62023CJ0398
SODBA SODIŠČA (osmi senat)
z dne 28. novembra 2024 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Območje svobode, varnosti in pravice – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Kazniva dejanja in kazni na področju nedovoljenega prometa s prepovedanimi drogami in organiziranega kriminala – Okvirni sklep 2004/757/PNZ – Člena 4 in 5 – Okvirni sklep 2008/841/PNZ – Člena 3 in 4 – Nacionalna ureditev, s katero se pravo Unije ne izvaja – Člen 51(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Pravica do obveščenosti v kazenskem postopku – Direktiva 2012/13/EU – Člena 1 in 6 – Pravica do obveščenosti o obdolžitvah – Učinkovito sodno varstvo – Člen 47, prvi odstavek, in člen 52(1) Listine o temeljnih pravicah – Kazenski postopek zoper več oseb – Sporazum o rešitvi zadeve, sklenjen med enim od obdolžencev in državnim tožilcem – Soglasje drugih obdolžencev“
V zadevi C‑398/23,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji, Bolgarija) z odločbo z dne 29. junija 2023, ki je na Sodišče prispela 29. junija 2023, v kazenskem postopku zoper
PT,
ob udeležbi
Sofiyska gradska prokuratura,
SODIŠČE (osmi senat),
v sestavi N. Jääskinen, predsednik devetega senata v funkciji predsednika osmega senata, M. Gavalec in N. Piçarra (poročevalec), sodnika,
generalni pravobranilec: P. Pikamäe,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališča, ki sta ga predložila:
–
za Evropsko komisijo M. Wasmeier in I. Zaloguin, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 4(1) in člena 5 Okvirnega sklepa Sveta 2004/757/PNZ z dne 25. oktobra 2004 o opredelitvi minimalnih določb glede elementov kaznivih dejanj in kazni na področju nedovoljenega prometa s prepovedanimi drogami (UL 2004, L 335, str. 8), člena 4 Okvirnega sklepa Sveta 2008/841/PNZ z dne 24. oktobra 2008 o boju proti organiziranemu kriminalu (UL 2008, L 300, str. 42), člena 6(1) in (3) Direktive 2012/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku (UL 2012, L 142, str. 1) in člena 20, člena 47, prvi odstavek, člena 48(2) in člena 52(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru kazenskega postopka, uvedenega zoper osebo PT in druge osebe zaradi vodenja in/ali sodelovanja pri dejavnostih organizirane hudodelske združbe.
Pravni okvir
Pravo Unije
Listina
3
Člen 47, prvi odstavek, Listine določa:
„Vsakdo, ki so mu kršene pravice in svoboščine, zagotovljene s pravom Unije, ima pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem v skladu s pogoji, določenimi v tem členu.“
4
Člen 52(1) Listine določa:
„Kakršno koli omejevanje uresničevanja pravic in svoboščin, ki jih priznava ta listina, mora biti predpisano z zakonom in spoštovati bistveno vsebino teh pravic in svoboščin. Ob upoštevanju načela sorazmernosti so omejitve dovoljene samo, če so potrebne in če dejansko ustrezajo ciljem splošnega interesa, ki jih priznava [Evropska] [u]nija, ali če so potrebne zaradi zaščite pravic in svoboščin drugih.“
Okvirni sklep 2004/757
5
Člen 4 Okvirnega sklepa 2004/757, naslovljen „Kazni“, v odstavku 1 določa:
„Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da se kazniva dejanja, opredeljena v členih 2 in 3, kaznujejo z učinkovitimi, sorazmernimi in odvračilnimi kazenskimi sankcijami.
Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da se kazniva dejanja iz člena 2 kaznujejo z najvišjo zagroženo kaznijo najmanj od enega do treh let zapora.“
6
Člen 5 tega okvirnega sklepa, naslovljen „Posebne okoliščine“, določa:
„Ne glede na člen 4 lahko vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, v skladu s katerimi se kazni iz člena 4 lahko znižajo, če se storilec kaznivega dejanja:
(a)
odpove kriminalni dejavnosti, povezani z nedovoljenim prometom s prepovedanimi drogami in predhodnimi sestavinami; in
(b)
upravnim ali pravosodnim organom posreduje informacije, ki jih ni mogoče pridobiti na noben drug način in jim s tem pomaga:
(i)
preprečiti ali ublažiti učinke kaznivega dejanja;
(ii)
identificirati ali kaznovati druge storilce kaznivega dejanja;
(iii)
najti dokaze; ali
(iv)
preprečiti nadaljnja kazniva dejanja iz členov 2 in 3.“
Okvirni sklep 2008/841
7
Člen 3 Okvirnega sklepa 2008/841, naslovljen „Kazni“, v odstavku 1(a) določa:
„Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da:
(a)
se kaznivo dejanje iz člena 2(a) kaznuje z najvišjo predvideno zaporno kaznijo najmanj med dvema in petimi leti zapora; […].“
8
Člen 4 tega okvirnega sklepa, naslovljen „Posebne okoliščine“, določa:
„Vsaka država članica lahko sprejme potrebne ukrepe za zagotovitev, da se kazni iz člena 3 lahko znižajo ali da se storilca lahko oprosti kazni, če ta, na primer:
(a)
navede, da se odreče kriminalnim dejavnostim, in
(b)
upravnim ali pravosodnim organom predloži podatke, ki jih sicer ne bi mogli pridobiti, in jim s tem pomaga:
(i)
preprečiti, končati ali omiliti posledice kaznivega dejanja;
(ii)
prepoznati ali privesti pred sodišče druge storilce kaznivega dejanja;
(iii)
poiskati dokaze;
(iv)
odvzeti nezakonita sredstva hudodelskih združb ali njihove premoženjske koristi, pridobljene s kaznivimi dejavnostmi, ali
(v)
preprečiti storitev nadaljnjih kaznivih dejanj iz člena 2.“
Direktiva 2012/13
9
V uvodnih izjavah 14 in 41 Direktive 2012/13 je navedeno:
„(14)
Ta direktiva […] [z] namenom krepitve vzajemnega zaupanja med državami članicami določa skupne minimalne standarde na področju obveščanja o pravicah in obdolžitvah, ki se zagotovijo osebam, osumljenim ali obdolženim kaznivega dejanja. Ta direktiva temelji na pravicah, določenih v Listini, zlasti členih 6, 47 in 48 Listine, ter nadgrajuje člena 5 in 6 [Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu], kakor ju razlaga Evropsko sodišče za človekove pravice. […]
[…]
(41)
V tej direktivi so upoštevane temeljne pravice in načela, ki jih priznava [Listina]. Ta direktiva si zlasti prizadeva za krepitev pravice do svobode, pravice do poštenega sojenja in pravice do obrambe. Izvajati bi jo bilo treba temu ustrezno.“
10
Člen 1 te direktive, naslovljen „Vsebina“, določa:
„Ta direktiva določa pravila glede pravice do obveščenosti osumljenih ali obdolženih oseb o njihovih pravicah v okviru kazenskega postopka in obdolžitvah zoper njih. […]“
11
Člen 6 navedene direktive, naslovljen „Pravica do obveščenosti o obdolžitvah“, v odstavkih 1 in 3 določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da so osumljene ali obdolžene osebe obveščene o kaznivem dejanju, katerega so osumljene ali obdolžene. Te informacije se podajo nemudoma in tako podrobno, kolikor je to potrebno za zaščito poštenosti postopka in učinkovito uveljavljanje pravice do obrambe.
[…]
3.   Države članice zagotovijo, da se, najpozneje ob vložitvi obtožnice v preizkus sodišču, podajo podrobne informacije o obdolžitvah, vključno z vrsto in pravno opredelitvijo kaznivega dejanja ter naravo udeležbe obdolžene osebe.“
Bolgarsko pravo
12
Člen 381 Nakazatelno-protsesualen kodeks (zakonik o kazenskem postopku) v različici, ki se uporablja v postopku v glavni stvari, (v nadaljevanju: NPK), naslovljen „Sporazum o rešitvi zadeve v predhodnem postopku“, določa:
„(1)   Po končani preiskavi lahko državni tožilec in zagovornik na predlog enega od njiju skleneta sporazum za rešitev zadeve. […]
[…]
(5)   Sporazum se sklene v pisni obliki in vsebuje soglasje glede teh vprašanj:
1.
Ali je bilo dejanje storjeno, ali ga je storil obdolženec in ali ga je storil krivdno, ali dejanje pomeni kaznivo dejanje in katera je njegova pravna kvalifikacija?
