedeno sodišče je s to sodbo odstopilo v zvezi s tem od sodne prakse Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče, Češka republika), ki je predložitveno sodišče, ki izhaja iz sodbe devetega senata navedenega sodišča, ki je presodilo, da je rok, kakršen je ta iz postopka v glavni stvari, zastaralni rok.
23
Zoper sodbo, ki jo je izdalo Městský soud v Praze (okrožno sodišče v Pragi), je bila vložena kasacijska pritožba pred predložitvenim sodiščem, v okviru katerega je bila zadeva iz postopka v glavni stvari dodeljena petemu senatu.
24
Vendar je peti senat predložitvenega sodišča to zadevo odstopil razširjenemu senatu tega sodišča, saj je menil, da je 18-mesečni rok, določen v členu 54(1) Uredbe št. 1306/2013, instrukcijski rok in je zadevna država članica tako upravičena zahtevati vračilo neupravičeno plačanih zneskov od prejemnika teh nepovratnih sredstev tudi po izteku tega roka, zato je nujno, da se odstopi od obstoječe nacionalne sodne prakse.
25
Predložitveno sodišče poudarja, da je zavezano Sodišču predložiti predlog za sprejetje predhodne odločbe zaradi, najprej, obstoja razhajanj v lastni sodni praksi glede opredelitve roka iz člena 54(1) Uredbe št. 1306/2013, dalje, zaradi okoliščine, da ni mogoče šteti, da je ena od verjetnih razlag jasna, verjetna in očitno bolj prepričljiva od ostalih, in nazadnje, zaradi neobstoja odgovora, ki bi v zvezi s tem izhajal iz sodne prakse Sodišča.
26
V zvezi z razlago, ki jo je treba sprejeti glede člena 54(1) Uredbe št. 1306/2013, predložitveno sodišče po eni strani ugotavlja, da je rok iz člena 3(1) Uredbe št. 2988/95 – drugače kot rok iz člena 54(1) Uredbe št. 1306/2013 – izrecno opredeljen kot zastaralni rok.
27
Po drugi strani navedeno sodišče navaja, da člen 54(1) Uredbe št. 1306/2013 ureja razmerje med zadevno državo članico in Unijo in ne razmerja med to državo članico in prejemnikom zadevnih nepovratnih sredstev.
28
Nasprotno, navedeno sodišče, ki se sklicuje na sodbo z dne 8. maja 2019, Järvelaev (C‑580/17, EU:C:2019:391), navaja, da je točki 95 in 96 navedene sodbe mogoče razlagati tako, da ne nasprotujeta razlagi, v skladu s katero je 18‑mesečni rok iz člena 54(1) Uredbe št. 1306/2013 hkrati instrukcijski rok v razmerju med zadevno državo članico in Unijo in zastaralni rok v razmerju med to državo članico in prejemnikom zadevnih nepovratnih sredstev.
29
V teh okoliščinah je Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 54(1) Uredbe [št. 1306/2013] razlagati tako, da s potekom 18‑mesečnega roka iz te določbe ugasne pravica države članice, da od prejemnika izterja neupravičeno plačane zneske?“
Vprašanje za predhodno odločanje
30
Uvodoma je treba opozoriti, da čeprav se postavljeno vprašanje nanaša le na člen 54(1) Uredbe št. 1306/2013 v zvezi z ugasnitvijo pravice zadevne države članice, da od prejemnika zahteva vračilo neupravičeno plačanih zneskov nepovratnih sredstev iz EKSRP, iz predloga za sprejetje predhodne odločbe izhaja, da se predložitveno sodišče dejansko sprašuje, ali ta določba v razmerju med to državo članico in tem prejemnikom določa zastaralni rok, ki izključuje uporabo zastaralnega roka iz člena 3(1) Uredbe št. 2988/95.
