Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
LAILE MEDINA,
predstavljeni 18. decembra 2025(1)
Zadeva C‑151/25 [Viaudret(i)]
F. B.
proti
Région wallonne,
ob udeležbi
Parc éolien de Leuze-en-Hainaut SA,
e-NosVents SA,
Electrabel SA
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložil Conseil d’État (državni svet, Belgija))
„ Predhodno odločanje – Aarhuška konvencija – Člen 6 – Udeležba javnosti – Člen 6(1) – Točki 20 in 22 Priloge I – Člen 6(10) – Ponovna proučitev ali dopolnitev pogojev za izvajanje dejavnosti – Podaljšanje veljavnosti gradbenega in obratovalnega dovoljenja za polje vetrnih elektrarn – Obveznost, da se v navedeno podaljšanje vključi faza udeležbe javnosti “
I.      Uvod
1.        Aarhuška konvencija(2) je bila slavno predstavljena kot „do tega trenutka najbolj ambiciozen projekt na področju okoljske demokracije v okviru Združenih narodov“.(3) V Deklaraciji iz Lucce, sprejeti na prvem zasedanju pogodbenic Aarhuške konvencije, je ta opisana kot „prelomna na področju participativne demokracije“.(4)
2.        Aarhuška konvencija temelji na treh stebrih: dostopu do informacij, udeležbi javnosti v procesu odločanja in dostopu do pravnega varstva, pri čemer se z vsakim od navedenih stebrov izvaja ena od treh okoljskih procesnih pravic.(5) Med navedenimi pravicami je „najbolj očitno demokratična“(6) pravica javnosti do udeležbe pri odločanju v okoljskih zadevah. Navedena pravica prispeva k uresničevanju enega od ciljev Aarhuške konvencije, in sicer, kot je navedeno v njeni deseti uvodni izjavi, povečati odgovornost in preglednost odločanja vlad in okrepiti podporo javnosti pri okoljskem odločanju.(7)
3.        V obravnavani zadevi se postavlja vprašanje, ali je treba v postopek odločanja o desetletnem podaljšanju okoljskega dovoljenja za dejavnost, ki spada na področje uporabe člena 6(1)(a) Aarhuške konvencije, vključiti fazo udeležbe javnosti ter ali ta člen kot celota onemogoča nacionalno zakonodajo, ki ne predvideva udeležbe javnosti pri takem podaljšanju. Ta zadeva Sodišču daje priložnost ponuditi razlago člena 6(10) Aarhuške konvencije, v skladu s katero se zahteve za udeležbo javnosti, ki so določene v odstavkih od 2 do 9, člena 6, smiselno uporabljajo, in – če je to potrebno – kadar javni organ ponovno preuči ali dopolni pogoje za izvajanje dejavnosti, na katero se nanaša odstavek 1. Zlasti bo obravnavalo vprašanje, ali se podaljšanje izvajanja dejavnosti, ki spada na področje uporabe člena 6(1)(a), šteje za ponovno proučitev ali dopolnitev pogojev za izvajanje zadevne dejavnosti, kar bi pomenilo, da je potrebno zagotoviti udeležbo javnosti, kadar je to primerno.
II.    Pravni okvir
A.      Mednarodno pravo
4.        Člen 6 Aarhuške konvencije, naslovljen „Udeležba javnosti pri odločanju o posebnih dejavnostih“, v odstavkih 1 in 10 določa:
„1.      Pogodbenica:
(a)      pri odločanju o dovoljenju za predlagane dejavnosti, naštete v [P]rilogi I, uporablja določbe tega člena;
(b)      v skladu s svojo notranjo zakonodajo uporablja določbe tega člena tudi pri odločanju o predlaganih dejavnostih, ki niso naštete v Prilogi I in bi lahko pomembno vplivale na okolje. Pogodbenice v ta namen določijo, ali za tako predlagano dejavnost veljajo določbe tega člena; […]
[…]
10.      Pogodbenica zagotovi, da se s potrebnimi spremembami, in kadar je to primerno, uporabljajo določbe drugega do devetega odstavka tega člena, kadar organ javne oblasti ponovno prouči ali dopolni pogoje za izvajanje dejavnosti iz prvega odstavka.“
5.        Priloga I k Aarhuški konvenciji vsebuje seznam dejavnosti, na katere se nanaša člen 6(1)(a). Točki 20 in 22
te priloge se glasita tako:
„20.      Dejavnost, ki ni omenjena v odstavkih 1 do 19 in za katero je udeležba javnosti v skladu z notranjo zakonodajo predvidena s postopkom presoje vplivov na okolje.
[…]
22.      Če sprememba ali razširitev dejavnosti sama po sebi izpolnjuje merila/mejne vrednosti, določene v tej prilogi, se zanjo uporablja odstavek 1(a) člena 6 te konvencije. Za vse druge spremembe ali razširitev dejavnosti se uporablja pododstavek b) prvega odstavka
člena 6 te konvencije.“
B.      Pravo Evropske unije
6.        Člen 2(1) Direktive 2011/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL 2012, L 26, str. 1, ter popravka v UL 2015, L 174, str. 44, in UL 2020, L 296, str. 8) (v nadaljevanju: direktiva o PVO) določa:
„Države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da so pred izdajo soglasja za izvedbo projekti, ki bodo verjetno pomembno vplivali na okolje, med drugim zaradi svoje narave, velikosti ali lokacije, predmet zahteve za izdajo soglasja za izvedbo in presojo njihovih vplivov na okolje. Navedeni projekti so opredeljeni v členu 4.“
7.        Člen 4(1) in (2) direktive o PVO določa:
„1.      Ob upoštevanju člena 2(4) se projekte, ki so našteti v Prilogi I, presoja skladno s členi 5 do 10.
2.      Ob upoštevanju člena 2(4) države članice za projekte, ki so našteti v Prilogi II, odločijo, ali se projekt presoja skladno s členi 5 do 10. […]
[…]“
8.        V Prilogi II k direktivi o PVO so navedeni projekti, na katere se nanaša člen 4(2) navedene direktive. Naslov 3 navedene priloge, naslovljen „Energetika“, v točki (i) vključuje:
„obrati za izkoriščanje energije vetra za proizvodnjo elektrike“.
C.      Nacionalna zakonodaja
9.        Člen 89
décret du 23 juin 2016 modifiant le Code de l’Environnement, le Code de l’Eau et divers décrets en matière de déchets et de permis d’environnement (uredba z dne 23. junija 2016 o spremembi okoljskega zakonika, vodnega zakonika in več uredb o odpadkih in okoljskih dovoljenjih)
(v nadaljevanju: uredba z dne 23. junija 2016) – z dopolnitvijo prvega stavka člena 50(1) décret relatif au permis d’environnement (uredba o okoljskih dovoljenjih) z dne 11. marca 1999 (Moniteur belge z dne 8. junija 1999, str. 21114) (v nadaljevanju: uredba o okoljskih dovoljenjih), ki določa, da se okoljska dovoljenja izdajajo za največ dvajset let –
določa, da se lahko dovoljenje za vetrno elektrarno izda za največ trideset let, kar je izjema od splošne določbe.
10.      V skladu s prvim odstavkom člena 109 uredbe z dne 23. junija 2016 se sprememba glede tridesetletne veljavnosti okoljskega dovoljenja za vetrno elektrarno uporablja za vloge, ki so bile vložene po začetku veljavnosti navedene uredbe, torej po 1. avgustu 2016. Glede dovoljenj, ki so veljala pred 1. avgustom 2016, je iz člena 109, drugi stavek, navedene uredbe razvidno, da jih je mogoče podaljšati enkrat, za največ deset let.
