62005CC0068_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I – Inledande anmärkningar
1. Det föreliggande överklagandeförfarandet avser i huvudsak frågan huruvida avgiften på icke-exporterat C-socker skall betraktas som en import- eller exporttull i den mening som avses i tullagstiftningen.(2) Kommissionen fattade den 2 maj 2002 ett beslut, enligt vilket(3) en ansökan om eftergift av importtull förklarades otillåten. Överklagandet avser förstainstansrättens dom av den 7 december 2004(4), i vilken en talan mot detta beslut ogillades.
II – Tillämpliga bestämmelser
A – A – Den gemensamma organisationen av marknaden för socker
2. I rådets förordning (EEG) nr 1785/81 av den 30 juni 1981 om den gemensamma organisationen av marknaden för socker(5) (nedan kallad grundförordningen) regleras produktion, import och export av socker. I förordningen föreskrivs bland annat ett system med produktionskvotering som, enligt femtonde skälet, utgör ett medel att garantera producenterna gemenskapspriser och avsättning för deras produktion.
3. Inom ramen för detta system med produktionskvotering fastställs det i artikel 24 i grundförordningen för varje regleringsår (närmare bestämt för tiden mellan den 1 juli ett år och den 30 juni påföljande år) baskvoter för A-socker och B-socker som det ankommer på varje medlemsstat att fördela mellan de sockerproducenter som finns i landet. Producentföretagen tilldelas på så sätt en A‑kvot och en B-kvot för varje regleringsår. Allt socker som produceras utöver A- och B-kvoterna benämns C-socker eller socker utöver kvoten.
4. Villkoren för avsättning för socker varierar beroende på hur sockret kvalificeras. För A- och B-socker föreskrivs i grundförordningen olika stödåtgärder, varvid de garantier som gäller för det socker som tillverkas inom A‑kvoten är mer gynnsamma (garanti i form av prisintervention och exportstöd i form av bidrag) än dem som gäller för B-sockret (endast exportbidrag).
5. C-sockret omfattas varken av prisstödssystemet eller av exportbidragssystemet. C-sockret får inte heller avsättas på den inre marknaden utan måste alltså avsättas utanför gemenskapen för att kunna säljas på världsmarknaden.
6. Enligt artikel 26 i grundförordningen får därvid
”1. C-socker … som inte överförs inte avsättas på gemenskapens inre marknad utan måste exporteras i obearbetat skick före den 1 januari efter utgången av det aktuella regleringsåret.
...
3. Närmare tillämpningsföreskrifter till denna artikel skall utfärdas i enlighet med förfarandet i artikel 41.
Dessa bestämmelser skall särskilt innehålla regler om uttagande av en avgift på sådant C-socker ... som avses i punkt 1 och vars export i obearbetat skick inom den fastlagda tiden inte har bevisats före ett visst datum, som skall fastställas.”
7. I kommissionens förordning (EEG) nr 2670/81 av den 14 september 1981 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för sockerproduktion utöver kvoten(6) fastställs de villkor som måste vara uppfyllda för att export av C-socker skall anses ha ägt rum. I artikel 1 i denna förordning, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EEG) nr 3892/88 av den 14 december 1988 om ändring av förordning (EEG) nr 2670/81(7) föreskrivs bland annat följande:
”1. Den export som avses i artikel 26.1 i [grundförordningen] skall anses ha ägt rum om
a) C-sockret ... har exporterats från den medlemsstat inom vars territorium produktionen ägt rum,
b) den aktuella exportdeklarationen har godkänts i den medlemsstat som avses under a före den 1 januari efter utgången av det regleringsår då C-sockret ... producerades,
c) C-sockret ... har lämnat gemenskapens tullområde senast 60 dagar efter den 1 januari som anges under b,
d) produkten har exporterats från den medlemsstat som avses under a, utan exportbidrag eller exportavgift.
Om inte samtliga villkor i första stycket är uppfyllda skall den aktuella kvantiteten C-socker ..., bortsett från fall av force majeure, anses ha blivit avsatt på den inre marknaden.
I händelse av force majeure skall den behöriga myndigheten i den medlemsstat inom vars territorium C-sockret ... producerats vidta de åtgärder som behövs med beaktande av de omständigheter som åberopas av den berörda parten.”
8. Artikel 3 i förordning nr 2670/81, i dess lydelse enligt artikel 1 i kommissionens förordning (EEG) nr 3559/91 av den 6 december 1991 om ändring av förordning (EEG) nr 2670/81,(8) har följande avfattning:
”1. Den berörda medlemsstaten skall, för de kvantiteter som enligt innebörden i artikel 1.1 har avsatts på den inre marknaden, påföra en avgift som skall vara lika med summan av
a) för C-socker, per 100 kg,
– – 	den högsta importavgift som gäller 100 kg vitsocker eller, alltefter omständigheterna, råsocker under den period som omfattar det regleringsår under vilket sockret i fråga producerades samt de nästföljande sex månaderna, och
– – 	1 ecu,
– ...
4. När det gäller kvantiteter C-socker som före export har förstörts eller skadats utan att kunna återvinnas, under omständigheter som av den behöriga myndigheten i den aktuella medlemsstaten godkänts som ett fall av force majeure,
skall motsvarande belopp som avses i punkt 1 inte utkrävas.”
