62022CJ0650_RES
Mål C‑650/22
Internationella federationen för fotbollsförbund (Fifa),
mot
BZ
(begäran om förhandsavgörande från cour d’appel de Mons (Appellationsdomstolen i Mons, Belgien))
Domstolens dom (andra avdelningen) av den 4 oktober 2024
”Begäran om förhandsavgörande – Inre marknaden – Konkurrens – Reglemente som har instiftats av ett internationellt idrottsförbund och som genomförs av detta förbund med hjälp av dess medlemmar – Professionell fotboll – Privaträttsliga enheter med reglerings-, kontroll- och sanktionsbefogenheter – Regler om spelares ställning och spelarövergångar – Regler avseende anställningsavtal som ingåtts mellan klubbar och spelare – Spelarens förtida uppsägning av anställningsavtalet – Ersättning som ska betalas av spelaren – Solidariskt och gemensamt ansvar för den nya klubben – Påföljder – Förbud mot att utfärda spelarens internationella transfercertifikat och registrera spelaren medan en tvist om förtida uppsägning av anställningsavtalet pågår – Förbud mot att registrera andra spelare – Artikel 45 FEUF – Hinder för den fria rörligheten för arbetstagare – Motivering – Artikel 101 FEUF – Beslut av företagssammanslutningar som har till syfte att hindra eller begränsa konkurrensen – Arbetsmarknad – Klubbarnas rekrytering av spelare – Marknaden för fotbollstävlingar mellan klubbar – Klubbars och spelares deltagande i idrottstävlingar – Konkurrensbegränsning genom syfte – Undantag”
Domstolsförfarande – Intervention – Begäran om förhandsavgörande – Parterna i det nationella målet deltar – Domstolens behörighet att utesluta en sådan part från förfarandet – Gränser – Partsställning i målet vid den nationella domstolen förvärvad efter det att begäran om förhandsavgörande framställdes – Saknar betydelse
(Artikel 267 FEUF; domstolens stadga, artikel 23; domstolens rättegångsregler, artiklarna 96.1 och 97.1)
(se punkterna 54–56)
Frågor som har hänskjutits för förhandsavgörande – Domstolens behörighet – Gränser – Fråga som uppkommit i ett mål i vilket de faktiska omständigheterna är begränsade till en enda medlemsstat – Uppenbart att domstolen saknar behörighet – Begränsningar vad gäller de grundläggande friheter som garanteras i fördraget
(Artiklarna 45, 49, 56 och 63 FEUF; domstolens rättegångsregler, artikel 94)
(se punkt 70)
Unionsrätt – Tillämpningsområde – Utövande av idrott som ekonomisk verksamhet – Omfattas – Regler som endast antagits av icke-ekonomiska skäl och som uteslutande avser idrottsfrågor – Omfattas inte – Ett idrottsförbunds regler om spelares anställningsavtal eller om spelarövergångar – Regler som har inverkan på spelarnas ekonomiska verksamhet – Regler som har inverkan på den ekonomiska verksamhet som tävlingarna ger upphov till och på konkurrensen mellan de berörda idrottsklubbarna – Omfattas
(Artiklarna 45 och 101 FEUF)
(se punkterna 75–82)
Unionsrätt – Tillämpningsområde – Utövande av idrott som ekonomisk verksamhet – Omfattas – Ett idrottsförbunds regler om spelares anställningsavtal eller om spelarövergångar – Begränsning – Motivering – Beaktande av idrottens särdrag
(Artiklarna 45 och 101 FEUF)
(se punkterna 84 och 85)
Fri rörlighet för personer – Arbetstagare – Begränsningar – Ett idrottsförbunds regler om spelares anställningsavtal eller om spelarövergångar – Regler om att en spelare ska betala ersättning vid förtida uppsägning av anställningsavtalet utan saklig grund och att den nya klubben är solidariskt och gemensamt ansvarig för denna betalning – Ytterligare idrottsliga påföljder som den nya klubben ådrar sig om spelaren anställs under den period som är skyddad enligt det uppsagda anställningsavtalet – Pågående tvist med anledning av att avtalet sagts upp utan saklig grund och som innebär att det är förbjudet att utfärda ett internationellt transfercertifikat till den berörda spelaren – Otillåtet – Motivering – Fotbollstävlingar mellan klubblag ska genomföras på ett korrekt sätt – Iakttagande av proportionalitetsprincipen – Prövas av den hänskjutande domstolen
