62001CC0329_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I – Inledning
1. Detta mål gäller tolkningen av kommissionens förordning (EEG) nr 2670/81 av den 14 september 1981 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för sockerproduktion utöver kvoten(2) (nedan kallad förordning nr 2670/81) samt tolkningen och giltigheten av kommissionens förordning (EEG) nr 3719/88 av den 16 november 1988 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med import- och exportlicenser och förutfastställelselicenser för jordbruksprodukter(3) (nedan kallad förordning nr 3719/88).
2. Därvid är exportlicenser för socker ifrågasatta. Särskilt handlar det om följderna av en felaktigt, för en mindre kvantitet, ansökt dellicens, på vars basis den avsedda kvantiteten (1 000 gånger större) likväl faktiskt exporterades. Vidare handlar det om följderna av användandet av en annan dellicens, på vars basis socker exporterades efter utgången av giltighetstiden för huvudlicensen.
II – Tillämpliga bestämmelser
A – De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
Organisationen av marknaden för socker
3. Produktion, import och export av socker regleras genom den gemensamma jordbrukspolitiken i enlighet med artiklarna 32–38 EG (tidigare artiklarna 38–47 i EG-fördraget). Vid den för detta målet avgörande tidpunkten återfanns de, för den här gemensamma organisationen av marknaden, grundläggande reglerna i rådets förordning (EEG) nr 1785/81 av den 30 juni 1981 om den gemensamma organisationen av marknaden för socker(4) (nedan kallad grundförordningen).
4. I domen i målet British Sugar(5) har domstolen fastslagit följande: Grundförordningen syftar till att inom den gemensamma organisationen av marknaden för socker (6) och genom en stabilisering av sockermarknaden garantera vissa miniminivåer när det gäller sysselsättning och levnadsstandard för producenter av basprodukter såsom sockertillverkarna inom gemenskapen och till att upprätthålla en jämn sockerförsörjning till konsumenterna till rimliga priser. För att kontrollera sockerproduktionen inom gemenskapen har det i grundförordningen inrättats ett system med produktionskvoter som enligt femtonde skälet i förordningen utgör ett medel att garantera producenterna gemenskapspriser och avsättning för sin produktion.
5. I detta syfte definierar grundförordningen bestämda A- och B-kvoter och fastlägger deras storlek. Varje medlemsstat tilldelas bestämda kvoter per regleringsår (den 1 juli till den 30 juni nästkommande år). Medlemsstaterna delar upp dessa A- och B-kvoter på de i deras territorier etablerade sockerproducenterna. De här tilldelade kvantiteterna kan företaget avsätta på gemenskapens inre marknad eller sälja på världsmarknaden, varvid i förekommande fall exportersättning kan erhållas. Den av en sockerproducent inom ett regleringsår framställda kvantiteten som överstiger A- och B-kvoterna, är så kallat C-socker. Om detta socker handlar detta mål. C-socker får inte avsättas på gemenskapens inre marknad. Sockerproducenten måste, inom en bestämd frist(7), exportera det av denne producerade C-sockret till världsmarknaden och närmare bestämt utan prisunderstöd eller exportersättningar.
De för exporten av C-socker tillämpliga bestämmelserna
6. Generellt tillämplig är förordning nr 2670/81.(8) Artikel 1.1 i förordning nr 2670/81 har i relevanta delar följande lydelse:
”Export som avses i artikel 26.1 i förordning (EEG) nr 1785/81 skall anses ha ägt rum:
a) om, utan att tillämpningen av de övriga bestämmelserna i denna förordning påverkas, det bevis som avses i artikel 2 har lämnats in till behörig myndighet i den medlemsstat där produktionen ägt rum, oavsett vilken medlemsstat som har exporterat C-sockret, ...
...
Om inte samtliga villkor enligt första stycket uppfylls skall den aktuella mängden C-socker ... anses vara avsatt på den inre marknaden, förutom i fall av force majeure.”
Artikel 2.2 i förordning nr 2670/81 har i relevanta delar följande lydelse:
”2. Bevis sker genom uppvisande av:
a)	En exportlicens utfärdad till producenten enligt artikel 3 i förordning (EEG) nr 2630/81 av den behöriga myndigheten i den medlemsstat som avses i punkt 1.(9)
Artikel 3.1 i förordning nr 2670/81 har i relevanta delar följande lydelse:
”1. Den berörda medlemsstaten skall, för de kvantiteter som enligt innebörden i artikel 1.1 har avsatts på den inre marknaden, påföra en avgift – för C-socker per 100 kg vitsocker respektive råsocker ..., – som skall vara lika med summan
– de högsta importavgifter som gäller för den aktuella produkten, under den period som omfattar det regleringsår under vilket C-sockret ... i fråga producerades samt de nästföljande sex månaderna, och
– 1,21 ecu.”
7. Eftersom effektiviteten av hela systemet för gemenskapens marknadsordning för jordbruk beror på en omfattande kännedom om varuhandeln med tredje länder,(10) föreskrivs i grundförordningen att licenser krävs för import och export av jordbruksprodukter.
8. De allmänna bestämmelserna om import- och exportlicenser och de nationella myndigheternas administrativa behandling av dem var vid den avgörande tidpunkten reglerade i förordning nr 3719/88.
Artikel 24 i förordning nr 3719/88 lyder:
”1. Anteckningar som gjorts i licenser får inte ändras efter det att de har utfärdats.
2. Om det uppstår tvivel om riktigheten i det som förts in i en licens eller dellicens, skall dessa återlämnas till den utfärdande myndigheten på begäran av den berörda parten eller de behöriga myndigheterna i berörda medlemsstater.
Om den utfärdande myndigheten anser att en rättelse behöver göras, skall den återkalla dellicensen eller licensen samt alla tidigare utfärdade dellicenser, och skall snarast utfärda antingen en rättad licens jämte motsvarande rättade dellicens. På varje exemplar av dessa nya dokument, som skall förses med texten ’licens, rättad den ...’ eller ’dellicens, rättad den ...’, skall eventuella tidigare avskrivningar föras in.
Om den utfärdande myndigheten inte anser det nödvändigt att rätta licensen eller dellicensen skall den förse handlingen med påskriften ’kontrollerad den .... enligt artikel 24 i förordning (EEG) nr 3719/88’ och stämpla den(11) .”
9. I kommissionens förordning (EG) nr 1464/95 av den 27 juni 1995 om särskilda tillämpningsföreskrifter för systemet med import- och exportlicenser för socker(12) (nedan kallad förordning nr 1464/95) återfinns särskilda bestämmelser om exportlicenser för C-socker.
10. De i detta mål tillämpliga bestämmelserna låter sig sammanfattas enligt följande.
11. Exportlicensen berättigar och
förpliktigar att, under licensens giltighetstid, från den inre marknaden exportera den angivna kvantiteten av den berörda produkten.(13) Licensen utfärdas på begäran och med användande av en i förordningen föreskriven blankettuppsättning av de nationellt behöriga myndigheterna för utfärdande av licenser (nedan kallade licensmyndigheterna).(14)
12. På basis av en exportlicens (nedan kallad huvudlicensen) kan även dellicenser utfärdas. En dellicens skall, inom de kvantitetsgränser som den är utfärdad för, ha samma rättsverkan som huvudlicensen.(15) En dellicens utfärdas genom användandet av samma blankettuppsättning som för huvudlicensen. Exemplar nr 1 av huvudlicensens blankettuppsättning eller dellicensens blankettuppsättning (innehavarens exemplar, nedan kallat exemplar nr 1) utfärdas till sökanden. Exemplar nr 1 uppvisas för exporttullstationen (nedan kallad tullen) vid exportanmälan och skrivs avsamt bekräftas där. Därefter får sökanden tillbaka exemplar nr 1 och översänder det till licensmyndigheten. Vid utfärdande av dellicenser skrivs den i den förhandenvarande dellicensen angivna kvantiteten av huvudlicensen med angivande av dellicensnumret, till dess att den i huvudlicensen angivna totalkvantiteten är uttömd.(16)
13. Huvudlicensens totalkvantititet måste – även vid användandet av dellicenser – i varje fall exporteras inom huvudlicensens giltighetstid. Giltighetstiden av en licens för export av C-socker regleras i förordning nr 1464/95. Den gäller från dagen för dess utfärdande till slutet av den tredje därefter följande kalendermånaden.(17)
14. Skyldigheten att exportera skall alltid anses fullgjord vid den dag, vid vilken exportanmälan för den motsvarande kvantiteten C-socker mottagits av tullen. Beviset av en (i rätt tid) fullgjord exportskyldighet styrks genom det med avskrivnings- och bekräftelsepåskriften försedda exemplar nr 1 av den berörda licensen och genom ett kompletterande bevis.(18) Den närmare utformningen av det kompletterande beviset åligger medlemsstaterna, när exportanmälan – såsom i detta mål – äger rum i medlemsstaten, vars myndigheter även har utfärdat licensen.(19)
B – Den nationella lagstiftningen
15. Enligt uppgifter från den hänskjutande domstolen föreskrivs i Förenade kungariket följande förfarande för exportlicenser för C-socker.
