62014CO0021
SKLEP PODPREDSEDNIKA SODIŠČA
z dne 12. junija 2014 (
*1
)
„Začasna odredba — Pritožba — Predlog za odlog učinkov uredbe zaradi ničnostne sodbe — Damping — Uvoz nekaterih aluminijastih folij s poreklom iz Armenije, Brazilije in Kitajske — Pristop Armenije k Svetovni trgovinski organizaciji (STO) — Tržnogospodarska obravnava — Člen 2(7) Uredbe (ES) št. 384/96 — Združljivost s Sporazumom o izvajanju člena VI splošnega sporazuma o carinah in trgovini 1994 (GATT) — Fumus boni juris — Nujnost — Resna in nepopravljiva škoda — Neobstoj“
V zadevi C‑21/14 P‑R,
zaradi predloga za odlog izvršitve in za izdajo začasnih odredb na podlagi členov 278 PDEU in 279 PDEU, vloženega 2. aprila 2014,
Evropska komisija, ki jo zastopajo J.‑F. Brakeland, M. França in T. Maxian Rusche, agenti, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
pritožnica,
drugi stranki v postopku sta
Rusal Armenal ZAO s sedežem v Erevanu (Armenija), ki jo zastopa B. Evtimov, odvetnik,
tožeča stranka na prvi stopnji in pritožnica v tem postopku,
Svet Evropske unije, ki ga zastopata S. Boelaert in J.‑P. Hix, agenta, skupaj z B. O’Connorjem, Solicitor, in S. Gublom, odvetnikom, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
tožena stranka na prvi stopnji,
PODPREDSEDNIK SODIŠČA
po opredelitvi generalne pravobranilke J. Kokott
izdaja naslednji
Sklep
1
Evropska komisija s pritožbo, ki je bila v sodnem tajništvu Sodišča vložena 16. januarja 2014, Sodišču predlaga, naj razveljavi sodbo Splošnega sodišča Evropske unije Rusal Armenal/Svet (T‑512/09, EU:T:2013:571, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je bila Uredba Sveta (ES) št. 925/2009 z dne 24. septembra 2009 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in o dokončnem pobiranju začasne dajatve, uvedene na uvoz nekaterih aluminijastih folij s poreklom iz Armenije, Brazilije in Ljudske republike Kitajske (UL L 262, str. 1, v nadaljevanju: sporna uredba) razglašena za nično v delu, ki se nanaša na družbo Rusal Armenal ZAO (v nadaljevanju: Rusal Armenal).
2
Zaradi te pritožbe, vložene zoper sodbo o razglasitvi ničnosti uredbe, se v skladu s členom 60, drugi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije datum, s katerim začne veljati izpodbijana sodba, odloži na datum morebitne zavrnitve te pritožbe, vendar brez poseganja v pravico družbe Rusal Armenal, da skladno s členoma 278 PDEU in 279 PDEU pri Sodišču zaprosi za začasno odložitev učinkov uredbe, ki je bila razglašena za nično, ali za uvedbo druge začasne odredbe.
3
Družba Rusal Armenal je 2. aprila 2014 v sodnem tajništvu Sodišča vložila vlogo, s katero Sodišču predlaga, naj odloži učinke sporne uredbe.
Dejansko stanje in izpodbijana sodba
4
Družba Rusal Armenal je družba proizvajalka in izvoznica izdelkov iz aluminija, ustanovljena leta 2000 v Armeniji. Republika Armenija je 5. februarja 2003 pristopila k Sporazumu o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije (STO), ki je bil podpisan 15. aprila 1994 v Marakešu (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 82) in odobren s Sklepom Sveta 94/800/ES z dne 22. decembra 1994 o sklenitvi sporazumov[,] doseženih v Urugvajskem krogu večstranskih pogajanj (1986–1994), v imenu Evropske skupnosti, v zvezi z zadevami, ki so v njeni pristojnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 80, v nadaljevanju: Sporazum o ustanovitvi STO).
5
Komisija je na podlagi pritožbe, vložene 28. maja 2008, začela protidampinški postopek v zvezi z uvozom nekaterih aluminijastih folij s poreklom iz Armenije, Brazilije in Ljudske republike Kitajske. Obvestilo o začetku tega postopka je bilo objavljeno v Uradnem listu Evropske Unije z dne 12. julija 2008 (UL C 177, str. 13).
6
Komisija je 7. aprila 2009 sprejela Uredbo (ES) št. 287/2009 o uvedbi začasne protidampinške dajatve na uvoz nekaterih aluminijastih folij s poreklom iz Armenije, Brazilije in Ljudske republike Kitajske (UL L 94, str. 17).
7
Svet Evropske unije je 24. septembra 2009 sprejel sporno uredbo, s členom 1(2) katere je med drugim uvedel protidampinško dajatev na uvoz aluminijastih izdelkov, ki jih proizvaja družba Rusal Armenal, po stopnji 13,4 %, ki se uporablja za neto ceno franko meja Skupnosti pred plačilom dajatve.