B – B-	Skälighetsklausulen i gemenskapernas tullagstiftning
9. 9.	I gemenskapernas tullagstiftning föreskrivs en möjlighet till hel eller partiell återbetalning av erlagda import- eller exporttullar eller till eftergift av tullskuldsbeloppet. Villkoren för eftergift av tullskulderna fastställs i artikel 13 i rådets förordning (EEG) nr 1430/79 av den 2 juli 1979 om återbetalning eller eftergift av import- eller exporttullar.(9)
10. I artikel 13 första stycket föreskrivs följande:
”Importtullar får återbetalas eller efterges i särskilda situationer … till följd av omständigheter vid vilka varken bedrägeri eller uppenbar försumlighet kan tillskrivas den person som det gäller.
...”
11. I artikel 14 i förordning nr 1430/79 anges att bestämmelserna i artikel 13 i den förordningen även är tillämpliga på återbetalning eller eftergift av exporttullar.
12. 12.	Enligt artikel 1.2 a i förordning nr 1430/79 avses med importtullar
”tullar och avgifter med motsvarande verkan samt jordbruksavgifter och andra avgifter vid import som fastställts inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken eller enligt de särskilda ordningar som enligt artikel 235 i EG-fördraget [nuvarande artikel 308 EG] … är tillämpliga på vissa varor som tillverkats genom bearbetning av jordbruksprodukter”.
13. 13.	Enligt artikel 1.2 b i förordning nr 1430/79 avses med exporttullar
”jordbruksavgifter och andra avgifter vid export som fastställts inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken eller enligt de särskilda ordningar som enligt artikel 235 EG är tillämpliga på vissa varor som tillverkats genom bearbetning av jordbruksprodukter”.
III – Bakgrund till tvisten, förfarandet vid förstainstansrätten och den överklagade domen
A – A – Bakgrund till tvisten
14. 14.	Koninklijke Coöperatie Cosun UA (nedan kallad Cosun), som är ett kooperativ med hemvist i Nederländerna, producerade C-socker under regleringsåren 1991/1992 och 1992/1993. Under perioden den 10 februari–23 september 1993 sålde kooperativet genom sitt dotterbolag Limako Suiker BV ett antal partier C-socker till bolaget Django’s Handelsonderneming för export till Kroatien och Slovenien. Under perioderna den 22 juli–16 augusti 1993 respektive den 26 augusti–24 september 1993 sålde Cosun partier C-socker till bolagen NV Voeders SA Aliments Serry och Sieger BV för export till Marocko.
15. Nederlandse Fiscale Inlichtingen- en Opsporingsdienst (den nederländska myndigheten för information och granskning på skatteområdet, nedan kallad FIOD) begärde den 24 juni 1993 av Hoofdproduktschap Akkerbouw (nedan kallad HPA), som är den behöriga myndigheten i Nederländerna för tillämpningen av bestämmelser om den gemensamma organisationen av marknaderna, bland annat marknaden för socker, att utfå uppgifter inom ramen för en granskning av bland annat Django’s Handelsonderneming. FIOD fick uppgifter av HPA om oegentligheter beträffande tulldokument om export av C-socker. FIOD krävde att HPA skulle inta ett reserverat förhållningssätt gentemot Cosun med tanke på den pågående undersökningen. Oegentligheter i de exportdokument som HPA erhöll fastställdes och gav upphov till att en rättslig undersökning om bedrägeri inleddes mot Django’s Handelsonderneming.
16. HPA vände sig i juni och augusti 1993 till Cosun och dess dotterbolag Limako Suiker och informerade dem om att tulldokumenten för varor avsedda för Kroatien och Slovenien skulle kunna ha falska stämplar. I oktober 1993 fick HPA tillgång till falskstämplade formulär för C-socker med destination Marocko.
17. De nederländska myndigheterna delgav den 14 oktober 1993 Cosun en förteckning över de identifieringsnummer för de exportformulär för vilka export utanför gemenskapen inte var bevisad.
18. Den 25 april 1994 krävde HPA att Cosun skulle betala 6 284 721,03 nederländska floriner (NLG) på grund av att Cosun inte hade bevisat att ett antal partier C-socker lämnat gemenskapens territorium för att exporteras till de avsedda destinationerna i Kroatien, Slovenien och Marocko. Denna avgift minskades den 13 juni 1994 till 6 250 856,78 NLG, eller 2 836 515,14 euro, med anledning av ett fel som gjorts i den ursprungliga beräkningen.
19. Cosun ansökte den 18 maj 1994 hos HPA om omprövning av avgiftsbeslutet. Den 19 juni 1995 avslog HPA denna ansökan. Cosun överklagade den 14 juli 1995 detta avslagsbeslut till College van Beroep voor het bedrijfsleven (domstol som dömer i ekonomiska tvister, nedan kallad CBB).
20. CBB har med stöd av artikel 234 EG ställt två tolkningsfrågor till domstolen inom ramen för förfarandet mellan Cosun och HPA beträffande den avgift som Cosun ålagts på grund av kvantiteterna C-socker som inte exporterats.(10) Genom den första frågan önskar CBB få klarhet i huruvida, för det fall den möjlighet till eftergift av importtullar som föreskrivs i artikel 13 i förordning nr 1430/79 inte är tillämplig på avgifter på C-socker, grundförordningen och förordning nr 2670/81 är ogiltiga i den mån det saknas möjlighet att av skälighetshänsyn erhålla återbetalning eller eftergift av avgifter för C-socker. Genom sin andra fråga vill den nationella domstolen få klarhet i vad det skulle få för konsekvenser för möjligheten att indriva avgiften för C-socker, under sådana omständigheter som föreligger i förevarande fall, om dessa förordningar skulle vara ogiltiga.
