62005CC0339_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I – Inledning
1. Landesgericht Innsbruck als Arbeits- und Sozialgericht (regional österrikisk domstol i arbets- och socialrättsliga mål) har, med stöd av artikel 234 EG, ställt en tolkningsfråga till domstolen om tolkningen av artikel 9.1 i bilaga I till Avtal mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Schweiziska edsförbundet, å andra sidan om fri rörlighet för personer, som undertecknades i Luxemburg den 21 juni 1999.(2)
2. Den hänskjutande domstolen söker genom denna begäran om förhandsavgörande få klarhet i huruvida tjänstgöringstid i Schweiz som hänför sig till tiden innan avtalet trädde i kraft skall beaktas för att fastställa anställningstiden med avseende på den anställning som för närvarande innehas i Österrike.
3. Frågan föranleder överväganden rörande domstolens behörighet avseende detta avtal, en analys av den direkta effekten av vissa bestämmelser i avtalet och en avgränsning av avtalets giltighet i tiden.
II – Tillämpliga bestämmelser
A – Avtalen mellan gemenskapen och Schweiz
4. Trots de nära historiska, kulturella och ekonomiska banden mellan Europeiska gemenskapen och Schweiz inleddes en blygsam allians först i och med 1972 års avtal om fri handel,(3) vilken förstärktes något genom avtalen om vetenskapligt samarbete(4) respektive om alpgenomfart.(5)
5. Till följd av politiska, ekonomiska och sociala krav ingicks den 21 juni 1999 avtal inom följande sex områden:(6) vetenskapligt och tekniskt samarbete, luftfart, gods- och persontransporter på väg och järnväg, handel med jordbruksprodukter, ömsesidigt erkännande beträffande bedömning av överensstämmelse, offentlig upphandling och fri rörlighet för personer.
6. Avtalen är av tre slag, nämligen rörande integration (luftfart), samarbete (vetenskapligt och tekniskt samarbete) och avreglering (övriga avtal). Avtalen om avreglering baseras på likvärdigheten mellan de undertecknande parternas lagstiftningar.(7)
7. Avtalen trädde i kraft den 1 juni 2002.(8)
B – Avtalet om fri rörlighet för personer
8. Till skillnad från de övriga avtalen kännetecknas avtalet om fri rörlighet för personer av att det, på grund av gemenskapens begränsade behörighet inom detta område, var nödvändigt att medlemsstaterna undertecknade det.(9) Det bör därför betecknas som ett ”blandat avtal”.(10)
9. Enligt artikel 1 d är avtalets syfte att ”ge samma levnads-, anställnings- och arbetsvillkor” till gemenskapsmedborgare och schweiziska medborgare.
10. Likhetsprincipen ges genom artikel 2 en särställning. I denna föreskrivs att ”[m]edborgare i en avtalsslutande part vilka lagligen vistas på en annan avtalsslutande parts territorium får, vid tillämpningen av och i enlighet med bestämmelserna i bilagorna I, II och III till detta avtal, inte diskrimineras på grundval av nationalitet”.(11)
11. I det syftet föreskrivs i artikel 7 följande: ”[D]e avtalsslutande parterna skall i enlighet med bilaga I fastställa särskilt följande rättigheter som har anknytning till den fria rörligheten för personer:
a) Rätt till likabehandling i förhållande till de avtalsslutande parternas egna medborgare vad beträffar upptagande och utövande av ekonomisk förvärvsverksamhet samt i fråga om levnads-, anställnings- och arbetsvillkor.
…”
12. I artikel 16 hänvisas genom följande formulering uttryckligen till gemenskapsrätten:
”1. De avtalsslutande parterna skall för att uppnå målen för detta avtal vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att rättigheter och förpliktelser motsvarande de som föreskrivs i de av Europeiska gemenskapens rättsakter som det hänvisas till tillämpas i förbindelserna dem emellan.
2. I den mån tillämpningen av detta avtal inbegriper gemenskapsrättsliga begrepp skall hänsyn tas till relevant rättspraxis från Europeiska gemenskapernas domstol från tiden före avtalets undertecknande. Schweiz skall underrättas om praxis som uppstått efter denna tidpunkt. Den gemensamma kommittén(12) kan, i syfte att underlätta avtalets tillämpning, på en avtalsslutande parts begäran fastställa konsekvenserna av denna praxis.”
13. Bestämmelsen kompletteras med den ”[g]emensam[ma] förklaring[en] om avtalets tillämpning” som återfinns i slutakten, enligt vilken de avtalsslutande parterna skall sörja för att de schweiziska medborgarna skall kunna åberopa gemenskapens regelverk enligt avtalet.
14. Vidare finns tre bilagor(13) om fri rörlighet för personer (bilaga I), samordningen av socialförsäkringssystemen (bilaga II) och ömsesidigt erkännande av yrkesbehörighet (bilaga III).
15. Bilaga I innehåller närmare bestämt allmänna bestämmelser (artiklarna 1–5) och särskilda bestämmelser om arbetstagare (artiklarna 6–11), egenföretagare (artiklarna 12–17), tillhandahållande av tjänster (artiklarna 17–23), personer som inte utövar ekonomisk förvärvsverksamhet (artikel 24) och förvärv av fast egendom (artikel 25) samt övergångsbestämmelser och bestämmelser om avtalets framtida utveckling (artiklarna 26–34).
