C‑92/23. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
Magyarország
A Bíróság ítélete (nagytanács), 2026. február 26.
„ Tagállami kötelezettségszegés – Elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások – Rádióspektrum – 2002/20/EK, 2002/21/EK, 2002/77/EK és (EU) 2018/1972 irányelv – Egyedi használati jogok – Nemzeti jogszabályok és közigazgatási határozatok, amelyek megfosztanak egy kereskedelmi rádiót attól a lehetőségtől, hogy tartalmait analóg földfelszíni FM rádiófrekvencián sugározza – Az arányosság, az átláthatóság, a megkülönböztetés tilalma és a megfelelő ügyintézés elve – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 11. cikke – A véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadsága – A tömegtájékoztatás szabadsága ”
1.        Jogszabályok közelítése – Hírközlési ágazat – Elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások – Keretszabályozás – 2002/20, 2002/21, 2002/77 és 2018/1972 irányelv – Hatály – A rádiófrekvencia‑használati jogok megadására vonatkozó szabályok meghatározása – A médiaszolgáltatások nyújtására vonatkozó nemzeti intézkedések – A rádiós médiaszolgáltatási jogosultság és a rádiófrekvencia‑használati jogok közötti közvetlen kapcsolatot létrehozó rendszer – Bennfoglaltság – Az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás végrehajtása – A Charta alkalmazhatósága
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 11. cikk, és 51. cikk, (1) bekezdés; a 2009/140 irányelvvel módosított 2002/20 európai parlamenti és tanácsi irányelv, a 2009/140 irányelvvel módosított 2002/21 európai parlamenti és tanácsi irányelv, és a 2018/1972 európai parlamenti és tanácsi irányelv; 2002/77 bizottsági irányelv)
(lásd: 74–97. pont)
2.        Jogszabályok közelítése – Hírközlési ágazat – Elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások – 2018/1972 irányelv – Időbeli hatály – Az ezen irányelv hatálybalépésének időpontjától folyamatban lévő közigazgatási eljárásra való alkalmazhatóság
(A 2009/140 irányelvvel módosított 2002/20 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 5. cikk, (2) bekezdés, második albekezdés, a 2009/140 irányelvvel módosított 2002/21 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 9. cikk, (1) bekezdés, és 2018/1972 európai parlamenti és tanácsi irányelv, (1) preambulumbekezdés, 45. cikk, (1) bekezdés, és 125. cikk)
(lásd: 102–104. pont)
3.        Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset – A Bizottság keresetindítási joga – Egyedi határozat ellen irányuló kereset – Megengedhetőség – Az ilyen egyedi határozattal szemben benyújtott nemzeti jogorvoslati kérelmek jogerős nemzeti bírósági határozattal történő elutasítása – Hatás hiánya
(EUMSZ 258. és EUMSZ 259. cikk)
(lásd: 115., 116. és 118–121. pont)
4.        Jogszabályok közelítése – Hírközlési ágazat – Elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások – A rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésének kritériumai – Objektív, átlátható, megkülönböztetéstől mentes és arányos kritériumok – Az említett kritériumoknak az e jogok megújítása során való alkalmazhatósága – A szerződés vagy a jogszabályok ismételt megsértése esetén a megújítás automatikus kizárását előíró nemzeti szabályozás – Az e szabályozáson alapuló határozat – Az arányos kritériumok alkalmazásának ellenőrzése a megújítás elutasításakor – E követelménynek mind a hivatkozott szabályozás, mind az arra alapított határozat általi megsértése – Kötelezettségszegés
(A 2009/140 irányelvvel módosított 2002/20 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 5. cikk, (2) bekezdés, második albekezdés, és 7. cikk, (3) bekezdés, és a 2009/140 irányelvvel módosított 2002/21 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 9. cikk, (1) bekezdés; 2002/77 bizottsági irányelv, 4. cikk, 2. pont)
(lásd: 170–182., 209. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
5.        Jogszabályok közelítése – Hírközlési ágazat – Elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások – Engedélyezés – 2002/20 irányelv – A rádiófrekvencia‑használati jogok megadására vonatkozó határozatok meghozatalának határideje – A megfelelő ügyintézés elve – Az ilyen jogok megújítását elutasító, jóval e határidő után meghozott határozat – Kötelezettségszegés
(A 2009/140 irányelvvel módosított 2002/20 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 5. cikk, (3) bekezdés)
(lásd: 204–209. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
6.        Jogszabályok közelítése – Hírközlési ágazat – Elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások – A rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésének kritériumai – Objektív, átlátható, megkülönböztetéstől mentes és arányos kritériumok – Az arányosság elve – A pályázati ajánlat orvosolható és nem lényeges hibának minősülő szabálytalanságain alapuló érvénytelenségi ok – A pályázati ajánlatok kijavításának lehetőségét kizáró pályázati szabályok – Kötelezettségszegés – Az átláthatóság elve – Pályázati ajánlatnak a felhívásban nem szereplő, a pályázók pénzügyi életképességéhez kapcsolódó kritériumon alapuló érvénytelenségi oka – Kötelezettségszegés
