62002CC0397_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Kadrovski predpisi za uradnike Evropskih skupnosti(2) nalagajo Skupnostim, kadar uradnik umre oziroma je žrtev nesreče ali bolezni, nekatere denarne obveznosti v korist tega uradnika ali tistih, ki so po njem upravičeni. Če smrt, poškodbo ali bolezen povzroči tretja oseba, določajo Kadrovski predpisi prav tako, v členu 85a, da Skupnosti vstopijo v pravice uradnika ali tistih, ki so po njem upravičeni, vključno s pravico tožbe, nasproti tej tretji osebi.
2. V tej zadevi je Sodišče naprošeno, naj opredeli obseg takšne subrogacije. Sodišče mora določiti, ali so skladno s členom 85a Kadrovskih predpisov Skupnosti upravičene, da pred nacionalnim sodiščem zahtevajo povračilo celotne vsote, plačane skladno s Kadrovskimi predpisi žrtvi ali tistim, ki so po njej upravičeni, ali mora biti terjatev Skupnosti omejena na znesek, ki ustreza presoji škode, izračunani skladno s pravili veljavnega nacionalnega prava.
I – Pravni okvir
3. Ob smrti uradnika preživeli zakonec prejme, med drugim, celotne osebne prejemke oziroma pokojnino umrlega do konca tretjega meseca, ki sledi mesecu, v katerem je zakonec umrl, skladno s členom 70 Kadrovskih predpisov, in pavšal za pogrebne stroške, skladno s členom 10 Pravil o zavarovanju uradnikov Evropskih skupnosti za nezgodno tveganje in poklicno bolezen.(3) Skladno s členoma 79 in 79a Kadrovskih predpisov je preživeli zakonec uradnika ali nekdanjega uradnika upravičen tudi do vdovske pokojnine.
4. Člen 85a Kadrovskih predpisov je edini člen Poglavja 5, naslovljen „Subrogacija v korist Skupnosti“, pod naslovom V „Plačila in prejemki socialne varnosti“. Člen določa:
„1. Če smrt, poškodbo ali bolezen osebe, za katero veljajo ti kadrovski predpisi, povzroči tretja oseba, vstopijo Skupnosti v mejah obveznosti, določenih v Kadrovskih predpisih, ki nastanejo zaradi dogodka, ki je povzročil tako smrt, poškodbo ali bolezen, v pravice žrtve ali tistih, ki so po njej upravičeni, vključno s pravico tožbe, nasproti tretji osebi.
2. Subrogacija, predvidena v odstavku 1, med drugim vključuje tudi naslednje:
– neprekinjeno izplačevanje osebnih prejemkov uradniku v skladu s členom 59 med začasno nezmožnostjo za delo,
– izplačila po smrti uradnika ali nekdanjega uradnika, upravičenega do pokojnine v skladu s členom 70,
– izplačilo prejemkov skladno s členoma 72 in 73 ter pravili za njuno izvajanje, ki izhajajo iz zdravstvenega in nezgodnega zavarovanja,
– plačilo stroškov za prevoz trupla, kakor določa člen 75,
– dodatne družinske dodatke […],
– invalidske pokojnine, izplačane v primeru nezgode ali bolezni, ki povzroči trajno invalidnost, zaradi katere uradnik ne more več izpolnjevati svoje dolžnosti,
– vdovsko pokojnino, ki se izplačuje v primeru smrti uradnika ali nekdanjega uradnika ali smrti zakonca uradnika ali nekdanjega uradnika, upravičenega do pokojnine, če zakonec ni niti uradnik niti začasni uslužbenec,
[…]
3. Vendar pa Skupnosti ne vstopijo v pravice do odškodnine za povsem osebno škodo, kot je zlasti odškodnina za nepremoženjsko škodo, odškodnina za bolečine in trpljenje ali nadomestilo za izmaličenje in izgubo privlačnosti, ki presegajo znesek odškodnine, ki bi bila odobrena skladno s členom 73.
4. Določbe odstavkov 1, 2 in 3 Skupnosti ne preprečujejo neposredne tožbe.“
II – Dejansko stanje in postopek v glavni stvari
5. Mireille Guette, žena Jeana-Pierra Riehla, je bila uradnica Sveta Evropske unije. Skladno s členom 78 Kadrovskih predpisov je prejemala invalidsko pokojnino. Umrla je 25. septembra 1990 med hospitalizacijo na kliniki La Ramée ASBL.(4) Predložitveno sodišče je ugotovilo, da je njeno smrt povzročila napaka zaposlenega te klinike.
