62025CJ0150_RES
Věc C‑150/25 [Marhaux] (
i
)
BX
proti
État belge
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Tribunal de première instance du Luxembourg (Belgie)]
Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12 března 2026
„Řízení o předběžné otázce – Článek 45 SFEU – Volný pohyb pracovníků – Daň z příjmu – Příjmy z výdělečné činnosti dosažené v jiném členském státě – Osvobození od daně s výhradou progrese v členském státě bydliště – Neuplatnění dvoustranné smlouvy o zamezení dvojímu zdanění smluvním státem – Ztráta části daňových výhod souvisejících s osobní a rodinnou situací daňového poplatníka“
Volný pohyb osob – Pracovníci – Zásada zákazu diskriminace – Zaměstnání ve veřejné správě – Odchylný režim – Meze – Použití pouze na omezující opatření týkající se přístupu – Zdanění příjmů ze zaměstnání ve veřejné správě jiného členského státu, na které se vztahuje volný pohyb pracovníků
(Článek 45 SFEU)
(viz body 32–35)
Volný pohyb osob – Pracovníci – Rovné zacházení – Daň z příjmu – Dvoustranné daňová smlouva o zamezení dvojího zdanění – Daňoví poplatníci-rezidenti v prvním členském státě pobírající příjmy z výdělečné činnosti v druhém členském státě, zdanitelné v tomto druhém členském státě a osvobozené od daně v členském státě bydliště – Daňová smlouva, která stanoví rozdělení zohlednění osobní a rodinné situace daňového poplatníka v poměru k příjmům zdaněným v každém státě – Neuplatňování daňové smlouvy státem zaměstnání – Daňová právní úprava státu bydliště, která má za následek ztrátu části daňových výhod spojených s osobní a rodinnou situací daňového poplatníka – Nepřípustnost
(Článek 45 SFEU)
(viz body 47–51, 54 a výrok)
Shrnutí
Soudní dvůr, kterému tribunal de première instance du Luxembourg (soud prvního stupně provincie Lucembursko, Belgie) předložil žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, rozhodl, že za účelem zajištění volného pohybu pracovníků zaručeného článkem 45 SFEU musí stát bydliště daňového poplatníka, který pobírá zahraniční příjmy z výdělečné činnosti osvobozené od daně na základě daňové smlouvy, zohlednit celkovou osobní a rodinnou situaci tohoto poplatníka, pokud stát zaměstnání tuto smlouvu neuplatňuje a neumožňuje úplné poskytnutí odpovídajících daňových výhod.
BX je belgickým daňovým rezidentem, který pobírá příjmy z výdělečné činnosti z belgického zdroje, jakož i mimo jiné z francouzského zdroje. V souladu s belgicko-francouzskou daňovou smlouvou (
1
) jsou příjmy pocházející z francouzského zdroje zdaňovány ve Francii a osvobozeny od daně z příjmů fyzických osob v Belgii (
2
).
Při podání svých daňových přiznání k dani z příjmu fyzických osob v Belgii za zdaňovací období 2020 a 2021 odečetl BX ze všech svých příjmů vyživovací renty, které vyplatil své dceři a bývalé manželce, které mají bydliště v Belgii. Belgická daňová správa mu však přiznala odpočet vyplacených vyživovacích rent pouze v poměru k jeho příjmům z belgického zdroje.
Vzhledem k tomu, že jeho původní stížnosti byly neúspěšné, obrátil se BX na předkládající soud, přičemž tvrdil, že pravidlo poměrného rozdělení odpočitatelných vyživovacích rent mezi příjmy ze zdroje v Belgii a příjmy ze zahraničního zdroje, osvobozené od této daně, je v rozporu s článkem 45 SFEU.
Za těchto podmínek se předkládající soud poté, co konstatoval, že francouzská daňová správa nesprávně uplatňuje belgicko-francouzskou daňovou smlouvu tím, že neumožňuje zohlednit rodinnou situaci daňového poplatníka poměrně k příjmům zdanitelným ve Francii pro účely odpočtu neodpočitatelné části vyživovacích rent od jeho zdanitelných příjmů v Belgii, táže, zda je belgická právní úprava v rozsahu, v němž vede k částečné ztrátě nároku na daňový odpočet, jehož cílem je zohlednit osobní a rodinnou situaci daňových poplatníků-rezidentů, slučitelná s volným pohybem pracovníků zaručeným článkem 45 SFEU.
