62006CC0331
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
JÁNA MAZÁKA,
predstavljeni 16. januarja 20081 (
1
)
Zadeva C-331/06
K. D. Chuck
proti
Raad van Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank
„Pokojninsko zavarovanje — Delavec državljan države članice — Prispevki za socialno varnost — Različne dobe — Različne države članice — Izračun zavarovalnih dob — Zahtevek za pokojnino — Stalno prebivališče v tretji državi“
1.
Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na člen 48 Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kot je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1386/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. junija 2001 („Uredba št. 1408/71“ ali „Uredba“). (
2
)
2.
Ta predpis se nanaša na zavarovalne dobe, krajše od enega leta, pod danim nacionalnim pokojninskim sistemom. Člen 48(2) Uredbe št. 1408/71 v temeljnem določa, da se tako kratke dobe seštevajo z zavarovalnimi dobami, dopolnjenimi v drugih sistemih socialne varnosti ene ali več drugih držav članic.
3.
V zadevi, ki je bila povod za ta predlog za sprejetje predhodne odločbe, je britanski državljan več let delal v Skupnosti (večinoma na Nizozemskem, devet let pa tudi na Danskem), nato pa se je preselil v Združene države, kjer živi od tedaj naprej. Ko je predložil zahtevo za pokojnino pri nizozemskem pokojninskem uradu, se je postavilo vprašanje, ali se pravilo iz člena 48(2) Uredbe št. 1408/71 uporabi za pokojninski zahtevek, ki ga vloži oseba s stalnim prebivališčem zunaj Skupnosti, kar bi v tem primeru pomenilo, da bi moral nizozemski pokojninski urad pri izračunu zahtevane pokojnine upoštevati zavarovalne dobe, dopolnjene po nizozemskem in tudi po danskem pravu.
I – Pravni okvir
A – Skupnostna ureditev
4.
Uredba št. 1408/71 vsebuje določbe za usklajevanje uporabe sistemov nacionalne socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti.
5.
Člen 2 te uredbe določa:
„Osebna veljavnost
1.   Ta uredba se uporablja za zaposlene ali samozaposlene osebe in študente, za katere velja ali je veljala zakonodaja ene ali več držav članic in ki so državljani ene od držav članic, ali osebe brez državljanstva ali begunce, ki stalno prebivajo na ozemlju ene od držav članic, pa tudi za njihove družinske člane in njihove preživele osebe.
[…]“
6.
Člen 3(1) te uredbe določa:
„Enako obravnavanje
1.   Ob upoštevanju posebnih določb te uredbe imajo osebe [s stalnim prebivališčem na ozemlju ene od držav članic (
3
)], za katere se uporablja ta uredba, enake pravice in obveznosti po zakonodaji vsake države članice, kot državljani te države članice.“
7.
Člen 10 Uredbe se glasi:
„Odpoved pogoju stalnega prebivališča – učinek obveznega zavarovanja na povračilo prispevkov
1.   Kadar ta uredba ne določa drugače, se denarne dajatve za invalidnost, starost ter za preživele osebe, pokojnine za nesreče pri delu ali poklicne bolezni ter pomoči ob smrti, pridobljene po zakonodaji ene ali več držav članic, ne morejo zmanjšati, spremeniti, začasno ustaviti, odvzeti ali zapleniti zaradi tega, ker prejemnik stalno prebiva na ozemlju druge države članice, kot je tista, v kateri se nahaja nosilec, ki je odgovoren za plačilo.
Prvi pododstavek se uporablja tudi za pavšalne dajatve, dodeljene v primeru ponovne poroke preživelega zakonca, ki je bil upravičen do pokojnine preživelih oseb.
[…]“
8.
Člen 46(2) Uredbe določa:
„2.   Kadar so pogoji, ki jih zahteva zakonodaja države članice za upravičenost do dajatev, izpolnjeni šele z uporabo člena 45 in/ali člena 40(3), se uporabljajo naslednja pravila:
(a)
pristojni nosilec izračuna teoretični znesek dajatve, ki bi jo oseba lahko zahtevala, kakor da bi bile vse zavarovalne dobe in/ali dobe prebivanja, dopolnjene po zakonodaji držav članic, ki so za osebo veljale, dopolnjene v tej državi in po zakonodaji, ki jo uporablja na dan dodelitve dajatve. Če po tej zakonodaji znesek dajatve ni odvisen od trajanja dopolnjenih dob, se ta znesek obravnava kot teoretični znesek iz tega odstavka; […]“
9.
Člen 48 Uredbe določa:
„Zavarovalne dobe ali dobe prebivanja krajše od enega leta
1.   Ne glede na člen 46(2) nosilcu v državi članici ni treba dodeliti dajatev za dobe, dopolnjene po zakonodaji, ki jo uporablja in ki se upoštevajo pri nastopu zavarovalnega primera, če:
—
trajanje omenjene dobe ne znaša niti eno leto, in
—
se ob upoštevanju samo te dobe po določbah te zakonodaje ne more pridobiti pravica do dajatev.