11.      Navedene določbe so bile izvedene z arrêté du Gouvernement wallon du 20 avril 2017 modifiant l’arrêté du Gouvernement wallon du 4 juillet 2002 relatif à la procédure et à diverses mesures d’exécution du décret du 11 mars 1999 relatif au permis d’environnement et portant exécution des articles 108 et 109 du décret du 23 juin 2016 modifiant le Code de l’Environnement, le Code de l’Eau et divers décrets en matière de déchets et de permis d’environnement (odlok valonske vlade z dne 20. aprila 2017 o spremembi odloka valonske vlade z dne 4. julija 2002 o postopku in različnih ukrepih za izvajanje [uredbe o okoljskih dovoljenjih] ter o izvajanju členov 108 in 109 [uredbe z dne 23. junija 2016] (v nadaljevanju: odlok z dne 20. aprila 2017).
12.      V določbah, navedenih v točkah 10 in 11 zgoraj, postopek udeležbe javnosti v upoštevnem postopku odločanja ni predviden.
III. Dejansko stanje, nacionalni postopek in vprašanje za predhodno odločanje.
13.      Dne 28. avgusta 2009 je bilo družbi z omejeno odgovornostjo Parc éolien de Leuze-en-Hainaut (PELZ) SA izdano prvotno enotno dovoljenje(8) za postavitev in delovanje polja vetrnih elektrarn z desetimi vetrnicami v občini Leuze-en-Hainaut (Belgija) (v nadaljevanju: polje vetrnih elektrarn). Na podlagi navedenega dovoljenja je bilo polje vetrnih elektrarn postavljeno in je začelo delovati. Dne 16. aprila 2014 pa je Conseil d’État (državni svet, Belgija) razglasil navedeno dovoljenje za nično, po nadaljnji proučitvi pa je bilo 8. septembra 2014 izdano novo dovoljenje, ki je bilo razglašeno za nično 25. januarja 2017. Nazadnje, po ponovni proučitvi, je bilo novo dovoljenje izdano 6. junija 2017 za obdobje dvajset let, in sicer od 28. avgusta 2009 do 28. avgusta 2029.
14.      Dne 2. aprila 2020 je tehnični uradnik na prošnjo enega od upravljavcev polja vetrnih elektrarn izdal odločbo, s katero je za deset let podaljšal veljavnost dovoljenja z dne 6. junija 2017 (v zvezi z delom, ki se nanaša na okoljsko dovoljenje), in sicer do 28. avgusta 2039 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba).
15.      Oseba F. B., tožeča stranka v postopku v glavni stvari in prebivalec območja, kjer stoji polje vetrnih elektrarn, pred predložitvenim sodiščem zahteva razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe.
16.      Tožena stranka v postopku v glavni stvari je Région wallonne (Valonska regija). Družbe Parc éolien de Leuze-en-Hainaut, e-NosVents SA in Electrabel SA v postopku sodelujejo kot intervenientke.
17.      Oseba F. B. se v svoji tožbi med drugim sklicuje na kršitev člena 6(10) Aarhuške konvencije,
in trdi, da odobreno polje vetrnih elektrarn spada na področje uporabe člena 6(1)(a) navedene konvencije. Navaja, da bi bilo treba pred sprejetjem odločitve o spremembi pogojev obratovanja polja vetrnih elektrarn omogočiti udeležbo javnosti v postopku. Ker to ni bilo omogočeno, je izpodbijana odločba nezakonita.
18.      Tožena stranka trdi, da glede na opredelitvi pojmov „projekt“ in „soglasje za izvedbo“ v členu 1(2)(a) in (c) direktive o PVO pri izpodbijani odločbi ne gre za odločbo, s katero se odobri projekt, saj gre zgolj za podaljšanje veljavnosti okoljskega dovoljenja.
19.      Intervenientke v postopku v glavni stvari trdijo, da podaljšanje veljavnosti enotnega dovoljenja na podlagi člena 109, drugi odstavek, uredbe z dne 23. junija 2016 ne spada na področje uporabe Priloge I
k Aarhuški konvenciji. Trdijo, da niti navedena določba niti njeno izvajanje na podlagi odloka z dne 20. aprila 2017 ne zahtevata, da je treba ob podaljšanju veljavnosti dovoljenj za polje vetrnih elektrarn, ki so bila izdana pred 1. avgustom 2016, opraviti presojo vplivov na okolje (PVO). Navedena okoliščina onemogoča uporabo člena 6(10) Aarhuške konvencije.
20.      Tožeča stranka odgovarja, da direktiva o PVO ni upoštevna, saj se tožeča stranka ne sklicuje na kršitev navedene direktive. Navaja, da če postopek odločanja o dejavnosti vključuje fazo udeležbe javnosti na podlagi člena 6(1)(a) Aarhuške konvencije, bi moral takšno fazo vključevati vsak postopek, s katerim organ javne oblasti naknadno ponovno prouči ali dopolni pogoje za izvajanje dejavnosti. Ker upravni organ ni zahteval faze udeležbe javnosti v postopku odločanja, ni izpolnil svoje naloge.
21.      Tožeča stranka tudi zavrača navedbe tožene stranke in intervenientk, da je tožbo vložil prepozno, in trdi, da bi moralo biti na podlagi izpodbijane odločbe opravljeno javno posvetovanje in s tem obveščanje na podlagi člena D.29-22(2) knjige I Code de l’Environnement (okoljskega zakonika), da se lahko določi rok za vložitev tožbe.
22.      Predložitveno sodišče navaja, da je bilo pred sprejetjem odloka z dne 20. aprila 2017 izdano mnenje zakonodajnega oddelka Conseil d’État (državni svet). Iz navedenega mnenja izhaja, da se z odločbo o podaljšanju veljavnosti dovoljenja za dejavnost, navedeno v Prilogi I k Aarhuški konvenciji –
oziroma za katero se šteje, da bi lahko pomembno vplivala na okolje – spreminjajo pogoji za opravljanje dejavnosti, zato spada na področje uporabe člena 6(10) navedene konvencije. V navedenem mnenju je bilo torej ugotovljeno, da bi moral postopek sprejemanja zadevne odločbe vključevati tudi fazo udeležbe javnosti v skladu s členom 6 od (2) do (9) Aarhuške konvencije.
23.      Vendar pa valonska vlada navedenega mnenja ni upoštevala. Navedena vlada meni, da je neupoštevanje zahteve opraviti postopek udeležbe javnosti v bistvu upravičeno, da se prepreči razlikovanje med starimi dovoljenji (ki so izdana za dvajset let) in novimi dovoljenji (ki so izdana za največ trideset let). Prav tako se sklicuje na dejstvo, da je javnost že izrazila svoje mnenje o projektu, ne glede na njegovo trajanje, ter da se pogoji, pod katerimi se dejavnost opravlja, niso spremenili.
24.      Predložitveno sodišče poudarja, da ni sporno, da zadevno dovoljenje za polje vetrnih elektrarn spada na področje uporabe člena 6(1)(a) Aarhuške konvencije v povezavi s točko 20
Priloge I k navedeni konvenciji. Postavlja pa se vprašanje, ali je tudi pri podaljšanju veljavnosti navedenega dovoljenja potrebno opraviti fazo udeležbe javnosti.
25.      Tako bi bilo, če bi bilo mogoče odločbo o podaljšanju dovoljenja opredeliti kot kar koli od naslednjega:
–        dovoljenje za dejavnost, ki spada na področje uporabe člena 6(1)(a) Aarhuške konvencije in točke 20
Priloge I k navedeni konvenciji, oziroma kot spremembo ali razširitev navedene dejavnosti na podlagi točke 22 navedene priloge;
–        dovoljenje za dejavnost, ki ni našteta v Prilogi I k Aarhuški konvenciji, vendar lahko pomembno vpliva na okolje v smislu člena 6(1)(b) navedene konvencije; ali
–        odločbo o ponovni proučitvi ali dopolnitvi pogojev za izvajanje dejavnosti iz člena 6(1) Aarhuške konvencije v smislu člena 6(10) navedene konvencije.
