62009CC0148_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Jelen fellebbezésével a belga kormány, amelyet az Európai Bizottság támogat, az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága T‑388/03. sz., Deutsche Post és DHL International kontra Bizottság ügyben 2009. február 10‑én hozott ítéletének (EBHT 2003., II‑199. o.; a továbbiakban: megtámadott ítélet) hatályon kívül helyezését kéri, amellyel az Elsőfokú Bíróság megsemmisítette a Bizottság 2003. július 23‑i azon határozatát, miszerint az EK 88. cikk (3) bekezdésében előírt előzetes vizsgálati eljárást követően nem emel kifogást a belga hatóságok által a La Poste SA, a belga postai szolgáltatásokat nyújtó állami vállalat javára hozott számos intézkedéssel szemben (C(2003) 2508 végleges határozat, a továbbiakban: vitatott határozat).
2. A jelen ügyben felhozott fő kérdés az Elsőfokú Bíróságnak az elé terjesztett kereset tárgya újbóli meghatározására vonatkozó hatásköre terjedelmének kérdése. A Bíróságtól az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárás Bizottság általi megindításához vezető „komoly nehézségek” fogalmának értelmezését illetően is állásfoglalást kértek.
I – A jogvita alapjául szolgáló tényállás
3. A La Poste SA (a továbbiakban: La Poste) 1992‑ben közjogi részvénytársasággá alakult, de továbbra is ő a belga egyetemes postai szolgáltató, és teljesítenie kell sajátos kötelezettségeit az általános gazdasági érdekű szolgáltatások (a továbbiakban: ÁGÉSZ) keretében. Az ÁGÉSZ nettó többletköltsége ellentételezésének szabályait a belga állammal kötött üzemeltetési szerződés határozza meg.
4. Az expressz csomagszállítási szolgáltatás a La Poste forgalmának 4%‑át teszi ki, amely ezen ágazatban 18%‑os piaci részesedésnek felel meg. A Deutsche Post AG (a továbbiakban: Deutsche Post) és annak belga leányvállalata, a DHL International e piacon 35–45%‑os részesedéssel rendelkezik.
5. 2002. december 3‑án kelt levelükben a belga hatóságok bejelentették a Bizottságnak a La Poste 297,5 millió euró összegű tőkeemelési tervét.
6. A belga kormány szerint a tőkeinjekció a piacgazdasági magánbefektető logikájába illeszkedik, és így nem von maga után semmilyen állami támogatási összetevőt.
7. Az említett intézkedés vizsgálata során kiderült, hogy hat előre be nem jelentett – ÁGÉSZ‑szel kapcsolatos feladatok megvalósítására vonatkozó – intézkedést kell megvizsgálni, mivel ezek a Bizottság szerint meghatározták a bejelentett tőkeemelés jogszerűségét. Ezen intézkedések a következők: társasági adó megfizetése alóli mentesítés, 100 millió euró összegű nyugdíjcélú tartalék visszavonása 1997‑ben, állami garanciában részesülés lehetősége leszerződött kölcsönökre, a közszolgáltatással érintett ingatlanokra vonatkozó ingatlanadó alóli mentesítés, az általános érdekű pénzügyi szolgáltatások túlkompenzációja az első üzemeltetési szerződés idején (1992‑től 1997‑ig) és két 1997‑ben végrehajtott, be nem jelentett tőkeemelés összesen 62 millió euró értékben.
8. A Deutsche Post és a DHL International 2003. július 22‑én felvilágosítást kért a Bizottságtól a bejelentett intézkedés vizsgálati eljárásának helyzetéről, az abban való esetleges részvételük érdekében.
9. A Bizottság – úgy ítélve meg, hogy a bejelentett tőkeemelés, valamint a többi vizsgált intézkedés nem képez állami támogatást – 2003. július 23‑án, az EK 88. cikk (3) bekezdése szerinti előzetes vizsgálati eljárást követően meghozta a vitatott határozatot.
II – Az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás és a megtámadott ítélet
10. 2003. november 27‑én a Deutsche Post és a DHL International a vitatott határozat megsemmisítése iránti keresetet nyújtott be.
11. A Bizottság az Elsőfokú Bíróság előtt a felperesek első fokú kereshetőségi jogának és eljáráshoz fűződő érdekének hiányán alapuló elfogadhatatlansági kifogást emelt. Az elfogadhatóságot illetően az Elsőfokú Bíróság a felperesek első fokú kereshetőségi jogát és eljáráshoz fűződő érdekét egymás után vizsgálta. E vizsgálat végén az Elsőfokú Bíróság a Bizottság által előterjesztett elfogadhatatlansági kifogást elutasította, és a megtámadott ítélet 57. pontjában megállapította, hogy a felperesek rendelkeznek kereshetőségi joggal eljárási garanciáik megvédése érdekében. Az Elsőfokú Bíróság a 61–64. pontban úgy ítélte meg, hogy a felperesek az EK 88. cikk (2) bekezdése értelmében vett érintetti minőségükben rendelkeznek az eljáráshoz fűződő érdekkel.
12. Az ügy érdemét illetően, miután emlékeztetett arra, hogy a „komoly nehézségek” fogalma objektív természetű, az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 96–107. pontjában egy sor – ilyen komoly nehézségeket bizonyító – ténykörülményt határozott meg, amelyek az előzetes vizsgálat időtartamára és körülményeire, a vizsgálat elégtelen és hiányos jellegére és a vitatott határozat tartalmára vonatkoznak.
13. Az Elsőfokú Bíróság ebből a megtámadott ítélet 106. pontjában azt a következtetést vonta le, hogy a Bizottság eljárása jelentősen meghaladta azt, amit az EK 88. cikk (3) bekezdésének rendelkezései alapján lefolytatott első vizsgálat általában magában foglal.
14. Az Elsőfokú Bíróság ezután megállapította, hogy a La Poste javára hozott második intézkedésnek, azaz a nyugdíjcélú tartalék visszavonásának Bizottság általi vizsgálata elégtelen volt, amennyiben a Bizottság nem rendelkezett az ahhoz szükséges tények ismeretével, amelyek lehetővé tették volna számára, hogy az ingatlanok belga állam általi ingyenes rendelkezésre bocsátásával nyújtott előnyt értékelje.
15. Végül az Elsőfokú Bíróság, miután emlékeztetett arra, hogy a vitatott határozat elfogadását követően kihirdetett Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítélet(2) értelmében a Bizottságnak meg kellett vizsgálnia, hogy az állam által ellentételezett ÁGÉSZ‑ek költsége egyenlő vagy alacsonyabb volt‑e, mint egy átlagos, jól vezetett vállalkozásé („benchmarking” kritériuma), megállapította, hogy egy ilyen ellenőrzés a jelen esetben hiányzott. Az Elsőfokú Bíróság ebből azt a következtetést vonta le, hogy a bejelentett intézkedés hiányos volt.
16. Következésképpen az Elsőfokú Bíróság a második, negyedik és hetedik jogalap alapján a vitatott határozatot megsemmisítette.
III – A fellebbezésről
17. Fellebbezésével a Belga Királyság, amelyet a Bizottság támogat, azt kéri a Bíróságtól, hogy helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet és az első fokú eljárás felpereseit kötelezze a költségek viselésére. Fellebbezése alátámasztására a belga kormány három jogalapot ad elő.
18. Válaszbeadványában a Bizottság azon kívül, hogy válaszol e három jogalapra, egy „önálló” jogalapot dolgoz ki az Elsőfokú Bíróság elé terjesztett kereset elfogadhatatlanságával kapcsolatban.(3)
19. A Deutsche Post és a DHL International azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést, valamint a Belga Királyságot és a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
IV – A Bizottság által előterjesztett önálló jogalapról
20. E jogalap meghatározó jellegére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság először e jogalapot vizsgálja meg.
A – A felek érvei
21. A Bizottság szerint az Elsőfokú Bíróság azáltal, hogy az első fokú eljárás felpereseinek keresetét elfogadhatónak nyilvánította, megsértette az EK 230. cikk negyedik bekezdését, mivel a felperesek az EK 88. cikk (2) bekezdésére alapozott eljárási garanciáik védelmére hivatkoztak. Egyértelműnek tűnik, hogy az Elsőfokú Bíróság elé terjesztett keresetlevél nem tartalmazta az eljárási jogok megsértésére alapozott állítólagos második jogalapot. A Bizottság ezért azt kifogásolja az Elsőfokú Bírósággal szemben, hogy az újból meghatározott egy eléje terjesztett keresetet.
22. A Bizottság kiemeli, hogy az eljárási jogok védelmének kérdése csak egyszer került említésre a keresetlevél 17. pontjában, a már előadott és a határozat megalapozottsága ellen irányuló kereseti jogalapok elfogadhatóságára vonatkozó részben. A Bizottság szerint tehát semmiképpen sem különálló jogalapról van szó.