8
Družba Rusal Armenal je 21. decembra 2009 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila ničnostno tožbo zoper sporno uredbo. Navedla je pet razlogov za razglasitev ničnosti, od katerih se je prvi nanašal na ugovor nezakonitosti zaradi kršitve člena 2, od (1) do (6), Uredbe Sveta (ES) št. 384/96 z dne 22. decembra 1995 o zaščiti proti dumpinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 10, str. 45), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 2117/2005 z dne 21. decembra 2005 (UL L 340, str. 17, v nadaljevanju: osnovna uredba), ter členov 2.1 in 2.2 Sporazuma o izvajanju člena VI splošnega sporazuma o carinah in trgovini 1994 (GATT) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 189, v nadaljevanju: protidampinški sporazum), ki je v Prilogi 1 A k Sporazumu o ustanovitvi STO. Osnovna uredba je bila nadomeščena z Uredbo Sveta (ES) št. 1225/2009 z dne 30. novembra 2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL L 343, str. 51, in popravek v UL 2010, L 7, str. 22).
9
Splošno sodišče je v bistvu presodilo, da se je s sporno uredbo zaradi sklicevanja na Republiko Armenijo v opombi k členu 2(7)(a) osnovne uredbe in uporabe metodologije tretje države s tržnim gospodarstvom po zavrnitvi zahteve za odobritev tržnogospodarske obravnave, ki jo je tožeča stranka vložila v skladu s členom 2(7)(b) te uredbe, izvajala metoda za izračun normalne vrednosti, ki ni skladna s členoma 2.1 in 2.2 protidampinškega sporazuma in drugo dopolnilno določbo k odstavku 1 člena VI Splošnega sporazuma o carinah in trgovini 1994 (GATT) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 91), ki je v Prilogi 1 A k Sporazumu o ustanovitvi STO, pri čemer je bil prav tako kršen člen 2, od (1) do (6), osnovne uredbe. Na podlagi tega je Splošno sodišče ugotovilo, da je prvi razlog za razglasitev ničnosti utemeljen.
10
Točka 1 izreka izpodbijane sodbe se glasi:
„[Sporna u]redba […] se v delu, ki se nanaša na družbo Rusal Armenal […], razglasi za nično.“
Predlogi strank
11
Družba Rusal Armenal Sodišču predlaga, naj:
—
odloži izvršitev sporne uredbe v delu, ki se nanaša na družbo Rusal Armenal, do izreka sodbe, s katero se bo končal pritožbeni postopek; ali
—
podredno, izda začasno odredbo v obliki izvršljivega sklepa, s katerim se carinskim organom držav članic Evropske unije naloži obveznost, naj ne pobirajo protidampinških dajatev na uvoz nekaterih aluminijastih folij, ki jih proizvaja družba Rusal Armenal, kot so uvedene z navedeno uredbo, do izreka sodbe, s katero se bo končal pritožbeni postopek, ter
—
Komisiji in Svetu ter vsem drugim strankam, ki bi intervenirale v podporo pritožbi, naloži plačilo lastnih stroškov in stroškov družbe Rusal Armenal.
12
Komisija in Svet Sodišču predlagata, naj:
—
predlog za izdajo začasne odredbe zavrže kot nedopusten ali, podredno, zavrne kot neutemeljen in
—
družbi Rusal Armenal naloži plačilo stroškov.
Predlog za izdajo začasne odredbe
13
Uvodoma je treba spomniti, da v skladu s členom 60, prvi odstavek, Statuta Sodišča pritožba zoper sodbo Splošnega sodišča načeloma nima odložilnega učinka. Vendar člen 60, drugi odstavek, tega statuta določa tudi, da začnejo z odstopanjem od člena 280 PDEU odločitve Splošnega sodišča, s katerimi se neka uredba razglasi za nično, veljati šele z datumom poteka roka iz prvega odstavka člena 56 tega statuta ali, če je bila v tem roku vložena pritožba, z datumom njene zavrnitve, vendar brez poseganja v pravico stranke, da skladno s členoma 278 PDEU in 279 PDEU pri Sodišču zaprosi za začasno odložitev učinkov uredbe, ki je bila razglašena za nično, ali za uvedbo druge začasne odredbe.
14
Družba Rusal Armenal je z vložitvijo predloga za izdajo začasne odredbe uporabila to pravico.
Dopustnost
15
Komisija se sklicuje na nedopustnost predloga za izdajo začasne odredbe, ker naj bi bil odlog izvršitve, ki ga predlaga družba Rusal Armenal, v resnici dokončni ukrep in ker naj bi bil s takim odlogom kršen člen 39, četrti odstavek, Statuta Sodišča. V zvezi s tem trdi, da sodišče, ki odloča o predlogu za začasni odlog uporabe protidampinških dajatev, uvedenih z uredbo, ne more odrediti predlaganega odloga, razen če pritožnica zagotovi varščino za kritje zneskov, ki jih mora plačati na podlagi te uredbe. Ker pritožnica v predlogu ni ponudila varščine, naj bi bil ta nedopusten.