26.      V navedenih okoliščinah je Conseil d’État (državni svet) prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil to vprašanje:
„Ali je treba v pravni ureditvi, v kateri je za opravljanje dejavnosti iz Priloge I k Aarhuški konvenciji potrebno obratovalno dovoljenje, ki se izda za največ 20 let:
(1)      člen 6(1) in (10) ter točki 20 in 22
Priloge I k Aarhuški konvenciji treba razlagati tako, da je treba v zvezi z odločbo o 10-letnem podaljšanju obratovanja, ki je bilo prvotno odobreno za 20 let, izvesti fazo sodelovanja javnosti?
(2)      člen 6(1) in (10) Aarhuške konvencije treba razlagati tako, da pravna ureditev, v kateri postopek za 10-letno podaljšanje obratovanja nikoli ne vključuje faze sodelovanja javnosti, ni skladna s tem členom?“
27.      Pisna stališča so predložili F. B., Electrabel, belgijska vlada in Evropska komisija.
IV.    Presoja
28.      Predložitveno sodišče s svojima vprašanjema v bistvu sprašuje, ali je treba bodisi člen 6(1) Aarhuške konvencije v povezavi s točkama 20 in 22
Priloge I k navedeni konvenciji bodisi člen 6(10) te konvencije razlagati tako, da je pred sprejetjem odločbe, s katero se za deset let podaljša obratovanje polja vetrnih elektrarn, ki je bilo prvotno odobreno za dvajset let, treba opraviti fazo udeležbe javnosti. Sprašuje tudi, ali navedene določbe onemogočajo nacionalno zakonodajo, ki pri odločanju o podaljšanju zadevne dejavnosti za deset let ne predvideva faze udeležbe javnosti.
29.      Vprašanja predložitvenega sodišča se postavljata v okviru ničnostne tožbe v zvezi z izpodbijano odločbo, ki jo je vložil F. B., prebivalec območja, na katerem je polje vetrnih elektrarn, in ki kritizira dejstvo, da udeležba javnosti ni bila omogočena.
30.      Najprej je treba spomniti, da so določbe Aarhuške konvencije, ki jo je podpisala Skupnost in ki je bila naknadno odobrena s Sklepom Sveta 2005/370/ES(9), del pravnega reda Unije.(10) Kot torej Komisija ugotavlja v svojih pisnih stališčih, morajo Evropska unija in države članice upoštevati obveznosti, ki izhajajo iz Aarhuške konvencije, natančneje, obveznosti, ki izhajajo iz člena 6
glede udeležbe javnosti.
31.      Iz predložitvene odločbe jasno izhaja, da je bila udeležba javnosti potrebna pri izdaji prvotnega dovoljenja za zadevno dejavnost (polje vetrnih elektrarn). Navedena dejavnost spada na področje uporabe člena 6(1)(a) Aarhuške konvencije v povezavi s točko 20
Priloge I k navedeni konvenciji. Iz te točke 20 izhaja, da se zahteva glede udeležbe javnosti iz člena 6 Aarhuške konvencije nanaša na katero koli dejavnost, za katero nacionalna zakonodaja določa udeležbo javnosti na podlagi postopka PVO, kar velja za dejavnost iz postopka v glavni stvari.(11)
32.      Navedena dejavnost, za katero se na podlagi nacionalne zakonodaje zahteva PVO, spada na področje uporabe direktive o PVO.(12) Iz naslova 3, točka (i), Priloge II k direktivi PVO, države članice določijo, ali je za projekt potrebna presoja vplivov na okolje. V skladu s členom 6 direktive o PVO mora navedena presoja vključevati fazo udeležbe javnosti. V naslovu 3, točka (i), Priloge II k direktivi o PVO so „obrati za izkoriščanje energije vetra za proizvodnjo elektrike“ navedeni med projekti, na katere se nanaša člen 4(2) navedene direktive, v skladu s katerim države članice odločijo, ali je treba za zadevni projekt izvesti PVO.
33.      Z izpodbijano odločbo se podaljšuje veljavnost prvotnega dovoljenja za dejavnost, glede katere se zahteva udeležba javnosti (na podlagi direktive o PVO in Aarhuške konvencije, ki je sestavni del pravnega reda Unije).
34.      Vendar pa zakonodaja, ki se uporablja, in na podlagi katere je bila sprejeta izpodbijana odločba, s katero se je podaljšalo izvajanje zadevne dejavnosti, ne predvideva faze udeležbe javnosti kot nujni pogoj v zadevnem postopku odločanja.
35.      Postavlja se torej vprašanje, ali bi morala biti v skladu z Aarhuško konvencijo zagotovljena udeležba javnosti v postopku podaljšanja izvajanja zadevne dejavnosti.(13)
36.      Predložitveno sodišče navaja tri pravne določbe, ki bi se lahko uporabljale za obnovitev veljavnosti dovoljenja za dejavnost, odobreno na podlagi člena 6(1)(a) Aarhuške konvencije. Prva je ta določba, v povezavi s točko 20 ali točko 22
Priloge I k Aarhuški konvenciji; druga je člen 6(1)(b) te konvencije; in tretja je člen 6(10) navedene konvencije. Vsaka od navedenih določb opredeljuje, ali in pod katerimi pogoji velja zahteva za udeležbo javnosti.
37.      Dve pravni klasifikaciji se lahko uporabita za odločbo o podaljšanju izvajanja odobrene dejavnosti. Prva je nova odločba o dovoljenju za predlagano dejavnost, na eni strani, na podlagi člena 6(1)(a) Aarhuške konvencije v povezavi s točko 20
Priloge I k navedeni konvenciji oziroma točko 22 navedene priloge (predlagana dejavnost je navedena v Prilogi I) oziroma, na drugi strani, na podlagi člena 6(1)(b) Aarhuške konvencije (predlagana dejavnost ni navedena v Prilogi I, ima pa pomemben vpliv na okolje). Na podlagi druge pa se šteje, da gre pri navedeni odločbi za ponovno proučitev ali dopolnitev pogojev za izvajanje dejavnosti na podlagi člena 6(10) te konvencije.
A.      Obnovitev dovoljenja kot odločba o dovoljenju za predlagano dejavnost (člen 6(1)(a) in (b))
38.      Člen 6 Aarhuške konvencije določa pravico do udeležbe javnosti v postopku odločanja o nekaterih dejavnostih.
39.      Točki (a)
in (b)
člena 6(1) skupaj določata merila za ugotavljanje, pri katerih odločbah je treba zagotoviti udeležbo javnosti. Obe
točki povezuje dejstvo, da upoštevata potencialno pomembne vplive predlagane dejavnosti na okolje.(14) Točka (a) se nanaša na dejavnosti, navedene v Prilogi I, za katere se domneva, da bi lahko pomembno vplivale na okolje, točka (b) pa določa, da se v skladu z nacionalno zakonodajo določbe o udeležbi javnosti uporabljajo tudi za odločbe o predlaganih dejavnostih, ki niso navedene v Prilogi I, vendar bi kljub temu lahko pomembno vplivale na okolje.
40.      F. B. z ozirom na možno uporabo te določbe trdi, da je treba obnovitev dovoljenja za zadevno dejavnost šteti za novo odločbo, ki se nanaša na zadevno dejavnost. Ker je bila prvotna odločba izdana na podlagi člena 6(1)(a) Aarhuške konvencije, v povezavi z odstavkom 20
Priloge I k navedeni konvenciji,(15) bi bilo v skladu z navedenim argumentom treba šteti, da gre pri obnovitvi veljavnosti navedene odločbe v bistvu za novo odločbo, zaradi česar se zahteva udeležba javnosti. Obnovitev dovoljenja bi se lahko štela tudi za razširitev ali spremembo zadevne dejavnosti na podlagi odstavka 22
te priloge oziroma za odločbo v zvezi z dejavnostjo, ki ni navedena v Prilogi I, vendar bi lahko pomembno vplivala na okolje.
