62023CJ0423
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a patra)
22 ianuarie 2026 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Piața internă a energiei electrice – Directiva (UE) 2019/944 – Articolul 5 – Prețuri de furnizare bazate pe piață – Directiva (UE) 2018/2001 – Promovarea utilizării energiei din surse regenerabile – Regulamentul (UE) 2022/1854 – Intervenție de urgență pentru abordarea problemei prețurilor ridicate ale energiei – Articolele 6 și 7 – Plafon pe veniturile de pe piață obținute de producătorii de energie electrică ce utilizează anumite surse de energie – Articolul 8 – Măsuri naționale care limitează și mai mult veniturile de pe piață – Condiții – Reglementare națională care nu garantează producătorilor reținerea a 10 % din veniturile care depășesc plafonul – Menținerea investițiilor în sectorul energiei din surse regenerabile – Lipsa unui plafon pentru veniturile din vânzarea de energie electrică din cărbune superior – Lipsa unei reglementări diferențiate în funcție de diferitele surse de energie”
În cauza C‑423/23,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Tribunalul Administrativ Regional din Lombardia, Italia), prin decizia din 7 iulie 2023, primită de Curte la 10 iulie 2023, în procedura
Secab Soc. coop.
împotriva
Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA),
Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA,
cu participarea:
Presidenza del Consiglio dei Ministri,
Ministero della Transizione ecologica,
Ministero dello Sviluppo economico,
Associazione Italia Solare ETS,
Assoidroelettrica,
Elettricità Futura – Unione delle imprese elettriche italiane,
CURTEA (Camera a patra),
compusă din domnul I. Jarukaitis (raportor), președinte de cameră, domnii M. Condinanzi și N. Jääskinen, judecători,
avocat general: domnul A. Rantos,
grefier: domnul G. Chiapponi, administrator,
având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 6 noiembrie 2024,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru Secab Soc. coop., de C. Mainardis, M. Nussi și A. Travi, avvocati;
–
pentru Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA, de D. Gallo, G. Pellegrino, G. Vercillo și A. Zoppini, avvocati;
–
pentru Associazione Italia Solare ETS, de G. Cassar, avvocata;
–
pentru Assoidroelettrica, de G. B. Conte și G. Giordano, avvocati;
–
pentru Elettricità Futura – Unione delle imprese elettriche italiane, de C. Martorana, avvocata;
–
pentru guvernul italian, de S. Fiorentino și G. Palmieri, în calitate de agenți, asistați de L. Delbono și R. Guizzi, avvocati dello Stato;
–
pentru guvernul belgian, de P. Cottin și M. Jacobs, în calitate de agenți, asistați de K. Decroix și B. Martel, advocaten;
–
pentru guvernul elen, de K. Boskovits și C. Kokkosi, în calitate de agenți;
–
pentru Comisia Europeană, de O. Beynet, B. De Meester, T. Scharf și A. Spina, în calitate de agenți,
după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 6 februarie 2025,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 5 alineatul (4) din Directiva (UE) 2019/944 a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iunie 2019 privind normele comune pentru piața internă de energie electrică și de modificare a Directivei 2012/27/UE (JO 2019, L 158, p. 125), a considerentelor (2), (3) și (12) ale Directivei (UE) 2018/2001 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2018 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile (JO 2018, L 328, p. 82), precum și a considerentelor (27)-(29), (39) și (41), a articolului 6 alineatul (1), a articolului 7 alineatul (1) literele (h)-(j) și a articolului 8 alineatul (1) literele (a) și (d), precum și alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2022/1854 al Consiliului din 6 octombrie 2022 privind o intervenție de urgență pentru abordarea problemei prețurilor ridicate ale energiei (JO 2022, L 261 I, p. 1).
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Secab Soc. coop., o societate cooperativă care își desfășoară activitatea în sectorul producției de energie electrică, pe de o parte, și Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA) (Autoritatea de Reglementare pentru Energie, Rețele și Mediu, Italia) și Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA, o societate de drept italian deținută integral de statul italian prin intermediul Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ministerul Economiei și Finanțelor, Italia), însărcinată să promoveze și să susțină dezvoltarea energiilor regenerabile, precum și eficiența energetică în cadrul politicii energetice naționale, pe de altă parte, cu privire la legalitatea unei reglementări naționale care stabilește un plafon pe veniturile de pe piață provenite din vânzarea de energie electrică din anumite surse de energie regenerabile.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Directiva 2018/2001
3
Considerentele (2), (3) și (12) ale Directivei 2018/2001 enunță:
„(2)
În conformitate cu articolul 194 alineatul (1) din [TFUE], promovarea formelor regenerabile de energie este unul dintre obiectivele politicii energetice a Uniunii [Europene]. Acest obiectiv este avut în vedere de prezenta directivă. Intensificarea utilizării energiei din surse regenerabile sau a «energiei regenerabile» constituie o componentă importantă a pachetului de măsuri necesare pentru reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră și pentru respectarea angajamentului asumat de Uniune în temeiul Acordului de la Paris din 2015 privind schimbările climatice, rezultat în urma celei de a 21-a Conferințe a părților la Convenția‑cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice […], și a cadrului de politici privind energia și clima al Uniunii pentru 2030, inclusiv a obiectivului obligatoriu al Uniunii de reducere a emisiilor, până în 2030, cu cel puțin 40 % sub nivelurile din 1990. Obiectivul obligatoriu al Uniunii privind energia din surse regenerabile pentru 2030 și contribuțiile statelor membre la acest obiectiv, inclusiv cotele lor de referință privind obiectivele generale naționale pentru 2020, se numără printre elementele de o importanță majoră pentru politica energetică și de mediu a Uniunii. Alte astfel de elemente sunt cuprinse în cadrul prevăzut de prezenta directivă, de exemplu, pentru dezvoltarea încălzirii și a răcirii din surse regenerabile și dezvoltarea de combustibili produși din surse regenerabile și utilizați în transporturi.
