62022CJ0240_RES
Cauza C‑240/22 P
Comisia Europeană
împotriva
Intel Corporation Inc.
Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 24 octombrie 2024
„Recurs – Concurență – Abuz de poziție dominantă – Piața microprocesoarelor – Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 102 TFUE și a articolului 54 din Acordul privind SEE – Reduceri de fidelitate – Calificare drept practică abuzivă – Strategie privind excluderea de pe piață a concurenților cel puțin la fel de eficienți ca întreprinderea aflată în poziție dominantă”
Recurs – Motive – Încălcarea interdicției de a se pronunța ultra petita – Acțiune în anulare împotriva unei decizii a Comisiei prin care se constată o încălcare a normelor de concurență – Inexistență – Examinare de către Tribunal a unor argumente pretins neinvocate în actul de sesizare – Dezvoltarea unui motiv existent și care prezintă o legătură strânsă cu acesta – Admisibilitate
[Statutul Curții de Justiție, art. 21; Regulamentul de procedură al Tribunalului, art. 76 și art. 84 alin. (1)]
(a se vedea punctele 96-106)
Concurență – Procedură administrativă – Decizie a Comisiei de constatare a unei încălcări – Control jurisdicțional – Control de legalitate – Întindere – Substituirea motivelor actului contestat – Excludere
(art. 102 și 263 TFUE)
(a se vedea punctele 138, 158, 163, 166, 293, 316 și 317)
Poziție dominantă – Abuz – Noțiune – Noțiune obiectivă care vizează comportamentele de natură să influențeze structura pieței și care au ca efect împiedicarea menținerii sau a dezvoltării concurenței – Obligații care revin întreprinderii dominante – Exercitarea concurenței bazate numai pe merit – Criterii de apreciere
(art. 102 TFUE; Acordul privind SEE, art. 54)
(a se vedea punctele 175-180)
Poziție dominantă – Abuz – Reduceri de exclusivitate sau de fidelitate – Capacitate de restrângere a concurenței și de producere a unor efecte de excludere – Analiza concurentului la fel de eficient – Criterii de apreciere
(art. 102 TFUE; Acordul privind SEE, art. 54)
(a se vedea punctele 181, 182, 201 și 203)
Poziție dominantă – Abuz – Reduceri de exclusivitate sau de fidelitate – Capacitate de restrângere a concurenței și de producere a unor efecte de excludere – Analiza concurentului la fel de eficient – Obligații în materia probelor ale întreprinderii aflate în poziție dominantă care contestă exactitatea calculelor efectuate în cadrul acestei analize
(art. 102 TFUE; Acordul privind SEE, art. 54)
(a se vedea punctele 204-208)
Poziție dominantă – Abuz – Reduceri de exclusivitate sau de fidelitate – Capacitate de restrângere a concurenței și de producere a unor efecte de excludere – Sarcina probei care revine Comisiei – Analiza concurentului la fel de eficient – Control jurisdicțional – Întindere – Apreciere economică complexă – Controlul materialității, al fiabilității și al coerenței elementelor de probă – Controlul exhaustivității datelor pertinente
(art. 102 TFUE)
(a se vedea punctele 267-271)
Poziție dominantă – Abuz – Reduceri de exclusivitate sau de fidelitate – Capacitate de restrângere a concurenței și de producere a unor efecte de excludere – Analiza concurentului la fel de eficient – Control jurisdicțional – Luare în considerare a unor elemente de fapt sau de drept care nu au fost contestate în cursul procedurii administrative – Admisibilitate
(art. 102 TFUE)
(a se vedea punctele 273-279)
Poziție dominantă – Abuz – Reduceri de exclusivitate sau de fidelitate – Capacitate de restrângere a concurenței și de producere a unor efecte de excludere – Analiza concurentului la fel de eficient – Reduceri acordate sub forma unei prestații în natură – Stabilirea valorii reducerilor – Criterii
(art. 102 TFUE; Acordul privind SEE, art. 54)
(a se vedea punctele 309-315)
Poziție dominantă – Abuz – Reduceri de exclusivitate sau de fidelitate – Capacitate de restrângere a concurenței și de producere a unor efecte de excludere – Analiza concurentului la fel de eficient – Insuficiența elementelor prezentate în susținerea acestei analize – Obligația ce revine Tribunalului de a examina alte elemente susceptibile să demonstreze această capacitate de excludere – Inexistență
(art. 102 și 263 TFUE)