31
V teh okoliščinah je treba šteti, da navedeno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 54(1) Uredbe št. 1306/2013 v povezavi s členom 3(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 2988/95 razlagati tako, da nasprotuje temu, da se postopek izterjave neupravičeno izplačanih zneskov nepovratnih sredstev iz EKSRP od prejemnika lahko začne po izteku 18-mesečnega roka, potem ko je bilo odobreno poročilo o kontroli ali podoben dokument, v katerem je ugotovljena nepravilnost, in, kjer je ustrezno, potem ko ga je prejela plačilna agencija ali organ, pristojen za izterjavo.
32
V zvezi s tem je treba opozoriti, da člen 1(1) Uredbe št. 2988/95 uvaja „splošna pravila za enotne preglede ter upravne ukrepe in kazni v zvezi z nepravilnostmi, ki se nanašajo na zakonodajo [Unije]“, in sicer zato – kot je razvidno iz tretje uvodne izjave te uredbe – da se „na vseh področjih preprečujejo dejanja, ki škodujejo finančnim interesom [Unije]“ (sodbi z dne 24. junija 2004, Handlbauer, C‑278/02, EU:C:2004:388, točka 31, in z dne 22. decembra 2010, Corman, C‑131/10, EU:C:2010:825, točka 36).
33
Kot izhaja iz člena 4(1) Uredbe št. 2988/95, lahko ti upravni ukrepi vključujejo odvzem neupravičeno pridobljene koristi z obveznostjo vračila neupravičeno prejetega zneska, vendar se ti ukrepi ne štejejo za kazen (glej v tem smislu sodbi z dne 17. septembra 2014, Cruz & Companhia, C‑341/13, EU:C:2014:2230, točka 45, in z dne 7. aprila 2022, IFAP, C‑447/20 in C‑448/20, EU:C:2022:265, točka 46).
34
Zato se zastaralni rok iz člena 3(1) Uredbe št. 2988/95 uporablja tako za nepravilnosti, zaradi katerih se naložijo upravne kazni v smislu člena 5 te uredbe, kot za nepravilnosti, kakršne so te v postopku v glavni stvari, ki so predmet upravnega ukrepa za izterjavo neupravičeno pridobljene koristi v skladu s členom 4 navedene uredbe (glej v tem smislu sodbi z dne 2. marca 2017, Glencore Céréales France, C‑584/15, EU:C:2017:160, točka 26 in navedena sodna praksa, in z dne 6. februarja 2025, Emporiki Serron – Emporias kai Diathesis Agrotikon Proionton, C‑42/24, EU:C:2025:56, točka 18).
35
Člen 3(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 2988/95 določa zastaralni rok za pregon, ki se med drugim uporablja za take upravne ukrepe in ki teče od storitve zadevne nepravilnosti, pri čemer ta v skladu s členom 1(2) te uredbe pomeni „vsako kršenje določb zakonodaje [Unije], ki je posledica dejanja ali opustitve s strani gospodarskega subjekta, ki je ali bi lahko škodljivo vplivalo na proračun [Unije]“ (sodbi z dne 29. januarja 2009, Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb in drugi, od C‑278/07 do C‑280/07, EU:C:2009:38, točka 21, in z dne 7. aprila 2022, IFAP, C‑447/20 in C‑448/20, EU:C:2022:265, točka 47).
36
Zakonodajalec Unije se je namreč s sprejetjem Uredbe št. 2988/95, zlasti njenega člena 3(1), prvi pododstavek, odločil, da uvede splošno pravilo o zastaranju, s katerim je nameraval po eni strani določiti minimalni rok, ki se uporabi v vseh državah članicah, in po drugi strani odpraviti možnost pregona nepravilnosti, ki škoduje finančnim interesom Unije, po preteku štirih let od nastanka te nepravilnosti (glej v tem smislu sodbi z dne 29. januarja 2009, Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb in drugi, od C‑278/07 do C‑280/07, EU:C:2009:38, točka 27, in z dne 7. aprila 2022, IFAP, C‑447/20 in C‑448/20, EU:C:2022:265, točka 48).