(3)
Intensificarea utilizării energiei din surse regenerabile joacă, la rândul său, un rol fundamental în promovarea siguranței alimentării cu energie, a energiei durabile la prețuri accesibile, a dezvoltării tehnologice și a inovației, precum și a rolului de lider în domeniul tehnologic și industrial, generând totodată beneficii de mediu, sociale și de sănătate, precum și oportunități importante de ocupare a forței de muncă și de dezvoltare regională, în special în zonele rurale și în cele izolate, în regiunile sau teritoriile cu o densitate scăzută a populației sau care trec printr‑un proces de dezindustrializare parțială.
[…]
(12)
Pentru a sprijini contribuțiile ambițioase ale statelor membre la obiectivul Uniunii, ar trebui instituit un cadru financiar destinat facilitării investițiilor în proiecte privind energia din surse regenerabile în statele membre respective, inclusiv prin utilizarea de instrumente financiare.”
Directiva 2019/944
4
Articolul 5 din Directiva 2019/944, intitulat „Prețuri de furnizare bazate pe piață”, are următorul cuprins:
„(1)   Furnizorii sunt liberi să stabilească prețul la care furnizează energia electrică clienților. Statele membre iau măsurile corespunzătoare pentru a asigura concurența efectivă între furnizori.
[…]
(3)   Prin derogare de la alineatele (1) și (2), statele membre pot utiliza intervenții publice în stabilirea prețurilor de furnizare a energiei electrice către clienții casnici vulnerabili sau afectați de sărăcia energetică. Astfel de intervenții publice se supun condițiilor prevăzute la alineatele (4) și (5).
(4)   Intervențiile publice în stabilirea prețurilor de furnizare a energiei electrice:
(a)
urmăresc un interes economic general și nu depășesc ceea ce este necesar în vederea atingerii respectivului interes economic general;
(b)
sunt clar definite, transparente, nediscriminatorii și verificabile;
(c)
garantează accesul egal la clienți al întreprinderilor din domeniul energiei electrice din Uniune;
(d)
au o durată limitată și sunt proporționale în ceea ce privește beneficiarii lor;
(e)
nu au drept rezultat costuri suplimentare pentru participanții la piață într‑un mod discriminatoriu.
[…]”
Regulamentul 2022/1854
5
Considerentele (1), (27)-(29) și (39)-(41) ale Regulamentului 2022/1854 aveau următorul cuprins:
„(1)
Începând cu septembrie 2021, au fost observate prețuri foarte ridicate pe piețele energiei electrice. […]
[…]
(27)
Nivelul la care se stabilește plafonul pe veniturile de pe piață nu ar trebui să pună în pericol capacitatea producătorilor cărora li se aplică, inclusiv a producătorilor de energie din surse regenerabile, de a‑și recupera costurile de investiții și de exploatare și ar trebui să mențină și să stimuleze investițiile viitoare în capacitatea necesară pentru un sistem energetic decarbonizat și fiabil. Plafonul pe veniturile de pe piață, întrucât este un plafon uniform în întreaga Uniune, este cea mai potrivită modalitate de a menține funcționarea pieței interne a energiei electrice, întrucât un astfel de plafon ar menține concurența bazată pe prețuri între producătorii de energie electrică pe baza diferitelor tehnologii, în special pentru sursele regenerabile de energie.
(28)
În timp ce vârfurile ocazionale și pe termen scurt ale prețurilor pot fi considerate o caracteristică normală pe o piață a energiei electrice și pot fi utile pentru ca unii investitori să își recupereze investițiile în producție, creșterea extremă și durabilă a prețurilor observată începând cu februarie 2022 este net diferită de situația normală a pieței, caracterizată de prețuri de vârf ocazionale. Prin urmare, plafonul pe veniturile de pe piață nu ar trebui stabilit sub așteptările rezonabile ale participanților la piață în ceea ce privește nivelul mediu al prețurilor energiei electrice în orele în care cererea de energie electrică era la nivelul maxim înainte de războiul de agresiune al [Federației Ruse] împotriva Ucrainei. Înainte de februarie 2022, prețurile medii de vârf de pe piața angro de energie electrică erau preconizate în mod semnificativ și constant sub 180 [de euro]/[megawatt oră (MWh)] la nivelul Uniunii în ultimele decenii, în pofida diferențelor de prețuri la energia electrică între regiunile din Uniune. Întrucât decizia inițială de investiție a participanților la piață a fost luată pe baza unei așteptări ca, în medie, prețurile să fie mai mici decât acest nivel din timpul orelor de vârf, stabilirea unui plafon pe veniturile de pe piață la 180 [de euro]/MWh constituie un nivel substanțial mai ridicat decât aceste așteptări inițiale ale pieței. Prin păstrarea unei marje în raport cu prețul pe care investitorii l‑ar fi putut preconiza în mod rezonabil, este necesar să se asigure că plafonul pe veniturile de pe piață nu compromite evaluarea inițială a rentabilității investițiilor.
(29)
În plus, plafonul pe veniturile de pe piață de 180 [de euro]/MWh este în mod constant mai ridicat, incluzând o marjă rezonabilă, decât costul egalizat actual al producerii de energie (LCOE [levelised cost of electricity]) pentru tehnologiile de producție relevante, permițând producătorilor cărora li se aplică să își acopere costurile de investiții și de exploatare. Având în vedere că plafonul pe veniturile de pe piață lasă o marjă considerabilă între LCOE rezonabil și plafonul pe veniturile de pe piață, acesta nu ar trebui să afecteze investițiile în noi capacități inframarginale.
[…]
(39)
Pentru a ține seama de preocupările legate de securitatea aprovizionării, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a stabili plafonul pe veniturile de pe piață într‑un mod care să permită producătorilor de energie electrică să rețină 10 % din veniturile excedentare peste plafonul pe veniturile de pe piață.
(40)
Având în vedere că mixul de producție și structura costurilor instalațiilor de producție a energiei electrice diferă foarte mult de la un stat membru la altul, acestea ar trebui să aibă posibilitatea de a menține sau de a introduce, în condiții specifice, măsuri naționale de criză.