6. Po smrti Mireille Guette je Svet J.-P. Riehlu izplačal:
– 94.000 BEF kot pavšal za pogrebne stroške, skladno s členom 10 Pravil;
– 221.511 BEF, ki ustrezajo znesku invalidske pokojnine, ki jo je prejemala M. Guette, do konca tretjega meseca, ki sledi mesecu njene smrti, skladno s členom 70 Kadrovskih predpisov, in
– vdovsko pokojnino v mesečnem znesku 46.294 BEF, vezano na indeks, plačano od četrtega meseca, ki sledi mesecu njene smrti, skladno s členoma 79 in 79a Kadrovskih predpisov.
7. Tribunal de première instance de Bruxelles (sodišče prve stopnje, Bruselj, Belgija) je s sodbo z dne 15. decembra 1997 razsodilo o posledicah civilne odgovornosti klinike La Ramée. Na podlagi zahteve J.-P. Riehla je sodišče odredilo kliniki, naj mu povrne škodo za izgubo gospodinjske pomoči njegove žene in za nepremoženjsko škodo. Ko neutemeljenega pa je zavrnilo zahtevek J.‑P. Riehla, s katerim je zahteval povračilo za izgubo dohodka, z utemeljitvijo, da je takšna škoda manjša od zneska vdovske pokojnine, ki ga je plačal Svet.
8. Glede Sveta je Tribunal de première instance de Bruxelles ugodilo zahtevam institucije, ki temeljijo na členu 85a Kadrovskih predpisov, za povračilo vsot, izplačanih ali zapadlih, J.-P. Riehlu na podlagi pogrebnih stroškov, plačil invalidske pokojnine za tri mesece in vdovske pokojnine.
9. Klinika La Rameé in njena zavarovalnica, Winterthur Europe Assurance SA, proti katerima je bila zgornja sodba razglašena kot zavezujoča in izvršljiva, sta vložili pritožbo. Trdili sta, da je Tribunal de première instance de Bruxelles prekoračilo meje subrogacije s tem, ko je odobrilo Svetu, kot subrogirancu pravic J.‑P. Riehla, vsote, večje od tistih, ki bi jih lahko zahteval od tretje osebe, odgovorne za škodo.
10. Cour d’appel de Bruxelles (pritožbeno sodišče, Bruselj) je s sodbo z dne 6. novembra 2002 potrdilo sodbo, zoper katero je bila vložena pritožba, in naložilo kliniki La Rameé, naj Svetu povrne vsoti v višini 2330,20 EUR (94.000 BEF) in 5491,11 EUR (221.511 BEF), ki ju je Svet izplačal J.-P. Riehlu za pogrebne stroške oziroma za pokojnino, dolžno do konca tretjega meseca, ki sledi mesecu smrti njegove žene. Sodišče je tudi na novo določilo vsote, ki jih mora klinika La Rameé plačati J.-P. Riehlu kot odškodnino za izgubo gospodinjske pomoči in nepremoženjsko škodo.
11. Vendar je Cour d’appel de Bruxelles naletelo na pravni problem, ki se nanaša na izračun odškodnine za izgubo dohodka, ki jo je utrpel J.-P. Riehl kot posledico smrti žene.
12. Cour d’appel de Bruxelles je najprej upoštevalo, da je namen odškodnine, ki se jo izplača J.-P. Riehlu v zvezi z izgubo dohodka, da nadomesti izgubo materialne podpore, ki jo je v gospodinjstvo prispevala njegova žena.(5) Sodišče je nato ocenilo izgubo dohodka. Cour d’appel je razsodilo, naj se izguba oceni na 479,80 EUR na mesec od 1. oktobra 1990, pri čemer je upoštevalo znesek invalidske pokojnine, ki jo je prejemala M. Guette, ko je bila še živa, in njen delež gospodinjskih stroškov.(6)
13. Cour d’appel de Bruxelles je na koncu preučilo, katere vsote bi se morale odšteti od tega zneska. Navedlo je, da se mora odšteti pokojnina, plačana skladno s členom 70 Kadrovskih predpisov, za tri mesece, to je 5491,11 EUR (221.511 BEF), ker imata ta vsota in odškodnina, dolžna J.-P. Riehlu na podlagi belgijskega prava kot nadomestilo za izgubo dohodkov, isti vzrok, to pomeni krivdo klinike La Rameé, in sta namenjeni kot povračilo iste škode.(7)
14. Vendar je Cour d’appel de Bruxelles pojasnilo, da se je soočilo z dvema trditvama glede upoštevanja vdovske pokojnine, ki jo je Svet izplačal J.-P. Riehlu. Svet na eni strani trdi, da je upravičen do povračila celotne vdovske pokojnine, skladno s členom 85a Kadrovskih predpisov, ker ta člen pomeni ločen sklop pravnih pravil. Na drugi strani pa Cour d’appel navaja, da člen 85a Kadrovskih predpisov določa, da Skupnosti vstopijo v pravice kot subrogiranec v mejah obveznosti, določenih v Kadrovskih predpisih, ki nastanejo zaradi (8) dogodka, ki je povzročil tako smrt, poškodbo ali bolezen, ter da skladno z belgijskim pravom pravica do vdovske pokojnine ni povezana z obveznostjo osebe, ki je povzročila škodo, da to v celoti povrne.