2.   Pristojni nosilec v vsaki od držav članic upošteva dobe iz odstavka 1, za uporabo člena 46(2), razen pododstavka (b).
3.   Če bi uporaba določb odstavka 1 razbremenila odgovornosti vse nosilce zadevnih držav članic, se dajatve dodelijo izključno po zakonodaji zadnje od teh držav, po kateri so pogoji izpolnjeni, kot da bi bile vse zavarovalne dobe in dobe prebivanja, dopolnjene in upoštevane v skladu s členom 45 (1) do (4), dopolnjene po zakonodaji te države.“
10.
Člen 36(3) Uredbe (EGS) št. 574/72 (
4
) (v nadaljevanju: Izvedbena uredba) določa:
„Kadar ima vlagatelj zahtevka stalno prebivališče na ozemlju države, ki ni država članica, svoj zahtevek predloži pristojnemu nosilcu tiste države članice, katere zakonodaja je zanj veljala nazadnje.
Če vlagatelj zahtevka pošlje svoj zahtevek nosilcu države članice, katere državljan je, ta pošlje navedeni zahtevek pristojnemu nosilcu.“
B – Nacionalna ureditev
1. Nizozemska ureditev
11.
The Algemene Ouderdomswet (Splošni zakon o starostnih pokojninah, v nadaljevanju: AOW) določa, da tisti, za katerega se šteje, da je zavarovan po tem zakonu, prejema pokojnino od 65. leta starosti. Zavarovane osebe so tiste, ki še niso dopolnile 65 let in prebivajo na Nizozemskem ali pa ne prebivajo na Nizozemskem in so zavezane za plačilo dohodnine za plačano zaposlitev na Nizozemskem. Starostna pokojnina se zmanjša za 2 % za vsako polno koledarsko leto, v katerem oseba, upravičena do pokojnine, ni bila zavarovana po dopolnjenem 15 letu in pred 65 letom starosti.
2. Danska ureditev
12.
Danski pravni sistem, ki se nanaša na starostne pokojnine, določa zavarovanje za tiste, ki živijo in delajo na Danskem. Tako kot nizozemska ureditev je tudi danska ureditev kumulativna. Po določbah danske ureditve K. D. Chuck ni upravičen do starostne pokojnine, čeprav je bil v preteklosti devet mesecev zavarovan.
II – Dejansko stanje, postopek pred nacionalnim sodiščem in vprašanje za predhodno odločanje
13.
Tožeča stranka je bila rojena 13. decembra 1935 in je britanski državljan. Od 1. septembra 1972 do 1. aprila 1975 in od 1. januarja 1976 do 31. decembra 1977, to je štiri leta in sedem mesecev, je stalno prebival in delal na Nizozemskem. V devetih mesecih med tema obdobjema je delal na Danskem, kjer je plačeval prispevke za socialno varnost. Od 1. januarja 1978 stalno prebiva v Združenih državah.
14.
Tožeča stranka je ob dopolnitvi upokojitvene starosti vložila zahtevek za starostno pokojnino pri Raad van bestuur van de Sociale Verzekeringsbank (upravni odbor banke za socialno zavarovanje, v nadaljevanju: SVB).
15.
Z odločbo z dne 11. septembra 2001 je SVB tožečo stranko obvestil, da je v skladu z AOW od decembra 2000 upravičena do pokojnine v višini 10 % celotne AOW pokojnine. Za izračunanje zneska pokojnine SVB ni upošteval prispevkov za socialno varnost, vplačanih na Danskem, ker K. D. Chuck ni stalno prebival v Skupnosti, ko je vložil zahtevek za pokojnino in po mnenju SVB ni mogel zahtevati ugodnosti iz člena 48 Uredbe.
16.
Tožeča stranka je bila tudi obveščena, da je od decembra 2002 upravičena do nadomestila v višini 26 % celotnega nadomestila, ker je njena zakonska partnerica mlajša od 65 let.
17.
K. D. Chuck se je na to odločbo pritožil, SVB pa je 2. januarja 2002 to pritožbo zavrnil kot neutemeljeno. K. D. Chuck je to odločbo izpodbijal pri Rechtbank Amsterdam. V bistvenem je trdil, da bi obdobje, ko je vplačeval prispevke v danski sistem socialne varnosti, SVB moral upoštevati pri izračunu njegove pokojnine in da je SVB nepravilno izpustil uporabo člena 48(2) Uredbe, ker naj dejstvo, da ne prebiva stalno na ozemlju Skupnosti, ne bi preprečevalo uporabe te določbe.
18.