(Artikel 45 FEUF)
(se punkterna 86, 91–97 och 99–114 samt punkt 1 i domslutet)
Konkurrensbegränsande samverkan – Beslut av företagssammanslutningar – Begreppet företagssammanslutning – Sammanslutning vars medlemmar är nationella fotbollsförbund – Bland de berörda nationella förbundens medlemmar förekommer enheter som kan kvalificeras som företag eller som bedriver ekonomisk verksamhet – Dessa förbunds organisation och marknadsföring av nationella fotbollstävlingar mellan klubblag samt utnyttjande av därtill knutna rättigheter – Omfattas
(Artikel 101.1 FEUF)
(se punkterna 117 och 118)
Konkurrensbegränsande samverkan – Beslut av företagssammanslutningar – Begrepp – Ett idrottsförbunds regler om spelares anställningsavtal eller om spelarövergångar – Regler som direkt påverkar villkoren för utövandet av den ekonomiska verksamheten för företag som är medlemmar i förbundet – Omfattas
(Artikel 101.1 FEUF)
(se punkterna 119–121)
Konkurrensbegränsande samverkan – Inverkan på handeln mellan medlemsstaterna – Kriterier – Regler med universell geografisk räckvidd
(Artikel 101.1 FEUF)
(se punkterna 122 och 123)
Konkurrensbegränsande samverkan – Skadlig inverkan på konkurrensen – Bedömningskriterier – Åtskillnad mellan konkurrensbegränsning genom syfte och konkurrensbegränsning genom resultat – Konkurrensbegränsande syfte – Tillräcklig grad av skadlighet – Tillräckligt konstaterande – Den konkurrensbegränsande samverkans art
(Artikel 101.1 FEUF)
(se punkterna 124–129)
Konkurrensbegränsande samverkan – Skadlig inverkan på konkurrensen – Bedömningskriterier – En konkurrensbegränsande samverkans innehåll och syfte samt det ekonomiska och rättsliga sammanhang i vilket samverkan utvecklats – Åtskillnad mellan konkurrensbegränsning genom syfte och konkurrensbegränsning genom resultat – Avsikten hos parterna i ett avtal att begränsa konkurrensen – Inte ett nödvändigt kriterium – Överträdelse genom syfte – Tillräcklig grad av skadlighet
(Artikel 101 FEUF)
(se punkterna 130–133)
Konkurrensbegränsande samverkan – Skadlig inverkan på konkurrensen – Beslut av företagssammanslutningar – Ett idrottsförbunds regler om spelares anställningsavtal eller om spelarövergångar – Regler om att en spelare ska betala ersättning vid förtida uppsägning av anställningsavtalet utan saklig grund och att den nya klubben är solidariskt och gemensamt ansvarig för denna betalning – Ytterligare idrottsliga påföljder som den nya klubben ådrar sig om spelaren anställs under den period som är skyddad enligt det uppsagda anställningsavtalet – Pågående tvist med anledning av att avtalet sagts upp utan saklig grund och som innebär att det är förbjudet att utfärda ett internationellt transfercertifikat till den berörda spelaren – Konkurrensbegränsning genom syfte – Undantag – Villkor
(Artikel 101 FEUF)
(se punkterna 138–152, 157 och 158 samt punkt 2 i domslutet)
Konkurrensbegränsande samverkan – Förbud – Undantag – Villkor – Förbättring av produktionen eller distributionen av varorna eller främjande av tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande – Betydande objektiva fördelar som kan bidra till att kompensera för de nackdelar som avtalet medför för konkurrensen – Det aktuella beteendet är oundgängligt eller nödvändigt – Utrymmet för en effektiv konkurrens vad avser en väsentlig del av de berörda varorna eller tjänsterna är inte undanröjt – Bevisbörda – Undantagsvillkorens kumulativa karaktär