16
V zvezi s tem iz nujno začasne narave odredb, ki jih lahko sprejme sodnik za začasne odredbe, izhaja, da lahko začasni odlog učinkov sporne uredbe, ki ga predlaga družba Rusal Armenal, to družbo oprosti obveznosti plačila dajatev, ki jih dolguje na podlagi te uredbe, le začasno, ob upoštevanju obveznosti, da te dajatve plača ne le za prihodnost, ampak tudi za čas odloga, če bi bilo nazadnje odločeno, da je navedena uredba zakonita.
17
Spomniti je treba tudi, da je v skladu s členom 162(2) Poslovnika Sodišča izvršitev sklepa, ki ga izda sodnik za začasne odredbe, lahko pogojena s predlagateljevo položitvijo varščine, katere znesek in vrsta se določita glede na okoliščine. Izvajanje tega pooblastila ni odvisno od obstoja ponudbe predlagatelja. Namreč, kot izhaja iz sodne prakse Sodišča, lahko ta sodnik, kadar se mu zdi primerno, sprejme vmesne rešitve, predvsem tako, da za odobreni odlog določi pogoje (glej v tem smislu sklepa predsednika Sodišča Nederlandse Vereniging voor de Fruit- en Groentenimporthandel in Nederlandse Bond van Grossiers in Zuidvruchten en ander Geimporteerd Fruit/Komisija, 71/74 R in RR, EU:C:1974:103, točke od 5 do 8, ter VBVB in VBBB/Komisija, 43/82 R in 63/82 R, EU:C:1982:119, točke od 9 do 12, in sklep podpredsednika Sodišča EMA/InterMune UK in drugi, C‑390/13 P(R), EU:C:2013:795, točka 55).
18
Tako to, da družba Rusal Armenal ni ponudila varščine, ni ovira za to, da sodnik za začasne odredbe, če je to primerno_odobri predlagani začasni odlog pod pogojem, da ta družba zagotovi varščino za kritje zneskov, ki jih mora plačati na podlagi sporne uredbe.
19
Iz tega sledi, da je treba ugovor nedopustnosti, ki ga je podala Komisija, zavrniti.
Utemeljenost
20
Člen 160(3) Poslovnika določa, da je treba v predlogih za izdajo začasne odredbe navesti „predmet spora, okoliščine, iz katerih izhaja nujnost, ter dejanske in pravne razloge, ki na prvi pogled izkazujejo utemeljenost predlagane začasne odredbe“. Tako lahko sodnik za začasne odredbe odlog izvršitve in druge začasne odredbe izda, če je ugotovljeno, da je njihova izdaja na prvi pogled dejansko in pravno upravičena (fumus boni juris) in da so nujni, torej da jih je zaradi preprečitve nastanka resne in nepopravljive škode, kar zadeva interese stranke, ki jih predlaga, treba izdati in da morajo učinkovati pred odločitvijo v glavni stvari (glej v tem smislu sklep predsednika Sodišča Technische Glaswerke Ilmenau/Komisija, C‑404/04 P‑R, EU:C:2005:267, točki 10 in 11 ter navedena sodna praksa).
21
Poudariti je treba, da morajo biti ti pogoji izpolnjeni v primeru predloga za izdajo začasne odredbe, ki ga stranka, ki je uspela na prvi stopnji, vloži v okviru pritožbenega postopka, ki ga druga stranka začne v zvezi s sodbo Splošnega sodišča, s katero je bila razveljavljena uredba. Ker bi se sicer taki pritožbi odvzel odložilni učinek, previden v členu 60, drugi odstavek, Statuta Sodišča, se to pravilo uporablja v primeru take sodbe Splošnega sodišča, ki je bila izdana v korist tožeče stranke na prvi stopnji. Vendar sodnik za začasne odredbe na sodišču, ki odloča o pritožbi, ob uporabi teh pogojev, kot jih je Sodišče razlagalo v sodni praksi, ne more prezreti dejstva, da je sodišče na prvi stopnji ugodilo tožeči stranki na prvi stopnji. Zato mora nujno smiselno uporabiti navedene pogoje.
Fumus boni juris
22
Kar zadeva pogoj v zvezi z obstojem fumus boni juris, je treba opozoriti, da je ta izpolnjen, kadar v fazi postopka za izdajo začasne odredbe obstaja pomembno pravno nesoglasje, katerega rešitev ni vnaprej jasna.
23
V primeru predloga za izdajo začasne odredbe, ki ga v okviru pritožbe vloži stranka, ki ni uspela na prvi stopnji, to pomeni, da se mora sodnik za začasne odredbe omejiti na to, da na prvi pogled presodi utemeljenost podanih pritožbenih razlogov, da preveri, ali ni pritožba na prvi pogled neutemeljena, ali z drugimi besedami, ali obstaja dovolj velika verjetnost uspeha pritožbe. Namen postopka za izdajo začasne odredbe je namreč zagotovitev polnega učinka prihodnje končne odločbe, da se prepreči praznina v sodnem varstvu, ki ga zagotavlja Sodišče (glej v tem smislu sklep podpredsednika Sodišča Komisija/ANKO, C‑78/14 P‑R, EU:C:2014:239, točka 15).