16. Den behöriga myndigheten för utfärdande av exportlicencer för C-socker är ”Intervention Board for Agricultural Produce” (nedan kallat IBAP), svarande i målet vid den nationella domstolen.
17. Ansökan om huvud- och dellicenser kan ske skriftligen eller per telefon. Ansöks det om en huvudlicens och samtidigt en eller flera på huvudlicensen baserade dellicenser, underrättas sökanden om utfärdandet av huvudlicensen. Enligt uppgifter från den hänskjutande domstolen överlämnas emellertid inget exemplar av huvudlicensen till sökanden, varför hela huvudlicensens blankettuppsättning och exemplar nr 2 av dellicensen förblir vid IBAP.(20) Sökanden får endast exemplar nr 1 av den förhandenvarande dellicensen. De utfärdade dellicenserna är likväl (ända till uppgiften om den förhandenvarande delkvantiteten) innehållsmässigt identiska med huvudlicensen. De innehåller i synnerhet varje gång uppgift om totalkvantiteten, för vilken huvudlicensen utfärdats. På begäran av sökanden översänds exemplar nr 1 av den förhandenvarande dellicensen direkt från IBAP till den av sökanden angivna skeppsklareraren.
18. Det i punkt 14 i förslaget till avgörande nämnda kompletterande beviset styrks i Förenade kungariket med hjälp av blankett C88 (CAP). Den blanketten fylls i av licensinnehavaren (sockerproducenten, enligt artikel 2.2 a i förordning nr 2670/81), och denne översänder den antingen direkt till tullen eller i annat fall till sin skeppsklarerare. Har skeppsklareraren fått exemplar nr 1 av licensen direkt från IBAP och blankett C88 (CAP) från licensinnehavaren, så överlämnar han/hon dem gemensamt till tullen.
19. Vid eller efter exporten förser tullen blankett C88 (CAP) med bekräftelse- och avskrivningspåskriften och sänder den till IBAP. Tullen förser även exemplar nr 1 av licensen med avskrivnings- och bekräftelsepåskriften, vilket tullen emellertid ger tillbaka till licensinnehavaren eller skeppsklareraren. Har hela kvantiteten, vilken licensen hänför sig till, skickats ut, så översänder licensinnehavaren eller skeppsklareraren det av tullen avstämplade exemplar nr 1 av licensen till IBAP inom 60 dagar från exporten.
III – Bakgrund, målet vid den nationella domstolen
20. Den 7 augusti 1997 ansökte British Sugar om en huvudlicens för export av 20 000 ton C-socker, vilken utfärdades nästa dag av IBAP med nr 3SG00070. Denna huvudlicens var giltig till och med den 30 november 1997. Samtidigt ansöktes om och beviljades en första dellicens. Exemplar nr 1 av den första dellicensen översändes – på begäran av British Sugar – från IBAP till den av British Sugar angivna skeppsklareraren.
21. Sammanlagt ansökte British Sugar, på basis av huvudlicensen, om 60 dellicenser. Samtliga exemplar nr 1 av dellicenserna översändes på begäran av British Sugar direkt från IBAP till skeppsklareraren. British Sugar hade följaktligen vid den avgörande tidpunkten varken tagit del av exemplar nr 1 av dellicenserna eller de vid IBAP kvarblivna exemplar nr 1 och 2 av huvudlicensen.
22. Detta mål handlar särskilt om två på huvudlicens nr 3SG00070 baserade dellicenser, nämligen om dellicens 3 och 46.
Dellicens 3
23. Dellicens 3 har nr 3SG00070/3. Ansökan därom gjor des av British Sugar på den egna standardblanketten, vari den sökta exportkvantiteten var antecknad under ”begärt tonnage” med 2 900 i siffror utan kvantitetsuppgifter och därunder ”tvåtusenniohundra kilogram” i ord. British Sugar förklarade i målet vid den nationella domstolen att vid den sistnämnda anteckningen har det rört sig om ett förbiseende av kontoret, men att dess faktiska avsikt hade varit att ansöka om en dellicens för tvåtusenniohundra ton.
24. IBAP utfärdade den 11 augusti 1997 dellicens 3 för en kvantitet om 2,9 ton och påskrev en motsvarande avskrivning på huvudlicensen. På blankett C88 (CAP) var strax brevid ruta 38 (nettokvantitet – kg) talet 2 900 antecknat i maskinskrift. Skeppsklareraren korrigerade emellertid blankett C88 (CAP) genom att för hand anteckna talet 2 900 000. Vidare beskrev skeppsklareraren lasten i den därtill ämnade ruta 31 (konstruktion och beskrivning av varorna) med ”vitt kristallsocker” 58 000 x 50 kg (alltså 2 900 000 kg). I ruta 47 (detaljuppgifter om kvantiteten) var i kolumnen med överskrift ”nettokvantitet” talet 2 900 antecknat och kolumnen med överskrift ”enhet” var lämnad öppen. I kolumnen med överskriften ”exportlicens” var dellicens nr 3SG00070/3 antecknad, vilken hade beviljats en kvantitet om 2,9 ton.
25. Den 14 augusti 1997 framlade skeppsklareraren till tullen blankett C88 (CAP) och exemplar nr 1 av dellicens 3 med följebrev i vilket ansöktes om tillstånd för lasten om 3 000 ton C-socker. Med denna skrivelse anmodades tullen att avstämpla skrivelsen som bevis för att tillstånd hade getts för lasten. Skrivelsen avstämplades av tullen redan samma dag.
26. Lasten om 2 900 000 kg C-socker exporterades den 22 augusti 1997 från Förenade kungariket.
27. Exportanmälan mottogs av tullen den 29 augusti 1997 och blanketten C88 (CAP) förseddes redan samma dag med avskrivnings- och bekräftelsepåskriften. Dessutom satte tullen sin stämpel bredvid den av skeppsklareraren för hand ändrade anteckningen ”2 900 000”. Tullen avstämplade dessutom blankett C88 (CAP) och kryssade i ruta A1, som bär anteckningen ”Fastställt att de angivna varorna har lämnat Förenade kungariket ... för export till ett tredje land”. På exemplar nr 1 av dellicens 3 nedtecknade tullen ”2 900 t” och i bokstäver ”tvåmiljonerniohundratusen kilo” och satte därjämte stämpel och underskrift. IBAP fick exemplar nr 1 av dellicens 3 den 15 september 1997.
28. Därefter ansöktes och utfärdades på basis av huvudlicensen ytterligare 57 dellicenser (till dess att huvudlicensens totalkvantitet uttömts) på grundval att dessförinnan hade dellicens 3 endast utfärdats och utnyttjats upp till 2,9 ton C-socker.
Dellicens 46 (21)
29. Den 11 september 1997 utfärdades på ansökan av British Sugar en dellicens för 298,2 ton med nr 3SG00070/46. Av den dellicensen skeppades en last om 140 ton den 10 oktober 1997 (således långt före den sista dagen av huvudlicensens giltighet). En andra last om 158,2 ton exporterades emellertid först den 3 december 1997 (således tre dagar efter huvudlicensens sista giltighetsdag). Tullen satte vid datumet för den ifrågavarande exporten sin avskrivningspåskrift bredvid kvantitetsuppgifterna för den motsvarande dellasten.
30. Vidare har tullen avstämplat, med datumangivelsen den 3 december 1997, en blankett C88 (CAP) som hänför sig till en totalkvantitet om 480 000 kg, och ruta 47 (detaljuppgifter om kvantiteten) innehöll bland annat en last om 158,2 (utan kvantitetsuppgifter) med hänseende till dellicensen med numret 3SG00070/46. Dessutom kryssade tullmyndigheten i den nämnda blanketten i ruta A1 som bär anteckningen ”Fastställt att de angivna varorna har lämnat Förenade kungariket ... för export till ett tredje land”.
31. Den 9 december 1997 fick IBAP denna blankett C88 (CAP) avseende den i dellicens 46 innehållande delkvantiteten om 158,2 ton.
Den vidare utvecklingen
32. På dagen, vid vilken IBAP hade fått exemplar nr 1 av dellicens 3, alltså den 15 september 1997, påbörjades kontrollen av exportdokumenten och det fastställdes att den i ifrågavarande blankett C88 (CAP) vid tullen angivna kvantiteten C-socker (2 900 000 kg) inte överensstämde med den i dellicens 3 beviljade kvantiteten (2 900 kg). Detta meddelades British Sugar, genom skrivelse av den 9 och den 15 oktober 1997, med bland annat följande anmodan: ”Kan ni vänligen bekräfta den på denna dellicens exporterade kvantiteten, eftersom den felaktiga användningen av licenser har konsekvenser för siffrorna, med ledning av vilka kvantiteten av det producerade C-sockret jämförs med kvantiteten av det exporterade sockret.”