(41)
În special, statele membre ar trebui să aibă în continuare posibilitatea de a limita și mai mult veniturile producătorilor cărora li se aplică plafonul pe veniturile de pe piață la nivelul Uniunii și de a stabili un plafon specific pe veniturile de pe piață obținute din vânzarea de energie electrică produsă pe bază de cărbune superior, al cărui preț poate fi semnificativ mai mic decât prețul tehnologiilor marginale în unele state membre. În vederea asigurării securității juridice, statele membre ar trebui de asemenea să aibă posibilitatea de a menține sau de a introduce măsuri naționale de criză, care să limiteze veniturile de pe piață ale altor producători decât cei cărora li se aplică plafonul pe veniturile de pe piață la nivelul Uniunii.”
6
Articolul 6 din acest regulament, intitulat „Plafonul obligatoriu pe veniturile de pe piață”, prevedea la alineatele (1) și (2):
„(1)   Veniturile de pe piață ale producătorilor obținute din producerea de energie electrică din sursele menționate la articolul 7 alineatul (1) se plafonează la maximum 180 [de euro] per MWh de energie electrică produsă..
(2)   Statele membre se asigură că plafonul pe veniturile de pe piață vizează toate veniturile de pe piață ale producătorilor și, după caz, ale intermediarilor care participă pe piețele angro de energie electrică în numele producătorilor, indiferent de intervalul de timp al pieței în care are loc tranzacția și indiferent dacă energia electrică este tranzacționată bilateral sau pe o piață centralizată.”
7
Articolul 7 din regulamentul menționat, intitulat „Aplicarea plafonului pe veniturile de pe piață în cazul producătorilor de energie electrică”, prevedea la alineatele (1) și (5):
„(1)   Plafonul pe veniturile de pe piață prevăzut la articolul 6 se aplică veniturilor de pe piață obținute din vânzarea energiei electrice produse din următoarele surse:
(a)
energie eoliană;
(b)
energie solară (energie termică solară și energie solară fotovoltaică);
(c)
energie geotermală;
(d)
energie hidroelectrică fără rezervor;
(e)
combustibili din biomasă (combustibili din biomasă solizi sau gazoși), cu excepția biometanului;
(f)
deșeuri;
(g)
energie nucleară;
(h)
lignit;
(i)
produse din țiței;
(j)
turbă
[…]
(5)   Statele membre pot decide că plafonul pe veniturile de pe piață se aplică numai pentru 90 % din veniturile de pe piață care depășesc plafonul pe veniturile de pe piață prevăzut la articolul 6 alineatul (1).”
8
Potrivit articolului 8 din același regulament, intitulat „Măsuri naționale de criză”:
„(1)   Statele membre pot:
(a)
să mențină sau să introducă măsuri care limitează și mai mult veniturile de pe piață ale producătorilor care produc energie electrică din sursele enumerate la articolul 7 alineatul (1), inclusiv posibilitatea de a face diferența între tehnologii, precum și veniturile de pe piață ale altor participanți la piață, inclusiv ale celor care își desfășoară activitatea în domeniul tranzacționării energiei electrice;
[…]
(c)
să mențină sau să introducă măsuri naționale de limitare a veniturilor de pe piață ale producătorilor care produc energie electrică din surse care nu sunt menționate la articolul 7 alineatul (1);
(d)
să stabilească un plafon specific pe veniturile de pe piață obținute din vânzarea energiei electrice produse din cărbune superior;
[…]
(2)   În conformitate cu prezentul regulament, măsurile menționate la alineatul (1):
(a)
sunt proporționale și nediscriminatorii;
(b)
nu pun în pericol semnalele de investiții;
(c)
asigură acoperirea costurilor de investiții și de exploatare;
(d)
nu denaturează funcționarea piețelor angro de energie electrică și, în special, nu afectează ordinea de merit, nici formarea prețurilor pe piața angro;
(e)
sunt compatibile cu dreptul Uniunii.”
9
Articolul 10 din Regulamentul 2022/1854, intitulat „Distribuirea veniturilor excedentare”, prevedea la alineatul (1):
„Statele membre se asigură că toate veniturile excedentare care rezultă din aplicarea plafonului pe veniturile de pe piață sunt utilizate pentru a finanța măsuri de sprijinire a clienților finali de energie electrică, care atenuează impactul prețurilor ridicate ale energiei electrice asupra clienților respectivi, într‑un mod direcționat.”
10
Articolul 22 din acest regulament, intitulat „Intrare în vigoare și aplicare”, prevedea:
„(1)   Prezentul regulament intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
(2)   Fără a aduce atingere obligației de a asigura distribuirea veniturilor excedentare în conformitate cu articolul 10 și de a utiliza încasările din contribuția de solidaritate temporară în conformitate cu articolul 17, și fără a aduce atingere obligației de raportare menționate la articolul 20 alineatul (2), prezentul regulament se aplică până la 31 decembrie 2023, sub rezerva următoarelor dispoziții:
[…]
(c) articolele 6, 7 și 8 se aplică de la 1 decembrie 2022 până la 30 iunie 2023;
[…]”
Dreptul italian
Decretul‑lege nr. 4/2022
11
Decretul‑lege nr. 4/2022, transformat, cu modificări, prin legge n. 25 – Conversione in legge, con modificazioni, del decreto‑legge 27 gennaio 2022, n. 4, recante misure urgenti in materia di sostegno alle imprese e agli operatori economici, di lavoro, salute e servizi territoriali, connesse all’emergenza da COVID-19, nonché per il contenimento degli effetti degli aumenti dei prezzi nel settore elettrico (Legea nr. 25 de conversie legislativă privind modificarea Decretului-lege nr. 4 din 27 ianuarie 2022 privind măsuri urgente de sprijinire a întreprinderilor și a operatorilor economici, munca, sănătatea și serviciile teritoriale, în contextul crizei provocate de COVID-19 și de limitare a efectelor creșterii prețurilor în sectorul energiei electrice) din 28 martie 2022 (Suplimentul ordinar nr. 13 la GURI nr. 73 din 28 martie 2022) (denumit în continuare „Decretul‑lege nr. 4/2022”), conține un articol 15 bis, intitulat „Măsuri suplimentare referitoare la energia electrică produsă de instalații care utilizează surse regenerabile”. Acest articol 15 bis prevedea:
„1.   De la 1 februarie 2022 până la 31 decembrie 2022, un mecanism de compensare bidirecțional se aplică prețului la energie pentru energia electrică introdusă în rețea de:
a)
instalațiile fotovoltaice cu o putere mai mare de 20 kW care beneficiază de prime fixe rezultate din mecanismul tarifului de cumpărare (Conto Energia), care nu depind de prețurile de piață;
b)
instalațiile cu o putere mai mare de 20 kW care utilizează surse solare, hidroelectrice, geotermale și eoliene și nu beneficiază de mecanisme de stimulare, intrate în funcțiune înainte de 1 ianuarie 2010.