(Artikel 101.3 FEUF)
(se punkterna 153–156)
Resumé
Med anledning av en begäran om förhandsavgörande från Cour d’appel de Mons (Appellationsdomstolen i Mons, Belgien) uttalar sig EU-domstolen på nytt om tillämpningen av Europeiska unionens bestämmelser om ekonomi på regler som har införts av ett internationellt idrottsförbund. (
1
) I förevarande dom preciserar den på vilket sätt de artiklar i EUF-fördraget som föreskriver principen om fri rörlighet för arbetstagare och förbudet mot konkurrensbegränsande samverkan (
2
) ska tillämpas på de regler som antagits av ett internationellt idrottsförbund om spelares ställning och spelarövergångar.
Internationella federationen för fotbollsförbund (Fifa) är en sammanslutning som bildats enligt schweizisk rätt. Fifa har bland annat som syfte att fastställa regler för fotbollsspelet och därmed relaterade frågor på internationell nivå. Fifa består av nationella fotbollsförbund som bland annat är skyldiga att förmå sina egna medlemmar eller anslutna organisationer att iaktta samtliga regler som Fifa föreskriver.
I mars 2014 antog Fifa ”Regulations on the Status and Transfer of Players” (Fifas reglemente om spelares ställning och spelarövergångar) (nedan kallat RSTP). RSTP föreskriver bland annat att varje ny professionell fotbollsklubb som anställer en spelare efter att ett anställningsavtal sagts upp utan saklig grund är solidariskt och gemensamt ansvarig för betalningen av den ersättning som spelaren kan vara skyldig att betala till sin tidigare klubb, varvid denna ersättning fastställs på grundval av de olika kriterier som räknas upp i detta reglemente. (
3
) I RSTP anges även att den nya klubben presumeras ha uppmuntrat spelaren att säga upp anställningsavtalet med sin tidigare klubb, varvid denna klubb, i vissa fall, riskerar att åläggas en idrottslig påföljd i form av ett förbud mot att registrera nya spelare under en viss period. (
4
) Slutligen föreskrivs i RSTP att det nationella fotbollsförbund som den tidigare klubben tillhör inte kan utfärda ett internationellt transfercertifikat (ITC) till förmån för spelaren, om det mellan den tidigare klubben och spelaren föreligger en tvist som har sin grund i att anställningsavtalet sagts upp i förtid utan ömsesidig överenskommelse. (
5
)
BZ är en tidigare professionell fotbollsspelare som är bosatt i Paris (Frankrike). I augusti 2013 ingick han ett anställningsavtal på fyra år med en rysk professionell fotbollsklubb. Nästföljande år sade klubben upp avtalet av skäl som enligt dess uppfattning var hänförliga till BZ:s felaktiga agerande, och vände sig till Fifas förlikningsnämnd med yrkande om att BZ skulle förpliktas att betala 20 miljoner euro i ersättning, varvid klubben gjorde gällande att det förelåg ett ”avtalsbrott utan saklig grund”, i den mening som avses i RSTP.
I maj 2015 biföll Fifas förlikningsnämnd delvis klubbens yrkande och förpliktade BZ att till klubben utge 10,5 miljoner euro i ersättning. Förlikningsnämnden förklarade dessutom att RSTP, i den mån det i RSTP föreskrivs att varje ny professionell fotbollsklubb som anställer spelaren är solidariskt och gemensamt ansvarig för betalningen av en sådan ersättning, inte skulle tillämpas på BZ i framtiden. I maj 2016 fastställde skiljedomstolen för idrott detta beslut efter överklagande.
