62020CJ0713_RES
Mål C‑713/20
Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
mot
X
och
Y
mot
Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
(begäran om förhandsavgörande från Centrale Raad van Beroep)
Domstolens dom (andra avdelningen) av den 13 oktober 2022
”Begäran om förhandsavgörande – Social trygghet för migrerande arbetstagare – Förordning (EG) nr 883/2004 – Artikel 11.3 a och 11.3 e – Person som är bosatt i en medlemsstat och arbetar som anställd i en annan medlemsstat – Ett eller flera anställningsavtal som ingåtts med ett och samma bemanningsföretag – Bemanningsuppdrag – Perioder – Fastställande av tillämplig lagstiftning under perioder mellan bemanningsuppdragen – Anställningsförhållandets upphörande”
Social trygghet – Migrerande arbetstagare – Tillämplig lagstiftning – Person som är bosatt i en medlemsstat och som genom ett bemanningsföretag som är etablerat i en annan medlemsstat utför bemanningsuppdrag i sistnämnda medlemsstat – Denna person omfattas under perioder mellan bemanningsuppdragen av lagstiftningen i bosättningsmedlemsstaten – Villkor – Anställningsförhållandet upphör under nämnda perioder
(Europaparlamentets och rådets förordning nr 883/2004, artikel 11.3 a och 11.3 e)
(se punkterna 40, 43, 44, 48, 50 och 53 samt domslutet)
Resumé
X (nederländsk medborgare bosatt i Tyskland) och Y (polsk medborgare bosatt i Polen) började arbeta som anställda i Nederländerna via bemanningsföretag från januari 2013 respektive från juli 2007. X hade ingått ett anställningsavtal med ett bemanningsföretag, inom ramen för vilket X utförde bemanningsuppdrag, med mellanliggande perioder där hon utförde volontärarbete och lågt avlönat hushållsarbete, även detta i Nederländerna. Y hade för sin del ingått på varandra följande anställningsavtal med ett bemanningsföretag, med flera mellanliggande perioder utan uppdrag.
I juli 2015 fick X tillgång till en förteckning över hennes pensionsrättigheter av vilken det framgick att X, då hon var bosatt i Tyskland, endast var försäkrad enligt det nederländska socialförsäkringssystemet under de perioder då hon faktiskt hade arbetat för bemanningsföretaget i Nederländerna, men inte under perioder mellan bemanningsuppdragen.
I mars 2016 meddelades Y, som inte arbetat mellan den 1 januari och den 7 februari 2016, att han inte hade rätt till barnbidrag för januari och februari 2016 enligt det nederländska systemet för social trygghet, eftersom han inte hade utövat någon yrkesverksamhet i Nederländerna den första arbetsdagen i dessa månader.
X och Y väckte var och en för sig talan mot det beslut som hade fattats med avseende på dem vid Rechtbank Amsterdam (Domstolen i Amsterdam, Nederländerna). Den hänskjutande domstolen, Centrale Raad van Beroep (Appellationsdomstolen för mål som rör social trygghet och offentliganställda, Nederländerna), som har att pröva överklagandena av de domar som meddelats av domstolen i Amsterdam, anser att dessa mål avser frågan huruvida de berörda personernas anslutning till det nederländska systemet för social trygghet upphörde under perioder mellan bemanningsuppdragen. Den hänskjutande domstolen anser att det för detta ändamål är nödvändigt att fastställa vilken lagstiftning som ska tillämpas under dessa perioder enligt förordning nr 883/2004 (
1
).
Domstolen fann, med tillämpning av nämnda förordning (
2
), att en person som är bosatt i en medlemsstat och som genom ett bemanningsföretag som är etablerat i en annan medlemsstat utför bemanningsuppdrag i sistnämnda medlemsstat under perioder mellan bemanningsuppdragen omfattas av den nationella lagstiftningen i bosättningsmedlemsstaten, om anställningsförhållandet upphör under dessa perioder enligt anställningsavtalet med bemanningsföretaget.
Domstolens bedömning
Domstolen erinrar om att i artikel 11.3 a i förordning nr 883/2004 anges principen att en person som är anställd eller bedriver verksamhet som egenföretagare i en medlemsstat ska omfattas av den medlemsstatens lagstiftning om social trygghet. Vad vidare beträffar frågan huruvida X och Y under dessa perioder varit anställda eller egenföretagare erinrar domstolen om att begreppet ”arbete som anställd” definieras som en verksamhet eller en likvärdig situation som betraktas som sådan vid tillämpningen av lagstiftningen om social trygghet i den medlemsstat där denna verksamhet utövas eller denna situation råder. (
3
)
I förevarande fall utövade X sin verksamhet på grundval av ett tidsbegränsat avtal om personaluthyrning, i vilket det föreskrevs att anställningsförhållandet skulle inledas när verksamheten faktiskt påbörjades och upphöra när uppdraget avslutats. I perioder mellan bemanningsuppdragen förelåg således inte något anställningsförhållande mellan X och bemanningsföretaget. Den verksamhet som X utövade i Nederländerna under dessa perioder kan inte heller anses som en avlönad verksamhet eller en likvärdig situation i den mening som avses i den nederländska lagstiftningen. Vad beträffar Y upphörde, under tiden mellan de två avtal som han hade ingått med bemanningsföretaget, anställningsförhållandet mellan honom och detta företag.
Härav följer att X och Y, på grund av att de upphörde med sin yrkesverksamhet, varken utövade avlönad verksamhet eller befann sig i en likvärdig situation, i den mening som avses i den nederländska lagstiftningen, under perioden mellan deras bemanningsuppdrag. Följaktligen omfattades de inte av tillämpningsområdet för artikel 11.3 a i förordning nr 883/2004, varför de inte omfattades av den nederländska lagstiftningen. För tillämpningen av lagstiftningen i anställningsmedlemsstaten är det nämligen alltid nödvändigt att det föreligger ett bestående anställningsförhållande. Under dessa omständigheter omfattades X och Y under dessa tidsperioder av tillämpningsområdet för artikel 11.3 e i förordning nr 883/2004 (
4
), vilken utgör en uppsamlingsregel som ska tillämpas på samtliga personer som befinner sig i en situation som inte regleras specifikt i andra bestämmelser i förordningen och som följaktligen omfattas av lagstiftningen i bosättningsmedlemsstaten.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (EUT L 200, 2004, s. 1).
(
2
)	Mera specifikt i artikel 11.3 a och 11.3 e i förordningen
(
3
)	Se artikel 1 a i förordning nr 883/2004
(
4
)	Denna bestämmelse föreskriver att en person på vilken a – d inte är tillämpliga omfattas av lagstiftningen i den medlemsstat där denne är bosatt, utan att det påverkar tillämpningen av andra bestämmelser i denna förordning enligt vilka personen har rätt till förmåner enligt lagstiftningen i en eller flera andra medlemsstater.