1.      Obnovitev dovoljenja kot odločba o dovoljenju za predlagano dejavnost, navedeno v Prilogi I (člen 6(1)(a) in točka 20 Priloge I)
41.      V skladu s členom 6(1)(a) Aarhuške konvencije je treba zagotoviti udeležbo javnosti predvsem pri odločanju, ali naj se dovoli predlagana dejavnost, navedena v Prilogi I k tej konvenciji.(16)
42.      Kot je pojasnjeno zgoraj,(17) je s točko 20
Priloge I k Aarhuški konvenciji razširjen člen 6 tudi na dejavnosti, ki niso zajete s točkami od 1 do 19 navedene priloge, če je udeležba javnosti v skladu z nacionalno zakonodajo določena na podlagi postopka PVO.(18)
43.      Ugotavljanje, ali dejavnost spada na področje uporabe točke 20
Priloge I h Konvenciji, temelji na treh elementih: (i) udeležba javnosti; (ii) presoja vplivov na okolje, v okviru katere poteka udeležba javnosti; ter (iii) nacionalna zakonodaja, ki določa PVO.(19)
44.      V skladu z navedenim velja, da če nacionalna zakonodaja ne zahteva PVO v zvezi z izdajo ali obnovitvijo navedenega dovoljenja, zgolj na podlagi točke 20
Priloge I take zahteve ni mogoče utemeljiti.
45.      Navedeno je v skladu z ugotovitvami odbora za skladnost Aarhuške konvencije (v nadaljevanju: odbor za skladnost), iz katerih je razvidno, da odločitev o podaljšanju dovoljenja za opravljanje dejavnosti ne spada na področje uporabe točke 20
Priloge I k Aarhuški konvenciji, če nacionalna zakonodaja za tako obnovitev ne zahteva postopka PVO.(20)
46.      V zadevi v postopku v glavni stvari je jasno, da nacionalna zakonodaja določa PVO pri izdaji prvotnega dovoljenja za polje vetrnih elektrarn. Vendar pa se zdi, kot v bistvu navaja Komisija v svojih pisnih stališčih, da se za obnovitev navedenega dovoljenja taka presoja ne zahteva.
47.      Posledično torej ni mogoče šteti, da obnovitev zadevnega izpodbijanega dovoljenja spada na področje uporabe člena 6(1)(a) Aarhuške konvencije, v povezavi s členom 20
Priloge I k Aarhuški konvenciji.
2.      Obnovitev dovoljenja kot sprememba oziroma razširitev dejavnosti (člen 6(1)(a) in točka 22 Priloge I)
48.      Točka 22
Priloge I k Aarhuški konvenciji razširja področje uporabe člena 6 Aarhuške konvencije tudi na spremembe oziroma razširitve dejavnosti, če taka sprememba ali razširitev sama po sebi izpolnjuje merila oziroma presega mejne vrednosti iz navedene priloge. Za kakršno koli drugo spremembo ali razširitev dejavnosti, ki ne izpolnjuje meril oziroma ne presega mejnih vrednosti iz priloge, se uporablja člen 6(1)(b) te konvencije.
49.      Vprašanje je torej, ali je treba pojem „sprememba oziroma razširitev“ razlagati tako, da vključuje tudi zgolj podaljšanje izvajanja dejavnosti.
50.      Ker je prvi stavek
točke 22
Priloge I k Aarhuški konvenciji vsebinsko podoben točki 24
Priloge I
k direktivi o PVO,(21) je treba poudariti, da v skladu s sodno prakso Sodišča velja, da je „iz njenega besedila in strukture […] razvidno, da zajema spremembe ali razširitve projekta, ki zlasti zaradi svoje narave ali velikosti pomenijo podobna tveganja glede okoljskih vplivov kot projekt sam“.(22)
51.      Sodišče je ugotovilo, da se šteje, da so nacionalni ukrepi, katerih učinek je, da se za znatno obdobje deset let podaljša industrijska proizvodnja elektrike v jedrskih elektrarnah, ki je bila predhodno omejena na 40 let, ob povezavi z velikimi obnovitvenimi deli, ki so potrebna zaradi zastarelosti teh elektrarn in obveznosti, da se jih uskladi z varnostnimi standardi, „glede tveganj vplivov na okolje, primerljivega obsega, kot je tisti pri prvotnem zagonu teh elektrarn“.(23)
52.      Na podlagi navedene sodne prakse in kot je v bistvu trdila Komisija v svojih pisnih stališčih je mogoče trditi, da, če ne gre za dela in fizične spremembe, se zgolj podaljšanje veljavnosti dovoljenja za dejavnost, ki se že opravlja, kot velja v postopku v glavni stvari, ne šteje za spremembo ali razširitev dejavnosti.
53.      Tako razlago potrjuje tudi sodba Sodišča v zadevi FCC Česká republika,(24) ki se je nanašala na Direktivo 2010/75, s katero se uvajajo zahteve glede udeležbe javnosti na področju industrijskih emisij. V okviru navedene direktive je pojem „razširitev“ del opredelitve pojma „znatna sprememba“ v členu 3, točka 9, Direktive 2010/75. Pri izdaji dovoljenja za kakršno koli „znatno spremembo“ je treba na podlagi člena 24(1)(b) Direktive 2010/75 zagotoviti sodelovanje javnosti. „Znatna sprememba“ pomeni „spremembo v vrsti ali delovanju obrata […], ali njihove razširitve, ki ima lahko znatne negativne vplive na zdravje ljudi ali okolje“ (moj poudarek).
54.      Sodišče je ugotovilo, „da zgolj podaljšanje obdobja skladiščenja odpadkov samo po sebi ne spreminja območja obrata niti zmogljivosti skladiščenja, kakor je določena v prvotnem dovoljenju, in torej ne pomeni ‚razširitve‘ obrata“.(25)
55.      Navodila za izvajanje Aarhuške konvencije, ki se v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča lahko štejejo za pojasnjevalni dokument, ki se lahko glede na okoliščine primera skupaj z drugimi upoštevnimi elementi upošteva pri razlagi navedene konvencije, čeprav analize v njem niso zavezujoče in nimajo normativnega obsega, ki pripada določbam navedene konvencije,(26) potrjujejo razlago, v skladu s katero se točka 22
Priloge I k navedeni konvenciji nanaša le na fizične spremembe ali razširitve dejavnosti.(27)
56.      V primeru naknadnih upravnih postopkov, če se ti nanašajo na predlagane dejavnosti, ki spadajo na področje uporabe člena 6(1) Aarhuške konvencije, se ne uporablja ta določba v povezavi s točko 22
Priloge I, ampak člen 6(10) Aarhuške konvencije.(28)
57.      Zgolj obnovitev dovoljenja v zadevi v postopku glavni stvari, ki ne vključuje nobene fizične spremembe ali razširitve zadevne dejavnosti, se torej ne more šteti za novo odločbo. Vendar pa, kot bo pojasnjeno v delu B v nadaljevanju, to ne posega v pravico javnosti do udeležbe na podlagi druge določbe, in sicer člena 6(10) Aarhuške konvencije, ki ureja ponovno proučitev in dopolnitev dejavnosti.
3.      Obnovitev dovoljenja kot odločitev, ki se nanaša na dejavnost, ki pomembno vpliva na okolje (člen 6(1)(b) Aarhuške konvencije)
58.      Člen 6(1)(b) Aarhuške konvencije določa, da se določbe člena 6 navedene konvencije v zvezi z udeležbo javnosti pri odločitvah glede posebnih dejavnosti uporabljajo, če gre za sprejetje odločitve o predlaganih dejavnostih, ki niso naštete v Prilogi I k navedeni konvenciji in bi lahko pomembno vplivale na okolje.