2.
Katera mora biti vrsta sankcije in kolikšna mora biti njena višina?
[…]
(6)   Sporazum podpišeta državni tožilec in zagovornik. Obdolženec podpiše sporazum, če se z njim strinja, potem ko izjavi, da se odpoveduje temu, da bi se o njegovi zadevi odločalo po rednem postopku.
(7)   Kadar postopek poteka proti več osebam ali v zvezi z več kaznivimi dejanji, se lahko sporazum sklene z nekaterimi od teh oseb ali za nekatera od teh kaznivih dejanj.
[…]“
13
Člen 383 NPK, naslovljen „Posledice sporazuma o rešitvi zadeve“, v odstavku 1 določa:
„Sporazum, ki ga odobri sodišče, ima učinke pravnomočne obsodbe.“
14
Člen 384 NPK, naslovljen „Sporazum o rešitvi zadeve v okviru sodnega postopka“, določa:
„(1)   Pod pogoji in po postopku iz tega poglavja lahko sodišče prve stopnje odobri sporazum o rešitvi zadeve, do katerega pride po začetku sodnega postopka, vendar pred koncem sodne faze preiskave.
[…]
(3)   V teh primerih se sporazum [o rešitvi zadeve] odobri šele po pridobitvi soglasja vseh strank [v postopku].“
15
Člen 384a NPK, naslovljen „Odločitev o sporazumu, sklenjenim z enim od obdolžencev ali za eno od kaznivih dejanj“, določa:
„(1)   Kadar je bil po začetku sodnega postopka, vendar pred koncem sodne faze preiskave sklenjen sporazum z enim od obdolžencev ali za eno od kaznivih dejanj, sodišče prekine postopek.
(2)   O sklenjenem sporazumu odloči druga sestava […].
(3)   Potem ko je bilo odločeno o sporazumu, obravnavanje zadeve nadaljuje sestava iz odstavka 1.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
16
Spetsializirana prokuratura (specializirano državno tožilstvo, Bolgarija) je 25. marca 2020 pred Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče, Bolgarija) začelo kazenski pregon zoper 41 oseb, med katerimi sta bili osebi SD in PT, zaradi vodenja in/ali sodelovanja pri dejavnostih hudodelske združbe, ki je z namenom pridobitve premoženjske koristi razpečevala prepovedane droge. Oseba PT je na podlagi ustreznih določb Nakazatalen kodeks (kazenski zakonik) preganjana zaradi sodelovanja v tej hudodelski združbi in zaradi posedovanja prepovedanih drog z namenom razpečevanja.
17
Zadeva je bila 19. avgusta 2020 vrnjena Spetsializirana prokuratura (specializirano državno tožilstvo), da bi se odpravile procesne pomanjkljivosti v zvezi z obtožnico.
18
Državni tožilec in zagovornik osebe SD sta 26. avgusta 2020, to je v predhodni fazi postopka, sklenila sporazum, v skladu s katerim bi se osebi SD naložila milejša kazen od tiste, ki jo določa zakon, ker je ta oseba priznala svojo krivdo glede obtožb, ki so se nanašale nanjo. Ta sporazum o rešitvi zadeve je 1. septembra 2020 odobrila druga sestava, ki ni tista, ki je prvotno obravnavala zadevo.
19
Spetsializirana prokuratura (specializirano državno tožilstvo) je 28. avgusta 2020 predložilo popravljeno različico obtožnice in začela se je sodna faza postopka.
20
Državni tožilec in zagovornik osebe PT sta 17. novembra 2020 sklenila sporazum o rešitvi zadeve, v skladu s katerim bi se osebi PT, ker je priznala svojo krivdo glede obtožb, ki so se nanašale nanjo, naložila pogojna kazen odvzema prostosti treh let s preizkusno dobo petih let.
21
Sestava, ki je bila na podlagi člena 384a NPK določena za odločanje o tem sporazumu, je 21. januarja 2021 zavrnila odobritev sporazuma, ker nekateri od obdolžencev niso podali svojega soglasja, ki se zahteva na podlagi člena 384(3) NPK.
