null
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
DEANA SPIELMANNA
přednesené dne 5. března 2026(1)
Věc C‑5/25 [Pilev](i)
Trestní řízení
proti
WE
za účasti:
Sofijska gradska prokuratura
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Sofijski gradski sad (Městský soud v Sofii, Bulharsko)]
„ Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v trestních věcech – Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů v trestní oblasti – Operace zpracování, které provádějí soudy jednající v rámci svých soudních pravomocí – Použitelnost směrnice (EU) 2016/680 – Ověření totožnosti obžalovaného na veřejném jednání – Údaje o místě narození, státní příslušnosti, bydlišti, vzdělání, rodinném stavu, trestních záznamech a ‚národnosti‘ “
Úvod
1.        Projednávaná věc se týká rozsahu shromažďovaných osobních údajů obžalované osoby vnitrostátním trestním soudem pouze za účelem ověření, zda je tato osoba skutečně osobou uvedenou v obžalobě. Netýká se však otázky nezávislosti soudu v rámci jeho funkce soudu rozhodujícího ve věci samé a jeho prostoru pro uvážení při výslechu obžalované osoby v tomto ohledu.
2.        Tato věc tak poskytuje Soudnímu dvoru příležitost vyjasnit působnost směrnice (EU) 2016/680(2) ve vztahu k nařízení (EU) 2016/679(3) a upevnit svou judikaturu v oblasti přiměřenosti s ohledem na účel zpracování osobních údajů shromažďovaných trestním soudem.
Právní rámec
Směrnice 2016/680
3.        Článek 1 této směrnice, nadepsaný „Předmět a cíle“, v odstavci 1 stanoví:
„Tato směrnice stanoví pravidla týkající se ochrany fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů příslušnými orgány za účelem prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů nebo výkonu trestů, včetně ochrany před hrozbami pro veřejnou bezpečnost a jejich předcházení.“
4.        Článek 2 uvedené směrnice, nadepsaný „Oblast působnosti“, v odstavci 1 stanoví:
„Tato směrnice se vztahuje na zpracování osobních údajů příslušnými orgány pro účely uvedené v čl. 1 odst. 1.“
5.        Článek 3 směrnice 2016/680, nadepsaný „Definice“, zní takto:
„Pro účely této směrnice se rozumějí:
[...]
7.      ‚příslušným orgánem‘:
a)      jakýkoliv orgán veřejné moci příslušný k prevenci, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů či výkonu trestů, včetně ochrany před hrozbami pro veřejnou bezpečnost a jejich předcházení; nebo
b)      jakýkoliv jiný orgán nebo subjekt pověřený právem členského státu plnit veřejnou funkci a vykonávat veřejnou moc pro účely prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů či výkonu trestů, včetně ochrany před hrozbami pro veřejnou bezpečnost a jejich předcházení[...]
[...].“
6.        Článek 4 této směrnice, nadepsaný „Zásady zpracování osobních údajů“, stanoví:
„1.      Členské státy zajistí, aby byly osobní údaje:
[...]
c)      přiměřené, relevantní a omezené na nezbytný rozsah ve vztahu k účelům, pro které jsou zpracovávány[...]
[...].“
7.        Článek 8 uvedené směrnice, nadepsaný „Zákonnost zpracování“, v odstavci 1 stanoví:
„Členské státy stanoví, že zpracování je zákonné, pouze pokud je nezbytné ke splnění úkolu prováděného příslušným orgánem pro účely stanovené v čl. 1 odst. 1 a v rozsahu nezbytném pro tyto účely a pokud má základ v právu Unie nebo členského státu.“
8.        Článek 10 směrnice 2016/680, nadepsaný „Zpracování zvláštních kategorií osobních údajů“, zní takto:
„Zpracování osobních údajů, které vypovídají o rasovém či etnickém původu, politických názorech, náboženském vyznání či filosofickém přesvědčení nebo členství v odborech, a zpracovaní genetických údajů, biometrických údajů za účelem jedinečné identifikace fyzické osoby, údajů o zdravotním stavu nebo údajů o sexuálním životě či sexuální orientaci fyzické osoby je povoleno pouze tehdy, pokud je zcela nezbytné, pokud existují vhodné záruky práv a svobod subjektu údajů a:
a)      pokud je povoleno právem Unie nebo členského státu;
b)      na ochranu životně důležitých zájmů subjektu údajů nebo jiné fyzické osoby; nebo
c)      pokud se týká údajů zjevně zveřejněných subjektem údajů.“
Bulharské právo
Trestní řád (NPK)
9.        Článek 138 odst. 2 a 3 trestního řádu (nakazatelno-procesualen kodeks)(4) ze dne 29. dubna 2006 (dále jen „NPK“) zní následovně:
„[…]
(2)      Před výslechem příslušný orgán ověří totožnost obžalovaného.
(3)      Výslech obžalovaného začíná otázkou, zda obžalovaný rozumí tomu, co je mu kladeno za vinu; následně je vyzván, aby, pokud si to přeje, popsal vlastními slovy vše, co je mu známo o trestném činu.“
10.      Článek 272 odst. 1 NPK zní:
„Předsedající ověří totožnost obžalovaného tak, že se jej dotáže na jeho plné jméno, datum a místo narození, národnost, státní příslušnost, bydliště, vzdělání, rodinný stav a osobní identifikační číslo, jakož i na jeho trestní záznamy.“
11.      Článek 311 odst. 1 bod 2 NPK stanoví:
„Protokol o jednání soudu [...] obsahuje [...] údaje o osobě obžalovaného.“
Zákon o registru obyvatel (ZGR)
12.      Zákon o registru obyvatel (zakon za graždanskata registracia)(5) ze dne 27. července 1999 (dále jen „ZGR“) v čl. 8 odst. 1 stanoví, že hlavními údaji o osobním stavu osob jsou jméno, datum (den, měsíc, rok) a místo narození, pohlaví, státní příslušnost a osobní identifikační číslo.
Zákon o bulharských dokladech totožnosti (ZBLD)
13.      Zákon o bulharských dokladech totožnosti (zakon za balgarskite lični dokumenti)(6) ze dne 1. dubna 1999 (dále jen „ZBLD“) v čl. 3 odst. 1 stanoví:
„Doklady totožnosti osvědčují totožnost a v případě potřeby státní příslušnost údaji, které jsou v nich obsaženy.“
14.      Článek 6 ZBLD stanoví:
„Občané jsou povinni prokázat svou totožnost na vyžádání příslušných zákonem stanovených úředních osob.“
15.      Článek 16 odst. 1 ZBLD zní následovně:
„Bulharské doklady totožnosti obsahují tyto povinné osobní údaje:
1.      jméno;
2.      datum narození;
3.      osobní identifikační číslo (identifikační číslo nebo zahraniční identifikační číslo);
4.      pohlaví;
5.      státní příslušnost.“
Zákon o organizaci soudů (ZSV)
16.      Zákon o organizaci soudů (zakon za sadebnata vlast)(7) (dále jen „ZSV“) v čl. 8 odst. 2 stanoví:
„Při výkonu soudních pravomocí [...] nesmí být omezována žádná práva nebo poskytovány výhody, které se zakládají na [...] národnosti [...].“
Spor v původním řízení, předběžná otázka a řízení před Soudním dvorem
17.      Městské státní zastupitelství v Sofii (Sofijska gradska prokuratura, Bulharsko) podalo k Městskému soudu v Sofii (Sofijski gradski sad, Bulharsko), který je předkládajícím soudem, obžalobu, v níž bylo uvedeno, že dne 6. září 2023 v Sofii fyzická osoba uplácela příslušníky policie, aby se nezabývali přestupkem spočívajícím v řízení motorového vozidla bez řidičského průkazu, a dále, že tato osoba současně na stejném místě vykonávala povolání řidiče taxislužby, aniž měla nezbytné povolení. Uvádí se, že tyto skutky naplňují skutkovou podstatu trestného činu.