(A 2009/140 irányelvvel módosított 2002/20 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 5. cikk, (2) bekezdés, és 2018/1972 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 45. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 244–274., 301. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
7.        Jogszabályok közelítése – Hírközlési ágazat – Elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások – Rádiófrekvenciák kezelése – A rádiófrekvenciák hatékony kezelésének és használatának biztosítására vonatkozó kötelezettség – A megfelelő ügyintézés elve – A gondosság hiánya a rádiófrekvencia odaítélésére vonatkozó intézkedések meghozatala során – Kötelezettségszegés
(A 2009/140 irányelvvel módosított 2002/21 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 8. cikk, (2) bekezdés, d) pont, és 9. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 283–295., 301. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
8.        Jogszabályok közelítése – Hírközlési ágazat – Elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások – A rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésének kritériumai – Az arányosság elve – Az említett kritériumoknak az e jogok megújítása során való alkalmazhatósága – Nemzeti szabályozás, amely megakadályozza, hogy azok a médiaszolgáltatók, amelyeknek a rádiófrekvencia‑használati jogát ismételt jogsértés miatt nem újították meg, ideiglenes használati jogokat igényeljenek – Kötelezettségszegés
(2018/1972 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 45. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 328–330. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
9.        Jogszabályok közelítése – Hírközlési ágazat – Elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások – A véleménynyilvánítás szabadsága – A tömegtájékoztatás szabadsága és a műsorszolgáltatás szabadsága – A műsorszolgáltatók rádiófrekvenciákhoz való hozzáférését azáltal korlátozó nemzeti szabályozás, hogy megakadályozza őket tartalmaik további terjesztésében – A Charta által biztosított jogok és szabadságok gyakorlásának korlátozásai – Feltételek – A rádiófrekvencia‑használati jogok megújításának a szerződés vagy a jogszabályok ismételt megsértése esetén történő automatikus kizárását előíró nemzeti szabályozás – Az e szabályozáson alapuló határozat – Aránytalan indokokon alapuló, pályázati eljárást követően hozott érvénytelenítési határozat – A tömegtájékoztatás szabadságához való jog megsértése – Kötelezettségszegés
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 11. cikk, (2) bekezdés, és 52. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 355–381. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
Összefoglalás
A nagytanácsban eljáró Bíróság, amelyhez olyan nemzeti intézkedésekre vonatkozó kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet nyújtottak be, amelyekkel egyrészt elutasították egy kereskedelmi rádióállomás rádiófrekvencián gyakorolt médiaszolgáltatási jogosultsága megújítását, másrészt elutasították az ilyen szolgáltatások nyújtására irányuló pályázati felhívásra benyújtott pályázatát, nagyrészt helyt ad a Bizottság által Magyarországgal szemben benyújtott keresetnek. Ez alkalommal az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás(1) hatályának pontosítása mellett az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 11. cikkének (2) bekezdése által kifejezetten védett tömegtájékoztatás szabadságának terjedelméről is állást foglal.
1999 óta a Klubrádió magyar kereskedelmi rádióállomás a 95,3 MHz‑es frekvencián sugározta műsorait Budapest (Magyarország) vételkörzetében. 2014 februárjában a Médiatanács (Magyarország) és a Klubrádió szerződést kötött az ugyanazon vételkörzetben a 92,9 MHz‑es frekvencián nyújtott médiaszolgáltatásokhoz való jogról (a továbbiakban: a Klubrádió műsorszolgáltatási szerződése).
2019 novemberében a Klubrádió e szerződés megújítását kérte. A Médiatanács – a magyar médiatörvényben(2) foglalt, a műsorkvótákra vonatkozó havi adatszolgáltatási kötelezettség ismételt megsértésére hivatkozva – elutasította e kérelmet (a továbbiakban: elutasító határozat).
2020 novemberében a Médiatanács közzétette a 92,9 MHz‑es frekvencián médiaszolgáltatási lehetőség használatára vonatkozó pályázati felhívást (a továbbiakban: vitatott pályázati felhívás), amelyre a Klubrádió pályázatot nyújtott be. 2021 márciusában a Médiatanács megállapította, hogy a Klubrádió által benyújtott pályázat tartalmilag érvénytelen, és a vitatott pályázati eljárást eredménytelennek nyilvánította (a továbbiakban: érvénytelenítési határozat). E határozat a Klubrádió által benyújtott műsorstruktúra‑táblázat hiányosságain, valamint a Klubrádió beszámolóiban szereplő negatív saját tőke fennállásán alapult, amelyek e szerv szerint nem tették lehetővé annak biztosítását, hogy a médiapiacon működésében stabil és kiszámítható rádióállomás legyen jelen.