(a se vedea punctele 328-343)
Rezumat
Prin hotărârea pronunțată, Curtea respinge recursul formulat de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului din 26 ianuarie 2022 (
1
) de anulare în parte a deciziei Comisiei prin care Intel a fost sancționată pentru că a abuzat de poziția sa dominantă pe piața mondială a microprocesoarelor punând în aplicare o strategie de ansamblu care viza excluderea de pe piață a concurentului său principal. Procedând astfel, Curtea soluționează definitiv litigiul dintre Intel și Comisie în legătură cu acest aspect începând cu anul 2009, validând, în speță, analiza urmată de Tribunal pentru a statua ca fiind insuficient demonstrată capacitatea de excludere a reducerilor de exclusivitate contestate și, prin urmare, pentru a anula constatarea încălcării cu privire la acest aspect. Curtea aduce cu această ocazie precizări cu privire la întinderea controlului de legalitate ce revine Tribunalului atunci când este chemat să se pronunțe cu privire la o astfel de analiză a efectelor anticoncurențiale potențiale ale unor asemenea practici, precum și cu privire la punerea în aplicare a as efficient competitor test (denumit în continuare „testul AEC”).
Prin Decizia din 13 mai 2009 (
2
), Comisia Europeană a aplicat producătorului de microprocesoare Intel o amendă de 1,06 miliarde de euro pentru că a abuzat de poziția sa dominantă pe piața mondială a microprocesoarelor (Central Processing Units) (
3
) având arhitectura x86 (
4
) (denumite în continuare „UCP‑uri x86”) în perioada cuprinsă între luna octombrie 2002 și luna decembrie 2007, prin punerea în aplicare a unei strategii destinate excluderii de pe piață a concurentului său principal.
În decizia pe care a adoptat‑o, Comisia a imputat Intel două tipuri de comportamente abuzive în privința partenerilor săi comerciali, și anume restricții propriu‑zise și reduceri condiționate. Referitor în special la cele din urmă, Intel ar fi acordat reduceri în favoarea a patru producători strategici de echipamente originale informatice [Dell, Hewlett‑Packard (HP), NEC și Lenovo], cu condiția ca aceștia să achiziționeze de la Intel totalitatea sau cvasitotalitatea UCP‑urilor lor x86. De asemenea, Intel ar fi efectuat plăți către un distribuitor european de dispozitive microelectronice (MSH), cu condiția ca acesta să vândă exclusiv calculatoare echipate cu UCP‑uri x86 produse de Intel. Aceste reduceri și prețuri (denumite în continuare „reducerile contestate”) ar fi asigurat fidelitatea celor patru producători de echipamente originale informatice și a Media‑Saturn și ar fi redus astfel în mod sensibil capacitatea concurenților Intel de a recurge la o concurență bazată pe meritele UCP‑urilor lor x86.
Prin Hotărârea din 12 iunie 2014 (
5
), Tribunalul a respins în totalitate acțiunea în anulare formulată de Intel împotriva deciziei în litigiu. Sesizată cu un recurs formulat de Intel, Curtea a anulat hotărârea inițială prin Hotărârea din 6 septembrie 2017 (
6
) și a trimis cauza Tribunalului spre rejudecare. În hotărârea pronunțată în recurs, Curtea a constatat că Tribunalul s‑a întemeiat, asemenea Comisiei, pe premisa potrivit căreia reducerile de fidelitate acordate de o întreprindere aflată în poziție dominantă ar avea, prin însăși natura lor, capacitatea de a restrânge concurența, astfel încât nu era necesară analizarea tuturor împrejurărilor cauzei și nici, în mod specific, efectuarea unui test AEC. Cu toate acestea, din moment ce Comisia efectuase totuși un asemenea test, iar acesta a avut o importanță reală în aprecierea capacității reducerilor respective de a exclude un concurent la fel de eficient ca Intel, Curtea a statuat că Tribunalul ar fi trebuit să examineze ansamblul argumentelor formulate de Intel cu privire la punerea în aplicare de către Comisie a testului menționat, aceasta având obligația să analizeze nu numai importanța poziției dominante a întreprinderii pe piața relevantă, rata de acoperire a pieței de reducerile contestate, condițiile și modalitățile de acordare a acestor reduceri, durata și cuantumul lor, ci și existența eventuală a unei strategii care urmărea excluderea concurenților cel puțin la fel de eficienți ca această întreprindere.