18.      Zástupce Městského státního zastupitelství v Sofii, obžalovaný a jeho obhájce se zúčastnili prvního jednání, které se konalo dne 5. července 2024. Předkládající soud pokračoval v řízení a v souladu s čl. 272 odst. 1 NPK měl předseda senátu ověřit totožnost obžalovaného a dotázat se na skutečnosti uvedené v tomto ustanovení.
19.      Na základě občanského průkazu předloženého obžalovaným se předseda senátu ujistil, že přítomná osoba je osobou, která je v obžalobě označena za obžalovaného. Předseda senátu však nepoložil obžalovanému otázky týkající se jeho totožnosti, které stanoví čl. 272 odst. 1 NPK, a projednávání věci bylo přerušeno.
20.      Předkládající soud podal k Ústavnímu soudu (Konstitucionen sad, Bulharsko) návrh na konstatování neslučitelnosti čl. 272 odst. 1 NPK s některými ustanoveními Ústavy Bulharské republiky (Konstitucija na Republika Bulgaria)(8). Vzhledem k tomu, že Ústavní soud odmítl ve věci samé rozhodnout, předkládající soud se rozhodl podat projednávanou žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
21.      Předkládající soud zdůrazňuje, že i když – jak učinil na prvním jednání – může obžalovaného dostatečně identifikovat nahlédnutím do jeho dokladu totožnosti, který obsahuje všechny nezbytné identifikační údaje, je dotazování na identifikační údaje stanovené v čl. 272 odst. 1 NPK rovněž vhodné k tomu, aby osoba, která se dostaví k soudu, svými odpověďmi s větší jistotou prokázala, že je skutečně obžalovaným, to znamená, že použitý doklad totožnosti nepatří někomu jinému a není padělaný. Předkládající soud však uvádí, že k identifikaci osoby, která se dostavila k soudu, se stačí zeptat na její celé jméno, datum narození a osobní identifikační číslo.
22.      Proto má předkládající soud pochybnosti o tom, zda tím, že se při veřejném jednání dotazuje osoby, která před ním vystupuje, na další informace uvedené v čl. 272 odst. 1 NPK, tj. místo narození, národnost, státní příslušnost, bydliště, vzdělání, rodinný stav a trestní záznamy, a zaznamenáním ústních odpovědí do protokolu porušuje požadavek nezbytnosti zpracování osobních údajů stanovený směrnicí 2016/680. Jelikož tyto další údaje nejsou nezbytné pro jistou a úplnou identifikaci obžalovaného, je jejich shromažďování s ohledem na účel čl. 272 odst. 1 NPK, tj. zjištění totožnosti obžalovaného, nepřiměřené.
23.      Uvádí, že část osobních údajů uvedených v čl. 272 odst. 1 NPK může sloužit k jiným účelům. Místo bydliště tak může sloužit k určení adresy, na kterou se zasílá předvolání, a trestní záznamy mohou být relevantní pro individuální stanovení trestu.
24.      Předkládající soud však v podstatě zdůrazňuje, že tyto údaje shromážděné již před zahájením soudního šetření nesměřují ke zjištění totožnosti obžalovaného. Kromě toho dotazování se obžalovaného a zaznamenání jeho odpovědí nepostačuje pro spolehlivé ověření těchto skutečností. Konečně podle vnitrostátního práva informace, které jsou sdělovány při ověření totožnosti přítomné osoby, nemohou být použity pro rozhodnutí ve věci. Soud nejprve ověří totožnost osoby, která se k němu dostavila, a poté ji poučí o jejích právech. Proto tyto informace (národnost, trestní záznamy, rodinný stav, stupeň vzdělání) nemají důkazní hodnotu.
25.      Má tedy pochybnosti o tom, zda čl. 272 odst. 1 NPK splňuje požadavky čl. 4 odst. 1 písm. c) a čl. 8 odst. 1 směrnice 2016/680. Podle jeho názoru překračuje shromažďování osobních údajů týkajících se místa narození, národnosti, státní příslušnosti, bydliště, vzdělání, rodinného stavu a trestních záznamů, jejich zaznamenání do soudního protokolu a následné uchovávání ve spisu ve věci rámec nezbytný pro účely trestního řízení. Předkládající soud má rovněž pochybnosti o souladu čl. 272 odst. 1 NPK s článkem 10 směrnice 2016/680 v rozsahu, v němž se týká informací o národnosti obžalovaného, protože z nich vyplývá etnický původ obžalovaného.
26.      Za těchto podmínek se Městský soud v Sofii (Sofijski gradski sad) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Je takové vnitrostátní ustanovení, jako je čl. 272 odst. 1 [NPK], podle kterého jsou k ověření totožnosti obžalovaného zpracovávány (shromažďovány, zaznamenávány a uchovávány) jeho osobní údaje týkající se místa narození, národnosti, státní příslušnosti, bydliště, vzdělání, rodinného stavu a trestních záznamů, slučitelné s čl. 4 odst. 1 písm. [c]), čl. 8 odst. 1 a článku 10 [...] směrnice 2016/680, jestliže tyto údaje nejsou pro účely trestního řízení nijak nezbytné?“
27.      Písemné vyjádření předložila Evropská komise, která rovněž přednesla ústní vyjádření na jednání, které se konalo veřejně dne 3. prosince 2025.
Analýza
28.      I když ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že předkládající soud považuje za prokázané, že sporná vnitrostátní právní úprava spadá do působnosti směrnice 2016/680, je třeba před meritorním zkoumáním otázky položené předkládajícím soudem analyzovat použitelnost směrnice 2016/680, což je otázka, které byla ostatně věnována velká část jednání.
K použitelnosti směrnice 2016/680
29.      Zaprvé otázka, zda se jedná o „zpracování osobních údajů“, ve sporu v původním řízení nevyvstává. Ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce totiž vyplývá, že dotčené osobní identifikační údaje jsou shromažďovány, zaznamenávány do soudního protokolu a uchovávány ve spise. Navíc, i kdyby se mělo za to, že údaje byly předtím shromážděny příslušným orgánem podle vnitrostátního práva(9), je pojem „zpracování“ široký a zahrnuje nahlížení a uchovávání předkládajícím soudem. Podmínka týkající se existence „zpracování osobních údajů“ je tedy splněna.
30.      Zadruhé ze znění čl. 2 odst. 1 směrnice 2016/680 ve spojení s jejím čl. 1 odst. 1 vyplývá, že k tomu, aby zpracování osobních údajů spadalo do působnosti uvedené směrnice, jsou vyžadovány dvě podmínky. Jednak musí být toto zpracování prováděno příslušným orgánem
ve smyslu čl. 3 odst. 7 téže směrnice a jednak musí být prováděno pro jeden z účelů
uvedených v čl. 1 odst. 1 směrnice 2016/680, tj. „prevenci, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů nebo výkonu trestů, včetně ochrany před hrozbami pro veřejnou bezpečnost a jejich předcházení“. Naopak GDPR, které představuje lex generalis v oblasti zpracování osobních údajů, vylučuje ze své působnosti zpracování prováděné „příslušnými orgány“ pro tyto účely(10), přičemž směrnice 2016/680 je v této oblasti lex specialis(11).