24
Nasprotno pa v primeru predloga za izdajo začasne odredbe, ki se kot v obravnavani zadevi vloži v okviru pritožbe, ki ima odložilni učinek, ker se nanaša na razveljavitev sodbe, s katero je Splošno sodišče razglasilo ničnost uredbe, ta predlog pri sodniku za začasne odredbe vloži stranka, ki je uspela na prvi stopnji. Skratka, sodnik za začasne odredbe mora za presojo, ali na prvi pogled v fazi postopka za izdajo začasne odredbe obstaja pomembno pravno nesoglasje, katerega rešitev ni vnaprej jasna, preveriti, ali trditve, ki jih navaja ta stranka in se nanašajo na zavrnitev pritožbe, niso neutemeljene v smislu, da imajo dovolj veliko verjetnost uspeha.
25
To pomeni, da mora stranka, ki je uspela na prvi stopnji, dokazati, da so kljub pritožbenim razlogom, ki jih navaja nasprotna stranka, njene nasprotne trditve dovolj verjetne, da lahko na prvi pogled uspejo, in da zato ni očitno, da je potrebna razveljavitev izpodbijane sodbe. V obravnavani zadevi bo družba Rusal Armenal dokazala obstoj fumus boni juris le, če izpolni to zahtevo za vsakega izmed pritožbenih razlogov, ker bi že samo eden od teh razlogov, če bi bil utemeljen, zadostoval za utemeljitev razveljavitve izpodbijane sodbe.
26
Komisija je v utemeljitev svoje pritožbe navedla tri razloge, od katerih se prvi v bistvu nanaša na to, da je Splošno sodišče odločilo ultra petita, ko je upoštevalo razlog za razglasitev ničnosti, ki ga je družba Rusal Armenal umaknila, drugi razlog se nanaša na domnevno napačno uporabo sodbe Nakajima/Svet (C‑69/89, EU:C:1991:186) v zvezi z vplivom protidampinškega sporazuma na sodni nadzor Sodišča, tretji pa na domnevno kršitev načela institucionalnega ravnovesja.
27
Ugotoviti je treba, da Komisija s prvim pritožbenim razlogom, v skladu s katerim je Splošno sodišče nepravilno odločilo o prvem razlogu za razglasitev ničnosti, ki se je nanašal na ugovor nezakonitosti, temelječ na kršitvi člena 2, od (1) do (6), osnovne uredbe ter členov 2.1 in 2.2 protidampinškega sporazuma, ker je družba Rusal Armenal v repliki na prvi stopnji ta razlog umaknila, zatrjuje kršitev postopka pred Splošnim sodiščem, ki je škodila njenim interesom v smislu člena 58 Statuta Sodišča.
28
Družba Rusal Armenal pojasnjuje, da je bil namen navedenega razloga za razglasitev ničnosti le to, da Splošno sodišče ugotovi, da je treba zavrniti uporabo člena 2(7) osnovne uredbe v njenem posebnem primeru, ter da sta bila torej Komisija in Svet dolžna izračunati normalno vrednost izdelkov družbe Rusal Armenal v skladu s členom 2, od (1) do (6), te uredbe. S tem ko je družba Rusal Armenal v repliki navedla ta premislek, naj ne bi niti umaknila tega razloga za razglasitev ničnosti niti izničila njegovega bistva. Komisija, ki jo podpira Svet, nasprotno trdi, da je družba Rusal Armenal, potem ko se je v tožbi na prvi stopnji oprla na nezakonitost člena 2(7) navedene uredbe glede na določbe prava STO, v repliki to utemeljitev spremenila, ko je trdila, da Splošnemu sodišču predlaga le, naj ugotovi, da je Svet kršil svojo obveznost skladne razlage.
29
V zvezi s tem je iz replike družbe Rusal Armenal na prvi stopnji razvidno, da preučitev pojasnil te družbe, ki trdi, da je zgolj pojasnila obseg svojega razloga za razglasitev ničnosti – ne da bi ga umaknila – da bi odgovorila na trditve Sveta, zahteva razlago njene replike in posledično kaže na pomembno pravno nesoglasje v zvezi z vsebino in obsegom tega razloga.
30
Družba Rusal Armenal je namreč v repliki med drugim navedla, da člen 2(7) osnovne uredbe ne izključuje možnosti, da je armenski proizvajalec upravičen do individualne tržnogospodarske obravnave. Po mnenju družbe Rusal Armenal je bila torej navedena določba nezdružljiva s pravom STO in zlasti s protidampinškim sporazumom, vendar ne kot taka, ampak le ker je Svet v obravnavani zadevi uporabil člen 2(7)(a) te uredbe namesto člena 2(7)(b) in (c) te uredbe, ne da bi upošteval, da v skladu s členom 2.7 protidampinškega sporazuma in drugo dopolnilno določbo k odstavku 1 člena VI GATT Svet za to družbo lahko uporabi člen 2(7)(a) navedene uredbe le, če so izpolnjeni pogoji, določeni v tej drugi dopolnilni določbi.