23. Az első fokú eljárás felperesei a Bizottság önálló jogalapjának – mint a Bíróság eljárási szabályzata 117. cikkének 2. §‑a értelmében vett és beavatkozó féltől származó kiegészítő jogalapnak – az elfogadhatatlanságára hivatkoznak. Ezenkívül a felperesek szerint a Bizottság tévedett annak megállapításával, hogy az eljárási jogok védelmére vonatkozó jogalapra első fokon nem hivatkoztak. A felperesek e tekintetben felsorolják keresetlevelük e kérdésre vonatkozó különböző részeit, és ebből arra a következtetésre jutnak, hogy az Elsőfokú Bíróság nem alkalmazta tévesen a jogot a szóban forgó érvek minősítésekor.
B – Értékelés
1. A jogalap elfogadhatóságával kapcsolatos észrevételek
24. Előzetesen, a hivatalból történő hivatkozást illetően megjegyzem, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bíróság hatáskörrel rendelkezik az Elsőfokú Bíróság határozata elleni fellebbezés elfogadhatóságára vonatkozó bármely kérdés hivatalból történő megvizsgálására.(4)
25. Az Elsőfokú Bírósághoz benyújtott megsemmisítés iránti kereset elfogadhatóságát illetően a Bíróságnak, amelyhez az alapokmányának 56. cikke alapján fellebbezést nyújtanak be, szükség szerint hivatalból döntenie kell az EK 230. cikk negyedik bekezdésében foglalt feltétel megsértésére alapozott imperatív jogalapról, amely feltétel szerint a felperes csak akkor kérheti az olyan határozat megsemmisítését, amelynek nem ő a címzettje, ha az őt közvetlenül és személyében érinti.(5)
26. Azok a jogalapok, amelyekre adott esetben hivatalból hivatkozni lehet, az eljárás bármely szakaszában felhozhatók.(6) Hivatalból felhozható jogalapra hivatkozhatnak akár a felek, akár a Bíróság.
27. A jelen esetben azonban az a véleményem, hogy a Bizottság önálló jogalapjának elfogadhatóságát a csatlakozó fellebbezés előterjesztését szabályozó elvek értelemszerű alkalmazására lehet alapozni. A Bíróság eljárási szabályzatának 115. cikkéből ugyanis világosan következik, hogy a fellebbezés kézbesítésétől számított két hónapon belül az Elsőfokú Bíróság előtti eljárásban részt vevő felek válaszbeadványt nyújthatnak be. E tekintetben meg kell állapítani, hogy a Bizottság az Elsőfokú Bíróság előtti eljárásban alperesi minőségben vett részt.
28. Az ítélkezési gyakorlat szerint ráadásul az Európai Unió Bírósága alapokmánya 40. cikkének negyedik bekezdése nem tiltja meg, hogy a beavatkozó az általa támogatott fél érveitől eltérő érveket hozzon fel, feltéve hogy e fél kérelmeit támogatja.(7) A felhozható jogalapokat illetően a válaszbeadvány benyújtására jogosult felek között semmilyen különbség nincs, e feleknek ugyanúgy a Bíróság eljárási szabályzata 115. és 116. cikke követelményeinek kell eleget tenniük. A válaszbeadvány benyújtására jogosult beavatkozó fél a Bíróság eljárási szabályzatának 115. cikke értelmében kifejezett korlátozás hiányában a megtámadott ítélet alapját képező valamennyi jogkérdést érintő jogalapra hivatkozhat.(8)
29. Még inkább el kell ismerni a Bizottság ezen jogát az elsőfokú eljárásban alpereskénti és a Bíróság előtti fellebbezési eljárásban félkénti minőségében.
30. Következésképpen a Bizottság önálló jogalapját elfogadhatónak kell nyilvánítani.
2. Az ügy érdeméről
31. A jelen jogalap fontos kérdéseket vet fel az Elsőfokú Bíróságnak az előtte felhozott jogalapok értelmezésére vonatkozó hatásköre terjedelmét illetően. Az e jogalapra adandó válasz szorosan kapcsolódik a kereset tárgya újbóli meghatározásának tiltásához a fent hivatkozott Stadtwerke Schwäbisch Hall és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítéleten alapuló ítélkezési gyakorlatnak megfelelően, amely kérdést már tárgyaltam a Bizottság kontra Kronoply és Kronotex ügyre vonatkozó indítványomban, amelyben azt javasoltam, hogy a Bíróság a Cook kontra Bizottság és Matra kontra Bizottság ügyben(9) hozott ítéleten alapuló ítélkezési gyakorlatot vegye figyelembe, pontosítva ugyanakkor az alkalmazás módozatait.(10)
32. Az említett ítélkezési gyakorlat ugyanis azokra az esetekre vonatkozik, amelyekben a Bizottság az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti eljárás megindítása nélkül ugyanezen cikk (3) bekezdése alapján megállapítja, hogy a bejelentett intézkedés nem képez állami támogatást, vagy az állami támogatás összeegyeztethető a közös piaccal. Így azok a személyek, vállalkozások vagy egyesületek, amelyek érdekeit esetleg sérti valamely támogatás nyújtása, többek között a versenytárs vállalkozások és a szakmai szervezetek, amelyek mint érintettek, az EK 88. cikk (2) bekezdésének alkalmazásakor eljárási garanciákban részesülnek, az e megállapítást tevő határozattal szemben megsemmisítés iránti keresetet nyújthatnak be.
33. Az ilyen kereset elfogadhatósága a fent hivatkozott Cook kontra Bizottság és Matra kontra Bizottság ügyben hozott ítéleten alapuló ítélkezési gyakorlatnak megfelelően egyrészt a jogalapok természetétől, másrészt pedig a felperesi minőségtől függ. Az elfogadhatóság feltételeit eltérően kell értékelni attól függően, hogy a felperes a bizottsági határozat érdemét kívánja vitatni vagy azokat az eljárási garanciákat akarja megvédeni, amelyekben részesül. A Bizottság kontra Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum ügyben hozott ítéletet követően ez a különbségtétel világosan meghatározza az elfogadhatóság vizsgálatánál alkalmazandó feltételeket.(11)
34. A jelen esetben a szóban forgó jogalapra adandó válasz érdekében össze kell hasonlítani az első fokon benyújtott keresetlevelet azzal az értelmezéssel, amelyet arról az Elsőfokú Bíróság adott a megtámadott ítéletben.
35. Az említett ítélet 36. pontjában az Elsőfokú Bíróság emlékeztetett a felek által hivatkozott ítélkezési gyakorlatra a támogatási intézkedés kedvezményezettje versenytársainak helyzetére vonatkozóan, akiknek joguk van megtámadni az előzetes vizsgálati eljárást követően elfogadott határozatot.(12)
36. A szóban forgó ítélet 45. pontjában az Elsőfokú Bíróság valamennyi előtte felhozott jogalapot ismertetett, többek között megállapítva azt is, hogy a második jogalap kifejezetten az EK 88. cikk (3) bekezdésének megsértésén alapul.(13)
37. Az első fokon benyújtott keresetlevélből mindazonáltal kitűnik, hogy az első fokú eljárás felperesei a jogvita tárgyát az említett irat 3. és 4. pontjában szereplő jogalapokra hivatkozással határozták meg.
38. Így a keresetlevél 3. pontjában az első fokú eljárás felperesei mindenekelőtt a védelemhez való jog megsértésére hivatkoztak, amely szerintük a lényeges információknak a határozat nem bizalmas változatában való kitörléséből ered.
39. Az említett keresetlevél 4. pontjában az első fokú eljárás felperesei a Bizottságnak azt róják fel, hogy nem minősítette támogatásnak a következő intézkedéseket: először, a La Poste társasági adó megfizetése alóli mentesítése, másodszor, a nyugdíjak fedezésére szánt tartalék visszavonása és harmadszor, a La Poste állami hitelgaranciában való részesülésének lehetőségére vonatkozó intézkedés. Végül ugyanezen keresetlevél 4. pontjában az első fokú eljárás felperesei vitatták a La Poste‑nak juttatott pénzügyi előnyök és az ÁGÉSZ költségei mérlegének Bizottság általi számítási módját és tartalmát, mivel a Bizottság nem vette figyelembe a fent leírt intézkedéseket. Végül a felperesek felróják a Bizottságnak azt, hogy az ÁGÉSZ‑ek nettó többletköltségeinek ellentételezéséből annak vizsgálata nélkül vont le egy átalányösszeget, hogy az ellentételezés pontosan abban az időszakban történt‑e, amelyben a költségek felmerültek.
40. Egyértelműen kitűnik tehát, hogy egyik említett jogalap sem hivatkozik kifejezetten az EK 88. cikk (2) bekezdése által biztosított jogok megsértésére.
