Ediție provizorie
CONCLUZIILE AVOCATEI GENERALE
DOAMNA JULIANE KOKOTT
prezentate la 9 octombrie 2025(1)
Cauza C‑483/24
Procureur général près la Cour d’appel de Liège
împotriva
Aldi SA
[cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation (Curtea de Casație, Belgia)]
„ Trimitere preliminară – Protecția sănătății publice – Igiena produselor alimentare – Regulamentul (CE) nr. 852/2004 – Regulamentul (CE) nr. 178/2002 – Obligațiile operatorilor din sectorul alimentar – Descoperirea de urme de dăunători în magazine și în depozite – Constatarea unei încălcări ”
I.      Introducere
1.        Descoperirea unor urme de dăunători în magazinele și în depozitele unui operator din sectorul alimentar este suficientă în sine pentru a stabili o încălcare a normelor de igienă prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 852/2004 privind igiena produselor alimentare(2) sau autoritatea competentă trebuie mai degrabă să demonstreze că operatorul din sectorul alimentar în cauză nu a respectat obligațiile de mijloace prevăzute de acest regulament?
2.        Aceasta este întrebarea pe care Cour de cassation (Curtea de Casație, Belgia) o adresează Curții în cadrul prezentei cereri de decizie preliminară.
II.    Cadrul juridic
A.      Regulamentul de bază privind produsele alimentare
3.        Regulamentul privind igiena produselor alimentare, a cărui interpretare este solicitată în speță, face trimitere în mai multe rânduri la Regulamentul (CE) nr. 178/2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare(3).
4.        Considerentul (30) al Regulamentului de bază privind produsele alimentare are următorul cuprins:
„Operatorii din sectorul alimentar sunt cel mai bine plasați pentru a concepe un sistem sigur de furnizare a produselor alimentare și pentru a se asigura că produsele alimentare furnizate de ei sunt sigure; astfel, ei ar trebui să aibă responsabilitatea legală principală pentru siguranța produselor alimentare. […]”
5.        Articolul 17 (intitulat „Responsabilități”) din Regulamentul de bază privind produsele alimentare prevede:
„(1)      Operatorii din sectorul produselor alimentare și operatorii cu activitate în domeniul hranei pentru animale iau măsuri, în toate etapele producerii, prelucrării și distribuției din unitatea aflată sub controlul lor, astfel încât produsele alimentare sau hrana pentru animale să satisfacă cerințele legislației alimentare care sunt relevante pentru activitățile lor și verifică îndeplinirea acestor cerințe.
(2)      Statele membre aplică legislația alimentară, monitorizează și verifică respectarea cerințelor relevante ale legislației alimentare de către operatorii din sectorul alimentar și operatorii cu activitate în domeniul hranei pentru animale în toate etapele producerii, prelucrării și distribuției.
În acest scop, statele membre practică un sistem de controale oficiale și alte activități, conform împrejurărilor, inclusiv comunicarea către public a siguranței și riscului produselor alimentare și hranei pentru animale, supravegherea siguranței alimentelor și a hranei pentru animale și alte activități de monitorizare cuprinzând toate etapele de producție, prelucrare și distribuție.
De asemenea, statele membre stabilesc normele privind măsurile și penalizările aplicabile pentru încălcarea legislației alimentare și [a] hranei pentru animale. Măsurile și penalizările prevăzute trebuie să fie eficiente, proporționale și cu efect de descurajare.”
B.      Regulamentul privind igiena produselor alimentare
6.        Considerentul (1) al Regulamentului privind igiena produselor alimentare se referă la Regulamentul de bază privind produsele alimentare:
„Atingerea unui nivel ridicat de protecție a vieții și a sănătății umane este unul dintre obiectivele fundamentale ale legislației în domeniul alimentar, în conformitate cu Regulamentul [de bază privind produsele alimentare]. […]”
7.        Considerentul (7) al Regulamentului privind igiena produselor alimentare face trimitere la obiectivul acestui regulament:
„Principalul obiectiv al noilor norme generale și speciale de igienă este asigurarea unui nivel ridicat de protecție a consumatorului din punctul de vedere al siguranței alimentare.”
8.        Articolul 1 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul privind igiena produselor alimentare prevede:
„[R]esponsabilitatea principală pentru siguranța alimentară revine operatorului din sectorul alimentar.”