21. Den 24 april 1995 inlämnade Cosun till HPA en ansökan om eftergift av de uttagna avgifterna med stöd av artikel 239 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskaperna(11) och artikel 905 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92(12) . Konungariket Nederländerna inlämnade den 6 augusti 2001 till kommissionen en ansökan om eftergift av importtullar till förmån för Cosun.
22. Kommissionen fattade den 2 maj 2002 beslut REM 19/01, i vilket den förklarade att det inte var möjligt att bevilja den ansökan om eftergift av importtullar som inlämnats av Konungariket Nederländerna till förmån för Cosun. Mot bakgrund av detta beslut meddelade HPA Cosun den 6 juni 2002 att dess ansökan inte hade beviljats.
B – B – Förfarandet vid förstainstansrätten och den överklagade domen
23. Cosun väckte därefter talan vid förstainstansrätten om ogiltigförklaring av kommissionens beslut REM 19/01 av den 2 maj 2002. Cosun yrkade att det omtvistade beslutet skulle ogiltigförklaras och att kommissionen skulle förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Kommissionen yrkade att talan skulle ogillas och att Cosun skulle förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
24. Förstainstansrätten ogillade i dom av den 7 december 2004 i mål T-240/02, Koninklijke Coöperatie Cosun UA mot Europeiska gemenskapernas kommission, denna talan om ogiltigförklaring.
IV – Yrkanden och grunder
25. Cosun har till domstolen överklagat förstainstansrättens dom och yrkat att
– den omtvistade domen skall upphävas,
– rättstvisten slutgiltigt skall avgöras genom upphävande av det tvistiga beslutet, eller
– målet, i andra hand, skall återförvisas till förstainstansrätten, och
– Europeiska kommissionen skall förpliktas att ersätta kostnaderna för förfarandet vid förstainstansrätten och överklagandeförfarandet.
26. Cosun har till stöd för sitt överklagande åberopat fyra grunder. För det första har Cosun påtalat att gemenskapsrätten har åsidosatts genom att förstainstansrätten har fastställt att avgiften för icke-exporterat C-socker inte är en import- eller exporttull, i den mening som avses i artikel 13 i förordning 1430/79.
27. För det andra har Cosun gjort gällande att förstainstansrätten inte har beaktat att avgiften på icke-exporterat C-socker enligt förordning nr 1430/79 faktiskt skall behandlas som en importtull. Enligt denna grund som är uppdelad i tre delar har förstainstansrätten inte tagit hänsyn till att
– –	avgiften på icke-exporterat C-socker skall ses som en tull, eftersom den har samma syfte som en tull,
– –	det sätt på vilket avgiften på icke-exporterat C-socker har beräknats tyder på att avgiften skall betraktas som en tull, och att
– –	det sätt på vilket det belopp som skall tas ut på icke-exporterat C-socker tyder på att avgiften skall betraktas som en tull.
28. För det tredje har Consun alternativt gjort gällande att förstainstansrätten vid sin prövning av klagandens talan i fråga om den andra och den tredje grunden har åsidosatt gemenskapsrätten. Denna grund innehåller två delar:
– –	Förstainstansrätten har vid sin prövning av den andra grund som klaganden har åberopat i sin talan vid domstolen gått utöver ramarna för tvisten.
– Förstainstansrätten har därvid felaktigt förbisett den tredje grund som klaganden har åberopat.
29. Cosun har för det fjärde kritiserat att principerna om likabehandling, rättssäkerhet och skälighet har åsidosatts.
30. Kommissionen har, å sin sida, yrkat att överklagandet skall delvis avvisas och delvis ogillas.
V – Den första grunden
31. A – Parternas argument
32. Cosun anser att förstainstansrätten gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att i punkterna 36–38 och 47 i den omtvistade domen förklara att avgiften på C-socker inte utgör en import- eller exporttull på jordbruksprodukter i den mening som avses i artikel 1.2 a och b i förordning nr 1430/79.
33. Förstainstansrätten har inte heller uppfyllt sin motiveringsskyldighet genom att ge begreppet jordbruksavgift en snäv tolkning och därvid inte förklara varför en vidare tolkning skulle vara utesluten.
34. Kommissionen är av motsatt uppfattning, nämligen att förstainstansrätten ingalunda har tolkat begreppet jordbruksavgift snävt utan korrekt beslutat att avgiften på C-socker formellt sett inte kan betraktas som en import- eller exportavgift på jordbruksprodukter, i den mening som avses i artikel 1.2 a och b i förordning nr 1430/79.
A – B – Bedömning
35. När det gäller klagandens argument att förstainstansrätten felaktigt tillämpat rätten genom att inte exakt ange grunderna för att den har gjort en mycket snäv tolkning av artikel 1.2 a och b i förordning nr 1430/79, måste man utgå från förstainstansrättens skäl i punkterna 35–38.
36. Förstainstansrätten har härvid i huvudsak angett tre skäl för sin tolkning.
37. För det första har förstainstansrätten hänvisat till att beloppet för C-socker inte omfattas av någon av de tre kategorier som anges i den citerade bestämmelsen, nämligen i första hand tullar, i andra hand avgifter med motsvarande verkan och i tredje hand jordbruksavgifter och andra avgifter vid import eller export som fastställts inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken eller enligt de särskilda ordningar som enligt artikel 308 EG är tillämpliga på vissa varor som tillverkats genom bearbetning av jordbruksprodukter.
38. För det andra har förstainstansrätten anfört att den avgörande faktorn för detta belopp är avsaknaden av bevis, vid det datum som fastställts för detta ändamål, på export av en kvantitet C-socker och att detta belopp följaktligen åläggs producenten av C-socker av den anledningen att detta socker, som är producerat utöver kvoten inom gemenskapen, har avsatts på den inre marknaden.