[…]
3.   În sensul alineatului 1, GSE calculează diferența dintre valorile menționate la literele a) și b) de mai jos:
a)
un preț de referință egal cu cel indicat în tabelul [anexat la acest] decret lege, pentru fiecare zonă de piață[, cuprins între 56 și 58 [de euro]/MWh (cu excepția insulelor Sardinia și Sicilia, pentru care se stabilește la 61 [de euro]/MWh și, respectiv, la 75 [de euro]/MWh)];
b)
un preț de piață egal cu:
1)
pentru instalațiile menționate la alineatul 1 litera a), precum și pentru instalațiile menționate la alineatul 1 litera b), care utilizează surse solare, eoliene, geotermale și hidraulice, prețul pe oră al energiei electrice în zona de piață sau, pentru contractele de furnizare încheiate înainte de 27 ianuarie 2022 care nu respectă condițiile menționate la alineatul 7, prețul indicat în contractele respective;
2)
pentru instalațiile menționate la alineatul 1 litera b), altele decât cele menționate la punctul 1, media aritmetică lunară a prețurilor pe oră ale energiei electrice în zonele de piață sau, pentru contractele de furnizare încheiate înainte de 27 ianuarie 2022 care nu respectă condițiile menționate la alineatul 7, prețul indicat în contractele respective.
4.   În cazul în care diferența menționată la alineatul 3 este pozitivă, GSE plătește suma corespunzătoare producătorului. În cazul în care diferența este negativă, GSE efectuează o ajustare sau solicită suma corespunzătoare de la producător.
[…]”
12
Articolul 11 alineatul (1) din Decretul‑lege nr. 115/2022, transformat, cu modificări, prin legge n. 142 – Conversione in legge, con modificazioni, del decreto‑legge 9 agosto 2022, n. 115, recante misure urgenti in materia di energia, emergenza idrica, politiche sociali e industriali (Legea nr. 142 de conversie legislativă privind modificarea Decretului‑lege nr. 115 din 9 august 2022 privind măsuri urgente legate de energie, de criza apei, de politicile sociale și industriale) din 21 septembrie 2022 (GURI nr. 221 din 21 septembrie 2022, p. 1) a prelungit până la 30 iunie 2023 aplicarea mecanismului de compensare prevăzut la acest articol 15 bis.
Legea nr. 197/22
13
Legge n. 197 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2023 e bilancio pluriennale per il triennio 2023-2025 (Legea nr. 197 privind bugetul de stat estimativ pentru exercițiul financiar 2023 și bugetul multianual pentru perioada de trei ani 2023-2025) din 29 decembrie 2022 (Suplimentul ordinar nr. 43 la GURI nr. 303 din 29 decembrie 2022) (denumită în continuare „Legea nr. 197/22”) prevede la articolul 1 alineatele 30-33:
„30.   În temeiul Regulamentului [2022/1854], începând cu 1 decembrie 2022 și până la 30 iunie 2023, se aplică un plafon pe veniturile de pe piață obținute de producătorii de energie electrică, printr‑un mecanism de compensare unidirecțional, pentru energia electrică introdusă în rețea de:
a)
instalațiile alimentate din surse regenerabile care nu intră în domeniul de aplicare al articolului 15 bis din [Decretul‑lege nr. 4/2022];
b)
instalații alimentate din surse neregenerabile menționate la articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul [2022/1854].
31.   Plafonul pe veniturile de pe piață se aplică tuturor veniturilor de pe piață obținute de producătorii de energie electrică din instalațiile menționate anterior și, dacă este cazul, de intermediarii care participă la piețele angro de energie electrică în numele acestor producători, indiferent de scadența tranzacției care generează venitul și de faptul că energia electrică este tranzacționată la nivel bilateral sau pe o piață centralizată.
32.   În sensul alineatului 30, [GSE] calculează diferența dintre valorile menționate la literele a) și b) de mai jos:
a)
un preț de referință egal cu 180 [de euro] per MWh sau, pentru sursele ale căror costuri de producție depășesc acest preț, o valoare pentru tehnologia stabilită în conformitate cu criteriile definite de ARERA […], ținând seama de costurile de investiție și de exploatare și de o remunerare echitabilă a investițiilor. În acest scop, în cazul instalațiilor încurajate prin alte mecanisme unidirecționale decât cele care înlocuiesc certificatele verzi, prețul de referință este egal cu valoarea maximă dintre suma de 180 [de euro] pe MWh și tariful aplicabil;
b)
un preț de piață egal cu media lunară a prețului orar în zona de piață, determinată ca media ponderată pentru instalațiile care utilizează surse de energie intermitente, pe baza profilului de producție al fiecărei instalații, și ca media aritmetică pentru instalațiile care utilizează surse de energie neintermitente sau, pentru contractele de furnizare încheiate înainte de data intrării în vigoare a prezentei Legi nr. 197/22 [și anume, înainte de 1 ianuarie 2023,] care nu se încadrează în ipotezele prevăzute la alineatul 37, la prețul indicat în contractele menționate.