37
Ta člen 3(1), prvi pododstavek, v drugem stavku določa, da se ta štiriletni zastaralni rok uporablja, če ni „sektorskih predpisov“, in sicer tistih, ki so sprejeti na ravni Unije in ne na nacionalni ravni, ki določajo „rok, ki ne sme biti krajši od treh let“ (glej v tem smislu sodbo z dne 22. decembra 2010, Corman, C‑131/10, EU:C:2010:825, točki 41 in 42 ter navedena sodna praksa).
38
Iz tega izhaja, da lahko pristojni organi držav članic od dneva uveljavitve Uredbe št. 2988/95 v roku štirih let načeloma preganjajo vsako nepravilnost, ki škoduje finančnim interesom Unije, razen v sektorjih, za katere je zakonodajalec Unije določil krajši rok (glej v tem smislu sodbo z dne 5. marca 2019, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, točka 117 in navedena sodna praksa).
39
Ker pa se je zakonodajalec Unije odločil, da bo v drugih splošnih predpisih ali sektorskih predpisih uvedel obveznost izterjave sredstev, ki so bila napačno uporabljena ali nezakonito pridobljena, so ravno ti predpisi ustrezna pravna podlaga za izterjavo teh sredstev (sodba z dne 4. oktobra 2024, Komisija/PB, C‑721/22 P, EU:C:2024:836, točka 53 in navedena sodna praksa).
40
Če se izterjava neupravičeno plačanih zneskov, kakršni so ti iz postopka v glavni stvari, v okviru programa pomoči, ki ga je EKSRP odobril in sofinanciral na podlagi programskega obdobja 2007–2013, izvede po koncu tega programskega obdobja, to je po 1. januarju 2014, mora ta izterjava temeljiti na določbah Uredbe št. 1306/2013, predvsem na členu 56 te uredbe (sodba z dne 29. februarja 2024, Eesti Vabariik (Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet), C‑437/22, EU:C:2024:176, točka 44 in navedena sodna praksa).
41
V zvezi s tem je treba poudariti, da člen 54 Uredbe št. 1306/2013, ki spada pod naslov IV te uredbe, „Finančno upravljanje skladov“, in, natančneje, v poglavje IV te uredbe, naslovljeno „Potrditev obračunov“, v odstavku 1 na splošno določa, da „za vsak neupravičeno plačani znesek zaradi nepravilnosti ali malomarnosti države članice od upravičenca [prejemnika] zahtevajo njegovo izterjavo“.
42
Člen 54 Uredbe št. 1306/2013 v okviru sistema finančne odgovornosti v zvezi z nepravilnostmi, zaradi katerih je treba od prejemnika izterjati neupravičeno izplačane zneske nepovratnih sredstev, ureja porazdelitev finančnih posledic med proračunom Unije in proračunom države članice, ki je odgovorna za izterjavo teh zneskov.
43
V tem okviru ta člen 54(1) določa 18-mesečni rok, ki začne teči od formalne ugotovitve obstoja nepravilnosti in v katerem bi države članice „morale“ zahtevati vračilo zneskov od zadevnega prejemnika, sicer se jim v skladu z navedenim členom 54(5)(a) naložijo v breme zneski zadevnih nepovratnih sredstev.
44
V skladu s slednjo določbo lahko namreč Komisija, če je upoštevala postopek iz člena 52(3) Uredbe št. 1306/2013, sprejme izvedbene akte, s katerimi odloči, da iz financiranja Unije izključi zneske, za katere se bremeni proračun Unije, če zadevna država članica ni upoštevala 18-mesečnega roka iz člena 54(1) te uredbe.