22
Državni tožilec in zagovornik osebe PT sta 10. maja 2022 sklenila nov sporazum o rešitvi zadeve, ki je imel enako vsebino, in sestavi, ki obravnava zadevo, predlagala, naj o tem sporazumu odloči, ne da bi druge obdolžence pozvala, da podajo svoje soglasje.
23
Sestava, ki je bila določena na podlagi člena 384 NPK, je zavrnila odobritev sporazuma o rešitvi zadeve iz prejšnje točke z obrazložitvijo, da bi bilo v skladu s členom 384(3) NPK za sprejetje tega sporazuma potrebno soglasje drugih 39 obdolžencev.
24
Zaradi te zavrnitve so državni tožilec, oseba PT in njen zagovornik istega dne potrdili, da želijo skleniti sporazum o rešitvi zadeve in da mora ta sporazum odobriti sestava sodišča, pred katero so bili predstavljeni vsi dokazi, ne da bi zahtevali soglasje drugih obdolžencev.
25
Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče) je z odločbo z dne 28. junija 2022 pri Sodišču vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki je predmet današnje sodbe, PT (Sporazum med državnim tožilcem in storilcem kaznivega dejanja) (C‑432/22), da bi se preučila združljivost s pravom Unije tako člena 384(3) NPK kot tudi člena 384a tega zakonika v delu, v katerem ta zadnjenavedeni člen določa zahtevo, da sporazum o rešitvi zadeve odobri ad hoc sestava.
26
Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji, Bolgarija), ki je pravno nasledilo Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče) in je predložitveno sodišče v tej zadevi, najprej pojasnjuje, da namerava postaviti vprašanje o združljivosti člena 384(3) NPK ne le s členom 4(1) in členom 5 Okvirnega sklepa 2004/757 ter členom 4 Okvirnega sklepa 2008/841, temveč tudi s členom 20 Listine, kot jo razlaga Sodišče v sodbi z dne 6. junija 2023, O. G. (Evropski nalog za prijetje državljana tretje države) (C‑700/21, EU:C:2023:444), in členom 6(3) Direktive 2012/13, ker ta člen 384(3) zahteva soglasje drugih obdolžencev, kadar je sporazum o rešitvi zadeve sklenjen v sodni fazi kazenskega postopka, uvedenega zoper več oseb, in ne v predhodni fazi takega postopka.
27
Poleg tega predložitveno sodišče meni, da je sporazum o rešitvi zadeve „pravna pot“, ki ne omogoča zgolj izreka kazni, ki je učinkovita, sorazmerna in ima odvračilni učinek, ter prenehanja kriminalne dejavnosti obdolženca, ki je sklenil tak sporazum, temveč sodišču, ki obravnava zadevo, omogoča tudi, da pridobi dokaze o kriminalni dejavnosti drugih obdolžencev. Zato se po mnenju tega sodišča s takim sporazumom v smislu člena 51(1) Listine izvajajo določbe v prejšnji točki navedenih okvirnih sklepov 2004/757 in 2008/841, tako da se zanj uporablja Listina.
28
Prvič, po mnenju predložitvenega sodišča iz točke 43 sodbe z dne 6. junija 2023, O. G. (Evropski nalog za prijetje državljana tretje države) (C‑700/21, EU:C:2023:444), izhaja, da je položaj obdolženca v predhodni fazi kazenskega postopka podoben položaju obdolženca v sodni fazi tega postopka, čeprav so obdolžitve bolj podrobno opredeljene v tej zadnjenavedeni fazi. To sodišče meni, da „neugodno obravnavanje obdolženca“, ki izhaja iz tega, da je za sodno odobritev sporazuma o rešitvi zadeve, ki ga je sklenil ta obdolženec v navedeni sodni fazi postopka, potrebno soglasje ostalih obdolžencev, „ne izpolnjuje zahteve enakosti iz člena 20 Listine“, ker tako soglasje ni potrebno pri sporazumih o rešitvi zadeve, ki so sklenjeni v predhodni fazi postopka.