A Klubrádió mind az elutasító, mind az érvénytelenítési határozatot (a továbbiakban együttesen: vitatott határozatok) megtámadta a magyar bíróságok előtt, amelyek azokat helybenhagyták. Egyébiránt a Klubrádió által az Alkotmánybírósághoz (Magyarország) benyújtott alkotmányjogi panaszt elutasították.
A Bizottság, mivel a vitatott határozatokra és az e határozatok alapjául szolgáló nemzeti szabályozás több rendelkezésére (a továbbiakban: vitatott nemzeti intézkedések) tekintettel úgy ítélte meg, hogy Magyarország nem teljesítette az uniós jogból eredő kötelezettségeit,(3) az EUMSZ 258. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet nyújtott be a Bírósághoz.
A Bíróság álláspontja
Az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás és a Charta alkalmazhatóságáról
Elöljáróban a Bíróság emlékeztet arra, hogy e keretszabályozás harmonizált rendszert hoz létre az elektronikus hírközlő hálózatok és az elektronikus hírközlési szolgáltatások területén a belső piac e területen történő megvalósításának biztosítása érdekében. E célból e keretszabályozás meghatározza többek között a rádiófrekvencia‑használati jogok megadására vonatkozó szabályokat.
A jelen ügyben, noha a vitatott nemzeti intézkedések médiaszolgáltatások nyújtására vonatkoznak, a Bíróság elé terjesztett iratok alapján megállapítható, hogy e nemzeti intézkedések a rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésére is vonatkoznak. A Bíróság e tekintetben megállapítja, hogy a rádiós médiaszolgáltatási jogosultságok és a rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésének magyar rendszere oly módon került kialakításra, hogy e jogok közvetlenül kapcsolódnak egymáshoz. Következésképpen az ilyen szolgáltatások nyújtására vonatkozó jogok odaítélésére vonatkozó minden olyan nemzeti intézkedés, mint a vitatott nemzeti intézkedések, szükségképpen hatást gyakorol a rádiófrekvencia‑használati jogokra, és az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás tárgyi hatálya alá tartozik.
Ezenkívül, mivel a vitatott nemzeti intézkedések az uniós keretszabályozás végrehajtásának minősülnek, ezen intézkedések elfogadásával Magyarország köteles volt tiszteletben tartani a Charta által biztosított alapvető jogokat, és különösen a véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadságához való, a Charta 11. cikkében biztosított jogot.
E megfontolások összességéből az következik, hogy a vitatott nemzeti intézkedések mind az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás, mind pedig a Charta tekintetében felülvizsgálhatók.
A médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdésére és az elutasító határozatra vonatkozó kifogásokról
Az ügy érdemét illetően a Bíróság megállapítja, hogy a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése (a továbbiakban: vitatott nemzeti rendelkezés) előírja, hogy a médiaszolgáltatási jogosultság nem újítható meg többek között akkor, ha a Médiatanács végleges határozatában megállapította, hogy az érintett szolgáltató a szerződést, a sajtószabadságról szóló törvény(4) vagy a médiatörvény rendelkezéseit ismételten vagy súlyosan megszegte. A felek által szolgáltatott magyarázatokból és dokumentumokból kitűnik, hogy e rendelkezést úgy alkalmazzák és értelmezik, hogy a Médiatanács a médiaszolgáltatási jogosultság megújítása iránti kérelmekre vonatkozó határozatok – mint például az elutasító határozat – meghozatalakor nem rendelkezik mérlegelési jogkörrel az érintett szolgáltató által elkövetett jogsértések súlyosságának és e jogsértések ismételt jellegének értékelése tekintetében. Ennélfogva az arányosság elvének megsértésén alapuló kifogás vizsgálata nem a Médiatanács, hanem a vitatott nemzeti rendelkezés általi jogsértésre vonatkozó érvelés megalapozottságának vizsgálatát teszi szükségessé.
Elsőként a Bíróság a vitatott nemzeti rendelkezést az arányosság elvére tekintettel vizsgálja.(5) Az uniós keretszabályozás alkalmazandó rendelkezéseiből ugyanis az következik, hogy a rádiófrekvencia‑használati jogokat objektív, átlátható, megkülönböztetéstől mentes és arányos kritériumok alapján kell odaítélni, ideértve azok megújítását is.