39. För det tredje har förstainstansrätten vidare närmare undersökt om beloppet för C-socker omfattas av någon av de tre kategorierna.
40. Vad gäller en eventuell klassificering som tull har förstainstansrätten betonat att beloppet för C-socker inte utgör en tull, det vill säga en tull grundad på Europeiska gemenskapernas gemensamma tulltaxa, i den mening som avses i artiklarna 23 EG och 26 EG.
41. Vidare har förstainstansrätten med hänvisning till fast rättspraxis(13) motiverat varför det inte heller handlar om en avgift med motsvarande verkan, eftersom en sådan – om den inte är en tull i egentlig mening – utgörs av en avgift som, oavsett benämning eller utformning, åläggs ensidigt och tas ut på varor på grund av att dessa passerar en gräns.
42. Slutligen har förstainstansrätten motiverat varför det ifrågasatta beloppet i egentlig mening inte kan betraktas som en jordbruksavgift vid import eller export. Den har betonat att det inte rör sig om en avgift för jordbruksprodukter till följd av att de passerat gemenskapens yttre gränser.
43. Klagandens första argument saknar alltså grund.
44. För det andra har klaganden kritiserat förstainstansrätten för att den inte har motiverat varför en mindre snäv tolkning av artikel 1.2 a och b i förordning nr 1430/79 inte har kommit i fråga.
45. Härvidlag skall det hänvisas till att förstainstansrätten inte har begränsat sig till en bokstavlig tolkning av den omtvistade bestämmelsen. Snarare fortsätter den i punkterna 39–46 i sin dom motiveringen innan den i punkt 47 kommer fram till sin definitiva slutsats.
46. Förstainstansrätten har alltså för det första undersökt målsättningen och huruvida den innebär att det belopp som påförts icke-exporterat socker har samma verkan som en tull. I detta sammanhang har den betonat att den avgift som tas ut utöver kvoterna på icke-exporterat socker utgör en av de åtgärder som ingår i den gemensamma marknaden för socker. När det gäller dessa åtgärder har förstainstansrätten hänvisat till att de syftar till att säkerställa att vissa gemensamma mål uppnås, särskilt att garantera sysselsättning och levnadsstandard för producenter, tillgången på socker för samtliga konsumenter, en fast prissättning och en stabil marknad för socker.
47. Med utgångspunkt härifrån har förstainstansrätten betonat att var och en av de åtgärder som nämnts har ett specifikt ändamål eller svarar mot ett särskilt behov. Den kom därför fram till att den avgift som tillämpas på C-socker inte har samma syfte som en tull eller de importtullar eller exportbidrag som föreskrivs inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för socker.
48. Förstainstansrätten har vidare analyserat målsättningen för reglerna för handeln vid gemenskapens yttre gränser i allmänhet och den gemensamma organisationen av marknaden för socker i synnerhet. I detta sammanhang har förstainstansrätten klargjort vikten av att förbjuda avsättning av C-socker på den inre marknaden och utförligt kommenterat vikten av straff för åsidosättande av detta förbud. Att ett straff motsvarande beloppet är fastställt gör det enligt förstainstansrättens uppfattning inte heller till en importavgift
49. Förstainstansrättens motivering gör också att klagandens andra argument skall betraktas som ogrundat.
50. 49	Överklagandet kan därför inte bifallas med stöd av den första grunden.
VI – Den andra grunden
A – A – Huruvida talan kan upptas till sakprövning
51. Parternas argument
52. Kommissionen gör i första hand gällande att den andra grunden för överklagandet inte kan upptas till sakprövning, eftersom det där endast upprepas de yrkanden och argument som redan framförts vid förstainstansrätten och i realiteten enbart utgör en begäran om förnyad prövning av talan, vilket domstolen inte är behörig att göra.
53. Cosun har i sitt svar förtydligat att det med sin andra grund ingalunda har syftat till en ny prövning av den ursprungliga talan utan att den kritiserar förstainstansrätten för att felaktigt ha tolkat och tillämpat gemenskapsrätten, varav följer att överklagandet bör bifallas.
54. Bedömning
55. Vad gäller frågan huruvida den andra grunden kan upptas till sakprövning, måste man utgå från domstolens fasta rättspraxis, enligt vilken ett överklagande som upprepar de grunder och argument som redan anförts vid förstainstansrätten och inte ens innehåller något som speciellt syftar till att påvisa en felaktig rättstillämpning som den omtvistade domen skulle vara behäftad med, inte kan upptas till sakprövning. Ett sådant överklagande syftar i realiteten nämligen endast till en förnyad prövning av det överklagande som inlämnats till förstainstansrätten och som inte omfattas av domstolens behörighet.(14)
56. Enligt denna tolkning av rättpraxis skulle den andra grunden inte kunna upptas till sakprövning, eftersom klaganden har inskränkt sig till att upprepa de argument som redan gjorts gällande vid förstainstansrätten vad gäller bristande motivering av det omtvistade beslutet, utan att ange vilken felaktig rättstillämpning som förstainstansrätten gjort i den överklagade domen.(15)