29
Drugič, po mnenju predložitvenega sodišča „lahko le Sodišče presodi, ali sporazum [o rešitvi zadeve], kot je opredeljen v bolgarskem pravu“, spada pod pravico do obrambe iz člena 48(2) Listine, in, če spada, presodi, ali člen 384(3) NPK omejuje učinkovitost take pravice in ali je tako omejevanje „utemeljeno z upravičenim razlogom“ v skladu s členom 52(1) Listine. To sodišče dodaja, da je po eni strani z navedenim členom 384(3) obdolžencu, kot je oseba PT, odvzeta pravica, da se glede sporazuma o rešitvi zadeve, ki ga je sklenil, da bi mu bila naložena milejša kazen, opravi vsebinska presoja, in da po drugi strani omejitev pravice do sklenitve takega sporazuma, ki izhaja iz navedenega člena 384(3), „ne bi smela biti utemeljena s potrebo po varstvu interesov drugih obdolžencev“, temveč bi morala biti dopustna le, „če je to nujno za varstvo interesov oškodovanca“.
30
Tretjič, predložitveno sodišče se sprašuje o združljivosti člena 384(3) NPK s členom 6(1) Direktive 2012/13 v delu, v katerem ta določba nacionalnega prava „omejuje polni učinek tega člena direktive [2012/13]“, ker obdolžencu, ki je uveljavljal „pravico do dostopa do celotnega besedila obdolžitve na podlagi člena 6(3) [navedene] direktive“, preprečuje, da bi sklenil sporazum o rešitvi zadeve brez pridobitve soglasja drugih obdolžencev. To sodišče meni, da ker je dostop do podrobnih informacij o obdolžitvah zoper določeno osebo mogoč le v sodni fazi kazenskega postopka, mora na podlagi člena 384(3) NPK obdolženec, ki je pridobil take informacije, „pridobiti soglasje drugih obdolženih oseb in njihovih zastopnikov, da bi [sporazum o rešitvi zadeve] lahko bil predmet vsebinske presoje in da bi se v ustreznih okoliščinah primera lahko odobril“. Iz tega sklepa, da v obravnavanem primeru ta določba osebi PT preprečuje, „da bi izkoristila polni učinek posredovanja podrobnih informacij o obdolžitvah, kar ji je izrecno priznano s členom 6(3) Direktive [2012/13]“.
31
V teh okoliščinah je Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je nacionalni zakon, v skladu s katerim je za odobritev sporazuma, na podlagi katerega se konča kazenski postopek zoper obdolženca, če je postopek v sodni fazi, potrebno soglasje drugih obdolžencev in njihovih zagovornikov, medtem ko v predkazenskem postopku tako soglasje ni potrebno, skladen s členom 4(1) in členom 5 Okvirnega sklepa 2004/757 ter členom 4 Okvirnega sklepa 2008/841 v povezavi s členom 20 Listine?
2.
Ali je nacionalni zakon, ki omejuje možnost obdolženca za to, da bi bil sporazum, ki ga je sklenil (s katerim se mu nalaga milejša kazen), predmet vsebinske presoje sodišča, pri čemer gre pri omejitvi za to, da je treba pridobiti soglasje drugih obdolžencev, v skladu s členom 4(1) Okvirnega sklepa 2004/757 v povezavi s členom 48(2) in členom 52(1) Listine?
3.
Ali je nacionalni zakon, ki to omejitev določa tudi kot posledico tega, da se obdolžencu sporočijo podrobne informacije o obdolžitvah, v skladu s členom 6(3) Direktive 2012/13 v povezavi z njenim členom 1 ter v povezavi s členom 47, prvi odstavek, in členom 52(1) Listine?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo in drugo vprašanje
32
Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 4(1) in člen 5 Okvirnega sklepa 2004/757 ter člen 4 Okvirnega sklepa 2008/841 v povezavi s členom 20, členom 48(2) in členom 52(1) Listine razlagati tako, da nasprotujejo določbi nacionalnega prava, ki v kazenskem postopku, uvedenem proti več obdolžencem, sodno odobritev sporazuma, ki sta ga v sodni fazi tega postopka sklenila državni tožilec in eden od obdolžencev, pogojuje s soglasjem drugih obdolžencev, ki niso priznali svoje krivde, čeprav se tako soglasje ne zahteva za odobritev enakega sporazuma, sklenjenega v predhodni fazi navedenega postopka.