59.      Iz besedila člena 6(1)(b) izhaja, da pogodbenice Aarhuške konvencije opredelijo, ali se uporabljajo zahteve glede udeležbe javnosti, če bi predlagana dejavnost lahko pomembno vplivala na okolje.(29)
60.      Kar zadeva podaljšanje trajanja zadevne dejavnosti, kot je Komisija v bistvu navedla v svojem pisnem stališču, v spisu, ki je na voljo Sodišču obstaja dovolj dokazov in informacij, da se ugotovi ali je to podaljšanje mogoče šteti za predlagano dejavnost, ki ima lahko bistveni vpliv na okolje.
61.      Prav tako je treba navesti, da točka 22
Priloge I k Aarhuški konvenciji razširja področje uporabe člena 6(1)(b) te konvencije na vse spremembe ali razširitve dejavnosti, ki same po sebi ne izpolnjujejo meril ali presegajo mejnih vrednosti iz te priloge.
62.      Vendar pa iz analize v predhodnem oddelku(30) izhaja, da je treba spremembo oziroma razširitev dejavnosti na podlagi navedene točke razlagati kot fizično spremembo ali razširitev, zaradi česar se zgolj obnovitev dovoljenja – torej podaljšanje veljavnosti, ki ne vključuje nobenih fizičnih posegov – ne šteje za tako spremembo ali razširitev.
63.      V navedenih okoliščinah se zdi, da obnovitev zadevnega dovoljenja ne more šteti za odločbo, ki bi spadala na področje uporabe člena 6(1)(b) Aarhuške konvencije, v povezavi s členom 22
Priloge I k tej konvenciji.
B.      Obnovitev dovoljenja kot ponovna proučitev ali dopolnitev pogojev za izvajanje dejavnosti (člen 6(10))
64.      Člen 6(10) Aarhuške konvencije določa, da se „s potrebnimi spremembami, in kadar je to potrebno,“ uporabljajo zahteve glede udeležbe javnosti, kadar organjavne oblasti „ponovno prouči ali dopolni pogoje za izvajanje“ dejavnosti, ki je bila odobrena na podlagi odstavka 1 navedene določbe.
1.      Zahteve za uporabo člena 6(10)
65.      Člen 6(10) „dopolnjuje“(31) točko 22
Priloge I k Aarhuški konvenciji. Slednja se nanaša na fizične spremembe oziroma razširitve dejavnosti, člen 6(10) pa določa, da se zahteva glede udeležbe javnosti uporablja tudi pri ponovni proučitvi ali dopolnitvi pogojev za izvajanje dejavnosti, kar vključuje kakršno koli upravno ponovno proučitev ali dopolnitev pogojev, pri kateri ni nujno vključena tudi fizična sprememba dejavnosti.(32)
66.      Člen 6(10) se uporabi pri ponovni proučitvi ali dopolnitvi pogojev za izvajanje dejavnosti. Kot izhaja iz samega izraza „pogoji za izvajanje“, se ta nanaša na vse tiste pogoje, ki so potrebni za izvajanje dejavnosti.(33) Pojem „ponovno prouči ali dopolni“ je dovolj širok, da vključuje okoljsko odločanje, ki sledi prvotnemu dovoljenju in na podlagi katerega se spremenijo pogoji za izvajanje.
67.      Člen 6(10) zaradi svoje široke opredelitve zaobjema ves življenjski cikel dejavnosti glede vprašanj, ki spadajo na področje uporabe Aarhuške konvencije. Navedena določba prispeva k nadaljnjemu zagotavljanju cilja udeležbe javnosti, katerega namen je, v skladu z deveto uvodno izjavo Aarhuške konvencije, javnosti zagotoviti možnost, da izraža svoje interese, organom javne oblasti pa, da jih ustrezno upoštevajo.
68.      Navedeno temelji na naravi nekaterih dejavnosti iz Priloge I k Aarhuški konvenciji, ki vključujejo uporabo naravnih virov. Kot je pojasnjeno v okviru pravne doktrine, se v večini držav zadevna dovoljenja „izdajajo le za omejeno časovno obdobje (običajno do 10 let), nato pa jih je treba obnoviti in/ali posodobiti“, saj so „količina virov, ki se lahko uporabijo, in pogoji za tako uporabo močno odvisni od stanja zadevnega naravnega vira“.(34)
69.      Člen 6(10) te konvencije določa uporabo odstavkov od 2 do 9 navedenega člena o udeležbi javnosti „s potrebnimi spremembami, in kadar je to primerno“. Izraz „s potrebnimi spremembami“ (mutatis mutandis) glede uporabe določb o udeležbi javnosti v členu 6(10) preprosto pomeni „s potrebnimi spremembami“.(35) V zvezi s primernostjo udeležbe javnosti pa velja, da čeprav navedeni izraz „kadar je to primerno“ pomeni „določeno mero diskrecije“, „pa ne pomeni popolne diskrecije“.(36) Z navedeno klavzulo se namreč „uvaja objektivno merilo, ki ga je treba upoštevati glede na cilje konvencije“.(37)
70.      Primernost udeležbe javnosti v primeru ponovne proučitve ali dopolnitve pogojev za izvajanje dejavnosti se nanaša na to, kako pomemben vpliv ima ponovna proučitev ali dopolnitev na okolje. V fazi ugotavljanja, ali naj se predlagana dejavnost dovoli, se upošteva potencialno velik vpliv na okolje,(38) kar ostaja upoštevno tudi v poznejših fazah okoljskega odločanja.
71.      Navedeno potrjujejo tudi ugotovitve odbora za skladnost, ki je poudaril, da se pri ugotavljanju, ali je „primerno“ in posledično potrebno izvesti
fazo udeležbe javnosti, ko javni organ ponovno preuči ali posodobi pogoje delovanja dejavnosti, za katero velja člen 6, uporablja „neke vrste preizkus pomembnosti“.(39)
72.      Izraz „kadar je to primerno“ je treba uporabiti tako, da se ohrani vsebinski učinek člena 6(10) Aarhuške konvencije. Zahteva glede zagotovitve faze udeležbe javnosti bi izgubila vsak smiseln učinek, če nacionalni zakonodajni okvir ne predvideva nobene možnosti ocene primernosti izvedbe faze udeležbe javnosti, v primeru ponovne proučitve ali dopolnitev dejavnosti.
73.      Prav na to so se nanašale okoliščine, v katerih je odbor za skladnost objavil svoje ugotovitve glede Evropske unije v zvezi z Direktivo 2010/75.(40) Odbor za skladnost je ugotovil, da Evropska unija kot pogodbenica Aarhuške konvencije ni zagotovila skladnosti s členom 6(10) Aarhuške konvencije, saj je „oblikovala pravni okvir, ki ne predvideva nobene možnosti udeležbe javnosti v primeru ponovnih proučitev in dopolnitev na podlagi več določb navedene direktive, kot se je uporabljala v času objave navedenih ugotovitev.(41)
74.      Pomembno je navesti, da je bila Direktiva 2010/75 za zagotavljanje skladnosti z Aarhuško konvencijo spremenjena, z navedbo, da „bi bilo treba članom zadevne javnosti dati zgodnje in učinkovite možnosti sodelovanja pri izdaji ali posodobitvi pogojev v dovoljenju, ki jih določi pristojni organ, tudi kadar se navedeni pogoji ponovno preučijo […]“.(42)
2.      Trajanje dejavnosti kot pogoj za izvajanje ter obnovitev dovoljenja v zadevi v postopku v glavni stvari
75.      Člen 6(10) Aarhuške konvencije se uporablja v primeru dopolnitve ali ponovne proučitve pogojev za izvajanje dejavnosti, kar pomeni vse pogoje, ki so potrebni za nadaljnje izvajanje dejavnosti.(43) Dovoljeno trajanje dejavnosti je potrebno za njeno nadaljnje izvajanje in je del navedenih pogojev za izvajanje.(44)
76.      Odločitev, s katero se podaljša izvajanje dejavnosti, torej spreminja pogoje za izvajanje take dejavnosti, zato se uporablja člen 6(10) Konvencije.