33. När och för vilka kvantiteter som dellicens 3 och följande dellicenser vid varje tillfälle ansöker om, utfärdas och utnyttjas, är inte känt i detalj. Den 9 oktober 1997 (således dagen då British Sugar fått kännedom om kvantitetsdiskrepansen) återstod i huvudlicensen, enligt avskrivningarna från de dittills utfärdade och utnyttjade dellicenserna, endast 29,525 ton av totalkvantiteten. Den 16 oktober 1997 exporterades den här resterande kvantiteten med en för denna kvantitet ansökt och utfärdad sista dellicens (60).
34. På dagen för mottagandet av exemplar nr 1 av dellicens 46, alltså den 9 december 1997, granskade IBAP även dessa exportdokument och upptäckte att 158,2 ton C-socker av dellicens 46 hade exporterats först den 3 december, således efter utgången av huvudlicensens giltighet. British Sugar underättades kort därefter skriftligen om denna oegentlighet.
35. Enligt den hänskjutande domstolens redogörelse kontaktade British Sugar IBAP den 19 december 1997, för att informera sig om oklarheterna i samband med dellicens 3. Därefter ägde flera samtal rum, under vars gång inget samförstånd kunde nås i denna fråga. Genom skrivelse av den 20 april 1998 anmodade British Sugar slutligen formellt IBAP att, beträffande den av misstag med ”2 900 kg” sökta dellicens 3, använda sin rättelsebefogenhet, enligt artikel 24 i förordning nr 3719/88, för att ”klara upp situationen och undanröja felen”. IBAP avböjde att göra en sådan rättelse.
36. Genom skrivelse av den 30 april 1998 påförde IBAP en avgift, beräknad enligt artikel 3.1 i förordning nr 2670/81, på grund av underlåtenheten att uppfylla förutsättningarna i artikel 2.2 i förordning nr 2670/81. Avgiften hänför sig till 3 055,3 ton socker. Summan följer, enligt IBAP, av de i dellicens 3 ej täckta 2 897,1 tonnen (alltså 2 900 ton med avdrag för 2,9 ton) med tillägg av 158,2 ton på grund av – enligt IBAP – den delen av dellicens 46 som efter utgången av huvudlicensens giltighetstid inte längre täcks av huvudlicensen. Den krävda avgiften uppgår sammanlagt till 1 455 520,49 GBP.
37. Med sitt klagomål till High Court of Justice, Queen’s Bench Division, överklagade British Sugar den av IBAP påförda avgiften.
IV – Tolkningsfrågorna
38. Genom beslut av den 20 juli 2001 ställde High Court of Justice, Queen’s Bench Division, följande frågor till domstolen:
1. Om
a) en näringsidkare har exporterat en viss kvantitet C-socker som överstiger den kvantitet som beviljats enligt licensen i fråga, och/eller
b) en näringsidkare har exporterat C-socker efter det att giltighetstiden har löpt ut för den licens enligt vilken nämnda export har beviljats, och
c) det ifrågavarande C-sockret faktiskt har lämnat gemenskapens tullområde,
har då sådana bevis förebringats som krävs enligt artikel 2.2 första stycket i förordning nr 2670/81 vad gäller denna exporten, eller den del av den berörda exporten som inte omfattades av en giltig licens?
2.	Under de omständigheter som angivits i fråga 1 a, blir svaret på denna fråga annorlunda för det fall
a) näringsidkaren till tullmyndigheten har ingivit en tulldeklarationsblankett (C88) som har ändrats för hand i syfte att visa den kvantitet som verkligen har exporterats, och
b) tullmyndigheten har försett dellicensen i fråga med en bekräftelsepåskrift bredvid näringsidkarens anteckning om den faktiskt exporterade kvantiteten?
3.	Blir svaret på fråga 1 annorlunda om följande omständigheter antas föreligga:
a) Näringsidkaren avsåg att ansöka om en dellicens för 2 900 ton.
b) På grund av ett fel som näringsidkaren gjort sig skyldig till utfärdades en dellicens för 2,9 ton, och dessa 2,9 ton dokumenterades i både Intervention Boards och näringsidkarens register.
c) Dellicensen ändrades av den befullmäktigade, med fullmakt av näringsidkaren, i syfte att korrekt avspegla näringsidkarens avsikt att exportera 2 900 ton.
d) Dellicensen försågs därefter av tullen med bekräftelsepåskriften för att intyga exporten av 2 900 ton socker.
e) Sockret var föremål för en exportlicens enligt blankett C88 för 2 900 ton, vilken därefter skrevs av och bekräftades av tullen.
f) 2 900 ton socker blev de facto exporterat.
g) Dellicenser ansöktes och utfärdades mot bakgrund av att endast exporten av 2,9 ton tidigare hade beviljats.
h) Varje efterföljande dellicens blev i vederbörlig ordning avskriven och bekräftad och hela det på detta sättet antecknade sockertonnaget blev de facto exporterat.
i) Till följd härav exporterades 2 897,1 ton mer socker än vad som beviljats i den ursprungliga licensen.
4.	Tillåter artikel 24 i förordning nr 3719/88 att behöriga myndigheter återkallar dellicensen eller licensen samt någon tidigare utfärdad dellicens och föreskriver denna föreskrift att den behöriga myndigheten utan dröjsmål skall utfärda en korrekt licens eller dellicens eller någon avskrivning i förhållande till dessa, för det fall
a) det vid en första anblick av licensen eller dellicensen som sådan inte föreligger något entydigt eller uppenbart fel och det inte har förelegat något fel på den utfärdande myndighetens sida, och/eller
b) ändringen begärs efter det att dellicensen eller huvudlicensen i fråga har upphört att gälla?
c) Gör det någon skillnad om näringsidkaren avsåg att ansöka om en dellicens (på grundval av en licens som redan har utfärdats) avseende en större kvantitet än den som han/hon hade återkallat?
5.	Om svaren på ovanstående frågor skall besvaras nekande, strider i sådant fall artikel 24 i kommissionens förordning nr 3719/88 mot proportionalitetsprincipen och likhetsprincipen i gemenskapsrätten genom att det saknas möjlighet att ändra huvudlicensen, dellicensen eller avskrivningar avseende dessa, vilket under de ovan angivna omständigheterna kan leda till påförandet av en avgift i enlighet med artikel 3 i kommissionens förordning nr 2670/81?
6. 	a)	Kan den nationella domstolen och/eller den nationella myndigheten inom ramen för sitt utrymme för skönsmässig bedömning avvika (nedåt) från storleken av den avgift som skall påföras enligt artikel 3 i kommissionens förordning nr 2670/81?
b)	Om svaret är jakande, finns det några omständigheter i detta fall som domstolen anser vara relevanta för utövandet av detta utrymme för skönsmässig bedömning?
7.	Under de förhållanden som återgivits ovan i punkterna 33–35(22), har en avgift enligt artikel 3 i förordning nr 2670/81 påförts på ett korrekt sätt?
V – Parternas argument
39. Kommissionen
och Förenade kungariket
anser att den i enlighet med artikel 2.2 i förordning nr 2670/81 krävda bevisningen inte skall anses ha förebringats, när export har skett utöver kvantiteten (dellicens 3) eller giltighetstiden (dellicens 46) för en huvudlicens.
40. De nämnda parterna har till att börja med allmänt åberopat domstolens dom i målet Südzucker Mannheim(23) jämte artikel 8.1 i förordning nr 3719/88. Av båda följer den speciella betydelsen av kontrollsystemet på en, genom kvotsystemet för den gemensamma organisationen av marknaden för socker, fullständigt reglerad marknad. De i licenserna angivna kvantitetsuppgifterna och den genom giltighetstiden för licenserna fastställda tidsrymden för export har en central betydelse för hela systemets funktion.
41. Med hänsyn särskilt till dellicens 3 har kommissionen och Förenade kungariket betonat att till följd härav har i varje fall 2 897,1 ton C-socker exporterats utan licens. Detta har skett antingen redan på grund av bristen på överensstämmelse mellan beviljad och faktiskt utförd delkvantitet eller senast då British Sugar hade överskridit huvudlicensens totalkvantitet, eftersom alla ytterligare dellicenser hade utfärdats och tagits i anspråk på grundval av en för endast 2,9 ton beviljad dellicens 3.
42. Förseelsen kan inte heller undanröjas genom att en företrädare för sockerproducenten (i detta fall skeppsklareraren) har ändrat kvantitetsuppgiften till den faktiskt avsedda kvantiteten att exportera. Domstolen har nämligen redan i domen i målet Südzucker Mannheim fastslagit att andra bevis för den verkliga exportkvantiteten inte fritar en licensinnehavare från skyldigheten att fullständigt iaktta formföreskrifterna för sockerexport.