Rechtbank Amsterdam je 27. julija 2006 prekinilo odločanje in Sodišču Evropskih skupnosti v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba v primeru, če delavec v trenutku dopolnitve upokojitvene starosti stalno prebiva zunaj Skupnosti, uporabiti člen 48 Uredbe enako kot v primeru, če bi zadevni delavec stalno prebival na območju Skupnosti?“
III – Postopek pred Sodiščem
19.
Sodišče je prejelo stališča SVB, Komisije ter grške, italijanske in nizozemske vlade.
20.
Ustna obravnava je bila 27. septembra 2007.
IV – Bistvene trditve strank
21.
Komisija predlaga, da je na vprašanje treba odgovoriti tako, da kadar delavec v trenutku dopolnitve upokojitvene starosti stalno prebiva zunaj Skupnosti, je treba člen 48 Uredbe uporabiti enako kot v primeru, če bi zadevni delavec stalno prebival na območju Skupnosti. Za namene uporabe tega člena ni odločujoče, ali ima oseba, ki se upokojuje, stalno prebivališče na območju Skupnosti ali zunaj njega.
22.
Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da Uredba št. 1048/71 ne ustvarja skupnega sistema socialne varnosti, temveč le usklajuje nacionalne sisteme. Medtem ko delavci migranti, ki so spadali pod različne nacionalne sisteme, ohranijo ločene zahtevke do različnih nosilcev nacionalnih sistemov socialne varnosti, pa pravila Skupnosti glede socialne varnosti delavcev migrantov zagotavljajo, da so pravice priznane in varovane takoj, ko jih pridobijo tisti, ki se štejejo za delavce migrante v skladu s to ureditvijo.
23.
Dalje, sodna praksa Sodišča kaže, da je za uporabo teh pravil bolj pomembna povezava med delavcem in zadevnim socialnim sistemom države članice, kjer je bil zavarovan v določenem obdobju, kot pa na primer kraj, kjer se opravlja poklicna dejavnost. Po mnenju Komisije je torej bistveno merilo za uporabo Uredbe št. 1408/71 povezava med delavcem in sistemom socialne varnosti države članice.
24.
Če bi sledili utemeljitvam SVB, bi s tem načelu seštevanja, ki ga določa Uredba št. 1408/71, odvzeli precej njegove učinkovitosti.
25.
Kljub temu je jasno, da nobena določba Uredbe ne nalaga, da se socialne dajatve izvažajo v države nečlanice. To vprašanje še vedno ureja nacionalno pravo.
26.
Grška in italijanska vlada se v bistvenem strinjata s Komisijo. Grška vlada tudi poudarja, da člen 36(3) Uredbe št. 574/72 določa, da kadar ima vlagatelj zahtevka stalno prebivališče na ozemlju države nečlanice, svoj zahtevek predloži pristojnemu nosilcu tiste države članice, katere zakonodaja je zanj veljala nazadnje.
27.
Italijanska vlada navaja, da člen 10(1) Uredbe št. 1408/71, katerega cilj je ohraniti dajatve v primeru selitve iz ene države članice v drugo, sam po sebi ne pomeni, da bi bila pravica do dajatev ohranjena le tedaj, kadar se zadevna oseba preseli iz ene države članice v drugo, in ne izključuje pridobitve pravice do dajatev, kadar vlagatelj zahtevka ob upokojitvi ne prebiva več v državi članici. Napotuje tudi na spremembe člena 3 Uredbe št. 1408/71, ki jih je uvedla Uredba št. 647/2005, ki ne vsebuje več zahteve po stalnem prebivališču na ozemlju države članice za nediskriminatorno upravičenost do dajatev po ureditvi socialne varnosti v kateri koli državi članici. Dalje poudarja, da člen 2(1) Uredbe (ES) št. 883/2004 (
5
), ki z datumom začetka veljave te uredbe razveljavlja Uredbo št. 1408/71 (
6
), določa, da se „ta uredba uporablja za državljane države članice, osebe brez državljanstva in begunce, ki stalno prebivajo v državi članici, za katere velja ali je veljala zakonodaja ene ali več držav članic“.
28.
Nizozemska vlada v podporo trditev v prid pritrdilnemu odgovoru na predloženo vprašanje navaja, da zaradi spodbujanja prostega gibanja delavcev člen 42 ES določa sistem, ki zagotavlja delavčeve pravice socialne varnosti na podlagi, prvič, sistema seštevanja vseh zavarovalnih dob zunaj nacionalnega ozemlja vsake države članice, kar se nanaša na pridobitev in obdržanje pravice do dajatev in drugič, obveznost plačila dajatev v vsej Skupnosti. Poleg tega člen 36(3) Uredbe št. 574/72 predpisuje postopek, ki omogoča osebam, ki stalno prebivajo na ozemlju držav nečlanic, vlaganje zahtevkov za starostno in invalidsko pokojnino.