16. Artikel 9 i bilaga I innehåller föreskrifter om likabehandling av arbetstagare:
”1. En arbetstagare som är medborgare i en avtalsslutande part får inte på den andra avtalsslutande partens territorium på grund av sin nationalitet behandlas annorlunda än inhemska arbetstagare i fråga om anställnings- och arbetsvillkor, särskilt vad avser lön, uppsägning och, om han skulle bli arbetslös, återinsättande i arbete eller återanställning.
…
4. En klausul i ett kollektivt eller individuellt avtal eller någon annan kollektiv bestämmelse rörande rätt att söka anställning, anställning, lön och andra villkor för arbete eller avskedande skall vara ogiltig i den omfattning som det i denna föreskrivs eller medges diskriminerande villkor för utländska arbetstagare som är medborgare i de avtalsslutande parterna.
…”
C – Den österrikiska lagstiftningen
17. Republiken Österrike och Land Tirol införlivade, inom ramen för sina behörigheter, avtalet med Schweiz genom Vertragsbedienstetengesetz (lagen om kontraktsanställda tjänstemän, nedan kallad VBG),(14) Gehaltsgesetz (lagen om lön, nedan kallad GHG)(15) och Tiroler Landes- Vertragsbedienstetengesetz (den tyrolska lagen om kontraktsanställda tjänstemän, nedan kallad L–VBG).(16)
18. För att fastställa datum för yrkesmässig befordran skall, enligt 26 § andra stycket, punkt f 3 VBG de anställnings- eller undervisningsperioder som har fullgjorts ”efter den 1 juni 2002 … vid en institution i Schweiz … som är jämförbar” med en österrikisk institution, beaktas i sin helhet.
19. Samma föreskrift återfinns i 12 § andra stycket punkt f 3 GHG och i 41 § åttonde stycket punkt 3 L-VGB.
III – Bakgrund, målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
20. Ett antal anställda hos Land Tirol arbetade tidigare inom den schweiziska sjukvården. Perioder före den 1 juni 2002 beaktades emellertid inte för att fastställa datum för befordran till den aktuella befattningen, vilket återspeglades i lönesättningen. Waltraud Kostner var under mer än tjugotvå år anställd som kirurgsjuksköterska vid kantonalsjukhuset i St. Gallen, Christine Bieri–Spori var under nio och ett halvt år anställd som sjuksköterska vid olika offentliga sjukhus i Schweiz och Andrea Lawatsch var under nästan två år anställd som sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård vid sjukhuset Oberengadin i Samedan.
21. Den 28 februari 2005 väckte Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols (företagsråd på central nivå för sjukhusen i Land Tirol) talan vid Landesgericht Innsbruck als Arbeits- und Sozialgericht om fastställelse av rätten att tillgodoräkna sig tjänstgöringsperioder inom den offentliga sektorn i Schweiz, och hänvisade därvid till tre fall.
22. Nämnda domstol har vilandeförklarat målet och ställt följande tolkningsfråga till domstolen:
”Skall en medlemsstat eller ett offentligrättsligt rättssubjekt i en medlemsstat vid beräkningen av lön för kontraktsanställda utan begränsning i tid beakta de anställningsperioder som hänför sig till särskilda institutioner i Schweiz, vilka är jämförbara med de institutioner som avses i 41 § andra stycket i Tiroler Landesvertragsbedienstetengesetz (eller i 26 § andra stycket i Vertragsbedienstetengesetz 1948), eller skall avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Schweiziska edsförbundet, å andra sidan om fri rörlighet för personer, och särskilt artikel 9.1 i bilaga I till avtalet, tolkas så, att det endast är anställningsperioder som fullgjorts i Schweiz och som hänför sig till tiden efter avtalets ikraftträdande, det vill säga efter den 1 juni 2002, som kan tillgodoräknas?”
IV – Förfarandet vid domstolen
23. Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, den italienska regeringen och kommissionen har inkommit med synpunkter inom den frist som föreskrivs i artikel 23 i domstolens stadga.
24. Efter det att det skriftliga förfarandet hade avslutats framställdes inte någon begäran om muntlig förhandling, varför målet efter det allmänna sammanträdet den 25 april 2006 var färdigt för förslag till avgörande.
V – Bedömning av tolkningsfrågan
25. Det är i förevarande mål ostridigt att tjänstgöringstid som en gemenskapsmedborgare fullgjort i Schweiz efter det att avtalet med Schweiz trätt i kraft utgör giltig anställningstid med avseende på en senare anställning i en medlemsstat i unionen.
26. Landesgericht Innsbruck als Arbeits- und Sozialgericht frågar om detsamma, enligt artikel 9 i bilaga I till avtalet, även gäller för tidigare perioder.
27. Även om begäran om förhandsavgörande endast avser bestämmelsens giltighet i tiden innan avtalet trädde i kraft är det under dessa omständigheter först nödvändigt att utreda om domstolen är behörig att tolka bestämmelsen och, om så är fallet, att avgöra om den har direkt effekt.
A – Domstolens behörighet att besvara tolkningsfrågan
28. En inledande, men viktig, fråga aktualiseras som följd av att avtalet om fri rörlighet för personer, som jag redan har nämnt, har undertecknats med Schweiz av både gemenskapen(17) och medlemsstaterna, på grund av att det behandlar vissa områden som faller utanför gemenskapens behörigheter.
