Začasna izdaja
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
z dne 16. aprila 2026(*)
„ Pritožba – Javni uslužbenci – Uradniki – Kadrovski predpisi za uradnike Evropske unije – Člen 24 – Prošnja za pomoč – Člen 12a – Pojem ‚psihično nadlegovanje‘ – Pasivno ali skupinsko nadlegovanje – Zavrnitev prošnje za pomoč – Ničnostna in odškodninska tožba “
V zadevi C‑343/23 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 31. maja 2023,
Jean-Marc Colombani, stanujoč v Auderghemu (Belgija), ki ga zastopa N. de Montigny, avocate,
pritožnik,
druga stranka v postopku je
Evropska služba za zunanje delovanje (ESZD), ki jo zastopata A. Ireland in R. Spáč, agenta, skupaj z L. Lence de Frutos, abogada, in M. Troncosom Ferrerom, avocat,
tožena stranka v postopku na prvi stopnji,
SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi K. Jürimäe, predsednica senata, K. Lenaerts, predsednik Sodišča v funkciji sodnika drugega senata, F. Schalin, M. Gavalec in Z. Csehi (poročevalec), sodniki,
generalni pravobranilec: R. Norkus,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 10. aprila 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1        Jean‑Marc Colombani s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 22. marca 2023, Colombani/ESZD (T‑113/22, EU:T:2023:154; v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to zavrnilo njegovo tožbo, vloženo na podlagi člena 270 PDEU, po eni strani za razglasitev ničnosti odločbe z dne 15. junija 2021, s katero je Evropska služba za zunanje delovanje (ESZD) delno zavrnila njegovo prošnjo za pomoč, vloženo 18. februarja 2021 (v nadaljevanju: odločba o delni zavrnitvi prošnje za pomoč) na podlagi člena 24 Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi) in sporazumnega dogovora, ki sta ga stranki sklenili 9. februarja 2021 (v nadaljevanju: sporazumni dogovor), in domnevne implicitne odločbe o njegovem napredovanju v razred AD 14 z retroaktivnim učinkom od 1. januarja 2018, o kateri naj bi bil seznanjen tako, da mu je bil poslan njegov plačilni list za maj 2021, ter po drugi strani za povračilo premoženjske in nepremoženjske škode, ki naj bi jo utrpel zaradi ravnanja ESZD.
Pravni okvir
2        Člen 12 a Kadrovskih predpisov določa:
„1.      Uradniki se vzdržijo vseh oblik psihičnega nasilja [psihičnega nadlegovanja] ali spolnega nadlegovanja.
2.      Uradnik, ki je žrtev psihičnega nasilja [psihičnega nadlegovanja] ali spolnega nadlegovanja, ne utrpi nobenih škodljivih posledic s strani institucije. Uradnik, ki je pričal o psihičnem nasilju [psihičnem nadlegovanju] ali spolnem nadlegovanju, s strani institucije ne utrpi nobenih škodljivih posledic, pod pogojem, da je ravnal pošteno.
3.      ‚Psihično nasilje‘ [‚psihično nadlegovanje‘] pomeni vsako neprimerno ravnanje, ki traja, se ponavlja ali je sistematično in vključuje fizično vedenje, govorjen ali pisan jezik, geste ali druga dejanja, ki so namerna in lahko razvrednotijo osebnost, dostojanstvo ali fizično ali psihološko integriteto katere koli osebe.
[…]“
3        Člen 24 Kadrovskih predpisov določa:
„[Evropska u]nija pomaga vsakemu uradniku, zlasti pri sodnih postopkih proti kateri koli osebi, ki njemu ali članu njegove družine grozi, ga žali ali kleveta ali klevete širi, ali ob kakršnem koli napadu nanj ali njegovo lastnino oziroma člana njegove družine ali njegovo lastnino, če je tak napad posledica njegovega položaja ali njegovih nalog.
Uradniku solidarno povrnejo tako nastalo škodo, kolikor je ni povzročil namerno ali iz hude malomarnosti in mu nadomestila ni uspelo dobiti od osebe, ki je povzročila škodo.“
Dejansko stanje
4        Dejansko stanje spora je v točkah od 2 do 20 izpodbijane sodbe opisano tako:
„2      Pritožnik je uradnik ESZD.
3      Svojo poklicno pot je začel v francoski diplomatski službi. 1. maja 1990 se je zaposlil pri Komisiji Evropskih skupnosti. Septembra 2010 je bil razporejen v ESZD, kjer je bil do februarja 2015 pomočnik izvršnega generalnega sekretarja – oseba A. Od marca 2015 do avgusta 2016 je bil pritožnik najprej asistent, nato pa svetovalec pri izvršnem generalnem sekretarju – oseba B. 1. junija 2016 je bil pritožnik imenovan za svetovalca pri izvršni generalni sekretarki – oseba C. Od
1. januarja 2017 opravlja naloge svetovalca pri pomočniku generalnega sekretarja, pristojnem za skupno varnostno in obrambno politiko (SVOP) in odzivanje na krize, in sicer najprej pri osebi D, od 1. maja 2020 dalje pa pri osebi E.
4      Ker njegovo ime ni bilo uvrščeno na seznam uradnikov, predlaganih za napredovanje v razred AD 14 v napredovalnem obdobju 2017, je pritožnik pri Splošnem sodišču vložil tožbo, s katero je izpodbijal odločbo ESZD z dne 9. novembra 2017 o njegovem nenapredovanju. Splošno sodišče je s sodbo z dne 10. oktobra 2019, Colombani/ESZD (T‑372/18, […] EU:T:2019:734), navedeno odločbo razglasilo za nično z obrazložitvijo, da splošne izvedbene določbe, ki jih je ESZD uporabila v napredovalnem obdobju 2017, niso bile pravilne, ker ne omogočajo primerjalne in objektivne ocene delovne uspešnosti uradnikov.
5      Pritožnik je 6. avgusta 2020 pri Splošnem sodišču vložil tožbo za razglasitev ničnosti domnevne odločitve ESZD o tem, da ne bo izvršila sodbe z dne 10. oktobra 2019, Colombani/ESZD (T‑372/18, […] EU:T:2019:734), in za razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi njegovih prijav na delovna mesta vodje delegacije Evropske unije v Koreji, Uzbekistanu in Severni Makedoniji. Predlagal je tudi razglasitev ničnosti odločbe ESZD, s katero mu ni bil odobren dostop do dokumentov, povezanih s temi postopki, zlasti do primerjalnih podatkov o kandidatih, izbranih v predizbirnem postopku. Ta zadeva je bila s Sklepom z dne 12. februarja 2021, Colombani/ESZD (T‑507/20, […] EU:T:2021:95), po [sporazumnem dogovoru] izbrisana iz vpisnika Splošnega sodišča.