41. Az Elsőfokú Bírósághoz benyújtott kereset egészének elfogadhatóságára vonatkozó beadványaik egy részében, és különösen a keresetlevél 17. pontjában az első fokú eljárás felperesei kétségtelenül emlékeztettek az eljárási garanciák tiszteletben tartására vonatkozó ítélkezési gyakorlatra. A fentebb bemutatott egyik jogalap sem hivatkozik azonban az eljárási garanciáknak a fent hivatkozott Cook kontra Bizottság és Matra kontra Bizottság ügyben hozott ítéleten alapuló ítélkezési gyakorlat értelmében vett megsértésére. Úgy tűnik tehát, hogy az első fokú eljárás felperesei anélkül hivatkoztak az elfogadhatóság feltételeire vonatkozó ítélkezési gyakorlatra, hogy különbséget tettek volna az érdemi elfogadhatósági feltételek, valamint az eljárási jogok védelmezése esetére vonatkozó elfogadhatósági feltételek között.
42. Ezenkívül igaz az, hogy a keresetlevélnek a védelemhez való jogra vonatkozó első jogalappal kapcsolatos 22. pontjában az első fokú eljárás felperesei kiemelték, hogy „a Bizottságnak megfelelő eljárás keretében meg kellett volna indítania az EK 88. cikk (2) bekezdésében előírt fő vizsgálati eljárást. Mivel a Bizottság nem így járt el, határozata jogellenes”. Ez az egyetlen állítás azonban nem elegendő ahhoz, hogy különálló jogalapot képezzen. Ez az állítás egyébként szerepel az első fokon benyújtott keresetlevélnek a kereset megalapozottságára vonatkozó részében is.
43. Végül a keresetlevél 14. pontjában az első fokú eljárás felperesei emlékeztetnek arra, hogy a Bizottsághoz fordultak azzal a kérelemmel, hogy a 659/1999/EK rendelet 1. cikkének h) pontja és 20. cikke értelmében érdekelt feleknek tekintse őket.(14)
44. E körülmények azonban nem eredményezhetnek különálló jogalapot.
45. A fentiekre tekintettel a Bizottságnak az Elsőfokú Bíróság érvelésére vonatkozó kifogásait megalapozottnak kell tekinteni, amennyiben az Elsőfokú Bíróság a hozzá benyújtott keresetlevélből kiemelte azokat az elemeket, amelyek lehetővé tették számára, hogy „második jogalapnak” nevezett különálló jogalapot alkosson a keresetlevél több részében szereplő töredékes megjegyzések alapján.
46. E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a fent hivatkozott Stadtwerke Schwäbisch Hall és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítéleten alapuló ítélkezési gyakorlat értelmében a Bíróság téves jogalkalmazásnak minősítette az Elsőfokú Bírósághoz benyújtott azon kereset tárgyának Elsőfokú Bíróság általi újbóli meghatározását, amely az Elsőfokú Bíróságot – tévesen – annak megállapítására késztette, hogy a felperesek azon eljárási garanciáik tiszteletben tartását kívánták elérni, amelyekkel rendelkezniük kellett volna, noha az Elsőfokú Bíróság elé terjesztett kérelmek és az azok alátámasztására felhozott jogalapok a vitatott határozat érdemi megsemmisítésére irányultak.
47. A jelen esetben az Elsőfokú Bíróság a fent hivatkozott ítélkezési gyakorlat megsértésével újból meghatározta a kereset tárgyát, ami téves jogalkalmazást jelent. Ezáltal az Elsőfokú Bíróság annak tudatában lépte túl hatáskörét, hogy az említett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően tiszteletben kell tartania a jogvitának a hozzá benyújtott keresetből eredő tárgyát.
48. Mivel egyrészt, amint az előző megállapításokból kitűnik, az első fokú eljárás felperesei az eljárási garanciák védelmét célzó egyetlen jogalapra sem hivatkoztak kifejezetten, másrészt pedig az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 47. és 51. pontjában úgy ítélte meg, hogy a felperesek nem teljesítették a Plaumann kontra Bizottság ügyben hozott ítéleten alapuló ítélkezési gyakorlat szerinti feltételeket,(15) úgy vélem, hogy az Elsőfokú Bíróságnak az ügy érdemére vonatkozó jogalapokat elfogadhatatlannak kellett volna nyilvánítania. Márpedig az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 67. és 68. pontjában arra szorítkozott, hogy elfogadhatatlannak tekintette egyrészt az arra irányuló jogalapokat, hogy a támogatás fennállásáról vagy annak a közös piaccal való összeegyeztethetőségéről határozzon, másrészt pedig a védelemhez való jog megsértésére vonatkozó jogalapot.
49. Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság anélkül hogy szükséges lenne az elsődleges fellebbezési kérelem többi jogalapjának vizsgálata, fogadja el a Bizottság által előterjesztett jogalapot, és helyezze hatályon kívül az Elsőfokú Bíróság ítéletét annyiban, amennyiben az Elsőfokú Bíróság az előtte folyamatban levő jogvita tárgyát újból meghatározta.
50. Úgy vélem továbbá, hogy a Bíróság a jogvitáról az ügynek az Elsőfokú Bírósághoz történő visszautalása nélkül is tud határozni úgy, hogy az első fokon benyújtott keresetet mint elfogadhatatlant teljes egészében elutasítja.
51. Mindazonáltal, abban az esetben, ha a Bíróság más megoldást fogad el, másodlagosan a belga kormány elsődleges fellebbezési kérelme érveinek elemzését javaslom.
V – Az elsődleges fellebbezési kérelem második jogalapjáról
52. Mivel e jogalap szorosan kapcsolódik az előző jogalaphoz, az elsődleges fellebbezési kérelem többi jogalapja előtti megvizsgálását javaslom.
A – A felek érvei
53. A belga kormány kifejti, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot azáltal, hogy az első fokon benyújtott kereset negyedik és hetedik jogapját elfogadhatónak nyilvánította, még akkor is, ha e jogalapokkal az első fokú eljárás felperesei a vitatott határozat megalapozottságát vonták kétségbe.
54. A maga részéről a Bizottság kifejti, hogy az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítéletben a vitatott határozat érdemi elemzését folytatta le.
55. Az első fokú eljárás felperesei szerint az Elsőfokú Bíróság a komoly nehézségek esetleges fennállása értékelésében releváns tényezők összességének figyelembe vételére szorítkozott.
B – Értékelés
56. Előzetesen hangsúlyozom, hogy a jelen jogalapra adandó válasz attól a választól függ, amelyet a Bíróság egyrészt a fent hivatkozott Bizottság kontra Kronoply és Kronotex ügy keretében a fent hivatkozott Cook kontra Bizottság és Matra kontra Bizottság ügyben hozott ítéleten alapuló ítélkezési gyakorlat érvényességéről, másrészt pedig a Bizottság által a jelen fellebbezés keretében előterjesztett önálló jogalapról ad.
57. Mindenekelőtt különösen az első fokú eljárás felperesei által az Elsőfokú Bíróság előtt hivatkozott hetedik jogalapot illetően megjegyzem, hogy keresetlevelükben a felperesek egyáltalán nem említették a fent hivatkozott Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítéleten alapuló ítélkezési gyakorlat relevanciájának kérdését. E kérdést csak a Bizottság beadványaira adott válaszukban adták elő.(16) Így az Elsőfokú Bíróság e jogalapot a megtámadott ítélet 70–73. pontjában annak az ítélkezési gyakorlatnak a fényében vizsgálta meg, amely szerint azon jogalapot, amely valamely korábban közvetlenül vagy közvetve a keresetlevélben kifejtett jogalap kiegészítését jelenti, elfogadhatónak kell tekinteni.(17) Mindazonáltal, ha az Elsőfokú Bíróság úgy ítélte volna meg, hogy a fent hivatkozott Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítéletben meghatározott szempontok vizsgálatának kérdése nem kapcsolható össze a keresetlevélben kifejtett jogalappal, e kérdés új jogalapot képezhetett volna, amelyet az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 48. cikkének 2. §‑a értelmében nem lehet felhozni, kivéve ha az olyan jogi vagy ténybeli helyzetből származik, amely az eljárás során merült fel.
58. E tekintetben megjegyzem, hogy a megtámadott ítélet 73. pontjában az Elsőfokú Bíróság úgy ítélte meg, hogy az első fokon benyújtott keresetlevél hetedik jogalapja szoros kapcsolatban áll az EK 88. cikk (3) bekezdése rendelkezéseinek megsértésére alapozott második jogalappal. Márpedig amennyiben az Elsőfokú Bíróság által eljárási jogalapként meghatározott első fokon megfogalmazott második jogalap nemlétezését állítom, annak megfontolását javaslom, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot azáltal, hogy úgy ítélte meg, a hetedik jogalap egy feltételezett második jogalap kiegészítését képezi, miközben a hetedik jogalapot elfogadhatatlannak kellett volna nyilvánítania. Abban az esetben azonban, ha a Bíróság nem követne ilyen radikális javaslatot, az említett kérdés a következő észrevételekre késztet.
59. A megtámadott ítélet 45. pontjában az Elsőfokú Bíróság bemutatta a kereset alátámasztására előadott jogalapokat és megjegyezte, hogy a negyedik jogalap a tartalék visszavonására vonatkozó intézkedés vizsgálatával kapcsolatos, míg a hetedik jogalap az ÁGÉSZ‑ek szolgáltatása árának a fent hivatkozott Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítéletben meghatározott szempontoknak megfelelő vizsgálatának hiányára vonatkozott.