31.      Na jedné straně, pokud jde o otázku, zda soud
může spadat do působnosti ratione personae směrnice 2016/680, je podle mého názoru odpověď kladná. Článek 3 odst. 7 písm. a) této směrnice může totiž pod pojem „příslušný orgán veřejné moci“ zahrnovat nejen policejní orgány, ale také vnitrostátní trestní soudy(12). Tento závěr sice nevyplývá výslovně z definice uvedeného pojmu, ale logicky z kontextu, v němž se toto ustanovení nachází, a zejména z několika ustanovení směrnice 2016/680.
32.      Podle čl. 32 odst. 1 této směrnice totiž členské státy stanoví, že správce určí pověřence pro ochranu osobních údajů a členské státy mohou této povinnosti zprostit soudy a jiné nezávislé justiční orgány, pokud jednají „v rámci svých justičních pravomocí“. Stejně tak čl. 45 odst. 2 této směrnice ve spojení s bodem 80 jejího odůvodnění(13) výslovně zahrnuje vnitrostátní soudy tím, že vylučuje jakoukoli pravomoc dozorového úřadu, pokud jde o operace zpracování prováděné „soudy v rámci jejich soudních pravomocí“(14), aby nedošlo k rozporu se zvláštními pravidly trestního řízení a s nezávislostí soudů.
33.      Tato ustanovení potvrzují, že soudy jsou při výkonu svých soudních pravomocí vázány povinnostmi uloženými směrnicí 2016/680, přičemž je v tomto rámci zachována jejich nezávislost a nestrannost(15).
34.      Kromě toho jsou justiční orgány výslovně zmíněny v bodě 11 odůvodnění směrnice 2016/680, podle kterého „[t]yto příslušné orgány mohou zahrnovat [...] orgány veřejné moci, jako jsou justiční orgány [...]“. Body 20, 49, 107 odůvodnění a článek 18 této směrnice(16) rovněž odkazují na zpracování osobních údajů „soudy a dalšími justičními orgány, zejména pokud jde o osobní údaje obsažené v soudních rozhodnutích nebo v záznamech v souvislosti s trestním řízením“(17).
35.      Vnitrostátní soudy proto musí být považovány za „příslušné orgány veřejné moci“ ve smyslu směrnice 2016/680 a za orgány, na které se vztahují ustanovení této směrnice, pokud zpracovávají osobní údaje v soudních rozhodnutích nebo v záznamech v souvislosti s trestním řízením(18).
36.      Dále se naskýtá složitější otázka, zda zpracování prováděné soudem v rámci trestního řízení
lze považovat za spadající do ratione materiae směrnice 2016/680. Tato otázka, která nebyla, pokud vím, dosud řešena(19), se týká toho, zda se toto zpracování vztahuje na jeden z účelů
uvedených v čl. 1 odst. 1 a čl. 3 odst. 7 písm. a) této směrnice, a zejména na trestní „stíhání“.
37.      Připomínám, že Soudní dvůr již v rozsudku Inspektor v Inspektorata kam Visshia sadeben savet (Účely zpracování osobních údajů – Trestní vyšetřování)(20), že účely uvedené v článku 1 směrnice 2016/680 představují různé účely „prevence“, „vyšetřování“, „odhalování“ a „stíhání“ trestných činů a „výkonu trestů“. Tímto rozsudkem bylo tedy vyjasněno, že unijní normotvůrce zamýšlel přijmout pravidla odpovídající specifikům, jimiž se vyznačují činnosti vykonávané příslušnými orgány v oblasti upravené touto směrnicí, s přihlédnutím ke skutečnosti, že tyto činnosti se liší a sledují vlastní cíle(21).
38.      Jak uvedl generální advokát M. Campos Sánchez-Bordona ve svém stanovisku, pojem „stíhání“ se vztahuje na činnost, která, s výjimkou španělského znění uvedené směrnice, předchází
soudnímu řízení(22). S výhradou rozdílů v právních systémech členských států se ostatně tento pojem obecně vztahuje na soubor úkonů a na řízení zahájená státním zastupitelstvím (prokuraturou nebo státním zástupcem) proti osobě podezřelé ze spáchání trestného činu s cílem postavit ji před soud, aby byla rozhodnuto o její vině či nevině(23).
39.      Pro určení působnosti ratione materiae směrnice 2016/680 se mi však se mi namísto pokusu o rozlišení role „orgánu příslušného ke stíhání“ a role soudu v rámci trestního řízení jeví jako vhodnější pojmout pojem „stíhání“ z hlediska účelu
trestního stíhání. Pravidla této směrnice se totiž vztahují na zpracování osobních údajů „za účelem“ tohoto stíhání.
40.      Takovéto finalistické pojetí však podle mého názoru předpokládá široký výklad pojmu „činnost stíhání“, který může zahrnovat některé činnosti trestních soudů vykonávané v rámci soudního řízení. Zpracování osobních údajů prováděné soudem v rámci trestního řízení může být za určitých okolností, které závisí zejména na vnitrostátních procesních systémech(24), považováno za dostatečně průkazné pro prokázání skutků kladených za vinu obžalované osobě, jakož i správnost jejich právní kvalifikace, a vést tak v konečném důsledku k vydání rozsudku(25). V tomto smyslu lze toto zpracování údajů soudem-správcem považovat za prováděné „za účelem stíhání“ ve smyslu příslušných ustanovení směrnice 2016/680.
41.      V této souvislosti může činnost „stíhání“ zahrnovat nejen vyšetřování vedené policií a rozhodnutí státního zástupce o tom, zda bude osoba stíhána, ale také přípravné řízení, obžalobu a případně takové trestní řízení, jako je řízení, které je předmětem sporu ve věci v původním řízení.
42.      Ostatně podotýkám, že jak vyplývá ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, po policejním vyšetřování předkládající soud, jemuž byla předložena obžaloba státního zastupitelství, pokračuje v řízení a sám provádí soudní vyšetřování(26), které začíná ověřením totožnosti obžalované osoby podle článku 272 NPK a pokračuje rozhodnutím ve věci samé vydaným týmž soudem. Úkolem tohoto soudu je tedy „provést soudní řízení v rámci trestního stíhání na základě obžaloby předložené státním zastupitelstvím“. Podle předkládajícího soudu se jedná o soudní fázi trestního řízení zahájeného za účelem trestního stíhání. V této souvislosti nabývá pojem „činnost stíhání“ prováděná v rámci trestního soudního řízení svůj plný význam.
43.      Dodávám, že tento široký přístup k pojmu „činnost stíhání“ má kromě toho, že nepředjímá různé vnitrostátní systémy v oblasti trestního práva, tu výhodu, že není v rozporu se zásadou, podle níž výjimky z použití GDPR, tedy lex generalis, musí být vykládány restriktivně(27). Tento přístup totiž nevede k tomu, že by se trestní řízení vymykalo předpisům o ochraně osobních údajů, ale k tomu, že se na něj vztahuje lex specialis v této oblasti, který je výslovně stanoven v čl. 2 odst. 2 písm. d) GDPR.