33
Člen 4(1), prvi pododstavek, Okvirnega sklepa 2004/757 državam članicam nalaga, da sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da se kazniva dejanja, opredeljena v členih 2 in 3 tega okvirnega sklepa, kaznujejo z učinkovitimi, sorazmernimi in odvračilnimi kazenskimi sankcijami, medtem ko člen 4(1), drugi pododstavek, tega okvirnega sklepa državam članicam posebej nalaga, da sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da se kazniva dejanja iz tega člena 2 kaznujejo z najvišjo zagroženo kaznijo najmanj od enega do treh let zapora. Člen 3(1)(a) Okvirnega sklepa 2008/841 vsebuje določbe, ki so podobne določbam člena 4(1), drugi pododstavek, Okvirnega sklepa 2004/757.
34
Člen 5 Okvirnega sklepa 2004/757 in člen 4 Okvirnega sklepa 2008/841 v bistvu določata možnost držav članic, da v posebnih okoliščinah sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da se kazni iz člena 4 prvega okvirnega sklepa oziroma iz člena 3 drugega okvirnega sklepa lahko znižajo in da se v zadnjenavedenem primeru storilca lahko oprosti kazni.
35
Najprej, ugotoviti je treba, ali se, kot trdi predložitveno sodišče, z bolgarsko zakonodajo, ki ureja sporazum o rešitvi zadeve, izvaja pravo Unije v smislu člena 51(1) Listine in ali je zato Sodišče pristojno za razlago določb Listine, ki so predmet prvega in drugega vprašanja.
36
Člen 51(1) Listine določa, da se njene določbe uporabljajo za države članice samo, ko izvajajo pravo Unije. V odstavku 2 tega člena 51 je pojasnjeno, da se z določbami Listine na nikakršen način ne razširjajo pristojnosti Unije, opredeljene v Pogodbah.
37
Te določbe potrjujejo ustaljeno sodno prakso Sodišča, v skladu s katero se temeljne pravice, ki jih zagotavlja pravni red Unije, uporabljajo v vseh položajih, ki jih ureja pravo Unije, v drugih položajih pa ne. Zato lahko Sodišče v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU razlaga pravo Unije le v mejah pristojnosti, ki so mu dodeljene (glej v tem smislu sodbo z dne 11. julija 2024, Hann‑Invest in drugi, C‑554/21, C‑622/21 in C‑727/21, EU:C:2024:594, točki 30 in 31 in navedena sodna praksa).
38
V skladu z ustaljeno sodno prakso pojem „izvajanje prava Unije“ v smislu člena 51(1) Listine predpostavlja obstoj povezave med aktom prava Unije in zadevnim nacionalnim ukrepom, ki presega zgolj sorodnost urejanih področij ali posredne učinke enega od področij na drugo (glej v tem smislu sodbi z dne 6. marca 2014, Siragusa, C‑206/13, EU:C:2014:126, točka 24, in z dne 29. julija 2024, protectus, C‑185/23, EU:C:2024:657, točka 42).
39
Sodišče je že presodilo, da se temeljne pravice Unije v zvezi z nacionalno ureditvijo ne uporabijo, ker določbe prava Unije, ki se nanašajo na zadevno področje, državam članicam niso nalagale nikakršne posebne obveznosti glede položaja iz postopka v glavni stvari (glej v tem smislu sodbi z dne 6. marca 2014, Siragusa, C‑206/13, EU:C:2014:126, točka 26, in z dne 10. julija 2014, Julián Hernández in drugi, C‑198/13, EU:C:2014:2055, točka 35).
40
Ob upoštevanju teh preudarkov je treba preučiti določbe aktov Unije, ob upoštevanju katerih namerava predložitveno sodišče presojati določbe nacionalnega prava iz postopka v glavni stvari.
41
Prvič, člen 4(1) Okvirnega sklepa 2004/757 in člen 3 Okvirnega sklepa 2008/841 sta del aktov, ki so bili sprejeti na podlagi člena 31(1) EU, katerega določbe so bile prevzete v členu 83(1), prvi odstavek, PDEU. Vsebujejo minimalne določbe o kazenskih sankcijah za kazniva dejanja na področjih kriminala, ki jih zajemajo njihova področja uporabe, to je nedovoljenega prometa s prepovedanimi drogami in organiziranega kriminala.
