62016CC0360
YVES BOT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2017. szeptember 7. (
1
)
C‑360/16. sz. ügy
Bundesrepublik Deutschland
kontra
Aziz Hasan
(a Bundesverwaltungsgericht [szövetségi közigazgatási bíróság, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Menekültpolitika – Valamely tagállamban harmadik ország állampolgára által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem elbírálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok – Harmadik ország állampolgárának azon tagállam részére történő átadásának feltételei és határideje, amelyben először menedékjog iránti kérelmet terjesztett elő – A menedékkérő átadására irányadó határidő kezdő időpontja”
I. Bevezetés
1.
A jelen ügyben a Bíróságnak a 604/2013/EU rendelet (
2
) 18., 23., 24., 27. és 29. cikkét kell értelmeznie annak érdekében, hogy megállapítsa, egyrészt azt, hogy a benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem elbírálásáért felelős tagállam meghatározása végleges jellegű‑e, másrészt az átadásra vonatkozó határozat felett gyakorolt bírósági felülvizsgálat terjedelmét, végül pedig az abban az esetben irányadó feltételeket, eljárásokat és határidőket, amennyiben a nemzetközi védelmet kérelmező személy, miután már átadták annak a tagállamnak, amely a nemzetközi védelem iránti kérelmének elbírálásáért felelős, jogellenesen visszatér az eredetileg megkereső tagállamba, ahol az átadásra vonatkozó határozat elleni jogorvoslati kérelmének elbírálása még folyamatban van.
2.
A „Dublin III” rendelet nem szabályozza azt az egyébként gyakorta előforduló helyzetet, amikor a nemzetközi védelmet kérelmező személy, akit már átadtak annak a tagállamnak, amely a menedékjog iránti kérelmének elbírálásáért felelős, visszatér az eredetileg megkereső tagállamba. A kérdést előterjesztő bíróság tehát azokra a körülményekre keresi a választ, amelyeket az európai uniós jogalkotó kifejezetten nem szabályoz.
3.
Amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdésekre közvetlenül a „Dublin III” rendelet szövege alapján nem adható válasz, azokra a rendelet általános logikája és a Bíróság kapcsolódó ítélkezési gyakorlata alapján mégis választ lehet találni, még akkor is, ha az uniós jogalkotó által elérni kívánt különböző célok összhangba hozására van szükség, a közös európai menekültügyi rendszerrel (a továbbiakban: KEMR) összefüggésben, amelynek kialakítására az EUMSZ 78. cikk alapján került sor. (
3
)
4.
A KEMR logikája elvezethet annak megállapításához, hogy az európai szinten alkalmazott rendszer nem igazodik a tényleges helyzethez. Ez a rendszer egyrészről egyenlőtlenséget eredményezhet a tagállamok között a nemzetközi védelmet kérelmezők átvétele tekintetében. Másrészt az érintett személyeket arra kényszerítheti, hogy egyetlen tagállamban tartózkodjanak, mégpedig abban, amely a nemzetközi védelem iránti kérelmeik elbírálásának felelőseként kerül meghatározásra.
5.
A jelenleg hatályos rendszer ugyanis nem engedhetné meg a tagállamok számára, hogy mentesülhessenek az őket jogszabályok alapján terhelő felelősség alól az ilyen kérelmek megfelelő kezelése tekintetében, többek között azáltal, hogy nem biztosítják azon kérelmezők ellenőrzését és feltartóztatását, akikért a területükön felelősek; a másik oldalról pedig a nemzetközi védelmet kérelmezőknek sem tehetné lehetővé, hogy kiválasszák mely állam legyen felelős a kérelmeik elbírálásáért, teret engedve ezáltal a másodlagos mozgásnak és megsokszorozva a menedékjog iránti kérelmek benyújtását a különböző tagállamokban.
6.
A jelen elemzésem alapján ennélfogva azt tanácsolom a Bíróságnak, hogy állapítsa meg, hogy a nemzetközi védelmet kérelmező személy átadása nem eredményezi a menedékjog iránti kérelemért felelős tagállam végleges meghatározását.
7.
A későbbiekben kifejtem továbbá, hogy az alapügy tárgyát képezőhöz hasonló helyzetben a menedékkérő átadására vonatkozó határozat bírósági felülvizsgálatának ki kell terjednie az ezen intézkedés végrehajtását követően beállt körülmények vizsgálatára is.
8.
Végezetül ismertetni fogom azokat az okokat, amelyek miatt az az álláspontom, hogy amennyiben a menedékkérő jogellenesen visszatér az eredetileg megkereső tagállam területére, úgy ez utóbbi újabb átadási eljárást kell, hogy kezdeményezzen, amely újabb visszavétel iránti megkeresésből és új határidőknek való megfelelésből áll, amelyek számításának szabályait a „Dublin III” rendelet szabályainak alkalmazásával kell meghatározni.
II. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
1.
A „Dublin III” rendelet
9.
E rendelet (4), (5), (19) és (21) preambulumbekezdése a következőket állapítja meg:
„(4)
[…] [A KEMR‑nek] rövid időn belül ki kell terjednie egy világos és alkalmazható módszer kialakítására is a menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározása céljából.
(5)
E módszernek mind a tagállamok, mind az érintett személyek vonatkozásában tárgyilagos és méltányos szempontokon kell alapulnia. Lehetővé kell tennie különösen a felelős tagállam gyors meghatározását, hogy a nemzetközi védelem megadására vonatkozó eljáráshoz való hatékony hozzáférés biztosított legyen, és a nemzetközi védelem iránti kérelmekkel kapcsolatos gyors döntéshozatal ne kerüljön veszélybe.
[…]
(19)
Az érintett személyek jogainak hatékony védelme érdekében jogi biztosítékokat és hatékony jogorvoslati eszközöket [helyesen: jogi garanciákat és hatékony jogorvoslathoz való jogot] kell biztosítani a felelős tagállamnak való átadásra vonatkozó határozatokkal kapcsolatban, különösen az Európai Unió Alapjogi Chartája[ (
4
)] 47. cikkével összhangban.
[…]
(21)
A menekültügyi rendszerek hiányosságai vagy összeomlása – amelyet gyakran súlyosbít vagy amelyhez hozzájárul a rájuk nehezedő rendkívüli nyomás – veszélyeztetheti az e rendelet által létrehozott rendszer gördülékeny működését, aminek eredményeként felmerülhet annak veszélye, hogy sérülnek a kérelmezőknek az uniós menekültügyi vívmányokban és (a Chartában) meghatározott jogai, valamint más nemzetközi emberi jogok és a menekültjogok.”
10.
Ugyanezen rendelet 2. cikke a következőképpen szól:
„[…]
c)
»kérelmező« az a harmadik országbeli állampolgár, vagy az a hontalan személy, aki nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be, amelynek tárgyában még nem hoztak jogerős határozatot;
d)
»nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálása« a nemzetközi védelem iránti kérelem illetékes hatóságok általi megvizsgálása vagy a hatóságok azzal kapcsolatos határozata és döntése a 2013/32/EU irányelvvel[ (
5
)], valamint a 2011/95/EU irányelvvel[ (
6
)] összhangban, a felelős tagállam e rendelet szerinti meghatározására irányuló eljárás kivételével”.
11.
A „Dublin III” rendelet 3. cikke a következőket írja elő:
„(1)   A tagállamok megvizsgálják azon harmadik országbeli állampolgárnak, vagy azon hontalan személynek a nemzetközi védelem iránti kérelmét, aki egy tagállam területén nyújtja be azt, ideértve annak határát és a tranzitzónákat. A kérelmet az a tagállam köteles megvizsgálni, amely a III. fejezetben előírt feltételek szerint felelős.
(2)   Amennyiben az e rendeletben felsorolt feltételek alapján egyetlen tagállam sem jelölhető ki felelősként, a nemzetközi védelem iránti kérelem elbírálásáért [helyesen: megvizsgálásáért] azon tagállam felelős, amelynél először nyújtották be azt.
Amennyiben egy kérelmezőt lehetetlen az elsődlegesen felelősnek kijelölt tagállamnak átadni, mivel megalapozott okokból feltételezhető, hogy az adott tagállamban a menekültügyi eljárásnak és a kérelmezőkre vonatkozó befogadási feltételeknek szisztematikus [helyesen: rendszerszintű] hiányosságai vannak, aminek eredményeként a [Charta] 4. cikke értelmében vett embertelen vagy megalázó bánásmód kockázata áll fenn, a felelős tagállam meghatározására vonatkozó eljárást lefolytató tagállam tovább vizsgálja a III. fejezetben meghatározott feltételeket annak megállapítása érdekében, hogy egy másik tagállam kijelölhető‑e felelős tagállamnak.
Amennyiben az átadás e bekezdés értelmében nem lehetséges egyetlen, a III. fejezetben meghatározott feltételek alapján kijelölt tagállamnak sem, illetve annak az első tagállamnak sem, amelyben a kérelem benyújtásra került, a felelős tagállam meghatározására vonatkozó eljárást lefolytató tagállam lesz a felelős tagállam.
(3)   Minden tagállam fenntartja a jogot, hogy a 2013/32[…] irányelvben megállapított szabályokra és biztosítékokra figyelemmel – biztonságos harmadik országba küldje a kérelmezőt.”
12.
E rendelet 7. cikke kimondja:
„[…]
(2)   Az e fejezetben megállapított feltételek szerinti felelős tagállam meghatározása során azt a helyzetet kell alapul venni, ami a kérelmező nemzetközi védelem iránti kérelmének valamely tagállamhoz történő első benyújtásakor fennállt.
(3)   A 8., 10. és 16. cikkben említett feltételek alkalmazásának tekintetében a tagállamok figyelembe vesznek minden bizonyítékot a kérelmező családtagjai, hozzátartozói, vagy a kérelmezővel egyéb családi kapcsolatban álló személy valamely tagállam területén való jelenlétére vonatkozóan, feltéve, hogy az ilyen bizonyítékok rendelkezésre állnak azt megelőzően, hogy egy másik tagállam elfogadja az érintett személy átvétele vagy visszavétele iránti megkeresést a 22., illetve 25. cikk értelmében, továbbá azzal a feltétellel, hogy még nem hoztak érdemi elsőfokú határozatot a kérelmező nemzetközi védelem iránti korábbi kérelmei ügyében.”
13.
E rendeletnek „A felelős tagállam kötelezettségei” című 18. cikke szerint:
„(1)   Az e rendelet szerint felelős tagállam köteles:
[…]
b)
a 23., 24., 25. és 29. cikkben megállapított feltételek mellett visszavenni azt a kérelmezőt, aki egy másik tagállamban nyújtotta be kérelmét és akinek a kérelme még elbírálás alatt áll vagy aki tartózkodásra jogosító engedély nélkül tartózkodik egy másik tagállam területén;
c)
a 23., 24., 25. és 29. cikkben megállapított feltételek mellett visszavenni egy harmadik ország olyan állampolgárát, vagy egy olyan hontalan személyt, aki a vizsgálat során visszavonta kérelmét, és egy másik tagállamban nyújtott be kérelmet, vagy aki tartózkodásra jogosító engedély nélkül tartózkodik egy másik tagállam területén;
d)
a 23., 24., 25. és 29. cikkben megállapított feltételek mellett visszavenni azon harmadik országbeli állampolgárt, vagy azon hontalan személyt, akinek kérelmét visszautasították, és egy másik tagállam területén nyújtott be kérelmet, vagy aki tartózkodásra jogosító engedély nélkül tartózkodik egy másik tagállam területén.
(2)   A felelős tagállam az (1) bekezdés a) és b) pontjának hatálya alá tartozó esetekben megvizsgálja a kérelmező által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmet vagy befejezi annak vizsgálatát.
Az (1) bekezdés c) pontjának hatálya alá tartozó esetekben, amennyiben a felelős tagállam megszüntette a kérelem vizsgálatát azt követően, hogy a kérelmező az érdemi elsőfokú határozat meghozatalát megelőzően visszavonta e kérelmet, e tagállam, gondoskodik arról, hogy a kérelmező jogosult legyen kérelme vizsgálatának befejezését kérni, vagy egy új nemzetközi védelem iránti kérelmet benyújtani, amely nem kezelhető a 2013/32[…] irányelv értelmében vett ismételt kérelemként. Ilyen esetekben a tagállamok biztosítják a kérelem vizsgálatának befejezését.
Az (1) bekezdés d) pontjának hatálya alá tartozó esetekben, amennyiben a kérelmet csupán első fokon utasították el, a felelős tagállam biztosítja, hogy az érintett személy a 2013/32[…] irányelv 46. cikkének megfelelően hatékony jogorvoslattal élhetett, illetve élhessen.”
14.