31
Glede na posebno vsebino teh pojasnil, navedenih v repliki družbe Rusal Armenal na prvi stopnji, v fazi tega postopka za izdajo začasne odredbe ni mogoče na prvi pogled sklepati, da je ta družba pred Splošnim sodiščem umaknila prvi razlog za razglasitev ničnosti ali da je izničila njegovo bistvo. Tako so trditve družbe Rusal Armenal, ki se nanašajo na zavrnitev prvega pritožbenega razloga, očitno dovolj verjetne, da rešitev nesoglasja, ki se pojavlja v zvezi s tem, ni vnaprej jasna.
32
Kar zadeva drugi pritožbeni razlog, ki se nanaša na domnevno napačno uporabo sodbe Nakajima/Svet (EU:C:1991:186) s strani Splošnega sodišča, družba Rusal Armenal trdi, da je Sodišče – v nasprotju s trditvijo Komisije – v navedeni sodbi opredelilo ne le merilo „namena izpolnitve določene obveznosti, prevzete v okviru STO“, ampak dve alternativni merili, in sicer tak namen in „izrecno napotilo na Sporazum o ustanovitvi STO“. Ta drugi pritožbeni razlog naj bi bil nezdružljiv s to sodno prakso Sodišča in zlasti z drugim zgoraj navedenim alternativnim merilom, ki izhaja iz izrecnega napotila v uvodni izjavi 5 osnovne uredbe na podrobnejša pravila protidampinškega sporazuma, ki se nanašajo na izračun dampinga. Komisija in Svet odgovarjata, da se s členom 2(7) osnovne uredbe ne izvajajo obveznosti, ki izhajajo iz GATT ali prava STO, tako da zakonitosti te določbe ni mogoče preveriti z vidika teh obveznosti v skladu s sodbo Nakajima/Svet (EU:C:1991:186). Splošno sodišče naj bi torej napačno uporabilo pravo, ko je opombo k členu 2(7)(a) osnovne uredbe, v kateri je omenjena Republika Armenija, preverilo z vidika navedenih obveznosti.
33
Spomniti je treba, da je Splošno sodišče v točki 36 izpodbijane sodbe presodilo tako:
„[…] V zvezi s tem je iz uvodnih izjav, natančneje iz uvodne izjave 5, osnovne uredbe razvidno, da je cilj navedene uredbe zlasti ta, da se v pravo Skupnosti prenesejo nova in podrobna pravila, določena v protidampinškem sporazumu, med katera sodijo zlasti pravila v zvezi z izračunom stopnje dampinga, in sicer z namenom zagotovitve ustrezne in pregledne uporabe navedenih pravil. Zato ni sporno, da je Skupnost sprejela osnovno uredbo, da bi izpolnila svoje mednarodne obveznosti, ki izhajajo iz protidampinškega sporazuma (glej sodbo Sodišča […] Petrotub in Republica, C‑76/00 P, [EU:C:2003:4], točke od 53 do 56 in navedena sodna praksa), in sicer z izvajanjem člena 18(4) navedenega sporazuma (sodba Splošnega sodišča […] Chiquita Brands in drugi[/]Komisij[a], T‑19/01, [EU:T:2005:31], točka 160). Poleg tega je Skupnost s členom 2 te uredbe, naslovljenim ‚Določitev dampinga‘, nameravala izpolniti določene obveznosti iz člena 2 tega sporazuma, ki se nanašajo tudi na ugotovitev obstoja dampinga.“
34
Zato je treba ugotoviti, da obstaja nesoglasje med Komisijo in Svetom na eni strani ter družbo Rusal Armenal, ki v bistvu zagovarja stališče Splošnega sodišča v izpodbijani sodbi, na drugi strani v zvezi s pomembnim pravnim vprašanjem, ali so merila, ki jih je Sodišče opredelilo v sodbi Nakajima/Svet (EU:C:1991:186), v obravnavani zadevi izpolnjena. Ne da bi to vplivalo na odločitev, ki jo bo Sodišče sprejelo glede utemeljenosti drugega pritožbenega razloga, so trditve družbe Rusal Armenal, katerih namen je zavrnitev navedenega razloga, kakor so dopolnjene z razlogovanjem Splošnega sodišča v izpodbijani sodbi, očitno verodostojne ob upoštevanju sodne prakse Sodišča in izrecnega napotila v uvodni izjavi 5 osnovne uredbe na upoštevna pravila, ki izhajajo iz protidampinškega sporazuma in člena IV GATT. Posledično te trditve niso neutemeljene v smislu, da imajo dovolj veliko verjetnost uspeha za namene te presoje fumus boni juris.