77.      Ne morem se strinjati s trditvami belgijske vlade, da se člen 6(10) ne uporablja, ker ne gre za spreminjanje prvotnih pogojev, na podlagi katerih se je zadevna dejavnost izvajala. Dejstvo, da se v zvezi z zadevno dejavnostjo ne spreminjajo preostali pogoji za izvajanje, ne spremeni dejstva, da je bilo prvotno obdobje dvajset let podaljšano za polovico, s čimer so se spremenili prvotni pogoji za izvajanje.(45)
78.      V zvezi s presojo primernosti organizacije udeležbe javnosti imajo organi, kot je bilo že pojasnjeno, določeno mero proste presoje, ki pa jo morajo uporabljati v skladu s cilji Aarhuške konvencije.(46)
79.      V zvezi z obnovitvijo dovoljenja ne obstaja nobena „aritmetična“ mejna vrednost, ki bi bila določena v navedeni konvenciji in pri preseganju katere bi bilo primerno zagotoviti udeležbo javnosti. To je treba ugotoviti na podlagi vsebinskih meril. Primernost udeležbe javnosti v primeru obnovitve dovoljenja ter presoja pomembnosti vpliva na okolje je lahko med drugim odvisna od narave dejavnosti in obdobja, za katero se podaljšuje. Upoštevati je treba tudi, ali je bila javnost v okviru predhodne udeležbe obveščena o morebitnih podaljšanjih dovoljenja v prihodnosti in je torej imela možnost predstaviti svoja stališča glede s tem povezanih vplivov na okolje.(47)
80.      V vsakem primeru pa znatno podaljšanje prvotnega obdobja izvajanja dejavnosti močno kaže na to, da je primerno zagotoviti fazo udeležbo javnosti. Navedeno je v skladu s ciljem udeležbe javnosti, da se tej zagotovi možnost izraziti svoje interese.(48)
81.      Odbor za skladnost potrjuje navedeno razlago. Večkrat je ugotovil, da „razen v primerih, ko se sprememba odobrenega trajanja nanaša na minimalno obdobje in je očitno, da ne bi imela pomembnih vplivov na okolje ali pa sploh nobenih vplivov, je primerno, da se za podaljšanje veljavnosti uporabljajo določbe člena 6 (moj poudarek)“.(49) Odbor za skladnost je ugotovil, da podaljšanje dejavnosti za pet let „nikakor ni minimalno“, zato je potrebna udeležba javnosti.(50)
82.      V zadevi v postopku v glavni stvari je bilo dovoljenje podaljšano za deset let. Desetletno podaljšanje dejavnosti, ki je bila prvotno odobrena za dvajset let, znaša polovico prvotnega obdobja in se ne more šteti za „minimalno“. Poleg tega je v času podaljšanja dovoljenja (leta 2020) minilo že več kot deset let odkar se je zadevna dejavnost (polje vetrnih elektrarn) začela izvajati (leta 2009).
83.      Navedeni dejavniki močno kažejo na to, da je udeležba javnosti primerna. Za presojo teh okoliščin pa je nazadnje pristojno nacionalno sodišče.
84.      Drugo vprašanje iz predložitvene odločbe pa se nanaša na to, da nacionalni zakonodajni okvir ne predvideva nobene možnosti udeležbe javnosti glede obnovitve dovoljenja za zadevno dejavnost.
85.      Iz navedene odločbe izhaja, da je eden od razlogov, zakaj nacionalna zakonodaja ne omogoča udeležbe javnosti, ta, da ko upravljavec vloži vlogo za dovoljenje, se opravi faza udeležbe javnosti, vključno s PVO, in to ne glede na obdobje, za katerega je dovoljenje izdano. Drug razlog je, da se je želelo s tem preprečiti razlikovanje med novimi dovoljenji za polja vetrnih elektrarn (ki se izdajo za največ 30 let) in dovoljenji, izdanimi na podlagi predhodne ureditve (ki so bila izdana za največ 20 let).
86.      Menim, da navedeni razlogi ne upravičujejo zakonodaje, ki obnovitev dovoljenja izključuje s področja uporabe člena 6(10) Aarhuške konvencije. Prvič, uporaba navedene določbe ni odvisna od tega, ali je bila v postopku izdaje prvotnega dovoljenja zagotovljena udeležba javnosti. Določba se uporablja v vseh okoliščinah, v katerih se pogoji za izvajanje dejavnosti „ponovno proučijo ali dopolnijo“, pri čemer mora organ presoditi, ali je udeležba javnosti „primerna“. Čeprav izraz „kadar je to primerno“ javnim organom pušča določeno polje proste presoje, pa se uporabi te proste presoje ni mogoče povsem odpovedati zgolj zato, ker je bila udeležba javnosti zagotovljena v preteklosti v okoliščinah, ki se niso nanašale na ponovno proučitev ali dopolnitev pogojev za izvajanje dejavnosti. V nasprotnem primeru bi člen 6(10) izgubil smisel. Vse dejavnosti, pri katerih je bila zagotovljena udeležba javnosti (o vprašanjih, ki se ne nanašajo na ponovno proučitev ali dopolnitev pogojev za izvajanje dejavnosti), bi bile samodejno izključene.
87.      Glede dejavnosti iz postopka v glavni stvari velja, da je bilo od začetka njegovega delovanja opravljenih več zaporednih stopenj sodnega preklica in ponovne proučitve dovoljenja, odkar so vetrne elektrarne začele obratovati.(51) Iz spisa, ki je na voljo Sodišču, ni jasno, ali je bila na vseh navedenih stopnjah zagotovljena udeležba javnosti. V vsakem primeru pa v spisu ni dokazov, da je v kateri koli od navedenih faz javnost imela možnost izraziti svoja stališča glede morebitnega pomembnega podaljšanja veljavnosti izdanega dovoljenja.(52)
88.      Drugič, v zvezi z argumentom, da udeležba javnosti povzroča razlikovanje med imetniki starih dovoljenj in imetniki novih, menim, da je treba spomniti na to, da se uporabi člena 6(10) Aarhuške konvencije ni mogoče odpovedati. Če so izpolnjeni pogoji za njegovo uporabo, mora biti zagotovljena pravica do udeležbe javnosti.(53) Primernost udeležbe javnosti v zvezi z določeno dejavnostjo mora biti opredeljena v skladu s cilji Aarhuške konvencije.(54) Udeležba javnosti ni le pogoj, ki ga je treba odkljukati ali preprosta formalnost. Gre za orodje, s katerim se dosegajo cilj okoljske demokracije iz Aarhuške konvencije.(55)
89.      Poleg tega se člen 6(10) Aarhuške konvencije uporablja za vse upravljavce, ne glede na datum, ko je bila njihova dejavnost odobrena. Tudi v primeru upravljavcev, ki jim je bilo izdano dovoljenje za 30 let, bo v nadaljnjih postopkih okoljskega odločanja morda nastopila faza, ko bo treba zagotoviti udeležbo javnosti, če bo prišlo do spremembe ali dopolnitve pogojev za izvajanje njihove dejavnosti.
90.      Pojasniti je treba tudi, da dejstvo, da je bila PVO opravljena ob izdaji dovoljenja, samo po sebi še ni odločilno za uporabo člena 6(10). Ta člen in pravica do udeležbe javnosti na splošno na podlagi Aarhuške konvencije nista sinonima za PVO.(56) Kot je navedeno v navodilih za izvajanje Aarhuške konvencije, se področje uporabe drugega stebra Aarhuške konvencije „razlikuje od področja uporabe okoljske presoje, saj je širše“.(57) V zadevnih navodilih je kot primer navedena prav ponovna proučitev ali dopolnitev pogojev za izvajanje nekaterih dejavnosti, ki v številnih državah – razen če se nanaša na pomembno spremembo dejavnosti – ni nujno predmet postopka PVO, ampak izdaje okoljskega dovoljenja.(58)
91.      Na podlagi navedenega menim, da člen 6(10) onemogoča nacionalno zakonodajo, ki ne vključuje obveznosti organa javne oblasti proučiti, ali bi bilo primerno zagotoviti udeležbo javnosti v primeru obnovitve dovoljenj za delovanje polja vetrnih elektrarn za deset let.
