62003CO0438_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I de förenade målen C-438/03, C-439/03, C-509/03 och C-2/04,
angående en begäran enligt artikel 234 EG, från Giudice di pace di Bitonto (Italien), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i de vid den nationella domstolen anhängiga målen mellan
Antonio Cannito
och
mellan
Pasqualina Murgolo
och
mellan
Vincenzo Manfredi
och
och mellan
Nicolò Tricarico
och
Fondiaria Assicurazioni SpA (C-438/03),
Assitalia Assicurazioni SpA (C-439/03),
Lloyd Adriatico Assicurazioni SpA (C-509/03),
Assitalia Assicurazioni SpA
(C-2/04),
Antonio Cannito
och
mellan
Pasqualina Murgolo
och
mellan
Vincenzo Manfredi
och
och mellan
Nicolò Tricarico
och
Fondiaria Assicurazioni SpA (C-438/03),
Assitalia Assicurazioni SpA (C-439/03),
Lloyd Adriatico Assicurazioni SpA (C-509/03),
Assitalia Assicurazioni SpA
(C-2/04),
Antonio Cannito
och
mellan
Pasqualina Murgolo
och
mellan
Vincenzo Manfredi
och
och mellan
Nicolò Tricarico
och
Fondiaria Assicurazioni SpA (C-438/03),
Assitalia Assicurazioni SpA (C-439/03),
Lloyd Adriatico Assicurazioni SpA (C-509/03),
Assitalia Assicurazioni SpA
(C-2/04),
Antonio Cannito
och
mellan
Pasqualina Murgolo
och
mellan
Vincenzo Manfredi
och
och mellan
Nicolò Tricarico
och
Fondiaria Assicurazioni SpA (C-438/03),
Assitalia Assicurazioni SpA (C-439/03),
Lloyd Adriatico Assicurazioni SpA (C-509/03),
Assitalia Assicurazioni SpA
(C-2/04),
angående tolkningen av bland annat artiklarna 81 EG och 82 EG,
meddelar
DOMSTOLEN (femte avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden C. Gulmann samt domarna S. von Bahr (referent) och R. Silva de Lapuerta,
generaladvokat: L.A. Geelhoed,
justitiesekreterare: R. Grass,
efter att ha hört generaladvokaten,
Beslut
Domskäl
1. Giudice di pace di Bitonto (fredsdomaren i Bitonto) har, genom beslut
– av den 6 oktober 2003 som inkom till domstolen den 16 oktober 2003 (C‑438/03 och C-439/03),
– av den 21 november 2003 som inkom till domstolen den 4 december 2003 (C-509/03), och
– av den 20 december 2003 som inkom till domstolen den 5 januari 2004 (C‑2/04),
i enlighet med artikel 234 EG ställt flera frågor om tolkningen av bland annat artiklarna 81 EG och 82 EG.
2. Frågorna har uppkommit inom ramen för skadeståndskrav som Antonio Cannito, Pasqualina Murgolo, Vincenzo Manfredi och Nicolò Tricarico har riktat mot försäkringsbolagen Fondiaria Assicurazioni SpA, Assitalia Assicurazioni SpA, Lloyd Adriatico Assicurazioni SpA respektive Assitalia Assicurazioni SpA, vilka enligt Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (konkurrensmyndigheten i Italien) (nedan kallad AGCM) har deltagit i en kartell inom försäkringssektorn.
Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
3. Av besluten om hänskjutande framgår att AGCM har antagit ett beslut avseende en kartell mellan flera försäkringsbolag på området för skadeståndsansvar vid trafikolyckor. Beslutet överklagades av de berörda bolagen. Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Italien) (den regionala förvaltningsdomstolen i Lazio) meddelade med anledning därav dom den 5 juli 2001. Consiglio di Stato (Italien) (högsta förvaltningsdomstolen) meddelade därefter dom den 23 april 2002.