6      V skladu s sporazumnim dogovorom se je ESZD zavezala, da bo pritožnik napredoval v razred AD 14, stopnja 1, z retroaktivnim učinkom od 1. januarja 2018 (točka 1 sporazumnega dogovora). ESZD se je poleg tega zavezala, da bo pritožniku posredovala podatke o kvalifikacijah in delovnih izkušnjah kandidatov, za katere je izbirna komisija menila, da najbolj ustrezajo predizbirnim merilom, ki so bila nato upoštevana pri primerjavi kvalifikacij in delovne uspešnosti kandidatov, izbranih v predizbirnih postopkih za mesta vodij delegacij Unije v Severni Makedoniji, Alžiriji Azerbajdžanu in Norveški ter za mesto direktorja za Severno Afriko in Bližnji vzhod v okviru ESZD, v skladu z veljavnimi pravnimi pravili in, kar zadeva zlasti pravila o varstvu podatkov, v skladu z mnenjem pooblaščenca za varstvo podatkov ESZD (točka 2 sporazumnega dogovora).
7      Pritožnik je 18. februarja 2021 na podlagi člena 24 Kadrovskih predpisov vložil prošnjo za pomoč, ki je bila naslovljena na vsakega od njegovih zaporedno hierarhično nadrejenih, in sicer na nekdanjo izvršno generalno sekretarko ESZD –
osebo C, enega od nekdanjih pomočnikov generalnega sekretarja ESZD – osebo D, in enega od sedanjih pomočnikov generalnega sekretarja ESZD – osebo E, ter na generalnega direktorja za proračun in upravo –osebo F.
8      Pritožnik je v elektronskem sporočilu z dne 22. februarja 2021, naslovljenem na osebo F, to pozval, naj potrdi, da ESZD nima nobenih ugovorov glede tega, da se dokumenti, priloženi [tej] prošnji za pomoč […] razkrijejo belgijskim sodnim in upravnim organom v okviru pritožbe, vložene pri
inšpektoratu za delo v Bruslju (Belgija). Poleg tega je pritožnik v tem elektronskem sporočilu navedel, da se želi prepričati o tem, da ESZD načeloma ne nasprotuje temu, da enemu ali več poslancem Evropskega parlamenta predstavi dejstva, povzeta v navedeni prošnji. Oseba F je v odgovoru, poslanem v elektronskem sporočilu z dne 23. februarja 2021, pritožnika pozvala, naj na podlagi člena 19 Kadrovskih predpisov vloži prošnjo ter naj opredeli dokumente in naslovnike oziroma namen nameravanega posredovanja dokumentov. Oseba F je glede namere pritožnika, da bo prosil za posredovanje nekaterih poslancev Parlamenta, navedla, da tak pristop ne bo predmet postopka iz člena 19 Kadrovskih predpisov. Pritožnik je v elektronskem sporočilu z dne 24. februarja 2021, naslovljenem na osebo F, pozval ESZD, naj mu sporoči, ali nekateri dokumenti, priloženi njegovi prošnji za pomoč, ‚ne bi mogli biti posredovani inšpektoratu za delo v Bruslju‘.
9      Pritožnik je 1. marca 2021 vložil tožbo za razglasitev ničnosti odločb o zavrnitvi njegovih kandidatur za delovno mesto direktorja za Severno Afriko in Bližnji vzhod na eni strani, ter za delovno mesto vodje delegacije Unije v Kanadi, na drugi strani. Splošno sodišče je s sodbo z dne 6. julija 2022, Colombani/ESZD (T‑129/21, […] EU:T:2022:424), to tožbo zavrnilo. [Pritožnik je zoper navedeno sodbo Splošnega sodišča vložil pritožbo, ki jo je Sodišče zavrnilo s sodbo z dne 16. novembra 2023, Colombani/ESZD (C‑595/22 P, EU:C:2023:884)].
10      Direktorica kadrovske službe – oseba G, je z elektronskim sporočilom z dne 28. aprila 2021 pritožniku posredovala predhodno analizo njegove prošnje za pomoč, v kateri je bilo navedeno, da organ za imenovanja (v nadaljevanju: OI) namerava začeti upravno preiskavo glede oseb C in E. V tej predhodni analizi pa je bilo glede trditev v zvezi s psihičnim nadlegovanjem zaradi ravnanj oseb D in F navedeno, da za navedene trditve ni dokaza prima facie.
11      Pritožnik je v elektronskem sporočilu z dne 7. maja 2021 direktorici kadrovske službe poslal svoje pripombe na [navedeno] predhodno analizo.
12      V plačilnem listu pritožnika za maj 2021 je bilo prvič navedeno, da je bil pritožnik razvrščen v razred AD 14, stopnja 2. Poleg tega je bila na navedenem listu pritožnikova plača retroaktivno prilagojena v plačo, ki ustreza nazivu AD 14, in sicer od januarja 2018.
13      OI je z odločbo o delni zavrnitvi prošnje za pomoč, ki jo je podpisala direktorica kadrovske službe, zavrnil prošnjo za pomoč v delu, v katerem se nanaša na pritožnikove trditve glede psihičnega nadlegovanja, katerega žrtev naj bi bil zaradi ravnanj oseb D in F, in sicer z obrazložitvijo, da naj za njegove trditve ne bi bilo dokaza prima facie.
14      Pritožnik je 1. avgusta 2021 vložil po eni strani pritožbo, vpisano pod številko R/412/21, zoper domnevno implicitno odločbo o delni zavrnitvi njegove prošnje za pomoč, kot naj bi bilo razvidno iz predhodne analize, ki mu je bila posredovana 28. aprila 2021, in po drugi strani pritožbo, vpisano pod številko R/413/21, zoper domnevno implicitno odločbo o njegovem napredovanju v razred AD 14 z retroaktivnim učinkom od 1. januarja 2018, o kateri naj bi bil seznanjen tako, da mu je bil poslan njegov plačilni list za maj 2021.
15      Pritožnik se je z odločbo o delni zavrnitvi prošnje za pomoč seznanil 25. avgusta 2021.
16      Pritožnik je 13. septembra 2021 zoper [to odločbo] vložil pritožbo, ki je bila vpisana pod številko R/460/21.
17      ESZD je z dopisom z dne 25. novembra 2021, ki ga je podpisala […] oseba F, pritožnika uradno obvestila o odločitvi OI, da bo napredoval v razred AD 14, stopnja 1, z retroaktivnim učinkom od 1. januarja 2018, in sicer na podlagi člena 266(1) PDEU ter
ob izvršitvi
Sklepa z dne 12. februarja 2021, Colombani/ESZD (T‑507/20, […] EU:T:2021:95) in v skladu s sporazumnim dogovorom, pri čemer je navedla, da je ta sklep o napredovanju začel veljati in da je bil od 30. marca 2021 vključen v pritožnikov spis v okviru informacijskega sistema Komisije […] za upravljanje kadrov in da je bilo samodejno napredovanje na
višjo stopnjo izvedeno 1. januarja 2020.
18      Izvršni generalni sekretar ESZD – oseba L, je kot OI s Sklepom z dne 26. novembra 2021 zavrnil pritožbi R/412/21 in R/460/21.
19      Pritožnik je 29. novembra 2021 vložil pritožbo, vpisano pod številko R/618/21, v zvezi s tem, da ESZD ni izvršila sporazumnega dogovora, zlasti glede točke 2 tega sporazuma.