15. Cour d’appel de Bruxelles torej sprašuje, ali ne obstaja protislovje med pravom Skupnosti in pravilom nacionalnega prava, ki se nanaša na terjatev.
III – Vprašanje za predhodno odločanje
16. Ob upoštevanju tega je Cour d’appel de Bruxelles odločilo, da prekine odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predloži naslednje vprašanje:
„Ali se mora člen 85a Kadrovskih predpisov Evropskih skupnosti, kot je določeno s členoma 2 in 3 Uredbe Sveta (EGS, Euratom, ESPJ) št. 259/68 z dne 29. februarja 1968 in uredbami, ki jo spreminjajo, razlagati tako, da podeljuje Skupnostim pravico, da zahtevajo od tretje osebe, odgovorne za smrt uradnika, povračilo celotne vdovske pokojnine, izplačane preživelemu zakoncu skladno s členoma 79 in 79a Kadrovskih predpisov, čeprav zakon, ki se nanaša na odškodninske terjatve, določa, da je pravica do vdovske pokojnine neodvisna od obveznosti storilca protipravnega dejanja, da v celoti povrne škodo, in čeprav je škoda, ki jo je utrpel preživeli soprog kot posledico izgube dohodka pokojne soproge, manjša od zneska vdovske pokojnine, ki se mu jo izplačuje?“
IV – Presoja
17. J.-P. Riehl, Svet in Komisija Evropskih skupnosti predlagajo, naj Sodišče odgovori pritrdilno na vprašanje za predhodno odločanje. Vztrajajo, da je subrogacija, določena s členom 85a Kadrovskih predpisov, mehanizem, ki je svojevrsten za pravo Skupnosti, ki na podlagi načel primarnosti in neposrednega učinka ne more biti izključeno z uporabo pravila nacionalnega prava. Po njihovem mnenju posebna narava subrogacije, uvedene s členom 85a Kadrovskih predpisov, izhaja iz vsebine tega člena, ki določa, da subrogacija nastane po samem zakonu z nastankom škodnega dogodka. Enako naj bi potrdilo Sodišče v sodbi z dne 26. februarja 1992 v zadevi Royale belge.(9) Po mnenju Komisije naj bi se enako potrdilo s členom 85a(4) Kadrovskih predpisov, s katerim je normodajalec Skupnosti želel omogočiti Skupnostim, da vložijo neposredno tožbo. Pravica subrogacije Skupnosti naj torej ne bi bila omejena na odškodnino, odobreno uradnikom ali tistim, ki so po njih upravičeni, skladno z nacionalnim pravom, ampak naj bi se razširila na vse prejemke, naštete v členu 85a(2) Kadrovskih predpisov.
18. S to razčlenitvijo se ne strinjam. Čeprav so Kadrovski predpisi pravzaprav namenjeni urejanju pravice in obveznosti uradnikov v odnosu do institucij, ki jih zaposlujejo,(10) je jasno, da imajo lahko učinke tudi v odnosu do tretjih oseb in da zavezujejo države članice, če je njihovo sodelovanje nujno, da se zagotovi ta učinek.(11) Ker so urejevalni, se dejansko neposredno uporabljajo v vseh državah članicah in podeljujejo uradnikom in Skupnostim pravice, ki so jih nacionalna sodišča dolžna varovati.(12)
19. Vendar je tudi nujno, da so bile Svetu pravice, kot so mu jih podelili Kadrovski predpisi, ki jih zahteva pred nacionalnim sodiščem, tudi dejansko podeljene. Drugače kot J.-P. Riehl, Svet in Komisij ne vidim v členu 85a Kadrovskih predpisov nobene pravne podlage, ki bi dovoljevala potrditev njihovega položaja in da bi se lahko na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavilo Cour d’appel de Bruxelles, odgovorilo pritrdilno. Tako kot klinika La Rameé menim nasprotno, in sicer da ta člen ne omogoča Skupnostim, da od tretje osebe, odgovorne za smrt uradnika, dobijo povračilo prejemkov, izplačanih tistim, ki so upravičeni po njem, kot je vdovska pokojnina, dodeljena preživelemu zakoncu skladno s členoma 79 in 79a Kadrovskih predpisov, če nacionalno pravo, ki ureja takšno odgovornost, izključuje takšne prejemke iz nadomestila škode.
20. Za boljše razumevanje pomena in obsega člena 85a Kadrovskih predpisov se zdi primerno razložiti pravni pojem „subrogacije“ v različnih nacionalnih pravnih sistemih in kako se je razvil.