44.      Konečně se mi zdá, že finalistický přístup k pojmu „stíhání“ vyplývá z historie vzniku směrnice 2016/680 a odpovídá jejím cílům.
45.      Zaprvé, pokud jde o historii vzniku směrnice 2016/680, uvádím, že se vstupem Lisabonské smlouvy v platnost se článek 16 SFEU stal relevantním právním základem pro revizi rámcového rozhodnutí 2008/977/SVV(28). Jak je uvedeno v bodě 10 směrnice 2016/680, v prohlášení č. 21 o ochraně osobních údajů v oblasti justiční spolupráce v trestních věcech a policejní spolupráce, připojeném k závěrečnému aktu mezivládní konference, která přijala Lisabonskou smlouvu(29), konference uznala, že zvláštní pravidla pro ochranu osobních údajů a volný pohyb osobních údajů v oblastech justiční spolupráce v trestních věcech a policejní spolupráce, založená na článku 16 Smlouvy o fungování EU, by se mohla vzhledem ke specifické povaze těchto oblastí ukázat jako nezbytná. Komise proto navrhla dva předpisy, jeden obecný ve formě nařízení, z něhož se stalo GDPR, a druhý specifický pro ochranu údajů v trestní oblasti(30), která je považována za citlivější, a je proto předmětem směrnice vyžadující provedení členskými státy, z něhož se stala směrnice 2016/680, vztahující se na všechny úkony, které mohou být provedeny aktéry trestního soudnictví, bez ohledu na to, zda mají tyto úkony přeshraniční rozměr(31).
46.      Unijní přístup tak spočíval v rozlišování mezi zpracováním údajů v policejním a trestním kontextu a jiným zpracováním osobních údajů, aby byla zohledněna specifická povaha oblasti, na kterou se vztahuje směrnice 2016/680, a sice ochrana osobních údajů v oblasti justiční spolupráce v trestních věcech a policejní spolupráce, jak vyplývá z bodů 10 a 11 odůvodnění této směrnice.
47.      Zadruhé, pokud jde o cíle směrnice 2016/680, ta má, jak vyplývá z bodů 4, 7 a 15 odůvodnění, zajistit vysokou a jednotnou úroveň ochrany osobních údajů fyzických osob a usnadnit výměnu těchto údajů mezi příslušnými orgány členských států, tak aby byla zajištěna účinná justiční spolupráce v trestních věcech a policejní spolupráce.
48.      Je třeba uvést, že jak zdůrazňuje právní nauka, dvojí režim ochrany údajů může být zdrojem nezanedbatelných obtíží při určování, zda je relevantním nástrojem GDPR, nebo směrnice 2016/680(32).
49.      O to důležitější je, aby v rámci jednoho trestního řízení nebylo zpracování osobních údajů podřízeno dvěma různým právním předpisům pouze z toho důvodu, že toto zpracování bylo provedeno různými orgány činnými v trestním řízení v různých fázích téhož řízení. Pokud by totiž trestní soudy rozhodující v rámci trestního řízení byly vyloučeny z působnosti směrnice 2016/680, vedlo by to, jak zdůraznila Komise při ústním jednání, k roztříštěnému režimu, v němž by se na stejné trestní řízení mohly vztahovat dva právní předpisy v závislosti na příslušné fázi řízení.
50.      Takový přístup by podle mého názoru byl v rozporu nejen se zásadou právní jistoty(33), ale také s jednotnou a soudržnou ochranou osobních údajů.
51.      Kromě toho mají v některých případech donucovací orgány při výkonu svých funkcí v rámci směrnice 2016/680 větší flexibilitu, než jakou by měly v rámci GDPR(34). Zejména zpracování „zvláštních kategorií osobních údajů“, které zahrnují tzv. „citlivé údaje“, je podle článku 10 uvedené směrnice povoleno pouze tehdy, pokud je zcela nezbytné, zatímco podle čl. 9 odst. 1 GDPR je zakázáno, s výjimkou případů uvedených v odstavci 2 tohoto článku. Stejně tak čl. 4 odst. 1 písm. c) směrnice 2016/680, týkající se zásady minimalizace údajů, stanoví, že osobní údaje musí být přiměřené, relevantní a omezené, zatímco čl. 5 odst. 1 písm. c) GDPR stanoví, že musí být přiměřené, relevantní a omezené na nezbytný rozsah ve vztahu k účelu, pro který jsou zpracovávány.
52.      Uplatňování směrnice 2016/680 v průběhu celého trestního řízení je tedy o to více opodstatněné, že pravidla ochrany osobních údajů se mohou v některých ohledech lišit od pravidel GDPR.
53.      Konečně roztříštěný přístup k trestnímu řízení je obtížně slučitelný s cílem uvedeným v bodě 7 odůvodnění směrnice 2016/680, kterým je usnadnit výměnu osobních údajů mezi příslušnými orgány členských států za účelem zajištění účinné justiční spolupráce v trestních věcech a policejní spolupráce.
54.      Ze všeho výše uvedeného vyplývá, že zpracování osobních údajů prováděné vnitrostátním soudem v rámci projednávání trestní věci spadá do působnosti směrnice 2016/680 jakožto zpracování prováděné příslušným orgánem za účelem stíhání trestných činů.
K věci samé
55.      Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 4 odst. 1 písm. c), čl. 8 odst. 1 a článek 10 směrnice 2016/680 brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví systematické ověřování všech informací uvedených v čl. 272 odst. 1 NPK trestním soudem pouze pro účely zjištění totožnosti obžalovaného v rámci trestního soudního řízení(35).
56.      Připomínám, že základní práva na respektování soukromého života a na ochranu osobních údajů, zaručená články 7 a 8 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), nejsou absolutními výsadami. Základní práva lze omezit, pokud je omezení v souladu s čl. 52 odst. 1 Listiny stanoveno zákonem a respektuje podstatu těchto práv a zásadu proporcionality(36).
57.      Zásada minimalizace údajů stanovená v čl. 4 odst. 1 písm. c) směrnice 2016/680 a zásada zákonnosti zpracování stanovená v čl. 8 odst. 1 této směrnice ukládají členským státům povinnost zajistit, aby příslušné osobní údaje byly přiměřené, relevantní a omezené na nezbytný rozsah ve vztahu k účelům, pro které jsou zpracovávány, a aby zpracování bylo nezbytné s ohledem na sledované účely v souladu se zásadou proporcionality.
58.      Kromě toho článek 10 směrnice 2016/680, který představuje zvláštní ustanovení upravující zpracování specifických kategorií osobních údajů, zejména údajů, které vypovídají o rasovém či etnickém původu, má za cíl zajistit zvýšenou ochranu subjektu údajů, jelikož vzhledem k jejich zvláštní citlivosti a kontextu, v němž jsou zpracovávány, mohou tyto údaje vyvolat, jak vyplývá z bodu 37 odůvodnění uvedené směrnice, závažná rizika pro taková základní práva a svobody, jako je právo na respektování soukromého života a právo na ochranu osobních údajů, která jsou zaručena články 7 a 8 Listiny(37).