92.      Na podlagi zgoraj navedene sodne prakse Sodišča(59) o podaljšanju skladiščenja odpadkov v okviru Direktive 2010/75, ni mogoče podpreti drugačne razlage. Sodišče je v sodbi FCC Česká republika ugotovilo, da zgolj podaljšanje dovoljenja za odlaganje odpadkov na odlagališču, brez hkratne spremembe njegovega največjega dopustnega obsega ali njegove možne skupne zmogljivosti, še ne pomeni „znatne spremembe“ v smislu člena 3(9) navedene direktive. Posledično od upravljavca odlagališča ni mogoče zahtevati, naj vloži vlogo za novo dovoljenje. Sodišče je svojo ugotovitev utemeljilo na podlagi pojma „znatna sprememba“, ki med drugim zahteva „razširitev“ obrata.
93.      Vendar pa področje uporabe člena 6(10) Aarhuške konvencije ni odvisno od „znatne spremembe“ ali od kakršnekoli fizične razširitve dejavnosti. Uporablja se v primeru ponovne proučitve ali dopolnitve pogojev za izvajanje dejavnosti. Kot je že navedeno zgoraj,(60) velja, da se točka 22
Priloge I k Aarhuški konvenciji uporablja za fizične spremembe dejavnosti, člen 6(10) pa za nadaljnje upravne postopke.(61)
94.      Poleg tega je bila Direktiva 2010/75 spremenjena(62) po izdaji sodbe v zadevi FCC Česká republika, tako da se zdaj udeležba javnosti zahteva ob dopolnitvi dovoljenja na zahtevo upravljavca glede podaljšanja izvajanja dejavnosti skladiščenja odpadkov na odlagališču, ki presega mejne vrednosti iz točke 5.4 Priloge I k navedeni direktivi.
95.      Sodbe v zadevi FCC Česká republika torej po mojem mnenju ne bi smeli razlagati kot ovire za razlago, v skladu s katero se obnovitev dovoljenja za polje vetrnih elektrarn za deset let šteje za dopolnitev pogojev za izvajanje navedene dejavnosti, zato je treba uporabiti
člen 6(10) Aarhuške konvencije.
96.      Na podlagi zgoraj navedenega je treba člen 6(10) Aarhuške konvencije razlagati tako, da mora organ javne oblasti presoditi, ali je primerno organizirati fazo udeležbe javnosti v primeru desetletnega podaljšanja dovoljenja za polje vetrnih elektrarn, ki je bilo prvotno izdano za dvajset let, ter navedeni člen razlagati tako, da nasprotuje pravnemu sistemu, v katerem postopek obnovitve dovoljenja za tako dejavnost ne vključuje obveznosti organa javne oblasti, da prouči primernost organizacije faze udeležbe javnosti.
V.      Predlog
97.      Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavil Conseil d’État (državni svet, Belgija), odgovori:
člen 6(10) Konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega sredstva v okoljskih zadevah je treba razlagati tako, da morajo organi javne oblasti presoditi, ali je primerno imeti fazo udeležbe javnosti v primeru desetletnega podaljšanja dovoljenja za polje vetrnih elektrarn, ki je bilo prvotno izdano za dvajset let, ter da nasprotuje pravnemu sistemu, v katerem postopek obnovitve dovoljenja za tako dejavnost ne vključuje obveznosti organa javne oblasti, da
prouči primernost organizacije faze udeležbe javnosti.
1      Jezik izvirnika: angleščina.
i      Ime te zadeve je izmišljeno in ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.
2      Konvencija o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah, sklenjena 25. junija 1998 v Aarhusu (Danska) in potrjena v imenu Skupnosti s Sklepom Sveta 2005/370/ES z dne 17. februarja 2005 (UL 2005, L 124, str. 1; v nadaljevanju: Aarhuška konvencija).
3      Ekonomska komisija Združenih narodov za Evropo, The Aarhus Convention: An Implementation Guide, 2. izdaja, 2014, str. 3 in 253 (v nadaljevanju: navodila za izvajanje Aarhuške konvencije), str. 3 in 253.
4      Deklaracija iz Lucce, 21. do 23. oktober 2002, Lucca, Italija.
5      Navodila za izvajanje Aarhuške konvencije, str. 19.
6      Baritt, E., The Foundations of the Aarhus Convention: Environmental Democracy, Rights and Stewardship, Oxford, Hart Publishing, 2020, str. 28.
7      Glej na splošno Bándi, G. (ur.), Environmental Democracy and Law, Europa Law Publishing, Groningen/Amsterdam, 2014.
8      V nacionalni zakonodaji pojem „enotno dovoljenje“ (permis unique) pomeni dovoljenje, ki se nanaša na „mešani projekt“ (projet mixte), pri katerem se zahtevata okoljsko dovoljenje in dovoljenje za načrtovanje. Glej opredelitvi obeh pojmov v členu 1(11) in (12) ter v členu 81 uredbe o okoljskih dovoljenjih. Glej tudi opredelitev pojma „enotno dovoljenje“, ki je na voljo na naslovu: https://permis-environnement.spw.wallonie.be/home/glossaire.html#permis-unique.
9      Sklep Sveta z dne 17. februarja 2005 o sklenitvi Konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah, v imenu Evropske skupnosti (UL L 124, str. 1).
10      Glej v tem smislu sodbi z dne 8. marca 2011, Lesoochranárske zoskupenie (C‑240/09, EU:C:2011:125 točka 30), in z dne 8. novembra 2022, Deutsche Umwelthilfe (Homologacija motornih vozil) (C‑873/19, EU:C:2022:857, točka 48).
11      Oseba F. B. v svojih pisnih stališčih navaja, da gre pri poljih vetrnih elektrarn s skupno zmogljivostjo 3 MW za obrate „razreda 1“, za odobritev katerih sta potrebna presoja vplivov na okolje in javno posvetovanje.
12      Z direktivo o PVO se izvajajo zahteve o udeležbi javnosti iz Aarhuške konvencije glede projektov, ki spadajo na področje uporabe navedene direktive. Glej uvodno izjavo 5 Direktive 2003/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. maja 2003 o sodelovanju javnosti pri sestavi nekaterih načrtov in programov v zvezi z okoljem in o spremembi direktiv Sveta 85/337/EGS in 96/61/ES glede sodelovanja javnosti in dostopa do sodišč (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 15, zvezek 7, str. 466), v kateri je navedeno, da mora biti „[z]akonodaja Skupnosti […] ustrezno usklajena [z Aarhuško konvencijo], da bi jo Skupnost ratificirala“.
13      Tožeča stranka izpodbija le dejstvo, da ni bila zagotovljena udeležba javnosti. Ne prereka pa organizacije PVO na podlagi direktive o PVO.
14      Navodila za izvajanje Aarhuške konvencije, str. 131.
15      Glej zgoraj točko 31 teh sklepnih predlogov.
16      Navodila za izvajanje Aarhuške konvencije, str. 126. V skladu z navedenimi navodili (str. 131) je pojem „predlagana dejavnost“ dovolj širok, da vključuje pojem „projekt“ iz direktive o PVO in pojem „naprava“ iz Direktive 2010/75/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o industrijskih emisijah (celovito preprečevanje in nadzorovanje onesnaževanja) (UL 2010, L 334, str. 17, in popravek v UL 2012, L 158, str. 25).