29. I domen av den 30 september 1987 i målet Demirel,(18) bekräftade domstolen sin behörighet att uttala sig om tolkningen av bestämmelser i blandade avtal inom de områden som omfattas av primärrätten, eftersom de utgör del av den europeiska rättsordningen.(19) I avsaknad av en uttrycklig anvisning har behörigheten sin grund i artikel 220 EG,(20) enligt vilken domstolen har till uppgift att säkerställa att unionens lag och rätt följs.
30. I artikel 9 i bilaga I till avtalet föreskrivs att arbetstagare skall behandlas lika, vilket är ett uttryck för ett åtagande inom ett gemenskapsrättsligt område, som innebär att domstolen har behörighet att tolka denna bestämmelse, vad beträffar den fria rörligheten för arbetstagare.(21)
31. Inte heller det faktum att en särskild institutionell ram inrättats – den gemensamma kommittén – hindrar domstolen från att ingripa, eftersom kommitténs uppgifter, i linje med vad som framgår av domen av den 26 oktober 1982 i målet Kupferberg,(22) – nämligen att ansvara för ”avtalets förvaltning och korrekta tillämpning”(23) samt avgöra tvister med anledning av avtalet – (24) förblir intakta när en domstol i en av de avtalsslutande parterna tillämpar en precis och ovillkorlig bestämmelse i en tvist eller ställer en tolkningsfråga.(25)
B – Den direkta effekten av artikel 9 i bilaga I till avtalet
32. Sedan det konstaterats att domstolen skall svara på den österrikiska domstolens fråga, skall det klargöras om det är möjligt att åberopa icke‑diskrimineringsprincipen, såsom den formulerats i artikel 9 i bilaga I till avtalet, vid medlemsstaternas domstolar.(26)
33. I domen i det ovannämnda målet Demirel, som återger fast rättspraxis, fastställdes att ”[e]n bestämmelse i ett avtal som gemenskapen har ingått med tredjeland skall anses vara direkt tillämplig om den, med hänsyn till sin ordalydelse samt till avtalets syfte och art, innebär en klar och precis skyldighet, vars fullgörande eller verkningar inte är beroende av utfärdandet av ytterligare rättsakter”.(27)
34. Genom denna bestämmelse återges de kriterier som styr gemenskapens interna rättsakter i de internationella avtalen,(28) men med tillägg av en kompletterande faktor. I linje med artikel 31 i Wienkonventionen om traktaträtten av den 23 maj 1969(29) skall nämligen traktatens ”ordalydelse”, ”syfte” och ”art” beaktas, vilket innebär ett beaktande av dessa avtals egenart.(30)
35. Ordalydelsen i avtalet med Schweiz understryker dess syfte att förbjuda särbehandling på grund av nationalitet mellan gemenskapsmedborgare och schweiziska medborgare, särskilt i fråga om levnads-, anställnings- och arbetsförhållanden (artiklarna 1 d och 2) varvid det ankommer på de avtalsslutande parterna att inom dessa områden reglera den rätt till likabehandling som hänger samman med den fria rörligheten för personer (artikel 7 a).
36. I artikel 9 i bilaga I stadgas denna princip med avseende på arbetstagare genom ett förbud mot olika behandling på grund av nationalitet i fråga om ”anställnings- och arbetsvillkor, särskilt vad avser lön, uppsägning och, om han skulle bli arbetslös, återinsättande i arbete eller återanställning” (artikel 9.1), och lagstiftning som föreskriver eller tillåter bestämmelser som strider mot denna föreskrift skall vara ogiltig (artikel 9.2).
37. Således skapas en precis skyldighet som inte är beroende av att ytterligare rättsakter utfärdas, då parterna inte förfogar över något utrymme för skönsmässig bedömning vid tillämpningen inom de berörda områdena, eftersom diskriminering på grund av nationalitet alltid skall undvikas och förbudet inte kan villkoras eller begränsas.
38. Av det ovanstående följer att artikel 9 i bilaga I till avtalet innebär ett fullständigt förbud mot negativ särbehandling och att gemenskapsmedborgarna och de schweiziska medborgarna tillerkänns rättigheter som Europeiska unionens domstolar direkt skall skydda.
39. Man får inte heller glömma att domstolen vid en rad tillfällen har godkänt att bestämmelser i avtal med tredjeland, enligt vilka särbehandling på arbetsmarknaden förbjuds med liknande formuleringar som i avtalet med Schweiz, har direkt effekt. I fråga om blandade avtal(31) tillerkändes genom dom av den 29 januari 2002 i det ovannämnda målet Pokrzeptowicz-Meyer(32), artikel 37.1 första strecksatsen i associeringsavtalet mellan gemenskaperna och Polen(33) direkt effekt. I den artikeln föreskrivs att ”… arbetstagare av polsk nationalitet som är lagligen anställda inom en medlemsstats territorium [skall] behandlas på samma sätt som medlemsstatens egna medborgare, utan diskriminering på grund av nationalitet, beträffande arbetsförhållanden, avlöning eller avskedande” (punkterna 19–30). Genom dom av den 12 april 2005 i målet Simutenkov(34) tillerkändes artikel 23.1 i det blandade samarbetsavtalet med Ryssland,(35) som liknar den ovannämnda bestämmelsen i avtalet med Polen, direkt effekt (punkterna 20–29).