9.        Articolul 3 din Regulamentul privind igiena produselor alimentare are următorul cuprins:
„Operatorii din sectorul alimentar se asigură că toate etapele producției, prelucrării și distribuției produselor alimentare care se află sub controlul lor corespund cerințelor sanitare aplicabile stabilite de prezentul regulament.”
10.      În conformitate cu alineatul (2) al articolului 4 (intitulat „Cerințe sanitare generale și speciale”) din Regulamentul privind igiena produselor alimentare, „[o]peratorii din sectorul alimentar care desfășoară activități de producție, prelucrare și distribuție a produselor alimentare […] respectă cerințele sanitare generale prevăzute de anexa II”.
11.      La alineatele (1) și (2), articolul 5 (intitulat „Analiza riscurilor și a punctelor critice de control”) din Regulamentul privind igiena produselor alimentare face trimitere la principiile HACCP(4), care prevăd bune practici de igienă.
12.      Punctul 2 litera (c) din capitolul I din anexa II la Regulamentul privind igiena produselor alimentare prevede:
„Structura, concepția, construcția, amplasarea și dimensiunea incintelor utilizate pentru produsele alimentare trebuie:
[…]
(c)      să permită aplicarea bunelor practici de igienă, inclusiv prevenirea contaminării și, în special, combaterea dăunătorilor”.
13.      Punctul 1 litera (a) din capitolul V din anexa II prevede:
„Toate articolele, instalațiile și echipamentele cu care produsele alimentare intră în contact trebuie:
(a)      să fie bine curățate și, după caz, să fie dezinfectate. Curățarea și dezinfecția trebuie să aibă loc cu o frecvență suficient de mare pentru a se evita orice risc de contaminare”.
14.      Punctele 2, 3 și 4 din capitolul IX din anexa II au următorul cuprins:
„2.      Materiile prime și toate ingredientele depozitate într‑o întreprindere din sectorul alimentar trebuie păstrate în condiții adecvate menite să prevină degradarea și să evite contaminarea.
3.      În toate etapele de producție, prelucrare și distribuție, produsele alimentare trebuie protejate împotriva oricărei contaminări susceptibile de a le face improprii pentru consumul uman, dăunătoare pentru sănătate sau contaminate în asemenea măsură încât este întemeiat să se considere că nu pot fi consumate în starea respectivă.
4.      Trebuie puse în practică proceduri adecvate de combatere a dăunătorilor. Trebuie aplicate, de asemenea, proceduri adecvate care să împiedice accesul animalelor domestice în zonele de preparare, manipulare sau depozitare a produselor alimentare (sau, în cazul în care autoritatea competentă o permite, să împiedice ca accesul să aibă drept rezultat contaminarea).”
III. Istoricul litigiului și
cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare
15.      Cererea de decizie preliminară se întemeiază pe o procedură penală inițiată de Ministerul Public belgian împotriva întreprinderii din sectorul alimentar Aldi SA.
16.      În cursul unor controale efectuate între anii 2020 și 2022, Agence fédérale pour la Sécurité de la Chaîne alimentaire (Agenția Federală pentru Siguranța Lanțului Alimentar, AFSCA, Belgia) a constatat în mai multe rânduri nereguli în mai multe magazine și depozite ale Aldi. Mai multe dintre sediile în cauză au fost vizitate din nou după o perioadă de mai multe luni și s‑a constatat că neregulile persistau.
17.      La fața locului au fost constatate, atât în raioanele accesibile consumatorilor, cât și în depozite, printre altele, murdărie, produse roase de dăunători, produse alimentare murdărite cu dejecții, urină și păr, excremente de dăunători, precum și cadavre de șoareci.
18.      În plus, AFSCA a criticat lipsa unui sistem de control la recepția mărfurilor în anumite spații, fapt pe care îl denunțase deja în trecut.
19.      Cu ocazia uneia dintre aceste inspecții, în cursul căreia fuseseră găsite excremente de rozătoare și cadavre de șoareci, un control fusese efectuat chiar înainte de o întreprindere de combatere a dăunătorilor.