29.
Toda v prid nikalnemu odgovoru Nizozemska vlada navaja, da je namen Uredbe št. 1408/71 olajšati prosto gibanje delavcev in njihovih družin znotraj Skupnosti. To stališče podpira tudi besedilo člena 42 ES, ki pravi, da Svet sprejme ukrepe, ki osebam s prebivališčem na ozemlju držav članic zagotavljajo izplačevanje dajatev.
30.
Nazadnje nizozemska vlada poudarja, da čeprav je treba dajatve za starost izračunati v skladu s členom 48(2) Uredbe št. 1408/71, pa to ne pomeni, da jih je mogoče izvoziti v državo nečlanico in izplačati tam. Tega vprašanja Uredba št. 1408/71 ne ureja in je izključno predmet nacionalne zakonodaje.
31.
SVB, tožena stranka v postopku pred nacionalnim predložitvenim sodiščem, meni, da bi Sodišče moralo nikalno odgovoriti na vprašanje za predhodno odločanje.
32.
Navaja, prvič, da Uredba zagotavlja le pravice in ugodnosti delavcev, ki se gibljejo znotraj Skupnosti. Iz sodne prakse Sodišča ni mogoče sklepati na splošno pravilo, da osebe, ki spadajo pod osebno veljavnost Uredbe, avtomatsko iz nje dobijo pravice.
33.
Dalje bi moral SVB uporabiti člen 48 Uredbe v primeru vlagatelja zahtevka za pokojnino, ki stalno prebiva zunaj Skupnosti le, če bi bilo mogoče dajatve, ki se seštevajo, izvoziti na podlagi člena 10 Uredbe. Kaže, da člen 10 zagotavlja le izvoz pokojnine v drugo državo članico. To pomeni, da po členu 10 danski organi niso dolžni izplačevati pokojnine zunaj Unije, torej bi bilo nelogično, če bi bili po členu 48 Uredbe nizozemski organi dolžni upoštevati prispevke za socialno varnost, ki jih je K. D. Chuck devet mesecev vplačeval na Danskem; ti prispevki so torej učinkovali zunaj Skupnosti. V obravnavani zadevi je K. D. Chuck le na podlagi nizozemskega nacionalnega prava upravičen, da izvozi v Združene države pokojninske pravice, ki izhajajo iz AOW.
34.
Ker torej pravo Skupnosti ne določa izvažanja danskih dajatev, je a fortiori nemogoče, da bi iz prava Skupnosti izpeljali pravico do izvoza seštevka teh dajatev na podlagi člena 48(2) Uredbe. Ta sklep potrjuje člen 7 Uredbe št. 883/2004. (
7
)
V – Presoja
35.
V tožbi pred predložitvenim sodiščem je bistveno vprašanje med strankama, ali bi moral pri uporabi člena 48(2) Uredbe SVB upoštevati zavarovalno dobo devetih mesecev tožeče stranke na Danskem pri izračunavanju njene pokojnine, ki jo plača SVB.
36.
Načelo člena 48(2) Uredbe kot tako ni sporno v obravnavani zadevi. Člen 48 Uredbe obravnava posebno vprašanje zavarovalnih dob, ki so krajše od enega leta po nacionalni zakonodaji zadevne države članice. Člen 48(1) določa, da je zaradi kratkosti zavarovalne dobe nosilec, ki uporablja to zakonodajo, oproščen obveznosti izplačevanja dajatev. Člen 48(2) Uredbe zagotavlja, da taka obdobja kljub temu upošteva nacionalni organ države članice, ki je pristojen za izračunavanje pokojninskih pravic. (
8
)
37.
Gre za vprašanje, ali je ta člen treba uporabiti v primeru delavca, ki ne prebiva v Skupnosti v trenutku, ko vloži pokojninski zahtevek.
38.
Člen 2 Uredbe št. 1408/71 določa dve kumulativni merili, ki morata biti izpolnjeni, da se Uredba uporabi za primer posameznika: državljanstvo države članice Skupnosti (ali status osebe brez državljanstva ali begunca, ki stalno prebiva na ozemlju ene od držav članic) in vplačevanje v sistem socialne varnosti države članice.
39.
Vendar pa Uredba št. 1408/71 ne določa posebnih pravil o krajevni veljavnosti ali o pravnem stanju pokojninskih pravic, ki jih imajo delavci, ki so se naknadno preselili v državo nečlanico.
40.
Res je, da člen 10 Uredbe št. 1408/71 izrecno prepoveduje tako imenovane pogoje stalnega prebivališča le takrat, ko gre za države članice Skupnosti. Vendar pa to samo po sebi ne pomeni, da delavci nimajo več pravic iz Uredbe, ko se preselijo v državo nečlanico. Definicija krajevne veljave Pogodbe v členu 299 ES namreč ne preprečuje učinkovanja prava Skupnosti zunaj ozemlja Unije. (
9
)
41.