40. Dessutom sammanfaller syftet med avtalet med Schweiz och syftet med artikel 39 EG, varigenom fri rörlighet för arbetstagare inom gemenskapen införs och varigenom ”all diskriminering av arbetstagare från medlemsstaterna på grund av nationalitet … vad gäller anställning, lön och övriga arbets- och anställningsvillkor” avskaffas. Lydelsen i artikel 9.1 och 9.4 i bilaga I till avtalet överensstämmer också i huvudsak med lydelsen i artikel 7.1 och 7.4 i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen.(36)
41. Denna överensstämmelse motiveras dels i avtalets korta ingress, där parterna förklarar sig vara fast beslutna att sinsemellan förverkliga fri rörlighet för personer ”på grundval av de bestämmelser som är tillämpliga i Europeiska gemenskapen”, dels i artikel 16 i avtalet, som innehåller två ”hänvisning[ar] till gemenskapsrätten”, så att gemenskapens ”rättsakter” och ”rättspraxis” blir vägledande för att uppnå de eftersträvade syftena.
42. Det bör således klargöras om domstolens rättspraxis rörande den direkta effekten av artikel 39 EG och förordningarna(37) kan överföras på artikel 9.1 och 9.4 i bilaga I till avtalet.(38)
43. I domen av den 1 juli 1993 i målet Metalsa,(39) angavs att det beror på varje bestämmelses syfte satt i sitt särskilda sammanhang huruvida tolkningen av en fördragsbestämmelse kan utvidgas till att omfatta en bestämmelse med liknande lydelse i ett avtal som gemenskapen ingått med ett tredjeland och att ”en jämförelse mellan å ena sidan avtalets och å andra sidan fördragets respektive målsättningar och det sammanhang de ingår i är av stor betydelse”.
44. Som jag nämnt har de återgivna bestämmelserna i avtalet med Schweiz och bestämmelserna i EG-fördraget samma syfte, nämligen att avskaffa särbehandling på grund av nationalitet på arbetsmarknaden för att förverkliga den fria rörligheten för arbetstagare inom de berörda territorierna.
45. Jag ser därför inget hinder mot att domstolens rättspraxis rörande den direkta effekten av bestämmelserna i artiklarna 39 EG, samt 7.1 och 7.4 i förordning nr 1612/68 tillämpas på artikel 9 i bilaga I till avtalet med Schweiz.(40)
C – Likabehandlingsprincipens tidsmässiga tillämpningsområde
1. Redogörelse för frågeställningen
46. ”För övrigt är vi ju alla medvetna om att vi upptar en ständigt växande plats i Tiden, och denna allmänna insikt kunde inte annat än glädja mig, eftersom den var sanning, den sanning var och en anar och som jag tagit till min uppgift att belysa.”(41)
47. Avtalet om fri rörlighet för personer och bilaga I innehåller övergångsbestämmelser, men ingen av dessa rör likhetsprincipen med avseende på arbetsvillkoren.
48. Således föreskrivs i artikel 10 i avtalet följande: a) Schweiz får under de första fem åren efter avtalets ikraftträdande vidmakthålla kvantitativa begränsningar avseende upptagande av ekonomisk förvärvsverksamhet vid vistelse i mer än fyra månader (punkt 1) och b) får under högst två år vidmakthålla kontrollen av företrädesrätten för de arbetare som är lagenligt integrerade i den ordinarie arbetsmarknaden (punkt 2) samt c) under de fem första åren inom sina allmänna kvoter förbehålla arbetstagare och egenföretagare från Europeiska gemenskapen ett minsta antal nya uppehållstillstånd (punkt 3), med vissa förbehåll (punkt 4) och d) dessa bestämmelser skall inte vara tillämpliga på arbetstagare eller egenföretagare som redan har tillstånd att utöva ekonomisk förvärvsverksamhet på de avtalsslutande parternas territorium, eftersom de redan har vissa rättigheter (punkt 5) samt e) ingen kvantitativ begränsning skall vara tillämplig på gränsarbetare (punkt 7).(42)
49. Bestämmelserna i bilaga I om tillfällig arbetskraft behandlar a) begränsningar i fråga om tillträde till offentlig tjänst (artikel 26), b) vistelse, rätten att återvända och rätten till geografisk och yrkesmässig rörlighet för arbetstagare (artiklarna 27, 29 och 30), för egenföretagare (artiklarna 31, 33 och 34) och c) för gränsarbetare (artikel 28) och gränsarbetare med egen rörelse (artikel 32).
50. De angivna texterna innehåller således inte några särskilda uppgifter som kan ligga till grund för svaret på den fråga som ställts av Landesgericht Innsbruck als Arbeits- und Sozialgericht.
2. Förslag till lösning
51. Svaret på den hänskjutna tolkningsfrågan skall grunda sig på en bedömning av den direkta effekten av artikel 9 i bilaga I till avtalet samt två allmänna principer, nämligen principen om att när ett avtal ingår i gemenskapens rättsordning medför det endast skyldigheter mellan parterna från det att det träder i kraft(43) – tempus regit actum (44) – och principen om att även om partsviljan är vägledande för tolkningen –partsinriktad tolkning –(45) skall en helhetsbedömning göras(46) med hänsyn till avtalets ändamål och systematik.