I december 2015 väckte BZ talan vid Tribunal de commerce du Hainaut (division de Charleroi) (Handelsdomstolen i Hainaut, Charleroi-avdelningen, Belgien) och yrkade att Fifa och Union royale belge des sociétés de football association ASBL (URBSFA) skulle förpliktas att till BZ utge skadestånd med 6 miljoner euro för den skada som BZ ansåg sig ha lidit till följd av att den belgiska klubben Sporting du Pays de Charleroi SA inte hade kunnat anställa honom år 2015 på grund av de krav som följer av RSTP. I januari 2017 fann nämnda domstol att talan i princip var välgrundad och förpliktade de båda förbunden att betala ett preliminärt belopp.
Fifa har överklagat denna dom till den hänskjutande domstolen. Denna har vänt sig till EU‑domstolen för att få klarhet i huruvida de aktuella reglerna, med hänsyn till idrottens särskilda karaktär, särskilt vad gäller idrottstävlingarnas korrekta genomförande, ska anses utgöra ett hinder för den fria rörligheten för arbetstagare och för konkurrensen.
Domstolens bedömning
Domstolen påpekar inledningsvis att de regler som är aktuella i det nationella målet har en direkt inverkan på spelarnas arbetsvillkor och således på spelarnas ekonomiska verksamhet. Eftersom lagens sammansättning utgör en av de väsentliga parametrarna för tävlingarna, ska de aktuella reglerna anses ha en direkt inverkan på villkoren för utövandet av den ekonomiska verksamhet som dessa tävlingar ger upphov till och på konkurrensen mellan de klubbar som bedriver denna verksamhet. De aktuella reglerna omfattas således av tillämpningsområdet för artiklarna 45 och 101 FEUF, vilka domstolen, mot bakgrund av de skillnader i regelsystem som kännetecknar dessa båda bestämmelser, kommer att tolka i tur och ordning.
Vad för det första gäller artikel 45 FEUF slår domstolen fast att det föreligger ett hinder för den fria rörligheten för arbetstagare. Domstolen påpekar i detta avseende att de regler som är i fråga i det nationella målet kan missgynna spelare som önskar utöva sin ekonomiska verksamhet för en ny klubb som är etablerad i en annan medlemsstat än den där de har sin hemvist eller sin nuvarande arbetsplats, genom att ensidigt säga upp anställningsavtalet med den tidigare klubben, av skäl som denna klubb påstår eller riskerar att påstå inte utgör skälig grund för att säga upp avtalet. Förekomsten av dessa regler och deras kombinerade tillämpning får nämligen till följd att klubbar som önskar anställa sådana spelare utsätts för betydande rättsliga risker, oförutsebara och potentiellt mycket höga ekonomiska risker samt stora sportsliga risker, vilka sammantagna klart kan avskräcka dem från att anställa sådana spelare.
Vad gäller frågan huruvida det eventuellt föreligger en rättfärdigandegrund har domstolen preciserat att målet att säkerställa att idrottstävlingar äger rum på ett korrekt sätt utgör ett legitimt mål av allmänintresse som kan eftersträvas av ett idrottsförbund. Detta mål är vidare av särskild betydelse när det gäller fotboll, med hänsyn till den viktiga roll som idrottsliga resultat har vid genomförandet av tävlingar. Domstolen påpekar dessutom att eftersom lagens sammansättning är en av de väsentliga parametrarna för tävlingarna, kan upprätthållandet av en viss stabilitet i klubbarnas spelartrupper, och således en viss kontinuitet i de därtill knutna anställningsavtalen, ses som ett av de möjliga medel som kan användas för att bidra till att uppnå detta mål.
