62020CJ0501_RES
Zadeva C‑501/20
MPA
proti
LCDNMT
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Audiencia Provincial de Barcelona)
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 1. avgusta 2022
„Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in priznavanje ter izvrševanje sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo – Uredba (ES) št. 2201/2003 – Členi 3, od 6 do 8 in 14 – Pojem ‚običajno prebivališče‘ – Pristojnost, priznavanje in izvrševanje sodnih odločb ter sodelovanje v preživninskih zadevah – Uredba (ES) št. 4/2009 – Člena 3 in 7 – Državljana dveh različnih držav članic, ki prebivata v tretji državi kot pogodbena uslužbenca pri delegaciji Evropske unije v tej tretji državi – Določitev pristojnosti – Forum necessitatis“
Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in priznavanje ter izvrševanje sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo – Uredba št. 2201/2003 – Pristojnost, pravo, ki se uporablja, ter priznavanje in izvrševanje sodnih odločb v preživninskih zadevah – Uredba št. 4/2009 – Pojem običajnega prebivališča – Merila presoje – Zakonca, ki imata domnevno diplomatski status kot pogodbena uslužbenca pri delegaciji Unije v tretji državi – Nevplivanje
(Haaški protokol z dne 23. novembra 2007, člen 3; uredbi Sveta št. 2201/2003, člen 3(1)(a), in št. 4/2009, uvodna izjava 8 ter člen 3(a) in (b))
(Glej točke od 41 do 47, 49, 53 in 66 ter točko 1 izreka.)
Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost ter priznavanje in izvrševanje sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo – Uredba št. 2201/2003 – Pristojnost v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo – Pojem običajnega prebivališča otroka – Merila presoje – Materino državljanstvo in njeno prebivališče pred sklenitvijo zakonske zveze v državi članici, sodišču katere je bila zadeva predložena – Nevplivanje – Mladoletni otroci, ki so bili rojeni v tej državi članici in imajo njeno državljanstvo – Nezadostna okoliščina
(Uredba Sveta št. 2201/2003, uvodna izjava 12 in člen 8(1))
(Glej točke 71, 72 in od 75 do 78 ter točko 2 izreka.)
Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in priznavanje ter izvrševanje sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo – Uredba št. 2201/2003 – Subsidiarna pristojnost – Obseg – Tožena stranka v postopku v glavni stvari, ki je državljan države članice, ki ni država članica, sodišču katere je bila zadeva predložena – Izključitev subsidiarne pristojnosti navedenega sodišča v zakonskih sporih – Nevplivanje v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo
(Uredba Sveta št. 2201/2003, členi od 3 do 6, 7(1) in od 8 do 14)
(Glej točke od 81 do 85, od 89 do 91 in 96 ter točko 3 izreka.)
Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost, pravo, ki se uporablja, ter priznavanje in izvrševanje sodnih odločb v preživninskih zadevah – Uredba št. 4/2009 – Pristojnost v preživninskih zadevah – Forum necessitatis – Uporaba – Pogoji
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 24(2); Haaška konvencija z dne 23. novembra 2007; Uredba Sveta št. 4/2009, uvodna izjava 16 in členi od 3 do 7)
(Glej točke 99, 101, od 105 do 111 in 113 ter točko 4 izreka.)
Povzetek
Sodišče je zagotovilo pojasnila glede sodne pristojnosti v zadevah v zvezi z razvezo zakonske zveze, zadevah starševske odgovornosti in preživninskih zadevah.
Poleg tega je natančneje pojasnilo merilo
„običajnega prebivališča
“, s katerim je opredeljeno pristojno sodišče v civilnih zadevah.
Pogodbena uslužbenca Evropske komisije, ki sta prej prebivala v Gvineji Bissauu, sta se leta 2015 s svojima mladoletnima otrokoma preselila v Togo zaradi dela pri delegaciji Evropske unije v tej tretji državi. Ker je mati španska državljanka, oče pa portugalski državljan, imata v Španiji rojena otroka dvojno, špansko in portugalsko državljanstvo. Odkar je leta 2018 življenjska skupnost zadevnega para dejansko prenehala, mati in otroka še naprej prebivajo v družinskem prebivališču v Togu, oče pa prebiva v hotelu v isti državi.
Mati je leta 2019 pri španskem sodišču vložila tožbo za razvezo zakonske zveze, dopolnjeno med drugim z zahtevki, ki so se nanašali na načine izvajanja varstva in vzgoje otrok in starševske odgovornosti ter na preživnino za ta otroka. Vendar se je to sodišče izreklo za krajevno nepristojno, ker stranki nista imeli običajnega prebivališča v Španiji.
Audiencia Provincial de Barcelona (pokrajinsko sodišče v Barceloni, Španija), pri katerem je mati vložila pritožbo, je sklenilo postaviti več vprašanj za predhodno odločanje Sodišču, da bi lahko glede na konkretni položaj zakoncev in njunih otrok odločilo o pristojnosti španskih sodišč na podlagi uredb št. 2201/2003 (
1
) in št. 4/2009 (
2
).