4. Giudice di pace di Bitonto ansåg att det var nödvändigt att tolka gemenskapsrätten, i synnerhet artiklarna 81 EG och 82 EG, för att kunna avgöra de anhängiggjorda tvisterna och beslutade därför att vilandeförklara målen och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
– I målen C-438/03 och C-439/03:
”1) Innebär de faktiska omständigheter som slutgiltigt fastställts i Consiglio di Statos dom nr 2199 av den 23 april 2002 och i Tribunale amministrativo regionale del Lazios dom nr 6139 av den 5 juli 2001, vilka i förevarande mål upprepas och återges fullständigt, att gemenskapsrätten, och i synnerhet artiklarna 81 EG och 82 EG, har åsidosatts?
2) Medför överträdelsen av artiklarna 81 EG och 82 EG en skyldighet för dem som begått överträdelsen att ersätta den skada som vållats de slutliga konsumenterna och alla som kan visa att de också har lidit skada på något sätt?
3) Skall den nationella domstolen (fortfarande enligt gemenskapsrätten), när den uppskattar skadans storlek, förutom att förordna om återbetalning av de belopp som uppburits i strid med gemenskapsbestämmelserna även förplikta den skadevållande att betala straffskadestånd till alla dem som har lidit skada till följd av den förbjudna överenskommelsen eller missbruket av den dominerande ställningen?
4) Skall det enligt gemenskapsrätten även anses föreligga en rätt till ideellt skadestånd?
5) Skall den nationella domstolen enligt gemenskapsrätten även ex officio besluta om straffskadestånd och ideellt skadestånd?
6) Strider den preskriptionsfrist på ett år för att väcka talan om skadestånd med anledning av att artikel 81 EG och 82 EG överträtts som föreskrivs i italiensk nationell lag mot gemenskapsrätten på grund av att den är för kort?
7) Börjar preskriptionsfristen för att väcka talan om skadestånd enligt gemenskapsrätten att löpa den dag då överträdelsen av artiklarna 81 EG och 82 EG fullbordades eller den dag då överträdelsen upphörde?
8) Är den nationella domstolen enligt gemenskapsrätten skyldig att underlåta att tillämpa nationella bestämmelser som strider mot gemenskapsrätten eller, i vart fall, tolka dem i överensstämmelse med gemenskapsrätten?”
– I målen C-509/03 och C-2/04:
”1) Innebär de faktiska omständigheter som slutgiltigt fastställts i Consiglio di Statos dom nr 2199 av den 23 april 2002 och i Tribunale amministrativo regionale del Lazios dom nr 6139 av den 5 juli 2001 – vilka i likhet med AGCM:s beslut, till vilket båda dessa domar hänför sig (avseende en kartell mellan flera försäkringsbolag rörande trafikförsäkring), upprepas och återges fullständigt i förevarande mål – att gemenskapsrätten, och i synnerhet artiklarna 81 EG och 82 EG, har åsidosatts?
2) Medför överträdelsen av artiklarna 81 EG och 82 EG en skyldighet för dem som begått överträdelsen att ersätta den skada som vållats de slutliga konsumenterna och alla dem, som inte deltagit i överenskommelsen eller missbruket, som kan visa att de också har lidit skada på något sätt?
3) Skall den nationella domstolen (fortfarande enligt gemenskapsrätten), när den uppskattar skadans storlek, förutom att förordna om återbetalning av de belopp som uppburits i strid med gemenskapsbestämmelserna även förplikta den skadevållande att betala straffskadestånd till alla dem som har lidit skada till följd av den förbjudna överenskommelsen eller missbruket av den dominerande ställningen?
4) Skall det enligt gemenskapsrätten även anses föreligga en rätt till ideellt skadestånd?
5) Skall den nationella domstolen enligt gemenskapsrätten även ex officio besluta om straffskadestånd och ideellt skadestånd?
6) Strider den preskriptionsfrist på ett år för att väcka talan om skadestånd med anledning av att artiklarna 81 EG och 82 EG överträtts som föreskrivs i italiensk nationell lagstiftning mot gemenskapsrätten på grund av att den är för kort?
7) Börjar preskriptionsfristen för att väcka talan om skadestånd enligt gemenskapsrätten att löpa den dag då överträdelsen av artiklarna 81 EG och 82 EG fullbordades eller den dag då överträdelsen upphörde?