21. Izraz „subrogacija“ pomeni nadomestitev ene osebe ali stvari z drugo.(13) Pravno izraz „osebna subrogacija“, ki je edina, ki nas zanima v tem primeru, pomeni v pravnih sistemih večine držav članic,(14) da ena oseba, subrogiranec, stopi v pravice, ki izhajajo iz terjatve, do katere je bil upravičen drugi subrogant, proti plačilu prvega slednjemu. Subrogacija torej obstaja v prenosu terjatve s subroganta na subrogiranca zaradi plačila slednjega prvemu. Za ta prenosni učinek subrogacije sta posledično značilni dve omejitvi glede pravice subrogiranca proti dejanskemu dolžniku: prvič plačilo subrogiranca in drugič pravice subroganta. To pomeni, prvič, da lahko subrogiranec toži dolžnika samo do višine plačila, ki ga je izplačal subrogantu. Drugič, to pomeni, da subrogiranec, ki je nadomestil subroganta v razmerju do dolžnika, ne more imeti večjih pravic proti dolžniku kot oseba, ki jo je nadomestil. Posledica druge omejitve je to, da subrogacija ne more poslabšati dolžnikovega položaja. Ta posledica je popolnoma logična, saj subrogacija nastane neodvisno od dolžnika in se ne zahteva dolžnikovo soglasje.
22. V večini držav članic je subrogacija doživela precejšen razvoj s priznanjem zakonske subrogacije v korist ustanov ali pravnih oseb, odgovornih za povračilo škode. Pred ustanovitvijo Evropskih skupnosti je obveznost povračila za telesne poškodbe prevzela Skupnost, zlasti po nosilcih socialne varnosti, ali države, če je ta bila delodajalec. Vendar če je za poškodbo odgovorna tretja oseba, izplačilo prejemkov, ki so jih dolžni nosilci socialne varnosti oziroma država, ne izključuje odškodninske tožbe zoper odgovorne tretje osebe. Žrtev bi torej lahko dvakrat dobila odškodnino za isto škodo. Da bi se izognilo temu kopičenju odškodnin za isto škodo, je nacionalna zakonodaja določila, da nosilci socialne varnosti oziroma država po samem zakonu vstopijo v pravice in zahtevke žrtve proti odgovorni tretji osebi. Ti nosilci oziroma država lahko torej od te tretje osebe dobijo povračilo prejemkov, ki imajo enak namen kot obveznosti tretje osebe na podlagi veljavnega prava, ki ureja odgovornost, ali povedano drugače, povračilo škode, ki je bila povzročena žrtvi s poškodbo. Zakonska subrogacija je prav tako razrešila spor o tem, ali imajo nosilci ali država regresni zahtevek proti odgovorni tretji osebi, kadar je bilo njihovo izplačilo žrtvi rezultat uporabe zakonodaje in bi se lahko obravnavalo, kot da ne izvira neposredno iz dejanja te tretje osebe.
23. Člen 85a Kadrovskih predpisov določa, z nekaterimi manjšimi odtenki, enaka pravila kot ta, omenjena zgoraj. Določa torej, da kadar je za poškodbo žrtve, osebe, za katero veljajo Kadrovski predpisi, odgovorna tretja oseba, Skupnosti vstopijo v pravice žrtve ali tistih, ki so po njej upravičeni, vključno s pravico tožbe, nasproti tretji osebi, v mejah obveznosti, določenih v Kadrovskih predpisih. Člen 85a(2) vsebuje okvirni seznam prejemkov, določenih s Kadrovskimi predpisi, ki jih subrogacija pokriva. V odstavku 3 pa jasno določa, da je iz subrogacije izključena odškodnina, ki jo mora plačati odgovorna tretja oseba v zvezi s čisto osebno škodo, kot je nepremoženjska škoda in odškodnina za bolečine in trpljenje.
24. Iz tega sledi, da je subrogacija, določena s členom 85a Kadrovskih predpisov, zakonska subrogacija. To pomeni, prvič, da nastopi avtomatično, ne da bi potrebovala vnaprejšnje soglasje subroganta.(15) Drugič, to pomeni, da morajo skladno z načeli primarnosti in neposrednega učinka prava Skupnosti tako subrogacijo priznati vsa sodišča različnih držav članic in da mora učinkovati, ne da bi bil potreben kakršen koli nacionalni zakon in ne da bi ji kakšna določba nacionalnega zakona nasprotovala.
25. Drugič, iz člena 85a Kadrovskih predpisov jasno izhaja, da Skupnosti vstopijo v pravice v mejah svojih obveznosti, skladno s Kadrovskimi predpisi, povedano drugače, znotraj meje vsot, ki so jih dolžne žrtvi oziroma tistim, ki so po njej upravičeni. Gotovo, kot trdijo J.-P. Riehl, Svet in Komisija v pisnih stališčih in kot je generalni pravobranilec poudaril v sklepnih predlogih v zgoraj navedeni zadevi Royale belge,(16) člen 85a tako pomeni določeno posebnost glede splošne ureditve subrogacije, skupne večini držav članic. Medtem ko je, kot sem že navedel, dogodek, ki povzroči subrogacijo, načeloma plačilo subrogiranca subrogantu, je skladno s pravili Skupnosti o subrogaciji povod nastanek škode v smislu, da Skupnosti postanejo upravičene do subrogacije po samem zakonu, kakor hitro škoda nastane.