Zato je treba preučiti splošni sistem in namen člena 48(2) Uredbe, da bi ugotovili, ali je stalno prebivališče tožeče stranke v trenutku vložitve pokojninskega zahtevka pomembno za uporabo načela seštevanja kratkih zavarovalnih dob, kot je določeno v členu 48(2) Uredbe.
42.
Najprej je treba poudariti, da Izvedbena uredba Uredbe št. 1408/71 vsebuje pravilo o določitvi pristojnega organa socialne varnosti za pokojninske zahtevke oseb, ki prebivajo v državah nečlanicah. To kaže na to, da je mišljeno, da se Uredba št. 1408/71 uporablja za vlagatelje zahtevkov, ki ne prebivajo stalno v Skupnosti v času vložitve zahtevka.
43.
V zvezi s členom 48(2) Uredbe št. 1408/71 je ustaljena praksa Sodišča, da je cilj uredb, sprejetih zaradi izvedbe člena 42 ES, vzpostavljanje največje mogoče svobode gibanja za delavce migrante na skupnem trgu in jih je v smislu tega cilja tudi treba razlagati. (
10
)
44.
Uredba št. 1408/71 skuša doseči ta cilj s preprečevanjem mogočih negativnih učinkov, ki bi jih lahko imelo izvajanje svobode gibanja delavcev na uživanje dajatev iz socialne varnosti za delavce in njihove družine. V zvezi s pokojninskimi pravicami je Uredba načrtovana tako, da utrdi kariero delavcev migrantov, kar zadeva prispevke v različne sisteme socialne varnosti, in tako zagotavlja delavcem pravno varnost, da bodo ohranili pokojninske pravice, nastale na podlagi njihovih prispevkov v pokojninske sisteme, na podoben način kot delavec, ki ni izkoristil pravice do prostega gibanja v Skupnosti. (
11
)
45.
Člen 48 Uredbe št. 1408/71 natančneje obravnava seštevanje zavarovalnih dob, krajših od enega leta, po zakonodaji zadevne države članice, in zavarovalnih dob, dopolnjenih v drugih državah članicah. Če se kratke zavarovalne dobe, dopolnjene v skladu z zakonodajo zadevne države članice, ne bi upoštevale pri izračunu pokojnine ob upokojitveni starosti, bi ta izguba lahko vplivala na delavčevo odločitev glede izvajanja njegove pravice, da se prosto giba v Skupnosti, saj delavec, ko se odloči, da se preseli v drugo državo članico, ne more jasno predvideti, kako dolgo bo tam delal in ali mu bo veljavna nacionalna zakonodaja omogočila, da pridobi pokojninske pravice. Zato člen 48 Uredbe zagotavlja, da se take dobe prištevajo k zavarovalnim dobam po zakonodaji ene ali več držav članic, tako da se na njihovi podlagi lahko pridobi izplačilo pokojnine tudi, če na podlagi samega nacionalnega prava zaradi tako kratkih dob ne obstaja samostojna upravičenost do starostne pokojnine.
46.
V primeru K. D. Chucka je jasno, da njegova selitev iz Nizozemske v Združene države nima nobene zveze s svobodo gibanja delavcev v Skupnosti. Vendar ta povezava nastane zaradi dejstva, da je predhodno izvajal svojo svobodo gibanja v Skupnosti, ko je kot britanski državljan delal na Nizozemskem, preden se je preselil na Dansko, kjer je delal devet mesecev, in se nato spet preselil na Nizozemsko. Ravno take pa so okoliščine, glede katerih Uredba št. 1408/01 skuša zagotoviti, da delavčeve pravice socialne varnosti niso ogrožene zaradi izvajanja njegove svobode gibanja.
47.
Ko se državljan Skupnosti odloča, ali bo šel za kratek čas delat v drugo državo članico, zares ne more predvideti, kje bo stalno prebival, ko se bo upokojil. Torej, če se kratka delovna doba v zadevni državi članici, kot je devetmesečno bivanje K. D. Chucka na Danskem, ne bo upoštevala pri izračunu pokojnine ob upokojitveni starosti, in je to odvisno od tega, ali delavec, ko vloži zahtevek za pokojnino, prebiva v Skupnosti, lahko taka negotovost vpliva na delavčevo odločitev glede izvajanja svoje pravice, da se prosto giblje v Skupnosti v zgodnjem obdobju svoje zaposlitve, takrat ko dela v Skupnosti. Taka odločitev bi bila v nasprotju s ciljem Uredbe št. 1408/71, ker bi lahko povzročila oviro za delavce pri izvajanju njihove pravice do svobodnega gibanja v Skupnosti.
48.