52. Med beaktande av dessa kriterier skall tolkningsfrågan besvaras jakande, och det skall slås fast att tjänstgöringstid som fullgjorts i Schweiz innan avtalet trädde i kraft skall tillgodoräknas i Österrike för befordran till en liknande tjänst som därefter innehas i Österrike. Flera skäl talar för denna lösning.
53. För det första följer det av fast rättspraxis att en underlåtenhet att beakta tidigare tjänstgöringsperioder som fullgjorts inom den offentliga förvaltningen i andra medlemsstater utgör en oberättigad indirekt diskriminering.(47)
54. För det andra, om man beaktar förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet i nuet, det vill säga tillämpar en ny bestämmelse i ett pågående anställningsförhållande, från den tidpunkt då avtalet trädde i kraft, och bortser från vissa rättigheter som må ha förvärvats i det förflutna, är principen om likabehandling i fråga om arbetsvillkor fullt ut giltig med avseende på pågående rättsförhållanden.
55. För att, för det tredje, underlätta för medborgare i Europeiska gemenskapens medlemsstater och Schweiz att uppta och utöva förvärvsverksamhet som arbetstagare eller egenföretagare samt att tillhandahålla tjänster innehåller artikel 9 i avtalet föreskrifter, med hänvisning till bilaga III, om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis, som inte villkoras av att beviset skall ha utfärdats efter det att avtalet trädde i kraft. Detsamma gäller i fråga om fullgjorda tjänstgöringsperioder.(48)
56. Att i förevarande mål neka det föreslagna tillgodoräknandet skulle, för det fjärde, ge upphov till en ologisk nackdel för dem som arbetat i Schweiz och från och med den 1 juni 2002 söker anställning inom gemenskapens territorium, i förhållande till personer som varit anställda inom medlemsstaterna. Endast de senare skulle kunna tillgodoräkna sig tjänstgöringstid i en jämförbar befattning, vilket skulle avhålla de förstnämnda från att utöva rätten till fri rörlighet.
57. Ytterligare ett argument stöder dem som redovisats ovan och förtjänar en mer ingående bedömning, nämligen att avtalet med Schweiz innebär ett godtagande av gemenskapens regelverk,(49) vilket även är fallet när en stat ansluter sig till gemenskapen.
58. Detta godtagande av gemenskapens regelverk möjliggör en analog tillämpning av rättspraxis avseende gemenskapsbestämmelsers giltighet i tiden i nya medlemsstater, vilket skulle tala för mitt synsätt.
59. I domen av den 2 oktober 1997 i målet Saldanha och MTS(50) prövades huruvida artikel 6 första stycket EG utgjorde hinder för ett krav på att en person som varken hade hemvist eller tillgångar i Österrike, som väckt talan mot ett bolag som var etablerat där, skulle ställa säkerhet för rättegångskostnader ( cautio judicatum solvi ), när detta krav inte omfattade medborgare i landet som befann sig i en motsvarande situation, och den part som väckte talan var medborgare i en annan medlemsstat och i ett tredjeland. Eftersom de faktiska omständigheterna hade ägt rum före tidpunkten för Österrikes anslutning till gemenskapen, prövades bestämmelsens giltighet i tiden. Då anslutningsakten inte innehöll några särskilda villkor i detta avseende konstaterade domstolen att bestämmelsen skulle anses vara ”omedelbart tillämplig” och bindande för Österrike från dagen för dess anslutning och tillämplig på ”de framtida verkningarna av situationer som uppstått [före]” denna tidpunkt (punkt 14).
60. Under liknande faktiska och rättsliga omständigheter som i målet vid den nationella domstolen behandlades vidare, i domen av den 30 november 2000 i målet Österreichischer Gewerkschaftsbund,(51) det faktum att man i Österrike, vid lönesättningen för lärare endast tillgodoräknade perioder i sin helhet då den berörde arbetat i andra medlemsstater om det låg i det allmännas intresse och efter godkännande från de behöriga myndigheterna. Dessa villkor gällde emellertid inte tjänstgöringstid som fullgjorts inom landet, vilket enligt domstolen stred mot gemenskapsrätten (punkt 51). Vid bedömningen av om dessa perioder inbegrep sådana som föregick anslutningen till unionen, tillgodoräknades utan tidsbegränsning ”anställningsperioder som har fullgjorts i andra medlemsstater vid institutioner som kan jämföras med de österrikiska institutioner som anges i 26 § andra stycket VBG” (punkt 56).
VI – Förslag till avgörande
61. Mot bakgrund av det ovanstående anser jag att de tolkningsfrågor som har ställts av Landesgericht Innsbruck als Arbeits- und Sozialgericht skall besvaras på följande sätt:
Enligt artikel 9 i bilaga I till avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Schweiziska edsförbundet, å andra sidan, om fri rörlighet för personer skall tjänstgöringstid som fullgjorts i Schweiz innan avtalet trädde i kraft tillgodoräknas med avseende på yrkesmässig befordran till en liknande tjänst som senare innehas i gemenskapens medlemsstater.
(1) .
(2)  –	EGT L 114, 2002, s. 6.
(3)  –	Avtal mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Schweiz, undertecknat i Bryssel den 22 juli 1972 (EGT L 300, s. 189; svensk specialutgåva, område 2, volym 1, s. 41). Liknande avtal ingicks med Österrike, Finland, Island, Norge, Portugal och Sverige.
(4)  –	Ramavtal om vetenskapligt och tekniskt samarbete mellan Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet (EGT L 313, 1985, s. 6).