20.      În aceste condiții, Ministerul Public belgian a acuzat Aldi de încălcarea articolului 4 și a anexei II la Regulamentul privind igiena produselor alimentare, precum și a articolului 3 din Arrêté royal du 22 février 2001 organisant les contrôles effectués par l’Agence fédérale pour la sécurité de la chaîne alimentaire et modifiant diverses dispositions légales (Decretul regal din 22 februarie 2001 de organizare a controalelor efectuate de Agenția Federală pentru Siguranța Lanțului Alimentar și de modificare a unor dispoziții legale).
21.      Tribunal correctionnel du Luxembourg, division Neufchâteau (Tribunalul Corecțional din Luxemburg, divizia Neufchâteau, Belgia), a achitat Aldi de toate acuzațiile formulate împotriva sa prin hotărârea din 15 martie 2023. Ministerul Public belgian a declarat apel împotriva acestei hotărâri.
22.      Cour d’appel de Liège (Curtea de Apel din Liège, Belgia) a confirmat însă hotărârea pronunțată în primă instanță. În opinia sa, Regulamentul privind igiena produselor alimentare impune numai obligații de mijloace operatorilor din sectorul alimentar. Simpla prezență a urmelor și a excrementelor de dăunători nu ar constitui în sine o încălcare a acestui regulament. Ministerul Public belgian a formulat recurs împotriva acestei hotărâri.
23.      În aceste condiții, Cour de cassation (Curtea de Casație) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„Obligațiile prevăzute la articolul 4 alineatul (2) din [Regulamentul privind igiena produselor alimentare], precum și în anexa II la acest regulament, în special la punctul 2 litera (c) din capitolul I, la punctul 1 litera (a) din capitolul V, la punctele 2, 3 și 4 din capitolul IX din această anexă, impun operatorilor cu ridicata și cu amănuntul din sectorul alimentar o obligație de rezultat, astfel încât constatarea unor urme sau a unor excremente de dăunători în magazine și în depozite este suficientă, cu excepția cazurilor de forță majoră, de cauză străină sau de eroare inevitabilă, pentru a stabili încălcarea regulamentului menționat sau operatorii din sectorul alimentar sunt supuși numai unei obligații de mijloace, cu alte cuvinte, să depună toate eforturile pentru a preveni prezența dăunătorilor, astfel încât simpla constatare de către autoritatea administrativă națională a unor urme și a unor excremente de dăunători în magazine și în depozite nu este suficientă pentru a stabili încălcarea aceluiași regulament?”
24.      Aldi, guvernele belgian, elen, francez, luxemburghez, neerlandez și polonez, Irlanda, precum și Comisia Europeană au depus observații scrise cu privire la această întrebare în cadrul procedurii în fața Curții. Aceleași părți, cu excepția guvernelor luxemburghez, neerlandez și polonez, au fost de asemenea reprezentate la ședința din 25 iunie 2025.
IV.    Apreciere juridică
A.      Cu privire la admisibilitate
25.      Aldi susține că întrebarea preliminară este în parte inadmisibilă. Cererea de decizie preliminară ar privi în parte dispoziții din anexa II la Regulamentul privind igiena produselor alimentare care nu ar face obiectul urmăririi penale împotriva sa în Belgia. Prin urmare, aceste dispoziții nu ar fi relevante pentru procedura principală.
26.      Potrivit unei jurisprudențe constante, numai instanța națională are competența să aprecieze, luând în considerare particularitățile cauzei, atât necesitatea unei decizii preliminare pentru a fi în măsură să pronunțe propria hotărâre, cât și pertinența întrebărilor pe care le adresează Curții, care beneficiază de o prezumție de pertinență. În consecință, în cazul în care întrebarea adresată privește interpretarea sau validitatea unei norme de drept al Uniunii, Curtea este în principiu obligată să se pronunțe, cu excepția cazului în care este evident că interpretarea solicitată nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică sau atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la această întrebare(5).
27.      Or, nu aceasta este situația în speță. Astfel cum vom arăta în continuare, diferitele norme de igienă care figurează în anexa II la Regulamentul privind igiena produselor alimentare sunt toate legate prin faptul că servesc la realizarea obiectivului comun de garantare a siguranței alimentare. Prin urmare, acestea trebuie interpretate în contextul lor.
28.      Aldi susține în plus că instanța de trimitere nu solicită în realitate interpretarea dreptului Uniunii, ci că întrebarea sa privește interpretarea dreptului penal belgian în raport cu sancțiunile care i‑au fost aplicate.