8) Strider det mot de gemenskapsrättsliga konkurrensreglerna och/eller de grundläggande gemenskapsrättsliga principerna (med särskild hänvisning till artiklarna 6.1 och 13 i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna) att tillämpa nationell lagstiftning vars ordalydelse motsvarar artikel 3 andra stycket i den italienska lagen nr 287 av den 10 oktober 1990, enligt vilken konsumenter eller tredje män, som lidit skada till följd av en överenskommelse som är förbjuden och ogiltig enligt artikel 81 EG eller till följd av sådant missbruk av dominerande ställning som är förbjudet enligt artikel 82 EG, för att erhålla skadestånd måste vända sig till en annan domstol än den som har materiell och geografisk behörighet samt behörighet till följd av tvisteföremålets värde med tillämpning av ordinarie nationella behörighetsregler, eftersom artikel 33 i lag nr 287/90 medför högre kostnader och längre handläggningstid än vad som hade varit fallet om de ordinarie nationella reglerna om geografisk och materiell behörighet samt behörighet till följd av tvisteföremålets värde hade tillämpats?
9) Strider det mot de gemenskapsrättsliga konkurrensreglerna och/eller de grundläggande gemenskapsrättsliga principerna (med särskild hänvisning till artiklarna 6 och 13 i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna) att tillämpa nationell lagstiftning, enligt vilken konsumenter eller tredje män, som lidit skada till följd av en överenskommelse som är förbjuden och ogiltig enligt artikel 81 EG eller till följd av sådant missbruk av dominerande ställning som är förbjudet enligt artikel 82 EG, för att erhålla skadestånd måste vända sig till en annan domstol än den som har geografisk behörighet på grundval av sätet för det försäkringsdotterbolag med vilket den skadelidande har ingått avtal eller på grundval av den ort där den skadelidande är bosatt, med beaktande av bland annat de rättegångskostnader som de olika lösningarna medför?
10) Är den nationella domstolen enligt gemenskapsrätten skyldig att underlåta att tillämpa nationella bestämmelser som strider mot gemenskapsrätten eller, i vart fall, tolka dem i överensstämmelse med gemenskapsrätten?”
Förening av målen
5. Eftersom målen C-438/03, C-439/03, C-509/03 och C-2/04 har samband med varandra vad gäller föremålet för talan skall de, i enlighet med artikel 43 i rättegångsreglerna, förenas vad gäller detta beslut.
Upptagande till sakprövning
6. Domstolen erinrar om att det krävs att den nationella domstolen klargör den faktiska och rättsliga bakgrunden till de frågor som ställs, eller att den åtminstone förklarar de faktiska omständigheter som ligger till grund för dessa frågor, eftersom det är nödvändigt att komma fram till en tolkning av gemenskapsrätten som är användbar för den nationella domstolen (se bland annat dom av den 26 januari 1993 i de förenade målen C-320/90–C-322/90, Telemarsicabruzzo m.fl., REG 1993, s. I-393, punkt 6, svensk specialutgåva, volym 14, s. 1, beslut av den 19 mars 1993 i mål C-157/92, Banchero, REG 1993, s. I-1085, punkt 4, av den 30 april 1998 i de förenade målen C-128/97 och C-137/97, Testa och Modesti, REG 1998, s. I-2181, punkt 5, av den 8 juli 1998 i mål C-9/98, Agostini, REG 1998, s. I-4261, punkt 4, och av den 2 mars 1999 i mål C-422/98, Colonia Versicherung m.fl., REG 1999, s. I-1279, punkt 4, dom av den 13 april 2000 i mål C-176/96, Lehtonen och Castors Braine, REG 2000, s. I-2681, punkt 22, och beslut av den 28 juni 2000 i mål C-116/00, Laguillaumie, REG 2000, s. I-4979, punkt 15). Detta krav är av särskild betydelse på konkurrensområdet, som kännetecknas av komplicerade faktiska och rättsliga förhållanden (beslutet i det ovannämnda målet Banchero, punkt 5, domen i det ovannämnda målet Lehtonen och Castors Braine, punkt 22, och beslutet i det ovannämnda målet Laguillaumie, punkt 19).