33.   În cazul în care diferența prevăzută la alineatul 32 este negativă, GSE efectuează decontul sau solicită producătorului suma corespunzătoare.”
Litigiul principal și întrebările preliminare
14
Secab gestionează centrale hidroelectrice care funcționează pe firul apei. Dat fiind că această societate intră în domeniul de aplicare al articolului 15 bis din Decretul‑lege nr. 4/2022, ea a fost supusă măsurii de plafonare a veniturilor prevăzute de dispoziția menționată. Întrucât, în acest context, a primit mai multe facturi din partea GSE, ea a sesizat Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Tribunalul Administrativ Regional din Lombardia, Italia), care este instanța de trimitere, cu o acțiune având ca obiect anularea printre altele a deciziei ARERA de punere în aplicare a acestei dispoziții, a normelor tehnice referitoare la aplicarea acestei dispoziții adoptate de GSE, precum și a facturilor emise în privința sa de GSE la 18 octombrie și la 15 noiembrie 2022, în temeiul aceleiași dispoziții. În susținerea acțiunii formulate, Secab arată că articolul 15 bis din Decretul‑lege nr. 4/2022 este contrar dreptului Uniunii.
15
Instanța de trimitere arată că aplicarea acestui articol 15 bis, prevăzută inițial pentru perioada 1 februarie-31 decembrie 2022, a fost prelungită prin Decretul‑lege nr. 115/2022 până la 30 iunie 2023. Ea observă de asemenea că Regulamentul 2022/1854 a intrat în vigoare abia la 8 octombrie 2022, că el stabilea un plafon pe venituri mai ridicat, precum și un domeniu de aplicare mai larg decât cele prevăzute la articolul 15 bis sus‑menționat și că alineatele 30-38 ale articolului 1 din Legea nr. 197/22 sunt cele care au pus în aplicare, pentru perioada cuprinsă între 1 decembrie 2022 și 30 iunie 2023, articolele 6-8 din acest regulament, excluzând însă instalațiile care utilizează surse regenerabile de energie ce intrau deja în domeniul de aplicare al aceluiași articol 15 bis. Ea arată că, astfel, deși articolul 15 bis fost adoptat anterior Regulamentului 2022/1854, el constituia în esență dispoziția de drept național de punere în aplicare a acestui regulament în ceea ce privește energia produsă din surse regenerabile prevăzute la acest articol 15 bis.
16
Instanța de trimitere adaugă că articolul 15 bis menționat, la fel ca Regulamentul 2022/1854, a fost adoptat în scopul de a limita, cu titlu temporar, veniturile excepționale de pe piață obținute de producătorii de energie ale căror costuri nu sunt afectate de fluctuațiile prețurilor gazelor naturale, prin aplicarea unui plafon pe aceste venituri excepționale și prin distribuirea sumelor corespunzătoare către consumatorii finali. Cu toate acestea, instanța de trimitere are îndoieli cu privire la modalitățile concrete reținute de legiuitorul italian pentru a introduce un astfel de plafon pe venituri.
17
În primul rând, această instanță ridică problema cuantumului plafonului prevăzut la articolul 15 bis din Decretul‑lege nr. 4/2022. În această privință, pe de o parte, ea arată că, deși prețul de referință menționat la alineatul (3) litera (a) al acestui articol 15 bis, cuprins între 56 de euro pe MWh de energie electrică produsă și 75 de euro pe MWh de energie electrică produsă, este sensibil mai mic decât cel stabilit de Uniune și îndepărtat de acesta, care este de 180 de euro pe MWh de energie electrică produsă, el ar fi, potrivit ARERA, echitabil. Astfel, legiuitorul italian ar fi stabilit acest preț reținând o medie aritmetică a prețurilor constatate în fiecare zonă de piață între 1 ianuarie 2010 și 31 decembrie 2020, reevaluate în funcție de inflație. Cu toate acestea, ea consideră că, potrivit considerentului (28) al Regulamentului 2022/1854, la stabilirea plafonului pe veniturile de pe piață, ar fi trebuit să se facă referire la orele în care cererea era la nivelul său cel mai înalt înainte de războiul de agresiune desfășurat de Federația Rusă împotriva Ucrainei. În plus, în anul 2020 marcat de perturbări legate de epidemia de COVID-19, prețul național unic a atins un nivel istoric scăzut ajungând până la 38,92 de euro pe MWh de energie electrică produsă, în timp ce, în cursul anului 2021 care nu a fost luat în considerare în această medie, prețul respectiv a cunoscut o creștere puternică de până la 125 de euro pe MWh de energie electrică produsă, la fel ca în cazul primului trimestru al anului 2022 când a atins 308 de euro pe MWh de energie electrică produsă. În aceste condiții, instanța de trimitere are îndoieli că plafonul prevăzut la articolul 15 bis menționat este proporțional și rezonabil, dat fiind că nu ar garanta că producătorii pot păstra 10 % din veniturile care depășesc acest plafon, astfel cum ar impune totuși considerentul (39) al acestui regulament.
18
Pe de altă parte, potrivit acestei instanțe, articolul 15 bis din Decretul‑lege nr. 4/2022 nu pare apt să protejeze investițiile în sectorul energiilor regenerabile, în special în ceea ce privește capacitatea de a realiza astfel de investiții în viitor pentru a crește utilizarea surselor de energie regenerabile. În această privință, ea face trimitere cu precădere la considerentul (2) al Directivei 2018/2001, care subliniază importanța înlocuirii surselor de energie fosile și a încurajării utilizării surselor regenerabile, precum și la considerentele (28) și (29) ale Regulamentului 2022/1854, din care reiese că este necesar să se stabilească plafonul astfel încât să nu fie afectată evaluarea inițială a rentabilității investițiilor. Or, legiuitorul italian pare să fi omis să țină seama de aceste cerințe la stabilirea plafonului prevăzut la acest articol 15 bis.