29.      Și această obiecție este însă lipsită de temei, întrucât întrebarea preliminară privește în mod clar interpretarea Regulamentului privind igiena produselor alimentare, care se referă el însuși la Regulamentul de bază privind produsele alimentare. Acesta din urmă prevede la articolul 17 alineatul (2) că statele membre stabilesc normele privind sancțiunile aplicabile în cazul încălcării legislației privind produsele alimentare și că aceste sancțiuni trebuie să fie eficiente, proporționale și cu efect de descurajare. Așadar, nu există nicio îndoială că prezenta cauză intră în domeniul de aplicare al dreptului Uniunii, chiar dacă litigiul principal privește sancțiunea aplicată Aldi.
30.      Prin urmare, obiecțiile formulate de Aldi împotriva admisibilității prezentei cereri de decizie preliminară trebuie respinse.
B.      Cu privire la fond
31.      În întrebarea sa, instanța de trimitere se referă la distincția dintre obligația de rezultat și obligația de mijloace, care este bine cunoscută în majoritatea sistemelor juridice ale statelor membre și care a fost deja utilizată de Curte(6). Această distincție urmărește să stabilească dacă destinatarul unei obligații este obligat să atingă un anumit rezultat sau dacă este suficient ca acesta să pună în aplicare toate mijloacele disponibile pentru atingerea unui rezultat, fără a fi responsabil de realizarea efectivă a acestui rezultat.
32.      Nici chiar Regulamentul privind igiena produselor alimentare nu utilizează termenii „obligație de rezultat” și „obligație de mijloace”. În plus, clasificarea propusă de instanța de trimitere a dispozițiilor menționate în întrebarea preliminară potrivit uneia sau alteia dintre categorii nu este posibilă în mod precis, întrucât aceste dispoziții conțin atât cerințe în materie de acțiune, cât și de rezultat.
33.      Instanța de trimitere utilizează această distincție întrucât, așa cum arată ea însăși în întrebarea sa preliminară, solicită să se stabilească dacă constatarea unor urme de dăunători în magazine și în depozite este suficientă, cu excepția cazurilor de forță majoră, de cauză străină sau de eroare inevitabilă, pentru a dovedi o încălcare a normelor de igienă prevăzute la articolul 4 alineatul (2) coroborat cu anexa II la Regulamentul privind igiena produselor alimentare.
34.      Astfel, instanțele precedente au considerat că nu aceasta era situația. Dispozițiile în litigiu nu ar face decât să stabilească norme de conduită pe care operatorii din sectorul alimentar sunt obligați să le respecte. Prin urmare, simpla descoperire a unor urme de dăunători nu poate fi suficientă pentru a constitui temeiul unei încălcări.
35.      Prin urmare, se pare că întrebarea preliminară privește în esență aspectul dacă o autoritate de control alimentar poate concluziona pe baza prezenței urmelor de dăunători că normele de igienă în litigiu nu au fost respectate sau, în orice caz, nu au fost respectate în mod suficient, astfel încât poate constata o încălcare a acestor norme numai pe acest temei.
36.      Vom examina mai întâi împrejurările în care descoperirea urmelor de dăunători permite să se concluzioneze în sensul nerespectării normelor de igienă aplicabile (1). În al doilea rând, vom prezenta motivele pentru care Regulamentul privind igiena produselor alimentare trebuie interpretat în sensul că, în împrejurări precum cele din speță, trebuie să se constate o încălcare (2).
37.      Înainte de a aborda aceste aspecte, trebuie precizat că instanța de trimitere solicită în mod specific interpretarea anumitor dispoziții din anexa II la Regulamentul privind igiena produselor alimentare. Cu toate acestea, în cadrul procedurii preliminare, este de competența Curții să ofere instanței naționale un răspuns util, care să îi permită să soluționeze litigiul cu care este sesizată. În acest scop, Curtea poate fi pusă în situația de a lua în considerare norme de drept al Uniunii la care instanța națională nu a făcut referire în enunțul întrebării sale(7).
38.      Împrejurarea că, pe plan formal, instanța de trimitere a vizat în întrebările sale unele dispoziții determinate din dreptul Uniunii nu împiedică, așadar, Curtea să îi furnizeze toate elementele de interpretare care pot fi utile pentru soluționarea cauzei principale, extrăgând din ansamblul elementelor furnizate de această instanță și în special din motivarea deciziei de trimitere elementele de drept al Uniunii care necesită o interpretare având în vedere obiectul litigiului(8).
