62024CJ0038_RES
Mål C‑38/24 [Bervidi] (
i
)
G.L.
mot
AB SpA
(begäran om förhandsavgörande från Corte suprema di cassazione)
Domstolens dom (första avdelningen) av den 11 september 2025
”Begäran om förhandsavgörande – Socialpolitik – Förenta nationernas konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning – Artiklarna 2, 5 och 7 – Artiklarna 21, 24 och 26 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna – Direktiv 2000/78/EG – Likabehandling i arbetslivet – Artikel 1 – Artiklarna 2.1 och 2.2 b – Förbud mot diskriminering på grund av funktionshinder – Indirekt diskriminering – Skillnad i behandling gentemot en anställd som inte själv har ett funktionshinder men som har ett barn med funktionshinder som han eller hon tar hand om – Artikel 5 – Skyldighet för arbetsgivaren att vidta rimliga anpassningsåtgärder”
Socialpolitik – Likabehandling i arbetslivet – Direktiv 2000/78 – Tillämpningsområde – Anställnings- och arbetsvillkor – Begrepp – Anpassning av arbetstider – Omfattas
(Rådets direktiv 2000/78, artikel 3.1 a och c)
(se punkterna 41–44)
Socialpolitik – Likabehandling i arbetslivet – Direktiv 2000/78 – Förbud mot indirekt diskriminering på grund av funktionshinder – Tillämpningsområde – Diskriminering av en anställd som har ett barn med funktionshinder som denne tar hand om – Omfattas
(Artikel 13 EG; artikel 19 FEUF; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 21, 24 och 26; Förenta nationernas konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, artiklarna 2, 5 och 7; rådets direktiv 2000/78, skäl 12 och artiklarna 1, 2.1, 2.2 a och 2.2. b)
(se punkterna 48–58 och 61–66 samt punkt 1 i domslutet)
Grundläggande rättigheter – Stadgan om de grundläggande rättigheterna – Icke-diskrimineringsprincipen – Stadfäst såväl i stadgan om de grundläggande rättigheterna som i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna – Samma innebörd och räckvidd – Den skyddsnivå som säkerställs genom stadgan står inte i strid med det skydd som garanteras i nämnda konvention
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 21.1 och 52.3)
(se punkt 59)
Socialpolitik – Likabehandling i arbetslivet – Direktiv 2000/78 – Rimliga anpassningsåtgärder för anhörigvårdaren för ett barn med funktionshinder – Begrepp – Ändrad tjänsteplacering – Omfattas – Villkor – Oproportionerligt stor börda för arbetsgivaren föreligger inte
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 24 och 26; Förenta nationernas konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, artiklarna 2 och 7.1; rådets direktiv 2000/78, skäl 21 samt artiklarna 2.2 b och 5)
(se punkterna 70–80 samt punkt 2 i domslutet)
Resumé
Efter att ha mottagit en begäran om förhandsavgörande från Corte suprema di cassazione (Högsta domstolen, Italien) utvecklar EU-domstolen sin praxis avseende begreppet ”diskriminering genom anknytning” på grund av funktionshinder, i den mening som avses i direktiv 2000/78 (
1
), genom att precisera såväl räckvidden av detta begrepp som de skyldigheter som åligger arbetsgivaren för att säkerställa att principen om likabehandling av arbetstagare och förbudet mot indirekt diskriminering iakttas i ett fall där en arbetstagare bistår ett barn med funktionshinder.
G.L. var anställd av bolaget AB som ”stationsoperatör” och ansvarade för övervakning och kontroll vid en tunnelbanestation.
G.L. bad vid upprepade tillfällen bolaget AB att permanent ge henne en tjänst med fasta arbetstider, för att hon skulle kunna ta hand om sin underåriga son som har ett allvarligt funktionshinder och behöver vård vid bestämda klockslag.
AB efterkom inte hennes krav. Dock beviljades hon vissa tillfälliga anpassningar av arbetsvillkoren, såsom en fast arbetsplats och gynnsammare arbetstider i förhållande till andra stationsoperatörer.