57. Vad förstainstansrätten har anfört i dessa avseenden skall självklart inte ses som något absolut och isolerat.
58. När en klagande ifrågasätter förstainstansrättens tolkning eller tillämpning av gemenskapsrätten, kan de rättsfrågor som prövats av förstainstansrätten tas upp på nytt i ett överklagandeförfarande. Om klaganden inte på detta sätt skulle kunna underbygga sitt överklagande med stöd av grunder och argument som redan åberopats vid förstainstansrätten, skulle överklagandeinstitutet förlora en hel del av sin innebörd.(16)
59. I förevarande fall kritiseras emellertid i den andra grunden den bedömning som förstainstansrätten har gjort i den rättsfråga denna har haft att ta ställning till. Klaganden har noggrant beskrivit den felaktiga rättstillämpning som den kritiserar förstainstansrätten för och har ifrågasatt den tolkning av gemenskapsrätten som förstainstansrätten har stött sig på.(17)
60. Den andra grunden kan alltså upptas till sakprövning.
B – B – Motivering
1. Parternas argument
61. Enligt Cosuns åsikt har förstainstansrätten gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning när denna ansett att avgiften på C-socker formellt sett inte omfattas av begreppet import- eller exporttull, i den mening som avses i artikel 1.2 a och b i förordning nr 1430/79, eftersom förstainstansrätten i punkterna 40–46 i den omtvistade domen har ogillat Cosuns argument, enligt vilket beloppet för C-socker skall betraktas som en importavgift i den mening som avses i artikel 13 i förordning nr 1430/79, eftersom den har samma syfte som en tull som skall fastställas på grundval av jordbruksavgifterna för socker och därmed omfattas av villkoren för socker som producerats utöver kvoterna och icke-exporterat socker, som är jämförbart med det socker som importerats från tredjeland.
62. Kommissionen, som har bedömt att denna grund inte kan upptas till sakprövning, har yrkat att domstolen skall förklara att överklagandet inte kan bifallas med stöd av denna grund.
63. Bedömning
64. Klagandens kritik gäller för det första att förstainstansrätten har missförstått det faktum att avgiften för C-socker har samma syfte som en tullavgift. Härvidlag kritiserar klaganden förstainstansrätten för att den inte har angett vari det särskilda syftet med avgiften på C-socker skulle bestå och hur den skiljer sig från tullar.
65. Såsom framgår av förstainstansrättens dom, särskilt punkterna 43, 44 och 45, har den inte bara klargjort syftet med jordbruksavgifterna vid import och exportbidragen utan också förklarat syftet med den gemensamma organisationen av marknaden för socker och i detta sammanhang betydelsen av bestämmelserna rörande C-socker, inbegripet avgiften.
66. Överklagandet kan därför inte bifallas med stöd av den första delen av den andra grunden.
67. Inom ramen för den andra grunden kritiserar klaganden vidare förstainstansrätten för att inte ha beaktat att det av sättet att fastställa (storleken på) beloppet för icke-exporterat socker följer att denna avgift skall betraktas som en tullavgift.
68. Härvidlag räcker det att hänvisa till punkterna 44, 45 och 46 i förstainstansrättens dom, av vilka det klart framgår att den omständigheten att man vid beräkningen av avgiftsbeloppets storlek skall utgå från jordbruksavgiften inte innebär att avgiften därigenom blir en sådan avgift.
69. När klaganden därvid åberopar ett skäl i förordning (EEG) nr 2645/70(18) kan det påpekas att det i detta fall rör sig om en genomförandeförordning som i denna fråga inte längre är i kraft.
70. När det gäller den rättsliga verkan av förordning nr 2645/70 eller förordning nr 2670/81 om genomförandet, kan det också hänvisas till att det rör sig om kommissionsförordningar. Genom dessa genomförs visserligen rådets förordningar men genom dem kan ändå inte grundläggande rättsliga bestämmelser av högre dignitet ändras och inte heller beslut om en rättslig bestämmelse som inte föreskrivs i dem fattas, till exempel hur en jordbruksavgift vid import skall rättsligt kvalificeras.
71. Överklagandet kan inte bifallas med stöd av den andra grunden.
VII – Den tredje grunden
72. A – Parternas argument
73. I den första delen av den tredje grunden har Cosun anfört att förstainstansrätten vid sin bedömning av den andra grunden har gått utöver den tvist som talan avser.
74. Även om giltigheten av förordning nr 2670/81 i denna grund för talan inte har ifrågasatts, har förstainstansrätten i punkterna 58–62 i den omtvistade domen implicit gjort en sådan prövning i fråga om de allmänna rättsgrundsatserna. Därigenom har den dessutom gjort en bedömning utöver rättstvisten i Cosuns talan och följaktligen överträtt den processrättsliga principen att talan bestämmer gränserna för rättstvisten.
75.
Vad gäller den första delen av den tredje grunden har kommissionen förklarat att det ingalunda framgår av punkterna 58–62 i den omtvistade domen att förstainstansrätten har prövat giltigheten av förordning nr 2670/81.
76. I den andra delen av den tredje grunden har Cosun anfört att domstolen felaktigt har underlåtit att bedöma den tredje grunden, i vilken klaganden har anfört att kommissionen enligt principerna om rättssäkerhet, likhet inför lagen och skälighet är skyldig att pröva en ansökan om eftergift också om den inte omfattas av bestämmelserna i fråga, såvida inte artikel 13 i förordning nr 1430/79 är tillämplig.
77. När det gäller den andra delen av den tredje grunden har kommissionen anfört att förstainstansrätten har bedömt den av Cosun som den andra och den tredje betecknade grunden som den första delen av den andra grunden och som den andra delen av den andra grunden tillsammans. Följaktligen har förstainstansrätten mycket väl kunnat bedöma den så kallade tredje grunden i punkterna 57–62 i den omtvistade domen.