1.      Descoperirea urmelor de dăunători ca dovadă a nerespectării normelor de igienă aplicabile
39.      În întrebarea sa preliminară, instanța de trimitere se referă la normele de igienă prevăzute în capitolul I punctul 2 litera (c), în capitolul V punctul 1 litera (a) și în capitolul IX punctele 2, 3 și 4 din anexa II la Regulamentul privind igiena produselor alimentare, pe care operatorii din sectorul alimentar sunt obligați să le respecte în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) din regulamentul menționat.
40.      Aceste dispoziții impun de la bun început operatorilor din sectorul alimentar obligații în materie de amenajare a spațiilor, de curățare și de dezinfectare a obiectelor care intră în contact cu produsele alimentare, de depozitare adecvată și de protecție a produselor alimentare împotriva contaminării, precum și de combatere a dăunătorilor. În același timp, acestea stabilesc obiectivul care trebuie atins. Acest obiectiv este de a garanta că produsele alimentare sunt protejate în toate etapele împotriva contaminării cu dăunători care le‑ar face improprii consumului uman sau nocive pentru sănătate.
41.      Astfel cum au arătat mai multe părți la procedură, normele de igienă care figurează în anexa II la Regulamentul privind igiena produselor alimentare trebuie interpretate în conformitate cu articolul 3 din acest regulament și cu articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul de bază privind produsele alimentare. În temeiul acestor dispoziții, operatorii din sectorul alimentar se asigură că normele de igienă aplicabile sunt respectate în toate etapele manipulării produselor alimentare aflate sub controlul lor pentru a garanta că produsele alimentare sunt adecvate consumului uman(9). În plus, acestea trebuie să verifice respectarea cerințelor menționate.
42.      Problema dacă prezența urmelor de dăunători permite să se dovedească o încălcare a acestor obligații ale operatorilor din sectorul alimentar și, în consecință, în mod indirect, a dispozițiilor în litigiu din anexa II la Regulamentul de bază privind produsele alimentare depinde de întinderea urmelor constatate. Revine instanței competente sarcina de a aprecia acest element în raport cu împrejurările concrete ale speței.
43.      Astfel, de exemplu, descoperirea punctuală a unui singur șoarece sau a unei urme izolate de dăunători într‑un depozit inaccesibil consumatorilor nu ar fi suficientă pentru a dovedi că operatorul din sectorul alimentar în cauză nu și‑a îndeplinit obligația de a asigura și de a controla respectarea normelor de igienă aplicabile. Într‑adevăr, intruziunea dăunătorilor este un risc aproape inevitabil în cadrul exploatării întreprinderilor din sectorul alimentar. Tocmai pentru acest motiv, normele de igienă în litigiu prevăd că protecția împotriva contaminării cu dăunători și combaterea acestora trebuie să fie garantate.
44.      Prin urmare, prezența unică și izolată a urmelor de dăunători nu permite să se concluzioneze că au fost încălcate obligațiile de igienă prevăzute. În acest caz, ar trebui, în schimb, să se efectueze controale prin monitorizare pentru a se stabili dacă operatorul din sectorul alimentar în cauză a luat măsurile adecvate pentru a remedia neregulile.
45.      Situația este total diferită într‑un caz precum cel din speță, în care, potrivit informațiilor furnizate de instanța de trimitere, controalele repetate efectuate la intervale de mai multe luni în mai multe sucursale au evidențiat o contaminare în masă cu urme de dăunători în, pe și în imediata apropiere a produselor alimentare, dintre care majoritatea se aflau deja la momentul introducerii pe piață(10), cu alte cuvinte, accesibile consumatorilor.
46.      Astfel, descoperirea unor asemenea urme de dăunători permite să se concluzioneze că există în întreprinderea alimentară în cauză o problemă structurală și permanentă în ceea ce privește respectarea normelor de igienă aplicabile și controlul acestei respectări. Prin urmare, este justificat în astfel de împrejurări să se constate o încălcare a normelor de igienă în litigiu (și, dacă este cazul, a altor norme) care figurează în anexa II la Regulamentul privind igiena produselor alimentare coroborată cu articolul 3 din acest regulament și cu articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul de bază privind produsele alimentare.