20      OI je z odločbo z dne 30. novembra 2021 pritožbo R/413/21 zavrnil.“
Tožba pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
5        Pritožnik je 3. marca 2022 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložil tožbo, s katero je predlagal po eni strani razglasitev ničnosti odločbe o delni zavrnitvi prošnje za pomoč ter sporazumnega
dogovora in domnevne implicitne odločbe o njegovem napredovanju v razred AD 14 z retroaktivnim učinkom od 1. januarja 2018, o kateri naj bi bil seznanjen tako, da mu je bil poslan njegov plačilni list za maj 2021, in po drugi strani povrnitev premoženjske in nepremoženjske škode, ki naj bi jo utrpel zaradi ravnanja ESZD.
6        Pritožnik je v utemeljitev svojih predlogov za razglasitev ničnosti odločbe o delni zavrnitvi prošnje za pomoč navedel pet tožbenih razlogov. Peti tožbeni razlog ni upošteven za to pritožbo, saj pritožnik v okviru svoje pritožbe ne izpodbija njegove preučitve s strani Sodišča. Prvi, drugi, tretji in četrti tožbeni razlog so se nanašali, prvi na nepravilno ravnanje organa, kršitev dolžnosti skrbnega ravnanja ter kršitev Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) in Kadrovskih predpisov, drugi na obstoj dokaza prima facie o resničnosti nadlegovanja, ki naj bi ga utrpel pritožnik, tretji na zlorabo pooblastil in kršitev člena 47 Listine, četrti pa na zlorabo pooblastil ter kršitev člena 227 PDEU in člena 44 Listine.
7        Splošno sodišče je v točkah 54 in 65 izpodbijane sodbe zavrnilo prvi in drugi del drugega tožbenega razloga, ki sta se nanašala na napake pri presoji ravnanj, ki jih je mogoče pripisati osebama D in F, pri čemer je ugotovilo, da takih napak ni bilo. V zvezi s tem je navedlo, da je OI lahko upravičeno menil, da pritožnik ni predložil dokaza prima facie o psihičnem nadlegovanju s strani teh dveh oseb.
8        Splošno sodišče je v točkah 70 in 72 izpodbijane sodbe zavrnilo prvi del prvega tožbenega razloga, ki se je nanašal na krivdno neizvajanje začasnih zaščitnih ukrepov v korist pritožnika, in ugotovilo, da ESZD ni bila dolžna začeti upravne preiskave v zvezi z osebama D in F niti sprejeti dodatnih začasnih zaščitnih ukrepov v obliki neformalnih zaščitnih ukrepov ali finančne pomoči.
9        Splošno sodišče je v točki 75 izpodbijane sodbe drugi del prvega tožbenega razloga, ki se je nanašal na nezakonitost groženj pritožniku, zavrnilo kot brezpredmeten. Presodilo je, da domnevne grožnje, ki naj bi se nanašale na razkritje informacij belgijskim pravosodnim organom in poslancem Parlamenta, tudi če bi bile dokazane, niso vplivale na odločbo o delni zavrnitvi prošnje za pomoč v delu, v katerem se je nanašala na osebi D in F.
10      Splošno sodišče je v točkah 89, 92 in 93 izpodbijane sodbe zavrnilo tretji del prvega tožbenega razloga, ki se je nanašal na pristranskost in navzkrižje interesov avtorja odločbe o delni zavrnitvi prošnje za pomoč. V zvezi s tem je razsodilo, da – čeprav bi lahko obstajali dvomi o objektivni nepristranskosti avtorja te odločbe –
je bila s tem, da je izvršni generalni sekretar ESZD izvedel ponovni pregled nad to odločbo, ta nepravilnost odpravljena. Poleg tega naj bi bilo, tudi če bi isto odločbo podpisala oseba brez hierarhične povezave z osebo F, nemogoče, da bi obravnava prošnje za pomoč privedla do česa drugega kot do njene zavrnitve, saj je bila usmerjena zoper osebo F.
11      Nazadnje, Splošno sodišče je v točki 107 izpodbijane sodbe zavrnilo tretji in četrti tožbeni razlog, ki sta se nanašala na zlorabo pooblastil, in sicer kot brezpredmetna in vsekakor neutemeljena.
12      Ker so bili vsi tožbeni razlogi, ki jih je pritožnik navedel v utemeljitev predloga za razglasitev ničnosti odločbe o delni zavrnitvi prošnje za pomoč, zavrnjeni, je Splošno sodišče ta predlog in odškodninski zahtevek zavrnilo.
Predlogi strank v pritožbenem postopku
13      Pritožnik Sodišču predlaga, naj:
–        pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo razveljavi;
–        zadevo obravnava in odločbo, s katero je bila delno zavrnjena prošnja za pomoč, razglasi za nično;
–        ESZD naloži plačilo simboličnega evra kot odškodnino za njegovo nepremoženjsko škodo, in
–        ESZD naloži plačilo stroškov, ki so pritožniku nastali v okviru tega postopka in postopka na prvi stopnji.
14      ESZD Sodišču predlaga, naj:
–        pritožbo zavrže kot nedopustno ali vsaj zavrne kot neutemeljeno;
–        izpodbijano sodbo v celoti potrdi in
–        pritožniku naloži plačilo stroškov tega postopka in postopka na prvi stopnji.
15      Pritožnikova pritožba se nanaša tako na odločitev, s katero je Splošno sodišče zavrnilo njegove predloge za razglasitev ničnosti, kot tudi na odločbo, s katero je zavrnilo njegove odškodninske zahtevke.
Pritožba
16      Pritožnik v utemeljitev pritožbe navaja štiri pritožbene razloge, od katerih se prvi v bistvu nanaša na napačno uporabo prava pri preučitvi predmeta njegove prošnje za pomoč in na napačno uporabo pojma „nadlegovanje“, drugi na napačno uporabo prava pri presoji ravnanj, ki jih je mogoče pripisati osebama D in F, tretji na kršitev člena 24 Kadrovskih predpisov, četrti pa na neupoštevanje obstoja odločbe o zavrnitvi prošnje, ki je bila vložena, in napačno uporabo prava pri analizi členov 17 in 19 Kadrovskih predpisov.
17      ESZD najprej trdi, da pritožba
v celoti ni dopustna, pri čemer zatrjuje, da pritožnik Sodišču predlaga novo presojo dejanskega stanja, ne da bi podal resnično pravno grajo izpodbijane sodbe.
18      Vendar pa je treba vsakega od tako navedenih konkretnih razlogov za nedopustnost preučiti v okviru presoje pritožbenih razlogov in očitkov, na katere se nanašajo.
Prvi pritožbeni razlog
Trditve strank
19      Pritožnik s prvim pritožbenim razlogom v bistvu trdi, da razlogovanje Splošnega sodišča v okviru preučitve drugega tožbenega razloga na prvi stopnji, ki se nanaša na obstoj dokaza prima facie o resničnosti nadlegovanja, ki naj bi ga utrpel pritožnik, temelji na napačni premisi in zato vsebuje napačno uporabo prava.