A „Dublin III” rendelet 19. cikke (3) bekezdése második albekezdésének szövege a következő:
„A tényleges kitoloncolást követően benyújtott kérelmet új kérelemnek kell tekinteni, ami a felelős tagállam meghatározására vonatkozó új eljárást tesz szükségessé.”
15.
E rendeletnek „Az eljárás megkezdése” című 20. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A felelős tagállam meghatározására vonatkozó eljárás azonnal kezdetét veszi, amint a nemzetközi védelem iránti kérelmet először benyújtják a tagállamhoz.
[…]
(4)   Amennyiben olyan kérelmező nyújt be menedékjog iránti kérelmet egy tagállam illetékes hatóságaihoz, aki egy másik tagállam területén tartózkodik, a felelős tagállam meghatározására vonatkozó eljárást az a tagállam folytatja le, amelynek területén a kérelmező tartózkodik. A kérelmet kézhez vevő tagállam haladéktalanul értesíti a tartózkodási hely szerinti tagállamot és a továbbiakban – e rendelet alkalmazásában – ez utóbbi tagállam tekintendő e rendelet alkalmazásában annak a tagállamnak, amelyhez a nemzetközi védelem iránti kérelmet benyújtották.
[…]
(5)   Azt a kérelmezőt, aki egy másik tagállamban tartózkodásra jogosító engedély nélkül tartózkodik vagy aki ott nyújt be nemzetközi védelem iránti kérelmet azt követően, hogy egy másik tagállamban benyújtott első kérelmét a felelős tagállam meghatározására vonatkozó eljárás során visszavonta, a 23., 24., 25. és 29. cikkben megállapított feltételek szerint visszafogadja az a tagállam, amelyben a nemzetközi védelem iránti kérelmet először benyújtotta, azzal a céllal, hogy a felelős tagállam meghatározására vonatkozó eljárást lefolytassa.
[…]”
16.
Ugyanezen rendelet 22. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőket írja elő:
„(1)   A megkeresett tagállam elvégzi a szükséges ellenőrzéseket, és a kérelmező átvétele iránti megkeresésről a kézhezvételtől számított két hónapon belül határozatot hoz.
(2)   A felelős tagállam meghatározására vonatkozó eljárás során bizonyítékokat és közvetett bizonyítékokat kell felhasználni.”
17.
A rendeletnek „A visszavétel iránti megkeresés benyújtása, ha új kérelmet nyújtottak be a megkereső tagállamban” címet viselő 23. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Amennyiben az a tagállam, amelyben a 18. cikk (1) bekezdésének b), c) vagy d) pontjában említett személy új nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be, úgy véli, hogy – a 20. cikk (5) bekezdése, valamint a 18. cikk (1) bekezdésének b), c), vagy d) pontja szerint – egy másik tagállam felelős, megkeresheti e másik tagállamot, hogy vegye vissza a kérelmezőt.
(2)   A visszavétel iránti megkeresést haladéktalanul, de minden esetben a 603/2013/EU rendelet[ (
7
)] 9. cikkének (5) bekezdése szerinti Eurodac‑találat beérkezését követő két hónapon belül kell megtenni.
[…]
(3)   Amennyiben a visszavétel iránti megkeresésre nem kerül sor a (2) bekezdésben meghatározott határidőkön belül, a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért az a tagállam felelős, amelyben az új kérelmet benyújtották.
[…]”
18.
A „Dublin III” rendeletnek „A visszavétel iránti megkeresés benyújtása, ha nem nyújtottak be új kérelmet a megkereső tagállamban” címet viselő 24. cikke a következőket írja elő:
„(1)   Amennyiben egy tagállam, amelynek a területén a 18. cikk (1) bekezdésének b), c) vagy d) pontjában említett személy tartózkodásra jogosító engedély nélkül tartózkodik, és amelyben nem nyújtottak be új nemzetközi védelemre irányuló kérelmet, úgy véli, hogy a 20. cikk (5) bekezdése és a 18. cikk (1) bekezdésének b), c), vagy d) pontja értelmében egy másik tagállam a felelős, megkeresheti e másik tagállamot, hogy vegye vissza az érintett személyt.
(2)   A harmadik országok illegálisan tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról szóló, 2008. december 16‑i 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[ (
8
)] 6. cikkének (2) bekezdésétől eltérve, amennyiben egy tagállam, amelynek a területén egy személy tartózkodásra jogosító engedély nélkül tartózkodik, úgy dönt, hogy a 603/2013[…] rendelet 17. cikkének megfelelően ellenőrzést végez az Eurodac‑rendszerben, az e rendelet 18. cikke (1) bekezdésének b) vagy c) pontjában említett személyek, vagy a 18. cikke (1) bekezdésének d) pontjában említett olyan személyek visszavétele iránti megkeresést, akiknek a nemzetközi védelemre irányuló kérelmét nem jogerős határozattal utasították el, a lehető leghamarabb, de minden esetben az Eurodac‑találatnak a 603/2013[…] rendelet 17. cikke (5) bekezdésével összhangban való beérkezését követő két hónapon belül meg kell tenni.
Ha a visszavétel iránti megkeresés az Eurodac‑rendszerből kapott adatoktól eltérő bizonyítékon alapul, a megkeresést az attól az időponttól számított három hónapon belül kell elküldeni a megkeresett tagállamnak, amikor a megkereső tagállam tudomására jutott, hogy másik tagállam lehet felelős az érintett személyért.
(3)   Amennyiben a visszavétel iránti megkeresésre nem kerül sor a (2) bekezdésben említett határidőkön belül, az a tagállam, amelynek területén az érintett személy tartózkodásra jogosító engedély nélkül tartózkodik, lehetőséget ad a személynek új kérelem benyújtására.
(4)   Amennyiben az e rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontjában említett személy, akinek a nemzetközi védelemre irányuló kérelmét egy tagállam jogerős határozattal elutasította, egy másik tagállam területén tartózkodásra jogosító engedély nélkül tartózkodik, ez utóbbi tagállam megkeresheti az előbbi tagállamot, és kérheti az érintett személy visszavételét, vagy a 2008/115[…] európai parlamenti és tanácsi irányelvnek megfelelően kiutasítási eljárást folytathat le.
Ha az utóbbi tagállam úgy dönt, hogy kéri az előbbi tagállamtól az érintett személy visszavételét, a 2008/115[…] irányelvben lefektetett szabályok nem alkalmazandók.
[…]”
19.
Ugyanezen rendelet „Válaszadás a visszavétel iránti megkeresésre” című 25. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A megkeresett tagállam elvégzi a szükséges ellenőrzéseket, és haladéktalanul, de minden esetben a megkeresés beérkezésének időpontjától számított egy hónapon belül határozatot hoz az érintett személy visszavétele iránti megkeresésről. Amennyiben a megkeresés az Eurodac rendszerből származó adatokon alapul, ez a határidő két hétre csökken;
(2)   Az egy hónapos határidő vagy az (1) bekezdésben említett kéthetes határidő be nem tartása a kérelem elfogadását jelenti, és az érintett személy visszavételének kötelezettségét vonja maga után, ideértve a megérkezésével kapcsolatos megfelelő intézkedésekre vonatkozó rendelkezéseket is.”
20.
Az említett rendelet „Jogorvoslatok” című 27. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A kérelmezőnek vagy a 18. cikk (1) bekezdésének c) vagy d) pontjában említett más személynek joga van az átadásra vonatkozó határozatok elleni hatékony jogorvoslathoz, amelyet bírósághoz vagy törvényszékhez tény‑ vagy jogkérdésben benyújtott fellebbezés vagy felülvizsgálati kérelem formájában gyakorolhat [helyesen: A kérelmezőnek vagy a 18. cikk (1) bekezdésének c) vagy d) pontjában említett más személynek joga van az átadásra vonatkozó határozatok elleni, bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz, amelyet bírósághoz tény‑ vagy jogkérdésben benyújtott fellebbezés, vagy felülvizsgálati kérelem formájában gyakorolhat].
[…]
(3)   Az átadásra vonatkozó határozatok elleni fellebbezésre vagy felülvizsgálatra vonatkozóan a tagállamok jogszabályaikban előírják az alábbiakat:
a)
a fellebbezés vagy felülvizsgálat feljogosítja az érintettet, hogy annak elbírálásáig az adott tagállamban maradhasson; vagy
b)
átadás automatikusan felfüggesztésre kerül, és e felfüggesztés megszűnik azon észszerű időtartam elteltével, amely alatt valamely bíróságnak vagy törvényszéknek a felfüggesztés iránti kérelem alapos és szigorú vizsgálatát követően határozatot kellett hoznia arról, hogy a fellebbezésnek vagy felülvizsgálatnak halasztó hatályt biztosít‑e; vagy
c)
az érintett személy észszerű időtartamon belül kérelmezheti a bíróságtól vagy törvényszéktől az átadásra vonatkozó határozat végrehajtásának felfüggesztését a fellebbezés vagy felülvizsgálat elbírálásáig. A tagállamok azáltal biztosítják a hatékony jogorvoslatot, hogy felfüggesztik az átadást mindaddig, amíg a felfüggesztés iránti első kérelemről határozatot nem hoznak. Az átadásra vonatkozó határozat végrehajtásának felfüggesztéséről észszerű időtartamon belül határozni kell, ugyanakkor ezen időtartamnak lehetővé kell tennie a felfüggesztés iránti kérelem alapos és szigorú vizsgálatát. Az átadásra vonatkozó határozat végrehajtásának felfüggesztését elutasító határozat ismerteti az alapjául szolgáló indokokat.
(4)   A tagállamok előírhatják, hogy az illetékes hatóságok hivatalból dönthetnek az átadásra vonatkozó határozat végrehajtásának felfüggesztéséről a fellebbezés vagy felülvizsgálat elbírálásáig.
[…]”
21.
A „Dublin III” rendelet 28. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ha egy személyt ezen cikk alapján őrizetben tartanak, a megkereső tagállam e személyt a gyakorlatban lehetséges legrövidebb időn belül átadja a felelős tagállamnak, de legkésőbb hat héttel azt követően, hogy egy másik tagállam hallgatólagosan vagy kifejezetten elfogadta az érintett személy átvétele vagy visszavétele iránti megkeresést, vagy hat héttel azt követően, hogy a fellebbezés vagy felülvizsgálat a 27. cikk (3) bekezdésével összhangban már nem bír halasztó hatállyal.”
22.
E rendelet „Szabályok és határidők” címet viselő 29. cikke előírja:
„(1)   A kérelmezőnek vagy a 18. cikk (1) bekezdésének c) vagy d) pontjában említett más személynek a megkereső tagállam részéről a felelős tagállamnak történő átadása a megkereső tagállam nemzeti joga szerint történik az érintett tagállamok egymás közötti konzultációját követően, a lehető leghamarabb kivitelezhető időpontban, de legkésőbb hat hónappal az érintett személy átvétele vagy visszavétele iránti megkeresés másik tagállam általi elfogadását, vagy a 27. cikk (3) bekezdésének megfelelő halasztó hatály esetén hat hónappal a fellebbezéssel vagy felülvizsgálattal kapcsolatos jogerős határozatot követően.
[…]
(2)   Amennyiben az átadásra nem kerül sor a hat hónapos határidőn belül, a felelős tagállam mentesül az érintett személy átvételére vagy visszavételére vonatkozó kötelezettség alól, és a felelősség a megkereső tagállamra hárul. E határidő legfeljebb egyéves időtartamra meghosszabbítható, ha az átadásra az érintett személy szabadságvesztése miatt nem kerülhetett sor, illetve legfeljebb tizennyolc hónapra, ha az érintett személy ismeretlen helyen tartózkodik.
(3)   Amennyiben az érintett személyt tévedésből adták át vagy az átadás végrehajtása után az átadásra vonatkozó határozatot fellebbezés, vagy felülvizsgálat keretében megsemmisítették, az átadást végrehajtó tagállam haladéktalanul visszafogadja az érintett személyt.
[…]”
2.
A 2013/32 irányelv
23.
Ezen irányelv (13), (18), (25) és (36) preambulumbekezdésének a szövege a következő:
„(13)
A nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó eljárások szabályainak közelítése elősegíti a nemzetközi védelmet kérelmezők tagállamok közötti másodlagos mozgásának korlátozását – amennyiben az ilyen mozgást a jogi keretek között fennálló különbségek okozzák –, valamint a 2011/95[…] irányelv tagállami alkalmazására vonatkozó egységes feltételek kialakítását.
[…]
(18)
A tagállamoknak és a nemzetközi védelmet kérelmezőknek egyaránt az áll érdekében, hogy a megfelelő és teljes körű vizsgálat lefolytatásának sérelme nélkül a nemzetközi védelem iránti kérelmek ügyében a lehető legrövidebb időn belül határozat szülessen.