(5)  –	Avtal mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om godstransport på väg och järnväg, undertecknat i Oporto den 2 maj 1992 (EGT L 373, s. 28; svensk specialutgåva, område 11, volym 20, s. 74).
(6)  –	Lautenberg, A.L., ”Les accords bilatéraux vus de Bruxelles”, Accords bilatéraux Suisse – UE (Commentaires),
Helbing & Lichtenhahn, Basel, Gèneve, München/Bruylant, Bryssel, 2001, sidorna 21–24, beskriver den schweiziska ståndpunkten i förhandlingarna.
(7)  –	Kaddous, C., ”Les accords sectoriels dans le système des relations extérieures de l”Union européenne”, Accords bilatéraux …, a.a., s. 79.
(8)  –	”Den första dagen i den andra månaden efter dagen för den sista anmälan om deponering av ratificerings- eller godkännandeinstrumenten för följande sju avtal…” (artikel 25 i avtalet om fri rörlighet). Kaufmann, B., ”Die bilateralen Abkommen mit der EU. Ein langer Weg in der EU bis zur Ratifikation”, Neue Zürcher Zeitung (NZZ),
av den 21 juni 2000, redovisar kontrasigneringsprocessens komplexitet, som innebar att avtalens ikraftträdande försenades.
(9)  –	Bieber, R., ”Quelques remarques à l’occasion de l’entrée en vigueur des Accords bilatéraux Suisse–CE”, Mélanges en l’honneur de Bernard Dutoit,
Librairie Droz, Gèneve, 2002, s. 14 och följande sidor.
(10)  –	Neuwahl, N.A., ”Joint Participation in International Treaties and the Exercise of Power by the EEC and Its Member States: Mixed Agreements”, Common Market Law Review,
vol. 28, 1991, sidorna 717–740.
(11)  –	Denna princip kommer även till uttryck i avtalen om gods- och persontransporter på väg och järnväg (artiklarna 1 och 32), luftfart (artikel 3), offentlig upphandling (artikel 6 och bilagorna) och handel med jordbruksprodukter (artiklarna 7–9).
(12)  – Den gemensamma kommittén, som har inrättats genom artikel 14 i avtalet, ansvarar för avtalets förvaltning och korrekta tillämpning. Genom artikel 19 tillerkänns den behörighet att avgöra tvister mellan avtalsparterna.
(13)  –	Enligt artikel 15 utgör bilagorna och protokollen en integrerad del av avtalet.
(14)  –	BGBl. 1948, nr 86; senare ändrad vid flera tillfällen.
(15)  –	BGBl. 1956, nr 54; även den ändrad sedan den utfärdades.
(16)  –	LGBl. nr 2/2001; även den senare ändrad.
(17)  –	Gemenskapens behörighet att ingå avtal med andra internationella rättssubjekt har sin rättsliga grund i artikel 310 EG, som har sin grund i artikel 238 i EG-fördraget, som i sin tur har sitt ursprung i artikel 14 i konventionen om övergångsbestämmelser till Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen.
(18)  –	Dom av den 30 september 1987 i mål 12/86, Demirel (REG 1987, s. 3719; svensk specialutgåva, volym 9, s. 175.), punkterna 6–12.
(19)  –	Macloed, I., Hendry, I.D., Hyett, S., The External Relations of the European Communities,
Clarendon Press, Oxford, 1996, s. 156; Louis, J.V., El ordenamiento jurídico comunitario,
femte upplagan, Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer, 1995, s. 127. Generaladvokaten Tesauro granskade denna fråga i punkterna 10–21 i förslaget till avgörande inför dom av den 16 juni 1998 i mål C‑53/96, Hermès (REG 1998, s. I‑3603), men medgav inte uttryckligen att domstolskontrollen omfattar bestämmelser inom icke-gemenskapsrättsliga områden.
(20)  –	Petrović, D., L’effet direct des accords internationaux de la Communauté européenne: à la recherche d’un concept, Presses Universitaires de France, Paris, 2000, s. 155 och följande sidor.
(21)  –	Khil-Wolff, B., ”L’Accord Suisse-CE sur la libre circulation des personnes: observations générales”, L’Accord sur la libre circulation des personnes avec l’UE et ses effets à l'égard de la sécurité sociale en Suisse,
Stämpfli Verlag AG, Bern, 2001, s. 5.
(22)  –	Dom av den 26 oktober 1982 i mål 104/81, Kupferberg (REG 1982, s. 3641; svensk specialutgåva, volym 6, s. 531), punkterna 19 och 20.
(23)  –	Artikel 14 i avtalet.
(24)  –	Artikel 19 i avtalet.
(25)  –	Gaja, G., ”Effets directs et réciprocité dans la jurisprudence concernant l’Accord entre la Communauté européenne et la Suisse”, Annuaire suisse de droit international,
vol. XL, 1984, s. 27. Författaren anser att den gemensamma kommittén för 1972 års avtal svårligen kan uttala sig om en bestämmelses direkta effekt, eftersom dess arbete är inriktat på andra frågor, såsom att precisera vilka skyldigheter som följer av avtalet. En annan situation, som prövades i yttrandena 1/91 av den 14 december 1991 (REG 1991, s. I-6079; svensk specialutgåva, volym 11, s. I-533) och 1/92 av den 10 april 1992 (REG 1992, s. I-2821; svensk specialutgåva, volym 12, s. I-41), uppstår när ett eget domstolssystem inrättas genom en internationell konvention.