20      Pritožnik namreč meni, da Splošno sodišče pri presoji obstoja dokaza prima facie o resničnosti psihičnega nadlegovanja, ki ga je mogoče pripisati osebama D in F, v točkah 31, 34, 38 in 39 izpodbijane sodbe ni upoštevalo, da lahko tudi skupinska in pasivna ravnanja pomenijo tako nadlegovanje, s čimer je obseg člena 24 Kadrovskih predpisov omejilo na nadlegovanje v ožjem smislu. Posledično naj bi Splošno sodišče v točkah 47, 53, 59, 60 in 61 navedene sodbe napačno ugotovilo, da to nadlegovanje lahko izhaja le iz individualnega, osebnega in aktivnega ravnanja domnevnega nadlegovalca.
21      Pritožnik v zvezi s tem še navaja, da je Splošno sodišče navedlo, da je ESZD njegovo prošnjo za pomoč zavrnila zaradi neobstoja nadlegovanja, ki bi ga bilo mogoče pripisati osebama D in F.
Vendar pritožnik poudarja, da se je ta prošnja za pomoč nanašala tudi na pasivnost osebe F, ki naj bi dopuščala očitno nezakonit namen diskriminacije, ki ga je izrazila oseba C.
Ta pasivnost osebe F pa naj bi de facto prispevala k ohranitvi in poslabšanju zatrjevanega nadlegovanja. Pritožnik v bistvu trdi, da je bilo to nadlegovanje zaradi večjega števila vpletenih oseb in podrejenih odnosov teh oseb do pobudnice tega nadlegovanja, to je osebe C, skupinske narave.
22      V teh okoliščinah pritožnik s sklicevanjem na točki 126 in 127 sodbe z dne 30. marca 2022, KF/EIB (T‑299/20, EU:T:2022:171), Splošnemu sodišču očita, da ni upoštevalo dejstva, da lahko nadlegovanje stori „več oseb iz iste institucije, ki delujejo usklajeno ali vsaj enotno“. Takšna razlaga pojma „nadlegovanje“ pa je pomenila, da bi morala ESZD opraviti „celovito analizo različnih ravnanj“ zadevnih posameznikov, za katera je pritožnik „zatrjeval, da so takšna, da dokazujejo obstoj nadlegovanja“, sicer bi se lahko spremenil predmet pritožbe. Zato se po mnenju pritožnika Splošno sodišče prav tako ni moglo omejiti na individualno analizo ravnanj, ne da bi upoštevalo kontekst.
23      Poleg tega pritožnik s sklicevanjem na več pasivnih ravnanj, in sicer oseb D in F, Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je napačno razlagalo pojem „nadlegovanje“, ker je ta pojem omejilo na aktivno ravnanje, in da je od pritožnika zahtevalo, naj dejavno dokaže, kaj je bilo dejansko pasivno ravnanje. Pritožnik pa trdi, da – v nasprotju z ugotovitvami Splošnega sodišča v točkah 47 in 60 izpodbijane sodbe – aktivnega, neposrednega, konkretnega in individualnega ravnanja svojih nadrejenih pri tem, ko je bil izločen, ni bil dolžan dokazati.
24      ESZD glede tega ugovarja, da prvi pritožbeni razlog ni dopusten, ker pritožnik ne navaja nobene pravne utemeljitve v podporo svoji trditvi, v skladu s katero naj bi Splošno sodišče omejilo obseg člena 24 Kadrovskih predpisov, in da vsekakor ni utemeljen.
Presoja Sodišča
25      Na prvem mestu, kar zadeva dopustnost trditev, ki jih je pritožnik navedel v utemeljitev prvega pritožbenega razloga, je treba ugotoviti, da pritožnik s temi trditvami Sodišče poziva, naj se med drugim izreče o pojmu „psihično nadlegovanje“, kar je del pravnega vprašanja. Iz tega izhaja, da je prvi pritožbeni razlog dopusten.
26      Na drugem mestu, poudariti je treba, da je Splošno sodišče o pojmu „nadlegovanje“ v smislu člena 12a (3) Kadrovskih predpisov odločalo v okviru predloga za razglasitev ničnosti odločbe, s katero je bila delno zavrnjena prošnja za pomoč na podlagi člena 24 Kadrovskih predpisov.
27      V tem kontekstu je treba poudariti, da iz sodne prakse Sodišča izhaja, da mora uprava začeti upravno preiskavo, da bi razjasnila dejstva in nato po potrebi sprejela ustrezne ukrepe pomoči, kadar obstaja zadosten dokaz prima facie o trditvah, navedenih v prošnji za pomoč (glej v tem smislu sodbo z dne 7. decembra 2023, HV in HW/ECDC, C‑615/22 P, EU:C:2023:961, točka 46 in navedena sodna praksa).
28      Iz tega sledi, da kadar se trditve iz prošnje za pomoč nanašajo na psihično nadlegovanje, mora prosilec za pomoč predložiti dokaz prima facie o tem v skladu z opredelitvijo pojma „psihično nadlegovanje“ iz člena 12a (3) Kadrovskih predpisov.
29      V zvezi s tem je treba opozoriti, da je ta pojem v smislu te določbe opredeljen kot „neprimerno ravnanje“, ki po eni strani vključuje fizično vedenje, govorjen ali pisan jezik, geste ali druga dejanja, ki „traja, se ponavlja ali je sistematično“, kar pomeni, da je treba psihično nadlegovanje razumeti kot proces, ki nujno traja in predpostavlja obstoj ponavljajočih se ali neprekinjenih dejanj, ki so „namerna“ in ne „naključna“. Po drugi strani pa morajo to fizično vedenje, ta govorjen ali pisan jezik, te geste ali druga dejanja, da bi bili zajeti z navedenim pojmom, učinkovati tako, da razvrednotijo osebnost, dostojanstvo ali fizično ali psihološko integriteto neke osebe (sodbi z dne 12. novembra 2020, Pethke/EUIPO, C‑382/19 P, EU:C:2020:917, točka 96, in z dne 2. junija 2022, EM/Parlament, C‑299/21 P, EU:C:2022:429, točka 102).
30      Tako je iz samega besedila člena 12a(3) Kadrovskih predpisov razvidno, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 20 sklepnih predlogov, da je pojem „psihično nadlegovanje“ opredeljen široko in splošno. V teh okoliščinah lahko ta pojem zajema vse oblike ravnanja ali dejanja, ki bi izpolnjevale oba pogoja, navedena v prejšnji točki te sodbe.
31      Tako po eni strani ni mogoče izključiti, da „psihično nadlegovanje“ v smislu te določbe lahko stori več oseb skupinsko, če njihova ravnanja spadajo v eno in isto ravnanje nadlegovanja in če vsaka od njih k temu ravnanju prispeva s svojim individualnim in osebnim ravnanjem. Vendar mora oseba, ki meni, da je bila žrtev skupinskega psihičnega nadlegovanja, predložiti dokaz prima facie, kot je razvidno iz točk 27 in 28 te sodbe, ne le o individualnem in osebnem ravnanju vsakega od domnevnih nadlegovalcev, ampak tudi o obstoju določenega usklajevanja med njimi. Če med domnevnimi nadlegovalci ni usklajenega ravnanja, neodzivnost osebe, da bi preprečila neprimerno ravnanje drugih, za katero ve, načeloma ne pomeni psihičnega nadlegovanja s strani te osebe.