Den 5 mars 2019 väckte G.L. talan vid Tribunale di Roma (Domstolen i Rom, Italien) och yrkade att det skulle fastställas att arbetsgivarens avslag på hennes begäran om en permanent anpassning av hennes arbetsvillkor var diskriminerande. Sedan G.L.:s talan ogillats såväl i första som i andra instans, inkom hon med ett överklagande till den hänskjutande domstolen.
Nämnda domstol beslutade, med hänvisning till de principer som följer av domen Coleman (
2
), att hänskjuta en fråga till EU-domstolen för att få klarhet i huruvida en anställd som inte själv har ett funktionshinder, vid domstol, kan åberopa det skydd mot indirekt diskriminering på grund av funktionshinder som föreskrivs i direktiv 2000/78 på grund av att han eller hon har ett barn med funktionshinder vars omvårdnad denne tillgodoser. Om frågan besvaras jakande, önskar den hänskjutande domstolen även få klarhet i huruvida en sådan persons arbetsgivare har en skyldighet att vidta rimliga anpassningsåtgärder för vederbörande, i den mening som avses i direktiv 2000/78, i syfte att avhjälpa diskrimineringen.
EU-domstolens bedömning
För det första anser domstolen, särskilt mot bakgrund av Coleman-domen, att diskrimineringsförbudet i direktiv 2000/78 även omfattar indirekt diskriminering ”genom anknytning” på grund av funktionshinder. Detta förbud är således tillämpligt på en anställd som inte själv har ett funktionshinder, men som utsätts för sådan diskriminering på grund av att han eller hon har ett barn med funktionshinder som denne genom sin omsorg ger den huvudsakliga delen av den vård som barnet behöver på grund av sitt hälsotillstånd.
Domstolens bedömning grundar sig även på konstaterandet att syftet med direktiv 2000/78, när det gäller arbetslivet, är att bekämpa alla former av diskriminering på grund av funktionshinder. Frågan huruvida den princip om likabehandling som nämnda direktiv hänvisar till är tillämplig, beror nämligen inte på om det är fråga om en viss personkategori utan på om det är fråga om en sådan grund som anges i artikel 1 i direktivet.
Dessutom konstateras att det följer av skäl 12 och artikel 2.1 i direktivet att ”all” direkt eller indirekt diskriminering på grund av funktionshinder bör förbjudas i unionen, och att lydelsen i artikel 13 EG, som utgör den rättsliga grunden för direktiv 2000/78, – liksom artikel 19 FEUF av vilken den har ersatts – ger unionen befogenhet att vidta nödvändiga åtgärder för att bekämpa all diskriminering på grund av bland annat funktionshinder.
Direktiv 2000/78 ska dessutom tolkas mot bakgrund av artiklarna 21, 24 och 26 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan). Den allmänna principen om icke-diskriminering i artikel 21.1 i stadgan avser även indirekt diskriminering ”genom anknytning” på grund av funktionshinder. Denna princip förbjuder nämligen ”all diskriminering” på grund av bland annat funktionshinder och säkerställer således en bred tillämpning av denna grundläggande skyddsregel.
Vidare konstaterar domstolen att artikel 21.1 i stadgan innehåller åtminstone samma skyddsregler som de som föreskrivs i artikel 14 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna (
3
), vilken – i enlighet med artikel 52.3 i stadgan – ska utgöra lägsta tillåtna skyddsnivå.
Enligt FN-konventionen (
4
), som i likhet med stadgan kan åberopas för att tolka direktiv 2000/78, ska konventionsstaterna dessutom förbjuda ”alla former av diskriminering” på grund av funktionshinder. De ska garantera personer med funktionshinder lika och effektivt rättsligt skydd mot ”diskriminering på alla grunder” och vidta alla nödvändiga åtgärder som behövs för att säkerställa att barn med funktionshinder fullt åtnjuter alla mänskliga rättigheter och grundläggande friheter på lika villkor som andra barn, varvid barnets bästa ska komma i främsta rummet i alla åtgärder som rör barn med funktionshinder.