(26)  –	Carreau, D., Droit international,
Ed. Pedone, Paris, 1988, s. 453, anser att det, om direkt effekt inte tillerkänns i avtalen, ankommer på domstolen att fastställa om sådan föreligger i det enskilda fallet.
(27)  –	Punkt 14 i domen i målet Demirel. I dom av den 5 februari 1976 i mål 87/75, Bresciani (REG 1976, s. 129; svensk specialutgåva, volym 3, s. 15), punkt 16, av den 31 januari 1991 i mål C-18/90, Kziber (REG 1991, s. I-199); svensk specialutgåva, tillägg, s. 9), punkt 15, av den 1 juli 1993 i mål C-312/91, Metalsa (REG 1993, s. I-3751), punkt 12, av den 5 juli 1994 i mål C‑432/92, Anastasiou m.fl. (REG 1994, s. I-3087), punkt 23, av den 16 juni 1998 i mål C‑162/96, Racke (REG 1998, s. I‑3655), punkt 31, av den 2 mars 1999 i mål C-416/96, El‑Yassini (REG 1999, s. I-1209), punkt 25, av den 4 maj 1999 i mål C-262/96, Sürül (REG 1999, s. I-2685), punkt 60, och av den 29 januari 2002 i mål C-162/00, Pokrzeptowicz‑Meyer (REG 2002, s. I-1049), punkt 19. I dom av den 12 december 1972 i de förenade målen 21/72–24/72, International Fruit Company m.fl. (REG 1972, s. 1219; svensk specialutgåva, volym 2, s. 51), behandlades för första gången möjligheten att utvidga läran om direkt effekt till ett avtal som undertecknats av gemenskapen, och även om den egenskapen inte tillerkändes GATT uteslöts inte möjligheten avseende andra avtal.
(28)  –	Angående den direkta effekten av internationella avtal har Fasta mellanfolkliga domstolen – föregångaren till Internationella domstolen i Haag – konstaterat att den särskilda rättsordning som beviljades fristaden Gdansk inte medgav att denna fristad anslöt sig till Internationella arbetsorganisationen och att ett internationellt avtal – ”Beamtenabkommen”– inte direkt skapar rättigheter eller skyldigheter för enskilda (rapport av den 26 augusti 1930, Recueil de la CPJI,
serie B, nr 18, 1928).
(29)  –	Recueil des traités des Nations unies,
vol. 1155, nr 18232, s. 331.
(30)  –	Petrović, D., a.a, betecknar villkor i internationella avtal som ingår i gemenskapsrätten som sui generis .
(31)  –	Även bestämmelser i andra typer av avtal har tillerkänts direkt effekt, exempelvis associeringsavtalet med Turkiet, som för gemenskapens räkning godkändes och bekräftades genom rådets beslut 64/732/EEG av den 23 december 1963 (EGT 217, 1964, s. 3685). Genom dom av den 20 september 1990 i mål C-192/89, Sevince, REG 1990, s. I‑3461, punkt 26, svensk specialutgåva, volym 10, s. 507 (artiklarna 6 och 13), av den 5 oktober 1994 i mål C‑355/93, Eroglu, REG 1994, s. I‑5113, punkt 17 (artikel 7.2), av den 17 april 1997 i mål C-351/95, Kadiman, REG 1997, s. I‑2133, punkt 28 (artikel 7.1), av den 19 november 1998 i mål C‑210/97, Akman, REG 1998, s. I-7519, punkt 23 (artikel 7.2), av den 8 maj 2003 i mål C‑171/01, Wählergruppe Gemeinsam, REG 2003, s. I-4301, punkt 67 (artikel 10.1), av den 11 november 2004 i mål C-467/02, Cetinkaya, REG 2004, s. I-10895, punkt 31 (artikel 7.1), av den 2 juni 2005 i mål C-136/03, Dörr och Ünal, REG 2005, s. 4759, punkt 66 (artikel 6.1), av den 16 februari 2006 i mål C‑502/04, Torun, REG 2006, s. I-0000, punkt 19 (artikel 7.2), utvidgades den direkta effekten till att även gälla vissa bestämmelser i associeringsrådets beslut nr 1/80 av den 19 september 1980. Likaså konstaterades i punkt 32 i domen i det ovannämnda målet El-Yassini att direkt effekt även gällde artikel 40 i samarbetsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Marocko, vilket undertecknades i Rabat den 27 april 1976 och godkändes för gemenskapens räkning genom rådets förordning (EEG) nr 2211/78 av den 26 september 1978 (EGT L 264, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 5, s. 181)), enligt vilken ”[d]en behandling som varje medlemsstat ger arbetare med marockanskt medborgarskap skall vara fri från diskriminering på grund av nationalitet vad gäller arbetsvillkor och lön i jämförelse med medlemsstatens egna medborgare”.
(32)  –	Se fotnot 27.
(33)  –	Europaavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Polen, å andra sidan, som godkändes av gemenskapen genom rådets och kommissionens beslut 93/743/Euratom, EKSG, EG av den 13 december 1993 (EGT L 348, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 26, s. 3).
(34)  –	Dom av den 12 april 2005 i mål C-265/03, Simutenkov (REG 2005, s. I-2579).