19
În al doilea rând, instanța de trimitere observă, pe de o parte, că Regulamentul 2022/1854 obligă producătorii de energie care utilizează lignit, țiței, precum și turbă să respecte plafonul stabilit la articolul 6 și prevede, în considerentul (41), precum și la articolul 8 alineatul (1) litera (d), că statele membre ar trebui să stabilească un plafon specific pentru producătorii care utilizează cărbune superior. Or, articolul 15 bis din Decretul‑lege nr. 4/2022 nu prevede nicio reglementare aplicabilă acestor producători care ar fi beneficiat deci de un avantaj nejustificat. Pe de altă parte, aceasta arată că, deși articolul 8 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul 2022/1854 permite statelor membre să diferențieze regimul aplicabil în funcție de diferitele surse de energie, articolul 15 bis menționat a instituit un plafon unic pentru toate categoriile de producători vizați de acesta, deși costurile de producție variază de la o categorie de instalații la alta.
20
În aceste condiții, Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Tribunalul Administrativ Regional din Lombardia) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 5 alineatul (4) din Directiva [2019/944], considerentele (3) și (12) ale Directivei [2018/2001], considerentele (27)[-](29) și (39), articolul 6 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul [2022/1854] se opun unei reglementări naționale care stabilește un plafon pe veniturile de pe piață obținute din vânzarea de energie electrică în modul prevăzut la articolul 15 bis din Decretul-lege nr. 4[/2022] care nu garantează producătorilor reținerea a 10 % din veniturile care depășesc acest plafon?
2)
Articolul 5 alineatul (4) din Directiva [2019/944], considerentele (2), (3) și (12) ale Directivei [2018/2001], precum și considerentele (27)[-](29) și (39), articolul 6 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (2) literele (b) și (c) din Regulamentul [2022/1854] se opun unei reglementări naționale care stabilește un plafon pe veniturile de pe piață obținute din vânzarea de energie electrică în modul prevăzut la articolul 15 bis din Decretul-lege nr. 4[/2022] care nu protejează și nu încurajează investițiile în sectorul energiei din surse regenerabile?
3)
Considerentul (3) al Directivei [2018/2001], considerentele (27) și (41), articolul 7 alineatul (1) literele (h)[-](j), [precum și] articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (d) și articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul [2022/1854] se opun unei reglementări naționale care stabilește un plafon pe veniturile de pe piață obținute din vânzarea de energie electrică în modul prevăzut la articolul 15 bis din Decretul-lege nr. 4[/2022] care nu prevede niciun plafon specific pentru veniturile obținute din vânzarea de energie produsă din [cărbune superior] și nici nu prevede norme distincte în funcție de diferitele surse de producție?”
Cu privire la admisibilitate
21
GSE și guvernul italian susțin că cererea de decizie preliminară este inadmisibilă pentru motivul că nu conține toate elementele de fapt și de drept necesare pentru ca Curtea să poată oferi un răspuns util, astfel încât nu ar îndeplini cerințele prevăzute la articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții. GSE susține în mod deosebit că, pentru fiecare dintre întrebările adresate, instanța de trimitere a omis să menționeze anumite împrejurări de fapt sau de drept care ar fi totuși determinante pentru a aprecia în mod corect îndoielile formulate de ea, ce ar proveni de altfel în mare măsură din considerațiile dezvoltate de Secab în cererea sa introductivă pendinte pe rolul acestei instanțe.
22
Potrivit unei jurisprudențe constante, reflectată în prezent la articolul 94 literele (a) și (b) din Regulamentul de procedură, necesitatea de a ajunge la o interpretare a dreptului Uniunii care să îi fie utilă instanței naționale impune definirea de către aceasta din urmă a cadrului factual și normativ în care se înscriu întrebările adresate sau cel puțin explicarea ipotezelor de fapt pe care se întemeiază aceste întrebări. În plus, este indispensabil, așa cum prevede articolul 94 litera (c) din Regulamentul de procedură, ca cererea de decizie preliminară să expună motivele care au determinat instanța de trimitere să aibă îndoieli cu privire la interpretarea sau validitatea anumitor dispoziții ale dreptului Uniunii, precum și legătura pe care ea o stabilește între aceste dispoziții și reglementarea națională aplicabilă litigiului principal (Hotărârea din 21 decembrie 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, punctul 59 și jurisprudența citată).
23
În speță, decizia de trimitere îndeplinește aceste cerințe. Într‑adevăr, ea conține o prezentare detaliată a cadrului factual și juridic relevant și, pentru fiecare dintre întrebările adresate, instanța de trimitere a expus motivele pentru care consideră că reglementarea națională în discuție în litigiul principal ar putea încălca dispozițiile dreptului Uniunii pe care le vizează.
24
În plus, instanțele naționale beneficiază de libertatea cea mai largă să sesizeze Curtea cu o problemă de interpretare a dispozițiilor relevante ale dreptului Uniunii. Astfel, numai instanța națională sesizată cu soluționarea litigiului și care trebuie să își asume răspunderea pentru hotărârea judecătorească ce urmează a fi pronunțată are competența să aprecieze, luând în considerare particularitățile cauzei, atât necesitatea unei decizii preliminare pentru a fi în măsură să pronunțe propria hotărâre, cât și pertinența întrebărilor pe care le adresează Curții. Rezultă că întrebările adresate de instanțele naționale beneficiază de o prezumție de pertinență, iar Curtea poate refuza să se pronunțe asupra unei întrebări preliminare adresate de o instanță națională numai dacă este evident că interpretarea solicitată nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, dacă problema este de natură ipotetică sau dacă Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările respective (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 decembrie 1981, Foglia, 244/80, EU:C:1981:302, punctele 15 și 18, precum și Hotărârea din 1 august 2025, Voore Mets și Lemeks Põlva, C‑784/23, EU:C:2025:609, punctul 31).
25
Rezultă că faptul că considerațiile formulate de instanța de trimitere s‑ar inspira în mare măsură din cele pe care i le‑a prezentat Secab, chiar presupunând că acest lucru este dovedit, nu este de natură să dovedească inadmisibilitatea cererii de decizie preliminară, condițiile prevăzute la articolul 94 din Regulamentul de procedură fiind îndeplinite și niciuna dintre ipotezele care permit Curții să refuze să se pronunțe cu privire la o întrebare preliminară, identificate la punctul precedent din prezenta hotărâre, neregăsindu‑se în speță.