A jelen ügyben a vitatott nemzeti rendelkezés azzal a hatással jár, hogy egyes szolgáltatókat automatikusan megfoszt a médiaszolgáltatási jogosultságuk megújításának lehetőségétől, ami a rádiófrekvencia‑használatot is érinti. E rendelkezés tehát hozzájárul a magyar jogban a rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésére alkalmazandó kritériumok meghatározásához, így tiszteletben kell tartania az említett követelményeket, és különösen az ilyen kritériumok arányosságára vonatkozó követelményt. A Bíróság megjegyzi, hogy a vitatott nemzeti rendelkezés nem azt írja elő, hogy az érintett műsorszolgáltatási szerződés vagy a szabályozás korábbi megsértésének fennállása a megújítás során figyelembe veendő kritériumnak minősül, hanem azt, hogy a médiaszolgáltatási jogosultság megújítása automatikusan kizárt az ilyen jogsértést ismételten elkövető szolgáltatók számára, így e rendelkezés alkalmazása azzal a hatással jár, hogy megakadályozza e szolgáltatókat abban, hogy továbbra is rádiófrekvencián terjesszék tartalmaikat. Következésképpen a megújítás ilyen elutasítása csak akkor lehet arányos, ha esetről esetre ellenőrzik,(6) hogy e jogsértés súlyosságára tekintettel az elutasítás szükséges‑e a rádiófrekvenciák hatékony használatára és hatékony kezelésére irányuló cél megvalósításának biztosításához. Ebből következően a vitatott nemzeti rendelkezés azáltal, hogy arra kötelezi a Médiatanácsot, hogy automatikusan és minden esetben utasítsa el a médiaszolgáltatási jogosultság megújítását, ha az érintett szolgáltató ismételt jogsértést követett el, anélkül hogy bármilyen mérlegelési jogkört biztosítana számára a szóban forgó vizsgálatok elvégzéséhez, sérti azt a követelményt, amely szerint a rádiófrekvencia‑használati jogok megújításának arányos kritériumokon kell alapulnia.(7)
Másodikként a Bíróság az elutasító határozatot a megkülönböztetés tilalmának elvére tekintettel vizsgálja, és megállapítja, hogy e tekintetben a Bizottság nem szolgáltatott olyan bizonyítékokat, amelyek lehetővé tennék annak megállapítását, hogy az elutasító határozat a Klubrádióval szemben megkülönböztetést tartalmazott.
Harmadikként a Bíróság megvizsgálja a Bizottság által az elutasító határozat kellő időben történő meghozatalának hiányára vonatkozóan előterjesztett kifogást. A Bíróság, miután emlékeztetett arra, hogy az e határozat meghozatalához vezető eljárás az uniós keretszabályozás hatálya alá tartozik, megállapítja, hogy a jelen ügyben az elutasító határozatot tíz hónappal a Klubrádió médiaszolgáltatási jogosultsága megújítása iránti kérelmének benyújtását követően hozták meg. Ennélfogva a Médiatanács azáltal, hogy az elutasító határozatot jóval az előírt hathetes határidő lejárta után hozta meg, az ilyen késedelmet igazoló észszerű magyarázat hiányában megsértette az engedélyezési irányelv 5. cikkének (3) bekezdését, valamint a megfelelő ügyintézés elvét, amelynek a tagállam az uniós jog végrehajtása során köteles megfelelni.
A vitatott pályázati felhívásra és az érvénytelenítési határozatra vonatkozó kifogásokról
Ami a vitatott pályázati felhívást és az érvénytelenítési határozatot illeti, a Bíróság elsőként a Bizottság azon kifogásait vizsgálja meg, amelyek szerint a Klubrádió pályázata elutasításának alapjául szolgáló három érvénytelenségi ok ellentétes az arányosság és az átláthatóság elvével, így mind az érvénytelenítési határozat, mind pedig adott esetben a vitatott pályázati felhívás azon szabályai, amelyek e határozat alapjául szolgáltak, szintén ellentétesek ezekkel az elvekkel.(8)
Ami először is a Klubrádió pályázati ajánlatában szereplő bizonyos szabálytalanságokra vonatkozó érvénytelenségi okokat illeti, a Bíróság megállapítja, hogy amennyiben olyan minimális hibákról van szó, amelyek kijavítása semmilyen hatással sincs a pályázat érdemi elemeire, és ennélfogva nem sérti a pályázók tisztességes és megkülönböztetéstől mentes értékelésére vonatkozó követelményt, aránytalannak tűnik az, hogy a Médiatanács nem hívhatja fel az érintett pályázót az ilyen hibák kijavítására. Az érintett szabálytalanságok ugyanis orvosolható és nem lényeges hibáknak tűnnek, amelyek kijavítását lehetővé kellett volna tenni. E körülmények között aránytalan az érvénytelenítési határozat, amely – a vitatott pályázati felhívás azon szabályai alapján, amelyek kizárták a pályázati ajánlatok orvoslásának bármely lehetőségét – a Klubrádió pályázati ajánlatának az e szabálytalanságok miatti érvénytelenségét állapította meg.