Závěry Soudního dvora
Soudní dvůr připomněl, že i když v zásadě přísluší členskému státu, který uplatňuje zásadu zdanění všech příjmů daňových poplatníků v místě jejich bydliště, včetně příjmů ze zahraničních zdrojů, plně zohlednit osobní a rodinnou situaci těchto daňových poplatníků (
3
), může být takový členský stát za určitých okolností částečně zproštěn plnění této povinnosti na základě smluv o zamezení dvojího zdanění (
4
).
Taková možnost však nemůže zprostit členské státy jejich povinnosti vykonávat svou daňovou pravomoc nediskriminačním způsobem pro státní příslušníky Unie, kteří využili svého práva na volný pohyb pracovníků zaručeného v čl. 45 odst. 1 a 2 SFEU.
Pokud přitom členský stát bydliště uzavře dvoustrannou daňovou smlouvu, kterou si tento členský stát a členský stát zaměstnání rozdělují zdanění všech příjmů daňových poplatníků, kteří využili práva na volný pohyb pracovníků, a v poměru k tomuto rozdělení zohlednění jejich osobní a rodinné situace, je třeba mít za to, že členský stát bydliště vykonával pravomoci nediskriminačním způsobem pouze tehdy, pokud jsou v důsledku použití ustanovení této smlouvy v každém z těchto členských států dotčení daňoví poplatníci ujištěni, že celkově bude stejně jako u daňových poplatníků-rezidentů, kteří nemají příjmy pocházející z jiného členského státu, řádně zohledněna jejich celková osobní a rodinná situace.
V opačném případě by se státní příslušníci Unie, kteří využili svého práva na volný pohyb pracovníků, nacházeli v nevýhodné právní nebo faktické situaci ve srovnání s daňovými poplatníky-rezidenty, kteří nevyužili svého práva na volný pohyb pracovníků, v rozporu se zásadou zákazu diskriminace, jak je konkretizována zejména v čl. 45 odst. 1 a 2 SFEU.
Naproti tomu, pokud se jeví, že stát zaměstnání uplatňuje daňovou smlouvu způsobem, který neumožňuje daňovým poplatníkům s bydlištěm v členském státě bydliště dosáhnout ve státě zaměstnání odpočtu z důvodu jejich osobní a rodinné situace, který je úměrný příjmům dosaženým v tomto státě a nahrazuje ztrátu utrpěnou ve státě bydliště, nelze členský stát bydliště považovat za zproštěný povinnosti plně zohlednit osobní a rodinnou situaci daňových poplatníků-rezidentů.
Proto musí být právní úprava tohoto členského státu bydliště, v rozsahu, v jakém neumožňuje daňovým poplatníkům-rezidentům, kteří využili své právo na volný pohyb pracovníků, aby za této situace dosáhli plného zohlednění svých osobních a rodinných poměrů, považována za právní úpravu zavádějící omezení volného pohybu pracovníků, neexistuje-li žádný naléhavý důvod obecného zájmu, který by mohl takové omezení odůvodnit.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.
(
1
) – Smlouva mezi Belgií a Francií o zamezení dvojímu zdanění a stanovení pravidel vzájemné správní a právní pomoci v oblasti daní z příjmů ze dne 10. března 1964.
(
2
) – Příjmy pocházející z francouzského zdroje jsou však po uplatnění pásma daně zohledněny pro účely stanovení daně v Belgii, která je následně snížena o část daně vypočtenou z části osvobozených příjmů.
(
3
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 14. února 1995, Schumacker (C‑279/93, EU:C:1995:31, bod 32), jakož i ze dne 12. prosince 2013, Imfeld a Garcet (C‑303/12, EU:C:2013:822, bod 43).
(
4
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 12. prosince 2002, de Groot (C‑385/00, EU:C:2002:750, bod 99), a ze dne 15. července 2021, État belge (Ztráta daňových výhod v členském státě bydliště), (C‑241/20, EU:C:2021:605, bod 44).