(35)  –	Partnerskaps- och samarbetsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Ryska federationen, å andra sidan, undertecknat på Korfu den 24 juni 1994 och godkänt på gemenskapens vägnar genom rådets och kommissionens beslut 97/800/EKSG, EG, Euratom av den 30 oktober 1997 (EGT L 327, s. 1).
(36)  –	EGT L 257, s. 2; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 33.
(37)  –	Dom av den 4 december 1974 i mål 41/74, Van Duyn (REG 1974, s. 1337; svensk specialutgåva, volym 2, s. 389), punkterna 4–8; av den 14 juli 1976 i mål 13/76, Donà (REG 1976, s. I-1333; svensk specialutgåva, volym 3, s. 169), punkt 20, och av den 26 januari 1999 i mål C-18/95, Terhoeve (REG 1999, s. I-345), punkt 27.
(38)  –	Dom av den 17 maj 1972 i mål 93/71, Leonesio (REG 1972, s. 287; svensk specialutgåva, volym 2, s. 1), punkt 5, och av den 10 oktober 1973 i mål 34/73, Variola (REG 1973, s. 981; svensk specialutgåva, volym 2, s. 147), punkterna 8 och 10.
(39)  –	Dom av den 1 juli 1993 i mål C-312/91, Metalsa (REG 1993, s. I-3751), punkt 11. Dom av den 27 september 2001 i mål C-63/99, Gloszczuk (REG 2001, s. I-6369), punkt 49, i mål C-235/99, Kondova (REG 2001, s. I-6427), punkt 52, och i mål C‑257/99, Barkoci och Malik (REG 2001, s. I-6557), samt domen i det ovannämnda målet Pokrzeptowicz-Meyer, punkt 33.
(40)  –	Kaddous, C., a.a., sidorna 105–110.
(41)  –	Proust, M., ”På spaning efter den tid som flytt. Den återfunna tiden”, översättning Gunnel Vallquist, Albert Bonniers förlag, 1993, tredje tryckningen, s. 397.
(42)  –	Enligt punkt 6 i samma bestämmelse skall Schweiz lämna relevant statistik och information till den gemensamma kommittén och var och en av de avtalsslutande parterna kan begära att den gemensamma kommittén företar en översyn av läget. I punkt 8, den sista punkten, hänvisas i fråga om social trygghet och överföring av intjänade rättigheter till arbetslöshetsförsäkring till tilläggsprotokollet till bilaga II.
(43)  –	Dom av den 30 april 1974 i mål 181/73, Haegeman (REG 1974, s. 449; svensk specialutgåva, volym 2, s. 281), punkt 5, och domarna i de ovannämnda målen Sevince, punkt 8, och Demirel, punkt 7.
(44)  –	Cahier, P., ”L’obligation de ne pas priver un traité de son objet et de son but avant son entrée en vigueur”, Mélanges Fernand Dehousse,
vol. 1, Ed. Fernand Nathan, Paris/Ed. Babour, Bryssel, 1979, s. 31.
(45)  –	Imbrechts, L., ”Les effets internes des accords internationaux des Communautés européennes”, Revue d’intégration européenne/Journal of European Integration,
1986, vol. 10, nr 1, s. 66; Tagaras, H.N., ”L’effet direct des accords internationaux de la Communauté”, Cahiers de Droit Européenne,
1987, s. 23.
(46)  –	Lagrange, M., ”La Cour de Justice des Communautés européennes du Plan Schumann à l’Union européenne”, Mélanges Fernand …,
a.a., vol. 2, s. 131 och följande sidor.
(47)  –	Dom av den 23 februari 1994 i mål C-419/92, Scholz (REG 1994, s. I-505), punkt 11; av den 15 januari 1998 i mål C-15/96, Schöning-Kougebetopoulou (REG 1998, s. I-47), punkt 13, av den 12 mars 1998 i mål C-187/96, kommissionen mot Grekland, (REG 1998, s. I-1095), punkt 21; av den 30 september 2003 i mål C-224/01, Köbler (REG 2003, s. I-10239), punkterna 71–74; av den 12 maj 2005 i mål C-278/03, kommissionen mot Italien (REG 2005, s. I‑3747), punkt 14, och av den 23 februari 2006 i mål C-205/04, kommissionen mot Spanien (REG 2006, s. I-0000), punkterna 14 och 15.
(48)  –	Motsvarande analogi förordas, angående Akten om anslutningsvillkoren för Republiken Österrike, i punkt 146 i generaladvokaten Jacobs förslag till avgörande inför dom av den 30 november 2000 i mål C‑195/98, Österreichischer Gewerkschaftsbund (REG 2000, s. I‑10497).
(49)  –	Detta framgår av de gemensamma förklaringar som fogats till avtalets slutakt, som redovisats i punkt 13 i detta förslag till avgörande. Khil-Wolff, B., a.a., sidorna 4 och 7, och Bieber, R., a.a., s. 17, anser att den främsta metoden för rättslig tillnärmning mellan Europeiska gemenskapen och Schweiz består i att denna stat antar gällande gemenskapsrätt, vilket innebär att unionens rättsordning inte bara består av rättsordningen i en av de stater som undertecknar ett klassiskt bilateralt avtal.
(50)  –	Dom av den 2 oktober 1997 i mål C-122/96, Saldanha och MTS (REG 1997, s. I-5325).
(51)  –	Se ovan fotnot 48.