35
Kar zadeva tretji pritožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev načela institucionalnega ravnovesja, ki jo je domnevno storilo Splošno sodišče, ko je presodilo, da navedba Republike Armenije v opombi k členu 2(7)(a) navedene uredbe ni skladna s sistemom, uvedenim s protidampinškim sporazumom, je za to presojo fumus boni juris dovolj ugotoviti, da je ta razlog tesno povezan z drugim pritožbenim razlogom. Kot Komisija implicitno priznava v stališčih glede predloga za izdajo začasne odredbe, je namreč Splošno sodišče po njenem mnenju kršilo to načelo zaradi napačne razlage sodbe Sodišča Nakajima/Svet (EU:C:1991:186). Zato je očitno, da je obstoj navedene kršitve v obravnavani zadevi odvisen od obstoja napačne uporabe prava pri uporabi meril, določenih v navedeni sodbi. Tako je treba iz razlogov, navedenih v prejšnji točki tega sklepa, šteti, da je družba Rusal Armenal obstoj pomembnega pravnega nesoglasja dokazala tudi v zvezi z utemeljenostjo tega tretjega pritožbenega razloga.
36
Glede na vse zgoraj navedeno je pogoj glede fumus boni juris v tej zadevi izpolnjen.
Nujnost
37
Kar zadeva pogoj glede nujnosti, mora stranka, ki predlaga izdajo začasne odredbe, predložiti dokaz, da ne more čakati na konec postopka glede utemeljenosti tožbe, ne da bi utrpela resno in nepopravljivo škodo (glej v tem smislu sklepa predsednika Sodišča Matra/Komisija, C‑225/91 R, EU:C:1991:460, točka 19, ter SCK in FNK/Komisija, C‑268/96 P(R), EU:C:1996:381, točka 30). Za dokaz obstoja resne in nepopravljive škode ni treba zahtevati, da se nastanek škode dokaže z absolutno gotovostjo, temveč zadostuje, da jo je mogoče z dovolj veliko verjetnostjo predvideti (sklep podpredsednika Sodišča Komisija/ANKO, EU:C:2014:239, točka 23 in navedena sodna praksa).
38
Družba Rusal Armenal trdi, da so pogoji, potrebni za izdajo začasnih odredb, medsebojno odvisni, tako da se – kadar je fumus boni juris posebno resen – pogoj glede nujnosti lahko presoja manj strogo, ker očitna nezakonitost ukrepa zadostuje za ugotovitev potrebe po začasni zaščiti pravic vlagatelja predloga za izdajo začasne odredbe. Tako naj bi bilo med drugim v tej zadevi, ker je Splošno sodišče ugodilo njeni tožbi, ko je sporno uredbo razglasilo za nično.
39
V zvezi s tem je treba sklepati, da ta okoliščina, na katero se družba Rusal Armenal sklicuje, ko primarno predlaga začasni odlog učinkov uredbe, ki jo je Splošno sodišče razglasilo za nično, ne more omiliti zahtev, ki izhajajo iz merila nujnosti. Tako uporaba sporne uredbe, čeprav je bila z izpodbijano sodbo razglašena za nično, sama po sebi družbi Rusal Armenal ne povzroča škode, ki bi lahko bila predmet odškodninske tožbe. Ker se je zakonodajalec Unije s sprejetjem člena 60 Statuta Sodišča odločil, da bo vložitev pritožbe zoper sodbo Splošnega sodišča, s katero se neka uredba razglasi za nično, imela odložilni učinek, sodnik za začasne odredbe, ki odloča v primeru pritožbe, temu členu ne more odvzeti dela polnega učinka, s tem da sistematično omili pogoj glede nujnosti v takih okoliščinah.
40
Vendar iz sodne prakse Sodišča izhaja, da večja ali manjša resnost fumus boni juris ni brez vpliva na presojo nujnosti (glej sklep predsednika Sodišča Komisija/Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P‑R, EU:C:2011:37, točka 27). Sodnik za začasne odredbe mora nujnost, na katero se lahko sklicuje pritožnica, toliko bolj upoštevati, če se zdi fumus boni juris razlogov in trditev, na katere se opira, posebej resen (glej v tem smislu sklep predsednika Sodišča Avstrija/Svet, C‑445/00 R, EU:C:2001:123, točka 110). Ne da bi to vplivalo na odločitev, ki jo bo Sodišče sprejelo glede utemeljenosti pritožbe, iz točk od 26 do 36 tega sklepa izhaja, da je fumus boni juris razlogov in trditev družbe Rusal Armenal očitno dovolj resen, da izpolnjuje ta pogoj, kar bi bilo treba upoštevati v nadaljevanju analize in zlasti po potrebi v okviru tehtanja zadevnih interesov.
41
Dejstvo je, da sta v skladu z določbami člena 160(3) Poslovnika pogoja glede fumus boni juris in nujnosti ločena in kumulativna, tako da mora družba Rusal Armenal še vedno dokazati neizogibnost resne in nepopravljive škode (glej v tem smislu sklep predsednika Sodišča Akhras/Svet, C‑110/12 P(R), EU:C:2012:507, točka 26, in sklep podpredsednika Sodišča Komisija/ANKO, EU:C:2014:239, točka 14).