26
Pe de altă parte, întrucât guvernul belgian contestă admisibilitatea unei părți a întrebărilor adresate în ceea ce privește faptul că ele urmăresc interpretarea unor considerente ale unor acte ale Uniunii, deși sunt lipsite de valoare juridică obligatorie, este suficient să se arate că această împrejurare în sine nu este de natură să dovedească inadmisibilitatea invocată (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 decembrie 1989, Grimaldi, C‑322/88, EU:C:1989:646, punctele 7 și 8, precum și Hotărârea din 15 iulie 2021, FBF, C‑911/19, EU:C:2021:599, punctele 53 și 54).
27
Cererea de decizie preliminară este, în consecință, admisibilă.
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima întrebare
28
În această privință, trebuie amintit că, în cadrul procedurii de cooperare între instanțele naționale și Curte instituite la articolul 267 TFUE, este de competența acesteia să ofere instanței naționale un răspuns util, care să îi permită să soluționeze litigiul cu care este sesizată. Din această perspectivă, Curtea trebuie, dacă este cazul, să reformuleze întrebările care îi sunt adresate. În plus, Curtea poate fi pusă în situația de a lua în considerare norme de drept al Uniunii la care instanța națională nu a făcut referire în enunțul întrebării sale (a se vedea Hotărârea din 28 noiembrie 2000, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, punctul 18, precum și Hotărârea din 1 august 2025, Alace și Canpelli, C‑758/24 și C‑759/24, EU:C:2025:591, punctul 44).
29
Astfel, împrejurarea că, pe plan formal, instanța de trimitere a vizat, în întrebările sale, unele dispoziții determinate din dreptul Uniunii nu împiedică Curtea să îi furnizeze toate elementele de interpretare care pot fi utile pentru soluționarea cauzei principale, extrăgând din ansamblul elementelor furnizate de această instanță și în special din motivarea deciziei de trimitere elementele de drept al Uniunii care necesită o interpretare, având în vedere obiectul litigiului (a se vedea Hotărârea din 29 noiembrie 1978, Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, punctul 26, și Hotărârea din 1 august 2025, Alace și Canpelli, C‑758/24 și C‑759/24, EU:C:2025:591, punctul 45).
30
Or, în speță, din cererea de decizie preliminară reiese că instanța de trimitere urmărește să obțină elemente care să îi permită să aprecieze conformitatea cu dreptul Uniunii a unei reglementări naționale ce a fost adoptată anterior Regulamentului 2022/1854 și care s‑a aplicat de la 1 februarie 2022 până la 30 iunie 2023, care prevede un plafon pe veniturile de pe piață obținute din vânzarea de energie electrică. În plus, rezultă că, pentru a răspunde la prima întrebare adresată, este necesar să se ia în considerare și articolul 7 alineatul (5), precum și articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul 2022/1854, pe care instanța de trimitere nu le‑a menționat în enunțul acestei întrebări.
31
Prin urmare, este necesar să se considere că, prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 5 alineatul (4) din Directiva 2019/944, considerentele (3) și (12) ale Directivei 2018/2001, precum și articolul 6 alineatul (1) și articolul 8 din Regulamentul 2022/1854, avute în vedere din perspectiva articolului 7 alineatul (5), precum și a considerentelor (27)-(29) și (39) ale acestuia, trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale adoptate anterior Regulamentului 2022/1854 și care, pentru perioada cuprinsă între 1 februarie 2022 și 30 iunie 2023, a stabilit un plafon pe veniturile de pe piață obținute de producătorii care produc energie electrică pe baza instalațiilor care utilizează energia hidroelectrică pe firul apei fără a garanta că acești producători rețin 10 % din veniturile lor care depășesc acest plafon.
32
În această privință, trebuie amintit în primul rând că articolul 5 din Directiva 2019/944 prevede la alineatul (1) că furnizorii sunt liberi să stabilească prețul la care furnizează energia electrică clienților și că statele membre iau măsurile corespunzătoare pentru a asigura concurența efectivă între furnizori. Alineatul (3) al acestui articol 5 precizează însă că, prin derogare în special de la alineatul (1), statele membre pot utiliza intervenții publice în stabilirea prețurilor de furnizare a energiei electrice către clienții casnici vulnerabili sau afectați de sărăcia energetică, astfel de intervenții publice fiind supuse condițiilor prevăzute la alineatele (4) și (5) ale articolului 5 menționat.
33
Articolul 5 alineatul (4) din Directiva 2019/944 urmărește astfel să reglementeze intervențiile statelor membre în stabilirea prețurilor la care energia electrică este vândută de furnizorii de energie electrică anumitor categorii de clienți. În consecință, această dispoziție nu are legătură cu stabilirea unui plafon pe veniturile de pe piață obținute din vânzarea de energie electrică de anumiți producători.
34
Rezultă că dispoziția menționată trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea descrisă la punctul 31 din prezenta hotărâre.
35
În al doilea rând, trebuie amintit că preambulul unui act al Uniunii nu are valoare juridică obligatorie (Hotărârea din 19 noiembrie 1998, Nilsson ș.a., C‑162/97, EU:C:1998:554, punctul 54, precum și Hotărârea din 19 decembrie 2024, Caisse d’allocations familiales des Hauts‑de‑Seine, C‑664/23, EU:C:2024:1046, punctul 39). Prin urmare, considerentele (3) și (12) ale Directivei 2018/2001 nu pot, ca atare, să instituie obligații, în special în sarcina statelor membre. Prin urmare, acestea nu se pot opune unei reglementări naționale precum cea descrisă la punctul 31 din prezenta hotărâre.