În hotărârea atacată, Tribunalul a preluat constatările din hotărârea inițială privind restricțiile propriu‑zise și caracterul lor nelegal în raport cu articolul 102 TFUE, precum și aprecierile din această hotărâre privind calificarea reducerilor contestate drept „reduceri de exclusivitate”.
În schimb, acesta a examinat, în conformitate cu aspectele de drept dezlegate prin hotărârea pronunțată în recurs, argumentele formulate de Intel cu privire la punerea în aplicare a testului AEC de către Comisie. Procedând astfel, Tribunalul a identificat erori în aplicarea acestui test de către Comisie în raport cu cei patru producători de echipamente originale informatice și cu MSH. Tribunalul a identificat erori și în examinarea de către Comisie a ratei de acoperire a pieței de reducerile contestate și a duratei lor de aplicare, care justifică anularea în parte a deciziei în litigiu, în măsura în care reducerile contestate au fost calificate în aceasta drept practici care constituie o încălcare a articolului 102 TFUE, precum și anularea amenzii aplicate Intel (
7
).
Comisia a formulat recurs împotriva hotărârii Tribunalului. Aceasta a invocat, pe de o parte, erori în examinarea testului AEC de către Tribunal și, pe de altă parte, nerespectarea întinderii controlului jurisdicțional efectuat de Tribunal pentru analiza capacității reducerilor contestate de a restrânge concurența.
Aprecierea Curții
Curtea abordează mai întâi criticile exprimate în cadrul primelor două motive, referitoare în esență la întinderea controlului jurisdicțional ce revine Tribunalului pentru analiza capacității reducerilor contestate de a restrânge concurența. În această privință, Curtea consideră că nu se poate reproșa Tribunalului că a omis să examineze dacă unele elemente ale deciziei în litigiu, diferite de cele pe care s‑a întemeiat Comisia pentru a constata o încălcare a articolului 102 TFUE, permiteau să se demonstreze capacitatea reducerilor contestate de a produce un efect de excludere anticoncurențial, din moment ce nu este de competența Tribunalului să substituie motivarea autorului actului a cărui legalitate o controlează cu propria motivare. Pe de altă parte, în ceea ce privește elementele și înscrisurile din dosar de care Tribunalul poate ține seama în aprecierile sale, Curtea amintește că Tribunalul nu se poate întemeia pe elemente care nu au fost comunicate Comisiei în cursul procedurii administrative și nici pe elemente care nu reies din decizia în litigiu. Or, în speță, examinarea motivelor criticate din hotărârea atacată nu evidențiază nicio încălcare a principiilor astfel amintite.
Cu privire la aprecierea testului AEC efectuat de Comisie
În continuare, Curtea analizează succesiv criticile Comisiei privind examinarea de către Tribunal a aplicării testului AEC în privința anumitor producători de echipamente originale informatice.
În ceea ce privește Dell, Curtea examinează în special dacă Tribunalul a săvârșit o eroare, așa cum a afirmat Comisia, în cadrul analizei elementelor de probă care permit repunerea în discuție a rezultatului testului AEC obținut de Comisie.
În speță, Comisia a recurs la testul AEC pentru a aprecia capacitatea reducerilor contestate de a exclude un concurent care ar fi la fel de eficient ca Intel fără a ocupa însă o poziție dominantă. În această privință, Curtea observă că testul AEC efectuat urmărea să stabilească prețul la care un concurent la fel de eficient ca Intel și care suportă aceleași costuri ca Intel ar trebui să ofere UCP‑urile x86 pe care le produce pentru a despăgubi producătorii strategici de echipamente originale informatice și MSH pentru pierderea reducerilor contestate, în scopul de a se determina dacă într‑un asemenea caz acest concurent putea să își mai acopere costurile.