Másodszor, ami a Klubrádió üzleti és pénzügyi tervére vonatkozó érvénytelenségi okot illeti, a Bíróság kimondja, hogy nem felel meg az átláthatóság elvére vonatkozó, a Bíróság ítélkezési gyakorlatában pontosított követelményeknek az, ha a pályázónak a vitatott pályázati felhívás által követett cél megvalósítására való alkalmatlanságára alapított érvénytelenségi ok címén a pályázó pénzügyi életképességéhez kapcsolódó kritériumot alkalmaznak, noha az nem szerepel az e pályázati felhívásban az életképességre vonatkozóan megállapított kritériumok között, és észszerűen nem vezethető le annak egyetlen szabályából sem.
A Bíróság megállapítja továbbá, hogy a Klubrádió 1999 óta folytatott tevékenységei, valamint a többek között a szponzoráláson és a támogatásokon alapuló üzleti modellje azt mutatja, hogy az a körülmény, hogy a Klubrádió nem volt képes kizárólag nettó árbevételéből fedezni kiadásait, nem akadályozta meg abban, hogy tevékenységét stabilan folytassa, és tiszteletben tartsa a rá vonatkozó rádiófrekvencia‑használati jogokhoz kapcsolódó feltételeket. Ennélfogva a Bíróság kimondja, hogy az arányosság elvének megsértésén alapuló kifogás megalapozott.
Másodikként, a rádiófrekvenciák hatékony kezelésére és hatékony használatának biztosítására vonatkozó kötelezettség(9) alapján a Bíróság helyt ad a Bizottság arra alapított kifogásának, hogy az érvénytelenítési határozatot nem hozták meg kellő időben. E tekintetben a Bíróság megállapítja, hogy a 92,9 MHz‑es frekvencia odaítélésére vonatkozó intézkedések meghozatala során a Médiatanács nem járt el kellő gondossággal, és így veszélyeztette a rádióspektrum kezelésének és használatának hatékonyságát, amelynek biztosítására köteles. Ha ugyanis az elutasító határozatot nem nyolchónapos késedelemmel hozták volna meg, a Médiatanács a Klubrádió műsorszolgáltatási szerződésének lejárta előtt megindíthatta és lezárhatta volna a 92,9 MHz‑es frekvencián történő médiaszolgáltatási jogosultságra vonatkozó pályázati eljárást, ezáltal biztosítva e rádiófrekvencia folyamatos használatát.
Következésképpen ami a vitatott pályázati felhívásra és az érvénytelenítési határozatra vonatkozó kifogásokat illeti, a Bíróság egyrészt megállapítja, hogy Magyarország nem teljesítette kötelezettségeit, mivel a vitatott pályázati felhívásban és az érvénytelenítési határozatban a Médiatanács a rádióspektrum‑használati jogok odaítélését aránytalan feltételekhez kötötte, nem határozta meg előzetesen e jogok odaítélésének kritériumait, nem biztosított mérlegelési jogkört azon hibák súlyosságának és relevanciájának értékelésére, amelyek esetlegesen szerepelnek a pályázók által benyújtott dokumentációban, és alkalmasak arra, hogy e pályázók kizárását eredményezzék, valamint figyelmen kívül hagyta a Klubrádió által benyújtott pályázati ajánlatban szereplő hibák csekély jelentőségét. Másrészt úgy ítéli meg, hogy a 92,9 MHz‑es frekvencia odaítélésére irányuló eljárás kellő időben történő megszervezésének hiánya – amely biztosította volna, hogy a Klubrádió e rádiófrekvencia használatára vonatkozó jogainak lejárta előtt határozatot lehessen hozni – szintén Magyarország kötelezettségszegésének minősül.
A médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdésére vonatkozó kifogásokról
A Bíróság megállapítja, hogy a médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdése értelmében, amennyiben a lineáris rádiós médiaszolgáltatási jogosultság úgy jár le, hogy a Médiatanács azt egy alkalommal már megújította, és a médiaszolgáltatási lehetőségre vonatkozó pályázati eljárás már megindult, a Médiatanács a korábban jogosultsággal rendelkező médiaszolgáltatóval, annak kérelmére, legfeljebb hatvannapos időtartamra ideiglenes hatósági szerződést köthet.