47.      Revine instanței de trimitere sarcina de a examina, în raport cu împrejurările concrete, în ce măsură aceasta se aplică pentru fiecare dintre normele din anexa II pe care le‑a invocat. Astfel, simpla descoperire a urmelor de dăunători nu permite, în principiu, să se concluzioneze în mod general în sensul unei încălcări a obligației de a amenaja spațiile astfel încât să permită punerea în aplicare a unor bune practici de igienă, în special prevenirea contaminării și mai ales combaterea organismelor dăunătoare(11). În speță, o astfel de încălcare ar putea fi totuși constatată, printre altele pentru că, potrivit cererii de decizie preliminară, autoritățile belgiene au denunțat în mai multe rânduri lipsa unui sistem de control la primirea mărfurilor, cel puțin în anumite sucursale vizate(12).
48.      În schimb, cerința potrivit căreia contaminarea trebuie evitată prin curățarea și, dacă este cazul, dezinfectarea obiectelor care intră în contact cu produsele alimentare, cu o frecvență suficientă pentru a evita orice risc de contaminare(13), este formulată ca o obligație de rezultat. În prezenta cauză, sub rezerva confirmării de către instanța de trimitere, este evidentă o încălcare, întrucât nu numai că a apărut un risc de contaminare, ci chiar s‑a materializat.
49.      Același lucru este valabil și pentru cerințele referitoare la depozitarea produselor alimentare în condiții adecvate, care să permită evitarea deteriorării iremediabile și protejarea acestora împotriva contaminării, la protecția produselor alimentare împotriva contaminării care le‑ar putea face improprii consumului uman, periculoase pentru sănătate sau contaminate astfel încât să nu se poată considera în mod rezonabil că pot fi consumate în această stare, precum și la elaborarea unor metode adecvate de combatere a organismelor dăunătoare(14).
50.      În plus, astfel cum arată mai multe părți la procedură, în speță pare să existe și o încălcare a obligației de a menține spațiile prin care circulă produsele alimentare curate și în condiții bune de întreținere(15).
51.      O încălcare a dispozițiilor Regulamentului privind igiena alimentară ar putea fi exclusă cel mult în cazurile de forță majoră, de cauză străină sau de eroare inevitabilă menționate de instanța de trimitere, și anume în împrejurări străine celui care le invocă(16). În astfel de cazuri, ar reveni operatorului din sectorul alimentar în cauză sarcina de a demonstra existența unor astfel de împrejurări și de a dovedi că contaminarea cu dăunători nu a putut fi evitată în pofida respectării normelor de igienă aplicabile. Asemenea împrejurări nu sunt evidente în speță, sub rezerva examinării de către instanța de trimitere.
52.      Curtea a statuat deja, desigur, că, în cadrul examinării unei încălcări a anexei II la Regulamentul privind igiena produselor alimentare, principiile HACCP menționate la articolul 5 din acest regulament, care prevăd procedurile de bună practică și de control în materie de igienă și la care Aldi și instanța de trimitere au făcut referire în procedura principală, nu trebuie să fie lipsite de efect util. Prin urmare, este necesar să se țină seama de măsurile luate de un operator în conformitate cu aceste dispoziții pentru a preveni riscurile de contaminare(17). Cu toate acestea, în procedura în discuție, obiectul litigiului era un risc abstract de contaminare. În schimb, în speță, din cererea de decizie preliminară reiese că au avut loc deja contaminări masive și persistente.
53.      În aceste împrejurări, ar fi contrar punerii în aplicare efective a dreptului Uniunii referitor la igiena alimentară ca autoritatea de control competentă să trebuiască să dovedească, pentru a constata o încălcare a Regulamentului privind igiena produselor alimentare, că operatorul din sectorul alimentar în cauză nu a respectat normele de igienă aplicabile.
2.      Obligațiile operatorilor din sectorul alimentar
54.      În conformitate cu articolul 1 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul privind igiena produselor alimentare, responsabilitatea principală pentru siguranța produselor alimentare revine operatorului din sectorul alimentar. Astfel cum se arată în considerentul (30) al Regulamentului de bază privind produsele alimentare, acesta este cel mai în măsură să se asigure că produsele alimentare furnizate sunt sigure.