43. Lika lite har tullens beteende inverkat på exportens felaktighet. Den, på basis av den ändrade blanketten C88 (CAP), av tullen meddelade bekräftelsen och avskrivningen av den faktiskt exporterade kvantiteten hänför sig endast till exportkvantiteten men inte till dess överensstämmelse med dellicensen. På tullen åligger det nämligen endast att genomföra exportkontrollen som sådan. Förvaltningen och kontrollen av den gemensamma organisationen av marknaden för socker åligger endast licensmyndigheten.
44. Vad avser tolkningen av artikel 24.2 i förordning nr 3719/88 har kommissionen och Förenade kungariket anfört att denna bestämmelse skall tolkas mot bakgrund av sjuttonde skälet och skall såsom undantagsbestämmelse tolkas restriktivt. Bestämmelsens tillämplighet är följaktligen begränsad till fall av bristande noggrannhet, vilka är urskiljbara från en licens såväl som misstag av licensmyndigheten. När licensmyndigheten beviljar den exportkvantitet som har ansökts av sockerproducenten, föreligger följaktligen ingen uppenbart bristande noggrannhet. Det kan i alla fall inte bero på sockerproducentens avsikt vid ansökan, eftersom det skulle vara ett subjektivt element som det vore oförenligt med en effektiv förvaltning av den reglerade sockermarknaden att beakta.
45. Därtill kan en korrigering enligt artikel 24.2 i förordning nr 3719/88 principiellt sett inte längre genomföras efter utgången av huvudlicensens giltighetstid. Sjuttonde skälet klargör att denna bestämmelse tjänar den vederbörliga förvaltningen. En effektiv förvaltning av den gemensamma organisationen av marknaden för socker kräver emellertid att licensmyndigheterna innehållsmässigt och i tid är exakt informerade om det rådande stadiet i sockerexporten, vilket med retroaktiva ändringar av licenser inte längre kan säkerställas.
46. Beträffande förenligheten av artikel 24.2 i förordning nr 3719/88 med proportionalitetsprincipen och likabehandlingsprincipen har kommissionen och Förenade kungariket likaledes åberopat domen i målet Südzucker Mannheim,(24) i vilken allmänt slogs fast att skyldigheten att iaktta de licensrättsliga formföreskrifterna, på grund av deras särskilda betydelse för funktionen av den gemensamma organisationen av marknaden för socker, inte strider mot proportionalitetsprincipen. Dessutom följer av fast rättspraxis från domstolen(25) avseende proportionalitetsprincipen, att denna skall bedömas mot syftet med den förhandenvarande bestämmelsen. Licenserna har en central roll vid förvaltningen av den gemensamma organisationen av marknaden för socker och deras innehåll får endast ändras enligt de stränga villkoren i artikel 24 i förordning nr 3719/88. Licensinnehavaren skulle inte belastas oproportionerligt även om denna artikel inte tillämpades, eftersom vid en kvantitetsuppgift för en dellicens som beror på en felaktig ansökan av en sockerproducent, har han/hon (eller hans/hennes företrädare) senast vid tillbakasändandet av dellicensen fått kännedom om misstaget och han/hon kan genast ansöka om ytterligare dellicenser motsvarande den egentligen önskade exportkvantiteten.
47. Beträffande förenligheten av artikel 24 i förordning nr 3719/88 med likabehandlingsprincipen har kommissionen och Förenade kungariket anfört att en licens visserligen kan korrigeras om felet är uppenbart eller om det handlar om ett fel av licensmyndigheten, men inte om felet endast beror på en felaktig ansökan av sockerproducenten. Därigenom behandlas likadana situationer på ett likadant sätt och olika situationer på ett annorlunda sätt vilket innebär att det inte föreligger någon överträdelse av likabehandlingsprincipen.
48. Vad avser tolkningen av artikel 3.1 i förordning nr 2670/81 med avseende på storleken av avgiften, har kommissionen och Förenade kungariket anfört att den däri förefintliga exakt fastställda metoden för beräknande av avgiften principiellt sett inte tillåter något utrymme för en avvikande bedömning av licensmyndigheterna och/eller de nationella domstolarna. Rättsföljden är av central betydelse för att säkerställa att den gemensamma organisationen av marknaden för socker fungerar på ett vederbörligt sätt. En flexibel beräkning av avgiften skulle leda till att företag i olika medlemsstater skulle behandlas olika på ett sätt som inte kan rättfärdigas.
49. British Sugar
anser att beviset enligt artikel 2.2 i förordning nr 2670/81 skall anses ha förebringats även då den i en licens angivna kvantiteten (dellicens 3) eller dess giltighetstid (dellicens 46) har överskridits.
50. British Sugar har motiverat sin inställning med att licenser i allmänhet medför rättsverkningar utöver uppgifterna om den beviljade kvantiteten och tiden för export, och därför kan det inte talas om en export ”utan licens”. Artikel 2.2 i förordning nr 2670/81 tjänar som bevisning av den faktiska exporten. Denna styrks genom tullens vederbörliga avskrivning och bekräftelse av dellicensen. Tullen agerar här i så måtto som företrädare för IBAP. Det generella syftet med licenserna ligger i erhållandet av precisa noteringar för gemenskapshandeln med jordbruksprodukter.
51. Avseende artikel 24.2 i förordning nr 3719/88 har British Sugar anfört att denna bestämmelse, vilket följer av sjuttonde skälet och det allmänna syfte t med de jordbruksrättsliga licenserna (erhållandet av precisa nedskrivningar för gemenskapshandeln med jordbruksprodukter), inte endast är tillämplig vid fel begångna av licensmyndigheten, utan helt allmänt vid ”uppenbart bristande noggrannhet” beträffande en licens. Därvid kan det inte vara avgörande att ett fel är urskiljbart ur dokumentet. Senast den 15 september 1997 har IBAP med hjälp av de översända dokumenten urskiljt diskrepansen i kvantitetsuppgifterna och genom en ändring, motsvarande den faktiska exporten, av dellicens 3 kunnat undvika att ytterligare dellicenser utfärdades och slutligen att huvudlicensens totalkvantitet överskreds.
52. Artikel 24.2 i förordning nr 3719/88 skall tillämpas även efter det att huvudlicensen gått ut. I bestämmelsen återfinns ingen sådan begränsning av dess tillämplighet, och en annan tolkning skulle vara oförenlig med det ovannämnda allmänna syftet med licenserna.
53. Avseende förenligheten av artikel 24 i förordning nr 3719/88 med proportionalitetsprincipen och likabehandlingsprincipen har British Sugar åberopat domstolens allmänna rättspraxis.(26) Av rättspraxis följer att påförandet av en avgift om 1 500 000 GBP för ett enkelt skrivfel i ansökan är oförenligt med de nämnda principerna.
54. Vad avser tolkningen av artikel 3.1 i förordning nr 2670/81 med hänsyn till avgiftens storlek har British Sugar åberopat punkt 78 och följande punkter och punkt 88 och följande punkter i generaladvokat Mischos förslag till avgörande i målet British Sugar,(27) ur vilket låter sig härledas att bestämmelsen skulle strida mot proportionalitetsprincipen om den vore oinskränkt tillämplig även vid fall av ringa vårdslöshet och vid licensmyndighetens medansvar.
VI – Svaret på tolkningsfrågorna
A – Den första, den andra, den tredje och den sjunde tolkningsfrågan
55. Gemensamt för dessa tolkningsfrågor är frågan när ett bevis i den mening som avses i artikel 2.2.1 a i förordning nr 2670/81 skall anses ha förebringats (nedan kallat fullgörande av bevisbörda).
56. I tolkningsfråga 1 a och c såväl som i tolkningsfråga 2 samt innehållsmässigt i tolkningsfråga 3 handlar det om uppfyllandet av bevisbördan vid bristande överensstämmelse mellan faktiskt exporterade kvantiteter och en i en licens angiven exportkvantitet.Tolkningsfråga 2 såväl som tolkningsfråga 3 d till f väcker därvid frågan om vilken betydelse tullens bekräftelse av att exporten verkligen har ägt rum och bekräftelsen av vilken kvantitet som faktiskt exporterades, kan ha för frågan om fullgörande av bevisbördan.
Tolkningsfråga 3 a till c väcker frågan vilken betydelse det kan ha, att sockerproducenten av misstag har ansökt om en dellicens för en lägre kvantitet än den för exporten avsedda kvantiteten, att dellicensen utfärdades enligt ansökan och att dellicensen därefter ändras genom en egenmäktig rättelse till den ursprungligt avsedda kvantiteten. Delarna g till i av denna tolkningsfråga hänför sig därvid till den särskilda aspekten att efterföljande dellicenser siffermässigt ansöktes och utfärdades på grundval av den av misstag för lågt ansökta dellicensen, varigenom det slutligen skedde en överskridelse av den i huvudlicensen beviljade totalkvantiteten.