60. Így első látásra és feltételezve, hogy az Elsőfokú Bíróság helyesen határozta meg és írta le a szóban forgó jogalapokat, meg kell állapítani, hogy a fent említett jogalapok az ügy érdemére vonatkoznak. A fent hivatkozott Cook kontra Bizottság és Matra kontra Bizottság ügyben hozott ítéleten alapuló – még releváns – ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az Elsőfokú Bíróság köteles volt tehát megvizsgálni, hogy a felperesek a fent hivatkozott Plaumann kontra Bizottság ügyben hozott ítéleten alapuló ítélkezési gyakorlat értelmében vett sajátos helyzetben voltak‑e. Az Elsőfokú Bíróság ugyanis a megtámadott ítélet 47. és 51. pontjában helyesen ítélte úgy, hogy a felek által előterjesztett bizonyítékok nem támasztották alá azt, hogy versenyhelyzetük a La Poste többi versenytársához képest lényeges mértékben érintett volt.
61. Ezzel szemben, miután a megtámadott ítélet 52. pontjában úgy ítélte meg, hogy az első fokú eljárás felperesei az EK 88. cikk (2) bekezdése értelmében vett érintett félnek minősülnek, az Elsőfokú Bíróság az eljárási jogok védelme kérdésének elemzésébe fogott a keresetlevél állítólagos második jogalapjára válaszul.
62. Az Elsőfokú Bíróság ugyanis, miután a megtámadott ítélet 55. pontjában a második jogalapot úgy azonosította, mint amely kifejezetten vitatja az eljárási jogok megsértését, az említett ítélet 56. pontjában úgy ítélte meg, hogy a harmadik, negyedik, ötödik és hetedik jogalap az említett második jogalapot alátámasztó érvekkel szolgál. Következésképpen az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 57. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy az első fokú eljárás felperesei rendelkeznek kereshetőségi joggal.
63. Így a negyedik és hetedik kereseti jogalap elfogadhatóságát az Elsőfokú Bíróság az eljárási garanciák védelmére vonatkozó második jogalaphoz kapcsolta, amelyre – feltéve, hogy létezik – a Cook kontra Bizottság és Matra kontra Bizottság ügyben hozott ítéleten alapuló ítélkezési gyakorlatnak megfelelően rugalmasabb elfogadhatósági feltételek vonatkoznak.
64. Az Elsőfokú Bíróság ezen eljárásával kétszeresen is tévesen alkalmazta a jogot.
65. Egyrészt meg kell állapítani, hogy az Elsőfokú Bíróság az ügy érdemére vonatkozó negyedik és hetedik jogalap alátámasztására felhozott érveket a második jogalap elemzése keretében alkalmazta, amelyet nem létezőnek tekintek.
66. Továbbá, még ha fel is tételezzük, hogy e második jogalapra az Elsőfokú Bíróság előtt ténylegesen hivatkoztak, az ilyen megközelítés vitathatónak tűnik számomra. A Bizottság határozatának megsemmisítése iránti kereset keretében a felperesnek kell körülhatárolnia a jogvita keretét és világosan meghatároznia a komoly nehézségek fennállásának bizonyítására irányuló érvelést az EK 88. cikk (3) bekezdése alkalmazásával, amely nehézségek igazolják a hivatalos vizsgálati eljárás Bizottság általi megindítását. Így egy „eljárási” jogalap megfogalmazásával a felperes hivatkozhat az ügy érdemét alkotó tényekre. Véleményem szerint azonban az Elsőfokú Bíróságnak nem kell a felek helyébe lépnie annak érdekében, hogy a keresetlevélben az eljárási jogok megsértésére alapított jogalap megalapozására alkalmas elemeket keressen.(18) Így, mivel semmilyen sajátos érvelést nem hoztak fel az alátámasztására, az Elsőfokú Bíróság előtti második jogalapot – feltéve hogy egyáltalán megfogalmazásra került – elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
67. Másrészt, mivel a keresetlevél negyedik és hetedik jogalapja az ügy érdemére vonatkozott és tekintettel az Elsőfokú Bíróságnak a megtámadott ítélet 47. és 51. pontjában szereplő érvelésére, amely szerint az első fokú eljárás felperesei nem bizonyították piaci helyzetük lényeges érintettségét, a keresetlevél negyedik és hetedik jogalapját a releváns ítélkezési gyakorlat, azaz a fent hivatkozott Cook kontra Bizottság és Matra kontra Bizottság ügyben hozott ítélet alapján elfogadhatatlannak kellett volna nyilvánítani.
68. Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság állapítsa meg, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, és következésképpen fogadja el megalapozottnak az elsődleges fellebbezési kérelem második jogalapját. E jogalap alapján a Bíróságnak az Elsőfokú Bíróság ítéletét teljes egészében hatályon kívül kell helyeznie, és érdemben el kell döntenie a jogvitát az első fokon benyújtott kereset elfogadhatatlannak nyilvánításával.
VI – Az elsődleges fellebbezési kérelem első jogalapjáról
A – A felek érvei
69. A belga kormány kifejti, hogy az Elsőfokú Bíróság az előzetes vizsgálati eljárás bizonyos körülményeit tévesen minősítette az EK 88. cikk (2) bekezdésében előírt hivatalos vizsgálati eljárás megindítását megkövetelő „komoly nehézségek” objektív és egybevágó ténykörülményeinek.
70. Az eljárás körülményeit illetően az Elsőfokú Bíróság által alkalmazott kéthónapos referencia‑határidő a belga kormány szerint nem kötelező jellegű oly módon, hogy túllépése nem jelenti automatikusan azt, hogy a Bizottság komoly nehézségekkel szembesült. Így nem elfogadható, hogy a héthónapos határidő jelentősen meghaladta azt a határidőt, amely alatt a Bizottságnak főszabály szerint be kell fejeznie előzetes vizsgálatát. A Bizottság hozzáteszi, hogy a jelen eset sajátos körülményei között az előzetes vizsgálat időtartama nem volt rendkívüli.
71. Ezenkívül a belga kormány szerint a vizsgálati eljárás tárgyi és/vagy időbeli terjedelmét nem feltétlenül lehet az ügy érdemét érintő komoly nehézségekkel kifejezni. Az Elsőfokú Bíróság elmulasztott konkrét összefüggést megállapítani egyrészt a vizsgálatnak a bejelentett támogatás vizsgálatával, valamint a támogatás látható összetettségével járó széles köre, másrészt pedig a komoly nehézségek fennállta között. A Bizottság szerint tényleges nehézségek nem szükségszerűen eredményeznek komoly nehézségeket.
72. Végül a belga kormány kiemeli, hogy a jogalapra vonatkozó bizonytalanság inkább az ügy lezárásával kapcsolatban a Bizottságot megillető választási lehetőséget, mint a komoly nehézségeket igazolja.
73. A vitatott határozat tartalmát illetően a belga kormány úgy véli, hogy a bejelentett támogatás vizsgálatának kielégítő jellegéről szóló elemzésében az ügy érdeméről az Elsőfokú Bíróság a Bizottságétól eltérő eredményre jutott. Márpedig egy ilyen különbség nem vezethet komoly nehézségek fennállásának a megállapítására. A Bizottság továbbá hangsúlyozza, hogy a fent hivatkozott Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítéletben kifejtett „benchmarkingnak” nevezett kritérium nem releváns az EK 88. cikk (2) bekezdésében előírt eljárási garanciák védelmének vizsgálata keretében.
74. Általános nézőpontból az első fokú eljárás felperesei úgy vélik, hogy az állami postai szolgáltatásokat nyújtó vállalkozások privatizációja kapcsán a Bizottság által indított vizsgálati eljárásokat a Bizottság hagyományosan hivatalos vizsgálati eljárás keretében folytatta le. Az ilyen műveleteket ugyanis összetett ténybeli környezet jellemzi, amely szükségszerűen maga után vonja komoly nehézségek meglétét.
75. Az első fokú eljárás felperesei különösen – mindenekelőtt – arra emlékeztetnek, hogy a vizsgálati eljárás alkalmával maga a Bizottság hangsúlyozta az eléje terjesztett ügy összetettségét. Ezt követően a belga kormány elmulasztott válaszolni az Elsőfokú Bíróság azon megállapításaira, amelyek szerint a Bizottság nem rendelkezett minden ténybeli információval az ingatlanok átadásának és a nyugdíjcélú tartalék visszavonásának megvizsgálására. Végül a felperesek kiemelik az ÁGÉSZ‑ek költségeivel való „benchmarking” jelentőségét a fent hivatkozott Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítéletben megfogalmazott negyedik kritérium értelmében.
B – Értékelés
76. Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy noha a Bíróság nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy fellebbezés keretében ténykérdésekről határozzon, a Bíróság hatáskörrel rendelkezik az EK 225. cikk értelmében a tények jogi minősítésének és az abból az Elsőfokú Bíróság által levont jogkövetkezményeknek a felülvizsgálatára.(19) Így a Bíróság állást foglalhat a „komoly nehézségek” fogalmát illetően úgy, amint azt az Elsőfokú Bíróság az elé terjesztett tényállási elemek alapján értelmezte.