55.      Pentru a atinge obiectivul legislației privind igiena alimentară, și anume un nivel ridicat de protecție a vieții și a sănătății consumatorilor(18), articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul de bază privind produsele alimentare interzice introducerea pe piață a produselor alimentare care sunt periculoase. În conformitate cu alineatul (2) al acestei dispoziții, sunt considerate periculoase printre altele produsele alimentare care dăunează sănătății sau care sunt improprii consumului uman din cauza unei contaminări(19).
56.      Sub rezerva examinării de către instanța de trimitere, produsele alimentare contaminate de urmele de dăunători descoperite în speță au devenit improprii consumului uman din cauza acestei contaminări și se aflau deja, în cea mai mare parte, deja în stadiul introducerii pe piață.
57.      Curtea a statuat deja că, în ceea ce privește obiectivul care constă în a nu introduce pe piață produse alimentare astfel contaminate, operatorii din sectorul alimentar au o obligație de rezultat(20).
58.      Astfel cum a constatat de asemenea Curtea, rezultă că dreptul Uniunii nici măcar nu se opune unui sistem de răspundere obiectivă a operatorilor din sectorul alimentar. În cauza respectivă, un astfel de operator fusese acționat în justiție pentru introducerea pe piață a unui aliment contaminat, deși acesta fusese produs și ambalat în vid de o altă întreprindere(21).
59.      Rezultă că, într‑un caz precum cel din speță, în care, sub rezerva examinării de către instanța de trimitere, au fost introduse pe piață produse alimentare periculoase ca urmare a unei încălcări a normelor de igienă aplicabile, atestată de urme masive și persistente de dăunători, este cu atât mai justificat ca operatorul din sectorul alimentar să fie acționat în justiție pentru acest motiv, fără ca autoritatea să trebuiască, în plus, să dovedească faptul că normele de igienă relevante nu au fost respectate.
60.      Revine instanței competente sarcina de a aprecia, ținând seama de natura și de gravitatea sancțiunii aplicate în mod concret în speță, dacă aceasta este eficace, proporțională și disuasivă, astfel cum impune articolul 17 alineatul (2) din Regulamentul de bază privind produsele alimentare. În acest stadiu (iar nu cu ocazia constatării existenței unei încălcări), instanța poate, dacă este cazul, să ia în considerare măsurile de combatere a paraziților luate de Aldi și invocate în apărarea sa.
V.      Concluzie
61.      Pe baza acestor considerații, propunem, așadar, Curții să răspundă după cum urmează la întrebarea preliminară adresată de Cour de Cassation (Curtea de Casație, Belgia):
Articolul 4 alineatul (2), punctul 2 litera (c) din capitolul I, punctul 1 litera (a) din capitolul V și punctele 2, 3 și 4 din capitolul IX din anexa II la Regulamentul (CE) nr. 852/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind igiena produselor alimentare, astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (UE) 2021/382 al Comisiei din 3 martie 2021, coroborate cu articolul 3 din acesta, precum și articolul 14 alineatul (1) și articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare, astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul delegat (UE) 2024/908 al Comisiei din 17 ianuarie 2024,
trebuie interpretate în sensul că
o contaminare cu dăunători, constatată de mai multe ori la interval de mai multe luni, care face ca alimentele să fie improprii consumului uman, în, pe și în imediata apropiere a produselor alimentare care se află în stadiul introducerii pe piață este de natură să demonstreze că un operator din sectorul alimentar nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul normelor de igienă prevăzute de legislația privind igiena alimentară.
1      Limba originală: franceza.
2      Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 (JO 2004, L 139, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 44, p. 173, rectificare în JO 2004, L 226, p. 3), astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (UE) 2021/382 al Comisiei din 3 martie 2021 (JO 2021, L 74, p. 3) (denumit în continuare „Regulamentul privind igiena produselor alimentare”).
3      Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 (JO 2002, L 31, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 8, p. 68), astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul delegat (UE) 2024/908 al Comisiei din 17 ianuarie 2024 (JO 2024, L 908, p. 1) (denumit în continuare „Regulamentul de bază privind produsele alimentare”).
4      Acest acronim desemnează principiile analizei pericolelor și ale punctelor critice de control („Hazard Analysis and Critical Control Points principles”, care pot fi consultate la adresa https://food.ec.europa.eu/food-safety/biological-safety/food-hygiene/legislation_en).