57. I tolkningsfråga 1 b och c handlar det om fullgörande av bevisbördan vid bristande överensstämmelse mellan en i licens fastställd tidsrymd för export och den faktiska exporten. Tolkningsfråga 7 rör enligt min åsikt samma rättsfråga, eftersom den å ena sidan hänför sig till punkter i begäran om förhandsavgörande som befattar sig med samma händelseförlopp, och å andra sidan såväl den hänskjutande domstolen som även parterna i denna tolkningsfråga uteslutande ger sig in på frågan om de faktiska omständigheterna för den ifrågavarande avgiftsdelen.
1.	Huruvida bevisbördan enligt artikel 2.2.1 a i förordning nr 2670/81 endast hänför sig till den faktiska exporten eller även till den med licensen överensstämmande exporten
58. I tolkningsfråga 1 a, b och c samt tolkningsfråga 7 frågas därefter om bevisbördan fullgjorts om endast den faktiskt
exporterade sockerkvantiteten respektive det faktiska exportdatumet styrks men inte om dess överensstämmelse med den i licensen (28) angivna
exportkvantiteten respektive tidsrymden för exporten.
59. Enligt min åsikt har bevisbördan fullgjorts först då det styrkts att exporten står i överensstämmelse med licensen. För detta talar följande överväganden.
60. Domstolen har redan i domen i målet Südzucker Mannheim(29) angående export av C-socker, vilket uppenbart ägde rum utan (del-)licens, prövat betydelsen av exportlicenser för C-socker inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för socker och betonat den särskilda betydelsen av licenser för att hela kvotsystemet skall fungera.
61. Exportlicenser för C-socker tjänar därvid emellertid inte endast till bevis för den exporterade kvantiteten och tidpunkten för exporten utan såväl till bevis för övriga med exporten sammanhängande fakta,(30) vilket fastställdes i domen i det ovannämnda målet. Exportlicenser för C-socker tjänar enligt min åsikt även till den tids- och kvantitetsmässiga regleringen av den ifrågavarande exporten, vilken är nödvändig för att undvika oönskade effekter på den gemensamma organisationen av marknaden för socker(31) och för att kunna kontrollera den från den gemensamma marknaden på världsmarknaden erbjudna sockerkvantiteten.
62. Även av skälen i grundförordningen följer att exportlicenserna för jordbruksprodukter inte endast tjänar iakttagandet utan även styrningen av varuhandeln med tredje länder. I åttonde och nionde skälen i grundförordningen anges nämligen att ”bestämmelser bör antas som gör det möjligt att i god tid undvika att regionala överskott exporteras till tredje land” och att [i] detta syfte bör bestämmelser antas om ett system med import- och exportlicenser vilka utfärdas endast på villkor att det ställs en säkerhet som garanti
för att den transaktion för vilken licensen söks verkligen blir utförd. (32)
63. Detta är också skälet till varför exportlicenser för C-socker endast utfärdas för en begränsad kvantitet och inte till exempel allmänt för den av en producent (principiellt sett obegränsade) producerbara kvantiteten av C-socker. Detsamma gäller för den begränsade giltighetstiden av licenserna, varigenom exporten alltid måste ske inom en frist, vilken från den allmänna skall särskiljas regleringsårets exportfrist för den totalt framställda kvantiteten C-socker(33) av en producent.
64. Om exportlicenser alltså även i enstaka fall tjänar ransoneringen av exporten av C-socker, så måste iakttagandet av bevisningen av den i licensen innehållande kvantitets- och tidsuppgiften anses tvingande. En export, som endast sker med bevis av den faktiskt exporterade kvantiteten och det faktiska exportdatumet, men med överskridande av den i licensen angivna kvantiteten eller dess tidsrymd för export, måste följaktligen anses som export utan bevis enligt den mening som avses i artikel 2.1 i förordning nr 2670/81 och förutsättningarna är givna för påförandet av en avgift enligt artikel 3 i förordningen.
65. Tolkningsfrågorna 1 a, 1 b och 1 c samt 7 skall därmed besvaras på följande sätt. Bevis enligt artikel 2.2 a i förordning nr 2670/81 har inte förebringats om den faktiskt exporterade kvantiteten C-socker överskrider den i licensen angivna totalkvantiteten eller om exporten sker efter utgången av licensens giltighetstid. En på den sistnämnda överträdelsen vilande avgift enligt artikel 3 i förordningen uppbärs därför rätteligen.
2.	Betydelsen av att tullen avskrivit och bekräftat den faktiska exportkvantiteten
66. Tolkningsfrågorna 2 och 3 d till f har ställts för att få klarhet i huruvida en överskridelse av licenskvantiteten inte står i vägen för fullgörandet av bevisbördan om tullen har avskrivit och bekräftat den faktiska exportkvantiteten för den ifrågavarande dellicensen och/eller det kompletterande beviset. Enligt min åsikt är detta inte fallet.
67. Hela systemet med exportlicenser för C-socker utgör en rollfördelning mellan licensmyndigheten och tullen, enligt vilken licensmyndigheterna är behöriga för regleringen och övervakningen av sockerexporten och tullen är behörig för övervakningen av det faktiska exportförloppet. Det är visserligen principiellt sett likaledes möjligt för tullen att fastställa överskridelser för och jämföra en faktiskt genomförd export med exportkvantiteten i licensen och/eller i dellicenserna. Det finns emellertid i den för sockerexportlicenser relevanta förordningen ingen bestämmelse som uttryckligen skulle tvinga den därtill.
68. Tullens uppgift inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för socker ligger alltså visserligen i en stödjande funktion till licensmyndigheten. Den är emellertid inte – vilket British Sugar anser – verksam som lagenlig företrädare för licensmyndighetens alla uppgifter. Därigenom kan avskrivningen och bekräftelsen av den faktiska exportmängden inte ha någon rättslig betydelse för fullgörandet av bevisbördan.
69. Tolkningsfrågorna 2 och 3 d till f skall därför besvaras så att bevis enligt artikel 2.2 a i förordning nr 2670/81 vid överskridelse av den i en licens angivna totalkvantiteten inte har förebringats då tullen har avskrivit och bekräftat den faktiska exportkvantiteten av den ifrågavarande dellicensen och/eller det kompletterande beviset.
3.	Betydelsen av ett misstag avseende kvantitetsuppgiften vid ansökan om en dellicens, om dellicensen utfärdades enligt ansökan och ytterligare dellicenser, som baserades på dessa kvantitetsuppgifter, utfärdades och utnyttjades fram till dess att huvudlicensens totalkvantitet tömts ut
70. Tolkningsfråga 3 a och b har allmänt sett ställts för att få klarhet i vilken betydelse ett misstag som görs av en sockerproducent vid ansökan om en dellicens kan ha för fullgörandet av bevisbördan, när licensmyndigheten har utfärdat denna dellicens enligt ansökan. Tolkningsfråga 3 g till i gäller aspekten av utfärdandet och utnyttjandet av ytterligare dellicenser, på grundval av vilka slutligen totalt sett en större kvantitet C-socker exporterades än vad som var beviljat i huvudlicensen.
71. Tolkningsfråga 3 c hänför sig till den speciella aspekten att den avsedda delkvantiteten möjligtvis var urskiljbar genom en egenmäktigt genomförd rättelse av dellicensen.
72. Till att börja med skulle jag vilja gå in på den allmänna frågan om betydelsen av ett misstag från sockerproducentens sida vid angivelsen av kvantiteten i ansökan om dellicens (tolkningsfråga 3 a och b) och påvisa att ett sådant misstag, redan av principiella överväganden, inte kan stå i vägen för ett antagande om en överträdelse av bevisbördan på grund av överskridelse av den beviljade exportkvantiteten.(34)
73. Ett misstag av sockerproducenten vid ansökan om en dellicens måste vara möjligt att upptäcka för sockerproducenten eller dess företrädare (till exempel skeppsklareraren) senast då den vid exporten bestämda sockerkvantiteten anmäls genom att dellicensen uppvisas för tullen. Vad företrädaren känt till och dennes uppträdande måste i så måtto till fullo tillskrivas en sockerproducent.(35) En sockerproducent som råkar göra ett misstag på det sättet, kunde därför utan vidare fullgöra sin bevisbörda genom att han/hon före exporten av den faktiskt önskade kvantiteten ansöker om en ytterligare dellicens för den felande mellanskillnaden.
74. Sker inte detta skall underlåtenhet att fullgöra bevisbördan anses föreligga i varje fall senast(36) när sockerproducenten, vilken råkat göra ett misstag avseende kvantiteten vid ansökan om en dellicens, exporterar C-socker på basis av ytterligare dellicenser, vilka siffermässigt rätteligen bestämts och utfärdats av licensmyndigheten på grundval av den av misstag för lågt ansökta kvantiteten, om det genom utnyttjandet av dessa ytterligare dellicenser sker en överskridelse av den i huvudlicensen beviljade totalkvantiteten.