A Bíróság elsőként megállapítja, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy e rendelkezés sérti a megkülönböztetés tilalmának elvét. Egyrészt ugyanis a médiaszolgáltatási jogosultságnak ideiglenes hatósági szerződés alapján történő megadására vonatkozó szabályozás, másrészt pedig az e jogosultságnak a pályázati eljárást követően kötött műsorszolgáltatási szerződés alapján történő megadására vonatkozó szabályozás nem hasonlítható össze. Az első egy nagyon sajátos helyzetre vonatkozik, amelyben az említett rendelkezés az adott rádiófrekvencián történő médiaszolgáltatásokra vonatkozó új jog odaítélésére irányuló pályázati eljárás befejezéséig kívánja biztosítani a rádiófrekvenciák folyamatos használatát. Az ilyen, átmeneti és sürgős jellegű helyzet tehát eltér attól a helyzettől, amelyben a médiaszolgáltatási jogosultságot pályázati eljárás keretében adják meg, amely ilyen jelleggel nem bír.
Ezzel szemben, ami másodikként a Bizottságnak az arányosság elvére alapított érvét illeti, a Bíróság úgy ítéli meg, hogy a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdéséhez hasonlóan – amely megfosztja az ismételt jogsértést elkövető szolgáltatókat a médiaszolgáltatási jogosultságuk megújításának lehetőségétől – a médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdése ellentétes az arányosság elvével,(10) mivel megfosztja e szolgáltatókat attól a lehetőségtől, hogy ideiglenes hatósági szerződést kössenek.
A Charta 11. cikkének megsértésén alapuló kifogásokról
A Bíróság emlékeztet arra, hogy az olyan műsorszolgáltatókat illetően, mint a rádióállomások, a Charta 11. cikkének (2) bekezdése kifejezetten védi a tömegtájékoztatás szabadságát, amely a műsorsugárzás szabadságához kapcsolódik, és amely nemcsak az információk közléséhez való jogot foglalja magában, hanem – elválaszthatatlan módon – az információk terjesztésére és a lehető legtöbb címzetthez való eljuttatására alkalmas eszközök használatához való jogot is. E terjesztési eszközök közé tartozik a rádióspektrum, amely – tekintettel arra a lényeges szerepre, amelyet az audiovizuális média, így különösen a rádió és a televízió a közvélemény alakításában betölt – a véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadságához való jog gyakorlásának alapvető csatornája. A rádiófrekvencia‑használati jogok megadása tehát közvetlen hatással van az információk szabad közléséhez való jogra és az információk megismeréséhez való jogra. Ebben az összefüggésben a Bíróság megjegyzi, hogy az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlata(11) megerősíti, hogy a véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadsága nemcsak az információk tartalmára, hanem terjesztésük eszközeire is kiterjed. Következésképpen minden olyan nemzeti intézkedés, amely korlátozza vagy szűkíti a műsorszolgáltatók rádiófrekvenciákhoz való hozzáférését, alkalmas arra, hogy beavatkozást valósítson meg a műsorszolgáltatás szabadságával összefüggő tömegtájékoztatás szabadságához való jogukba, és így a Charta 11. cikkének hatálya alá tartozik.
A jelen ügyben a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése, mivel azzal a hatással jár, hogy korlátozza a műsorszolgáltatók rádiófrekvenciákhoz való hozzáférését azáltal, hogy megakadályozza őket abban, hogy továbbra is rádiófrekvencián sugározzák rádiós műsortartalmaikat, beavatkozást valósít meg a műsorsugárzás szabadságának gyakorlásához való jogukba, még akkor is, ha e szervezetek megőrzik a tartalmuk interneten történő terjesztésének lehetőségét. Függetlenül ugyanis attól, hogy az internetes műsorszolgáltatás az analóg frekvenciákon történő sugárzással egyenértékű kommunikációs eszköznek minősül‑e, e szervezetek így nem folytathatják bevált működési és kereskedelmi stratégiáikat, és mindenképpen újra kell építeniük közönségüket.
Ami a megállapított beavatkozás igazolhatóságát illeti, a Bíróság emlékeztet arra, hogy a Charta 52. cikkének (1) bekezdése értelmében a Chartában elismert jogok és szabadságok gyakorlása csak a törvény által, e jogok és szabadságok lényeges tartalmának tiszteletben tartásával és az arányosság elvére figyelemmel csak akkor és annyiban korlátozható, ha és amennyiben az elengedhetetlen, és ténylegesen az Unió által elismert általános érdekű célkitűzéseket vagy mások jogainak és szabadságainak védelmét szolgálja. E korlátozások nem haladhatják meg az EJEE 10. cikkének (2) bekezdésében előírt korlátozásokat.(12) E tekintetben a Bíróság emlékeztet arra is, hogy a Charta véleménynyilvánítás szabadságára vonatkozó 11. cikke a demokratikus és pluralista társadalom egyik lényegi alapját képezi, és azon értékek közé tartozik, amelyeken az Unió az EUSZ 2. cikknek megfelelően alapul. A garantált jogokba és szabadságokba való beavatkozásokat tehát ilyen összefüggésben a feltétlenül szükséges mértékre kell korlátozni, ami azt jelenti, hogy az elérni kívánt cél észszerűen nem érhető el ugyanolyan hatékonyan más, e jogokat és szabadságokat kevésbé korlátozó eszközökkel.