Iz navedenega izhaja, da se ob upoštevanju cilja, ki mu sledi, člen 48 Uredbe št. 1408/71 uporablja za položaj, v kakršnem se nahaja K. D. Chuck.
49.
To ugotovitev potrjuje analiza načel, na katerih temelji Uredba št. 1408/71. Namesto sprejetja ukrepov za uskladitev zakonodaje držav članic pravo Skupnosti usklajuje nacionalne sisteme socialne varnosti. (
12
) Temeljno načelo tega usklajevanja je, da prispevke, vplačane v različne nacionalne pokojninske sisteme, priznavajo druge države članice in da se pravice, pridobljene s takimi prispevki, ohranijo do upokojitve. Čeprav Uredba št. 1408/71 izrecno ne določa tega načela ohranitve pridobljenih pravic, pa sta tako načelo seštevanja kot tudi načelo odpovedi pogoju stalnega prebivališča sredstvi za zagotavljanje popolnega doseganja tega načela. (
13
)
50.
To načelo je Sodišče stalno uporabljalo. Njegova uporaba je na primer očitna v zadevi Belbouab (
14
), kjer je Sodišče, opirajoč se na načelo pravne varnosti, zavzelo stališče, da dejstvo, da je bil vlagatelj zahtevka v času vložitve pokojninskega zahtevka državljan države nečlanice, ni preprečilo uporabe Uredbe št. 1408/71 pri izračunu njegove pokojnine. Pomembno je bilo namreč dejstvo, da je v času zaposlitve in zavarovanja delavec izpolnjeval obe merili iz člena 2 Uredbe št. 1408/71 in zlasti – kar je bilo posebej pomembno za ta primer – da je bil državljan Skupnosti. Sodišče je menilo, da za izračun njegovih pokojninskih pravic ni pomembno, da je naknadno izgubil svoje državljanstvo in postal državljan države nečlanice. Če je vlagatelj zahtevka hkrati izpolnjeval oba pogoja, da se Uredba uporabi, je pridobil pravico, da se njegove pokojninske pravice izračunajo v skladu z Uredbo (
15
), na to pravico pa naknadna sprememba državljanstva ne more vplivati.
51.
Sodišče je to utemeljevanje nedavno uporabilo v zadevi Buhari Haji (
16
), vendar v škodo vlagatelja zahtevka. V času, ko je bil zaposlen in je plačeval prispevke za socialno varnost v skladu z belgijsko zakonodajo, je bil državljan Združenega kraljestva (
17
), ki še ni bilo država članica Skupnosti. Torej ni hkrati izpolnjeval pogojev, da je državljan države članice Skupnosti in da vplačuje v sistem socialne varnosti države članice. Uredba št. 1408/71 se zato v njegovem primeru ni uporabila.
52.
Iz tega sledi, da za to, da bi ugotovili, ali lahko posameznik koristi določbe Uredbe št. 1408/71, zlasti pravila za izračun, kakršna so v členu 48(2), zadostuje, da izpolnjuje pogoje, naštete v členu 2 Uredbe. Načelo pravne varnosti zahteva, da se ta pogoja preučita tako, da se neposredno nanašata na obdobja, v katerih je zadevni delavec opravljal svoje delo. (
18
) Enotna uporaba tega načela vključuje tudi, da naknadni dogodek, kot je stalno prebivališče v času vložitve pokojninskega zahtevka, ne vpliva na pravico vlagatelja zahtevka, da se njegova pokojnina izračuna v skladu s pravili za izračun iz Uredbe št. 1408/71 in še posebej s členom 48(2) Uredbe. (
19
)
53.
V obravnavanem primeru je bil K. D. Chuck vedno britanski državljan in je bil kot delavec vključen v nizozemski in danski sistem socialne varnosti. Zato izpolnjuje pogoja za uporabo pravil Uredbe št. 1408/71 v delu, ki se nanaša na njegove prispevke v socialne sisteme držav članic Skupnosti.
54.
Iz tega po mojem mnenju sledi, da bi bilo nezdružljivo s sistemom in ciljem Uredbe, če bi izračun pokojnine v skladu s členom 48(2) Uredbe pogojevali s tem, da tožeča stranka v času vložitve zahtevka prebiva v Skupnosti.
55.
Vendar pa je ta sklep treba razlikovati od vprašanja, ali je mogoče dobiti izplačilo pokojnine, izračunane v skladu s členom 48(2) Uredbe, v državi nečlanici. Glede na stališča, ki sta jih predložila SVB in nizozemska vlada in za to, da se predložitvenemu sodišču koristno odgovori na vprašanje za predhodno odločanje, je nujno pojasniti sledeče.
56.