17      Točka 31 teh sklepnih predlogov.
18      Glej zgoraj točko 31 teh sklepnih predlogov in navodila za izvajanje Aarhuške konvencije, str. 131.
19      ACCC/C/2008/35 (Gruzija), ugotovitve in priporočila z dne
18. junija 2010, točka 43.
20      ACCC/C/2013/107 (Irska), ugotovitve in priporočila z dne
19. avgusta 2019, točka 75.
21      Točka 24
Priloge I k direktivi o PVO med projekte iz člena 4(1) navedene direktive vključuje „[k]akršno koli spremembo ali razširitev projektov, naštetih v [Prilogei I], kjer takšna sprememba ali razširitev sama po sebi doseže morebitne pragove, določene v tej prilogi“.
22      Sodba z dne 29. julija 2019, Inter-Environnement Wallonie and Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, točka 78).
23      Sodba z dne 29. julija 2019, Inter-Environnement Wallonie and Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, točka 79). Poleg tega je Sodišče ugotovilo, da se ukrep v navedeni zadevi, skupaj s posodobitvenimi deli, ki so z njim neločljivo povezana, sam po sebi šteje za „projekt“ v smislu člena 1(2)(a) direktive o PVO (glej točke od 63 do 71, 90 in 94 navedene sodbe).
24      Sodba z dne 2. junija 2022, FCC Česká republika (C‑43/21, sodba v zadevi FCC Česká republika, EU:C:2022:425).
25      Sodba v zadevi
FCC Česká republika, točka 36.
26      Sodba z dne 8. novembra 2022, Deutsche Umwelthilfe (Homologacija motornih vozil) (C‑873/19, EU:C:2022:857, točka 55).
27      Navodila za izvajanje Aarhuške konvencije, str. 132 in 158.
28      Prav tam.
29      Navodila za izvajanje Aarhuške konvencije, str. 132.
30      Točka 57 teh sklepnih predlogov.
31      Navodila za izvajanje Aarhuške konvencije, str. 158.
32      Če vključuje fizično spremembo, zadevna sprememba že spada na področje uporabe točke 22
Priloge I. Glej točko 55 teh sklepnih predlogov.
33      Odbor za skladnost je v
ACCC/C/2014/122 (Španija), ugotovitve in priporočila z dne 17. decembra 2020, točka 73, navedel, da „pogoji za izvajanje“ dejavnosti vključujejo „vse pogoje iz dovoljenja, ne zgolj tehničnih pogojev ali pogojev za obratovanje, ki vplivajo na postopek proizvodnje“. V skladu s temi ugotovitvami in priporočili je odbor za skladnost v točki 17 svojega nasveta Kraljevini Nizozemski glede izvajanja člena 3(a) odločbe VII/8m z dne 8. novembra 2023
ugotovil, da je treba „vse pogoje v zvezi z dovoljenjem, ne glede na to ali so vsebovani v samem dovoljenju, šteti za pogoje za obratovanje“.
34      Jendrośka, J., „Public participation under Article 6 of the Aarhus Convention“, v Bándi, G., opomba 7, op. cit., str. 136. Glej tudi Navodila za izvajanje Aarhuške konvencije, str. 158.
35      Navodila za izvajanje Aarhuške konvencije, str. 159.
36      ACCC/C/2009/41 (Slovaška), ugotovitve in priporočila z dne 17. decembra 2010, točka 55.
37      Prav tam, točka 56.
38      Glej točko 39 teh sklepnih predlogov.
39      ACCC/C/2014/121 (Evropska unija), ugotovitve in priporočila z dne 30. marca 2020, točka 99. Iz navedenih ugotovitev izhaja, da se preizkus pomembnosti nanaša na vprašanje, ali lahko ponovna proučitev oziroma dopolnitev „pomembno spremeni osnovne parametre dejavnosti oziroma ali se ‚obravnavajo‘ pomembni okoljski vidiki dejavnosti“ (točka 104, s sklicevanjem na ugotovitve odbora za skladnost v zadevi ACCC/C/2006/17 (Evropska skupnost), ugotovitve in priporočila z dne 2. maja 2008).
40      ACCC/C/2014/121 (Evropska unija), opomba 39, op. cit.
41      Prav tam,
točki 109 in 120.
42      Glej uvodno izjavo 37 Direktive (EU) 2024/1785 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. aprila 2024 o spremembi Direktive 2010/75/EU Evropskega parlamenta in Sveta o industrijskih emisijah (celovito preprečevanje in nadzorovanje onesnaževanja) in Direktive Sveta 1999/31/ES o odlagališčih odpadkov (UL L, 2024/1785).
43      Glej zgoraj točko 66 teh sklepnih predlogov.
44      ACCC/C/2016/143 (Nizozemska), ugotovitve in priporočila z dne 18. junija 2017, točka 65, v kateri je odbor poudaril, da gre pri dovoljenem trajanju dejavnosti „očitno za pogoj za izvajanje dejavnosti“. V navodilih za izvajanje Aarhuške konvencije je navedeno, da „se v številnih državah okoljska [dovoljenja] izdajajo le za določeno obdobje (običajno do deset let), nato pa jih je treba obnoviti in/ali posodobiti“ (str. 158).
45      V zvezi s tem ACCC/C/2013/107 (Irska), ugotovitve in priporočila z dne 19. avgusta 2019, točka 84.
46      Glej točko 67 teh sklepnih predlogov.
47      Glej v tem smislu sklepni predlogi generalne pravobranilke J. Kokott v zadevi FCC Česká republika  (C‑43/21, EU:C:2022:64, točka 67).
48      V primeru vetrnih elektrarn bi javnost morebiti želela izraziti svoja stališča, na primer v zvezi z
ravnjo obremenitve s hrupom ali vizualne obremenitve (stroboskopski učinek). Glej na splošno Vandenput, T. in Vermer, D., „Éoliennes“, v Delnoy, M. in Born, C.-Hu., Actualités choisies en droit de l’urbanisme et de l'environnement, Limal, Anthemis, Liège, 2021, str. od 218 do 249, na str. 228.
49      ACCC/C/2014/104 (Nizozemska), opomba 44, op. cit., točka 71; ACCC/C/2013/107 (Irska), opomba 45, op. cit., točka 83; ACCC/C/2016/143 (Češka), ugotovitve in priporočila z dne 26. julija 2021, točka 106; ACCC/C/2014/121 (Evropska unija), opomba 39, op. cit., točka 102.
50      ACCC/C/2013/107 (Irska), opomba 45, op. cit., točka 84.
51      Glej točko 13 teh sklepnih predlogov.
52      V zvezi s tem, ACCC/2013/107 (Irska), opomba 45, op. cit., točka 85.
53      Glej člen 1 Aarhuške konvencije, v skladu s katerim „[…] vsaka pogodbenica v skladu z določbami te konvencije zagotavlja pravico do […] udeležbe javnosti pri odločanju“ (moj poudarek).
54      Glej ACCC/C/2014/121 (Evropska unija), opomba 39, op. cit.,
točka 97, in ACCC/C/2016/143 (Češka), opomba 49, op. cit., točka 103.
55      Glej moje uvodne navedbe v teh sklepnih predlogih.
56      Kot ugotavlja odbor za skladnost: „konvencija ne določa, da je PVO obvezen del udeležbe javnosti; zahteva le, da kadar je udeležba javnosti določena v okviru postopka PVO v skladu z nacionalno zakonodajo ([točka 20 Priloge] I h konvenciji), je treba pri taki udeležbi javnosti uporabiti določbe člena 6“ (ACCC/C/2008/24 (Španija), ugotovitve in priporočila z dne 8. februarja 2011, točka 82).
57      Navodila za izvajanje Aarhuške konvencije, str. 122.
58      Prav tam.
59      Točka 53 teh sklepnih predlogov.
60      Točka 65 teh sklepnih predlogov.
61      Navodila za izvajanje Aarhuške konvencije, str. 158.
62      Glej točko 74 teh sklepnih predlogov.