Testul AEC se bazează, așadar, pe o comparație între partea disputabilă (
8
) și partea necesară (
9
) pentru fiecare producător de echipamente originale informatice, precum și pentru MSH. În acest context, Curtea arată că Comisia s‑a întemeiat pe ipoteze care implică luarea în considerare a unui ansamblu de numeroase date cifrice.
Precizând nivelul probatoriu necesar pentru a permite întreprinderii aflate în poziție dominantă să repună în discuție rezultatul reținut de Comisie, Curtea subliniază că aceasta nu se poate limita să repună în discuție exactitatea unuia dintre calculele efectuate în cadrul testului AEC, ci trebuie să demonstreze o deficiență sau o eroare de natură să altereze rezultatul testului, de la negativ la pozitiv, astfel încât să dea naștere unei îndoieli rezonabile cu privire la temeinicia acestui rezultat reținut.
În speță, Curtea observă că Tribunalul a considerat, în cadrul aprecierii sale suverane a elementelor de probă furnizate de Intel, că ansamblul datelor relevante care trebuie luate în considerare pentru a aprecia partea disputabilă a Dell indica faptul că această parte disputabilă putea fi foarte probabil mai mare decât rata de 7,1 % reținută de Comisie, care a ales să se întemeieze doar pe o parte a datelor, astfel încât rezultatul testului AEC ar fi putut să fie modificat, de la negativ în pozitiv, dacă s‑ar fi ținut seama de toate aceste date. În plus, această parte disputabilă putea fi avută în vedere de Comisie însăși, care a ales totuși să se întemeieze doar pe anumite date.
Prin urmare, Tribunalul a putut să constate în mod valabil că Comisia nu demonstrase corespunzător cerințelor legale temeinicia evaluării părții disputabile a Dell.
După ce a înlăturat și criticile întemeiate pe erori de drept și pe o încălcare a dreptului la apărare al Comisiei în cadrul examinării testului AEC în privința HP, Curtea analizează criticile privind examinarea testului AEC în privința Lenovo care afectează mai exact evaluarea cuantumului reducerilor acordate acestui producător de echipamente originale.
În speță, o parte a reducerilor acordate Lenovo de Intel a fost sub formă de avantaje în natură, și anume extinderea garanției standard a Intel de un an și propunerea unei utilizări mai bune a unei platforme de distribuție deținută de Intel în China.
Or, așa cum a precizat Tribunalul, amploarea și natura reducerilor contestate acordate sunt factori luați în considerare la calcularea părții necesare pentru determinarea rezultatului testului AEC. În consecință, atunci când aceste reduceri sunt acordate în natură, fie și parțial, este necesar ca ele să fie evaluate.
În această privință, Curtea arată că compensația propusă de concurentul la fel de eficient ca Intel nu trebuie neapărat să ia forma unei prestații în numerar care să fie egală cu valoarea prestației în natură pentru clientul respectiv, ci poate consta într‑o prestație în natură echivalentă. Este de asemenea irelevant, din punctul de vedere subiectiv al clientului, că valoarea prestației diferă de costul pe care concurentul la fel de eficient ca Intel a trebuit să îl suporte pentru a o acorda acestui client.
În consecință, este necesar, în conformitate cu fundamentele testului AEC, să se evalueze o reducere acordată sub forma unei prestații în natură luând în considerare un concurent ipotetic având o structură a costurilor similară celei a Intel. Curtea adaugă că o ajustare a acestui cost poate fi totuși necesară pentru a ține seama de faptul că costurile concurentului la fel de eficient pot fi afectate din cauză că satisface numai partea disputabilă a clienților, mai puțin importantă decât partea nedisputabilă a Intel.
Rezultă că Comisia, care nu a avut un raționament care să țină seama de un concurent ipotetic capabil să vândă UCP‑uri x86 către Lenovo, oferindu‑i totodată avantaje în natură în aceleași condiții ca Intel, a pornit de la un postulat contrar fundamentelor testului AEC expus în decizia în litigiu. Prin urmare, fără a substitui aprecierea Comisiei cu propria apreciere, Tribunalul a evidențiat în hotărârea atacată o incoerență internă a testului AEC.