32      Po drugi strani
je treba navesti, da lahko pojem „fizično vedenje“ v smislu člena 12a (3) Kadrovskih predpisov zajema ne le aktivno ravnanje, ampak tudi pasivno ravnanje, kot je marginalizacija ali izključitev uradnika ali uslužbenca na njegovem delovnem mestu in v delovnih razmerjih ali celo opustitev ravnanja. V zvezi s tem, kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točki 31 sklepnih predlogov, mora „pasivno“ psihično nadlegovanje pomeniti „neprimerno ravnanje“, kot tako pa imeti sestavino, pri kateri se zahteva ukrepanje storilca tega ravnanja, kot je zavračanje komuniciranja z nekom ali njegovo ignoriranje oziroma osamitev. „Pasivno“ ravnanje lahko torej pomeni „psihično nadlegovanje“, če odraža namerno individualno ravnanje – drugače kot „naključno“ ravnanje – ki traja in katerega posledica je razvrednotenje osebnosti, dostojanstva ali telesne oziroma duševne integritete osebe.
33      V obravnavani zadevi pritožnik meni, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je pojem „nadlegovanje“ omejilo le na „individualna“ in „osebna“ ravnanja na eni
strani, ter „aktivna“ ravnanja na drugi strani.
34      Te argumentacije ni mogoče sprejeti.
35      Opozoriti je treba namreč, da je Splošno sodišče v točkah 47, 53 in od 59 do 61 izpodbijane sodbe v bistvu presodilo, da mora pritožnik v podporo svoji prošnji za pomoč predložiti dokaz prima facie, iz katerega je razvidno individualno in osebno ravnanje osebe, na katero se nanaša ta prošnja. Splošno sodišče
s tem, kot je generalni pravobranilec navedel v točkah 46 in 47 sklepnih predlogov, ni izključilo možnosti pasivnega in/ali skupinskega nadlegovanja kot takega. Omejilo se je zgolj na zavrnitev obstoja dokaza prima facie za takšno nadlegovanje v obravnavani zadevi, ker ni bila dokazana individualna in osebna vpletenost oseb D in F v to ravnanje.
36      Iz tega sledi, da Splošno sodišče – v nasprotju s trditvami pritožnika – ni napačno uporabilo prava niti pri razlagi in uporabi pojma „nadlegovanje“ niti posledično pri preučitvi predmeta prošnje za pomoč, ki jo je pritožnik vložil na podlagi člena 24 Kadrovskih predpisov.
37      Poleg tega pritožnik s trditvami glede dokaznega bremena prav tako ne more uspeti. Iz točk 27 in 28 te sodbe je namreč razvidno, da mora prosilec za pomoč predložiti dokaz prima facie. V obravnavani zadevi je Splošno sodišče v točkah od 46 do 53 izpodbijane sodbe navedlo, da dokazi, ki jih je predložil pritožnik, niso zadostovali za dvom o verodostojnosti ocen uprave, in da pritožnik ni predložil dokaza
prima facie o tem, da je bil žrtev nadlegovanja. Zato Splošnemu sodišču ni mogoče očitati niti tega, da je obrnilo dokazno breme, niti tega, da je pritožniku naložilo nesorazmerno dokazno breme.
38      Natančneje, zlasti iz točke 45 izpodbijane sodbe izhaja, da Splošno sodišče od pritožnika ni zahtevalo, naj predloži negativni dokaz, ampak da naj predloži vsaj dokaz prima facie. Ker pa pritožnik nima nobenega dokaza prima facie, se ne more veljavno opreti zgolj na neukrepanje uprave in tako zahtevati obrnitev dokaznega bremena.
39      Zato je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Drugi pritožbeni razlog
40      Drugi pritožbeni razlog je razdeljen na dva dela.
Prvi del drugega pritožbenega razloga
–       Trditve strank
41      Pritožnik s prvim delom drugega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je zavrnilo prvi del drugega tožbenega razloga, ki se je nanašal na napačno presojo ravnanj, ki jih je mogoče pripisati osebi D, z obrazložitvijo, da je po eni strani uporabilo preozko razlago pojma „psihično nadlegovanje“, kot je razvidno iz prvega pritožbenega razloga, in po drugi strani napačno uporabilo pravo pri presoji teh ravnanj.
42      V zvezi z zadnjenavedenim pritožnik trdi, prvič, da je Splošno sodišče izkrivilo vsebino pričanja osebe I, ki je navedeno v točki 47 izpodbijane sodbe in v skladu s katerim naj bi oseba D na razgovoru leta 2017 podala „nekaj pozitivnih pripomb o kakovosti [pritožnikovega] dela“ in trdila, da je „bil pritožnik običajno obravnavan“, vendar da „bi težko dobil delovno mesto, dokler [ga] bo še naprej zahteval“. Pritožnik v zvezi s tem trdi, da se s tem, da se k glagolu „zahteval“ doda zaimek „ga“, spremeni smisel pričanja osebe I.
Po njegovem mnenju je namreč oseba I pričala o povračilnih ukrepih, ki jih je višja hierarhija izvedla in dopustila v skladu s politiko, ki jo je izvajala oseba C, in sicer tako, da se pritožnika izloči, ker si je drznil ukrepati proti ESZD.
43      Drugič, pritožnik Splošnemu sodišču očita, da pri analizi trditev glede ponudbe, ki jo je pritožniku predlagala oseba D v zvezi z delovnim mestom namestnika vodje delegacije Unije na Dunaju (Avstrija), ki je pristojen za Organizacijo za varnost in sodelovanje v Evropi (OVSE), ni upoštevalo njegovega tesnega poklicnega odnosa z osebo C. V zvezi s tem pa pritožnik trdi, da bi v okoliščinah obravnavane zadeve vsaka objektivna oseba to ponudbo ocenila kot posebej zlonamerno. Splošno sodišče pa naj bi napačno zahtevalo dokaz o obstoju hierarhične, neposredne in tesne povezave med pritožnikom in osebo C, da bi se dokazalo neprimerno ravnanje osebe C do pritožnika. Poleg tega naj bi Splošno sodišče izkrivilo dokaze tako, da je ugotovilo, da je oseba D pritožniku rekla, da ni seznanjena z njegovimi „administrativnimi težavami“.
44      Tretjič, pritožnik poudarja domnevno protislovje v ugotovitvah dejanskega stanja, navedenih v točki 49 izpodbijane sodbe. Čeprav je Splošno sodišče navedlo, da je pritožnik zavrnil ponudbo delovnega mesta, ki mu jo je dala oseba D, pa ne priznava, da bi oseba D lahko vplivala na postopek zaposlitve na takšno delovno mesto.
45      Četrtič, pritožnik glede obtožujočih izjav v prvotni različici ocenjevalnega poročila, ki ga je Splošno sodišče analiziralo v točkah 50 in 51 izpodbijane sodbe, poudarja, da izginotje ponižujočega elementa ne pomeni, da tega elementa ni. Pritožnik v zvezi s tem poudarja, da so te izjave v protislovju s pozitivnimi elementi ocene iz te prvotne različice.