59.      V projednávané věci je úkolem předkládajícího soudu vést soudní řízení v rámci trestního stíhání v návaznosti na obžalobu podanou státním zástupcem. Ke splnění tohoto úkolu je nezbytné přesně ověřit totožnost osoby, která se k němu dostavila, a zejména ověřit skutečnost, zda je tato osoba obžalovaným, na kterého byla podána obžaloba(38). Za účelem ověření totožnosti obžalované osoby čl. 272 odst. 1 NPK ukládá předkládajícímu soudu povinnost systematicky vyžadovat od osoby, která před ním vystupuje, v každém konkrétním případě určitý počet osobních údajů, a sice celé jméno, datum a místo narození, národnost, státní příslušnost, místo bydliště, vzdělání, rodinný stav a osobní identifikační číslo, jakož i informaci o trestních záznamech.
60.      Cíl ověření totožnosti obžalované osoby je jako takový legitimní a může spadat do obecného zájmu uznaného Unií ve smyslu čl. 52 odst. 1 Listiny, zejména aby se předešlo jakékoli chybě ohledně osoby, která se dostaví k soudu.
61.      Je tedy třeba, aby předkládající soud přezkoumal, zda je dotčený požadavek na shromažďování údajů zaprvé způsobilý přispět k dosažení sledovaného cíle ověření totožnosti, zda je zadruhé nezbytný, což znamená, že neexistují alternativní opatření, která by méně zasahovala do práv na ochranu osobních údajů, ale která by byla stejně účinná k dosažení uvedeného cíle(39), a zatřetí je přiměřený tomuto cíli, což s sebou nese vyvážené poměření sledovaného cíle obecného zájmu na straně jedné s právy osoby, jejíž osobní údaje jsou shromažďovány, na straně druhé(40), přičemž Soudní dvůr má pravomoc poskytnout mu užitečné prvky výkladu.
62.      Zdůrazňuji, že položená otázka se netýká shromažďování některých údajů o osobním stavu a identifikačních údajů, jako jsou jména, datum narození a osobní identifikační číslo. Tyto údaje ostatně tradičně představují identifikační prvky, a to i podle bulharských právních předpisů týkajících se osobního stavu a dokladů totožnosti(41).
63.      Naproti tomu se předkládající soud zabývá přiměřeností systematického shromažďování některých informací, jako je zaprvé místo narození a státní příslušnost, zadruhé místo bydliště, vzdělání, rodinný stav a trestní záznamy, a zatřetí národnost, které je třeba posoudit postupně.
64.      Zaprvé některé z těchto údajů, jako je místo narození a státní příslušnost, představují „hlavní údaje o osobním stavu“(42). Umožňují tak ověřit totožnost osoby, proti níž je podána obžaloba, a zabránit jakémukoli omylu. Kromě toho zásah do práva na soukromý život a na ochranu osobních údajů, který s sebou shromažďování těchto informací nese, není po zvážení všech dotčených zájmů natolik nepřiměřený, aby byl v rozporu se sledovaným cílem ověření totožnosti.
65.      Zadruhé, pokud jde o shromažďování doplňujících údajů týkajících se vzdělání, rodinného stavu, místa bydliště a trestních záznamů, to může být, jak připomněly předkládající soud a Komise ve svých písemných vyjádřeních, relevantní pro jiné účely než pro identifikaci. Vzdělání a rodinný stav mohou být totiž důležité pro individualizaci trestu. Místo bydliště může hrát roli pro účely předání výkonu trestu do jiného státu. Stejně tak může být z trestních záznamů možné zjistit, zda nedošlo k recidivě. Jak však vyplývá z bulharských procesních pravidel, tyto informace shromážděné předsedou senátu v této fázi ověřování totožnosti osoby, která před ním vystupuje, nemohou být použity k vydání rozhodnutí ve věci samé a nemají důkazní hodnotu. Dále, k prokázání spolehlivosti těchto údajů v každém případě nestačí dotázat se obžalovaného a zaznamenat jeho odpovědi. Je totiž nutné nahlédnout do úředních dokumentů, jako jsou trestní záznamy, výpis z matriky nebo doklady o dosaženém vzdělání, nebo je nechat předložit.
66.      Za těchto podmínek jsem toho názoru, že právní úprava, která bez rozdílu a obecně ukládá povinnost systematicky se dotazovat každé obžalované osoby, pokud jde o tyto doplňující údaje, a poté zaznamenávat tyto odpovědi do protokolu, může jít nad rámec toho, co je nezbytné pouze s ohledem na účel její identifikace. Požadavek identifikace podle mého názoru nevyžaduje systematické zpracování všech uvedených kategorií údajů, ale pouze těch, které jsou s ohledem na konkrétní okolnosti nezbytné k odstranění důvodných pochybností o totožnosti osoby, která se dostavila k soudu, což přísluší posoudit vnitrostátnímu soudu.
67.      Kromě toho, i za předpokladu, že některé údaje týkající se vzdělání, rodinného stavu, bydliště a trestních záznamů mohou být v některých případech nezbytné k identifikaci obžalované osoby, zásada proporcionality vyžaduje také zvážení všech relevantních prvků a vyvážení významu sledovaného cíle obecného zájmu se závažností zásahu do základních práv a ochrany osobních údajů subjektu údajů(43). Skutečnost, že jsou tyto údaje systematicky vyžadovány, spolu s tím, že k jejich shromažďování dochází v rámci veřejného jednání, že jsou zaznamenány do protokolu a poté uchovávány ve spisu přístupném účastníkům řízení, může představovat zásah, který jde nad rámec toho, co je nezbytné pro identifikaci v této předběžné fázi trestního řízení.
68.      Zatřetí, pokud jde o údaje týkající se „národnosti“, je třeba připomenout, že článek 10 směrnice 2016/680 stanoví, že zpracování citlivých údajů je povoleno „pouze tehdy, pokud je zcela nezbytné“, což představuje přísnější podmínku pro zákonnost zpracování takových údajů a předpokládá mimo jiné obzvláště přísný dohled nad dodržováním zásady „minimalizace údajů“, jak vyplývá z čl. 4 odst. 1 písm. c) této směrnice, přičemž tento požadavek představuje zvláštní použití této zásady na tyto citlivé údaje(44). Použití příslovečného spojení „pouze tehdy“ před výrazem „pokud je zcela nezbytné“ zdůrazňuje, že zpracování těchto zvláštních kategorií údajů může být považováno za nezbytné pouze v omezeném počtu případů, přičemž absolutnost nezbytnosti musí být posuzována obzvláště striktně(45).
69.      Systematická otázka pokládaná na veřejném jednání každé obžalované osobě týkající se její „národnosti“, a tedy etnického původu této osoby, v žádném případě nesplňuje požadavky stanovené v článku 10 směrnice 2016/680(46). Identifikaci obžalované osoby lze totiž obecně zajistit pomocí údajů o osobním stavu a již dostupných identifikačních údajů, zejména prostřednictvím dokladů totožnosti, aniž by bylo nutné používat informaci týkající se jejího etnického původu. Kromě toho požadavek naprosté nezbytnosti znamená, že je třeba na základě konkrétních skutečností prokázat, že bez tohoto konkrétního údaje nelze sledovaného cíle dosáhnout rovnocenným způsobem. Obecná a nerozlišující povinnost shromažďovat takové osobní údaje, která je v této fázi řízení uložena za účelem identifikace obžalované osoby a která nezávisí na žádné zvláštní obtížnosti spojené s touto identifikací, se mi jeví jako zásadně v rozporu s požadavkem absolutní nezbytnosti formulovaným v článku 10 uvedené směrnice(47).