42
Kot je Sodišče poudarilo v točki 39 današnje sodbe, PT (Sporazum med državnim tožilcem in storilcem kaznivega dejanja) (C‑432/22), izvajanje teh določb pomeni, da države članice sprejmejo zakonodajne ukrepe, ki spadajo na področje materialnega kazenskega prava. Nasprotno pa na področju kazenskega procesnega prava, v okvir katerega v bistvu spadajo določbe bolgarskega prava, ki se nanašajo na sporazum o rešitvi zadeve iz postopka v glavni stvari, in sicer člen 384(3) NPK, na podlagi člena 31 EU ali člena 82 PDEU, ki opredeljuje pristojnost Unije na področju kazenskega procesnega prava, ni bil sprejet noben zakonodajni akt Unije, katerega predmet bi bil tovrstni sporazum.
43
Iz tega sledi, da razmerje med določbami kazenskega materialnega prava Unije, navedenimi v točki 41 te sodbe, in določbami bolgarskega kazenskega procesnega prava, ki urejajo sporazum o rešitvi zadeve iz postopka v glavni stvari, ne presega sorodnosti ali posrednega vpliva prvih določb na druge. V teh okoliščinah med njimi ni mogoče vzpostaviti povezave v smislu sodne prakse, navedene v točki 38 te sodbe.
44
Drugič, člen 5 Okvirnega sklepa 2004/757 in člen 4 Okvirnega sklepa 2008/841, ki sta oba naslovljena „Posebne okoliščine“, določata le, da lahko države članice sprejmejo potrebne ukrepe, v skladu s katerimi se kazni iz teh okvirnih sklepov lahko znižajo, če se storilec kaznivega dejanja odpove kriminalni dejavnosti na področjih, zajetih z navedenima okvirnima sklepoma, in upravnim ali pravosodnim organom predloži podatke, ki jih sicer ne bi mogli pridobiti, in jim s tem pomaga identificirati ali privesti pred sodišče druge storilce kaznivega dejanja ali pridobiti dokaze. Ti določbi prava Unije ne določata niti podrobnih pravil niti pogojev, ki urejajo sklenitev sporazuma o rešitvi zadeve, in državam članicam ne nalagata, da sprejmejo zakonodajo na tem področju, v nasprotju s tem, kar se zahteva s sodno prakso, navedeno v točki 39 te sodbe, da bi bilo mogoče vzpostaviti povezavo med navedenima določbama prava Unije in določbami, ki urejajo sporazum o rešitvi zadeve v bolgarskem pravu.
45
Iz zgoraj navedenih razlogov je razvidno, da določbe NPK v zvezi s sklenitvijo in odobritvijo sporazuma o rešitvi zadeve, zlasti člen 384(3) NPK, ne pomenijo „izvajanja“ določb okvirnih sklepov 2004/757 in 2008/841 v smislu člena 51(1) Listine.
46
Iz tega sledi, da Sodišče ni pristojno za odgovor na prvo in drugo vprašanje.
Tretje vprašanje
47
Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 6(1) in (3) Direktive 2012/13 v povezavi s členom 47, prvi odstavek, in členom 52(1) Listine razlagati tako, da nasprotuje določbi nacionalnega prava, ki v kazenskem postopku, uvedenem proti več obdolžencev, sodno odobritev sporazuma o rešitvi zadeve med državnim tožilcem in enim od obdolžencev pogojuje s soglasjem drugih obdolžencev le, če je tak sporazum sklenjen v sodni fazi tega postopka.
48
Kot izhaja iz člena 1 Direktive 2012/13, ta direktiva, ki je bila sprejeta na podlagi člena 82(2) PDEU, določa skupne minimalne standarde na področju obveščanja oseb, osumljenih ali obdolženih kaznivih dejanj, o njihovih pravicah in obdolžitvah zoper njih. Ta direktiva, kot je navedeno v njenih uvodnih izjavah 14 in 41, temelji na pravicah, določenih zlasti v členih 47 in 48 Listine, in je namenjena spodbujanju teh pravic.
49
Člen 6(1) Direktive 2012/13 državam članicam nalaga, da zagotovijo, da so osumljene ali obdolžene osebe nemudoma in podrobno obveščene o kaznivem dejanju, katerega so osumljene ali obdolžene. Odstavek 3 tega člena 6 natančneje določa, da se, najpozneje ob vložitvi obtožnice v preizkus pristojnemu nacionalnemu sodišču, podajo podrobne informacije o obdolžitvah, vključno z vrsto in pravno opredelitvijo kaznivega dejanja ter naravo udeležbe obdolžene osebe.