46      ESZD trdi, da prvi del drugega pritožbenega razloga očitno ni dopusten, ker pritožnik zgolj ponavlja trditve, ki jih je navedel pred Splošnim sodiščem, ne da bi predstavil očitke glede razlogovanja, ki ga je Splošno sodišče uporabilo v izpodbijani sodbi, in ker izpodbija način, na katerega je Splošno sodišče presodilo dokaze, ki so mu bili predloženi, za kar pa naj Sodišče v fazi pritožbe ne bi bilo pristojno. Ta prvi del naj vsekakor ne bi bil utemeljen.
–       Presoja Sodišča
47      Prvič, glede domnevnega izkrivljanja vsebine pričanja osebe I, navedenega v točki 47 izpodbijane sodbe, je treba poudariti, da čeprav lahko gre
pri izkrivljanju dokazov za razlago dokumenta v nasprotju z njegovo vsebino, za ugotovitev takega izkrivljanja ni dovolj dokazati, da bi bilo ta dokument mogoče razlagati drugače, kot ga je razlagalo Splošno sodišče. Za to je treba dokazati, da je Splošno sodišče očitno prekoračilo meje razumne presoje navedenega dokumenta, zlasti s tem, da je ta dokument razlagalo v nasprotju z njegovim besedilom (sodbe z dne 25. februarja 2021, Dalli/Komisija, C‑615/19 P, EU:C:2021:133, točka 139; z dne 23. marca 2023, PV/Komisija, C‑640/20 P, EU:C:2023:232, točka 134, in z dne 12. decembra 2024, DD/FRA, C‑130/22 P, EU:C:2024:1018, točka 48).
48      V obravnavani zadevi pa pritožnik ni dokazal, da je Splošno sodišče očitno prekoračilo meje razumne presoje pričanja osebe I, saj je navedel zgolj to, da je Splošno sodišče s tem, da je glagolu „zahteval“ dodalo zaimek „ga“, spremenilo smisel tega pričanja.
49      Zato je treba trditev, ki se nanaša na izkrivljanje vsebine tega pričanja, zavrniti kot neutemeljeno.
50      Drugič, kar zadeva domnevno izkrivljanje, ki naj bi ga Splošno sodišče storilo v zvezi s predlogom glede delovnega mesta namestnika vodje delegacije Unije, pristojnega za OVSE, je treba poudariti, da pritožnik ne navaja nobene trditve, na podlagi katere bi bilo mogoče dokazati, da je Splošno sodišče očitno prekoračilo meje razumne presoje dokazov, ki izhajajo iz listin v spisu. Pritožnik namreč navaja zgolj drugo možno razlago dejstev in dokazov, predloženih Splošnemu sodišču. Pritožnik tako želi pod pretvezo izkrivljanja dokazov v resnici doseči novo presojo dejstev in dokazov, predloženih na prvi stopnji.
51      Iz člena 256 PDEU in člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije pa je razvidno, da je pritožba omejena na pravna vprašanja. Splošno sodišče je zato edino pristojno, da ugotovi in presodi upoštevna dejstva ter presodi dokaze, ki so mu predloženi. Presoja teh dejstev in dokazov, razen v primeru njihovega izkrivljanja, ni pravno vprašanje, ki bi bilo predmet nadzora Sodišča v okviru preizkusa pritožbe (sodbi z dne 21. septembra 2023, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products in drugi/Komisija, C‑478/21 P, EU:C:2023:685, točka 157, in z dne 18. decembra 2025, Hamoudi/Frontex, C‑136/24 P, EU:C:2025:977, točka 59 in navedena sodna praksa).
52      Zato je treba trditve iz točke 50 te sodbe zavreči kot nedopustne.
53      Tretjič, kar zadeva trditve
o domnevnem protislovju med ugotovitvami dejanskega stanja iz točke 49 izpodbijane sodbe in obtožujočimi izjavami iz prvotne različice ocenjevalnega poročila, ki jih je Sodišče analiziralo v točkah 50 in 51 te sodbe, je treba ugotoviti, da pritožnik
želi s temi trditvami v resnici pod pretvezo domnevnih protislovij izpodbijati ocene in ugotovitve dejanskega stanja, ki jih je Splošno sodišče izvedlo v zvezi z dokazi, ki so mu bili predloženi. Pritožnik pa v okviru svojih trditev ni niti trdil niti a fortiori dokazal nobenega izkrivljanja teh dokazov.
54      Posledično je treba v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 51 te sodbe, te trditve zavrniti kot nedopustne.
55      Zato je treba prvi del drugega pritožbenega razloga zavrniti v celoti.
Drugi del drugega pritožbenega razloga
–       Trditve strank
56      Pritožnik z drugim delom drugega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je zavrnilo drugi del drugega tožbenega razloga, ki se je nanašal na napačno presojo ravnanj, ki jih je mogoče pripisati osebi F, z obrazložitvijo, da je po eni strani uporabilo preozko razlago pojma „psihično nadlegovanje“, kot je razvidno iz prvega pritožbenega razloga, in po drugi strani napačno uporabilo pravo pri presoji teh ravnanj.
57      Prvič, pritožnik graja presojo iz točke 57 izpodbijane sodbe, pri čemer trdi, da je iz elementov iz spisa razvidna praksa ESZD, v skladu s katero ta negativno in napačno prikazuje pritožnika, njegovo administrativno zgodovino in razvrednoti vsako njegovo ravnanje. Po njegovem mnenju bi moralo Splošno sodišče te elemente iz spisa šteti za zadostne za utemeljitev začetka upravne preiskave.
58      Drugič, pritožnik Splošnemu sodišču očita, da v točki 62 izpodbijane sodbe ni upoštevalo vloge in nalog osebe F, ki je zadolžena za upravo, zlasti za sredstva ter za postopke zaposlovanja in izbirne postopke.
59      Tretjič, pritožnik trdi, da je Splošno sodišče v točki 63 izpodbijane sodbe izkrivilo vsebino njegove tožbe v zvezi s trditvijo, v kateri je bil poudarjen domnevni poskus osebe F, da bi prisilila pritožnika, da bi zapustil svoje delovno mesto in sprejel drugo delovno mesto.
60      Četrtič, pritožnik Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je dopis, ki je bil 23. marca 2020 naslovljen na zastopnika pritožnika, v točki 64 izpodbijane sodbe preučilo ločeno, in ne v celotnem kontekstu zadeve.
61      ESZD meni, da drugi del drugega pritožbenega razloga očitno ni dopusten in vsekakor očitno ni utemeljen.
–       Presoja Sodišča
62      Kar zadeva drugi del drugega pritožbenega razloga, je treba ugotoviti, da pritožnik želi z njim dejansko doseči novo presojo dejstev – ne da bi dokazal ali navedel kakršnokoli izkrivljanje teh dejstev – za katero pa Sodišče v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 51 te sodbe, v okviru pritožbe ni pristojno.
63      Zato je treba drugi del drugega pritožbenega razloga zavreči kot nedopusten in zato drugi pritožbeni razlog zavrniti v celoti.