70.      Ze všeho výše uvedeného vyplývá, že podle mého názoru je třeba předkládajícímu soudu odpovědět tak, že čl. 4 odst. 1 písm. c), čl. 8 odst. 1 a článek 10 směrnice 2016/680 musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je čl. 272 odst. 1 NPK, která vyžaduje, aby osobní údaje obžalované osoby týkající se bydliště, stupně vzdělání, rodinného stavu, trestních záznamů a národnosti, byly systematicky zpracovávány (shromažďovány, zaznamenávány a uchovávány) při ověřování totožnosti této osoby v rámci trestního řízení, přestože tyto údaje nejsou za tímto účelem nezbytné, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
Závěry
71.      S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžnou otázku položenou Městským soudem v Sofii (Sofijski gradski sad, Bulharsko) odpověděl následovně:
„Článek 4 odst. 1 písm. c), čl. 8 odst. 1 a článek 10 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/680 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů příslušnými orgány za účelem prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů nebo výkonu trestů, o volném pohybu těchto údajů a o zrušení rámcového rozhodnutí Rady 2008/977/SVV
musí být vykládány v tom smyslu, že
brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je čl. 272 odst. 1 bulharského trestního řádu (nakazatelno-procesualen kodeks), která vyžaduje, aby osobní údaje obžalované osoby týkající se bydliště, stupně vzdělání, rodinného stavu, trestních záznamů a národnosti, byly systematicky zpracovávány (shromažďovány, zaznamenávány a uchovávány) při ověřování totožnosti této osoby v rámci trestního řízení, přestože tyto údaje nejsou za tímto účelem nezbytné, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.“
1      Původní jazyk: francouzština.
i      Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.
2      Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů příslušnými orgány za účelem prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů nebo výkonu trestů, o volném pohybu těchto údajů a o zrušení rámcového rozhodnutí Rady 2008/977/SVV (Úř. věst. 2016, L 119, s. 89).
3      Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. 2016, L 119, s. 1, dále jen „GDPR“).
4      DV č. 86 ze dne 28. října 2005, pozměněný a doplněný dle DV č. 39 ze dne 1. května 2024.
5      DV č. 67 ze dne 27. července 1999, pozměněný a doplněný dle DV č. 85 ze dne 8. října 2024.
6      DV č. 93 ze dne 11. srpna 1998, pozměněný a doplněný dle DV č. 67 ze dne 4. srpna 2023.
7      DV č. 64 ze dne 7. srpna 2007, pozměněný a doplněný dle DV č. 67 ze dne 9. srpna 2024.
8      DV č. 56 ze dne 13. července 1991.
9      Lze tedy diskutovat o tom, zda údaje shromažďuje sám předkládající soud, nebo zda již byly shromážděny dříve příslušným orgánem (v tomto ohledu viz čl. 138 odst. 2 NPK).
10      Viz čl. 2 odst. 2 písm. d) GDPR.
11      GDPR se však vztahuje na zpracování osobních údajů prováděné „příslušným orgánem“ ve smyslu čl. 3 odst. 7 směrnice 2016/680, pokud tento orgán jedná za jinými účely, například v souvislosti se zaměstnáním, odbornou přípravou zaměstnanců, archivací, výzkumem nebo statistikou. V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. června 2022, Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:491, bod 72 a citovaná judikatura). Viz také Leiser, M. a Custers, B., „The Law Enforcement Directive: Conceptual Challenges of EU Directive 2016/680“, European Data Protection Law Review, sv. 5, č. 3, 2019, s. 367 až 378, zejména s. 371.
12      Domnívám se však, že čl. 3 odst. 7 písm. b) směrnice 2016/680 se nevztahuje na soudy, ale pod pojem „jakýkoliv jiný orgán nebo subjekt pověřený právem členského státu plnit veřejnou funkci a vykonávat veřejnou moc pro účely prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů či výkonu trestů [...]“ zahrnuje soukromé subjekty. Zde lze uvažovat o privatizovaných policejních silách nebo věznicích řízených soukromým subjektem. V tomto ohledu viz Purtova, N., „Between the GDPR and the Police Directive: navigating through the maze of information sharing in public–private partnerships“, International Data Privacy Law, sv. 8, č. 1, únor 2018, s. 52 až 68. Viz také De Hert, P. a Sajfert, J., „Chapter 10: Variety, velocity and volume of personal data in criminal investigations and proceedings: the limits drawn by the purpose limitation and data minimization principles in Directive (EU) 2016/680“, in Research Handbook on EU
Criminal Law, vydáno Mitsilegas, V., Bergström, M. a Quintel, T., Edward Elgar Publishing, 2024, 2. vydání, s. 212 až 228.
13      Podle tohoto bodu odůvodnění „[a]čkoli se tato směrnice vztahuje také na činnosti vnitrostátních soudů a dalších justičních orgánů, neměla by se pravomoc dozorových úřadů vztahovat na zpracování osobních údajů soudy jednajícími v rámci svých justičních pravomocí, aby byla zachována nezávislost soudců při výkonu jejich justičních úkolů“.
14      Obdobně, pokud jde o srovnatelné ustanovení GDPR, viz rozsudek ze dne 24. března 2022, Autoriteit Persoonsgegevens (C‑245/20, EU:C:2022:216, bod 26). Ten se týkal správního sporu týkajícího se zpracování prováděného soudem v rámci dočasného poskytnutí písemností ze soudního spisu obsahujících osobní údaje novinářům, přičemž toto zpracování bylo považováno za výkon soudních pravomocí ve smyslu GDPR.
15      V tomto ohledu viz Tosconi, L. a Bygrave, L. A., „Article 3 – Definitions“, v The
EU LawEnforcementDirective (LED): A Commentary, vydané Kosta, E. a Boehm, F., (eds.) Oxford University Press, 2024, s. 79 až 132, zejména s. 104, č. 7.2.4, kde je rovněž citován zápis ze 12. zasedání skupiny odborníků Komise, které se konalo dne 2. října 2017 a týkalo se GDPR a směrnice 2016/680, a v němž se uvádí, že členské státy souhlasily s tím, aby se tato směrnice vztahovala na trestní soudnictví (dokument je k dispozici na adrese: https://ec.europa.eu/transparency/expert-groups-register/screen/expert-groups/consult?lang=cs&groupID= 3461).
16      Konkrétně článek 18 uvedené směrnice, nadepsaný „Práva subjektu údajů při trestním vyšetřování a řízení“, se týká výkonu práva na informace, práva na přístup, opravu a výmaz a stanoví, že výkon těchto práv se provádí v souladu s právem členského státu, pokud jsou osobní údaje obsaženy „v soudním rozhodnutí nebo v záznamu nebo ve spisu zpracovávaném v průběhu trestního vyšetřování a řízení“.
17      Viz bod 20 odůvodnění směrnice 2016/680.
18      Dodávám, že jak je uvedeno v bodě 20 jejího odůvodnění, uvedená směrnice nebrání členským státům v tom, aby ve vnitrostátních předpisech týkajících se trestního řízení stanovily operace a postupy zpracování.