26. Vendar nobena izmed zgoraj navedenih določb člena 85a Kadrovskih predpisov ne nakazuje, da subrogacija Skupnosti dovoljuje odpravo druge omejitve, ki izvira iz prenosnega učinka subrogacije, na temelju katerega subrogiranec dobi zgolj pravice, ki so bile na voljo subrogantu. Nasprotno, člen 85a(1) izrecno določa, da Skupnosti „vstopijo v pravice žrtve ali tistih, ki so po njej upravičeni, vključno s pravico tožbe, nasproti tretji osebi“. Iz tega stavka torej jasno izhaja, da Skupnosti proti tretji osebi nimajo večjih pravic kot žrtev ali tisti, ki so po njej upravičeni. Ta omejitev je tudi popolnoma logična, saj subrogacija skladno s Kadrovskimi predpisi učinkuje po samem zakonu, ne glede na želje tretje osebe, tako da se položaj te osebe ne sme poslabšati. Subrogacija Skupnosti skladno s tem členom v tej točki torej ni nič drugačna od subrogacije, skupne pravnim sistemom držav članic.
27. Člen 85a(4) Kadrovskih predpisov določa le, da „določbe odstavkov 1, 2 in 3 Skupnosti ne preprečujejo neposredne tožbe“. Ta določba torej zgolj določa, da dejstvo, da Skupnosti dobijo subrogacijsko pravico po samem zakonu od žrtve oziroma tistih, upravičenih po njej, ne preprečuje Skupnostim, da začnejo postopke neposredno pred nacionalnim sodiščem za povračilo škode, ki jim jo je tretja oseba povzročila. Z drugimi besedami, nacionalno sodišče ne more zanikati pravice subrogacije Skupnostim, tako da izpodbija njihovo pravico, da vložijo neposredno tožbo za povračilo škode.(17) Vendar člen 85a(4) ne navaja, da mora nacionalno sodišče, ne glede na to, kaj določajo pravila nacionalnega prava o odgovornosti, naložiti tretji osebi, da povrne Skupnostim vse prejemke, navedene v drugem odstavku tega člena.
28. Poleg tega tudi, če bi se domnevalo, da se mnenja, ki so ga podali J.‑P. Riehl, Svet in Komisija, ne sme zavrniti zgolj na podlagi sklicevanja na besedilo člena 85a Kadrovskih predpisov, ostane dejstvo, da ni podlage za takšno mnenje v kontekstu ali ciljih pravice subrogacije, ki je tako podeljena Skupnostim.
29. Glede pravnega konteksta pravice subrogacije smo videli, da so Skupnosti, skladno s Kadrovskimi predpisi, odgovorne osebam, za katere veljajo Kadrovski predpisi, za nekatere finančne obveznosti ob poškodbi. Kadar je za to poškodbo odgovorna tretja oseba, je popolnoma logično, da Skupnosti lahko, tako kot nacionalni nosilec za socialno varnost, vstopijo v pravice žrtve ali tistih, ki so po njej upravičeni, vključno s pravico do tožbe, proti tretji osebi. Vendar vemo, da tožbe, ki jih vložijo uradniki in druge osebe, za katere veljajo Kadrovski predpisi, za povrnitev škode, ki jim jo je povzročila tretja oseba, spadajo v pristojnost nacionalnih sodišč in da so take tožbe predmet pravil nacionalnega prava, ki se nanašajo na pogodbeno in nepogodbeno obveznost. Učinek pravice subrogacije Skupnosti je torej, da se na Skupnosti prenese pravice in zahtevke, ki jih ima žrtev ali tisti, ki so upravičeni po njej, proti tretji osebi, skladno z veljavnim nacionalnim pravom o odgovornosti. Nobena določba Kadrovskih predpisov ne podpira mnenja, da takšna pravica subrogacije namerava na Skupnosti prenesti širše pravice do povračila in da jim omogoči, da sistematično povrnejo vse prejemke, ki so jih bile dolžne plačati skladno s Kadrovskimi predpisi.