[…]
(25)
Annak érdekében, hogy a genfi egyezmény[ (
9
)] 1. cikke értelmében menekültként vagy kiegészítő védelemre jogosultként védelemre szoruló személyek pontosan azonosíthatóak legyenek, valamennyi kérelmező számára hatékony hozzáférést kell biztosítani az eljárásokhoz, az ügyük szempontjából szükséges tények bemutatása érdekében lehetővé kell tenni számukra az hatáskörrel rendelkező illetékes hatóságokkal való együttműködést, valamint és megfelelő kommunikációt, valamint és megfelelő eljárási garanciákat kell biztosítani számukra ahhoz, hogy ügyüket az eljárás valamennyi szakaszában folytathassák. A nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálatára irányuló eljárásoknak továbbá a kérelmezők számára alapesetben biztosítaniuk kell legalább: az eljáró hatóság döntéséig a területen maradáshoz való jogot […];
[…]
(36)
Abban az esetben, ha a kérelmező új bizonyítékot vagy érvet nem tartalmazó ismételt kérelmet nyújt be, aránytalan volna arra kötelezni a tagállamokat, hogy egy új, teljes körű vizsgálati eljárást folytassanak le. Ezekben az esetekben a tagállamoknak lehetőséget kell adni arra, hogy a res judicata elvvel összhangban egy kérelmet elfogadhatóság hiányában elutasítsanak.”
24.
Ugyanezen irányelvnek „A tagállamban maradás joga a kérelem megvizsgálása alatt” címet viselő 9. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A kérelmezők részére engedélyezni kell, hogy kizárólag az eljárás lefolytatása céljából a tagállamban maradhassanak mindaddig, amíg az eljáró hatóság a III. fejezet rendelkezései szerinti elsőfokú határozatot meg nem hozta. A tagállamban maradás joga tartózkodási engedélyre nem jogosít.”
25.
A 2013/32 irányelv „Vizsgálati eljárás” címet viselő 31. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(3)   A tagállamok biztosítják, hogy a vizsgálati eljárások a kérelem benyújtásától számított hat hónapon belül lezárulnak.
Azon esetekben, amelyekben a kérelemre a [»Dublin III«] rendeletben előírt eljárás alkalmazandó, a hat hónapos határidő attól az időponttól számítandó, amikor a vizsgálatért felelős tagállamot az említett rendelettel összhangban meghatározták, a kérelmező az adott tagállam területén tartózkodik, és az illetékes hatóság a kérelmezőt átvette.
A tagállamok az e bekezdésben előírt hat hónapos határidőt legfeljebb további kilenc hónappal meghosszabbíthatják, amennyiben:
[…]
c)
a késedelem egyértelműen annak tudható be, hogy a kérelmező nem tett eleget a 13. cikk szerinti kötelezettségeinek.
[…]”
26.
Ezen irányelv „Elfogadhatatlan kérelmek” című 33. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Azokon az eseteken túlmenően, amikor nem kerül sor egy kérelemnek a [»Dublin III«] rendelettel összhangban történő megvizsgálására, a tagállamok akkor sem kötelesek megvizsgálni, hogy a kérelmező a 2011/95[…] irányelv értelmében nemzetközi védelemre jogosultnak minősülhet‑e, ha egy kérelem e cikk értelmében elfogadhatatlannak minősül.
(2)   A tagállamok e cikk értelmében csak akkor minősíthetik elfogadhatatlannak a nemzetközi védelem iránti kérelmet, ha:
[…]
d)
kérelem ismételt kérelemnek minősül, amely esetében nem merültek fel új körülmények vagy tények, vagy a kérelmező nem adott elő ilyeneket annak megvizsgálásával kapcsolatban, hogy a kérelmező a 2011/95[…] irányelv értelmében nemzetközi védelemre jogosult személynek minősül‑e;
[…]”
27.
Az említett irányelv „Ismételt kérelem” című 40. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Ha egy tagállamban egy személy nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be, és ezt követően ugyanabban a tagállamban további előterjesztéseket vagy ismételt kérelmet nyújt be, a tagállam ezeket a további előterjesztéseket vagy az ismételt kérelem elemeit a korábbi kérelem elbírálásának vagy a felülvizsgálat, illetve fellebbezés alatt álló határozat elbírálásának keretei között bírálja el, amennyiben a hatáskörrel rendelkező hatóságok e keretek között számításba vehetik és mérlegelhetik a további előterjesztések vagy ismételt kérelem valamennyi elemét.
(2)   A nemzetközi védelem iránti kérelemnek a 33. cikk (2) bekezdésének d) pontja alapján történő elfogadhatóságát megállapító határozat meghozatal céljából az ismételt nemzetközi védelem iránti kérelmet mindenekelőtt előzetes elfogadhatósági vizsgálatnak kell alávetni a tekintetben, hogy felmerültek‑e, vagy a kérelmező előadott‑e olyan, a vizsgálattal kapcsolatos új körülményeket vagy tényeket, amelyek alapján a kérelmező a 2011/95[…] irányelv értelmében nemzetközi védelemre jogosultnak minősül.
[…]
(5)   Amennyiben az ismételt kérelmet e cikk értelmében nem vizsgálják tovább, a 33. cikk (2) bekezdésének d) pontjával összhangban elfogadhatatlannak minősül.
[…]”
28.
A 2013/32 irányelvnek „A hatékony jogorvoslathoz való jog” címet viselő 46. cikke értelmében:
„(1)   A tagállamok biztosítják a kérelmezők részére a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz való jogot az alábbiakkal szemben:
a)
a nemzetközi védelem iránti kérelem ügyében hozott határozat tárgyában, beleértve, ha a határozat:
[…]
iv.
azt állapítja meg, hogy nem folytatják le a 39. cikk szerinti vizsgálatot.
[…]
(3)   Az (1) bekezdésnek való megfelelés érdekében a tagállamok biztosítják, hogy a hatékony jogorvoslat mind a tények, mind a jogi szempontok teljes körű és ex nunc megvizsgálását tartalmazza – ideértve adott esetben a nemzetközi védelem iránti igényeknek a 2011/95[…] irányelv szerinti vizsgálatát is –, legalább az elsőfokú bíróság előtti fellebbezési [helyesen: jogorvoslati] eljárásokban.
[…]
(5)   A (6) bekezdés sérelme nélkül a tagállamok lehetővé teszik a kérelmező számára, hogy a területén maradjon mindaddig, amíg le nem jár a kérelmező hatékony jogorvoslathoz való jogának gyakorlására adott határidő, és amennyiben a kérelmező a határidőn belül élt ezen jogával, a jogorvoslati kérelem elbírálásáig.
(6)   Egy olyan határozat esetében, amely:
[…]
b)
egy kérelmet a 33. cikk (2) bekezdésének a), b) vagy d) pontjával összhangban megalapozatlannak minősít;
[…]
a bíróság – az érintett kérelmező kérésére vagy hivatalból – döntést hozhat arról, hogy a kérelmező a tagállam területén maradhat‑e, ha a határozat célja a kérelmezőnek a tagállam területén maradáshoz való jogának megszüntetése és amennyiben ilyen esetekben a nemzeti jogszabályok nem írják elő, hogy a kérelmezőnek jogában áll a tagállamban maradni a jogorvoslati kérelem elbírálásáig.
[…]”
3.
A 118/2014/EU végrehajtási rendelet (
10
)
29.
E rendelet 1. cikkének (4) bekezdése, amely az 1560/2003/EK rendeletet (
11
) módosítja, a 9. cikket egy új bekezdéssel egészíti ki, amely a következőképpen rendelkezik:
„(1a)   Amennyiben az átadás elhalasztására az átadó tagállam kérésére kerül sor, az átadó és a felelős tagállamnak újra fel kell vennie egymással a kapcsolatot annak érdekében, hogy lehetővé tegyék az átadás újbóli megszervezését, amire – a 8. cikknek megfelelően – a lehető leghamarabb, de legkésőbb két héttel az követően kerül sor, hogy a hatóságok tudomást szereztek a késedelmet vagy halasztást okozó körülmények megszűnéséről. Ilyen esetben az átadást megelőzően meg kell küldeni a VI. mellékletben meghatározott, az átadás elvégzését megelőző adatátadásra szolgáló, naprakésszé tett formanyomtatványt.”
30.
A 118/2014 végrehajtási rendelet 1. cikkének (5) bekezdése az 1560/2003 rendelet 9. cikkének (2) bekezdését a következő rendelkezésekkel váltotta fel:
„(2)   Az a tagállam, amely a [»Dublin III«] rendelet 29. cikkének (2) bekezdésében meghatározott okok egyike miatt nem tudja végrehajtani az átadást az érintett személy átvétele vagy visszavétele iránti megkeresés elfogadásától, vagy – azok felfüggesztő hatálya esetén – a fellebbezést, illetve jogorvoslatot elbíráló jogerős határozat megszületésétől számított hat hónapos rendes határidőn belül, a határidő lejárta előtt értesíti a felelős tagállamot. Ellenkező esetben a nemzetközi védelem iránti kérelem feldolgozására vonatkozó felelősség és a [»Dublin III«] rendelet szerinti egyéb kötelezettségek az említett 29. cikk (2) bekezdésével összhangban a megkereső tagállamra hárulnak.”
B.
A német jog
31.
Az Asylgesetz (a menedékjogról szóló törvény) 27a. §‑ának 2008. szeptember 2‑án hatályos módosított változata (
12
) értelmében:
„A menedékjogi iránti kérelem elfogadhatatlan, ha az Európai Unió jogszabályai vagy valamely nemzetközi szerződés alapján másik ország felelős a menekültügyi eljárás lefolytatásáért.”
32.
E törvény 34a. §‑a kimondja:
„(1)   Ha a külföldi állampolgárt biztonságos harmadik országba (26a. §) vagy a menekültügyi eljárás lefolytatásáért felelős országba (27a. §) kell kiutasítani, a szövetségi hatóság, mihelyt a kiutasítás végrehajthatósága megállapítást nyer, elrendeli az ebbe az országba történő kiutasítást. […]
(2)   Az azonnal végrehajtandó kiutasítási intézkedéssel szemben a közléstől számított egy héten belül terjeszthető elő a Verwaltungsgerichtsordnung [(közigazgatási bírósági rendtartás (
13
))] 80. §‑ának (5) bekezdése szerinti kérelem. A kérelem határidőn belüli előterjesztése esetén a kiutasítás nem hajtható végre a bíróság határozatának meghozatala előtt.”
33.
Ugyanezen törvény 77. §‑ának (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A jelen törvény hatálya alá tartozó ügyekben a bíróság a legutolsó tárgyalás pillanatában fennálló körülményeket és az akkor hatályos jogszabályokat veszi alapul; amennyiben a döntést nem előzi meg tárgyalás, a meghatározó időpont a döntés meghozatalának időpontja […]”
34.
A Németországi Szövetségi Köztársaság és az Olasz Köztársaság közötti, az engedély nélkül tartózkodó személyek visszafogadásáról szóló, 1991. március 29‑i megállapodás 1993. július 9‑én kihirdetett változata 2. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az egyik szerződő állam kérelmére azon a szerződő állam, amelynek a külső határán olyan személy lépett be, aki nem teljesíti a kérelmező szerződő állam területére való belépésre vagy ott tartózkodásra jogosító feltételeket, vagy e feltételeknek már nem felel meg, formalitások nélkül visszafogadja e személyt a területére.
(2)   A jelen cikk alkalmazásában külső határ alatt azon első átlépett határ értendő, amely nem minősül [a Benelux Gazdasági Unió államai, a Németországi Szövetségi Köztársaság és a Francia Köztársaság kormányai között a közös határaikon történő ellenőrzések fokozatos megszüntetéséről szóló, 1985. június 14‑én Schengenben {Luxemburg} aláírt és 1995. március 26‑án hatályba lépett,] 1985. június 14‑i Schengeni Megállapodásról szóló egyezmény[ (
14
)] szerint a szerződő államok belső határának.”
III. A tényállás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
35.
A. Hasan, miután igazoltatták Frankfurt am Mainban (Németország), 2014. október 29‑én menedékjog iránti kérelmet terjesztett elő Németországban. Az Eurodac rendszerben végzett kereséséből kiderült, hogy a 2014. szeptember 4‑én már nemzetközi védelmet kért Olaszországban.
36.
Ennek megfelelően a német hatóságok 2014. november 11‑én megkeresték az olasz hatóságokat a „Dublin III” rendeletben foglaltak alapján A. Hasan visszavétele iránt. Az olasz hatóságok nem válaszoltak e visszavétel iránti megkeresésre.
37.
2015. január 30‑án a német hatóságok A. Hasan menedékjog iránti kérelmét mint elfogadhatatlant elutasították, arra alapítva, hogy a kérelem elbírálásáért Olaszország felelős, és elrendelték e tagállamnak történő átadását.