A – B – Bedömning
78. Den första delen av den tredje grunden gäller i huvudsak frågan huruvida förstainstansrätten har överträtt gränserna för tvisten. När klaganden kritiserar förstainstansrätten för att ha prövat giltigheten av en rättsakt, i detta fall förordning nr 2670/81, vars rättsstridighet klaganden inte har kritiserat vid förstainstansrätten, har den sannolikt allvarligt missförstått ordalydelsen i domen.
79. Förstainstansrätten har visserligen i punkterna 56–62 beaktat den ovan angivna förordningen men har inte prövat dess giltighet. Snarare har förstainstansrätten nämnt denna rättsakt enbart för att lämna en fullständig beskrivning av det gällande rättsläget. Förordning nr 2670/81 är otvetydigt en del av de avgörande rättskällorna för avgiften på C-socker.
80. Klaganden har vid förstainstansrätten kritiserat att kommissionen har åsidosatt tre grundläggande rättsliga principer. Vid prövningen av ett eventuellt undantag till följd av en skälighetsbedömning, har förstainstansrätten i punkt 58 hänvisat till ett uttryckligt undantag för uttagande av en avgift för C-socker och därvid kommit fram till att ett undantag i andra fall inte är tillåtet. Eftersom bestämmelserna om undantag i förordning nr 2670/81 är normerande, har självklart denna rättsakt citerats.
81. På liknande sätt har förstainstansrätten i punkt 62 beaktat förordning nr 2670/81 och detta inom ramen för rättsäkerhetsprincipen. Därvid har den som rättskälla för det avgiftsbelopp som skall betalas också hänvisat till en bestämmelse i denna förordning.
82. Man behöver inte göra en ur juridisk synpunkt noggrann genomläsning av vad förstainstansrätten har anfört för att se att klagandens argument i den första delen av den tredje grunden är uppenbart ogrundade.
83. När klaganden i den andra delen av den tredje grunden kritiserar förstainstansrätten för att inte ha prövat den tredje grunden, måste man härvid utgå från hur domen är uppbyggd och från förfarandet vid förstainstansrätten.
84. Medan den andra grunden klart gäller principerna om likhet och skälighet, rör den tredje grunden principerna om rättssäkerhet, likhet och skälighet.
85. Förstainstansrätten har prövat samtliga dessa principer. Vad gäller principen om likhet behandlas den i punkterna 59–61. Ett eventuellt undantag på grund av skälighet har domstolen prövat i punkterna 57 och 58. Principen om rättssäkerhet har slutligen behandlats i punkt 62.
86. Förstainstansrätten har alltså prövat samtliga tre rättsprinciper. Att klaganden har haft svårigheter att återfinna sina grunder i domen kan också bero på att dessa grunder delvis överlappar varandra. För övrigt hade en bättre förståelse kunnat uppnås om referenten vid förstainstansrätten klarare hade strukturerat grunderna i sin redovisning.
87. Den tredje grunden skall därför avfärdas i sin helhet.
VIII – Den fjärde grunden
A – A – Tillåtlighet
88. Parternas argument
89. Enligt kommissionens uppfattning kan den fjärde grunden inte upptas till sakprövning. Den första och den andra delen av den fjärde grunden utgör en upprepning av de grunder för talan som framlagts för förstainstansrätten och motsvarar därför inte villkoren för en motivering enligt artikel 58.1 i domstolens stadga och artikel 112.1 c i domstolens rättegångsregler. Vad gäller den tredje delen av den fjärde grunden, det vill säga att Cosun inte har behandlats på samma sätt som de andra producenterna av C-socker, rör det sig om en ny invändning som domstolen inte kan ta ställning till. Den fjärde grunden för överklagandet kan därför inte upptas till sakprövning.
90. Vad gäller kritiken att den fjärde grunden för överklagandet också innehåller ett nytt yrkande har Cosun anfört att man bara har vidareutvecklat de argument som framlagts inför domstolen. Den fjärde grunden för överklagandet kan därför upptas till sakprövning.
1. Bedömning
a) Den första och den andra delen av den fjärde grunden
91. När det gäller kommissionens invändning om rättegångshinder rörande den första delen av den fjärde grunden, kan det hänvisas till att klaganden redan i ansökan till förstainstansrätten både kritiserade att C-sockret i fråga skulle betraktas som en importerad produkt och att avgiften skulle ingå i gemenskapens egna medel.
92. Följaktligen rör det sig inte bara om kritik som inte är väl underbyggd av argument utan framför allt om sådan kritik som redan har framförts till förstainstansrätten och därför inte kan upptas till sakprövning.
93. När det gäller den andra delen av den fjärde grunden, det vill säga den argumentation som bygger på domen i målet De Haan,(19) visar en jämförelse att klaganden i grund och botten har inskränkt sig till att upprepa sin argumentation. Att genom denna argumentation enbart angripa förstainstansrättens dom räcker inte. Om det som anförts i överklagandet går utöver vad som har anförts i förstainstansrätten, skall det betraktas som ett nytt argument och därmed utgöra ett otillåtet nytt yrkande.
94. Den första och den andra delen av den fjärde grunden kan därför inte upptas till sakprövning.
b) Den tredje delen av den fjärde grunden
95. I den tredje delen av den fjärde grunden har klaganden gjort gällande att förstainstansrätten har underlåtit att ta upp det faktum att vissa producenter av C‑socker, som Cosun, har behandlats på annat sätt än andra producenter av C‑socker.
96. Härvidlag rör det sig om en argumentation som inte tidigare har framförts vid domstolen. I det förevarande överklagandet handlar det i grund och botten om huruvida ny argumentation eller nya argument också är att betrakta som nya yrkanden.
