62016TJ0910_RES
T‑910/16. és T‑911/16. sz. ügy
Kurt HesseésWedl & Hofmann GmbH
kontra
az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala
A Törvényszék ítélete (ötödik tanács), 2019. április 4.
„Európai uniós védjegy – Megszűnés megállapítására irányuló eljárás – TESTA ROSSA európai uniós ábrás védjegy – A megszűnés részleges megállapítása – A 207/2009/EK rendelet 51. cikke (1) bekezdésének a) pontja (jelenleg az (EU) 2017/1001 rendelet 58. cikke (1) bekezdésének a) pontja) – A használat igazolása – A vitatott védjegy külvilág felé történő használata – Egyenlő bánásmód”
Európai uniós védjegy – Jogorvoslati eljárás – Az uniós bírósághoz benyújtott kereset – A Törvényszék hatásköre – A fellebbezési tanácsok határozatai jogszerűségének felülvizsgálata
(207/2009 tanácsi rendelet, 65. cikk, (2) bekezdés)
(lásd: 22. pont)
Európai uniós védjegy – A védjegyoltalomról való lemondás, a védjegyoltalom megszűnése és a védjegy törlése – A kérelem vizsgálata – A korábbi védjegy használatának igazolása – Tényleges használat – Fogalom – Értékelési szempontok
(207/2009 tanácsi rendelet, 15. cikk, (1) bekezdés, és 51. cikk, (1) bekezdés, a) pont; 2868/95 bizottsági rendelet, 1. cikk, 22. szabály, (3) bekezdés)
(lásd: 28–31., 37–40., 45–47., 66., 68. pont)
Európai uniós védjegy – A védjegyoltalomról való lemondás, a védjegyoltalom megszűnése és a védjegy törlése – A kérelem vizsgálata – A korábbi védjegy használatának igazolása – Tényleges használat – Értékelési szempontok – A védjegynek a nyilvánosság körében, a külvilág felé történő használata – A franchise‑ és licenciajogosultak közvetítésével történő áruértékesítés – Bennfoglaltság
(207/2009 tanácsi rendelet, 15. cikk, és 51. cikk, (1) bekezdés, a) pont)
(lásd: 37–40. pont)
Összefoglalás
A 2019. április 4‑én hozott Hesse és Wedl & Hofmann kontra EUIPO (TESTA ROSSA) ítéletben (T‑910/16 et T‑911/16) a Törvényszék elutasította az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) azon határozta ellen indított kereseteket, amelyben az EUIPO a 207/2009 rendelet (
1
) 51. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján az árujegyzékben szereplő egyes áruk vonatkozásában megállapította a TESTA ROSSA ábrás védjegy jogosultja számra biztosított védjegyoltalom megszűnését.
A jelen ügy a K. Hesse (a T‑910/16. sz. ügy felperese, beavatkozó fél a T‑911/16. sz. ügyben) és a Wedl & Hofmann (T‑911/16. sz. ügy felperese, beavatkozó fél a T‑910/16. sz. ügyben) közötti, megszűnés megállapítására irányuló eljárásból ered. K. Hesse megítélése szerint az EUIPO‑nak meg kellett volna állapítani azon vitatott védjegy oltalmának teljes körű megszűnését, amelynek a Wedl & Hofmann a jogosultja. A Wedl & Hofmann ugyanakkor arra hivatkozott, hogy ő a védjegy lajstromozott árujegyzékébe tartozó összes áru és szolgáltatás tekintetében benyújtotta a védjegy tényleges használatát igazoló bizonyítékokat, nem csupán a 21. és a 25. osztályba tartozó áruk tekintetében.
A Törvényszéknek arról a kérdésről kellett határoznia, hogy a használat olyan igazolása, amely nem a végső fogyasztók számára történő értékesítésekre vonatkozik, hanem a Wedl & Hofmann licencia‑és a franchise‑jogosultjaira, a tényleges használat igazolásának tekinthető‑e. K. Hesse e tekintetben azt állította, hogy e bizonyítékok nem igazolják, hogy az árukat a végső fogyasztók részére is forgalmazták, és ezért nem igazolják a vitatott védjegynek a nyilvánosság körében, a külvilág felé történő használatát.
A Törvényszék ezzel kapcsolatban felidézte, hogy a védjegy tényleges használata megköveteli, hogy a védjegyet nyilvánosan és a külvilág felé használják, rámutat ugyanakkor arra, hogy ezen használat nem jelenti azt, hogy feltétlenül a végső fogyasztók felé irányuló használatról kell legyen szó. Ily módon úgy tekinteni, hogy egy védjegy külvilág felé irányuló használatának mindenképpen a végső fogyasztók felé irányuló használatnak kell lennie, azt eredményezné, hogy a kizárólag a gazdasági társaságok közötti viszonylatban használt védjegyeket kizárnánk a 207/2009 rendelet hatálya alól. Következésképpen a Törvényszék kimondta, hogy a Wedl & Hofmann által benyújtott azon bizonyítékok, amelyek az áruk franchise‑ és licenciajogosultjai közreműködésével történő értékesítését igazolták, alkalmasak arra, hogy a vitatott védjegynek a nyilvánosság körében, a külvilág felé történő használatát képezzék.
A Törvényszék emellett megállapította, hogy az EUIPO jogosan jutott egyfelől arra a következtetésre, hogy a vitatott védjegy használatára vonatkozó iratok bizonyították, hogy a vitatott védjegyet a 21. és a 25. osztályba tartozó vitatott áruk tekintetében nem csupán belső jelleggel, kizárólag más áruk értékesítésének elősegítése céljából használták, másfelől a vitatott védjegynek a megszűnés megállapítása iránti kérelemben foglalt többi áru és szolgáltatás tekintetében történő használata ténylegességének hiányára.
A Törvényszék továbbá elutasította azon jogalapot, hogy megsértették az egyenlő bánásmód elvét, amikor a tényleges használatot a vállalkozás mérete alapján értékelték.
A fentiek összességére figyelemmel a Törvényszék elutasította a T‑910/16. és T‑911/16. sz. ügyben indított kereseteket.
(
1
)	A közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet (HL 2009. L 78., 1. o.).