Ebben az összefüggésben a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése, amely a rádiófrekvencia‑használati jogok megújítása elutasításának indokát írja elő, és ilyen beavatkozásnak minősül, csak akkor igazolható, ha többek között az elutasítás nem haladja meg a médiatörvény e rendelkezése által követett közérdekű cél eléréséhez szükséges mértéket, és ha a beavatkozás a feltétlenül szükséges mértékre korlátozódik. Márpedig úgy tűnik, hogy az említett rendelkezés az alkalmazandó irányelvek követelményeire tekintettel meghaladja az általa követett közérdekű cél(13) megvalósításához szükséges mértéket. Ennélfogva az azzal járó beavatkozás nem tekinthető arányosnak. Következésképpen a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése – mivel semmilyen mérlegelési jogkört nem biztosít a Médiatanács számára annak értékelésére, hogy a médiaszolgáltatási jogosultság megújítása iránt az ismételt jogsértést elkövető szolgáltatók által benyújtott kérelmek vizsgálata során e jogsértés súlyossága arányban áll‑e a megújítás elutasítása által a Charta 11. cikkében biztosított jogokba és szabadságokba történő beavatkozással – alkalmas arra, hogy az e 11. cikkel ellentétes határozatok meghozatalához vezessen, amelyeknek egyik példája az elutasító határozat. Az ügy körülményei között(14) észszerűen nem állapítható meg, hogy az elutasító határozatban megállapított jogsértés olyan súlyos volna, hogy a Klubrádió médiaszolgáltatási jogosultsága megújításának elutasítása szükséges az említett cél eléréséhez. Következésképpen az elutasító határozat aránytalan a követett célhoz, valamint a Klubrádió tömegtájékoztatás szabadságához való jogába való beavatkozás súlyosságához képest, ennélfogva – függetlenül attól a kontextustól, amelyben meghozták – sérti a Charta 11. cikkét.
Ez a megállapítás az érvénytelenítési határozatra is irányadó, amely azzal a hatással járt, hogy megfosztotta a Klubrádiót attól a lehetőségtől, hogy a 92,9 MHz‑es rádiófrekvencia‑használati jogokat számára odaítéljék, és ennélfogva korlátozta a rádiófrekvenciákhoz való hozzáférését, aminek következtében a Klubrádió nem folytathatta tartalmainak rádiófrekvencián történő sugárzását. Az e határozatot megalapozó érvénytelenségi okok ugyanis szintén aránytalanok az elérni kívánt célhoz képest, és ennélfogva nem igazolhatják a Klubrádió tömegtájékoztatás szabadságához való jogába való beavatkozást. E tekintetben a Klubrádióval szemben a jelen ügyben felrótt jogsértések és mulasztások – amelyek mind az elutasító, mind az érvénytelenítési határozat alapját képezik, és amelyek ténylegesen megakadályozták e rádióállomás műsorszolgáltatási tevékenységének folytatását – vagy kisebb, alaki jellegű pontatlanságokra, vagy olyan szempontokra vonatkoznak, amelyek önmagukban nem járhatnak azzal a következménnyel, hogy a rádió számára lehetetlenné váljon tevékenységének folytatása.
A Bíróság ennek megfelelően megállapítja, hogy Magyarország nem teljesítette a Charta 11. cikkéből eredő kötelezettségeit, egyrészt mivel elfogadta az elutasító határozatot és a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdését, másrészt pedig, mivel elfogadta az érvénytelenítési határozatot és a vitatott pályázati felhívást.
1      Az elektronikus hírközlési szolgáltatásokra, az elektronikus hírközlő hálózatokra, valamint a kapcsolódó létesítményekre és szolgáltatásokra vonatkozó közös keretszabályozás, amely 2020. december 21‑ig volt hatályban, a 2009. november 25‑i 2009/140/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL 2009. L 337., 37. o.; helyesbítés: HL 2013. L 241., 8. o.) módosított, az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7‑i 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvből (keretirányelv) (HL 2002. L 108., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 349. o.; a továbbiakban: keretirányelv) és az ahhoz kapcsolódó négy különös irányelvből állt, köztük a 2009/140 irányelvvel módosított, az elektronikus hírközlő hálózatok és az elektronikus hírközlési szolgáltatások engedélyezéséről szóló, 2002. március 7‑i 2002/20/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvből (engedélyezési irányelv) (HL 2002. L 108., 21. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 337. o.; a továbbiakban: engedélyezési irányelv), amelyeket az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások piacain belüli versenyről szóló, 2002. szeptember 16‑i 2002/77/EK bizottsági irányelv (HL 2002. L 249., 21. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 178. o.; a továbbiakban: versenyirányelv) egészített ki. A keretirányelvet és az engedélyezési irányelvet hatályon kívül helyezte a 2018/1972 irányelv az Európai Elektronikus Hírközlési Kódex létrehozásáról szóló, 2018. december 11‑i (EU) 2018/1972 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2018. L 321., 36. o.; a továbbiakban a versenyirányelvvel együtt: az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás).