75. Enligt den hänskjutande domstolens uppgifter, vilka även återfinns i tolkningsfråga 3 g till i, föreligger följande omständigheter i tvisten vid den nationella domstolen. Totalkvantiteten överskreds slutligen närmare bestämt med den kvantitetsdifferensen som åtskilde den i den tredje dellicensen sökta och beviljade kvantiteten från den därmed faktiskt exporterade kvantiteten.
76. Enligt min åsikt föreligger i ett sådant fall en underlåtenhet att fullgöra bevisbördan genom att den dellicens utnyttjas som överskrider den totala exportkvantiteten. Detta följer av det att sockerproducenten – på annat sätt än licensmyndigheten – direkt före den motsvarande delexporten kan urskilja en hotande överskridelse av totalkvantiteten genom att motsvarande dellicenser utnyttjas:Huvudlicensens totalkvantitet återges nämligen i varje dellicens och måste följaktligen vara känd för sockerproducenten. Sockerproducenten måste dessutom principiellt sett veta vilka kvantiteter C-socker han/hon redan faktiskt har exporterat från och med utfärdandet av huvudlicensen. Licensmyndigheten beviljar dellicenskvantiteterna å andra sidan, från deras betraktelse siffermässigt riktig, endast på basis av de hittills utfärdade dellicenskvantiteten. Den faktiskt exporterade kvantiteten är urskiljbar för licensmyndigheten först vid en senare tidpunkt, det vill säga efter att den erhållit de av tullen avskrivna och bekräftade bevisen (exemplar nr 1 av dellicensen och särskilt bevis).
77. Det skall därför anses att det måste vara urskiljbart för sockerproducenten, antingen redan vid ansökan eller senast innan en av de ytterligare dellicenserna utnyttjas, om han/hon, med utnyttjande av dessa, kommer eller inte kommer att överskrida den i huvudlicensen beviljade totalkvantiteten. Detsamma gäller självklart om sockerproducenten använder sig av en företrädare (till exempel en skeppsklarerare).(37)
78. Sockerproducenten kan alltså för exporten av varje delkvantitet, med vilken han/hon slutligen överskrider huvudlicensens totalkvantitet, inte åberopa god tro avseende de senare utfärdade dellicenserna för att bevisa att exporten genomfördes med fullgörande av bevisbördan.
79. Något annat skulle endast kunna gälla om i det enstaka fallet även licensmyndigheten, före utfärdandet av ytterligare dellicenser, måste ha känt till den hotande överskridelsen av den licensierade totalkvantiteten och trots det hade utfärdat ytterligare dellicenser. För ett sådant antagande synes det mig emellertid inte ges något stöd i detta mål:Det kan visserligen inte sägas exakt när den första av de där ytterligare dellicenserna ansöktes, vars utnyttjande hotade att överskrida den beviljade totalkvantiteten. Det är emellertid ostridigt att IBAP kunde märka skillnaden, mellan den i dellicens 3 beviljade och därmed faktiskt exporterade kvantiteten C-socker, först efter erhållandet av de från tullen bekräftade och avskrivna dokumenten (kompletterande bevis och exemplar nr 1 av dellicens 3(38) ). Nu skulle det visserligen kunna vara så att huvudlicensens totalkvantitet vid denna tidpunkt faktiskt ännu inte var fullständigt uttömd,(39) så att överskridelsen av huvudlicensens totalkvantitet genom förvägran av motsvarande dellicenser hade kunnat förhindras. IBAP hade emellertid under mellantiden anmodat British Sugar att skaffa fram bevis för den, i enlighet med licensen, exporterade tredje delkvantiteten och hade, fram till klarläggandet av de fullständiga sakförhållandena, endast fortsatt att utfärda ytterligare dellicenser som sökts av sockerproducenter. Detta låg i sockerproducentens intresse som ju inte endast hade rätt till utan också var skyldig att exportera totalkvantiteten inom giltighetstiden för huvudlicensen. I en sådan situation kan det följaktligen principiellt sett inte antas att en licensmyndighet, i det särskilda fallet vid ansökan om ytterligare dellicenser, måste eller kunde känna till överskridelsen av huvudlicensens totalkvantitet och därför hade varit tvungen att ställa in utfärdandet av ytterligare dellicenser.
80. Tolkningsfråga 3 a–c och 3 g–i skall därför besvaras så att det även föreligger underlåtenhet att fullgöra bevisbördan enligt artikel 2.2 a i förordning nr 2670/81, om C-socker exporteras utöver den i huvudlicensen beviljade totalkvantiteten på grundval av dellicenser som licensmyndigheten siffermässigt rätteligen har utfärdat på basis av den av misstag för en för liten kvantitet sökta dellicensen, och utfärdandet av dellicensen, efter uttömmandet av totalkvantiteten, inte kan tillskrivas licensmyndigheten såsom medvållande.
B – Den fjärde och den femte tolkningsfrågan
81. Med tolkningsfråga 4 a–c och tolkningsfråga 5 har den hänskjutande domstolen ställt frågor om tolkningen och i förekommande fall om giltigheten av artikel 24.2 i förordning nr 3719/88.
1.	Tolkningen av artikel 24.2 i förordning nr 3719/88
82. Det är domstolens uppgift att, inom ramen för de genom artikel 177 i EG-fördraget anvisade uppgifterna på grundval av de till de i begäran om förhandsavgörande framställda faktiska och rättsliga fakta, bestämma det egentliga föremålet för målet vid den nationella domstolen, för att tillhandahålla den hänskjutande domstolen de för gemenskapsrätten avgörande tolkningssynpunkterna för avgörande av den vid denna anhängiga konkreta rättstvisten. Besvarandet av tolkningsfråga 4 a till c skall följaktligen begränsas till att endast avse tolkningen av artikel 24.2 i förordning nr 3719/88 med beaktande av de omständigheter som är föremål för prövning i tvisten vid den nationella domstolen.
Frågan om ”felaktigheten” av uppgifterna i en av misstag för en för liten kvantitet ansökt och enligt ansökan beviljad dellicens
83. Till att börja med skall klarläggas om det i ett sådant fall överhuvudtaget föreligger ”tvivel om riktigheten i det som förts in i en licens” (artikel 24.2 första meningen i förordning nr 3719/88). Därtill syftar uppenbart tolkningsfråga 4 a.
84. Jag anser inte att det här överhuvudtaget handlar om ”felaktiga” uppgifter i licensen. Licensmyndigheten har utfärdat den ifrågasatta dellicensen för den i ansökan angivna delkvantiteten. Uppgifterna i själva dellicensen är alltså inte på något sätt felaktiga. Felaktiga är möjligen uppgifterna i ansökan. En ändring av licensansökningar är emellertid inte föremål för den nämnda bestämmelsen.
85. När således, enligt parternas anföranden och uppgifterna från den hänskjutande domstolen, inga felaktiga uppgifter har förts in i dellicensen, är det inte heller avgörande om det handlar om en ”uppenbart” bristande noggrannhet (sjuttonde skälet) eller inte.
86. Då det således, enligt min åsikt, inte föreligger något fel i den mening som avses i tolkningsfråga 4 a, skulle prövningen av tolkningsfråga 4 egentligen avslutas härmed.
Tillämpligheten av artikel 24.2 i förordning nr 3719/88 med beaktande av de särskilda omständigheter som föreligger i tvisten vid den nationella domstolen
87. Om man utgick från att den subjektiva felaktigheten avseende kvantitetsuppgiften i ansökan, på grund av dess innehållsmässiga överensstämmelse såsom objektiv ”felaktighet”, återspeglas i den utfärdade dellicensen, talar redan principiella överväganden emot att artikel 24.2 i förordning nr 3719/88 skall tillämpas i situationer som de i tvisten vid den nationella domstolen. Detta följer av följande överväganden.
88. Varje ändring i en licens är ett ingrepp i den i artikel 24.1 i förordning nr 3719/88 nedlagda principen om att exportlicenser skall anses vara riktiga. En rättelse enligt artikel 24.2 måste därför, som undantag till denna princip, göras avhängig av väldigt snäva förutsättningar, vilket innebär att bestämmelsen skall, med hänsyn till dess tillämpningsområde, tolkas restriktivt.
89. Det av en sockerproducent, som av misstag ansökt om en dellicens med för liten kvantitet, eftersträvade syftet (export med fullgörandet av bevisbördan enligt artikel 2.2 i förordning nr 2670/81) kan – vilket redan har framställts ovan(40) – även uppnås genom en ansökan i rätt tid och utfärdande av en kompletterande dellicens. När det finns en sådan alternativ möjlighet, anser jag att det är uteslutet att tillämpa korrigeringsregeln då nämnda regel utgör en undantagsbestämmelse.