Sodišče je v sodbi opredelilo upoštevne elemente za določitev običajnega prebivališča strank, ki je merilo za pristojnost v navedenih uredbah. Pojasnilo je tudi pogoje, pod katerimi lahko sodišče, ki mu je bila zadeva predložena, potrdi svojo pristojnost za odločanje v zadevah v zvezi z razvezo zakonske zveze, zadevah starševske odgovornosti in preživninskih zadevah, kadar nobeno sodišče države članice ni običajno pristojno.
Presoja Sodišča
Pojem „običajno prebivališče“ zakoncev, ki se pojavi v okviru alternativnih razlogov za določitev pristojnosti, določenih v členu 3(1)(a) Uredbe št. 2201/2003, je treba razlagati avtonomno in enotno. Za ta pojem je značilna ne le želja zadevne osebe, da običajno središče svojega življenja določi na določenem kraju, ampak tudi prisotnost z zadostno stopnjo stabilnosti na ozemlju zadevne države članice. Enaka opredelitev velja tudi za pojem „običajno prebivališče“ v preživninskih zadevah v smislu meril za pristojnost iz člena 3(a) in (b) Uredbe št. 4/2009, saj morajo to opredelitev usmerjati ista načela in mora ta opredelitev temeljiti na istih elementih kot v Haaškem protokolu o pravu, ki se uporablja za preživninske obveznosti. To, da sta zadevna zakonca pogodbena uslužbenca Unije pri njeni delegaciji v tretji državi, v zvezi s katerima se zatrjuje, kot v obravnavanem primeru, da imata diplomatski status, ne more vplivati na razlago pojma „običajno prebivališče“ v smislu zgoraj navedenih določb.
Kar zadeva običajno prebivališče otroka v smislu člena 8(1) Uredbe št. 2201/2003 v zadevah starševske odgovornosti, gre tudi pri njem za avtonomen pojem. Ta zahteva vsaj tako fizično prisotnost v dani državi članici, ki nikakor ni začasna ali priložnostna ter ki odraža neko vključenost tega otroka v družbeno in družinsko okolje. V zvezi s tem navezna okoliščina materinega državljanstva in njenega prebivališča pred sklenitvijo zakonske zveze v državi članici, sodišču katere je bila predložena zadeva starševske odgovornosti, ni upoštevna za priznanje pristojnosti tega sodišča, okoliščina, da so bili mladoletni otroci rojeni v tej državi članici in imajo njeno državljanstvo, pa ni zadostna.
Ta razlaga pojma „običajno prebivališče“ bi lahko privedla do tega, da glede na okoliščine posameznega primera na podlagi splošnih pravil o pristojnosti iz Uredbe št. 2201/2003 nobeno sodišče države članice ne bi bilo pristojno za odločanje o zahtevku za prenehanje zakonskih vezi in v zadevi starševske odgovornosti. V takem primeru bi lahko bilo s členoma 7 in 14 te uredbe sodišču, ki mu je bila zadeva predložena, dovoljeno, da za eno in drugo zadevo uporabi pravila o pristojnosti, določena v nacionalnem pravu, vendar z drugačnim obsegom. V zakonskem sporu je taka subsidiarna pristojnost sodišča države članice, ki mu je bila zadeva predložena, izključena, če je tožena stranka državljan druge države članice, pri čemer pa ni izključena pristojnost sodišč zadnjenavedene države članice na podlagi njenega nacionalnega prava. V zadevi starševske odgovornosti pa, nasprotno, dejstvo, da je tožena stranka državljan druge države članice, ne preprečuje, da sodišče države članice, ki mu je bila zadeva predložena, potrdi svojo pristojnost.
Drugačen okvir je določen za preživninske zadeve, če nobena od strank spora nima običajnega prebivališča v državi članici. V tem primeru člen 7 Uredbe št. 4/2009 določa štiri kumulativne pogoje za to, da lahko sodišče države članice izjemoma ugotovi svojo pristojnost na podlagi nujnosti (forum necessitatis). Prvič, sodišče, ki mu je bila zadeva predložena, mora preveriti, da na podlagi členov od 3 do 6 Uredbe št. 4/2009 nobeno sodišče države članice ni pristojno. Drugič, zadevni spor mora biti tesno povezan s tretjo državo, kar velja, kadar vse stranke običajno prebivajo v njej. Tretjič, pogoj, da v tretji državi postopka ni mogoče začeti ali izvesti v razumnih okvirih ali da postopek tam ni mogoč, zahteva, da je glede na okoliščine primera dostop do sodnega varstva v tretji državi pravno ali dejansko oviran, zlasti s procesnimi pogoji, ki so diskriminatorni ali v nasprotju s poštenim sojenjem. Nazadnje, spor mora biti v zadostni meri povezan z državo članico, v kateri je sodišče, ki mu je bila zadeva predložena, pri čemer lahko ta povezava temelji med drugim na državljanstvu ene od strank.
(
1
)	Uredba Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 243).
(
2
)	Uredba Sveta (ES) št. 4/2009 z dne 18. decembra 2008 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju sodnih odločb ter sodelovanju v preživninskih zadevah (UL 2009, L 7, str. 1).