38.
A. Hasan megtámadta e határozatot a Verwaltungsgericht Trier (trieri közigazgatási bíróság, Németország) előtt és kérte a jogorvoslati kérelme halasztó hatályának elrendelését. A halasztó hatály elrendelése iránti kérelmet a bíróság 2015. március 12‑én elutasította, majd 2015. június 30‑án magát a kérelmet is.
39.
2015. augusztus 3‑án a német hatóságok átadták A. Hasant Olaszországnak. Az érintett személy azonban még ugyanebben a hónapban, 2015 augusztusában visszatért Németországba.
40.
A. Hasan a Verwaltungsgericht Trier (trieri közigazgatási bíróság, Németország) határozatával szemben fellebbezést nyújtott be az Oberverwaltungsgericht Rheinland‑Pfalz‑hoz (Rheinland–pfalzi közigazgatási felsőbíróság, Németország), amely 2015. november 3‑án hozott határozatával helyt adott a fellebbezésnek és megállapította többek között, hogy A. Hasan Olaszországnak történő átadására a „Dublin III” rendelet 29. cikke (1) bekezdésében meghatározott határidő elteltét követően került sor, és ebből következően Németország vált felelőssé az érintett személy által előterjesztett menedékjog iránti kérelem elbírálásáért.
41.
A Németországi Szövetségi Köztársaság felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő e határozattal szemben a kérdést előterjesztő bírósághoz, annak megváltoztatását kérve. A Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság, Németország) álláspontja szerint a fellebbviteli bíróság elemzése hibás, mivel a „Dublin III” rendelet 29. cikke (1) bekezdésében foglalt határidő helyes számításával arra a következtetésre kellene jutni, hogy A. Hasan Olaszországnak történő átadására az e rendelkezésben meghatározott határidő lejárta előtt került sor.
42.
Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság szerint Olaszország kezdeti felelőssége a menedékjog iránti kérelem elbírálása tekintetében nem állapítható meg végleges jelleggel, amennyiben nem zárható ki, hogy e felelősség a rendelet 3. cikkének (2) bekezdése értelmében nem áll fenn a menekültügyi eljárás és a nemzetközi védelmet kérelmezőkre vonatkozó befogadási feltételek rendszerszintű hiányosságai miatt.
43.
Erre tekintettel a Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság) arra keresi a választ, hogy az A. Hasannak a Németországi Szövetségi Köztársaság területére való jogellenes visszatérését követően a menedékjog iránti kérelmének elbírálása tekintetében fennálló felelősség már a fellebbviteli bíróság általi határozathozatal napján átszállhatott‑e Németországra. A kérdést előterjesztő bíróság emellett arra is keresi a választ, hogy a visszavétel iránti eljárást ebben az időpontban ismételten kezdeményezni lehetett‑e.
44.
E kérdések eldöntése céljából a nemzeti bíróság A. Hasan első átadásának hatásait, az időpontot, amelyet a kérelme vizsgálata szempontjából releváns körülmények tekintetében figyelembe kell venni, valamint az érintett személy Olaszországnak történő ismételt átadásának lehetőségét vizsgálja.
45.
Ilyen körülmények között a Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Amennyiben valamely harmadik országbeli állampolgárt azt követően, hogy valamely másik tagállamban (Németország) benyújtotta második menedékjog iránti kérelmét, »Dublin III« rendelet szerinti átadásra vonatkozó határozat felfüggesztése iránti kérelmének bíróság általi elutasítása alapján átadják az elsőként benyújtott menedékjog iránti kérelem tekintetében eredetileg felelős tagállamnak (Olaszország), és ezt követően azonnal jogellenesen visszatér a második tagállamba (Németország), úgy:
a)
a »Dublin III« rendeletnek az átadásra vonatkozó határozat bírósági felülvizsgálatával kapcsolatos alapelvei szerint az átadás időpontja szerinti tényállás az irányadó‑e, mivel a határidőben megvalósult átadás véglegesen meghatározza a felelősséget, és ezért a további fejleményekre már nem lehet alkalmazni a »Dublin III« rendelet felelősségre vonatkozó rendelkezéseit, vagy figyelembe kell‑e venni a felelősség szempontjából általában jelentős körülményekkel kapcsolatos későbbi fejleményeket, például a visszavételre vagy az (újabb) átadásra vonatkozó határidők lejártát?
b)
az átadásra vonatkozó határozatra tekintettel a felelősség végleges meghatározása alapján sor kerülhet‑e további átadásokra az eredetileg felelős tagállamnak, és ez a tagállam továbbra is köteles‑e átvenni a harmadik országbeli állampolgárt?
2)
Amennyiben az átadás nem határozza meg véglegesen a felelősséget: ilyen esetben a következőkben felsoroltak közül mely rendelkezéseket kell alkalmazni a »Dublin III« rendelet 18. cikke (1) bekezdésének b), c) vagy d) pontjában említett személyre a már végrehajtott átadásra vonatkozó határozattal szemben indított, még folyamatban lévő jogorvoslati eljárás miatt:
a)
a »Dublin III« rendelet 23. cikkét (analógia útján) azzal a következménnyel, hogy határidőn túli új visszavétel iránti megkeresés esetén a felelősség átszállására kerülhet sor a »Dublin III« rendelet 23. cikkének (2) és (3) bekezdése alapján, vagy
b)
a »Dublin III« rendelet 24. cikkét (analógia útján) vagy
c)
az a) és b) pontban említett rendelkezések egyikét sem?
3)
Amennyiben az ilyen személyre (analógia útján) nem alkalmazandó a »Dublin III« rendelet 23. és 24. cikke sem (a 2) kérdés c) pontja): a megtámadott, átadásra vonatkozó határozatra tekintettel az azzal szemben indított jogorvoslati eljárás befejezéséig sor kerülhet‑e további átadásokra az eredetileg felelős tagállamnak (Olaszország), és ez a tagállam továbbra is köteles‑e átvenni a harmadik országbeli állampolgárt, függetlenül attól, hogy a »Dublin III« rendelet 23. cikkének (3) bekezdése vagy 24. cikkének (2) bekezdése szerinti határidőkre tekintet nélkül további, visszavétel iránti megkereséseket terjesztenek elő, valamint a »Dublin III« rendelet 29. cikkének (1) és (2) bekezdése szerinti átadási határidőktől függetlenül?
4)
Amennyiben az ilyen személyre (analógia útján) alkalmazandó [ugyanezen] rendelet 23. cikke (a 2) kérdés a) pontja): az új, visszavétel iránti megkeresésre vonatkozik‑e (analógia útján) a »Dublin III« rendelet 23. cikkének (2) bekezdése szerinti új határidő? Amennyiben igen, ezen új határidő megkezdésére az illetékes hatóságnak az ismételt beutazásról való tudomásszerzése, vagy valamely más esemény irányadó?
5)
Amennyiben az ilyen személyre (analógia útján) alkalmazandó a »Dublin III« rendelet 24. cikke (a 2) kérdés b) pontja):
a)
az új, visszavétel iránti megkeresésre vonatkozik‑e (analógia útján) a »Dublin III« rendelet 24. cikkének (2) bekezdése szerinti új határidő? Amennyiben igen, ezen új határidő megkezdésére az illetékes hatóságnak az ismételt beutazásról való tudomásszerzése, vagy valamely más esemény irányadó?
b)
amennyiben a másik tagállam (Németország) elmulasztja a »Dublin III« rendelet 24. cikkének (2) bekezdése szerint (analógia útján) figyelembe veendő határidőt: az [ugyanezen] rendelet 24. cikkének (3) bekezdése szerinti új menedékjog iránti kérelem benyújtása közvetlenül megalapozza‑e a másik tagállam (Németország) felelősségét, vagy utóbbi az új menedékjog iránti kérelem ellenére újból megkeresheti az eredetileg felelős tagállamot (Olaszország) anélkül, hogy kötné a visszavétel iránti megkeresésre vonatkozó határidő, vagy visszavétel iránti megkeresés nélkül átadhatja a külföldit az eredetileg felelős tagállamnak?
c)
amennyiben a másik tagállam (Németország) elmulasztja a »Dublin III« rendelet 24. cikkének (2) bekezdése szerint (analógia útján) figyelembe veendő határidőt: a másik tagállamban (Németország) az átadást megelőzően benyújtott menedékjog iránti kérelemmel kapcsolatos perfüggőség a »Dublin III« rendelet 24. cikkének (3) bekezdése szerinti új menedékjog iránti kérelem benyújtásával veendő‑e egy tekintet alá?
d)
amennyiben a másik tagállam (Németország) elmulasztja a »Dublin III« rendelet 24. cikkének (2) bekezdése szerint (analógia útján) figyelembe veendő határidőt, és a külföldi nem nyújt be új menedékjog iránti kérelmet, és a másik tagállamban (Németország) az átadást megelőzően benyújtott menedékjog iránti kérelemmel kapcsolatos perfüggőség nem veendő egy tekintet alá a »Dublin III« rendelet 24. cikkének (3) bekezdése szerinti új menedékjog iránti kérelem benyújtásával: A másik tagállam (Németország) újból megkeresheti‑e az eredetileg felelős tagállamot (Olaszország) anélkül, hogy kötné a visszavétel iránti megkeresésre vonatkozó határidő, vagy visszavétel iránti megkeresés nélkül átadhatja a külföldit az eredetileg felelős tagállamnak?”
IV. Elemzés
46.
Egy részletesen tagolt, öt kérdésből álló kérdéssorozattal, amely további alkérdésekből áll, a kérdést előterjesztő bíróság különböző feltételezések vázolásával lényegében három különböző problémára vár választ a Bíróságtól.
47.
Ezek a kérdések egyrészről az átadásról szóló határozat által felelősként meghatározott tagállam felelősségének végleges jellegével, másrészről az átadásra vonatkozó határozatra vonatkozó bírósági felülvizsgálat terjedelmével, végül pedig az olyan nemzetközi védelmet kérelmező személyre vonatkozó feltételekkel, eljárásokkal és határidőkkel kapcsolatosak, akit már átadták egy másik tagállamnak, azonban jogellenesen visszatér az eredetileg megkereső tagállamba, ahol az átadására vonatkozó határozat elleni jogorvoslat még folyamatban van. (
15
)
48.
Következésképpen annak érdekében, hogy a nemzeti bíróság számára az alapügy során felmerült, és az előzetes döntéshozatal iránti kérelmében különös részletességgel megfogalmazott kérdésekre minél pontosabb választ lehessen adni, e kérdések összevonása szükséges oly módon, hogy csak e három legfontosabb probléma tekintetében kerüljön sor a válaszadásra, ami lehetővé teszi a bíróság számára, hogy az alapügyben felmerült valamennyi kérdést megoldja.
A.
A felelős tagállam meghatározásának végleges jellegéről
49.
A kérdést előterjesztő bíróság alapvetően arra vár választ a Bíróságtól, hogy az átadásra vonatkozó határozat által a menedékjog iránti kérelem (
16
) elbírálásáért felelős tagállam meghatározása végleges jellegű‑e.
50.
Észrevételeiben a Lengyel Köztársaság – többek között a tagállamok közötti lojális együttműködés elvére, a nemzetközi védelem iránti kérelmek gyors elbírálásának szükségességére, valamint a felelős tagállam meghatározására irányadó objektív feltételekre hivatkozva – úgy véli, hogy az átadásra vonatkozó határozat végleges jelleggel lehetővé kellene, hogy tegye a menedékjog iránti kérelem elbírálásáért felelős tagállam meghatározását, amelynek a nemzetközi védelem iránti kérelmének elbírálása céljából a kérelmezőt át lehet adni. Nem osztjuk ezt az értelmezést.
51.
Ezzel szemben a további, a Németországi Szövetségi Köztársaság, a Svájci Államszövetség, valamint az Európai Bizottság által előterjesztett észrevételek egyetértenek abban, hogy az átadásra vonatkozó határozat következtében a menedékjog iránti kérelem elbírálásáért felelős tagállam meghatározása nem végleges jellegű. Ezt az értelmezést támogatjuk, amelyet a jogszabályok szövege és az ítélkezési gyakorlat is megerősít.
52.
Először is, a „Dublin III” rendelet 27. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a nemzetközi védelmet kérelmezők számára biztosítani kell a hatékony jogorvoslathoz való jogot a velük szemben hozott átadásra vonatkozó határozatokkal szemben. Az átadás megtámadásával kapcsolatos jog gyakorlására észszerű határidőt kell biztosítani és az lehetővé teheti a felelős tagállam ismételt meghatározását.
53.