Domstolen anser emellertid, med förbehåll för den prövning som det ankommer på den hänskjutande domstolen att göra, att de olika regler i RSTP som är i fråga i det nationella målet förefaller gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. Detta gäller i än högre grad eftersom de i stor utsträckning är avsedda att tillämpas i kombination och, vad avser en del av dessa regler, under en ansenlig tidsperiod, trots att spelarna har en relativt kort karriär. Detta gäller bland annat kriterierna för beräkning av den ersättning som spelaren har att erlägga vid ensidig uppsägning av anställningsavtalet ”utan saklig grund”. Sådana kriterier för ersättning förefaller nämligen snarare vara avsedda att skydda klubbarnas ekonomiska intressen i det ekonomiska sammanhanget av spelarövergångar än att säkerställa att idrottstävlingar genomförs på korrekt sätt. Så förefaller även vara fallet med den regel enligt vilken en klubb – principiellt och således utan att beakta de särskilda omständigheterna i det enskilda fallet, särskilt det faktiska beteendet hos den nya klubb som anställer spelaren – är solidariskt och gemensamt ansvarig för den ersättning som spelaren ska betala till sin tidigare klubb för det fall avtalet ensidigt sagts upp utan saklig grund. Detsamma gäller möjligheten att nästan automatiskt besluta om en idrottslig påföljd mot den nya klubben på grundval av en presumtion om att klubben är ansvarig för avtalsbrottet och det allmänna förbudet mot att utfärda ett ITC så länge det föreligger en tvist som rör detta avtalsavbrott, oavsett under vilka omständigheter avtalet har sagts upp.
Domstolen slår följaktligen fast att artikel 45 FEUF utgör hinder för sådana regler som de som är aktuella i det nationella målet, såvida det inte fastställs att dessa regler, såsom de tolkas och tillämpas inom unionens territorium, inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målet att säkerställa att fotbollstävlingar mellan klubblag genomförs på ett korrekt sätt, genom att en viss stabilitet upprätthålls i spelartruppen hos professionella fotbollsklubbar.
För det andra erinrar domstolen om att det, för att ett beslut av en företagssammanslutning ska kunna anses omfattas av förbudet i artikel 101.1 FEUF, måste visas antingen att beteendet har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen eller att beteendet har ett sådant resultat. Vad gäller frågan huruvida det föreligger ett konkurrensbegränsande syfte, som enligt domstolen uteslutande kan avse vissa typer av samordning mellan företag som är tillräckligt skadliga för konkurrensen, påpekar domstolen att företagens samordnade beteende exempelvis kan bestå i att begränsa eller kontrollera den grundläggande konkurrensparameter som inom vissa sektorer eller på vissa marknader kan bestå i möjligheten att rekrytera arbetstagare på hög nivå, såsom redan utbildade spelare inom sektorn professionell fotboll
I förevarande fall framgår det av en jämförelse mellan de aktuella reglerna i RSTP att dessa generellt och drastiskt, i materiellt hänseende, kan begränsa den konkurrens som, i frånvaro av dessa regler, skulle kunna innebära att alla professionella fotbollsklubbar som är etablerade i en medlemsstat ställs mot alla andra professionella fotbollsklubbar som är etablerade i en annan medlemsstat vad gäller rekryteringen av spelare som redan anställda hos en viss klubb. Denna begränsning av den gränsöverskridande konkurrens som äger rum mellan klubbar när de ensidigt rekryterar redan anställda spelare omfattar vidare hela unionen och är av permanent karaktär i det att den omfattar hela löptiden för vart och ett av de anställningsavtal som en spelare kan ingå successivt med en klubb och därefter även vid spelarens förhandlade övergång till en annan klubb.