19      Ačkoli se Soudní dvůr zabýval působností směrnice 2016/680, jeho rozsudky se této otázky netýkají. Například i když mají zákonnou povinnost předávat údaje jmenné evidence cestujících (PNR), nelze letecké dopravce považovat za příslušné orgány ve smyslu čl. 3 odst. 7 směrnice 2016/680 [viz rozsudek ze dne 21. června 2022, Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:491, bod 81)]. Viz také stanovisko generálního advokáta P. Pikamäea ve věci Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (C‑184/20, EU:C:2021:991, bod 28) týkající se litevské hlavní komise pro předcházení střetu zájmů ve veřejné službě, na kterou se GDPR uplatnilo (viz rozsudek ze dne 1. srpna 2022, Vyriausioji tarnybinės etikos komisija,
C‑184/20, dále jen „rozsudek Vyriausioji tarnybinės etikos komisija“, EU:C:2022:601). Stejně tak Ceļu satiksmes drošības direkcija (ředitelství pro bezpečnost silničního provozu, Lotyšsko) nebylo „příslušným orgánem“ ve smyslu směrnice 2016/680 při výkonu dotčených činností, které spočívají v tom, že s cílem zajištění bezpečnosti silničního provozu veřejnosti zpřístupňuje osobní údaje týkající se trestných bodů [viz rozsudek ze dne 22. června 2021, Latvijas Republikas Saeima (Trestné body) (C‑439/19, EU:C:2021:504, bod 71)].
20      Rozsudek ze dne 8. prosince 2022 (C‑180/21, dále jen „rozsudek Inspektor“, EU:C:2022:967). V tomto rozsudku se jednalo o otázku, zda osobní údaje získané v době, kdy se dotčená osoba jevila jako oběť trestného činu, který byl předmětem vyšetřování, mohly být následně zpracovány proti ní jako proti obviněné nebo obžalované osobě, přestože byly původně shromážděny a zpracovány pro jiné účely, tedy účely odhalování a vyšetřování. V této souvislosti Soudní dvůr rozhodl, že pokud byly osobní údaje shromážděny pro účely „odhalování“ a „vyšetřování“ trestného činu, a následně zpracovávány pro účely „stíhání“, sleduje toto shromažďování a zpracování odlišné účely (bod 44), a posouzení dodržování zásady proporcionality zpracování správcem by mělo být vycházet z toho, že každý z těchto účelů je specifický a odlišný (bod 56).
21      Rozsudek Inspektor (bod 59).
22      Viz stanovisko generálního advokáta M. Campos Sánchez-Bordony ve věci Inspektor v Inspektorata kam Visshia sadeben savet (Účely zpracování osobních údajů – Trestní vyšetřování) (C‑180/21, EU:C:2022:406, poznámka pod čarou 15). Tak je tomu zejména v případě německé, francouzské, anglické, italské, nizozemské jazykové verze směrnice 2016/680, na rozdíl od španělské jazykové verze, která odkazuje na „enjuiciamiento“ (soudní stíhání) v pravém slova smyslu, jež je vyhrazeno výhradně soudům.
23      K rozmanitosti vnitrostátních systémů a komplementárnosti funkcí soudce a státního zástupce viz společné stanovisko Poradní rady evropských soudců (CCJE) a Poradní rady evropských státních zástupců (CCPE) ke vztahům mezi soudci a státními zástupci [1075. zasedání] [CM(2009)192]. V rámci srovnávacího přístupu viz také Pradel, J., Droit pénal comparé, Dalloz, Paříž, 2016, 4. vydání, zejména č. 145 a násl. K provedení směrnice 2016/680 v různých členských státech viz také Franssen, V. a Corhay, M., „Article 18 – Rights of the data subject in criminal investigations and proceedings“, in The
EU LawEnforcementDirective (LED): A Commentary, op. cit., s. 321 až 330, zejména podnadpis B.3. nadepsaný „National legislation“, s. 325 až 328.
24      Ve svém stanovisku č. 6/2015 Nový krok k úplné evropské ochraně údajů ze dne 28. října 2015 v bodě VI týkajícího se pravomocí dozorových orgánů Evropský sbor pro ochranu osobních údajů (EDPB) sám zdůraznil význam rozdílů mezi vnitrostátními systémy členských států a skutečnost, že není vždy jasné, zda a kdy jsou státní zástupci „nezávislými justičními orgány“ a do jaké míry jejich činnosti představují justiční činnosti. Viz také zápis z 15. zasedání skupiny odborníků Komise pro GDPR a směrnici 2016/680 ze dne 20. února 2018, který v bodě 5 zmiňuje obtíže při provádění směrnice v této oblasti, přičemž některé členské státy zdůrazňují, že jejich státní zástupci mají stejnou úroveň nezávislosti jako soudci (k dispozici na adrese: https://ec.europa.eu/transparency/expert-groups-register/screen/meetings/consult?lang=cs&meetingId= 3656&fromExpertGroups=true).
25      Viz rozsudek Inspektor (bod 53), v němž Soudní dvůr zdůraznil, že „v rámci zpracování osobních údajů pro účely ‚stíhání‘ je cílem těchto údajů doložit dostatečně průkazný charakter činů přičítaných stíhaným osobám, jakož i správnosti trestněprávní kvalifikace těchto činů, aby o nich příslušný soud mohl rozhodnout“.
26      Jak bylo uvedeno na jednání, v bulharském trestním právu neexistuje vyšetřující soudce, ale „soudní vyšetřování“ nebo „soudní přípravné řízení“, které navazuje na policejní vyšetřování.
27      Pokud jde o striktní výklad výjimek z použití GDPR, viz rozsudek Inspektor (bod 78), z něhož vyplývá, že pokud státní zastupitelství jedná za účelem obhajoby státu v rámci správního řízení o odpovědnosti, nemá za cíl zajistit plnění úkolů, které tomuto státnímu zastupitelství přísluší pro účely uvedené v čl. 1 odst. 1 směrnice 2016/680; proto se použije GDPR. Stejně tak shromažďování osobních údajů týkajících se inzerátů na prodej vozidel zveřejněných na internetových stránkách hospodářského subjektu daňovou správou členského státu spadá do věcné působnosti GDPR, pokud tyto údaje nejsou shromažďovány s konkrétním cílem vedení trestních stíhání nebo v rámci činností státu v oblasti trestního práva [viz rozsudek ze dne 24. února 2022, Valsts ieņēmumu dienests (Zpracování osobních údajů pro daňové účely) (C‑175/20, EU:C:2022:124, body 44 až 46)].
28      Rámcové rozhodnutí Rady ze dne 27. listopadu 2008 o ochraně osobních údajů zpracovávaných v rámci policejní a justiční spolupráce v trestních věcech (Úř. věst. 2008, L 350, s. 60). Jeho působnost byla omezena na přeshraniční zpracování osobních údajů.
29      Konference zástupců vlád členských států, Závěrečný akt, přijatý v Bruselu dne 3. prosince 2007 (CIG 15/07), k dispozici na adrese: https://data.consilium.europa.eu/doc/document/CG-15-2007-INIT/cs/pdf.
30      Návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováváním osobních údajů příslušnými orgány za účelem prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů nebo výkonu trestů a o volném pohybu těchto údajů ze dne 25. ledna 2012 [COM(2012) 0010].
31      Viz De Hert, P. a Papakonstantinou, V., „The New Police and Criminal Justice Data Protection Directive. A First Analysis“, New Journal of European Criminal Law, sv. 7, č. 1, 2016, s. 7 až 19; a Brière, C., „Défaut de transposition de la directive sur la protection des données dans le domaine pénal: vers une application ordinaire de l’article 260, paragraphe 3, TFUE. CJUE (8e ch.), 25 février 2021, Commission européenne/Royaume d’Espagne (Directive données à caractère personnel – Domaine pénal), aff. C‑658/19, EU:C:2021:138“, Revue des affaires européennes, sv. 1, 2021, s. 223 až 233.