77. A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint az állami támogatás fogalma, amint azt a Szerződés meghatározza, jogi természetű, és azt objektív körülmények alapján kell értelmezni. Emiatt az uniós bíróságnak főszabály szerint – mind az előtte folyamatban lévő jogvita konkrét tényeinek, mind a Bizottság által előterjesztett értékelés összetett jellegének figyelembevételével – teljes felülvizsgálatot kell gyakorolnia azon kérdés vonatkozásában, hogy valamely intézkedés az EK 87. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozik‑e.(20)
78. Az EK 88. cikk (3) bekezdésének első mondata értelmében a támogatás nyújtására és módosítására irányuló szándékról a végrehajtást megelőzően tájékoztatni kell a Bizottságot. A Bizottság ezt követően elvégzi a tervezett támogatások első vizsgálatát. Ha e vizsgálatot követően azt állapítja meg, hogy a támogatás a közös piaccal összeegyeztethetetlen, megindítja az EK 88. cikk (2) bekezdésének első albekezdése szerinti vizsgálati eljárást.(21)
79. Ki kell emelni, hogy az ügy ténybeli és jogi körülményei alapján a Bizottság feladata annak meghatározása, hogy a támogatás összeegyeztethetőségének vizsgálata során felmerült nehézségek szükségessé teszik‑e az említett eljárás megindítását. Értékelésében a Bizottságnak eleget kell tennie a hatáskörének korlátozására vonatkozó követelményeknek, amelyek a támogatás összeegyeztethetőségére vonatkozó határozathozatalra irányuló bizottsági hatáskört olyan intézkedésekre korlátozzák, amelyek nem vetnek fel komoly nehézségeket, tehát ez a követelmény kizárólagos jellegű.(22) Másodszor, ha a Bizottság komoly nehézségekkel kerül szembe, nem rendelkezik mérlegelési jogkörrel a hivatalos vizsgálati eljárást megindítása tekintetében.(23) Harmadszor, a komoly nehézségek fogalma objektív természetű.(24) Végül az Elsőfokú Bíróság által a komoly nehézségek meglétét illetően elvégzett jogszerűségi vizsgálat jellegénél fogva meghaladja a nyilvánvaló mérlegelési hiba fennállásának vizsgálatát.(25)
80. Így az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottság valamely állami támogatás javára hozandó határozat elfogadásakor csak abban az esetben szorítkozhat az EK 88. cikk (3) bekezdése szerinti előzetes szakaszra, ha az első vizsgálat során megbizonyosodott arról, hogy ez a támogatás összeegyeztethető az EK‑Szerződéssel vagy a bejelentett intézkedés nem képez állami támogatást. Amennyiben azonban az említett első vizsgálat során a Bizottság ezzel ellentétes következtetésre jut, vagy nem tudja minden kétséget kizáróan megállapítani a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét, úgy köteles minden szükséges véleményt beszerezni, valamint e célból az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti eljárást megindítani.(26)
81. A Bizottság bizonyos mérlegelési mozgástérrel rendelkezik a körülmények értékelésében annak megállapítása céljából, hogy ezek komoly nehézségeket vetnek‑e fel.(27) Ezzel szemben a komoly nehézségek fogalma objektív természetű. Fennállásuk megállapítását nemcsak a megtámadott jogi aktus elfogadásának körülményei, hanem azon értékelések között is keresni kell, amelyekre a Bizottság támaszkodott.(28)
82. A jelen esetben a belga kormány annak bizonyítására törekszik, hogy egyik említett ténykörülmény alapján sem lehet komoly nehézségek fennállására következtetni. A belga kormány az eljárás időtartamára, a kezdeti eljárás vizsgálatának hatályára, a bizottsági határozat jogalapjának megválasztását illető bizonytalanságra, valamint a vitatott határozat tartalmának elemeire hivatkozik.
83. Emlékeztetek arra, hogy bár a Bíróság nem határozta meg pontosan, melyek lehetnek egy komoly nehézség fennállásának ténykörülményei, amint Trstenjak főtanácsnok indítványában összefoglalta, az ítélkezési gyakorlat három tényezőtípust határozott meg. Ezek a tényezőtípusok először is a Bizottság és a tagállam között az előzetes szakasz során szervezett tárgyalások tartalmából, másodszor a jelen ügyben a vizsgálat előzetes szakasza során eltelt időből, harmadszor pedig azon megfontolásokból következhetnek, amelyekre a Bizottság az előzetes szakasz végén történő határozathozatal érdekében támaszkodik.(29)
84. Meg kell állapítani, hogy miután helyesen emlékeztetett az EK 88. cikkben előírt eljárásra vonatkozó szabályokra, az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 96–110. pontjában az ügy komoly nehézségek előidézésére alkalmas körülményeinek vizsgálatára szorítkozott.
85. Ekképpen az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 94. pontjában hangsúlyozta, hogy azon időtartam letelte, amely feltehetőleg meghaladja az EK 88. cikk (3) bekezdése értelmében az első vizsgálathoz szokásos esetben szükséges időtartamot, más tényezőkkel együtt annak elismeréséhez vezethet, hogy a Bizottság komoly értékelési nehézségekkel került szembe, amelyek az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti eljárás megindítását tették szükségessé.(30)
86. Így az Elsőfokú Bíróság szerint egy sor – összességében vett – ténykörülmény szól a komoly nehézségek fennállása mellett.
87. E tekintetben szeretnék kiemelni egy különbséget, amelyet a ténykörülmény fogalma és a bizonyíték fogalma között tenni kell. Ekképpen az Elsőfokú Bíróság által előadott – valamely sajátos tényből, eseményből vagy körülményből álló – elemeket úgy kell értelmezni, mint amelyek minden valószínűség szerint egy álláspont helytállóságát, nevezetesen a komoly nehézségek fennállását jelzik.
88. Az említett tények mindazonáltal nem tekinthetők olyan bizonyítékoknak, amelyek a védett álláspontot eredményező bizonyítás elemeiként lennének értelmezhetők, és amelyeket az Elsőfokú Bíróságnak kell kialakítania. Az Elsőfokú Bíróságnak tehát nem kell bizonyítania bizonyos körülményeket, hanem módjában kell állnia logikus és indokolt következtetést levonni az elé terjesztett objektív tények alapján.
89. A megtámadott ítéletben az Elsőfokú Bíróság mindenekelőtt az ügyben az eljárás időtartamára és körülményeire vonatkozó nehézségek elemzését folytatta le. Ezt követően az Elsőfokú Bíróság a 107–118. pontban azokat a nehézségeket elemezte, amelyeknek az igazolása magán a bizottsági határozat tartalmán alapszik.
90. Először is úgy vélem, hogy a „komoly nehézségek” fogalmának értékelése nem vonja szükségszerűen maga után más ügyek elemzését az előzetes vizsgálat átlagos időtartamának abban az esetben történő meghatározása céljából, ha a Bizottság nem ütközött nehézségekbe. A komoly nehézségek ténykörülményeinek vizsgálatát inkább esetről esetre és különösen a Bizottság elé terjesztett intézkedés természetére figyelemmel kell elvégezni.
91. Vitathatatlan, hogy egy szokványos közvetlen támogatás nem igényel ugyanolyan vizsgálati időtartamot, mint az ÁGÉSZ‑eknek nyújtott ellentételezéshez hasonló összetett tényállás. Ekképpen az időtartam hosszában mutatkozó egyszerű eltérés önmagában nem képez a komoly nehézségek megállapítását lehetővé tévő meghatározó bizonyítékot. Mindazonáltal, amint azt Trstenjak főtanácsnok megjegyezte, ez a szempont képezhet ténykörülményt.
92. Ezenkívül a 659/1999 rendelet 4. cikkének (3) bekezdésében előírt „kifogást nem tartalmazó határozatra” vonatkozó rögzített határidő a bejelentett támogatások esetében két hónap. Ez a határidő meghosszabbítható a felek közös megegyezésével, vagy ha a Bizottságnak kiegészítő információkra van szüksége.
93. Meg kell említeni azonban, hogy az első fokú eljárás felperesei szerint az állami szektorban működő vállalatok privatizációja során alkalmazott vizsgálati eljárásokat a Bizottság általában hivatalos vizsgálati eljárás keretében folytatta le.
94. Másodszor, a megtámadott ítélet 99–105. pontjában elemzés tárgyát képező előzetes eljárás körülményeinek relevanciáját illetően úgy vélem, hogy a tagállamnak címzett információnyújtási kérelem ténye a Bizottságot a bejelentett intézkedések vizsgálati eljárása keretében terhelő gondossági kötelezettségek részét képezi oly módon, hogy ha az intézkedés különösen nagyfokú bonyolultságot mutat, ezen információcserék fel tudják fedni a komoly nehézségek fennállását.