Medtem ko člen 10 Uredbe št. 1408/71 določa iztožljivo pravico prejemati pokojnino v kateri koli državi članici Skupnosti, pa Uredba in pravo Skupnosti na splošno ne vsebujeta določbe, ki nalaga državi članici, da izplačuje pokojnine v države nečlanice. To pomeni, da na podlagi določb Uredbe K. D. Chuck nima iztožljive pravice, da se mu izplačuje pokojnina na bančni račun v Združenih državah. (
20
)
57.
Plačilo pokojnine v državo nečlanico torej ostaja podvrženo določbam nacionalnega prava države članice, v kateri ima nosilec, ki izplačuje pokojnine, svoj sedež. To v praksi pomeni, da se bodo možnost, da se pokojnina izplačuje v državo nečlanico, in praktične možnosti za tako izplačilo razlikovale glede na določbe nacionalnega prava države članice, ki je pristojna za izplačevanje pokojnine. Na to nacionalno pravo lahko vplivajo dvostranske konvencije o socialni varnosti, ki so jih države članice individualno sprejele s številnimi državami nečlanicami. Take konvencije ponavadi med drugim določajo možnost, da se pokojninske pravice izplačujejo neposredno v zadevno državo nečlanico.
58.
Iz spisa izhaja, da obstaja dvostranska konvencija med Nizozemsko in Združenimi državami, ki ureja pokojninske pravice. Načelo medsebojnega priznavanja zavarovalnih dob in načelo prepovedi diskriminacije zavarovalnih dob, izpolnjenih pod zakonodajo drugih držav članic (
21
), ki ju vsebuje Uredba št. 1408/71, pomenita, da je treba določbe take konvencije, ki se uporabljajo za pokojninske pravice, nastale iz pokojninskih dob, dopolnjenih po zakonih države članice, ki je sklenila dvostransko pogodbo z državo nečlanico, enako uporabljati za pravice, nastale iz pokojninskih dob, dopolnjenih po zakonodaji druge države članice. (
22
) Torej ni mogoče slediti stališču, ki izhaja iz navedb SVB, da je ugodnost uporabe dvostranske pogodbe omejena izključno na pokojninske pravice, pridobljene na podlagi nizozemskega prava.
59.
Torej, če obstaja določba v dvostranski konvenciji, ki omogoča, da se pokojninske pravice, pridobljene v skladu z nizozemskim pravom, izplačujejo v Združenih državah, ima K. D. Chuck pravico, da v Združenih državah v skladu z določbami upoštevne dvostranske konvencije prejema izplačilo pokojnine, izračunane v skladu z določbami Uredbe št. 1408/71, vključno s členom 48(2).
60.
Iz navedenega po mojem mnenju sledi, da uporaba člena 48 Uredbe št. 1408/71 za izračun pokojnine K. D. Chucka ni odvisna od zahteve po stalnem prebivališču vlagatelja zahtevka v Skupnosti v času vložitve zahtevka za plačilo pokojnine.
VI – Predlog
61.
Ob upoštevanju navedenega menim, da bi se moral odgovor na vprašanje, predloženo Sodišču, glasiti:
Če delavec v trenutku dopolnitve upokojitvene starosti stalno prebiva zunaj Skupnosti, je treba uporabiti člen 48 Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kot je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1386/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. junija 2001, enako kot v primeru, če bi zadevni delavec stalno prebival na območju Skupnosti.
(
1
)	Jezik izvirnika: angleščina.
(
2
)	UL, Posebna angleška izdaja 1971(II), str. 416. Nedavne spremembe so bile med drugim uvedene z Uredbo (ES) št. 647/2005 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. aprila 2005 o spremembah Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, in (EGS) št. 574/72, ki določa postopek za izvajanje Uredbe (EGS) št 1408/71 (UL 2005 L 117, str. 1).
(
3
)	Črtan z Uredbo št. 647/2005.
(
4
)	Uredba Sveta (EGS) št. 574/72 z dne 21. marca 1972 o določitvi postopka za izvajanje Uredbe (EGS) št. 1408/71 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL Posebna angleška izdaja 1972(I), str. 159), kot je bila spremenjena in dopolnjena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 (UL 1997 L 28, str. 1).
(
5
)	Uredba (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL 2004 L 166, str. 1).
(
6
)	V skladu s členom 91 Uredbe št. 883/2004 se ta uporablja od datuma začetka veljavnosti nove izvedbene uredbe, ki pa še ni bila sprejeta (glede Predloga Komisije v tej zadevi glej COM/2006/0016 konč.)
(
7
)	Ta določba v bistvu ponavlja člen 10(1) Uredbe št. 1408/71.
(
8
)	V tem smislu glej sodbo z dne 18. februarja 1982 v zadevi Vermaut (55/81, Recueil, str. 649). V tem primeru je Sodišče menilo, da mora nacionalni organ, pristojen za pokojninske zadeve, upoštevati zavarovalne dobe, krajše od enega leta, ki jih je dopolnil delavec po tej zakonodaji. V bistvu se te dobe prištejejo k zavarovalnim dobam, dopolnjenim po drugih sistemih socialne varnosti ene ali več držav članic in ki so podlaga za samostojne pokojninske zahtevke pod temi nacionalnimi zakonodajami.