30. V tem pogledu se lahko določbe člena 85a Kadrovskih predpisov povežejo s tistimi iz člena 93 Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71,(18) ki se nanaša na pravice nacionalnih nosilcev socialne varnosti nasproti tretjim osebam, odgovornim za poškodbo, če so ti nosilci plačali prejemke v zvezi s poškodbo, ki je posledica dogodkov, ki so se zgodili v drugi državi članici.(19) Enako kot člen 85a deluje v korist Skupnosti, je člen 93(1) Uredbe št. 1408/71 oblikovan tako, da dovoljuje nosilcu socialne varnosti, ki je plačal prejemke za poškodbo, ki jo je oseba utrpela na ozemlju druge države članice, da uporabi proti odgovorni tretji osebi pravna sredstva, subrogacijo in neposredno tožbo, ki jih predvideva veljavna zakonodaja. Vendar je Sodišče v sodbi z dne 2. junija 1994 v zadevi DAK(20) razsodilo, da namen omenjenega člena 93(1) ni, da spremeni veljavna pravila za določanje, ali in koliko vzame nase tretja oseba nepogodbene obveznosti, z rezultatom, da se takšna obveznost še naprej ureja z materialnimi pravili, ki jih nacionalno sodišče, pred katerim je plačilna institucija oziroma žrtev začela postopek, normalno uporabi, to je praviloma z zakonom države članice, na ozemlju katere se je zgodila poškodba.
31. Podobno tudi nič v uvodnih izjavah k uredbam, ki so uvedle zakonsko subrogacijo v korist Skupnosti,(21) ne nakazuje, da bi bil namen zakonodaje Skupnosti obvezno prenesti na odgovorno tretjo osebo obveznost za vse prejemke, ki so jih Skupnosti, skladno s Kadrovskimi predpisi, dolžne plačati žrtvi oziroma tistim, ki so po njej upravičeni. Kot je Sodišče ob več priložnostih razsodilo, je pravica subrogacije, ki jo imajo Skupnosti, predvidena edino za to, da prepreči uradniku, da bi dvakrat dobil odškodnino za isto škodo.(22) Torej ni namenjeno, da se prenese na Skupnosti večje pravice, kot so tiste, ki jih je imel subrogant.
32. Če preučimo zgoraj navedeno sodbo Royale belge, ugotovimo isto. V tej zadevi je bilo Sodišče soočeno z vprašanjem, ali lahko odgovorna tretja oseba nasprotuje instituciji Skupnosti na podlagi poravnave, sklenjene z uradnikom, še preden so mu Skupnosti izplačale prejemke. Sodišče je razsodilo, da čeprav se sporna subrogacija zgodi takoj, ko škodni dogodek nastane, lahko odgovorna tretja oseba, ki si je naprtila odgovornost in ki je sklenila poravnavo z uradnikom, veljavno nasprotuje institucijam, razen če institucija obvesti odgovorno tretjo osebo, preden je bila poravnava sklenjena z zadevnim uradnikom, o obstoju pravice subrogacije in o svojem namenu, da izvaja to pravico, oziroma če predloži dokaz, da je odgovorna tretja oseba vedela, preden je sklenila poravnavo z uradnikom, za obstoj pravice subrogacije.(23) Ta sodba nazorno prikazuje, da subrogiranec nima večjih pravic proti dolžniku kot jih je imel subrogant. Dejansko, ker Skupnosti postanejo upravičene do pravic uradnika ali tistih, ki so po njem upravičeni, proti odgovorni tretji osebi, se lahko tretja oseba sklicuje, pod pogoji, ki jih je opredelilo Sodišče, na poravnavo.
33. Subrogacija Skupnosti, kot je opredeljena v členu 85a Kadrovskih predpisov, torej ne more prenesti na Skupnosti večje pravice, kot jih imajo uradnik oziroma tisti, ki so upravičeni po njem, sami skladno z veljavnim nacionalnim pravom o odgovornosti. Iz tega sledi, da če nacionalno pravo o odgovornosti izključuje vdovsko pokojnino, kot je ta, določena v členih 79 in 79a Kadrovskih predpisov, iz izterljive škode, Skupnosti ne morejo dobiti povračila te vsote na podlagi tega, da so vstopile v pravice slednjega.
34. Posledica te razlage člena 85a Kadrovskih predpisov je, da se bodo pravice Skupnosti do povračila prejemkov, ki so jih morale plačati žrtvi ali tistim, upravičenim po njej, zaradi poškodbe, razlikovale glede na nacionalno pravo, ki se uporabi za presojo škode.(24) Vendar nasprotno od trditve J.-P. Riehla, Sveta in Komisije ta razlika ne bi smela biti pripisana pomanjkanju enotne uporabe prava Skupnosti. Sprejeto je, da medtem ko je zakonodaja Skupnosti uskladila pogoje za odgovornost na nekaterih posebnih področjih,(25) zlasti na področju varstva potrošnikov,(26) pravila o pogodbeni in nepogodbeni odgovornosti ter presoja izterljive škode ostanejo predmet določb, ki jih opredeli posamezna država članica kot del svojega pravnega sistema. Ne obstaja nobena določba prava Skupnosti, ki bi opredeljevala pogoje odgovornosti in pravila za presojo izterljive škode za vso Skupnost.(27) Ni niti nikakršne določbe, ki bi na ravni Skupnosti usklajevala pravice do nadomestila upravičencev osebe, ki je umrla, kot v tem primeru, zaradi zdravniške napake. Torej je logično, da tožbe, ki so jih začele Skupnosti zaradi izvajanja svojih pravic subrogiranca v razmerju do uradnika ali tistih, ki so upravičeni po njem, lahko pripeljejo do različnih rezultatov, skladno z veljavnim nacionalnim pravom.