Ezzel összefüggésben megjegyezzük, hogy az átadás és a felelős tagállam meghatározása ugyanazon érme két oldalát képezi. (
17
) Az átadásra csak akkor kerülhet sor, ha a felelős tagállam meghatározása egy olyan másik, a kérelem elbírálásáért felelős tagállam kijelölését eredményezte, amelynek a területén a kérelmező tartózkodik. (
18
)
54.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy az átadásra vonatkozó határozat megtámadására rendelkezésre álló lehetőségek magukban foglalhatják a „Dublin III” rendelet III. fejezetében meghatározott objektív feltételek ismételt vizsgálatát, amely lehetővé teszi a menedékjog iránti kérelem elbírálásáért felelős tagállam meghatározását. (
19
)
55.
Az a körülmény, hogy az átadásra vonatkozó határozattal szemben helye van jogorvoslatnak – különösen a menedékjog iránti kérelem elbírálásáért felelős tagállam kijelölésének vitatása alapján –, úgynevezett tükörhatás eredményeképpen azt feltételezi, hogy a felelős tagállam meghatározását csak akkor lehet véglegesnek tekinteni, ha az átadásra vonatkozó határozat már nem vitatható, ami azonban a jelen ügyben nem teljesül, hiszen az A. Hasan átadásával szembeni jogorvoslat a kérdést előterjesztő bíróság előtt továbbra is folyamatban van.
56.
Továbbá, a „Dublin III” rendelet 29. cikkének (2) bekezdése értelmében, amennyiben az átadásra nem kerül sor a hat hónapos határidőn belül, a menedékjogi kérelem elbírálásáért eredetileg felelősnek tekintett tagállam mentesül az érintett személy átvételére vagy visszavételére vonatkozó kötelezettség alól, és a felelősség a megkereső tagállamra hárul. Az átadásra vonatkozó határozat tehát a nemzeti hatóságok mulasztása esetén is megtámadható, ami azzal a következménnyel jár, hogy a felelős állam kijelölése jelentőségét veszti, mivel jogszabály írja elő, hogy e kötelezettség a mulasztó tagállamra hárul.
57.
Ugyanezen cikk (3) bekezdése előírja továbbá azt is, hogy a felelős állam kijelölése semmissé válhat. Tudniillik, amennyiben az érintett személyt tévedésből adták át vagy az átadás végrehajtása után az átadásra vonatkozó határozatot megsemmisítették, az átadást végrehajtó tagállamnak vissza kell fogadnia az érintett személyt és így e tagállam válik felelőssé a védelem iránti kérelem elbírálásáért.
58.
Továbbá e rendelet 19. cikke meghatározza azon különböző eseteket, amelyek bekövetkezése esetén a tagállam kötelezettsége megszűnik, így például, ha a kérelmező más tagállamban való tartózkodás vagy távollét (önkéntes vagy kiutasítás eredményeképpen kényszerű) következtében elhagyja a tagállam területét, vagy, végezetül, ha az érintett személy visszavonja a menedékjog iránti kérelmet.
59.
A jogszabályban meghatározott és az ítélkezési gyakorlat által kialakított e körülmények lehetővé teszik annak kizárását, hogy a felelős tagállamnak az átadásra vonatkozó határozat által történő meghatározása véglegesnek minősüljön, függetlenül attól, hogy azt végrehajtották‑e vagy sem, miután az többféleképpen is megtámadható, így jogorvoslat iránti kérelem előterjesztésével vagy a rendelkezésre álló határidő eltelte és az érintett személy átadásának hatóságok általi elmulasztása okán. Az átadásra vonatkozó határozat megtámadása szükségképpen hatással lesz a felelős állam meghatározására.
60.
A felelős tagállam kijelölése tehát nem tekinthető az átadásra vonatkozó határozat meghozatalával véglegesen meghatározottnak, és ez még inkább igaz olyan esetekben – mint az alapügyben –, amikor ez a határozat jogvita tárgyát képezi és e jogvita még nem zárult le jogerősen.
61.
Végezetül, amennyiben – ahogyan azt a következőkben javasoljuk – az átadásra vonatkozó határozat meghozatalát követően felmerült körülményeket e határozat jogszerűségének vizsgálata során figyelembe kell venni, ha ezek azon alapvető felelősséghez kapcsolódnak, amelyen e döntés alapul, akkor a felelős tagállam meghatározása az átadás időpontjában nem lehet végleges jellegű.
62.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság azt a választ adja, hogy a menedékkérő átadására vonatkozó határozat a menedékjog iránti kérelem elbírálásáért felelős tagállamot nem határozza meg végleges jelleggel.
B.
A bírósági felülvizsgálat terjedelméről
63.
A továbbiakban meg kell vizsgálni a nemzeti bíróságok által az átadásra vonatkozó határozatok felett gyakorolt bírósági felülvizsgálat terjedelmét. Pontosabban, a kérdést előterjesztő bíróság alapvetően arra a kérdésre vár választ a Bíróságtól, hogy az átadásra vonatkozó határozat feletti bírósági felülvizsgálatnak az átadás időpontjában fennálló ténybeli helyzeten kell‑e alapulnia, vagy a felelős tagállam meghatározása szempontjából jelentőséggel bíró körülmények tekintetében beállt változásokra is tekintettel kell‑e lennie, mint amilyen például a visszavételre vagy az újabb átadásra rendelkezésre álló határidők lejárta.
64.
Ahogyan azt az első kérdésre adandó válaszban kifejtettük, az átadásra vonatkozó határozatot úgy kell tekinteni, mint a felelős tagállam meghatározására irányuló eljárás második szakaszát. E határozatot a felelős tagállamnak a „Dublin III” rendelet III. fejezetében foglalt objektív körülmények alapján történő meghatározására tekintettel hozzák meg, és e két határozat, amely nem tekinthető egymástól függetlennek, különböző okokból és módon megtámadható.
65.
Előzetesen, emlékeztetni kell arra, hogy a felelős tagállam meghatározására és az átadásra vonatkozó határozatok hátrányosan érinthetik a nemzetközi védelmet kérelmezők érdekeit, (
20
) ami szükségessé teszi, hogy azokkal szemben valódi jogi biztosítékok álljanak rendelkezésre.
66.
A kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdés megválaszolásához figyelembe kell venni a „Dublin III” rendelet (19) preambulumbekezdését, valamint e rendelet 27. cikkét, annak megállapítása érdekében, hogy a menedékkérőket feltétlenül megfosztja‑e a jogorvoslathoz való joguk hatékonyságától az, ha az átadást követően fennálló körülményeket az átadás jogszerűségét érintő bírósági felülvizsgálat során nem lehet figyelembe venni, különösen az olyan – az alapügyben fennállóhoz hasonló – helyzetben, ahol az átadás végrehajtására sor került, azonban az még mindig jogvita tárgyát képezi, mivel az érintett személy visszatért az átadó tagállam területére.
67.
E rendelet (19) preambulumbekezdéséből ugyanis az következik, hogy annak érdekében, hogy a nemzetközi védelmet kérelmezők számára a hatékony védelem biztosított legyen, jogi garanciákat és az átadásra vonatkozó határozattal szembeni hatékony jogorvoslati lehetőséget kell biztosítani számukra, a Charta 47. cikkének megfelelően. E preambulumbekezdésnek megfelelően, a hatékony jogorvoslathoz való jognak ugyanúgy ki kellene terjednie a „Dublin III” rendelet alkalmazhatóságának vizsgálatára és a körülmények, vagy az azon tagállamban irányadó jog vizsgálatára, amelynek a kérelmezőt átadják. Ugyan e rendelet nem határozza meg az így biztosított jogorvoslat terjedelmét, azt azonban e rendelkezések teleologikus értelmezése révén meg lehet állapítani. Továbbá, hasonló érvelés kellene, hogy alkalmazható legyen a visszavételre és az újabb átadásra rendelkezésre álló határidő lejárta tekintetében is.
68.
Amennyiben az említett rendelet 7. cikke előírja, hogy – az e rendelet III. fejezetében foglalt objektív feltételek alkalmazása révén által – a felelős tagállam meghatározása az első nemzetközi védelem iránti kérelem előterjesztésének időpontjában fennálló ténybeli helyzetet alapul véve történik, úgy pragmatikusan e rendelkezés nem zárhatná ki az érintett személy e meghatározó időpontot követően fennálló körülményeinek vizsgálatát a nemzetközi védelem elismeréséhez és biztosításához, az átadásra vonatkozó határozat jogszerűségének megállapítása érdekében. Ténylegesen a harmadik állam polgárának vagy a hontalan személynek az Unió területére történő belépését megelőzően fennálló körülményei lesznek irányadók az általa benyújtott védelem iránti kérelem elbírálása során. Azonban irányadó azonban annak megítélésére, hogy mely tagállam lesz felelős e védelem iránti kérelem elbírálásáért és így az átadás lefolytatásának szükségességéért.
69.
Az átadásra vonatkozó határozat jogszerűségének értékelése ugyanis más eljárás, mint a nemzetközi védelem biztosítására vonatkozó értékelés. Ezen eljárások közül az elsőnek magában kellene foglalnia az első nemzetközi védelem iránti kérelem előterjesztését követően fennálló körülmények és az érintett személy tekintetében a területre történő belépését követően fennálló tények figyelembevételét, annak érdekében, hogy számára a hatékony jogvédelem biztosított legyen.
70.
E tekintetben a „Dublin III” rendelet (21) preambulumbekezdéséből és 3. cikke (2) bekezdésének második albekezdéséből következik, hogy a megkeresett tagállamban a menedékkérők befogadására vonatkozó feltételeket figyelembe kell venni az átadás szükségességének vizsgálata során, és azok adott esetben akadályát képezhetik a tagállam kérelem elbírálására és így az átvételre vonatkozó felelősségének, a menekültügyi eljárás és a kérelmezőkre vonatkozó befogadási feltételek rendszerszintű hiányosságai esetén. Ezeket a körülményeket mindenképpen pragmatikusan kell értékelni, mégpedig azzal a nappal, amikor a bíróság döntést hoz az átadásra vonatkozó határozattal szembeni jogvitáról.
71.
Ezen értékelés ugyanis nem határozható meg a nemzetközi védelem iránti kérelem benyújtásának időpontjában, hanem annak során figyelembe kell venni a felelős tagállamban fennálló körülmények változását is, amely tagállamnak a kérelmező átadását előirányozták. Továbbá, amennyiben – mint az alapügyben – az átadást már végrehajtották, a megkeresett tagállamban fennálló ténybeli helyzet az említett döntés jogszerűségének bírósági felülvizsgálata során nem hagyható figyelmen kívül. Hasonló megközelítést kell alkalmazni minden olyan változás tekintetében, amely a kérelem benyújtása és az átadással kapcsolatos jogvitát érintő bírósági döntéshozatal napja között következett be, mint például a visszavételre vagy az újabb átadásra vonatkozó határidők lejárta.
72.
E tekintetben a Bíróság már megállapította, hogy a „Dublin III” rendelet célja többek között – mint ahogyan az a (9) preambulumbekezdéséből is következik – az, hogy elvégezze a szükséges fejlesztéseket nemcsak a dublini rendszer hatékonysága, hanem a kérelmezőknek nyújtott védelem tekintetében is, amelyet többek között a kérelmezők számára biztosítandó hatékony jogorvoslathoz való jog tesz lehetővé. (
21
)
73.
E tekintetben szintén megállapításra került, hogy annak igazolása végett, hogy az átadásra vonatkozó határozat meghozatalára a „Dublin III” rendeletben foglalt, a felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek helyes alkalmazásával került sor, a kérelmet elbíráló bíróság számára lehetővé kell tenni, hogy a lehető legszélesebb körben vizsgálhassa meg a kérelmező állításait. (
22
) A Bíróság szerint a „Dublin III” rendelet 22. cikkéből kitűnik, hogy az ilyen megkeresésre adandó válasznak bizonyítékok és közvetett bizonyítékok vizsgálatán kell alapulnia, amelyek lehetővé teszik az e rendelet III. fejezetében előírt feltételek alkalmazását. (
23
) A Bíróság szintén megállapította, hogy az uniós jogalkotó a „Dublin III” rendelet elfogadásával a felelős tagállam meghatározása tekintetében nem szorítkozott a kizárólag a tagállamok közötti kapcsolatokat rendező szervezési szabályok kialakítására, hanem úgy döntött, hogy bevonja a menedékkérőket ezen eljárásba, arra kötelezve a tagállamokat, hogy tájékoztatást nyújtsanak számukra a felelősségi feltételekről, és adjanak alkalmat nekik arra, hogy benyújtsák az e feltételek megfelelő alkalmazását lehetővé tevő információkat, valamint biztosítva számukra az átadásra vonatkozó határozattal szembeni hatékony jogorvoslathoz való jogot. (
24
)
74.
E jogot szükségszerűen kiüresítené, ha a bírósági felülvizsgálat csak az átadás végrehajtásakor fennálló ténybeli helyzet vizsgálatára terjedhetne ki, és az e döntés meghozatalát követően beállt változásokat nem vehetné figyelembe. Az átadásra vonatkozó határozat megtámadásának jogalapját nem lehet leszűkíteni azokra a körülményekre, amelyek a döntés meghozatalának időpontjában már fennálltak. Lehetővé kell tenni, hogy az utóbb beállt körülmények kiszélesítsék az átadásra vonatkozó határozatra és annak következményeire irányuló bírósági felülvizsgálat terjedelmét. Ennek fényében az olyan körülményeket, mint például a megkeresett tagállamban a menedékkérők befogadására vonatkozó feltételek vagy a visszavételre vagy az újabb átadásra vonatkozó határidők lejárta, figyelembe kell venni az átadás jogszerűségének értékelése során, különösen akkor, ha e befogadásra vonatkozó feltételek tagállamról tagállamra, valamint a határozathozatal napján fennálló aktuális migrációs nyomás alapján gyorsan változhatnak.
75.
Továbbá a 2013/32 irányelv (25) preambulumbekezdése előírja, hogy annak helyes meghatározása érdekében, hogy a kérelmezők jogosultak‑e kiegészítő védelemre, ez utóbbiak számára „hatékony hozzáférést kell biztosítani az eljárásokhoz, az ügyük szempontjából szükséges tények bemutatása érdekében lehetővé kell tenni számukra az hatáskörrel rendelkező illetékes hatóságokkal való együttműködést, valamint és megfelelő kommunikációt, valamint és megfelelő eljárási garanciákat kell biztosítani számukra ahhoz, hogy ügyüket az eljárás valamennyi szakaszában folytathassák.” (
25
) Amennyiben – mint ahogyan az kifejtésre került – a nemzetközi védelem biztosítása a felelős tagállam meghatározásától és így az átadásra vonatkozó határozat meghozatalától eltérő eljárás, e megállapítás végső soron szükségszerűen tartalmazza az átadási eljárást követő szakaszt, azzal, hogy ezen irányelv meghatározza a kérelmezett nemzetközi védelem biztosításának feltételeit, amelyet az Unió egy tagállamában fognak vizsgálni – ahogyan az a „Dublin III” rendeletből következik –, az átadás szükségessége és lehetőségei alapján.
76.
Továbbá, ugyan a szóban forgó irányelv 46. cikkének (1) bekezdése nem tesz említést az átadásra vonatkozó határozatokról, (3) bekezdése útmutatást ad a nemzetközi védelmet kérelmezőket érintő döntések feletti bírósági felülvizsgálat terjedelmével kapcsolatban. Az említett jogszabályhely kimondja, hogy a felülvizsgálatnak ki kell terjednie mind a tények, mind a jogi szempontok teljes körű és ex nunc megvizsgálására, legalább az elsőfokú bíróság előtti fellebbezési eljárásokban. Különösen ugyanezen logikát kell alkalmazni az átadásra vonatkozó határozatokra, tekintettel azoknak az érintett személyek helyzetére gyakorolt hatásaira.
77.
A 2013/32 irányelv 40. cikkének (1) bekezdése szintén megerősíti ezt az értelmezést, annak előírása által, hogy a tagállamnak meg kell vizsgálnia az érintett személy által benyújtott további előterjesztéseket vagy az ismételt menedékjog iránti kérelem elemeit a korábbi menedékjog iránti kérelem elbírálásának vagy a felülvizsgálat, illetve fellebbezés alatt álló határozat elbírálásának keretei között is, amennyiben az illetékes hatóságok ezen keretek között számításba vehetik és mérlegelhetik a további előterjesztések vagy ismételt menedékjog iránti kérelem valamennyi elemét.
78.
Végezetül ezen túlmenően meg kell jegyezni, hogy az alapügyben alkalmazandó, menedékjogról szóló törvény 77. §‑a előírja, hogy a bíróság a legutolsó tárgyalás vagy a döntés meghozatalának időpontjában fennálló körülményeket és az akkor hatályos jogszabályokat veszi alapul. Ennélfogva a német jog alkalmazásában a nemzetközi védelmet kérelmező személy által hivatkozott, a vitatott döntést követően felmerült körülményeket az átadásra vonatkozó határozattal szembeni bírósági felülvizsgálat során nem lehet figyelmen kívül hagyni, még akkor sem, ha a Bíróság azt állapítja meg, hogy e kérdés a tagállamok eljárásjogi autonómiájának körébe tartozik, amely értelmezést azonban egyáltalán nem osztok, A „Dublin III” rendelet 27. cikkében foglalt szabályok kötelező jellegére tekintettel.
79.
E körülmények összességére tekintettel álláspontom szerint az átadásra vonatkozó határozat feletti bírósági felülvizsgálatnak ki kell terjednie, többek között, a megtámadott döntést követően fennálló ténybeli és jogi helyzet vizsgálatára, és figyelembe kell vennie a nemzetközi védelem iránti kérelem elbírálásáért felelős tagállam meghatározása szempontjából releváns körülmények tekintetében beálló esetleges változásokat.
C.
Az alkalmazandó feltételekről, eljárásokról és határidőkről
80.
Végezetül az olyan esetekre irányadó feltételekkel, eljárásokkal és határidőkkel kapcsolatos kérdésekre kell választ adni, mint az alapügybeli, amikor a nemzetközi védelmet kérelmező személy az egyik tagállamban (a jelen esetben Olaszországban) menedékjog iránti kérelmet terjesztett elő, majd ezt követően elhagyta e tagállamot, hogy egy másik tagállamban (a jelen esetben Németország) ismételten menedékjog iránti kérelmet terjesszen elő, majd a második tagállam (Németország) a „Dublin III” rendelet szerinti átadás iránti eljárás lefolytatását követően átadta az első tagállamnak (Olaszország), és aztán e személy jogellenesen visszatért a második tagállam (Németország) területére anélkül, hogy újabb nemzetközi védelem iránti kérelmet terjesztett volna elő, miközben e tagállam bíróságai előtt az átadásával szembeni jogorvoslat még folyamatban van.
81.
A következőkben kifejtem azokat az okokat, amelyek miatt azt javasolom a Bíróságnak, hogy a feltételekkel, eljárásokkal és határidőkkel kapcsolatos kérdésekre azt válaszolja, hogy a tagállamok alkalmazhatják a „Dublin III” rendelet anélkül, hogy a menedékjog iránti kérelem elbírálásáért felelős tagállam meghatározásával kapcsolatos első eljárás kizárná a többszörös átadást, ami veszélyeztetheti az e rendelet által kötelezően előírt szabályok alkalmazását.
82.
Ugyanis, nem lenne elfogadható, ha az alapügyhöz hasonló körülmények között a tagállamok mentesülhetnének a nemzetközi védelmet kérelmezőkre irányadó szabályok alkalmazása alól, vagy mellőznék az említett rendeletben meghatározott eljárási és határidő számítási szabályok alkalmazását.
83.
Ennek fényében, a Bíróságnak tisztáznia kell, hogy melyik az az időpont, amelytől az e rendelkezésekben meghatározott határidők elkezdenek telni. A határidő kezdő időpontjaként azon időpont rögzítését kell javasolni, amikor az eredetileg megkereső tagállam tudomást szerez arról, hogy egy olyan személy tartózkodik a területén, akinek a menedékjog iránti kérelmének elbírálása folyamatban van egy olyan tagállam által, amely e személy visszavételébe beleegyezett.
84.
Annak érdekében, hogy a nemzeti bíróság számára minél pontosabb választ lehessen adni, elsődlegesen az e körülmények között alkalmazandó feltételekkel és eljárásokkal kell foglalkozni, majd azt követően meg kell határozni a határidők számításának módját.
1.
Feltételek és eljárások
85.
A jelen ügyben alkalmazandó feltételekkel és eljárásokkal kapcsolatos kérdést el kell határolni az előző két kérdéstől, amelyek az első felelős tagállam meghatározásával és az eredeti átadással kapcsolatosak. (
26
) A jelen kérdés az érintett személy helyzetével kapcsolatos, azt követően, hogy visszatért az eredetileg megkereső tagállam területére, miután az első átadását végrehajtották, amelynek a jogszerűsége e körülménytől függetlenül még mindig vitatott, és ettől függetlenül, amint ahogyan arra észrevételeiben a Bizottság rámutatott. Az alapügynek e két különböző szakaszra történő szétválasztása (
27
) lehetővé teszi a megoldandó problémák megfelelő megértését.
86.
Nehézségek nélkül megállapítható, hogy az alapügy első szakaszában a „Dublin III” rendelet rendelkezéseit helyesen alkalmazták az első – jelenleg is vitatott – átadásra vonatkozó határozat érvényesítése érdekében. A Bíróságtól e tekintetben csupán azt kérik, hogy tisztázza, milyen eljárást kell követni abban az esetben, ha az érintett jogellenesen visszatér egy tagállam területére, miután az átadását sikeresen végrehajtották (
28
) annak a tagállamnak, amely a kérelmének elbírálásáért felelős.
87.
Ez a nemzetközi védelmet kérelmező személy úgynevezett „másodlagos mozgását” valósítja meg. E mozgások meglehetősen gyakoriak és azokat meg kell akadályozni. (
29
) Ugyanakkor, e viszonylag gyakori helyzetről a KEMR‑re vonatkozó szabályok kifejezetten nem rendelkeznek. Az alapüggyel érintett személy – abban a fázisban, amelyben a nemzeti bíróságnak döntést kell hoznia – az eredetileg megkereső tagállamba való jogellenes visszatérése miatt (
30
) eleve nincs abban a helyzetben, hogy egyszerűen a „Dublin III” rendelet szabályait kelljen alkalmazni.
88.
Mindazonáltal az említett rendeletben foglaltakból következik, hogy azt az alapügyre alkalmazni kell, ami kizárja a KEMR‑t szabályozó más jogszabályok rendelkezéseit. (
31
) E tekintetben az a tény, hogy A. Hasan jogellenesen visszatért Németországba, az eredetileg megkereső tagállamba, a rá – mint olyan kérelmezőre, aki az Unió egyik tagállamában nemzetközi védelem iránti kérelmet terjesztett elő (
32
) és egy másik tagállamban jogellenesen tartózkodik –, alkalmazandó jog szempontjából nem bír jelentőséggel. Amennyiben az érintett egy másik tagállam határát lépte volna át jogellenesen, akkor ugyanezek a kérdések merülnének fel és ugyanezen rendelkezéseket szegné meg.
89.
E körülmények között meg kell jegyezni, hogy a Dublin III” rendelet alapügyben alkalmazandó 23. és 24. cikke, olyan helyzetekről rendelkezik, amelyeket meg kell különböztetni egymástól. Míg a 23. cikk azon személyekre irányadó, akik új kérelmet nyújtanak be abban a tagállamban, amelybe átmennek, a 24. cikket pedig azon személyekre kell alkalmazni, akik nem terjesztenek elő új kérelmet abban a tagállamban, ahol jogellenesen tartózkodnak. (
33
)
90.
Márpedig az alapügyben nem vitás, hogy A. Hasan Németországba történő jogellenes visszatérésekor nem terjesztett elő újabb menedékjog iránti kérelmet. Ennélfogva, és ellentétben azzal, ahogyan a kérdést előterjesztő bíróság feltételezi, egyedül e rendelet 24. cikkének rendelkezései lesznek irányadók annak megállapítása során, hogy A. Hasan jelenléte a Németországi Szövetségi Köztársaság területén milyen következményekkel jár, ami kizárja e jogszabály 23. cikkének, valamint bármely más jogszabálynak az alkalmazását. (
34
)
91.
A „Dublin III” rendelet 24. cikkében foglalt rendelkezések végső célja ugyanis az, hogy lehetővé tegye a menedékkérők számára, hogy az általuk előterjesztett nemzetközi védelem iránti kérelmeket (
35
) egyetlen tagállam bírálja el, még akkor is, ha a kérelmező egy másik tagállam területén jogellenesen tartózkodik.
92.
E körülmények között azt javasolom a Bíróságnak, hogy állapítsa meg, hogy az e rendelet 24. cikke (2) bekezdésének utolsó albekezdése szerinti újabb átadási eljárást annak a tagállamnak kell lefolytatnia, amelynek a területén a kérelmező jogellenesen tartózkodik. E rendelkezés értelmében e tagállam köteles három hónapon belül visszavétel iránti megkeresést küldeni annak a tagállamnak, amely álláspontja szerint felelős a kérelem elbírálásáért. E cikk (3) bekezdése előírja, hogy amennyiben a visszavételi iránti megkeresés megkeresett tagállam részére történő megküldésére nyitva álló három hónapos határidő eredménytelenül telik el, úgy a megkereső tagállam az érintett személy számára köteles lehetőséget biztosítani egy újabb nemzetközi védelem iránti kérelem benyújtására. Ez nem teheti lehetővé az átadás ismételt végrehajtását a felelős tagállam meghatározására vonatkozó korábbi határozat alapján, ahogy arra észrevételeiben a Bizottság helyesen hivatkozik.
93.
Következésképpen, azt javasolom a Bíróságnak, hogy állapítsa meg, hogy az alapügyben fennálló helyzetre ismét az említett rendelet 24. cikkében foglalt rendelkezéseket kell kizárólagos jelleggel alkalmazni, ami Németország számára azzal jár, hogy az olasz hatóságoknak visszavétel iránti megkeresést kell küldenie, és tiszteletben kell tartania az e rendelkezés által előírt eljárásokat és határidőket.
2.
Határidők számítása
94.
A határidők számításával kapcsolatos kérdés tekintetében először is egy alapvető pontosításnak van helye. A kérdés jelen esetben nem az első átadásra vonatkozó határozattal szemben benyújtott jogorvoslati kérelem felfüggesztő hatályának kiterjesztése, mivel e kérdés vizsgálata során már az A. Hasan által az első átadásra vonatkozó döntéssel szemben előterjesztett jogorvoslati kérelmet követő szakaszban vagyunk, amelynek elbírálása még mindig folyamatban van. Ennélfogva, ha a meghozandó átadásra vonatkozó határozatot meg lehetett támadni, akkor az e jogorvoslat felfüggesztő hatályára vonatkozó rendelkezéseket alkalmazni kell és az átadás végrehajtására nyitva álló határidő meghosszabbodik.
95.
Ki kell emelni, ugyanúgy, elsődlegesen azt is, hogy a nemzetközi védelmet kérelmezők átadására vonatkozó szabályok elfogadásával az uniós jogalkotó célja az volt, hogy a menedékkérők jogainak korlátozására csak olyan mértékben kerüljön sor, amely feltétlenül szükséges, mindeközben biztosítva az érintett tagállamok számára minden olyan lényeges feltételt, amely az átadás megfelelő végrehajtását lehetővé teszi. (
36
) A tagállamoknak – a határidők számítása útján – megfelelő eszközökkel kell rendelkezniük ahhoz, hogy a nemzetközi védelmet kérelmezők felelős tagállamnak történő átadásának kivitelezését megszervezzék. (
37
) Ennek érdekében a jogalkotó meghatározta, hogy a határidő abban az időpontban kezd telni, amikor az átadás jövőbeni foganatosításáról megállapodtak, és a foganatosítás biztosított, és ezért már csak az átadás végrehajtásának gyakorlati kérdéseit kell rendezni.
96.
E tekintetben az uniós jogalkotó megállapította, hogy egy hat hetes határidő biztosítsa észszerűen szükséges az átadás tényleges megszervezéséhez. A határidők számításának lehetővé kell tennie a tagállamok számára, hogy e hat hetes objektív határidővel megfelelően tudjanak rendelkezni, annak érdekében, hogy az átadás gyakorlati feltételeit szabályozzák, attól az időponttól kezdve, hogy annak foganatosítása lehetségessé válik. (
38
)
97.
A „Dublin III” rendelet 24. cikke (2) bekezdésének utolsó albekezdése értelmében, abban az esetben, ha az érintett személy nem terjesztett elő újabb kérelmet, az átadási eljárás lefolytatására nyitva álló határidő három hónap, a másik tagállam felelősségéről való tudomásszerzést követően. Az alapügyre vonatkoztatva ez a rendelkezés azt jelenti, hogy e határidő az érintett személynek a megkereső tagállam területére történő visszatéréséről való tudomásszerzést követően kezd el telni.
98.
Ebben a pillanatban, állásponom szerint az átadásra nyitva álló újabb hat hetes határidőnek kell elkezdenie telni, attól az időponttól kezdve, hogy a megkeresett tagállam befogadja a visszavétel iránti megkeresést (
39
) vagy, adott esetben, onnantól fogva, hogy az átadásra vonatkozó határozattal szembeni jogorvoslat vagy e döntés felülvizsgálatának halasztó hatálya megszűnik, ahogyan az e rendelet 28. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdéséből következik. Nincs ugyanis kizárva, hogy a kérelmező az újabb átadásra vonatkozó határozattal szemben ismét jogorvoslattal él. A jogalkotó a rendelet 28. cikkében meghatározta, hogy az átadást „a lehető leghamarabb kivitelezhető időpontban (
40
) végre kell hajtani, ami egy olyan előzetes határozat meglétét feltételezi, amely előírja a kérelmezőnek a megkereső tagállam által a megkeresett tagállamnak való átadását, és e határozatot nem támadtak meg. Az átadást a továbbiakban semmilyen akadály nem fenyegetheti ahhoz, hogy az objektív határidő elkezdhessen telni.
99.
A határidők ily módon történő számítása nem képezi akadályát a 2013/32 irányelv 31. cikke (3) bekezdése megfelelő alkalmazásának, amely a nemzetközi védelem iránti kérelem elbírálására hat hónapos határidőt ír elő, attól az időponttól számítva, hogy az érintett személy a az elbírálásért felelős tagállam területén található és az illetékes hatóság átvette, annál is inkább, mivel e rendelkezés c) pontja előírja, hogy a kérelem elbírálásának késedelme betudható annak, hogy a kérelmező a kötelezettségeinek nem tett eleget, többek között a kérelme elbírálására hatáskörrel rendelkező hatóságok előtti megjelenési kötelezettsége tekintetében. Ennélfogva az a körülmény, hogy a kérelmező elhagyja azt a tagállamot, amely a menedékjog iránti kérelmének elbírálásáért felelős, lehetővé teszi az e kérelem elbírálására általánosan irányadó határidő kivételes meghosszabbodásának igazolását.
100.
Továbbá meg kell említeni, hogy a „Dublin III” rendelet 18. cikke (1) bekezdésének b) pontja, 18. cikkének (2) bekezdése, valamint 20. cikkének (5) bekezdése értelmében a megkeresett tagállamot úgy kell tekinteni, hogy az érintettet visszavette, amennyiben a határidő elteltét és az új visszavétel iránti megkeresést figyelembe véve ezt a tagállamot kell a nemzetközi védelem iránti kérelem elbírálásáért felelősnek tekinteni.
101.
Az itt javasoltaktól eltérő értelmezés álláspontunk szerint ellentétes a rendelet kötelező és közvetlenül alkalmazandó rendelkezései által elérni kívánt céllal, valamint az Unió rendeleteinek kötelező erejével. E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy abból eredően, hogy a tagállamok nem mentesülhetnek az említett rendelet vonatkozó rendelkezéseinek alkalmazása alól azzal az indokkal, hogy a nemzetközi védelmet kérő személy – helytelenül – elhagyta a kérelme elbírálásáért felelős tagállamot, miután vele szemben olyan átadási eljárás volt folyamatban, amelynek jogszerűsége még elbírálás alatt áll. Ugyanis, még abban az esetben is, ha a harmadik ország állampolgára, aki több nemzetközi védelem iránti kérelmet terjeszt elő, visszaél a jogaival, a „Dublin III” rendeletben foglalt rendelkezések az érintett tagállamokra nézve továbbra is kötelezően alkalmazandóak lesznek. Ez az értelmezés jobban összeegyeztethető az uniós jogalkotó által elérni kívánt céllal.
102.
E céllal ugyancsak ellentétes lenne lehetővé tenni a menedékkérők számára, hogy befolyással legyenek a kérelmeik elbírálásáért felelős tagállam meghatározására a másodlagos mozgásukból vagy a tartózkodási helyük szerinti ország kiválasztásából származó bármely joghatás kiváltása által. (
41
) A felelős tagállam meghatározása iránti eljárás alapvetően objektív és annak során az érintett személy preferenciái és kívánságai nem vehetők figyelembe, (
42
) ugyanakkor annak során jogaik védelmét megfelelően biztosítani kell.
103.
Továbbá, a védelem iránti kérelmek gyors elbírálásával kapcsolatos célt, amely a felelős tagállam gyors meghatározásával érhető el, összhangba kell hozni azzal, hogy az újabb átadások lehetősége e kérelmek elbírálását nyilvánvalóan lassítja, azonban visszatartó ereje van a kérelmezőkre nézve, ami lehetővé teszi a másodlagos mozgások korlátozását. (
43
)
104.
E tekintetben a tagállamok között a védelem iránti kérelmek elbírálása tekintetében fennálló szolidaritás iránti felelősségre kell hangsúlyt fektetni, annak tudatában, hogy a jelen ügyben alkalmazandó rendelkezések nem zárják ki, hogy a menedékkérőket a kérelmeik elbírálásához feltétlenül szükséges időszakra azok elbírálásáért felelős tagállam őrizetbe vegye.
105.
A fent kifejtettekre tekintettel meg kell állapítani, hogy azon tagállamnak, amelynek a területén a kérelmező tartózkodik, három hónapos határidő áll a rendelkezésére, hogy visszavétel iránti megkeresést küldjön a menedékjog iránti kérelem elbírálásáért felelős tagállamnak, amely határidőt attól az időponttól kell számítani, hogy tudomást szerez arról, hogy az érintett személy a területén tartózkodik. E tagállam hatóságainak egyetértését követően – legyen az hallgatólagos vagy kifejezett –, az átadást hat héten belül végre kell hajtani, vagy adott esetben, az átadásra vonatkozó határozattal szemben benyújtott jogorvoslati kérelem vagy annak felfüggesztő hatályának elutasítását követő hat héten belül.
106.
Tekintettel e három kérdésre adandó válaszra, amelyek lényegében a kérdést előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatal iránti kérelmének alapját képezik, a Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság) előzetes döntéshozatalra utaló határozatában foglalt további felvetésekről nem szükséges határozni.
V. Végkövetkeztetések
107.
A fenti megfontolások összességére tekintettel úgy véljük, hogy a Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság, Németország) által előterjesztett kérdést a Bíróságnak a következőképpen kell megválaszolnia:
1)
A menedékkérő átadására vonatkozó határozat a menedékjog iránti kérelem elbírálásáért felelős tagállam meghatározását nem teszi véglegessé.
2)
Az átadásra vonatkozó határozat felett gyakorolt bírósági felülvizsgálatnak ki kell terjednie többek között a megtámadott döntést követően felmerülő ténybeli és jogi helyzetre, és figyelembe kell vennie a nemzetközi védelem iránti kérelem elbírálásáért felelős tagállam meghatározása szempontjából releváns körülményekben beálló esetleges változásokat.
3)
Az egy harmadik országbeli állampolgár vagy egy hontalan személy által a tagállamok egyikében benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló, 2013. június 26‑i 604/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 24. cikkében foglalt rendelkezések kizárólagosan alkalmazandók az alapügyben, ami a Németországi Szövetségi Köztársaság számára szükségessé teszi, hogy visszavétel iránti megkeresést küldjön az olasz hatóságoknak és tiszteletben tartsa az e rendelkezésben meghatározott eljárásokat és határidőket. Ezzel összefüggésben a tagállamnak, amelynek területén a kérelmező tartózkodik, három hónapos határidő áll a rendelkezésére, hogy visszavétel iránti megkeresését küldjön a menedékjog iránti kérelem elbírálásáért felelős tagállamnak, amely határidőt attól az időponttól kell számítani, hogy tudomást szerez arról, hogy az érintett személy a területén tartózkodik. E tagállam hatóságainak egyetértését követően – legyen az hallgatólagos vagy kifejezett –, az átadást hat héten belül, vagy adott esetben, az átadásra vonatkozó határozattal szemben benyújtott jogorvoslati kérelem vagy annak felfüggesztő hatályának elutasítását követő hat héten belül végre kell hajtani.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	Az egy harmadik országbeli állampolgár vagy egy hontalan személy által a tagállamok egyikében benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló, 2013. június 26‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 180., 31. o.), a továbbiakban: „Dublin III” rendelet.
(
3
)	Nevezetesen, például a menedékjog iránti kérelem elbírálásáért felelős tagállam meghatározásával kapcsolatos rendszer hatékonysága, az ilyen kérelmek elbírálásának gyorsasága, a forum shopping, a másodlagos mozgás és a több menedékjog iránti kérelem benyújtásával kapcsolatos visszaélések elkerülése, de ugyanígy a kérelmezők jogainak biztosítása, valamint a tagállamok felelőssége és szolidaritása közötti egyensúly megteremtése, a „vándorló menekültek” jelenségének elkerülése érdekében (lásd ebben a tekintetben például: Sharpston főtanácsnok Ghezelbash ügyre vonatkozó indítványa [C‑63/15, EU:C:2016:186, 37. pont], amely a 2011. december 21‑iN. S. és társai ítéletre [C‑411/10 és C‑493/10, EU:C:2011:865, 78. és 79. pont] hivatkozik).