7. Domstolen har också betonat vikten av att den hänskjutande domstolen redogör för de närmare skälen till att den vill få klarhet i hur gemenskapsrätten skall tolkas och till att den anser det nödvändigt att ställa tolkningsfrågor till domstolen (beslut av den 25 juni 1996 i mål C-101/96, Italia Testa, REG 1996, s. I-3081, punkt 6, beslutet i det ovannämnda målet Testa och Modesti, punkt 15, och i det ovannämnda målet Agostini, punkt 6). I enlighet med detta har domstolen slagit fast att det är nödvändigt att den nationella domstolen ger en viss förklaring till varför den begär tolkning av just dessa regler i gemenskapsrätten och vilket samband som den nationella domstolen anser finns mellan dessa regler och den nationella lagstiftning som är tillämplig i tvisten (beslut av den 7 april 1995 i mål C-167/94, Grau Gomis m.fl., REG 1995, s. I-1023, punkt 9, och beslutet i det ovannämnda målet Laguillaumie, punkt 16).
8. Slutligen erinrar domstolen om att de uppgifter som lämnas i begäran om förhandsavgörande inte bara skall göra det möjligt för domstolen att lämna användbara svar utan också ge såväl medlemsstaternas regeringar som andra berörda parter möjlighet att avge yttranden i enlighet med artikel 23 i domstolens stadga (beslutet i det ovannämnda målet Colonia Versicherung m.fl., punkt 5). Det åligger domstolen att se till att denna möjlighet finns, eftersom det enligt den nyssnämnda bestämmelsen endast är begäran om förhandsavgörande som delges de berörda parterna (dom av den 1 april 1982 i de förenade målen 141/81–143/81, Holdijk m.fl., REG 1982, s. 1299, punkt 6, svensk specialutgåva, volym 6, s. 359, beslut av den 13 mars 1996 i mål C‑326/95, Banco de Fomento e Exterior, REG 1996, s. I-1385, punkt 7, domen i det ovannämnda målet Lehtonen och Castors Braine, punkt 23, och beslutet i det ovannämnda målet Laguillaumie, punkt 14).
9. Domstolen konstaterar att besluten om hänskjutande inte innehåller tillräckligt med uppgifter för att dessa krav skall vara uppfyllda.
10. Besluten om hänskjutande innehåller nämligen inte någon redogörelse för den faktiska och rättsliga bakgrunden till de frågor som ställs av den hänskjutande domstolen. Besluten innehåller inte heller några uppgifter om de faktiska omständigheter som ligger till grund för dessa frågor. I besluten anges endast att den hänskjutande domstolen anser att det är nödvändigt att ställa tolkningsfrågorna till domstolen för att avgöra tvisten.
11. Den hänskjutande domstolen har inte heller redogjort för det samband som skall finnas mellan artiklarna 81 EG och 82 EG, å ena sidan, och de faktiska omständigheterna eller den tillämpliga nationella lagstiftningen, å andra sidan. Den hänskjutande domstolen har bland annat inte närmare redogjort för den kartell mellan försäkringsbolagen som strider mot artikel 81 EG eller det missbruk av dominerande ställning som sägs ha ägt rum i strid med artikel 82 EG. Den hänskjutande domstolen har inte heller uppgett vilka nationella bestämmelser som den eventuellt skall tolka i enlighet med gemenskapsrätten eller underlåta att tillämpa.
12. Under dessa omständigheter räcker inte enbart en hänvisning till de faktiska omständigheter som konstaterats föreligga i andra avgöranden eller i ett beslut av den myndighet som är behörig på konkurrensområdet för att domstolen skall kunna lämna användbara svar eller för att medlemsstaternas regeringar skall kunna avge yttranden.
13. Därmed konstaterar domstolen redan på detta stadium av förfarandet, med tillämpning av artiklarna 92.1 och 103.1 i domstolens rättegångsregler, att det är uppenbart att de frågor som ställts inte kan tas upp till prövning.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
14. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målen vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder fattar
DOMSTOLEN (femte avdelningen)
följande beslut:
1) Målen C-438/03, C-439/03, C-509/03 och C-2/04 förenas vad gäller beslutet.
2) Giudice di pace di Bitontos begäran om förhandsavgörande genom beslut av den 6 oktober 2003 (C-438/03 och C-439/03), av den 21 november 2003 (C-509/03) och av den 20 december 2003 (C-2/04) avvisas.