42
Poleg tega je – kot ugotavljata Komisija in Svet – sporna uredba začela veljati septembra 2009 in torej učinkuje že več kot štiri leta, ne da bi družba Rusal Armenal v tem obdobju zaprosila za odlog izvršitve tega ukrepa pri sodniku za začasne odredbe Splošnega sodišča. Zato mora ta stranka v okviru tega postopka za izdajo začasne odredbe dokazati, da je kljub dejstvu, da se protidampinška dajatev v višini 13,4 % za uvoz nekaterih njenih izdelkov v Unijo uporablja od leta 2009, nujno izdati začasne odredbe, da se jo zaščiti pred resno in nepopravljivo škodo, ki bi jo lahko utrpela ob neobstoju takih ukrepov. Iz tega sledi, da mora družba Rusal Armenal dokazati bodisi škodo, ki je v zadnjih štirih letih ni utrpela, čeprav jo je mogoče pripisati sporni uredbi, bodisi škodo, ki je odslej resna in nepopravljiva, tako da je izdaja začasnih odredb nujna, čeprav je družba Rusal Armenal že utrpela to škodo v štirih letih, kolikor je trajal postopek pred Splošnim sodiščem, ki se je končal z izdajo izpodbijane sodbe.
43
Nasprotno pa je treba takoj zavrniti utemeljitev Komisije in Sveta, ki se nanaša na to, da se bo protidampinška dajatev, uvedena z navedeno uredbo, iztekla septembra 2014, to je pet let po njeni uvedbi, tako da izdaja morebitnih začasnih odredb za obdobje le nekaj mesecev ni utemeljena. Ker gre v obravnavani zadevi za dokončno protidampinško dajatev, namreč ni mogoče izključiti, da se na pobudo Komisije ali na zahtevo proizvajalcev Unije začne postopek pregleda zadevnega ukrepa, pri čemer je treba pojasniti, da bi v takem primeru ukrep, s katerim je uvedena ta dajatev, ostal v veljavi, dokler ni bi bil znan rezultat pregleda na podlagi člena 11(2) Uredbe št. 1225/2009, ki zdaj nadomešča osnovno uredbo.
44
V obravnavani zadevi družba Rusal Armenal opredeljuje tri vrste nepopravljive škode, ki po njenem mnenju izhajajo iz uporabe sporne uredbe, ker njeni učinki niso bili odloženi, in sicer, prvič, njeno verjetno prenehanje, za katero bi se odločila matična družba, drugič, dokončno odpoved pogodb o zaposlitvi številnim zaposlenim zaradi verjetnega zaprtja tovarne, in tretjič, posledice za gospodarstvo Republike Armenije in izvoz te države v Unijo. Poleg tega navaja domnevno veliko zmanjšanje njenega tržnega deleža.
45
Najprej, kar zadeva domnevno prenehanje družbe Rusal Armenal, ta trdi, da ima od začetka veljavnosti sporne uredbe veliko izgubo, predvsem ker zaradi te uredbe svojih izdelkov ne more izvažati v Unijo. Njena matična družba UC Rusal naj odtlej ne bi več mogla pokrivati izgub svojih hčerinskih družb, ki poslujejo z izgubo, ker ima lastne finančne težave zaradi nizke cene aluminija na svetovnem trgu. Zato naj bi bilo zelo verjetno, da se bo v bližnji prihodnosti odločila zapreti družbo Rusal Armenal, če se njena donosnost ne bo izboljšala.
46
Spomniti je treba, da so v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča, kadar je zatrjevana škoda finančna, predlagani začasni ukrepi upravičeni, če se izkaže, da bi se pritožnica brez teh ukrepov znašla v položaju, ki bi lahko ogrozil njeno finančno sposobnost pred posredovanjem odločbe, s katero bi se končal postopek meritornega odločanja, ali če bi bili njeni tržni deleži znatno spremenjeni zlasti z vidika velikosti in prometa njenega podjetja ter značilnosti skupine, ki ji pripada (sklep podpredsednika Sodišča EDF/Komisija, C‑551/12 P(R), EU:C:2013:157, točka 54).
47
Družba Rusal Armenal ne trdi, da lahko finančna škoda, ki jo ima zaradi izgube, ki jo je domnevno mogoče pripisati sporni uredbi, ogrozi sposobnost preživetja skupine družb, kateri pripada, tako da bi ta skupina, vključno z matično družbo, lahko izginila. Zato je treba sklepati, da bi bilo morebitno prenehanje družbe Rusal Armenal neposredna posledica ne navedene uredbe, ampak poslovne odločitve, ki bi jo sprejela njena matična družba. Taka odločitev bi se glede na okoliščine sprejela ob upoštevanju vseh upoštevnih poslovnih okoliščin, vključno z učinki protidampinške dajatve, ki iz iste uredbe izhajajo za donosnost družbe Rusal Armenal. Pomembno vlogo pri tej odločitvi bi imeli tudi drugi dejavniki, med drugim težke gospodarske razmere na mednarodnih trgih aluminija, ki jih navaja družba Rusal Armenal.