97. I detta sammanhang måste man i första hand utgå från rättegångsreglerna för domstolen. Av dessa framgår det att begreppet argument inte används i alla språkversioner. Till exempel använder man sig i den tyska språkversionen av artikel 112 till skillnad från den franska och nederländska versionen av begreppet Rechtsmittelgründe (grunder för överklagande) utan att särskilt ange ”Argumente” (argument).
98. Vidare används i den franska versionen av artikel 117 och i artikel 112, när det gäller nya yrkanden, begreppet moyen, medan det i de tyska och nederländska versionerna används helt andra begrepp, såsom Gesichtspunkt respektive grond.
99. Av ordalydelsen i domstolens rättegångsregler framgår det åtminstone att det i processrättsligt hänseende inte bara handlar om Rechtsmittelgrund (grund för överklagande), i den formella mening som avses i artikel 112.
100. I detta sammanhang skall det här i första hand erinras om domstolens fasta rättspraxis, enligt vilken nya yrkanden enligt artikel 116 i domstolens rättegångsregler inte får framställas i samband med överklagandeförfarandet, även om de stöds av rättsliga eller sakliga grunder som framkommit först under förfarandet. I annat fall skulle en part få domstolen att behandla en rättstvist som sträcker sig utöver den tvist som förstainstansrätten ursprungligen hade att avgöra.(20)
101. Inom ramen för ett överklagande är domstolen endast behörig att pröva den rättsliga bedömningen av de grunder som behandlats vid förstainstansrätten.(21)
102. På samma sätt som i målet Dansk Rørindustri m.fl., i vilket klaganden vid domstolen inte gjorde gällande att principen om skyddet av sekretess hade åsidosatts genom tillämpning av riktlinjerna, har Cosun, i detta fall, till domstolen inte framställt någon anklagelse som motsvarar den tredje delen i den fjärde grunden.
103. Att klagandens argument inte kan upptas till sakprövning skulle man också kunna härleda ur domstolens dom i målet Atlanta,(22) i vilken en argumentation som ändrade grunden för ansvarighet ansågs utgöra ett nytt yrkande. Detta gäller så mycket mer i förevarande fall, i vilket Cosun i överklagandet har hänvisat till en annan aspekt när det gäller likabehandling än i förfarandet vid förstainstansrätten.
104. Domstolen har också sett ett argument i överklagandet att tillämpningsområdet för den omtvistade rättsakten skall tolkas på ett annat sätt än vad som skett i förstainstansrätten som en ny grund.(23)
105. Domstolens restriktiva hållning framgår också tydligt av domen i de förenade målen IPK-München, i vilken domstolen bedömde att ett argument utgjorde en ny grund och därför inte kunde upptas till sakprövning när kommissionen anfört ett visst argument först i samband med överklagandeförfarandet.(24)
106. Avgörande när det gäller denna restriktiva hållning från domstolens sida är om ett argument innehåller nya inslag(25) eller om det enbart rör sig om en vidareutveckling av redan tidigare framförda argument.(26) Skillnaden mellan Angriffsmittel och Argument är i sig inte avgörande.(27)
107. En liknande strikt inriktning kan man sluta sig till av domstolens rättspraxis när det gäller ett argument som framförts först i det muntliga förfarandet och inte tidigare i överklagandet.(28)
108. Slutligen kan man härvidlag inte heller utgå från att Cosuns argument endast utgör en vidareutveckling av en argumentation som redan framförts vid förstainstansrätten, i den mening som avses i domstolens rättspraxis.
109. Följaktligen handlar det om ett nytt argument som enligt domstolens rättspraxis inte kan beaktas vid ett överklagande. Det skall snarast jämföras med en självständig grund som framförs för första gången i samband med överklagandeförfarandet.(29)
110. Den tredje delen i den fjärde grunden för överklagandet kan alltså inte upptas till sakprövning.
IX – Rättegångskostnader
111. Enligt artikel 122 i rättegångsreglerna skall domstolen besluta om rättegångskostnaderna om överklagandet är grundat och domstolen själv slutgiltigt har avgjort tvisten. Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 118 i rättegångsreglerna är tillämplig i mål om överklagande, skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Eftersom kommissionen har yrkat att klaganden skall bära rättegångskostnaderna och klaganden har tappat målet, skall klaganden ersätta rättegångskostnaderna.
X – Förslag till avgörande
112. Mot bakgrund av ovanstående föreslår jag att domstolen fattar följande beslut:
1) Överklagandet skall ogillas.
2) Klaganden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
(1) .
(2)  –	Se, parallellt, begäran om förhandsavgörande i mål C-248/04, Koninklijke Coöperatie Cosun UA mot minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (ministern för jordbruk, natur och livsmedelskvalitet).
(3)  –	Beslut REM 19/01, C(2002) 1580.
(4)  –	Dom av den 7 december 2004 i mål T-240/02, Koninklijke Coöperatie Cosun mot kommissionen (REG 2004, s. II-0000).
(5)  –	EGT L 177, s. 4.; svensk specialutgåva, område 3, volym 13, s. 110.
(6)  –	EGT L 262, s. 14; svensk specialutgåva, område 3, volym 14, s.11.
(7)  –	EGT L 346, s. 29; svensk specialutgåva, område 3, volym 28, s.12.
(8)  –	EGT L 336, s.26; svensk specialutgåva, område 3, volym 29, s. 192.
(9)  –	EGT L 175, s. 1, i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 3069/86 av den 7 oktober 1986 om ändring av förordning (EEG) nr 1430/79 (EGT L 286, s. 1).
(10)  –	Mål C-248/04, ännu ej avgjort (ovan fotnot 2).