35. Predlagam torej, naj Sodišče v odgovoru na postavljeno vprašanje razsodi, da se mora člen 85a Kadrovskih predpisov razlagati tako, da ne podeljuje Skupnostim pravice, da pridobijo od tretje osebe, odgovorne za smrt uradnika, povračilo vdovske pokojnine v celoti, plačane preživelemu zakoncu skladno s členoma 79 in 79a teh predpisov, če veljavno pravo o upravičenosti do nadomestila za škodo določa, da pravica do vdovske pokojnine ni povezana z obveznostjo storilca protipravnega dejanja, da v celoti nadomesti škodo, in če je škoda, ki jo je preživeli zakonec utrpel zaradi izgube dohodka pokojne soproge, manjša od zneska vdovske pokojnine, ki mu je bila izplačana.
V – Predlog
36. Ob upoštevanju zgornjih ugotovitev predlagam, naj Sodišče na vprašanje, ki ga je postavilo Cour d’appel de Bruxelles, odgovori:
„Člen 85a Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih skupnosti se mora razlagati tako, da ne podeljuje Skupnostim pravice, da pridobijo od tretje osebe, odgovorne za smrt uradnika, povračilo vdovske pokojnine v celoti, plačane preživelemu zakoncu skladno s členoma 79 in 79a teh predpisov, če veljavno pravo o upravičenosti do nadomestila za škodo določa, da pravica do vdovske pokojnine ni povezana z obveznostjo storilca protipravnega dejanja, da v celoti nadomesti škodo, in če je škoda, ki jo je preživeli zakonec utrpel zaradi izgube dohodka pokojne soproge, manjša od zneska vdovske pokojnine, ki mu je bila izplačana.“
(1) .
(2)
–	V nadaljevanju: Kadrovski predpisi.
(3)
–	V nadaljevanju: Pravila.
(4)
–	V nadaljevanju: klinika La Ramée.
(5)
–	Predložitvena odločba (str. 5, točka 5).
(6)
–	Ibidem
(str. 6).
(7)
–	Ibidem (str. 7).
(8)
–	Poudarilo Cour d’appel.
(9)
–	C-333/90, Recueil, str. I‑1135 (točka 8).
(10)
–	Sodba z dne 10. junija 1999 v zadevi Johannes (C-430/97, Recueil, str. I‑3475, točka 19).
(11)
–	Sodbi z dne 20. oktobra 1981 v zadevi Komisija proti Belgiji (137/80, Recueil, str. 2393, točka 8) in z dne 20. marca 1986 v zadevi Komisija proti Nizozemski (72/85, Recueil, str. 1219, točka 20).
(12)
–	Glej v tem smislu sodbi z dne 7. maja 1987 v zadevi Komisija proti Belgiji (186/85, Recueil, str. 2029, točki 21 in 23) in v zadevi Komisija proti Nemčiji (189/85, Recueil, str. 2061, točki 14 in 16).
(13)
–	Nasprotno od tega, kar bi lahko dala misliti etimologija te besede (subrogare), izraz „subrogacija“ nima latinskega izvora, ampak izvira iz kanonskega prava. Rimsko pravo je priznavalo načelo substitucije, po katerem se je samo v dveh točno določenih primerih lahko za plačilo eno osebo nadomestilo z drugo, namreč pri cesiji v korist tistega, ki je položil varščino in successio in locum, pri katerem je tisti, ki je prinesel plačilo, lahko vstopil na mesto prvotnega upnika, ampak samo glede pravic iz hipoteke (Mestre, J., „La subrogation personelle“, LGDJ, 1979, uvod).
(14)
–	Za primer lahko navedemo belgijsko, dansko, nemško, špansko, francosko, italijansko ali avstrijsko pravo. Prav tako je izraz „subrogation“ v državah anglosaškega prava opredeljen: „Subrogation is literally ‘substitution’. The term is used in the context of English and Commonwealth law to describe a process by which one party is substituted for another so that he may enforce that other’s rights against a third party for his own benefit“ (Mitchell, C., The law of subrogation, Clarendon press, Oxford, 1994, str. 3).
(15)
–	V tem se člen 85a Kadrovskih predpisov razlikuje od člena 8 Pravil o zavarovanju uradnikov Evropskih skupnosti za nezgodno tveganje in poklicno bolezen, ki določa, da „[imajo] uradnik ali tisti, ki so po njem upravičeni, [...] pravico do izplačil, odškodnin in povračil zdravstvenih stroškov, določenih v teh pravilih, samo takrat, če v višini teh izplačil, odškodnin in povračil odstopijo [Skupnostim] vse pravice nasproti morebitni odgovorni tretji osebi [...]“.