För det andra prövar domstolen huruvida det för att säkerställa iakttagandet av principen om likabehandling av arbetstagare och förbudet mot indirekt diskriminering i artikel 2.2 b i direktiv 2000/78, krävs att rimliga anpassningsåtgärder i den mening som avses i artikel 5 i direktiv 2000/78, ska vidtas med avseende på en anställd som inte själv har ett funktionshinder men som har ett barn med funktionshinder som denne genom sin omsorg ger den huvudsakliga delen av den vård som barnet behöver på grund av sitt hälsotillstånd.
Då artikel 5 i direktiv 2000/78 ska tolkas i enlighet med stadgan erinrar domstolen om att det framgår av artiklarna 24 och 26 i stadgan dels att barn har rätt till det skydd och den omvårdnad som behövs för deras välfärd, dels att unionen erkänner och respekterar rätten för personer med funktionshinder att få del av åtgärder som syftar till att säkerställa deras oberoende, sociala och yrkesmässiga integrering och deltagande i samhällslivet.
De rimliga anpassningsåtgärder som anges i artikel 2 i FN-konventionen är dessutom inte begränsade till behoven hos personer med funktionshinder på arbetsplatsen, utan ska, i förekommande fall, även beviljas en anställd som genom sin omsorg ger en person med funktionshinder den huvudsakliga delen av den vård som denne behöver på grund av sitt hälsotillstånd. Det följer vidare av artikel 7.1 i FN-konventionen att en anställd som har ett barn med funktionshinder måste ha möjlighet att ge sitt barn den hjälp som barnet behöver, vilket innebär en skyldighet för arbetsgivaren att anpassa den anställdes arbetsvillkor.
Domstolen konstaterar att om en sådan skyldighet inte fanns, skulle förbudet mot indirekt diskriminering ”genom anknytning” förlora en stor del av sin ändamålsenliga verkan.
En arbetsgivare är således skyldig att vidta rimliga anpassningsåtgärder, i den mening som avses i artikel 5 i direktiv 2000/78, i förhållande till en anställd som inte själv har ett funktionshinder, men som har ett barn med funktionshinder som denne genom sin omsorg ger den huvudsakliga delen av den vård som barnet behöver på grund av sitt hälsotillstånd, såvida sådana åtgärder inte medför en oproportionerlig börda för arbetsgivaren. När det gäller de typer av rimliga anpassningsåtgärder som kan krävas av en arbetsgivare till en sådan anhörigvårdare, preciserar domstolen att en minskning av arbetstiden eller, under vissa omständigheter, en ändrad tjänsteplacering, kan utgöra en av de anpassningsåtgärder som avses i artikel 5 i direktiv 2000/78. I syfte att avgöra huruvida åtgärderna blir alltför betungande för arbetsgivaren, bör man särskilt beakta de ekonomiska kostnaderna för åtgärderna, organisationens eller företagets storlek och ekonomiska resurser samt möjligheten att erhålla offentliga medel eller annat stöd.
(
i
)	Förevarande mål har getts ett fiktivt namn. Detta namn är inte någon av rättegångsdeltagarnas verkliga namn.
(
1
)	Rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet (EGT L 303, 2000, s. 16, och rättelse i EGT L 2, 2001, s. 42).
(
2
)	Dom av den 17 juli 2008, Coleman (C‑303/06, EU:C:2008:415) (nedan kallad Coleman-domen). I den domen slog domstolen bland annat fast att direktiv 2000/78, särskilt artiklarna 1, 2.1 och 2.2 a, ska tolkas så, att förbudet mot direkt diskriminering i dessa bestämmelser inte är begränsat till personer som själva har ett funktionshinder (punkt 56 samt punkt 1 i domslutet).
(
3
)	Konventionen undertecknades i Rom den 4 november 1950.
(
4
)	Förenta nationernas konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, som ingicks i New York den 13 december 2006 och trädde i kraft den 3 maj 2008 (nedan kallad FN-konventionen).