50
Vsekakor je treba obdolženi osebi in njenemu zagovorniku – ne glede na to, kdaj so v skladu z navedenim členom 6(3) podrobne informacije o obdolžitvi predložene – ob spoštovanju načel kontradiktornosti in enakosti orožij zlasti zagotoviti zadosten rok za seznanitev s temi informacijami in jima omogočiti, da učinkovito pripravita obrambo, predložita svoja morebitna stališča in po potrebi podata kakršno koli zahtevo, med drugim za preiskavo, ki bi jo lahko vložila na podlagi nacionalnega prava (glej v tem smislu sodbi z dne 5. junija 2018, Kolev in drugi, C‑612/15, EU:C:2018:392, točka 96, in z dne 21. oktobra 2021, ZX (Popravek obtožnega akta), C‑282/20, EU:C:2021:874, točka 38 in navedena sodna praksa).
51
To, da se podrobne informacije o obdolžitvi, vključno z vrsto in pravno opredelitvijo kaznivega dejanja, obdolženi osebi sporočijo pravočasno, v trenutku, ki ji omogoča učinkovito pripravo obrambe, je nujno potrebno, da se tej osebi omogoči, da razume dejanja, ki se ji očitajo, da posledično pripravi svojo obrambo in da po potrebi izpodbija svojo krivdo tako, da dokaže neobstoj enega ali več zakonskih znakov storjenega kaznivega dejanja, ali da se za priznanje svoje krivde odloči prostovoljno in ob popolnem poznavanju dejstev, ki se ji očitajo, ter pravnih učinkov te izbire (glej po analogiji sodbo z dne 9. novembra 2023, BK (Sprememba pravne opredelitve kaznivega dejanja), C‑175/22, EU:C:2023:844, točka 40).
52
Vendar učinkovitost pravice do dovolj podrobne in pravočasne obveščenosti o obdolžitvah, kot je zagotovljena s členom 6(1) in (3) Direktive 2012/13, ni ogrožena, če je možnost nacionalnega sodišča, da odobri sporazum o rešitvi zadeve, ki ga je eden od obdolžencev sklenil z državnim tožilcem, pogojena s soglasjem drugih obdolžencev, ki niso priznali svoje krivde.
53
Čeprav je namreč, kot trdi predložitveno sodišče, zahteva po takem soglasju v sodni fazi kazenskega postopka posledica – ki jo je želel nacionalni zakonodajalec – tega, da so bile temu obdolžencu posredovane podrobne informacije o obdolžitvi zoper njega, ob upoštevanju vpliva, ki ga imajo lahko te informacije, ki so podrobnejše od tistih, ki so bile posredovane v predhodni fazi takega postopka, na izvajanje pravice do poštenega sojenja in pravice do obrambe drugih obdolžencev, ki niso priznali svoje krivde, vseeno ni dokazano, da taka zahteva po soglasju posega v pravice navedenega obdolženca, ki so zagotovljene s členom 6(1) in (3) Direktive 2012/13 v povezavi s členom 47, prvi odstavek, in členom 52(1) Listine, ali da mu preprečuje uresničevanje teh pravic.
54
Glede na zgoraj navedene preudarke je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 6(1) in (3) Direktive 2012/13 v povezavi s členom 47, prvi odstavek, in členom 52(1) Listine razlagati tako, da ne nasprotuje določbi nacionalnega prava, ki v kazenskem postopku, uvedenem proti več obdolžencev, sodno odobritev sporazuma o rešitvi zadeve, ki je bil sklenjen med državnim tožilcem in enim od obdolžencev, pogojuje s soglasjem drugih obdolžencev le, če je tak sporazum sklenjen v sodni fazi tega postopka.
Stroški
55
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:
Člen 6(1) in (3) Direktive 2012/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku v povezavi s členom 47, prvi odstavek, in členom 52(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah
je treba razlagati tako, da
ne nasprotuje določbi nacionalnega prava, ki v kazenskem postopku, uvedenem proti več obdolžencev, sodno odobritev sporazuma o rešitvi zadeve, ki je bil sklenjen med državnim tožilcem in enim od obdolžencev, pogojuje s soglasjem drugih obdolžencev le, če je tak sporazum sklenjen v sodni fazi tega postopka.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: bolgarščina.