45
Poleg tega bi morale v skladu z uvodno izjavo 37 navedene uredbe „države članice […] od upravičenca [prejemnika] zahtevati izterjavo [povračilo] zneskov v 18 mesecih, potem ko je bilo odobreno poročilo o kontroli ali podoben dokument, v katerem je ugotovljena nepravilnost, in, kjer je ustrezno, potem ko ga je prejela plačilna agencija ali organ, pristojen za izterjavo“, hkrati pa se opozarja, da bi bilo treba „predvideti določbe za sistem finančne odgovornosti, kadar so zagrešene nepravilnosti in ko znesek ni bil v celoti izterjan“, ter da „bi bilo treba uvesti postopek, ki bi Komisiji omogočil, da lahko zaradi varovanja interesov proračuna Unije odloči o delni bremenitvi zadevne države članice za zneske, ki so bili izgubljeni zaradi nepravilnosti in niso bili izterjani v razumnem obdobju“.
46
Zato mora država članica, ki ugotovi obstoj nepravilnosti, izterjati neupravičeno izplačana nepovratna sredstva in mora zlasti od prejemnika zahtevati vračilo v 18 mesecih po odobritvi in po potrebi po tem, ko plačilna agencija ali organ, pristojen za izterjavo, prejme poročilo o kontroli ali podoben dokument, v katerem je ugotovljena nepravilnost. Iz tega sledi, da država članica lahko in – v interesu dobrega finančnega poslovodenja s sredstvi Unije – mora začeti to izterjavo brez nepotrebnega odlašanja (sodba z dne 8. maja 2019, Järvelaev, C‑580/17, EU:C:2019:391, točki 95 in 96).
47
Iz tega izhaja, da se člen 54(1) Uredbe št. 1306/2013, ki se nanaša na izterjavo zneskov, ki so bili neupravičeno plačani zaradi nepravilnosti, od zadevnega prejemnika, nanaša na finančno razmerje med Unijo in zadevno državo članico, tako da se ta določba ne uporablja za razmerje med to državo in prejemnikom neupravičenih plačil.
48
Zato potek 18-mesečnega roka, potem ko je bilo odobreno poročilo o kontroli ali podoben dokument, v katerem je ugotovljena nepravilnost, in, kjer je ustrezno, potem ko ga je prejela plačilna agencija ali organ, pristojen za izterjavo, v smislu te določbe, ne more povzročiti ugasnitve pravice države članice, da od prejemnika zahteva vračilo neupravičenih plačil nepovratnih sredstev. Nasprotno, potek tega roka lahko povzroči posledice za to državo članico glede obveznosti, ki jih ima na področju finančnega poslovodenja sredstev iz proračuna Unije.
49
Glede na navedene razloge je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 54(1) Uredbe št. 1306/2013 v povezavi s členom 3(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 2988/95 razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da se postopek izterjave neupravičeno plačanih zneskov nepovratnih sredstev iz EKSRP od njihovega prejemnika lahko začne po poteku 18-mesečnega roka, potem ko je bilo odobreno poročilo o kontroli ali podoben dokument, v katerem je ugotovljena nepravilnost, in, kjer je ustrezno, potem ko ga je prejela plačilna agencija ali organ, pristojen za izterjavo.
Stroški
50
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:
Člen 54(1) Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o financiranju, upravljanju in spremljanju skupne kmetijske politike in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 352/78, (ES) št. 165/94, (ES) št. 2799/98, (EC) No 814/2000, (ES) št. 1290/2005 in (ES) št. 485/2008 v povezavi s členom 3(1), prvi pododstavek, Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 2988/95 z dne 18. decembra 1995 o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti
je treba razlagati tako, da
ne nasprotuje temu, da se postopek izterjave neupravičeno plačanih zneskov nepovratnih sredstev iz Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) od njihovega prejemnika lahko začne po poteku 18-mesečnega roka, potem ko je bilo odobreno poročilo o kontroli ali podoben dokument, v katerem je ugotovljena nepravilnost, in, kjer je ustrezno, potem ko ga je prejela plačilna agencija ali organ, pristojen za izterjavo.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: češčina.