2      A médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvény (a Magyar Közlöny 2010. évi 202. száma, a továbbiakban: médiatörvény).
3      A Bizottság különösen úgy ítélte meg, hogy Magyarország nem teljesítette az engedélyezési irányelv és a keretirányelv több rendelkezéséből, a versenyirányelv egyik rendelkezéséből és a 2018/1972 irányelv egyik rendelkezéséből, az arányosság, a megkülönböztetés tilalma és a lojális együttműködés elvéből, valamint a Charta 11. cikkéből eredő kötelezettségeit.
4      A sajtószabadságról és a médiatartalmak alapvető szabályairól szóló 2010. évi CIV. törvény (a Magyar Közlöny 2010. évi 170. száma).
5      Amint az az engedélyezési irányelv 5. és 7. cikkéből, a versenyirányelv 4. cikkéből és a keretirányelv 9. cikkéből kitűnik.
6      Figyelembe véve különösen az elkövetett ismételt jogsértés természetét, és a konkrét eset azon sajátos körülményeit, amelyek a médiaszolgáltatási jogosultság megújítása iránti kérelem vizsgálata során e jogsértés súlyosságának, valamint az érintett szolgáltató rádiófrekvenciákhoz – tartalmak sugárzása céljából történő – hozzáférésére az említett jogsértés által gyakorolt következményeknek a meghatározása szempontjából relevánsak.
7      E követelmény a versenyirányelv 4. cikkének 2. pontjából, az engedélyezési irányelv 5. cikke (2) bekezdésének második albekezdéséből és 7. cikkének (3) bekezdéséből, valamint a keretirányelv 9. cikkének (1) bekezdéséből ered.
8      Az engedélyezési irányelv 5. cikkének (2) bekezdésében és a 2018/1972 irányelv 45. cikkében említett elvek.
9      E kötelezettség a keretirányelv 8. cikke (2) bekezdésének d) pontjából és 9. cikkének (1) bekezdéséből, valamint a megfelelő ügyintézés elvéből ered.
10      Ez az elv a 2018/1972 irányelv 45. cikkének (1) bekezdésében is megjelenik.
11      Amelyet a Charta 52. cikkének (3) bekezdésének megfelelően figyelembe kell venni a Charta 11. cikkének – amely megegyezik az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában 1950. november 4‑én aláírt egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 10. cikkével – értelmezése során.
12      Azon korlátozások sérelme nélkül, amelyeknek az uniós versenyjog vetheti alá a tagállamoknak az engedélyezési rendszerek bevezetésére vonatkozó, az EJEE 10. cikke (1) bekezdésének harmadik mondatában említett jogát.
13      Nevezetesen a verseny ösztönzése a rádiófrekvenciák hatékony kezelése és a rádiófrekvenciák hatékony használatának elősegítése révén.
14      E körülmények a következők: először is az elutasító határozat alapjául szolgáló ismételt jogsértés nem a Klubrádiót a magyar jog által előírt műsorkvóták tekintetében terhelő kötelezettségek megsértéséből, hanem kizárólag az e kvótákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettség megsértéséből ered. Másodszor az e határozatok meghozatalát megelőző szankciós eljárások során a Klubrádió eleget tett e kötelezettségének, és a Médiatanács rendelkezésére bocsátott minden releváns adatot. Harmadszor, ezek az adatok nem támasztották alá, hogy a Klubrádió nem tartotta be az említett kvótákat. Negyedszer, e rádióállomás megfizette az említett határozatokban kiszabott bírságokat. Ötödször, 2017. május 31‑től – amely a Klubrádió médiaszolgáltatási jogosultsága megújításának elutasításához vezető ismételt jogsértés elkövetésének időpontja – az elutasító határozat időpontjáig, azaz 2020. szeptember 8‑ig e rádióállomás nem sértette meg sem az említett kötelezettséget, sem a magyar jog által előírt műsorkvótákra vonatkozó kötelezettségeket. Egyébiránt a Bíróság elé terjesztett iratokból nem tűnik ki, hogy a Klubrádió 2017. május 31. óta bármilyen jogsértést elkövetett volna.