Cu privire la consecințele care trebuie deduse din erorile constatate în cadrul testului AEC
Curtea analizează în final criticile Comisiei în ceea ce privește aprecierea greșită de către Tribunal a consecințelor care trebuie deduse din erorile constatate în cadrul testului AEC.
În acest context, Curtea precizează întinderea controlului jurisdicțional ce revine Tribunalului în cadrul examinării sale cu privire la analiza efectuată de Comisie referitoare la capacitatea de excludere a reducerilor contestate.
Potrivit unei jurisprudențe constante, elementele constitutive ale unei încălcări trebuie să reiasă din motivarea actului prin care se constată încălcarea, instanțele Uniunii neputând să le modifice substituind, în cadrul controlului de legalitate prevăzut la articolul 263 TFUE, cu propria motivare pe cea a autorului actului în cauză.
În speță, Tribunalul a apreciat, fără ca elementele specifice ale aprecierii sale să fie contestate de Comisie în cadrul recursului, că aceasta a săvârșit erori în testul AEC, că nu a examinat în mod corespunzător criteriul referitor la nivelul de acoperire a pieței și că nu a efectuat o analiză corectă a duratei reducerilor contestate.
Ținând seama de aceste aprecieri, Tribunalul nu avea obligația să examineze, prin intermediul unui raționament lipsit de erorile constatate de acesta în hotărârea atacată, dacă reducerile contestate aveau capacitatea de a exclude un concurent la fel de eficient ca Intel, întemeindu‑se, în scopul acestei examinări, pe elemente diferite de cele pe care se întemeiase Comisia pentru a stabili această capacitate.
Mai precis, unica referire în decizia în litigiu, independent de concluziile care trebuie deduse din testul AEC, la perioada în care Intel a pus în aplicare reducerile contestate și la calendarul acestora nu era suficientă în sine pentru a întemeia concluzii definitive cu privire la efectele de excludere astfel produse. Tribunalul nu avea nici obligația să țină seama de capacitatea efectivă a concurentului principal al Intel de a rămâne pe piață datorită caracterului performant, inovator și atractiv al produselor sale, această analiză fiind independentă de testul AEC.
(
1
)	Hotărârea din 26 ianuarie 2022, Intel Corporation/Comisia (T‑286/09 RENV, EU:T:2022:19, denumită în continuare „hotărârea atacată”).
(
2
)	Decizia C(2009) 3726 final a Comisiei din 13 mai 2009 privind o procedură inițiată în temeiul articolului [102 TFUE] și al articolului 54 din Acordul privind SEE (cazul COMP/C‑3/37.990 – Intel) (denumită în continuare „decizia în litigiu”)
(
3
)	Procesorul este o componentă‑cheie a oricărui calculator, atât pentru performanța globală a sistemului, cât și pentru costul global al aparatului.
(
4
)	Microprocesoarele utilizate pentru calculatoare pot fi clasificate în două categorii, și anume microprocesoarele x86 și procesoare cu altă arhitectură. Arhitectura x86 este un standard proiectat de Intel care permite funcționarea sistemelor de operare Windows și Linux.
(
5
)	Hotărârea din 12 iunie 2014, Intel/Comisia (T‑286/09, EU:T:2014:547, denumită în continuare „hotărârea inițială”).
(
6
)	Hotărârea din 6 septembrie 2017, Intel/Comisia (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, denumită în continuare „hotărârea pronunțată în recurs”).
(
7
)	Considerând că nu este în măsură să identifice cuantumul amenzii aferent numai restricțiilor propriu‑zise, Tribunalul a anulat în totalitate articolul din decizia atacată prin care se aplică Intel o amendă în cuantum de 1,06 miliarde de euro pentru încălcarea constatată.
(
8
)	Această expresie desemnează în speță partea pieței pe care clienții Intel erau dispuși și în măsură să își transfere aprovizionarea către un alt furnizor, în mod necesar limitată, având în vedere în special natura produsului, precum și imaginea mărcii și profilul Intel.
(
9
)	Această expresie desemnează în speță partea din nevoile clientului pe care un concurent la fel de eficient ca Intel trebuie să o obțină pentru a putea avea acces pe piață fără a suferi pierderi.