Tretji pritožbeni razlog
64      Tretji pritožbeni razlog je razdeljen na tri dele.
Prvi del tretjega pritožbenega razloga
–       Trditve strank
65      Pritožnik s prvim delom tretjega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je zavrnilo prvi del prvega tožbenega razloga, ki se je nanašal na neizvedbo začasnih zaščitnih ukrepov v zvezi z njim. Pritožnik tako v bistvu trdi, da je Splošno sodišče po eni strani napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da ESZD ni kršila dolžnosti skrbnega ravnanja v zvezi z njim, in po drugi strani kršilo enotnost sodne prakse o domnevi nedolžnosti. Pritožnik v zvezi s tem navaja, da je Splošno sodišče v točkah 37 in od 69 do 72 izpodbijane sodbe omejilo obseg njegove pritožbe, ki se ni nanašala zgolj na osebi D in F.
66      Natančneje, pritožnik trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je ugotovilo, da ESZD utemeljeno ni sprejela nobenega začasnega ukrepa v zvezi s pritožnikom, prejudiciralo rezultate in posledice preiskave v zvezi z zadevnimi osebami. Navaja, da bi ugotovitev, v skladu s katero naj bi sprejetje začasnega ukrepa poseglo v domnevo nedolžnosti teh oseb, izničila sam cilj pravila, katerega namen je upravičiti sprejetje začasnih ukrepov, tudi če bi bili pritožniku ali osebi, na katero se preiskava nanaša, naloženi ravno zato, da se ne bi vnaprej presojalo o izidu preiskave in ogrozila uspešna izvedba te preiskave. Pritožnik pa meni, da je sodna praksa enotna glede dejstva, da tak ukrep sam po sebi ne krši domneve nedolžnosti niti ne pomeni sankcije.
67      ESZD meni, da prvi del tretjega pritožbenega razloga ni utemeljen.
–       Presoja Sodišča
68      V zvezi s tem, da pritožnik Splošnemu sodišču očita, da je napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da ESZD ni kršila svoje dolžnosti skrbnega ravnanja, je treba poudariti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso dolžnost skrbnega ravnanja pojem, ki odraža ravnovesje medsebojnih pravic in obveznosti, ki jih Kadrovski predpisi določajo v razmerjih med javnim organom in javnimi uslužbenci, pri čemer je treba pojasniti, da to ravnovesje med drugim pomeni, da uprava pri odločanju o položaju uradnika upošteva vse elemente, ki bi lahko vplivali na njeno odločitev, in pri tem upošteva ne le interes službe, ampak tudi interes zadevnega uradnika (sodbi z dne 12. novembra 2020, Fleig/ESZD, C‑446/19 P, EU:C:2020:918, točka 67, in z dne 15. aprila 2021, FV/Svet, C‑875/19 P, EU:C:2021:283, točka 98).
69      Glede na zahtevo po iskanju takšnega ravnovesja je Splošno sodišče v točkah 69 in 70 izpodbijane sodbe pravilno ugotovilo, da ESZD, ker ni bilo dokaza prima facie o obstoju dejanj psihičnega nadlegovanja, ki naj bi jih storili osebi D in F, ni bila dolžna začeti upravne preiskave v zvezi z njima niti sprejeti dodatnih začasnih zaščitnih ukrepov v obliki neformalnih zaščitnih ukrepov ali finančne pomoči. Kot je bilo navedeno v točki 27 te sodbe, mora namreč uprava ustrezne ukrepe sprejeti šele, ko ima na voljo dokaz prima facie.
70      Poleg tega, kar zadeva trditev pritožnika, da je Splošno sodišče prejudiciralo rezultate in posledice preiskave v zvezi z zadevnimi osebami, je treba pojasniti, da ta trditev temelji na napačnem razumevanju točke 71 izpodbijane sodbe. Natančneje, Splošno sodišče je v tej točki po eni strani ugotovilo, da je pritožnikova trditev, ki se nanaša na Odločbo Komisije C(2006) 1624/3 z dne 26. aprila 2006 o zaščiti osebnega dostojanstva ter preprečevanju psihičnega in spolnega nadlegovanja v Evropski komisiji, brezpredmetna, ker zaščitni ukrepi, ki so v njej opredeljeni, ne vplivajo na odločitev o tem, ali se upravna preiskava na podlagi prošnje za pomoč začne ali ne. Po drugi strani pa je tudi pojasnilo, da Odločba C(2006) 1624/3 sama po sebi ne posega v zahteve, določene s sodno prakso v zvezi z obravnavanjem prošnje za pomoč, zlasti glede zahteve po dokazu prima facie in spoštovanju domneve nedolžnosti storilcev zatrjevanega psihičnega nadlegovanja.
71      Kar zadeva očitek pritožnika, da je Splošno sodišče poseglo v enotnost sodne prakse o domnevi nedolžnosti, je treba ugotoviti, po eni strani, da pritožnik ne navaja nobene sodne prakse, ki naj bi jo Splošno sodišče kršilo, in, po drugi strani, da iz točk 70 in 71 izpodbijane sodbe nikakor ne izhaja, da je Splošno sodišče ugotovilo, da bi začasni ukrep sam po sebi kršil domnevo nedolžnosti ali pomenil sankcijo.
72      Glede na navedene preudarke je treba prvi del tretjega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
Drugi del tretjega pritožbenega razloga
–       Trditve strank
73      Pritožnik z drugim delom tretjega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je zavrnilo drugi del prvega tožbenega razloga, ki se je nanašal na nezakonitost groženj, izrečenih pritožniku.
74      Pritožnik v zvezi s tem pojasnjuje, da je Splošno sodišče v točki 75 izpodbijane sodbe ugotovilo, da so njegove trditve glede nezakonitih groženj, ki jih je izrazila ESZD, brezpredmetne. Ker pa je bila odločba o delni zavrnitvi prošnje za pomoč sprejeta na podlagi člena 24 Kadrovskih predpisov, pritožnik trdi, da je bila njegova prošnja za pomoč ocenjena
kot dovolj resna, da je upravičila začetek dolgotrajne upravne preiskave proti osebama C in E. V teh okoliščinah pritožnik meni, da je bilo torej še posebej neprimerno, da so mu grozili z disciplinskimi postopki, ker naj bi z razkritjem domnevno poklicnih informacij kršil svojo dolžnost lojalnosti. Poleg tega naj bi Splošno sodišče izkrivilo pojem „grožnja“, ker je v točki 76 izpodbijane sodbe ugotovilo, da elementi v odločbi o delni zavrnitvi prošnje za pomoč, ki jih je navedel pritožnik, ne pomenijo grožnje.
75      ESZD meni, da drugi del tretjega pritožbenega razloga ni utemeljen.
–       Presoja Sodišča
76      Kar zadeva drugi del tretjega pritožbenega razloga, je treba ugotoviti, da je oblikovan nejasno in nestrukturirano, tako da na podlagi njegove vsebine ni mogoče razumeti pravnega razlogovanja, ki ga je pritožnik razvil v okviru tega drugega dela.
77      Opozoriti pa je treba, da iz člena 256(1), drugi pododstavek, PDEU, člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije ter člena 168(1)(d) in člena 169(2) Poslovnika Sodišča izhaja, da je treba v pritožbi jasno navesti izpodbijane točke sodbe, katere razveljavitev se predlaga, in pravne trditve, ki posebej utemeljujejo ta predlog, sicer pritožba oziroma zadevni razlog nista dopustna (sodbi z dne 15. aprila 2021, FV/Svet, C‑875/19 P, EU:C:2021:283, točka 26, in z dne 25. januarja 2022, Komisija/European Food in drugi, C‑638/19 P, EU:C:2022:50, točka 75).