95. A jelen esetben az Elsőfokú Bíróság hangsúlyozta a Bizottság vizsgálata hatályának kiterjedtségét. Mindazonáltal, ha a terület összetettsége ellenére a Bizottságnak viszonylag rövid idő alatt módjában állt megvizsgálni az évek során hozott több bejelentett és be nem jelentett intézkedést, ez inkább szolgálatainak rátermettségét, mintsem az érintett intézkedés vizsgálata során felmerült nehézségeket bizonyítja.
96. Nyilvánvalónak tűnik, hogy önmagában egy ügy összetettsége nem vonja maga után azt, hogy a Bizottság számára komoly nehézségek álljanak fenn, amelyek az EK 88. cikk (2) bekezdésében előírt eljárás megindítására késztetik. Mindamellett, mivel ezen összetettség a vizsgálat hosszú időtartamával párosul, e körülmények komoly nehézségek fennállása mellett szólnak.
97. A legmeggyőzőbb bizonyítéknak azonban számomra az Elsőfokú Bíróság által az ítélet 102. pontjában a Bizottság által vizsgált intézkedések értékelése kapcsán ismertetett bizonyíték tűnik. E tekintetben az Elsőfokú Bíróság úgy vélte, az ügy irataiból kitűnt, hogy a Bizottság többször kinyilvánította a hivatalos vizsgálati eljárás megindításának elkerülhetetlenségét. Úgy tűnik számomra, hogy a komoly nehézségek hiánya nehezen összeegyeztethető egy ilyen következtetéssel az előzetes eljárás végén.
98. Harmadszor, a Bizottságnak a jogalap megválasztására vonatkozó bizonytalanságát illetően számomra úgy tűnik, hogy ennek az elemnek tisztán formális jellege van amiatt, hogy a Bizottság a támogatás hiányának megállapítása és a vizsgált intézkedéseket az EK 88. cikk (3) bekezdése értelmében összeegyeztethetőnek nyilvánító határozat elfogadása között ingadozott.
99. Hangsúlyozom azonban, hogy a Bizottság a bejelentett intézkedés jogszerűségét hat 1992 és 1997 között hozott, be nem jelentett intézkedés jogszerűségével kapcsolta össze. Így a komoly nehézségek nehezen vitathatónak tűnnek, figyelembe véve azt a bizonytalanságot, amely az ÁGÉSZ‑ek azon időszakra vonatkozó kompenzációs intézkedéseinek minősítését övezte, amely igazolhatta azt a következtetést, hogy a be nem jelentett, tehát jogszerűtlen intézkedések az EK 87. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartoztak.
100. Határozatában ugyanis a Bizottság kifejti, hogy amennyiben a La Poste nettó veszteséget halmozott fel, a társasági adó alóli mentesítésből álló intézkedés nem járt sem előnnyel, sem állami források átruházásával a La Poste javára.
101. Márpedig meg kell állapítani, hogy e be nem jelentett intézkedés értékelésére a vizsgált adóéveket követően került sor. Az a kérdés merül fel tehát, hogy az intézkedés előzetes bejelentésének és vizsgálatának ténye meg tudta volna‑e változtatni a Bizottság arra vonatkozó következtetését, hogy állami támogatás áll‑e fenn. Ez felveti azt a kétséget, amely szerint a Bizottságnak meg kellett volna indítania az EK 88. cikk (2) bekezdése értelmében vett hivatalos vizsgálati eljárást.
102. Negyedszer, a vitatott határozat tartalmát illetően a megtámadott ítélet 108–110. pontjában ismertetett tényekre tekintettel az Elsőfokú Bíróság helytállóan állapította meg azt, hogy a Bizottság a megtámadott határozatot olyan tények ismerete nélkül fogadta el, amelyek lehetővé tették volna számára az előny fennállásának értékelését.
103. Végül, ami az ÁGÉSZ‑ek költsége értékelésének hiányát illeti a Bíróság által a fent hivatkozott Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítéletben megállapított szempontok szerint, e kérdést a jelen jogalap keretén kívül javaslom megvizsgálni. E kérdést ugyanis vizsgáltuk már az elfogadhatóság szempontjából az elsődleges fellebbezési kérelem második jogalapjára adandó válasz keretében. Az ügy érdemét illetően azonban a fent hivatkozott Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítéleten alapuló ítélkezési gyakorlat relevanciájának kérdése a vitatott határozat jogszerűségének értékelése szempontjából az elsődleges fellebbezési kérelem harmadik jogalapjára adandó válasz kapcsán kerül elemzésre.
104. A fentiekre tekintettel az a véleményem, hogy az Elsőfokú Bíróság helytállóan ismerte el azon tények fennállását, amelyeknek a Bizottságot az EK 88. cikk (2) bekezdése értelmében vett hivatalos vizsgálati eljárás megindítására kellett volna vezetniük. Mindazonáltal úgy vélem, hogy az Elsőfokú Bíróság azt, hogy a Bizottságnak meg kellett volna indítania az említett eljárást, csak valamennyi olyan nehézség fényében tudta megállapítani, amelyekbe a Bizottság a szóban forgó intézkedések vizsgálata során ütközött. Külön‑külön véve az Elsőfokú Bíróság által vizsgált egyik elem sem tűnik számomra meggyőzőnek. Úgy tűnik, hogy az Elsőfokú Bíróság álláspontja is ez a megtámadott ítélet 98. és 99. pontjában.
105. Következésképpen és abban az esetben, ha a Bíróság nem követné a Bizottság önálló jogalapjának vizsgálatára, valamint az elsődleges fellebbezési kérelem második jogalapjának vizsgálatára vonatkozó javaslatomat, azt javaslom, hogy a Bíróság az első jogalapot mint megalapozatlant utasítsa el.
VII – Az elsődleges fellebbezési kérelem harmadik jogalapjáról
A – Előzetes megjegyzések
106. Az Elsőfokú Bíróság szerint az első fokon benyújtott kereset hetedik jogalapjának tárgyát a fent hivatkozott Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítéletben megfogalmazott szempontokra tekintettel elégtelen bizottsági vizsgálat kérdése képezte. Amint azt az elsődleges fellebbezési kérelem második jogalapjára adandó válasz kapcsán az előzőekben kifejtettem, e hetedik jogalapot elfogadhatatlannak kellett volna nyilvánítani. Mindazonáltal, ha a Bíróság nem követné e javaslatot, e jogalap érdemi vizsgálatát javaslom.
B – A felek érvei
107. A belga kormány és a Bizottság azt róják fel az Elsőfokú Bíróságnak, hogy a fent hivatkozott Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítéletben megfogalmazott negyedik szempont visszaható hatályú alkalmazásával megsértette a jogbiztonságot. A belga kormány e tekintetben az Elsőfokú Bíróság Sarrió kontra Bizottság ügyben(31) hozott ítéletére támaszkodik, amely szerint a Bizottságnak csak a határozatai elfogadásának idején alkalmazandó ítélkezési gyakorlathoz kell igazodnia.
108. Az első fokú eljárás felperesei a belga kormány által előadott érvek relevanciájának vitatására kiemelik a jelen ügy és a fent hivatkozott Sarrio kontra Bizottság ügy alapjául szolgáló jogeset közötti különbségeket.
C – Értékelés
109. Jogalapjával a belga kormány a jogbiztonság Elsőfokú Bíróság általi megsértésére hivatkozik. Mindazonáltal ahhoz, hogy aggályaira hasznos választ adhassunk, röviden emlékeztetni kell a Bíróság által előzetes döntéshozatali eljárás keretében hozott értelmező ítéleteknek tulajdonított hatások kérdésére, valamint az uniós jogszabályok időbeli alkalmazására vonatkozó szabályokra.