(
9
)	Glej na primer sodbo z dne 30. aprila 1994 v zadevi Boukhalfa (C-214/94, Recueil, str. I-2253, točka 14).
(
10
)	Od prve odločbe na tem področju je Sodišče stalno uvrščalo zgodnjo ureditev Skupnosti glede socialne varnosti v ta širši kontekst. Glej na primer sodbe z dne 14. marca 1994 v zadevi Unger (75/63, Recueil, str. 177); z dne 9. junija 1964 v zadevi Nonnenmacher (92/63, Recueil, str. 281) in z dne 5. julija 1967 v zadevi Ciechelski (1/67, Recueil, str. 181).
(
11
)	Glej Prodromos Mavridis, „La sécurité sociale à l’épreuve de l’intégration européenne“, Bruylant 2003, str. 500.
(
12
)	Države članice ohranijo pravico do določitve vrste socialnih dajatev in pogojev za njihovo dodelitev, medtem ko pravo Skupnosti določa določena pravila in načela, da zagotovi, da uporaba različnih nacionalnih pravil ne vpliva negativno na osebe, ki izvajajo svojo pravico do svobode gibanja v Skupnosti.
(
13
)	Glej v opombi 11 naveden Prodromos Mavridis, str. 524.
(
14
)	Sodba z dne 12. oktobra 1978 (10/78, Recueil, str. 1915).
(
15
)	Glej v opombi 14 navedeno sodbo Belbouab, točka 8.
(
16
)	Sodba z dne 14. novembra 1990 v zadevi Buhari Haji proti INASTI (C-105/89, Recueil, str. I-4211).
(
17
)	Tožeča stranka, ki je bila rojena v Nigeriji, je bila britanski državljan, dokler ni Nigerija leta 1960 postala neodvisna, to je bilo 13 let preden je Združeno Kraljestvo pristopilo k ES, nato pa je postal nigerijski državljan. Živel in delal je v belgijskem Kongu od leta 1937 in plačeval prispevke v belgijski pokojninski sistem, dokler to ozemlje 1. julija 1969 ni postalo neodvisno.
(
18
)	Glej v tem smislu v opombi 14 navedeno sodbo Belbouab, točka 7.
(
19
)	V zvezi s tem je mogoče poudariti, da je od sodbe Belbouab (navedena v opombi 14) naprej postalo jasno, da je pristop, ki mu sledi Uredba št. 1408/71 drugačen od tega, ki ga uporabljajo mednarodne pogodbe o socialni varnosti, kjer morajo biti zahteve, določene za dodelitev socialnih dajatev, izpolnjene v času dogodka, zaradi katerega nastane pravica prejemati te dajatve, za pokojninske pravice to pomeni upokojitvena starost ali datum pokojninskega zahtevka (glej Ph. Gosseries, „Europe sociale – La libre circulation des travailleurs et les règlements CEE Nos 1408/71 et 1612/68: champ d’application matériel et personnel – règle de l’égalité de traitement“, Journal des Tribunaux du travail, 1993, št. 560, str. 273 in 274).
(
20
)	Glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca Mische v zadevi Buhari Haji (navedena v opombi 16) točka 11. Generalni pravobranilec Mischo je bil mnenja, da čeprav je bil vlagatelj zahtevka državljan države članice Skupnosti, se ni mogel zanesti na člen 10(1) Uredbe št. 1408/71, da bi prisilil nacionalne pokojninske organe, da bi mu plačevali njegovo pokojnino na račun finančne ustanove s sedežem v Zairu ali Nigeriji.
(
21
)	Glede tega je pomembno upoštevati, da čeprav morajo pokojninski organi vzajemno priznavati zavarovalne dobe, pa to ne pomeni, da se te spremenijo v nacionalne zavarovalne dobe.
(
22
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 15. januarja 2002 v zadevi Gottardo (C-55/00, Recueil, str. I-413). V tem primeru je dvostranska pogodba o socialnem zavarovanju med državo članico in državo nečlanico omogočala državljanom države članice, da se jim zavarovalne dobe v državi nečlanici upoštevajo za namene pridobitve pravice do pokojnine. Sodišče je presodilo, da ko države članice izvajajo obveznosti iz takih mednarodnih sporazumov, morajo upoštevati obveznosti, ki jim jih nalaga pravo Skupnosti. V tem primeru je to pomenilo, da je moral nosilec socialnega zavarovanja te države članice državljanu druge države članice dati ugodnosti, ki jih njeni državljani uživajo na podlagi dvostranske pogodbe o socialnem zavarovanju.