78      Teh zahtev na primer ne izpolnjuje pritožbeni razlog, katerega utemeljitev ni dovolj jasna in natančna, da bi Sodišče lahko opravilo nadzor nad zakonitostjo, zlasti ker bistveni elementi, na katere se pritožbeni razlog opira, ne izhajajo dovolj dosledno in razumljivo iz besedila te pritožbe, ki je v zvezi s tem formulirano nejasno in dvoumno, zaradi česar je treba ta pritožbeni razlog razglasiti za nedopusten. Sodišče je tudi presodilo, da je treba kot očitno nedopustno zavreči pritožbo, ki ni dosledna, ki se omejuje na splošne trditve in ki ne vsebuje natančnih navedb v zvezi s točkami izpodbijane odločbe, v katerih naj bi bilo domnevno napačno uporabljeno pravo (sodbi z dne 4. oktobra 2018, Staelen/Varuh človekovih pravic, C‑45/18 P, EU:C:2018:814, točka 15, in z dne 15. aprila 2021, FV/Svet, C‑875/19 P, EU:C:2021:283, točka 27).
79      Zato je treba v skladu s sodno prakso, navedeno v točkah 77 in 78 te sodbe, drugi del tretjega pritožbenega razloga zavreči kot nedopusten.
Tretji del tretjega pritožbenega razloga
–       Trditve strank
80      Pritožnik s tretjim delom tretjega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je zavrnilo tretji del prvega tožbenega razloga, ki se je nanašal na pristranskost in navzkrižje interesov avtorja odločbe o delni zavrnitvi prošnje za pomoč. Pritožnik v zvezi s tem v bistvu trdi, da njegova pravica do izjave ni bila spoštovana v pritožbenem postopku, ki je bil poleg tega končan štiri mesece po vložitvi njegove pritožbe, zato s tem postopkom ni bilo mogoče odpraviti dokončne izgube njegove pravice do tega, da bi predhodno analizo njegove prošnje za pomoč opravil pristojni OI in v primernem času.
81      V teh okoliščinah pritožnik Splošnemu sodišču očita, da je v točkah od 85 do 89 izpodbijane sodbe razsodilo, da je bilo z navedenim pritožbenim postopkom mogoče odpraviti nepravilnosti, povezane s to pristranskostjo in tem navzkrižjem interesov. Poleg tega je pritožnik še navedel, da generalni sekretar ESZD, ki je deloval kot OI, nikoli ni imel časa, da bi mu odgovoril, ker se ni čutil odgovornega za obravnavo njegove pritožbe.
82      ESZD zlasti meni, da pritožnik na prvi stopnji ni navedel, da naj bi mu bila odvzeta pravica do pravočasne izjave pred OI. Tretji del tretjega pritožbenega razloga naj zato ne bi bil dopusten, ker gre za nov razlog, ki je bil prvič naveden v fazi pritožbe, vsekakor pa naj ne bi bil utemeljen.
–       Presoja Sodišča
83      Ugotoviti je treba, da pritožnik ni zatrjeval, da je bila kršena njegova pravica do izjave pred Splošnim sodiščem. Trditev, ki je bila prvič navedena v okviru pritožbe, pa je treba zavreči kot nedopustno.
84      V skladu s členom 170(1), drugi stavek, Poslovnika
namreč pritožba ne more spreminjati predmeta spora pred Splošnim sodiščem.
85      Poleg tega je iz ustaljene sodne prakse razvidno, da če bi se stranki dopustilo, da pred Sodiščem prvič navede razloge in trditve, ki jih ni navedla pred Splošnim sodiščem, bi se ji s tem dopustilo, da Sodišču, katerega pristojnost v pritožbenem postopku je omejena, predloži širši spor od tistega, o katerem je odločalo Splošno sodišče. Pristojnost Sodišča je namreč v okviru pritožbe omejena na presojo pravne rešitve, ki je bila podana glede razlogov in trditev, o katerih se je razpravljalo na prvi stopnji (glej sodbe z dne 1. junija 1994, Komisija/Brazzelli Lualdi in drugi, C‑136/92 P, EU:C:1994:211, točka 59; z dne 11. septembra 2019, HX/Svet, C‑540/18 P, EU:C:2019:707, točka 37, in z dne 27. februarja 2025, OA/Parlament, C‑32/24 P, EU:C:2025:118, točka 22).
86      Iz tega sledi, da je treba tretji del tretjega pritožbenega razloga zavreči kot nedopusten.
87      Zato je treba tretji pritožbeni razlog zavrniti v celoti.
Četrti pritožbeni razlog
Trditve strank
88      Pritožnik s četrtim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je zavrnilo tretji in četrti tožbeni razlog, ki se nanašata na zlorabo pooblastil. V bistvu izpodbija presojo Splošnega sodišča iz točk od 99 do 103 izpodbijane sodbe. Kar natančneje zadeva prepoved predložitve zadeve belgijskim pravosodnim organom oziroma prepoved, da se za pomoč zaprosi poslanca Parlamenta, ki po pritožnikovem mnenju izhajata iz odločbe o delni zavrnitvi prošnje za pomoč, pa pritožnik v bistvu trdi, da nista izrecni, sta pa vsaj implicitni zaradi odsotnosti tihe odobritve.
89      ESZD izpodbija dopustnost tega pritožbenega razloga, ker so trditve, navedene v njegovo utemeljitev, izjemno nejasne, tako da na podlagi njih ne more razumeti, kaj se očita Splošnemu sodišču.
Presoja Sodišča
90      Ugotoviti je treba, da trditve, ki jih je pritožnik navedel v podporo četrtemu pritožbenemu razlogu, ne izpolnjujejo zahtev, na katere je bilo opozorjeno v
točkah 77 in 78 te sodbe. Ta pritožbeni razlog je namreč oblikovan nejasno in dvoumno, na podlagi njegove vsebine pa ni mogoče
razumeti pravnega razlogovanja pritožnika, da bi Sodišče lahko opravilo nadzor zakonitosti na tej podlagi. Poleg tega se te trditve v veliki meri nanašajo na presojo dejstev, za katero je treba opozoriti, da ne more biti predmet nadzora, ki ga mora Sodišče opraviti v pritožbenem postopku, razen če so navedena dejstva izkrivljena.
91      Zato je treba četrti pritožbeni razlog zavreči kot nedopusten.
92      Ker nobeden od štirih pritožbenih razlogov, ki jih je navedel pritožnik, ni bil sprejet, je treba pritožbo zavrniti v celoti.
Stroški
93      Člen 184(2) Poslovnika določa, da če pritožba ni utemeljena, o stroških odloči Sodišče. V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) navedenega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
94      ESZD je predlagala, naj se pritožniku naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojo pritožbo ni uspel, se mu naloži plačilo stroškov.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1.      Pritožba se zavrne.
2.      Jean‑Marcu Colombaniju se naloži plačilo stroškov.
Podpisi
*      Jezik postopka: francoščina.