110. Megjegyzem, hogy az ítélkezési gyakorlat („judge‑made law”) mint jogforrás visszatekintő természete a jogtudományi gondolkodás klasszikus elemét képezi.(32)
111. Ítélkezési gyakorlatában a Bíróság kifejezetten elfogadta értelmező ítéletei visszaható hatályát az EK 234. cikk alapján.(33) Főszabály szerint a Bíróság által adott értelmezés csak kifejti a kezdettől fogva alkalmazandó uniós jogszabály tartalmát.(34)
112. Azon értelmezés tehát, amelyet a Bíróság az EUMSZ 267. cikk alapján ráruházott hatáskör alapján valamely uniós jogszabályra vonatkozóan kifejt, megmagyarázza és pontosítja e szabály jelentését és terjedelmét, amely szerint azt a hatálybalépésének időpontjától értelmezni és alkalmazni kell, illetőleg értelmezni és alkalmazni kellett volna. Ebből következően az így értelmezett szabályt a bíróságok alkalmazhatják, és azt alkalmazniuk kell az értelmezés iránti kérelemről határozó ítélet előtt keletkezett és létrejött jogviszonyokra is, ha egyébként teljesülnek azon feltételek, amelyek lehetővé teszik az említett szabály alkalmazására vonatkozó pernek a hatáskörrel rendelkező bíróságok előtti megindítását.(35)
113. Mindazonáltal kivételesen, azokra a súlyos zavarokra tekintettel, amelyeket ítélete a múltra nézve előidézhetne, a Bíróság korlátozhatja minden érdekelt számára annak lehetőségét, hogy arra az értelmezésre hivatkozzon, amelyet a Bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés felvetése kapcsán valamely rendelkezésnek adott.(36)
114. A fent hivatkozott Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítéletben lefektetett szempontok alkalmazhatóságát az Elsőfokú Bíróság BUPA és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítéletében(37) részletesen elemezte. Ebben az ítéletben az Elsőfokú Bíróság úgy ítélte meg, hogy mindenfajta időbeli korlátozás hiányában a fent hivatkozott Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítéletben az EK 87. cikk (1) bekezdésének értelmezése kapcsán kifejtett elvek teljes mértékben alkalmazhatók az ügy ténybeli és jogi helyzetére, ahogyan az a Bizottság előtt kifejezésre jutott a megtámadott határozat elfogadásakor, még akkor is, ha a szóban forgó ítélet kihirdetése későbbi a bizottsági határozat meghozatalánál, és amelynek ezért a Bizottság nem ismerhette a tartalmát a határozathozatala időpontjában.(38)
115. Úgy vélem, hogy a fent hivatkozott Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítéletben a Bíróság meghatározta az ÁGÉSZ nyújtása keretében állami támogatásnak minősíthető intézkedés közigazgatási vizsgálata során alkalmazandó szempontokat. A Bíróság így értelmezett egy uniós jogi rendelkezést, nevezetesen az EK 86. cikket, e cikk értelmezési és alkalmazási módozatainak meghatározására törekedve.
116. A Bíróság ekképpen egy hatályos norma alkalmazására szorítkozott, anélkül hogy új szabályt alkotott volna. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az előzetes döntéshozatali eljárás során hozott ítélet nem konstitutív, hanem tisztán deklaratív jellegű, következésképpen annak hatásai főszabály szerint az értelmezett szabály hatálybalépésének napjára visszamenőleg érvényesülnek.(39)
117. Úgy vélem továbbá, hogy az uniós jogrend semmilyen garanciában nem részesül a Bizottságnak az uniós jogszabályok alkalmazásában való tévedhetetlensége tekintetében. Mivel a Bizottságnak nincs más érdeke, mint az uniós jog jogszerűségének megvédése, az a tény, hogy a Bíróság egy vitatott rendelkezés alkalmazásához hasznos elemmel szolgál, a Bizottság számára hatáskörének gyakorlásában hasznos információforrást képez. A Bizottság ugyanis köteles az uniós jogot annak objektív értelmében alkalmazni.
118. A megtámadott ítéletben az Elsőfokú Bíróság úgy véli, hogy a szóban forgó intézkedésnek a fent hivatkozott Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítéletben kifejtett egyik szempont szerinti teljes vizsgálatának hiánya komoly nehézségek fennállása mellett szól a Bizottság számára. A Bizottság ugyanis olyan szabályt nem vett figyelembe, amelyet a vitatott határozat meghozatala időpontjában nem ismerhetett.(40)
119. Az Elsőfokú Bíróságnak a fent hivatkozott BUPA és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítéletében kifejtett érvelése tehát kissé eltér attól, amelyet az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítéletben alkalmazott. Az említett ügyben ugyanis a fent hivatkozott Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítéletben kifejtett szempontok alkalmazását illető következtetését figyelembe véve, amelynek hatályát a Bíróság időben nem korlátozta, az Elsőfokú Bíróság úgy döntött, hogy megvizsgálja a megtámadott határozatnak az említett ítéletben megfogalmazott szempontokkal való összeegyeztethetőségét. Így az Elsőfokú Bíróság megvizsgálta az említett határozat jogszerűségét az ezen ítéletben kifejtett szempontok alkalmazásával azon szellemnek és célnak megfelelően, amely a megállapításukat jellemezte, a megvizsgálandó eset sajátosságainak megfelelő módon.
120. Egyébként az Asklepios Kliniken kontra Bizottság ügyben hozott ítéletében az Elsőfokú Bíróság egy panasz elbírálása időtartamának értékelése keretében elismerte, hogy a Bizottság jogszerűen halaszthatta el a panasz által felvetett ténybeli kérdések vizsgálatát, megvárva azon jogi háttér tisztázását, amelyen belül a panaszt vizsgálni kellett a fent hivatkozott Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügy jelentőségére tekintettel. Az Elsőfokú Bíróság tehát lényegében úgy ítélte meg, hogy a Bizottság nem szegte meg gondossági kötelezettségeit azzal, hogy megvárta az Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügy kimenetelét.(41)
121. Végül, bár állandó ítélkezési gyakorlat, hogy az állami támogatással kapcsolatos határozat jogszerűségét azon információk alapján kell megítélni, amelyek a határozat meghozatalakor a Bizottság rendelkezésére álltak,(42) újból meg kell erősíteni azt az alapvető különbséget, amely a Bizottság rendelkezésére álló tények és a jogértelmezés, így az uniós bíróság általi értelmezés tárgyát képező vonatkozó jogszabályi keret között fennáll. Ez a keret a Bizottság által tiszteletben tartandó objektív jogszerűség egyik elemét képezi.
122. A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a Bíróság által egy hatályos rendelkezésről adott értelmezésnek az olyan bizottsági határozat megsemmisítéséhez kell vezetnie, amellyel szemben jogorvoslatnak van helye, és amelyet a Bizottság a Bíróság ítéletének kihirdetését megelőzően hozott, amennyiben a Bizottság nem alkalmazta a közigazgatási vizsgálat ezen új értelmezésből eredő szempontjait, feltéve hogy a felperes hivatkozott a szóban forgó értelmezés tárgyát képező rendelkezésre.
123. Nem arról van tehát szó, hogy téves jogalkalmazást kell felróni a Bizottságnak, hanem meg kell erősíteni a bírósági felülvizsgálat alatt a szerződések őreként betöltött szerepét az Európai Unióról szóló szerződés 2. cikkében megfogalmazott jogállamiság elvének megfelelően.
124. Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság az elsődleges fellebbezési kérelem harmadik jogalapját utasítsa el.
VIII – Végkövetkeztetések
125. A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság:
– teljes egészében helyezze hatályon kívül az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságának T‑388/03. sz., Deutsche Post és DHL International ügyben 2009. február 10‑én hozott ítéletét, akár az Európai Bizottság önálló jogalapja, akár az elsődleges fellebbezési kérelem második jogalapja alapján;
– a jogvitában véglegesen határozzon, és az első fokon benyújtott keresetet teljes egészében nyilvánítsa elfogadhatatlannak.
126. Mindazonáltal, ha a Bíróság nem követi a javaslatomat, másodlagosan azt indítványozom, hogy a Bíróság mind az önálló jogalapot, mind az elsődleges fellebbezési kérelmet teljes egészében utasítsa el.
127. Mivel a költségekről történő határozathozatal a Bíróság által alkalmazott megoldástól függ, ezzel kapcsolatban nem foglalok állást.
(1) .
(2)  –	A C‑280/00. sz. ügyben 2003. július 24‑én hozott ítélet (EBHT 2003., I‑7747. o.).
(3)  –	Megjegyzem, hogy nem világos, hogy a Bizottság által felhozott jogalapot csatlakozó fellebbezésnek vagy „önálló jogalapnak” kell minősíteni. Magától értetődő, hogy eljárási szempontból az elfogadott minősítésnek semmilyen hatása nem lesz a Bizottság által kidolgozott sajátos érvelés elemzése tekintetében. Mivel a Bizottság válaszbeadványában sehol nem használja a „csatlakozó fellebbezés” kifejezést, védelmezi ugyanakkor különálló jogalapját, az „önálló jogalap” minősítés elfogadását javaslom.
(4)  –	A C‑17/07. P. sz., Neirinck kontra Bizottság ügyben 2008. február 28‑án hozott ítélet 38. pontja.
(5)  –	A C‑176/06. P. sz., Stadtwerke Schwäbisch Hall és társai kontra Bizottság ügyben 2007. november 29‑én hozott ítélet 18. pontja.
(6)  –	A C‑166/95. P. sz., Bizottság kontra Daffix ügyben 1997. február 20‑án hozott ítélet (EBHT 1997., I‑983. o.) 25. pontja.
(7)  –	A C‑245/92. P. sz., Chemie Linz kontra Bizottság ügyben 1999. július 8‑án hozott ítélet (EBHT 1999., I‑4643. o.) 32. pontja.
(8)  –	A C‑390/95. P. sz., Antillean Rice Mills és társai kontra Bizottság ügyben 1999. február 11‑én hozott ítélet (EBHT 1999., I‑769. o.) 21. és 22. pontja.
(9)  –	A C‑198/91. sz., Cook kontra Bizottság ügyben 1993. május 19‑én hozott ítélet (EBHT 1993., I‑2487. o.) és a C‑225/91. sz., Matra kontra Bizottság ügyben 1993. június 15‑én hozott ítélet (EBHT 1993., I‑3203. o.).