90. Möjligheten till en kompletterande dellicens finns visserligen endast så länge den i huvudlicensen beviljade totalkvantiteten vid den avgörande tidpunkten ännu inte är uttömd. Utfärdandet av en kompletterande dellicens för en senare tidpunkt skulle nämligen i annat fall leda till att den i huvudlicensen beviljade totalkvantiteten höjs retroaktivt. Detta skulle vara oförenligt med den centrala funktionen med exportlicenser vid regleringen av sockerutbudet i den gemensamma organisationen av marknaden för socker.
91. Har sockerproducenten således, trots urskiljbarheten av diskrepansen mellan avsedd och beviljad exportkvantitet(41) på grunder som ligger inom hans/hennes ansvar (till exempel bristande uppmärksamhet av hans/hennes företrädare eller bristande information från sockerproducenten), underlåtit att i rätt tid ansöka om en kompletterande dellicens innan totalkvantiteten tömts ut, kan felet enligt min åsikt inte bli avhjälpt genom tillämpning av artikel 24.2 i förordning nr 3719/88 Detta skulle nämligen leda till samma oönskade effekter som själva exporten med överskridande av den beviljade totalkvantiteten. Båda är oförenliga med exportlicensernas(42) regleringsfunktion för C-socker.
92. Artikel 24 i förordning nr 3719/88 skall följaktligen tolkas så att den varken befullmäktigar eller förpliktigar licensmyndigheten att enligt ovan rätta kvantitetsuppgiften i en licens, när den genom denna licens ursprungligen beviljade kvantiteten C-socker faktiskt redan exporterats.(43)
93. Då följaktligen en rättelse av dellicenser eller huvudlicensen, med tillämpning av artikel 24 i förordning nr 3719/88 i situationer som de i tvisten vid den nationella domstolen, redan är utesluten av principiella överväganden, saknas anledning att pröva frågan om det är tillåtet att vidta rättelser efter utgången av huvudlicensens giltighetstid (tolkningsfråga 4 b).
Slutsats
94. Vad gäller tolkningsfråga 4 återstår följaktligen att fastställa att det är uteslutet att tillämpa artikel 24.2 i förordning nr 3719/88, om rättelsen av en licens skall ske eftersom kvantitetsuppgiften i en dellicens vilar på ett misstag i sockerproducentens ansökan och denna rättelse skall ske efter faktiskt uttömmande av den i huvudlicensen beviljade totalkvantiteten.
2.	Giltigheten av artikel 24 i förordning nr 3719/88
95. Eftersom artikel 24.2 i förordning nr 3719/88 på angivna skäl inte är tillämplig och eftersom tolkningsfråga 4 följaktligen totalt sett skall besvaras nekande, skall tolkningsfråga 5 besvaras. Denna tolkningsfråga hänför sig till förenligheten mellan å ena sidan artikel 24 i förordning nr 3719/88, enligt den tolkning som anges i tolkningsfråga 4, och å andra sidan proportionalitetsprincipen och/eller likhetsprincipen.
96. Därtill skall endast anmärkas att något stöd knappast getts i detta mål till varför den uteslutna tillämpligheten av artikel 24 i förordning nr 3719/88, i de i tolkningsfråga 4 framställda situationerna, skulle strida mot nämnda principer.
97. I den mån British Sugar har åberopat rättspraxis avseende den allmänna proportionalitetsprincipen,(44) finner jag att det i fråga om den bristande befogenheten att rätta en licens, enligt artikel 24.2 i förordning nr 3719/88 (det vill säga den uteslutna tillämpligheten av en undantagsbestämmelse), inte handlar om en sanktionsåtgärd. Enligt nämnda rättspraxis kan visserligen en sanktionsåtgärd strida mot proportionalitetsprincipen, om den i jämförelse med sanktionåtgärder gentemot allvarligare överträdelser framstår som oskälig. En dylik fråga kan emellertid överhuvudtaget inte uppkomma då det är uteslutet att tillämpa en bestämmelse som innehållsmässigt ter sig som en avvikelse från rättssäkerhetsprincipen.
98. I den mån tolkningsfrågan således avser giltigheten av den egentliga sanktionsnormen, nämligen avgiftsbestämmelsen i artikel 3.1 i förordning nr 2670/81, är det tillräckligt att hänvisa till domstolens dom i målet Südzucker Mannheim.(45) Däri fastställdes att uppfyllandet av formaliteterna vid export av C-socker (en export med uppvisande av en avskriven och bekräftad exportlicens åsyftas) ”skall ... anses utgöra en del av huvudskyldigheterna enligt det ifrågavarande systemet, genom att dessa formaliteter inte bara skall underlätta det administrativa förfarandet utan även är oundgängliga för att kvotsystemet inom sockersektorn skall fungera väl. De skall således inte anses utgöra andrahandsskyldigheter av väsentligen administrativ karaktär som, om de överträds, inte kan bestraffas lika strängt som en överträdelse av huvudskyldigheten utan att proportionalitetsprincipen åsidosätts.”(46)
99. Tolkningsfråga 5 skall därför besvaras på följande sätt. Vid prövningen av tolkningsfrågan har det inte framkommit någon omständighet som kan påverka giltigheten av artikel 24 i förordning nr 3719/88.
C – Den sjätte tolkningsfrågan
100. Den hänskjutande domstolen har ställt tolkningsfråga 6 för att få klarhet i huruvida det tillkommer licensmyndigheten eller den nationella domstolen ett utrymme för skönsmässig bedömning vid beräkningen av avgiftens storlek enligt artikel 3.1 i förordning nr 2670/81 och, i så fall, vilka kriterier som då skall beaktas.
101. I detta avseende skall det först fastställas att det, av ordalydelsen av artikel 3.1 i förordning nr 2670/81, inte följer något stöd för att det skulle kunna vara möjligt för licensmyndigheten att efter eget skön avvika från den fastlagda beräkningen.
102. Likväl har generaladvokat Mischo i sitt förslag till avgörande i målet British Sugar(47) inte principiellt sett uteslutit en sådan avvikelse, om, beträffande det för avgiften relevanta beteendet av en C-sockerproducent, licensmyndigheten åtminstone var medvållande. Domstolen såg i domen ingen vidare anledning att gå in på denna fråga.
103. I detta mål bestod det för avgiften relevanta beteendet av sockerproducenten i att C-socker exporterades utan bevis i den mening som avses i artikel 2.2 a i förordning nr 2670/81, eftersom en tids- och kvantitetsmässig överskridelse av huvudlicensen har förelegat. Det har inte anförts några grunder av vilka det går att sluta sig till att IBAP varit medvållande till det felaktiga beteendet.
104. Tolkningsfråga 6 skall därför besvaras så att det principiellt sett inte föreligger något utrymme för skönsmässig bedömning för licensmyndigheten eller en nationell domstol att jämka avgifternas storlek enligt artikel 3.1 i förordning nr 2670/81.
VII – Förslag till avgörande
105. Mot bakgrund av ovanstående föreslår jag att domstolen besvarar tolkningsfrågorna på följande sätt:
1.	Artikel 2.1 a i kommissionens förordning (EEG) nr 2670/81 av den 14 september 1981 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för sockerproduktion utöver kvoten skall tolkas så, att
– det däri föreskrivna beviset inte har frambringats om den faktiskt exporterade kvantiteten C-socker överskrider den i licensen angivna totalkvantiteten eller om exporten sker efter utgången av licensens giltighetstid. En på den sistnämnda överträdelsen vilande avgift enligt artikel 3 i förordningen uppbärs därför rätteligen,
– det däri föreskrivna beviset inte heller har frambringats vid överskridelse av den i en huvudlicens angivna totalkvantiteten C-socker, när tullen har avskrivit och bekräftat den faktiska exportkvantiteten av den ifrågavarande dellicensen och/eller det kompletterande beviset enligt artikel 31.2 i kommissionens förordning (EEG) nr 3719/88 av den 16 november 1988 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med import- och exportlicenser och förutfastställelselicenser för jordbruksprodukter,
– det däri föreskrivna beviset inte heller har frambringats om C-socker exporteras utöver den i huvudlicensen beviljade totalkvantiteten på grundval av dellicenser som licensmyndigheten siffermässigt rätteligen har utfärdat på basis av en av misstag för en för liten kvantitet ansökt dellicens, och utfärdandet av dellicensen efter uttömmandet av totalkvantiteten inte kan tillskrivas licensmyndigheten såsom medvållande.
2.	Artikel 24.2 i förordning nr 3719/88 skall tolkas så att det i vart fall är uteslutet att tillämpa bestämmelsen då rättelsen av en licens skall ske eftersom kvantitetsuppgiften i en dellicens vilar på ett misstag i sockerproducentens ansökan och denna rättelse skall ske efter faktiskt uttömmande av den i huvudlicensen beviljade totalkvantiteten.
3.	Vid prövningen av tolkningsfrågorna har det inte framkommit någon omständighet som kan påverka giltigheten av artikel 24 i förordning nr 3719/88.