Eftersom de professionella fotbollstävlingar som äger rum mellan klubbar i unionen grundar sig på att de deltagande lagen ställs mot varandra och stegvis elimineras och följaktligen huvudsakligen grundar sig på idrottsliga meriter, kan det vara berättigat för en sådan sammanslutning som Fifa att försöka säkerställa att klubbarnas spelartrupper har en viss stabilitet, varvid klubbarna tar ut spelare från dessa trupper under en viss säsong eller ett visst år. Fotbollens särdrag och de faktiska villkoren på marknaden, vilken utgörs av anordnandet och marknadsföringen av professionella fotbollstävlingar mellan klubblag, kan emellertid inte leda till slutsatsen att varje möjlighet för klubbarna att ägna sig åt gränsöverskridande konkurrens genom att ensidigt anställa spelare som redan är anställda hos en klubb som är etablerad i en annan medlemsstat eller spelare som påstås ha sagts upp utan saklig grund måste begränsas på ett allmänt, drastiskt och permanent sätt inom hela unionen, eller till och med undanröjas. Sådana regler kan nämligen, även om de framställs som att de har syftet att förhindra att klubbar som förfogar över större ekonomiska resurser köper ut spelare, likställas med ett allmänt, absolut och permanent förbud mot att ensidigt rekrytera redan anställda spelare. Detta förbud har införts genom beslut av en företagssammanslutning och gäller för samtliga företag som är professionella fotbollsklubbar och samtliga arbetstagare som är professionella fotbollsspelare. De utgör som sådana en tydlig begränsning av den konkurrens som dessa klubbar skulle kunna bedriva utan reglerna.
De regler som är aktuella i det nationella målet är således till sin natur mycket skadliga för konkurrensen mellan professionella fotbollsklubbar. Under dessa omständigheter ska dessa regler anses ha till syfte att begränsa, eller till och med hindra, konkurrensen inom hela unionen. Det är följaktligen inte nödvändigt att undersöka deras verkningar.
Domstolen preciserar slutligen på vilka villkor ett beteende som har ett konkurrensbegränsande syfte kan omfattas av ett undantag enligt artikel 101.3 FEUF och anger att den hänskjutande domstolen, för att avgöra huruvida villkoret att det aktuella beteendet kan anses vara oundgängligt eller nödvändigt är uppfyllt i förevarande fall, ska beakta den omständigheten att de aktuella reglerna i RSTP kännetecknas av en kombination av omständigheter som till ett betydande antal är skönsmässiga eller oproportionerliga. Den hänskjutande domstolen ska även beakta den omständigheten att det i dessa regler föreskrivs en generell, drastisk och permanent begränsning av den gränsöverskridande konkurrens som professionella fotbollsklubbar skulle kunna ägna sig åt genom att ensidigt rekrytera spelare på hög nivå. Var och en av dessa två omständigheter, betraktade var för sig, utesluter nämligen vid första anblicken att dessa regler kan anses oundgängliga eller nödvändiga för att uppnå effektivitetsvinster, om det antas att dessa omständigheter verkligen är för handen.
Domstolen slår följaktligen fast att ovannämnda regler i RSTP enligt artikel 101 FEUF utgör ett beslut av en företagssammanslutning som är förbjudet och som kan omfattas av ett undantag enligt denna bestämmelse endast om det genom övertygande argument och bevisning visas att alla villkor för detta är uppfyllda.
(
1
)	Se dom av den 21 december 2023, Royal Antwerp Football Club (C‑680/21, EU:C:2023:1010), dom av den 21 december 2023, European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011), och dom av den 21 december 2023, International Skating Union/kommissionen (C‑124/21 P, EU:C:2023:1012).
(
2
)	Artikel 45 FEUF respektive artikel 101 FEUF.
(
3
)	Se artikel 17.1 och 17.2 RSTP.
(
4
)	Se artikel 17.4 RSTP.
(
5
)	Eftersom ett internationellt transfercertifikat är nödvändigt för att spelaren ska kunna registrera sig som spelare för den nya klubben, kan spelaren följaktligen inte delta i fotbollstävlingar för den nya klubben. Se artikel 9.1 RSTP och artikel 8.2.7 i bilaga 3 till detta reglemente.