(10)  –	A C‑83/09. P. sz., Bizottság kontra Kronotex és Kronoply folyamatban lévő ügy, amelyre vonatkozó indítványomat 2010. november 25‑én ismertettem.
(11)  –	A C‑78/03. P. sz., Bizottság kontra Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum ügyben 2005. december 13‑án hozott ítélet (EBHT 2005., I‑10737. o.), amelyben a Bíróság a fent hivatkozott Cook kontra Bizottság és Matra kontra Bizottság ügyben hozott ítéletekben kialakított megoldás pontosabb kifejtésére törekedett.
(12)  –	A fent hivatkozott Cook kontra Bizottság és Matra kontra Bizottság ügyben hozott ítélet, valamint a C‑367/95. P. sz., Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben 1998. április 2‑án hozott ítélet (EBHT 1998., I‑1719. o.).
(13)  –	A megtámadott ítélet 35. pontjában az Elsőfokú Bíróság bemutatta a Bizottság álláspontját, amely szerint az első fokon benyújtott kereset nem volt elfogadható, mivel a felperesek csak nagyon általános módon hivatkoztak az eljárási garanciáik sérelmére, valamint a kereseti kérelmükben a megtámadott határozat megsemmisítését és nem a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását kérték.
(14)  –	Az EK‑Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.).
(15)  –	A 25/62. sz. ügyben 1963. július 15‑én hozott ítélet (EBHT 1963., 197. o.).
(16) –	Az Elsőfokú Bírósághoz benyújtott válaszbeadvány 15. és azt követő pontjai.
(17) –	A 306/81. sz., Verros kontra Parlament ügyben 1983. május 19‑én hozott ítélet (EBHT 1983., 1755. o.) 9. pontja és a C‑301/97. sz., Hollandia kontra Tanács ügyben 2001. november 22‑én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑8853. o.) 169. pontja.
(18) –	Lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Kronoply és Kronotex ügyre vonatkozó 2010. november 25‑i indítványom 112. és 113. pontját.
(19)  –	Lásd a C‑551/03. P. sz., General Motors kontra Bizottság ügyben 2006. április 6‑án hozott ítélet (EBHT 2006., I‑3173. o.) 51. pontját, a C‑266/06. P. sz., Evonik Degussa kontra Bizottság és Tanács ügyben 2008. május 22‑én hozott ítélet 72. pontját és a C‑405/07. P. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 2008. november 6‑án hozott ítélet (EBHT 2008., I‑8301. o.) 44. pontját.
(20)  –	A C‑487/06. P. sz., British Aggregates kontra Bizottság ügyben 2008. december 22‑én hozott ítélet (EBHT 2008., I‑10505. o.) 111. pontja.
(21)  –	A fent hivatkozott Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben hozott ítélet 35. és 36. pontja.
(22)  –	Az Elsőfokú Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a Bizottság nem tagadhatja meg a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását más körülményekre, például harmadik felek érdekére, az eljárás gazdaságosságára vagy az adminisztratív célszerűséggel kapcsolatos más megfontolásra hivatkozással; lásd az Elsőfokú Bíróság T‑73/98. sz., Prayon‑Rupel kontra Bizottság ügyben 2001. március 15‑én hozott ítéletének (EBHT 2001., II‑867. o.) 44. pontját.
(23)  –	A fent hivatkozott Prayon‑Rupel kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 45. pontja.
(24)  –	Lásd a C‑431/07. P. sz., Bouygues és Bouygues Télécom kontra Bizottság ügyben 2009. április 2‑án hozott ítélet (EBHT 2009., I‑2665. o.) 61–63. pontját.
(25)  –	A fent hivatkozott Prayon‑Rupel kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 47. pontja.
(26)  –	Lásd különösen a 84/82. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 1984. március 20‑án hozott ítélet (EBHT 1984., 1451. o.) 13. pontját; a fent hivatkozott Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben hozott ítélet 39. pontját; a fent hivatkozott Prayon‑Rupel kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 42. pontját; a C‑521/06. P. sz., Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben 2008. július 17‑én hozott ítélet (EBHT 2008., I‑5829. o.) 34. pontját; a fent hivatkozott Bouygues et Bouygues Télécom kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 61. pontját, valamint az Elsőfokú Bíróság T‑49/93. sz., SIDE kontra Bizottság ügyben 1995. szeptember 18‑án hozott ítéletének (EBHT 1995., II‑2501. o.) 58. pontját.
(27)  –	Az Elsőfokú Bíróság T‑95/03. sz., Asociación de Estaciones de Servicio de Madrid et Federación Catalana de Estaciones de Servicio kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 12‑én hozott ítéletének (EBHT 2006., II‑4739. o.) 139. pontja.
(28)  –	A fent hivatkozott Bouygues és Bouygues Télécom kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 63. pontja.
(29)  –	Lásd a fent hivatkozott Bouygues és Bouygues Télécom kontra Bizottság ügyre vonatkozó főtanácsnoki indítvány 210. és azt követő pontjait.
(30)  –	A fent hivatkozott Németország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 15. és 17. pontja, a fent hivatkozott Prayon‑Rupel kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 93. pontja, valamint az Elsőfokú Bíróság T‑46/97. sz., SIC kontra Bizottság ügyben 2000. május 10‑én hozott ítéletének (EBHT 2000., II‑2125. o.) 102. pontja; lásd továbbá a megtámadott ítélet 94. pontját.
(31) –	A T‑334/94. sz. ügyben 1998. május 14‑én hozott ítélet (EBHT 1998., II‑1439. o.).
(32)  –	Lásd Cross, R. és Harris, J. W., Precedent in English Law, Clarendon Law Series, 1991, 30–32. o.
(33)  –	A 61/79. sz. Denkavit italiana ügyben 1980. március 27‑én hozott ítélet (EBHT 1980., 1205. o.); a 66/79., 127/79. és 128/79. sz., Meridionale Industria Salumi és társai egyesített ügyekben 1980. március 27‑én hozott ítélet (EBHT 1980., 1237. o.); a C‑366/99. sz. Griesmar‑ügyben 2001. november 29‑én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑9383. o.) és a C‑184/99. sz. Grzelczyk‑ügyben 2001. szeptember 20‑án hozott ítélet (EBHT 2001., I‑6193. o.).
(34)  –	Lásd e tekintetben Pescatore, P., „Art. 177”, Traité instituant la CEE. Commentaire article par article, Economica, Párizs 1992, 1120. o.
(35)  –	Lásd többek között a C‑453/00. sz. Kühne & Heitz ügyben 2004. január 13‑án hozott ítélet (EBHT 2004., I‑837. o.) 21. pontját és a C‑73/08. sz., Bressol és társai és Chaverot és társai ügyben 2010. április 13‑án hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 90. és azt követő pontjait, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(36)  –	Lásd többek között a 43/75. sz. Defrenne‑ügyben 1976. április 8‑án hozott ítéletet (EBHT 1976., 455. o.); a fent hivatkozott Denkavit italiana ügyben hozott ítélet 17. pontját; a C‑292/04. sz., Meilicke és társai ügyben 2007. március 6‑án hozott ítélet (EBHT 2007., I‑1835. o.) 36. és 37. pontját és a C‑262/88. sz. Barber‑ügyben 1990. május 17‑én hozott ítélet (EBHT 1990., I‑1889. o.) 41. és 44. pontját. Lásd továbbá a C‑267/06. sz. Maruko‑ügyben 2008. április 1‑jén hozott ítélet (EBHT 2008., I‑1757. o.) 77. pontját.
(37)  –	A T‑289/03. sz. ügyben 2008. február 12‑én hozott ítélet (EBHT 2008., II‑81. o.).
(38)  –	Megjegyzem, hogy a fent hivatkozott BUPA és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítéletet nem fellebbezték meg a Bíróság előtt.
(39)  –	Lásd többek között a C‑2/06. sz. Kempter‑ügyben 2008. február 12‑én hozott ítélet (EBHT 2008., I‑411. o.) 35. pontját.
(40)  –	A vitatott határozat kelte 2003. július 23., a fent hivatkozott Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítélet kelte pedig 2003. július 24.
(41)  –	A T‑167/04. sz., Asklepios Kliniken kontra Bizottság ügyben 2007. július 11‑én hozott ítélet (EBHT 2004., II‑2379. o.) 87–89. pontja (egy panasz és nem egy bejelentés kapcsán).
(42)  –	Lásd többek között a 234/84. sz., Belgium kontra Bizottság ügyben 1986. július 10‑én hozott ítélet (EBHT 1986., 2263. o.) 16. pontját; a C‑74/00. P. és C‑75/00. P. sz., Falck et Acciaierie di Bolzano kontra Bizottság egyesített ügyekben 2002. szeptember 24‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑7869. o.) 168. pontját; a C‑276/02. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2004. szeptember 14‑én hozott ítélet 31. pontját és a C‑390/06. sz. Nuova Agricast ügyben 2008. április 15‑én hozott ítélet (EBHT 2008., I‑2577. o.) 54. pontját.