32      V tomto ohledu viz Sajfert, J. a Quintel, T., „Data Protection Directive (EU) 2016/680 for Police and Criminal Justice Authorities“, SSRN Electronic Journal, 2017, konkrétně podhlava I.1, nadepsaná „Meandering between the Directive and the GDPR“, podle nichž není rozdíl mezi působnosti GDPR a směrnice 2016/680 zřejmý. Uvádějí příklad příslušníka policie, který zpracovává osobní údaje pro účely archivace, a podléhá tak GDPR, ale naznačují, že použitelný nástroj je méně jasný, pokud tento příslušník jedná za účelem identifikace v oblasti migrace a hraničních kontrol: neoprávněné překročení schengenské hranice může být někdy považováno za trestný čin, ale pokud neoprávněně pobývající migrant požádá o azyl, může se zpracování řídit GDPR nebo jiným příslušným odvětvovým rámcem, a to bez ohledu na zahájené trestní řízení. To ukazuje, jak složité je pro příslušné orgány uplatňovat dva různé právní režimy v závislosti na účelu zpracování. Viz také Vogiatzoglou, P., „Article 2 – Scope“, in The
EU LawEnforcementDirective (LED): A Commentary, op. cit., s. 67 až 78, zejména podhlava C.2. nadepsaná „Between the LED and the GDPR“, s. 74 až 75. Viz také Purtova, N., „Between the GDPR and the Police Directive: navigating through the maze of information sharing in public–private partnerships“, op. cit.
33      Zásada jistoty vyžaduje, aby bylo uplatňování právních pravidel pro právní subjekty předvídatelné [viz rozsudek ze dne 4. října 2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokus o přístup k osobním údajům uloženým v mobilním telefonu) (C‑548/21, EU:C:2024:830, bod 76)].
34      V tomto ohledu viz Sajfert, J. a Quintel, T., „Data Protection Directive (EU) 2016/680 for Police and Criminal Justice Authorities“, op. cit., konkrétně podnadpis I.4 nadepsaný „Croquis
of the Directive“, s. 7, podle něhož má správce například více možností omezit právo na přístup a právo na získání informací o případném odmítnutí opravy, výmazu nebo omezení zpracování podle čl. 13 odst. 3, čl. 15 odst. 3 a čl. 16 odst. 4 směrnice 2016/680 než v rámci článku 23 GDPR. Jedná se totiž o to „zabránit maření úředních nebo právních šetření, vyšetřování nebo postupů“, a zejména zabránit nepříznivému ovlivňování stíhání trestných činů [viz čl. 13 odst. 3 písm. a) a b) směrnice 2016/680]. Viz také Purtova, N., „Between the GDPR and the Police Directive: navigating through the maze of information sharing in public–private partnerships“, op. cit., zejména s. 60; a De Hert, P., a Sajfert, J., „Chapter 10: Variety, velocity and volume of personal data in criminal investigations and proceedings: the limits drawn by the purpose limitation and data minimization principles in Directive (EU) 2016/680“, op. cit., s. 222.
35      Pro informaci zmiňují, že předkládající soud uvedl, že se obrátil na Ústavní soud (Konstitucionen sad), aby konstatoval neslučitelnost vnitrostátního ustanovení dotčeného ve věci v původním řízení s Ústavou Bulharské republiky (Konstitucija na Republika Bulgaria). Tato žádost však byla odmítnuta jako nepřípustná z důvodu, že předkládající soud nezohlednil osmou kapitolu zákona na ochranu osobních údajů (Zakon za zaštita na ličnite danni) ze dne 1. ledna 2002 (DV č. 1 ze dne 4. ledna 2002, pozměněný a doplněný dle DV č. 70 ze dne 20. srpna 2024) (dále jen „ZZLD“), kterým se provádí směrnice 2016/680. Předkládající soud má nicméně za to, že právní úprava ZZLD je obecná a jelikož čl. 272 odst. 1 NPK je zvláštním zákonem, zůstává použitelný. Připomínám, že předkládající soud je příslušný k výkladu svého vnitrostátního práva [viz rozsudek ze dne 30. dubna 2024, M. N. (EncroChat) (C‑670/22, EU:C:2024:372, bod 76)], a proto se domnívám, že je třeba odpovídat na otázku tak, jak byla položena, a považovat ji tak za relevantní [viz rozsudek ze dne 26. ledna 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboti (Registrace biometrických a genetických údajů policií) (C‑205/21, dále jen „rozsudek Ministerstvo na vatrešnite raboti“, EU:C:2023:49, bod 54)].
36      Viz rozsudek ze dne 30. ledna 2024, Direktor na Glavna direkcia „Nacionalna policia“ pri MVR – Sofia (C‑118/22, EU:C:2024:97, dále jen „rozsudek Direktor na Glavna direkcia“, bod 39).
37      Viz rozsudek Ministerstvo na vatrešnite raboti (bod 116 a citovaná judikatura). K pojmu „etnický původ“ v jiném kontextu viz rozsudek ze dne 18. prosince 2025, Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge (C‑417/23, EU:C:2025:1017, body 71 a násl.), týkající se směrnice Rady 2000/43/ES ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ (Úř. věst. 2000, L 180, s. 22; Zvl. vyd. 20/01, s. 23).
38      Nejedná se zde o shromažďování údajů policií během vyšetřování za účelem identifikace nebo budoucího srovnání obžalované osoby, jak tomu bylo například ve věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 20. listopadu 2025, Policejní prezidium (Uchovávání biometrických a genetických údajů) (C 57/23, EU:C:2025:905, bod 84).
39      Obdobně viz rozsudek ze dne 22. června 2021, Latvijas Republikas Saeima (Trestné body) (C‑439/19, EU:C:2021:504, body 109 a 110).
40      Obdobně viz rozsudek Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (bod 98 a citovaná judikatura). Viz rovněž rozsudek Direktor na Glavna direkcia (bod 62).
41      Viz body 12 až 15 tohoto stanoviska.
42      Viz čl. 8 odst. 1 ZGR, jehož obsah je uveden v bodě 12 tohoto stanoviska.
43      Obdobně viz rozsudek Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (bod 98 a citovaná judikatura). Viz rovněž rozsudek Direktor na Glavna direkcia (bod 62).
44      Viz rozsudek Direktor na Glavna direkcia (bod 48 a citovaná judikatura).
45      Viz rozsudky Ministerstvo na vatrešnite raboty (body 118 a násl.) a ze dne 20. listopadu 2025, Policejní prezidium (Uchovávání biometrických a genetických údajů) (C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 78). Viz rovněž stanovisko generálního advokáta M. Szpunara ve věci Comdribus (C‑371/24, EU:C:2025:631, bod 43 a násl.).
46      Kladu si ostatně otázku ohledně smyslu této otázky týkající se „národnosti“, která může být problematická z hlediska hodnot Unie ve smyslu článku 2 SEU.
47      V tomto smyslu viz rozsudek Ministerstvo na vatrešnite raboty (body 128 a 129); Simon, D., „Données personnelles – Traitement des données sensibles dans les procédures pénales“, Revue Europe, LexisNexis, č. 3, 2023, komentář č. 112.