48
Spomniti pa je treba, da je v primeru predloga za odlog izvršitve akta Unije sprejetje predlaganega začasnega ukrepa utemeljeno le, če je zadevni akt odločilni vzrok za zatrjevano resno in nepopravljivo škodo (sklep podpredsednika Sodišča EDF/Komisija, EU:C:2013:157, točka 41 in navedena sodna praksa). V okoliščinah te zadeve, za katero se navedena sodna praksa uporablja po analogiji, kar zadeva predlog za začasni odlog učinkov uredbe, ki jo je Splošno sodišče razglasilo za nično, družba Rusal Armenal ni pravno zadostno dokazala, da je sporna uredba, ki velja že več kot štiri leta, odločilni vzrok za njeno prihodnje prenehanje, za katero se bo odločila njena matična družba, če se domneva, da do tega prenehanja pride.
49
V zvezi s to zadnjo točko je treba za vsak primer dodati, da je razglasitev ničnosti navedene uredbe s strani Splošnega sodišča odprla možnost morebitne prihodnje ukinitve zadevne protidampinške dajatve za družbo Rusal Armenal, kar bo glede na okoliščine izboljšalo srednjeročne napovedi donosnosti te družbe, tudi pri poslovnih izračunih, ki jih bo njena matična družba opravila z namenom njenega morebitnega prenehanja.
50
Nato, kar zadeva škodo, ki jo zatrjuje družba Rusal Armenal in ki bi nastala zaradi dokončne odpovedi pogodb o zaposlitvi 677 njenim zaposlenim zaradi zaprtja tovarne, Komisija in Svet odgovarjata, da se lahko to podjetje za dokaz nujnosti sklicuje le na lastno škodo, ne pa na škodo, ki bi nastala tretjim osebam.
51
Iz sodne prakse Sodišča namreč izhaja, da mora stranka, ki predlaga izdajo začasne odredbe, predložiti dokaz, da ne more počakati na izid postopka v glavni stvari, ne da bi osebno utrpela škodo, ki bi imela zanjo velike in nepopravljive posledice (sklep predsednika Sodišča Cheminova in drugi/Komisija, C‑60/08 P(R), EU:C:2009:181, točka 35). Družba Rusal Armenal se kot na tako škodo ne more sklicevati na škodo, ki bi jo utrpeli njeni zaposleni v primeru ukinitve njihovih delovnih mest.
52
Vendar je treba ugotoviti, da lahko to, da mora podjetje ukiniti delovna mesta in se tako odpovedati usposobljeni in operativni delovni sili, temu podjetju povzroči neposredno in osebno škodo, ne glede na ločeno škodo, ki jo utrpijo njeni zaposleni, ker bo težje nadaljevalo dejavnosti, če se bodo gospodarske razmere spremenile.
53
V okviru tega postopka pa družba Rusal Armenal ni dokazala, da bi bil za morebitno zaprtje njene tovarne v prihodnosti zaradi prenehanja te družbe ali zaradi prestrukturiranja njenih dejavnosti, da bi se zmanjšali stroški, odločilni vzrok v smislu sodne prakse Sodišča, navedene v točki 48 tega sklepa, protidampinška dajatev, uvedena s sporno uredbo pred več kot štirimi leti.
54
Nazadnje, ugotoviti je treba, da bi škoda, ki bi izhajala iz škodljivih posledic protidampinške dajatve, uvedene z navedeno uredbo, za gospodarstvo Republike Armenije in izvoz te države v Unijo, če se domneva, da je dokazana, nastala ne družbi Rusal Armenal osebno, ampak prebivalcem Armenije na splošno. Posledično se družba Rusal Armenal v skladu s sodno prakso Sodišča, navedeno v točki 51 tega sklepa, ne more učinkovito sklicevati na to škodo za utemeljitev nujnosti, ki jo zatrjuje.
55
Poleg tega družba Rusal Armenal z nobeno otipljivo in konkretno trditvijo ne dokazuje velikega zmanjšanja svojega tržnega deleža, na katero se sklicuje in ki naj bi bilo posledica izključitve njenih izdelkov s trga Unije. Zaradi neobstoja natančnih informacij o domnevno izključujočem učinku protidampinške dajatve, uvedene s sporno uredbo, na izvoz izdelkov družbe Rusal Armenal v Unijo in o značilnostih zadevnega trga sodnik za začasne odredbe ne more ugotoviti obstoja škode, ki izhaja iz domnevnega zmanjšanja zadevnega tržnega deleža, ter presoditi resnosti in nepopravljivosti te škode.
56
Iz vsega navedenega izhaja, da družba Rusal Armenal ni predložila dokaza, da bi ji lahko zaradi neodloga učinkov sporne uredbe, ki velja od leta 2009, nastala resna in nepopravljiva škoda. Iz tega sledi, da pogoj glede nujnosti ni izpolnjen, tako da je treba ta predlog za izdajo začasne odredbe zavrniti, ne da bi bilo treba pretehtati zadevne interese ali preizkusiti dopustnost predloga za izdajo začasne odredbe, ki ga je podredno podala družba Rusal Armenal.
Iz teh razlogov je podpredsednik Sodišča sklenil:
1.
Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrne.
2.
Odločitev o stroških se pridrži.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina