62021CJ0767
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a treia)
14 decembrie 2023 (
*1
)
„Recurs – Drept instituțional – Deputați în Parlamentul European – Regulamentul de procedură al Parlamentului European – Reguli de conduită – Articolul 10 alineatul (3) – Interdicția de a afișa pancarte în cursul ședințelor Parlamentului – Măsură verbală adoptată de președintelui Parlamentului prin care se interzice deputaților să arboreze un drapel național pe pupitrul lor – Acțiune în anulare – Articolul 263 TFUE – Noțiunea de «act atacabil»”
În cauza C‑767/21 P,
având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, introdus la 8 decembrie 2021,
Jérôme Rivière, cu domiciliul la Nisa (Franța),
Dominique Bilde, cu domiciliul în Lagarde (Franța),
Joëlle Mélin, cu domiciliul la Aubagne (Franța),
Aurélia Beigneux, cu domiciliul la Hénin‑Beaumont (Franța),
Thierry Mariani, cu domiciliul la Paris (Franța),
Jordan Bardella, cu domiciliul la Montmorency (Franța),
Jean‑Paul Garraud, cu domiciliul la Libourne (Franța),
Jean‑François Jalkh, cu domiciliul la Gretz‑Armainvilliers (Franța),
Gilbert Collard, cu domiciliul la Marsilia (Franța),
Gilles Lebreton, cu domiciliul la Montivilliers (Franța),
Nicolaus Fest, cu domiciliul la Berlin (Germania),
Gunnar Beck, cu domiciliul la Neuss (Germania),
Philippe Olivier, cu domiciliul la Draveil (Franța),
reprezentați de F. Wagner, avocat,
recurenți,
cealaltă parte din procedură fiind:
Parlamentul European, reprezentat de N. Lorenz și T. Lukácsi, în calitate de agenți,
pârât în primă instanță
CURTEA (Camera a treia),
compusă din doamna K. Jürimäe, președintă de cameră, domnii N. Piçarra (raportor), M. Safjan, N. Jääskinen și M. Gavalec, judecători,
avocat general: doamna T. Ćapeta,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
după ascultarea concluziilor avocatei generale în ședința din 16 februarie 2023,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Prin recursul formulat, domnul Jérôme Rivière, doamnele Dominique Bilde, Joëlle Mélin și Aurélia Beigneux și domnii Thierry Mariani, Jordan Bardella, Jean‑Paul Garraud, Jean‑François Jalkh, Gilbert Collard, Gilles Lebreton, Nicolaus Fest, Gunnar Beck și Philippe Olivier, deputați în Parlamentul European, solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 6 octombrie 2021, Rivière și alții/Parlamentul (T‑88/20, denumită în continuare hotărârea atacată, EU:T:2021:664), prin care s‑a respins ca inadmisibilă acțiunea lor având ca obiect anularea măsurii verbale a președintelui Parlamentului din 13 ianuarie 2020 prin care s‑a interzis deputaților să arboreze drapelul național pe pupitrul lor (denumită în continuare „măsura în litigiu”).
Cadrul juridic
2
Articolul 10, intitulat „Reguli de conduită”, din Regulamentul de procedură al Parlamentului European (Legislatura a 9‑a ‐ 2019-2024) (denumit în continuare „Regulamentul de procedură”) prevede:
„(1)   Comportamentul deputaților trebuie să fie caracterizat de respect reciproc și trebuie să se bazeze pe valorile și principiile stabilite în tratate și, în special, în Carta drepturilor fundamentale. […]
(2)   Deputații nu compromit buna desfășurare a lucrărilor parlamentare și nu compromit menținerea securității și a ordinii în clădirile Parlamentului sau funcționarea echipamentelor sale.
(3)   Deputații nu perturbă ordinea în sala de ședințe și se abțin de la orice comportament necorespunzător. Deputații nu afișează pancarte.
[…]”
3
Articolul 171 din acest regulament, intitulat „Repartizarea timpului afectat luărilor de cuvânt și lista vorbitorilor”, prevede la alineatul (4):
„Timpul afectat luărilor de cuvânt pentru această parte a dezbaterii se repartizează în funcție de următoarele criterii:
(a)
o primă fracțiune din timpul afectat luărilor de cuvânt se repartizează în mod egal între toate grupurile politice;
(b)
o a doua fracțiune se repartizează între grupurile politice proporțional cu numărul lor total de membri;
(c)
deputaților neafiliați li se atribuie global un timp afectat luărilor de cuvânt calculat în funcție de fracțiunile de timp atribuite fiecărui grup politic, în conformitate cu literele (a) și (b);
(d)
alocarea timpului pentru luările de cuvânt în plen va ține cont de faptul că deputații cu dizabilități ar putea avea nevoie de mai mult timp.”
4
Articolul 175 din regulamentul menționat, intitulat „Măsuri imediate”, prevede la alineatele (1)-(3):
„(1)   Președintele cheamă la ordine orice deputat care încalcă regulile de conduită stabilite la articolul 10 alineatul (3) sau (4).
(2)   În caz de repetare a încălcării, Președintele cheamă deputatul respectiv din nou la ordine, iar acest fapt se consemnează în procesul‑verbal.
(3)   Dacă încălcarea continuă sau în cazul unei noi încălcări, Președintele poate retrage dreptul la cuvânt deputatului respectiv și acesta sau aceasta poate fi exclus(ă) din sală de către Președinte pentru restul ședinței. […]”
Istoricul litigiului
5
Istoricul cauzei, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 1-3 din hotărârea atacată, poate fi rezumat după cum urmează.
6
În ședința plenară din 13 ianuarie 2020, președintele Parlamentului European a adoptat oral, în temeiul articolului 10 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Parlamentului, măsuri pentru asigurarea respectării ordinii în hemiciclu, printre care măsura în litigiu.
7
În ședințele plenare din 29 și din 30 ianuarie 2020, vicepreședinții care au prezidat aceste ședințe au reiterat măsura în litigiu.
Acțiunea în fața Tribunalului și hotărârea atacată
8
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 13 februarie 2020, recurenții au introdus o acțiune în anularea măsurii în litigiu.
9
În susținerea acțiunii formulate, aceștia au invocat patru motive. Primul cuprindea două aspecte, întemeiate, primul, pe încălcarea și pe denaturarea articolului 10 din Regulamentul de procedură al Parlamentului, iar al doilea, pe încălcarea articolului 4 alineatul (2) TUE. Al doilea motiv era întemeiat pe încălcarea principiului securității juridice, al treilea, pe abuzul de putere și, al patrulea, pe încălcarea principiilor egalității de tratament, legalității și bunei administrări, pe fumus persecutionis și pe încălcarea libertății de exprimare a deputaților.
10
Parlamentul a ridicat, cu titlu principal, excepția de inadmisibilitate a acțiunii, întemeiată pe inexistența, în primul rând, a unui act atacabil, în sensul articolului 263 TFUE, în al doilea rând, pe lipsa calității procesuale active a recurenților și, în al treilea rând, pe lipsa interesului acestora de a exercita acțiunea. În subsidiar, Parlamentul a susținut că acțiunea este neîntemeiată.
11
Tribunalul a admis cauza de inadmisibilitate întemeiată pe inexistența unui act atacabil, în sensul articolului 263 TFUE.
12
La punctul 38 din hotărârea atacată, Tribunalul a considerat că din înscrisurile părților reieșea că măsura în litigiu a constat într‑o interdicție adresată deputaților, în temeiul articolului 10 alineatul (3) din Regulamentul de procedură, de a arbora drapele naționale pe pupitrul lor. În această privință, Tribunalul a precizat că, deși recurenții au invocat și o interdicție privind luarea de cuvânt aplicată deputaților care nu au respectat măsura menționată, nimic nu permitea să se rețină că aceasta din urmă a depășit interdicția de a arbora drapelele naționale.
13
La punctele 42-44 din această hotărâre, Tribunalul a arătat că, potrivit Regulamentului de procedură, inspirat din tradițiile parlamentare comune statelor membre, deputații „se exprimă prin luări de cuvânt”. Acesta a precizat că, în afara posibilității care le este acordată prin acest regulament de a prezenta o dată pe sesiune o declarație scrisă de 200 de cuvinte, regulamentul menționat „nu prevede alte mijloace de exprimare aflate la dispoziția participanților la dezbateri”. Potrivit Tribunalului, restricția privind mijloacele de exprimare a deputaților astfel stabilită urmărește să garanteze egalitatea acestora și, în consecință, buna desfășurare a lucrărilor parlamentare. Acest dublu obiectiv ar fi urmărit și de articolul 171 alineatul (4) din regulamentul de procedură menționat, care prevede criterii precise de repartizare a timpului afectat luărilor de cuvânt între deputați.
14
La punctele 45 și 48 din hotărârea atacată, Tribunalul a statuat că „o imagine sau un obiect, prin simbolul pe care îl reprezintă sau prin mesajul pe care îl comunică, poate servi fără îndoială drept mijloc de exprimare, oferind astfel deputaților care îl utilizează posibilitatea de a‑și afirma și de a‑și apăra convingerile politice în afara timpului afectat luărilor de cuvânt” în ședințele plenare ale Parlamentului. Tribunalul a considerat că, în speță, drapelul amplasat de recurenți pe pupitrele lor a devenit „un soi de stindard al unui grup politic și un simbol al cauzei pe care o apără acesta”. În plus, la punctul 49 din această hotărâre, Tribunalul a considerat că „arborarea drapelului unui stat membru în special pe pupitrul unui deputat ales în Parlament este în discordanță cu funcția reprezentativă [a acestui] deputat”, astfel cum este definită printre altele la articolul 14 alineatul (2) TUE și la articolul 22 alineatul (2) TFUE.
15
La punctul 50 din hotărârea menționată, Tribunalul a statuat că, având în vedere funcția pe care i‑o atribuie recurenții, drapelul național astfel arborat pe pupitrul lor era „redus la un simplu mijloc de exprimare sau de comunicare a opiniilor” care nu se distingea de obiectele vizate de termenii „bannières” și „banderoles” utilizați la articolul 10 alineatul (3) din Regulamentul de procedură sau echivalentele acestora în diferitele versiuni lingvistice ale acestei dispoziții.
16
Ținând seama de toate aceste motive, Tribunalul a statuat, la punctele 51 și 52 din hotărârea atacată, că, întrucât a fost de natură să perturbe buna funcționare a lucrărilor parlamentare, comportamentul recurenților intra în domeniul de aplicare al articolului 10 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Parlamentului European, că măsura contestată se înscria „în cadrul organizării interne a lucrărilor Parlamentului European” și nu producea efecte juridice de natură să afecteze condițiile de exercitare a mandatului de deputat al recurenților prin modificarea în mod distinct a situației lor juridice. Prin urmare, această măsură nu constituia un act atacabil, în sensul articolului 263 TFUE.
17
Astfel, Tribunalul a respins acțiunea ca inadmisibilă.
Concluziile părților
18
Recurenții solicită Curții:
–
anularea hotărârii atacate;
–
declararea admisibilității acțiunii;
–
anularea măsurii în litigiu și
–
obligarea Parlamentului la plata cheltuielilor de judecată.
19
Parlamentul solicită respingerea recursului și obligarea recurenților la plata cheltuielilor de judecată.
Cu privire la recurs
Cu privire la admisibilitatea recursului
20
Parlamentul arată că recursul nu îndeplinește condițiile de admisibilitate prevăzute la articolul 168 din Regulamentul de procedură al Curții, pentru motivul că nu ar indica în mod precis argumentele juridice care susțin motivele expuse și nu ar conține o argumentație juridică.
21
În această privință, din articolul 256 alineatul (1) al doilea paragraf TFUE, din articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, precum și din articolul 168 alineatul (1) litera (d) și din articolul 169 alineatul (2) din Regulamentul de procedură rezultă că un recurs trebuie să indice cu precizie punctele criticate din hotărârea a cărei anulare se solicită, precum și argumentele de drept care susțin în mod specific această cerere, sub sancțiunea inadmisibilității recursului sau a motivului în cauză (Hotărârea din 23 noiembrie 2021, Consiliul/Hamas, C‑833/19 P, EU:C:2021:950, punctul 50 și jurisprudența citată).
22
Cererea de recurs permite totuși identificarea fără echivoc a două motive prin care recurenții reproșează Tribunalului, pe de o parte, denaturarea faptelor și o eroare de calificare juridică a acestora la punctul 38 din hotărârea atacată și, pe de altă parte, erori de drept care ar afecta punctele 41-50 din această hotărâre în ceea ce privește interpretarea articolului 10 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Parlamentului. Pe de altă parte, din memoriul în răspuns al Parlamentului reiese că acesta a fost în măsură să înțeleagă conținutul acestor motive și să răspundă la acestea pe fond.
23
În aceste condiții, este necesar să se considere că recursul identifică cu suficientă precizie, în fiecare dintre motivele sale, punctele criticate din hotărârea atacată și expune rațiunile pentru care aceste puncte ar fi, potrivit recurenților, afectate de erori de drept, permițând astfel Curții să își exercite controlul de legalitate.
24
Prin urmare, prezentul recurs trebuie declarat admisibil.
Cu privire la fondul recursului
Cu privire la primul motiv
– Argumentația părților
25
Prin intermediul primului motiv, recurenții susțin că, la punctul 38 din hotărârea atacată, Tribunalul a denaturat faptele și a săvârșit o eroare în calificarea juridică a acestor fapte, deoarece nu a considerat că măsura în litigiu a avut ca efect practic să priveze deputații de dreptul de a lua cuvântul și, prin urmare, să modifice în mod distinct condițiile de exercitare a mandatului celor care au refuzat să retragă drapelele naționale de pe pupitrele lor în ședințele plenare din 29 și din 30 ianuarie 2020.
26
Parlamentul apreciază că primul motiv este vădit nefondat.
– Aprecierea Curții
27
Reiese din articolul 256 alineatul (1) TFUE și din articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene că recursul se limitează la chestiuni de drept și că Tribunalul este, așadar, singurul competent să constate și să aprecieze faptele, precum și elementele de probă. Aprecierea faptelor nu constituie, cu excepția cazului denaturării lor, o chestiune de drept supusă ca atare controlului Curții în cadrul unui recurs (Hotărârea din 10 iulie 2019, VG/Comisia, C‑19/18 P, EU:C:2019:578, punctul 47 și jurisprudența citată).
28
O asemenea denaturare are loc atunci când, fără a se recurge la noi elemente de probă, aprecierea elementelor de probă existente apare ca fiind vădit greșită. Totuși, această denaturare trebuie să reiasă în mod evident din înscrisurile dosarului, fără a fi necesară o nouă apreciere a faptelor și a probelor. Atunci când un recurent invocă denaturarea elementelor de probă de către Tribunal, trebuie să indice cu precizie elementele care ar fi fost denaturate de acesta și să demonstreze erorile de analiză care, în opinia sa, ar fi condus Tribunalul la această denaturare (Hotărârea din 3 decembrie 2015, Italia/Comisia, C‑280/14 P, EU:C:2015:792, punctul 52 și jurisprudența citată).
29
Cu toate acestea, reiese fără echivoc din cererea introductivă în primă instanță că recurenții au solicitat Tribunalului numai anularea măsurii în litigiu, care constă exclusiv în interdicția verbală de a arbora drapelele naționale pe pupitrele lor. Ei nu au contestat în fața Tribunalului măsurile ulterioare prin care ar fi fost privați de dreptul de a lua cuvântul în ședințele plenare din 29 și din 30 ianuarie 2020. În aceste condiții, nu pot reproșa Tribunalului că hotărârea atacată este afectată de o denaturare și de o eroare de calificare juridică a faptelor.
30
În orice caz, trebuie adăugat că, la punctul 38 din hotărârea atacată, Tribunalul a constatat în mod întemeiat că, deși recurenții au invocat și o interdicție de a lua cuvântul aplicată deputaților care nu respectă măsura în litigiu, nimic nu permite să se rețină că această măsură „depășește interdicția, adresată membrilor Parlamentului European în temeiul articolului 10 alineatul (3) din Regulamentul de procedură, de a arbora drapelul național pe pupitrul lor”.
31
Prin urmare, fără să denatureze faptele și fără a săvârși o eroare de calificare juridică a lor, Tribunalul a statuat că măsura în litigiu nu urmărea decât să pună capăt prezenței drapelelor naționale pe pupitrul deputaților, fără ca ea să fi avut în concret ca efect interzicerea luărilor de cuvânt a deputaților în cauză în ședințele plenare din 29 și din 30 ianuarie 2020.
32
Rezultă că primul motiv nu este întemeiat și, prin urmare, trebuie respins.
Cu privire la al doilea motiv
– Argumentația părților
33
Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenții susțin că Tribunalul a săvârșit, la punctele 41-50 din hotărârea atacată, o „încălcare și [o] denaturare în drept și în fapt” a articolului 10 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Parlamentului, precum și o „eroare vădită de apreciere”, care l‑au determinat să statueze, la punctul 52 din această hotărâre, că măsura în litigiu se înscria în cadrul organizării interne a lucrărilor Parlamentului, nu producea efecte juridice de natură să afecteze condițiile de exercitare a mandatului de deputat al recurenților și, prin urmare, nu constituia un act atacabil în sensul articolului 263 TFUE.
34
În această privință, recurenții susțin, în primul rând, că „drapelele” naționale nu intră în domeniul de aplicare al articolului 10 alineatul (3) din Regulamentul de procedură, care nu se referă decât la „bannières” și la „banderoles”. Tribunalul ar fi trebuit să stabilească faptul că un drapel național este o „banderole” sau o „bannière”, în sensul acestei dispoziții, înainte de a decide dacă utilizarea unui astfel de drapel de către deputați perturbă ordinea în sala de ședințe sau constituie un comportament deplasat al acestora, susceptibil să compromită buna desfășurare a lucrărilor parlamentare.
35
În acest context, recurenții susțin că termenii „banderoles” și „bannières” trebuie definiți în conformitate cu sensul lor obișnuit în limba franceză, astfel cum este precizat în luarea de poziție adoptată de serviciul Dictionnaire de l’Academie française, prin scrisoarea din 20 februarie 2020, ca răspuns la o cerere pe care i‑au adresat‑o doi dintre recurenți.
36
Recurenții invocă de asemenea faptul că Tribunalul nu ar fi trebuit să țină seama, la punctul 50 din hotărârea atacată, de diferitele versiuni lingvistice ale articolului 10 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Parlamentului pentru a stabili dacă „drapelele naționale” în cauză puteau fi calificate drept „banderoles” sau „bannières” în sensul acestei dispoziții. Statuând astfel, Tribunalul ar fi încălcat articolul 1 din Regulamentul nr. 1 al Consiliului din 15 aprilie 1958 de stabilire a regimului lingvistic al Comunității Economice Europene (JO 1958, 17, p. 385, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 3), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 517/2013 al Consiliului din 13 mai 2013 (JO 2013, L 158, p. 1), care prevede că limba franceză este o limbă oficială și o limbă de lucru a instituțiilor Uniunii Europene. Termenii în cauză nu ar fi trebuit, așadar, să fie interpretați, în privința deputaților francezi, decât în conformitate cu înțelesul care li se dă în limba franceză.
37
În al doilea rând, recurenții susțin că Tribunalul a interpretat în mod eronat articolul 10 alineatul (3) a doua teză din Regulamentul de procedură, care nu ar interzice decât utilizarea „banderoles” și a „bannières”, dar nu și a „drapelelor”. În consecință, Tribunalul ar fi asimilat în mod greșit un „mic drapel așezat” pe pupitrul deputaților cu afișarea de „banderoles” și de „bannières”, în condițiile în care recurenții nu ar fi utilizat, în orice caz, drapelele naționale „la tot pasul”.
38
În al treilea rând, Tribunalul nu ar fi examinat, în cadrul unei analize contextuale a articolului 10 alineatele (2) și (3) din Regulamentul de procedură, dacă măsura în litigiu urmărea să remedieze o eventuală perturbare, cauzată de prezența acestor drapele, în desfășurarea lucrărilor parlamentare sau în ordinea și în securitatea ședințelor. Prin urmare, Tribunalul nu ar fi expus motivele pentru care afișarea unui drapel național pe pupitrul unui deputat constituia un comportament deplasat.
39
În al patrulea rând, recurenții susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat, la punctele 43-45 din hotărârea atacată, că măsura în litigiu urmărea să garanteze egalitatea deputaților și putea fi întemeiată pe articolul 10 din Regulamentul de procedură, deși un astfel de obiectiv ar fi urmărit de articolul 171 din acest regulament.
40
În al cincilea rând, potrivit recurenților, „deputații [în Parlament] sunt aleși în primul rând de cetățenii țării lor, pe bază de liste naționale într‑un cadru stabilit de fiecare stat [membru]”. Împrejurarea că cetățenii altor state membre pot să fie înscriși pe aceste liste și să voteze în acest stat membru nu ar înlătura „acest caracter național al votului”. De altfel, afirmarea unei „apartenențe naționale” ar decurge din articolul 4 alineatul (2) TUE. Prin urmare, contrar celor statuate de Tribunal la punctul 49 din hotărârea atacată, prezența drapelului național pe pupitrul unui deputat în Parlament nu ar fi nici în discordanță cu funcția reprezentativă a deputatului, astfel cum este definită de tratate, și nici de natură să perturbe buna desfășurare a lucrărilor parlamentare.
41
Parlamentul apreciază că primul motiv este vădit nefondat.
– Aprecierea Curții
42
Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenții reproșează în esență Tribunalului că, la punctele 41-50 din hotărârea atacată, a interpretat în mod eronat articolul 10 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Parlamentului. În opinia acestora, dispoziția menționată nu poate constitui temeiul măsurii în litigiu, din moment ce drapelele naționale nu intră în domeniul său de aplicare. În aceste condiții, o astfel de măsură ar fi de natură să afecteze condițiile de exercitare a mandatului lor de deputat, modificând în mod distinct situația lor juridică, și ar constitui, așadar, un act atacabil, în sensul articolului 263 TFUE.
43
Trebuie amintit că sunt considerate „acte atacabile”, în sensul articolului 263 TFUE, orice dispoziții adoptate de instituțiile, organele, oficiile sau agențiile Uniunii, indiferent de forma acestora, care urmăresc să producă efecte juridice obligatorii (Hotărârea din 20 februarie 2018, Belgia/Comisia, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, punctul 31, și Hotărârea din 9 iulie 2020, Republica Cehă/Comisia, C‑575/18 P, EU:C:2020:530, punctul 46, precum și jurisprudența citată).
44
Pentru a stabili dacă măsura în litigiu produce efecte juridice obligatorii, este necesar să se examineze substanța acesteia și să se evalueze efectele sale în lumina unor criterii obiective, cum este conținutul său, ținându‑se seama, dacă este cazul, de contextul adoptării sale, precum și de competențele instituției care este autoarea acesteia (a se vedea în acest sens Hotărârea din 20 februarie 2018, Belgia/Comisia, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, punctul 32 și Hotărârea din 9 iulie 2020, Republica Cehă/Comisia, C‑575/18 P, EU:C:2020:530, punctul 47).
45
Trebuie amintit că măsura în litigiu constă într‑o interdicție verbală de a arbora drapelele naționale pe pupitrele deputaților și că a fost adoptată în temeiul articolului 10 alineatul (3) a doua teză din Regulamentul de procedură al Parlamentului, care prevede că „[deputații] nu afișează pancarte” în timpul ședințelor parlamentare. După cum a arătat doamna avocată generală la punctul 71 din concluzii, această dispoziție este direct aplicabilă fără a fi necesare măsuri de executare.
46
Pentru a stabili dacă Tribunalul, astfel cum susțin recurenții, a săvârșit o eroare de drept în interpretarea articolului 10 alineatul (3) a doua teză din Regulamentul de procedură, trebuie să se țină seama, după cum s‑a amintit la punctul 40 din hotărârea atacată, nu numai de textul acestei dispoziții, ci și de contextul său și de obiectivele urmărite de reglementarea din care face parte această dispoziție (Hotărârea din 28 septembrie 2023, Gargždų geležinkelis, C‑671/21, EU:C:2023:709, punctul 50 și jurisprudența citată).
47
Formularea unei dispoziții de drept al Uniunii utilizată în una dintre versiunile sale lingvistice nu poate constitui singurul temei pentru interpretarea acestei dispoziții și nici nu se poate atribui respectivei formulări un caracter prioritar în raport cu celelalte versiuni lingvistice. Necesitatea unei interpretări și a unei aplicări uniforme a fiecărei dispoziții de drept al Uniunii exclude posibilitatea ca aceasta să fie privită în mod izolat în una dintre versiunile sale lingvistice și impune ca aceasta să fie interpretată în raport cu economia generală și cu finalitatea reglementării din care face parte [a se vedea în acest sens Hotărârea din 27 octombrie 1977, Bouchereau_30/77, EU:C:1977:172, punctul 14, și Hotărârea din 15 septembrie 2022, Minister for Justice and Equality (Resortisant al unei țări terțe, văr al unui cetățean al Uniunii), C‑22/21, EU:C:2022:683, punctul 20].
48
Prin urmare, Tribunalul a luat în considerare în mod întemeiat, la punctul 50 din hotărârea atacată, alte versiuni lingvistice decât versiunea în limba franceză a articolului 10 alineatul (3) a doua teză din Regulamentul de procedură, pentru a stabili dacă drapelele naționale constituiau „pancarte”, în sensul acestei dispoziții. Pe de altă parte, contrar susținerilor recurenților, procedând astfel, Tribunalul nu a încălcat nicidecum articolul 1 din Regulamentul nr. 1 al Consiliului, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 517/2013, care se limitează să enumere limbile oficiale și limbile de lucru ale instituțiilor Uniunii.
49
În ceea ce privește aspectul dacă interdicția de a afișa „pancarte”, prevăzută la articolul 10 alineatul (3) a doua teză din Regulamentul de procedură, vizează și drapelele naționale, Tribunalul a arătat, la punctul 50 din hotărârea atacată, că termenii utilizați în alte versiuni lingvistice ale acestei dispoziții, care corespund termenilor francezi „banderoles” și „bannières”, desemnează în general obiecte adesea confecționate din pânză, fixate uneori pe bețe de lemn, pe care sunt inscripționate printre altele sloganurile politice, o deviză sau declarația unui apel sau a unui obiectiv politic. Prin urmare, Tribunalul a putut statua în mod întemeiat la același punct 50 că, având în vedere funcția atribuită în speță drapelului național de către recurenți, acest drapel putea fi considerat un mijloc de exprimare sau de comunicare identic pancartelor.
50
O asemenea interpretare este confirmată de elementele contextuale și teleologice ale articolului 10 alineatul (3) a doua teză din Regulamentul de procedură.
51
Astfel, după cum a arătat Tribunalul la punctele 42-44 din hotărârea atacată, tradiția dezbaterii orale, ce caracterizează activitatea parlamentară, este reflectată în Regulamentul de procedură al Parlamentului. Din economia generală a acestuia reiese că deputații se exprimă prin luări de cuvânt și nu dispun, în principiu, de alte mijloace de exprimare. În acest context, articolul 10 alineatul (3) a doua teză din Regulamentul de procedură al Parlamentului coroborat cu articolul 175 din acesta limitează mijloacele de exprimare ale deputaților în afara timpului afectat luării de cuvânt, pentru a garanta atât egalitatea acestora, cât și ordinea în sala de ședințe.
52
În consecință, contrar celor susținute de recurenți, Tribunalul a considerat în mod întemeiat că aceștia au afișat o pancartă, în sensul articolului 10 alineatul (3) a doua teză din Regulamentul de procedură, atunci când au așezat un drapel național pe pupitrele lor. Astfel, având în vedere funcția politică astfel atribuită unui asemenea drapel, actul deputaților în cauză trebuie înțeles ca manifestarea unei opinii politice la fel ca afișarea de „pancarte” prevăzute la articolul 10 alineatul (3) a doua teză din Regulamentul de procedură.
53
În ceea ce privește argumentul recurenților potrivit căruia Tribunalul a omis în mod eronat să expună motivele pentru care a considerat că afișarea acestor drapele naționale perturbă ordinea în sala de ședințe și constituie un comportament deplasat al deputaților, este suficient să se arate că interdicția prevăzută la articolul 10 alineatul (3) a doua teză din Regulamentul de procedură al Parlamentului nu depinde de demonstrarea concretă a faptului că o asemenea afișare perturbă buna desfășurare a lucrărilor parlamentare.
54
În ceea ce privește argumentul recurenților potrivit căruia Tribunalul ar fi interpretat în mod eronat articolul 10 alineatul (3) a doua teză din Regulamentul de procedură al Parlamentului, în sensul că scopul acestei dispoziții este menținerea egalității dintre deputați în privința timpului afectat luării de cuvânt, este suficient să se arate că Tribunalul a statuat în mod întemeiat, la punctul 44 din hotărârea atacată, că obiectivul acestei dispoziții coroborate cu articolul 175 din acest regulament constă în garantarea egalității deputaților în ceea ce privește mijloacele lor de exprimare și, prin urmare, ținând seama de faptul că deputații se exprimă în principiu oral, în ceea ce privește timpul afectat luării de cuvânt.
55
În sfârșit, referitor la argumentul recurenților potrivit căruia au dreptul de a așeza un mic drapel național pe pupitrul lor în conformitate cu dreptul la respectarea identității naționale garantat de articolul 4 alineatul (2) TUE, trebuie amintit de la bun început că această dispoziție, contrar celor susținute de recurenți, nu se referă la o „apartenență națională”. Dimpotrivă, dispoziția menționată impune Uniunii să respecte egalitatea statelor membre în raport cu tratatele, precum și identitatea lor națională, inerentă structurilor lor fundamentale politice și constituționale, și funcțiile esențiale ale statului.
56
Pe de altă parte, membrii Parlamentului reprezintă cetățenii Uniunii, astfel cum reiese în mod expres din articolul 10 alineatul (2) și din articolul 14 alineatul (2) TUE, precum și din articolul 22 alineatul (2) TFUE, chiar dacă sunt aleși pe liste întocmite la nivelul statelor membre. În conformitate cu principiul democrației reprezentative, pe care, potrivit articolului 10 alineatul (1) TUE, se întemeiază funcționarea Uniunii, compunerea Parlamentului reflectă în mod fidel și complet libera exprimare a alegerilor efectuate de cetățenii Uniunii, prin vot universal direct, în ceea ce privește persoanele prin care aceștia înțeleg să fie reprezentați într‑o legislatură dată (a se vedea în acest sens Hotărârea din 19 decembrie 2019, Junqueras Vies, C‑502/19, EU:C:2019:1115, punctul 83).
57
Rezultă că, după cum Tribunalul a statuat în mod întemeiat la punctul 49 din hotărârea atacată, afișarea drapelelor statelor membre pe pupitrele deputaților aleși în Parlament este în discordanță cu funcția reprezentativă a acestor deputați, astfel cum este definită de tratate, la care face trimitere în mod expres articolul 10 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Parlamentului.
58
În aceste condiții, este necesar să se considere că măsura în litigiu nu produce efecte juridice de natură să afecteze condițiile de exercitare a mandatului de deputat al recurenților prin modificarea în mod distinct a situației lor juridice, din moment ce efectele acesteia nu le depășesc pe cele produse de interdicția prevăzută la articolul 10 alineatul (3) a doua teză din Regulamentul de procedură al Parlamentului.
59
Prin urmare, la punctul 52 din hotărârea atacată, Tribunalul a statuat fără a săvârși o eroare de drept că măsura în litigiu nu constituie un act atacabil.
60
Rezultă că al doilea motiv trebuie respins ca nefondat.
61
Având în vedere ansamblul motivelor care precedă, se impune respingerea recursului în întregime.
Cu privire la cheltuielile de judecată
62
În temeiul articolului 184 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, atunci când recursul nu este fondat, Curtea se pronunță asupra cheltuielilor de judecată. Conform articolului 138 alineatul (1) din acest regulament, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din regulamentul amintit, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
63
Întrucât Parlamentul a solicitat obligarea recurenților la plata cheltuielilor de judecată, iar aceștia au căzut în pretenții, se impune obligarea acestora să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Parlament.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară și hotărăște:
1)
Respinge recursul.
2)
Îi obligă pe domnul Jérôme Rivière, pe doamnele Dominique Bilde, Joëlle Mélin și Aurélia Beigneux și pe domnii Thierry Mariani, Jordan Bardella, Jean‑Paul Garraud, Jean‑François Jalkh, Gilbert Collard, Gilles Lebreton, Nicolaus Fest, Gunnar Beck și Philippe Olivier să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Parlamentul European.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: franceza.