(11)  –	EGT L 302, s. 1.
(12)  –	EGT L 253, s. 1.
(13)  –	Dom av den 17 juli 1997 i mål C-90/94, Haahr Petroleum (REG 1997, s. I-4085), punkt 20, och av den 2 april 1998 i mål C-213/96, Outokumpu (REG 1998, s. I-1777) punkt 20.
(14)  –	Se dom av den 4 juli 2000 i mål C-352/98 P, Bergaderm och Goupil mot kommissionen (REG 2000, s. I-5291), punkt 35, och av den 23 mars 2004 i mål C-234/02 P, Médiateur mot Lamberts (REG 2004, s. I-2803), punkt 77, och av den 30 september 2003 i mål C-76/01 P, Eurocoton m.fl. mot rådet (REG 2003, s. I-10091), punkt 47.
(15)  –	Dom av den 30 juni 2005 i mål C-286/04 P, Eurocermex SA mot HABM (REG 2005, s. I‑5797), punkterna 50 och 51.
(16)  –	Beslut av den 11 november 2003 i mål C-488/01 P, Martinez mot parlamentet (REG 2003, s. I‑13355), punkt 39 och där citerad rättspraxis, av den 29 april 2004 i de förenade målen C‑199/01 P och C-200/01 P, IPK-München mot kommissionen (REG 2004, s. I‑4627), punkt 50, av den 13 januari 2005 i mål C-254/03 P, Eduardo Vieira mot kommissionen (REG 2005, s. I-237), punkt 32, och av den 7 juli 2005 i mål C-208/03 P, Jean‑Marie Le Pen mot parlamentet (REG 2005, s. I-0000,), punkt 40.
(17)  –	Domen i de förenade målen IPK-München (ovan fotnot 16), punkt 51, domen i målet Eduardo Vieira mot kommissionen (ovan fotnot 16), punkt 34, och domen i målet Jean‑Mari Le Pen mot parlamentet (ovan fotnot 16), punkt 41.
(18)  –	Kommissionens förordning (EEG) nr 2645/70 av den 28 december 1970 om tillämpningsföreskrifter för socker som producerats utöver maximikvoten (EGT L 283, s. 48).
(19)  –	Dom av den 7 september 1999 i mål C-61/98, De Haan (REG 1999, s. I-5003).
(20)  –	Dom av den 21 juni 2001 i de förenade målen C-280/99 P–C-282/99 P, Moccia Imre m.fl. mot kommissionen (REG 2001, s. I-4717), punkt 67, av den 3 oktober 2000 i mål C-458/98 P, Industrie des poudres sphériques mot rådet och kommissionen (REG 2000, s. I-8147), punkt 74, av den 9 september 1999 i mål C-64/98 P, Petrides mot kommissionen (REG 1999, s. I-5187), punkt 18, och av den 29 maj 1997 i mål C-153/96 P, De Rijk mot kommissionen (REG 1997, s. I-2901), punkt 18.
(21)  –	Dom av den 28 juni 2005 i de förenade målen C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P och C-213/02 P, Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen (REG 2005, s. I- 5425), punkt 165, av den 11 november 2004 i de förenade målen C-183/02 P och C-187/02 P, Daewoo m.fl. mot kommissionen (REG 2004, s. I-10609), punkt 59, och i de förenade målen C-186/02 P och C‑188/02 P, Ramondín m.fl. mot kommissionen (REG 2004, s. I-10653), punkt 60, samt domen i målet Industrie de poudres sphériques mot rådet (ovan fotnot 20), punkt 74.
Se dom av den 1 juni 1994 i mål C-136/92 P, kommissionen mot Brazzelli Lualdi m.fl. (REG 1994. s. I-1981), punkt 59, av den 28 maj 1998 i mål C-7/95 P, Deere mot kommissionen (REG 1998, s. I-3111), punkt 62, och av den 10 april 2003 i mål C-217/01 P, Hendrickx mot Cedefop (REG 2003, s. I-3701), punkt 37.
(22)  –	Dom av den 14 oktober 1999 i mål C-104/97 P, Atlanta mot kommissionen och rådet (REG 1999, s. I-6983), punkt 27.
(23)  –	Domarna i de förenade målen Daewoo m.fl. mot kommissionen (ovan fotnot 21), punkterna 59–64, och i de förenade målen Ramondín m.fl. mot kommissionen (ovan fotnot 21), punkterna 60–65.
(24)  –	Domen i de förenade målen IPK-München mot kommissionen (ovan fotnot 16), punkterna 55 och 56.
(25)  –	Dom av den 17 maj 2001 i mål C-450/98 P, IECC mot kommissionen (REG 2001, s. I-3947), punkt 36.
(26)  –	Dom av den 20 oktober 1994 i mål C-76/93 P, Scaramuzza mot kommissionen (REG 1994, s. I‑5173), punkt 18.
(27)  –	Se domen i de förenade målen Moccia Irme m.fl. mot kommissionen (ovan fotnot 20), punkterna 64 och 65.
Se härvid generaladvokaten Légers förslag till avgörande av den 12 mars 2002 inför dom av den 6 mars 2003 i mål C-41/00 P, Interporc mot kommissionen (REG 2003 s. I-2125), punkt 55 och följande punkter.
(28)  –	Dom av den 15 september 2005 i mål C-37/03 P, BioID AG/HABM (REG 2003, s. I-0000), punkt 56 och följande punkter.
(29)  –	Vad gäller otillåtlighet, se domen i målet Petrides mot komissionen (ovan fotnot 20), punkt 18.