4.	Artikel 3.1 i förordning nr 2670/81 skall tolkas så att det principiellt sett inte föreligger något utrymme för skönsmässig bedömning för licensmyndigheten eller en nationell domstol att jämka avgifternas storlek enligt artikel 3.1 i förordning nr 2670/81.
(1) .
(2)
–	EGT L 262, s. 14; svensk specialutgåva, område 3, volym 14, s. 11.
(3)
–	EGT L 331, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 27, s. 226.
(4)
–	EGT L 177, s. 4; svensk specialutgåva, område 3, volym 13, s. 110.
(5)
–	Dom av den 10 januari 2002 i mål C-101/99, British Sugar (REG 2002, s. I-205), punkt 3 och följande punkt.
(6)
–	Nedan kallad den gemensamma organisationen av marknaden för socker.
(7)
–	Före den på slutet av regleringsåret följande 1 januari, artikel 26.1 första stycket i grundförordningen.
(8)
–	Se fotnot 2, enligt lydelsen av kommissionens förordning (EG) nr 158/96 av den 30 januari 1996 (EGT L 24, s. 3) som är relevant i detta mål.
(9)
–	Artikel 3 i förordning nr 2670/81 hade vid den för målet gällande tidpunkten redan ersatts genom senare bestämmelser enligt artikel 4 i förordning (EG) nr 1464/95 (nedan fotnot 12).
(10)
–	Nionde skälet i grundförordningen.
(11)
– Sjuttonde skälet i förordning nr 3719/88 som avhandlar just detta har följande lydelse: ”Av administrativa skäl får licenser och utdrag ur dem inte ändras efter utfärdandet. Om det uppkommer tveksamma fall i samband med fel som gjorts av den utfärdande myndigheten eller i samband med uppenbara felaktigheter, vilka rör uppgifterna i sådana dokument, bör det dock införas ett förfarande som gör det möjligt att dra in felaktiga dokument och utfärda rättade.”
(12)
–	EGT L 144, s. 14.
(13)
–	Artikel 8 i förordning nr 3719/88. I allmänhet skall säkerhet ställas som helt eller delvis förverkas om exporten inte äger rum i tid, artikel 13.1 fjärde stycket i grundförordningen, artikel 33.2 i förordning nr 3719/88.
(14)
–	Artiklarna 13 och 16 i förordning nr 3719/88.
(15)
–	Artikel 10 i förordning nr 3719/88.
(16)
–	Artikel 20 och följande artiklar i förordning nr 3719/88.
(17)
–	Artikel 6.3 b i förordning nr 1464/95.
(18)
–	Artikel 29 och följande artiklar i förordning nr 3719/88.
(19)
–	Artikel 31.2 a i förordning nr 3719/88.
(20)
–	Detta motsvarar visserligen inte förfarandet som kommer till uttryck i artikel 20.3 i förordning nr 3719/88, men framfördes så av den hänskjutande domstolen.
(21)
– Uppgifterna i begäran om förhandsavgörande är delvis inte entydiga med avseende på kvantitets- och datumuppgifterna. Den följande framställningen av de faktiska omständigheterna vilar därför på den i bilagan till begäran om förhandsavgörande bifogade akten till tvisten vid den nationella domstolen, vilken även innehåller en kopia av dellicens 46.
(22)
–	I dessa punkter i begäran om förhandsavgörande återges de faktiska omständigheterna med avseende på dellicens 46.
(23)
–	Dom av den 29 januari 1998 i mål C-161/96, Südzucker Mannheim mot Ochsenfurt AG (REG 1998, s. I-281).
(24)
–	Ovan fotnot 23.
(25)
–	Dom av den 27 juni 1990 i mål C-118/89, Firma Otto Lingenfelser (REG 1990, s. I-2637), punkt 12.
(26)
–	Dom av den 21 juni 1979 i mål240/78, Atalanta (REG 1979, s. 2137), av den 27 november 1986 i mål 21/85, Maas (REG 1986, s. 3537), av den 24 september 1985 i mål 181/84, Man (REG 1985, s. 2889), och av den 25 oktober 1978 i de förenade målen 103/77 och 145/77, Royal Scholten-Honig (REG 1978, s. 2037).
(27)
–	Dom ovan fotnot.
(28)
–	Det är därvid oklart om den hänskjutande domstolen här endast menar överskridandet av dellicenskvantiteten eller allmänt sett överskridandet av den i huvudlicensen angivna totala exportkvantiteten. Det här kan, för besvarande av tolkningsfråga 1, tillsvidare lämnas öppet (se emellertid nedan, punkt 73 och följande punkter), eftersom det, enligt den hänskjutande domstolens uppgifter (se särskilt tolkningsfråga 3 g till i), nämligen i alla fall senast efter utnyttjandet av den sista dellicensen förelåg ett överskridande av den genom licensen beviljade totala exportkvantiteten.
(29)
–	Se domen (ovan fotnot 23), punkt 34 och följande punkter.
(30) –	Till exempel bevis avseende identiteten av export- och produktionsland, den materiella kvaliteten på de exporterade varorna, kvalifikationen såsom C-socker (domen i det ovan i fotnot 23 nämnda målet, punkt 37).
(31)
–	I punkt 43 i domen i målet British Sugar (ovan fotnot ), anförs till exempel sammanhanget mellan C-sockerexport, världsmarknadspriser och finansieringssystemet av sockersystemet.
(32)
–	Min kursivering.
(33)
–	Se ovan punkt 5.
(34)
–	Tolkningsfråga 3 c angår efter besvarandet av tolkningsfråga 3 a och b endast en oväsentlig sidoaspekt, se i detta avseende fotnot nedan.
(35)
–	I tolkningsfrågorna handlar det endast om det yttre förhållandet mellan sockerproducenter och licensmyndigheten.
(36)
–	Frågan skulle även kunna uppkomma om underlåtenheten att fullgöra bevisbördan redan förelåg vid tidpunkten för överskridandet av dellicenskvantiteten. Något schablonmässigt svar kan emellertid inte ges på denna fråga. Om den i huvudlicensen beviljade totalkvantiteten vid denna tidpunkt ännu inte är uppnådd och ytterligare dellicenser med motsvarande mindre kvantiteter ansöks och utfärdas upp till den totala licenskvantiteten, skulle detta väl kunna mäta sig med – åtminstone i effekt – ansökan om en kompletterande dellicens.
(37)
–	Det spelar därvid varken någon roll att huvudlicensen med de avskrivna dellicenserna förblir hos den särskilda myndigheten, eller att dellicenserna översänds direkt från licensmyndigheten till skeppsklareraren och att denne genomför tullanmälningarna. Då det följaktligen endast beror på att sockerproducenten eller hans/hennes företrädare kunde urskilja den hotande överskridelsen av den i huvudlicensen beviljade totalkvantiteten, kan det så sett inte heller ha någon betydelse, för överträdelsen av bevisbördan, att sockerproducentens företrädare egenmäktigt hade bättrat på exemplar nr 1 av den första, av misstag för lågt ansökta dellicensen (denna aspekten ligger uppenbarligen till grund för tolkningsfråga 3 c). Detta gäller först rätteligen, när ändringen – vilket den hänskjutande domstolen själv uppgett (se ovan punkt 24) – endast kunde företas på det särskilda beviset och inte på exemplar nr 1 av dellicensen.
(38)
–	Enligt samstämmiga uppgifter skedde detta den 15 september 1997.
(39)
–	Den sista dellicensen utfärdades, enligt den hänskjutande domstolens uppgifter, den 16 oktober 1997.
(40)
–	Se ovan punkt 73.
(41)
–	Se ovan punkt 72.
(42)
–	Se ovan punkt 60 och följande punkter.
(43)
–	Följaktligen uppkommer inte längre frågan, om – som den hänskjutande domstolen möjligtvis också frågar (tolkningsfråga 4 är inte alldeles entydig här) – en rättelse, som är närliggande artikel 24.2.1, endast kan genomföras på ansökan eller även ex officio
av licensmyndigheten själv. Generaladvokat Gulmann har i sitt förslag till avgörande av den 24 juni 1992 under domen av den 16 juli 1992 i mål C-187/91, Belevo (REG 1992, s. I-4937), punkt 16, uttalat sig kritiskt till en rättelse ex officio
i varje fall för situationer där de berördas rättssäkerhet kunde komma att beröras.
(44) –	Ovan fotnot 26.
(45)
–	Ovan fotnot 23 (punkt 43).
(46)
–	Det handlar nämligen inte här – vilket British Sugar uppenbarligen anser – om sanktionsåtgärder mot ett skrivfel, utan om överskridelse av den i en licens angivna kvantiteten respektive tidsrymden för export.
(47)
–	Förslag till avgörande av den 15 maj 2001, punkt 78 och följande punkter, till domen (ovan fotnot 5).