(
4
)	A továbbiakban: Charta.
(
5
)	A nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó közös eljárásokról szóló, 2013. június 26‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2013. L 180., 60. o.).
(
6
)	A harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésére, az egységes menekült‑ vagy kiegészítő védelmet biztosító jogállásra, valamint a nyújtott védelem tartalmára vonatkozó szabályokról szóló, 2011. december 13‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2011. L 337., 9. o.).
(
7
)	A harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy által a tagállamok egyikében benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló (Dublin III) rendelet hatékony alkalmazása érdekében az ujjlenyomatok összehasonlítását szolgáló Eurodac létrehozásáról, továbbá a tagállamok bűnüldöző hatóságai és az Europol által az Eurodac‑adatokkal való, bűnüldözési célú összehasonlítások kérelmezéséről, valamint a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség nagy méretű IT‑rendszereinek üzemeltetési igazgatását végző ügynökség létrehozásáról szóló 1077/2011/EU rendelet módosításáról szóló 2013. június 26‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 180., 1. o.).
(
8
)	HL 2008. L 348., 98. o.
(
9
)	A menekültek helyzetére vonatkozó, Genfben 1951. július 28‑án aláírt egyezmény (kihirdette: az 1989. évi 15. törvényerejű rendelet).
(
10
)	Az egy harmadik ország állampolgára által a tagállamok egyikében benyújtott menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó szempontok és eljárási szabályok megállapításáról szóló 343/2003/EK tanácsi rendelet részletes alkalmazási szabályainak megállapításáról szóló 1560/2003/EK rendelet módosításáról szóló, 2014. január 30‑i bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2014. L 39., 1. o.).
(
11
)	Egy harmadik ország állampolgára által a tagállamok egyikében benyújtott menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó szempontok és eljárási szabályok megállapításáról szóló 343/2003/EK tanácsi rendelet részletes alkalmazási szabályainak megállapításáról szóló, 2003. szeptember 2‑i bizottsági rendelet (HL 2003. L 222., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 200. o.).
(
12
)	BGBl. 2008 I, 1798. o.
(
13
)	BGBl. 1960 I, 686. o.
(
14
)	HL 2000. L 239., 13. o.
(
15
)	A C‑36/17. sz. Ahmed ügyben – amelyben 2017. április 5‑én hozott végzést a Bíróság (C‑36/17, EU:C:2017:273) – hasonló kérdésekről kell dönteni. Ugyanez a helyzet bizonyos tekintetben a C‑201/16. sz. Shiri ügyben is, amely jelenleg folyamatban van.
(
16
)	Az e kérdésre adandó válasz lehetővé teszi a nemzeti bíróság számára a második kérdés megválaszolását, amely az átadásra vonatkozó határozat feletti bírósági felülvizsgálat terjedelmével kapcsolatos. Ezért kell először erre választ adni.
(
17
)	Ezeket a döntéseket nem lehet egymástól függetlennek tekinteni.
(
18
)	Lásd e tekintetben, analógia útján: Trstenjak főtanácsnok Kastrati és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑620/10, EU:C:2012:10, 29. és az azt követő pontok), amely két szakaszt különböztet meg: a felelős tagállam kijelölését és magát a nemzetközi védelem iránti kérelem elbírálását a felelős tagállam által. Ebben az értelemben a „Dublin III” rendeletnek nem az a célja, hogy meghatározza a kérelmezett védelmi státusz megadására vonatkozó feltételeket, hanem csupán az, hogy megossza a tágállamok között a nemzetközi védelem iránti kérelmek elbírálása tekintetében fennálló felelősséget.
(
19
)	Lásd e tekintetben: 2016. június 7‑iGhezelbash ítélet (C‑63/15, EU:C:2016:409, 42. és 44. pont).
(
20
)	Lásd e tekintetben: Sharpston főtanácsnok Ghezelbash ügyre vonatkozó indítványa (C‑63/15, EU:C:2016:186, 77. és az azt követő pontok); 2016. június 7‑iGhezelbash ítélet (C‑63/15, EU:C:2016:409, 53. pont).
(
21
)	Lásd: 2016. június 7‑iGhezelbash ítélet (C‑63/15, EU:C:2016:409, 51. és 52. pont).
(
22
)	Lásd e tekintetben analógia útján: 2016. június 7‑iKarim ítélet (C‑155/15, EU:C:2016:410, 26. pont).
(
23
)	Lásd: 2016. június 7‑iGhezelbash ítélet (C‑63/15, EU:C:2016:409, 47–51. pont); 2017. július 26‑iMengesteab ítélet (C‑670/16, EU:C:2017:587, 45. pont).
(
24
)	Lásd: 2016. június 7‑iGhezelbash ítélet (C‑63/15, EU:C:2016:409, 51. pont).
(
25
)	Kiemelés tőlem.
(
26
)	E két szakaszt külön kell választani, ahogyan azt Kokott főtanácsnok Mirza ügyre vonatkozó indítványában (C‑695/15 PPU, EU:C:2016:146, 42. pont) a Bíróságnak javasolta.
(
27
)	Az alapügy első szakasza magában foglalja az A. Hasan által 2014. szeptember 4‑én Olaszországban, majd 2014. október 29‑én Németországban előterjesztett menedékjog iránti kérelmet és Olaszországnak történő átadását 2015 augusztusában. A második szakasz tehát abban az időpontban veszi kezdetét, amikor az érintett visszatér a Németországi Szövetségi Köztársaság területére. E második szakasz folyamán A. Hasan nem nyújtott be Németországban újabb menedékjog iránti kérelmet, és az átadással szemben 2015. január 30‑án benyújtott jogorvoslati kérelmének elbírálása még folyamatban van.
(
28
)	Még akkor is, ha a menedékjog iránti kérelmének elbírálásáért felelős tagállam általi hatékony elbírálására nem került sor.
(
29
)	Lásd e tekintetben többek között: 2016. március 17‑iMirza ítélet (C‑695/15 PPU, EU:C:2016:188, 47. és az azt követő pontok). Lásd továbbá a Bizottság 2016. április 6‑i közleményét az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a közös európai menekültügyi rendszer reformja és az Európába jutás legális lehetőségeinek javítása felé (COM(2016) 197 final), amely meghatározza azon visszatartó erejű intézkedéseket, amelyek lehetővé teszik a másodlagos mozgások visszaszorítását és/vagy szankcionálását. Lásd továbbá az Európai Parlament és a Tanács 2016. július 13‑i, a harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésére, az egységes menekült‑ vagy kiegészítő védelmet biztosító jogállásra, valamint a nyújtott védelem tartalmára vonatkozó szabályokról, továbbá a harmadik országok huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező állampolgárainak jogállásáról szóló, 2003. november 25‑i 2003/109/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló rendeletre irányuló javaslatát (COM(2016) 466 final).
(
30
)	A kérdést előterjesztő bíróság ugyanis arra vár választ a Bíróságtól, hogy abban az esetben, ha az e rendelet 23. és 24. cikkében foglalt rendelkezések nem alkalmazhatók, akkor az érintettre mely rendelkezéseket kell alkalmazni.
(
31
)	A „Dublin III” rendelet 24. cikke (4) bekezdésének rendelkezéseiből következik, hogy az érintettre a 2008/115 irányelvet csak akkor lehet alkalmazni, ha a menedékjog iránti kérelmét jogerősen elutasítják. Amennyiben – mint az alapügyben – az A. Hasan menedékjog iránti kérelméről érdemben nem döntöttek, úgy rá ezen irányelv nem alkalmazható. A kérdést előterjesztő bíróság ezen esetkörön kívüli esetre megfogalmazott kérdéseinek vizsgálatát tehát mellőzni kell, mivel ez a rendelet az egyetlen jogszabály, amelyet alkalmazni lehet. Ugyanis, e rendelet és a 2013/32 irányelv 9. cikkének alkalmazásában a menedékjog iránti kérelmet előterjesztő személyek jogosultak azon tagállam területén maradni, ahol a kérelmüket előterjesztették, legalább addig, amíg arról első fokon döntés születik. Amennyiben az e tagállamban maradáshoz való jog azonban nem minősül tartózkodáshoz való jognak, úgy a kérelmezőt nem lehet olyannak tekinteni, mint aki az adott tagállam területén jogellenesen tartózkodik, mialatt a menedékjog iránti kérelmével kapcsolatos eljárás eredményét várja, legalább addig, amíg e kérelmet első fokon elutasítják (lásd e tekintetben: Mengozzi főtanácsnok Gnandi ügyre vonatkozó indítványa [C‑181/16, EU:C:2017:467, 53–55. pont], valamint 2013. május 30‑iArslan ítélet [C‑534/11, EU:C:2013:343, 44–49. pont]). A 2008/115 irányelv (9) preambulumbekezdése hasonlóképpen meghatározza, hogy menedékjogot kérő, harmadik országbeli állampolgár a kérelmét elutasító határozat vagy a menedékkérői minőségben való tartózkodásának jogát megszüntető határozat hatálybalépéséig nem tekintendő úgy, hogy jogellenesen tartózkodik az adott tagállam területén (lásd még e tekintetben: Wathelet főtanácsnok Arslan ügyre vonatkozó indítványa [C‑534/11, EU:C:2013:52, 62–64. pont]).
(
32
)	A tény, hogy Németországban, az eredetileg megkereső tagállamban tartózkodik, nem akadályozhatja a „Dublin III” rendelet által meghatározott eljárás pontos betartását.
(
33
)	Lásd e tekintetben: a Bíróság 2017. április 5‑iAhmed végzése (C‑36/17, EU:C:2017:273, 26. pont).
(
34
)	A nemzeti bíróság által felvázolt további feltételezéseket, amelyek célja a KEMR más rendelkezéseinek tisztázása, hipotetikusnak, és az alapügy elbírálása szempontjából irrelevánsnak kell tekinteni. Azokat figyelmen kívül kell hagyni, még akkor is, ha más tényállás mellett helye lenne az alkalmazásuknak, ugyanúgy, ahogy a „Dublin III” rendelet 24. cikke tekintetében javasolni fogom. Továbbá, az ötödik kérdést szintén figyelmen kívül kell hagyni, amely ugyanezen okból jelentéktelennek tekinthető a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügy elbírálása szempontjából.
(
35
)	Az alapügyben A. Hasan kérelmét Németországban elfogadhatatlannak minősítették, Olaszországban pedig még nem bírálták el.
(
36
)	Lásd: Khir Amayry ügyre vonatkozó indítványom (C‑60/16, EU:C:2017:147, 37. pont).
(
37
)	Lásd: Khir Amayry ügyre vonatkozó indítványom (C‑60/16, EU:C:2017:147, 43. és 54. pont).
(
38
)	Lásd analógia útján: Khir Amayry ügyre vonatkozó indítványom (C‑60/16, EU:C:2017:147, 71. és az azt követő pontok).
(
39
)	Lásd: Khir Amayry ügyre vonatkozó indítványom (C‑60/16, EU:C:2017:147, 66. pont), valamint analógia útján 2009. január 29‑iPetrosian ítélet (C‑19/08, EU:C:2009:41, 32. és az azt követő pontok).
(
40
)	Kiemelés tőlem.
(
41
)	Lásd e tekintetben és analógia útján: Trstenjak főtanácsnok Kastrati és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑620/10, EU:C:2012:10, 44. és az azt követő pontok); 2016. március 17‑iMirza ítélet (C‑695/15 PPU, EU:C:2016:188, 47. és az azt követő pontok).
(
42
)	Lásd: Sharpston főtanácsnok Ghezelbash ügyre vonatkozó indítványa (C‑63/15, EU:C:2016:186, 39. pont).
(
43
)	E tekintetben a 2013/32 irányelv rendelkezéseit kell figyelembe venni, amelyek célja a másodlagos mozgások kockázatainak csökkentése, valamint az 1560/2003 rendelet X. mellékletét, amelynek célja, hogy tájékoztassa a kérelmezőket arra irányuló kötelezettségükről, hogy a kérelmük elbírálásáért felelős tagállam területén maradjanak. Továbbá, e tekintetben emlékeztetni kell a 2013/32 irányelv (18) preambulumbekezdésére, amely kimondja, hogy az érintett személyeknek és a tagállamoknak egyaránt az áll érdekében, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelmek ügyében a lehető legrövidebb időn belül határozat szülessen. Ennek érdekében minden olyan értelmezés támogatandó, amely visszatartja a kérelmezőket attól, hogy másodlagos mozgáshoz folyamodjanak.