5      Hotărârea din 19 decembrie 1968, De Cicco (19/68, EU:C:1968:56, Rec., 1968, p. 689, 698), Hotărârea din 15 decembrie 1995, Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:463, punctele 59-61), și Hotărârea din 19 iunie 2025, Lubreczlik (C‑396/24, EU:C:2025:460, punctul 47).
6      A se vedea, de exemplu, Hotărârea din 12 septembrie 2019, A ș.a. (C‑347/17, EU:C:2019:720, punctul 53 și urm.), precum și Hotărârea din 16 martie 2023, Beobank (C‑351/21, EU:C:2023:215, punctul 53 și urm.).
7      A se vedea Hotărârea 1 august 2025, Alace et Canpelli (C‑758/24 și C‑759/24, EU:C:2025:591, punctul 44 și jurisprudența citată).
8      A se vedea Hotărârea din 1 august 2025, Alace și Canpelli (C‑758/24 și C‑759/24, EU:C:2025:591, punctul 45 și jurisprudența citată).
9      În conformitate cu articolul 2 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul privind igiena produselor alimentare, expresia „igiena produselor alimentare” înseamnă „măsurile și condițiile necesare pentru a combate riscurile și a asigura adecvarea pentru consumul uman a unui produs alimentar, ținând seama de utilizarea prevăzută”.
10      Astfel, articolul 3 punctul 8 din Regulamentul de bază privind produsele alimentare definește noțiunea de „introducere pe piață” ca fiind „deținerea produselor alimentare sau a hranei pentru animale în scopul vânzării, inclusiv oferirea pentru vânzare sau orice altă formă de transfer, indiferent dacă este gratuită sau nu, și însăși vânzarea, distribuția sau alte forme de transfer”.
11      Capitolul I punctul 2 litera (c) din anexa II la Regulamentul privind igiena produselor alimentare.
12      A se vedea punctul 18 din prezentele concluzii.
13      Capitolul V punctul 1 litera (a) din anexa II la Regulamentul privind igiena produselor alimentare.
14      Punctele 2, 3 și 4 din capitolul IX din anexa II la Regulamentul privind igiena produselor alimentare.
15      Punctul 1 din capitolul I din anexa II la Regulamentul privind igiena produselor alimentare.
16      A se vedea în acest sens Hotărârea din 25 ianuarie 2017, Vilkas (C‑640/15, EU:C:2017:39, punctul 53).
17      Hotărârea din 6 octombrie 2011, Albrecht ș.a. (C‑382/10, EU:C:2011:639, punctul 21 și urm.).
18      A se vedea considerentele (1) și (7) ale Regulamentului privind igiena produselor alimentare.
19      În conformitate cu articolul 14 alineatul (5) din Regulamentul de bază privind produsele alimentare „[a]tunci când se determină dacă un produs alimentare nu este adecvat consumului uman, trebuie să se aibă în vedere dacă produsul alimentar este inacceptabil pentru consumul uman potrivit utilizării căreia îi era destinat, din motive de contaminare, indiferent dacă aceasta se face printr‑o substanță străină sau în alt mod sau prin putrefacție, deteriorare sau descompunere”. În conformitate cu articolul 2 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul privind igiena produselor alimentare, o „contaminare” este „prezența sau crearea unui pericol”. Potrivit articolului 3 punctul 14 din Regulamentul de bază privind produsele alimentare, un „pericol” este „un agent biologic, chimic sau fizic aflat în produse alimentare sau hrana pentru animale sau o stare a acestora, având potențialul de a cauza un efect negativ asupra sănătății”.
20      A se vedea în acest sens Hotărârea din 13 noiembrie 2014, Reindl și MPREIS Warenvertriebs (C‑443/13, EU:C:2014:2370, punctul 28), și Hotărârea din 12 septembrie 2019, A ș.a. (C‑347/17, EU:C:2019:720, punctele 58-60).
21      Hotărârea din 13 noiembrie 2014, Reindl și MPREIS Warenvertriebs (C‑443/13, EU:C:2014:2370, punctele 18 și 34-43). A se vedea în acest sens Hotărârea din 9 februarie 2012, Urbán (C‑210/10, EU:C:2012:64, punctele 47 și 48 și jurisprudența citată).