(16)
–	Točki 4 in 5.
(17)
–	Ta določba lahko omogoča Skupnostim, da zahtevajo od odgovorne tretje osebe, vzporedno s tožbo kot subrogiranec, povračilo vsot, ki niso zajete s subrogacijo, kot so upravni stroški, stroški zdravniške ekspertize o uradniku itd.
(18)
–	Uredba Sveta (EGS) št. 1408/71 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL L 149, str. 2).
(19)
–	Ta člen v odstavku 1(a) določa, da „kadar nosilec, ki je odgovoren za dajatev, v skladu z zakonodajo, ki jo izvaja, prevzame pravice, ki jih ima prejemnik proti tretji osebi, tak prevzem priznavajo vse države članice“. V točki (b) določa, da „ kadar ima omenjeni nosilec neposredne pravice proti tretji osebi, te pravice priznavajo vse države članice“.
(20)
–	C-428/92, Recueil, str. I-2259 (točka 16).
(21)
–	Subrogacija po samem zakonu Skupnosti je bila vnesena v Kadrovske predpise z Uredbo Sveta (Euratom, ESPJ, EGS) št. 912/78 z dne 2. maja 1978 o spremembi kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih skupnosti in pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropskih skupnosti (UL L 119, str. 1), ki je uvedla člen 73(4), v skladu s katerim „[v] mejah obveznosti, ki se po členih 72, 73 in 75 prenesejo na Skupnosti, te po samem zakonu vstopijo v pravice uradnika ali tistih, ki so po njem upravičeni, nasproti tretji osebi, odgovorni za nesrečo, ki je povzročila smrt ali poškodbo uradnika ali po njem zavarovane osebe“. Člen 73(4) Kadrovskih predpisov je bil razveljavljen z Uredbo Sveta (ESPJ, EGS, Euratom) št. 2799/85 z dne 27. septembra 1985 (UL L 265, str. 1), ki je uvedla člen 85a.
(22)
–	Sodba z dne 18. marca 1982 v zadevi Chaumont-Barthel proti Parlamentu (103/81, Recueil, str. 1003, točka 11); zgoraj navedena sodba Royale belge (točka 9) in sodba z dne 9. septembra 1999 v zadevi Lucaccioni proti Komisiji (C-257/98 P, Recueil, str. I‑5251, točka 20).
(23)
–	Točka 19.
(24)
–	Posledica te razlage bi lahko bila tudi to, da bi J.-P. Riehl nakopičil odškodnino za izgubo dohodkov, ki mu jih bo dolžna odgovorna tretja oseba plačati skladno z belgijskim pravom o odgovornosti, in vdovsko pokojnino, ki mu jo bo plačal Svet.
(25)
–	Glej predvsem Uredbo Sveta (ES) št. 2027/97 z dne 9. oktobra 1997 o odgovornosti letalskih prevoznikov v primeru nesreč (UL L 285, str. 1).
(26)
–	Glej predvsem direktive Sveta 85/374/EGS z dne 25. julija 1985 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi z odgovornostjo za proizvode z napako (UL L 210, str. 29); 85/577/EGS z dne 20. decembra 1985 za varstvo potrošnika v primeru pogodb, sklenjenih zunaj poslovnih prostorov (UL L 372, str. 31); 87/102/EGS z dne 22. decembra 1986 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi s potrošniškimi krediti (UL 1987, L 42, str. 48); 90/314/EGS z dne 13. junija 1990 o paketnem potovanju, organiziranih počitnicah in izletih (UL L 158, str. 59) in Evropskega parlamenta in Sveta 1999/44/ES z dne 25. maja 1999 o nekaterih vidikih prodaje potrošniškega blaga in z njim povezanih garancij (UL L 171, str. 12). Glej pred kratkim sprejeti Sklep Sveta z dne 1. decembra 2003 o varnosti storitev za potrošnike (UL C 299, str. 1).
(27)
–	Učinki, ki jih imajo obstoječe razlike med nacionalnimi zakoni o pogodbeni in nepogodbeni odgovornosti na delovanje notranjega trga, so predmet refleksije in poglobljenega preučevanja. Tako je Komisija julija 2001 začela posvetovalni postopek o sredstvih, s katerimi bi se lahko na ravni Skupnosti obravnavali problemi, ki izhajajo iz odstopanj med različnimi veljavnimi ureditvami pogodbenega prava, ki veljajo v Evropski uniji (glej Obvestilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu – Koherentno evropsko pogodbeno pravo – Akcijski načrt (KOM(2003) 68 konč.), UL 2003, C 63, str. 11). Parlament in Svet želita izvesti ustrezne študije tudi za stvarno pravo in civilnopravno odgovornost.