36
În orice caz, chiar presupunând că, prin faptul că menționează considerentele (3) și (12) ale Directivei 2018/2001, instanța de trimitere urmărește să obțină interpretarea dispozițiilor acestei directive, este necesar să se constate că aceste considerente (3) și (12) se limitează să enunțe considerații generale referitoare, pe de o parte, la rolul pe care intensificarea utilizării energiei din surse regenerabile îl poate juca în special în promovarea siguranței aprovizionării cu energie, a energiei durabile la prețuri accesibile și a dezvoltării tehnologice, precum și, pe de altă parte, la obiectivul de a stabili un cadru financiar în statele membre care să faciliteze investițiile în proiecte în domeniul energiei din surse regenerabile, pentru a sprijini contribuțiile ambițioase ale statelor membre la obiectivul Uniunii. Or, aceste considerații generale nu au legătură cu nicio dispoziție specifică din Directiva 2018/2001 care ar impune o obligație concretă statelor membre.
37
Din cele ce precedă rezultă că considerentele (3) și (12) ale Directivei 2018/2001 trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale precum cea descrisă la punctul 31 din prezenta hotărâre.
38
În al treilea rând, trebuie arătat, pe de o parte, că, potrivit articolului 22 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul 2022/1854, articolele 6-8 din acesta erau aplicabile de la 1 decembrie 2022 până la 30 iunie 2023. Rezultă că, în orice caz, acestea nu pot fi interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea descrisă la punctul 31 din prezenta hotărâre pentru o perioadă în care nu erau aplicabile, și anume, în speță, în perioada cuprinsă între 1 februarie 2022 și 30 noiembrie 2022.
39
Pe de altă parte, în ceea ce privește perioada în discuție în cauza principală în cursul căreia aceste articole erau aplicabile, trebuie amintit că articolul 6 alineatul (1) din acest regulament prevede că veniturile de pe piață obținute de producătorii de energie electrică din sursele menționate la articolul 7 alineatul (1) din regulamentul menționat sunt plafonate la maximum 180 de euro pe MWh de energie electrică produsă. Printre aceste surse figurează, la articolul 7 alineatul (1) litera (d), energia hidroelectrică fără rezervor.
40
Pe de altă parte, articolul 7 sus‑amintit precizează la alineatul (5) că statele membre pot decide că plafonul pe veniturile de pe piață se aplică numai pentru 90 % din veniturile de pe piață care depășesc plafonul pe veniturile de pe piață prevăzut la articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul 2022/1854.
41
Rezultă că statele membre trebuie, în temeiul acestui articol 6 alineatul (1) coroborat cu articolul 7 alineatul (1) litera (d) și alineatul (5), printre altele să plafoneze la maximum 180 de euro pe MWh de energie electrică produsă veniturile de pe piață obținute de producătorii de energie hidroelectrică pe firul apei și că ele nu au obligația, ci numai posibilitatea de a aplica acest plafon numai la 90 % din veniturile de pe piață care depășesc plafonul prevăzut la articolul 6 alineatul (1) menționat.
42
Cu toate acestea, în speță, este cert că plafonul în discuție în cauza principală nu este cel de 180 de euro pe MWh de energie electrică produsă, ci un plafon mai mic decât cel prevăzut la același articol 6 alineatul (1). Or, în această privință, articolul 8 din Regulamentul 2022/1854 enumeră la alineatul (1) diverse măsuri naționale pe care le pot lua statele membre în caz de criză, care trebuie să respecte în acest caz condițiile enumerate la alineatul (2) al acestui articol 8.
43
În special, articolul 8 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul 2022/1854 prevede printre altele că statele membre pot să mențină sau să introducă măsuri care limitează și mai mult veniturile de pe piață ale producătorilor care produc energie electrică din sursele enumerate la articolul 7 alineatul (1) din acest regulament. În ceea ce privește alineatul (2) al acestui articol 8, acesta precizează, la litera (a), că măsurile menționate la alineatul (1) al acestui articol 8 sunt proporționale și nediscriminatorii, la litera (b), că nu pun în pericol semnalele de investiții, la litera (c), că asigură acoperirea costurilor de investiții și de exploatare, la litera (d), că nu denaturează funcționarea piețelor angro de energie electrică și în special nu afectează ordinea de merit, nici formarea prețurilor pe piața angro și, la litera (e), că sunt compatibile cu dreptul Uniunii.
44
Articolul 8 din Regulamentul 2022/1854 nu prevede, așadar, o obligație pentru statele membre de a aplica plafonul pe care l‑ar menține sau l‑ar introduce în temeiul alineatului (1) al acestui articol 8 la numai 90 % din veniturile care depășesc acest plafon. Rezultă că Regulamentul 2022/1854 nu se poate opune unei reglementări naționale care a stabilit un plafon al veniturilor de pe piață obținute de producătorii care produc energie electrică pe baza instalațiilor care utilizează energia hidroelectrică pe firul apei pentru motivul că o astfel de reglementare nu garantează că acești producători rețin 10 % din veniturile lor care depășesc acest plafon.
45
În această privință, ținând seama de îndoielile exprimate de instanța de trimitere, mai trebuie adăugat că nu se poate considera că o astfel de reglementare este disproporțională în sensul articolului 8 alineatul (2) litera (a) din acest regulament, cu excepția situației în care se apreciază că, limitându‑se să ofere statelor membre posibilitatea prevăzută la articolul 7 alineatul (5) din regulamentul menționat, însuși legiuitorul Uniunii a încălcat principiul proporționalității. Or, potrivit unui principiu general de interpretare, o dispoziție trebuie interpretată, în măsura posibilului, astfel încât să nu se repună în discuție validitatea acesteia (Hotărârea din 4 octombrie 2001, Italia/Comisia, C‑403/99, EU:C:2001:507, punctul 37, precum și Hotărârea din 8 mai 2025, Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, punctul 66).
46
Interpretarea reținută la punctul 44 din prezenta hotărâre este, în plus, susținută de considerentele Regulamentului 2022/1854. Astfel, potrivit considerentului (39) al acestuia, pentru a ține seama de preocupările legate de securitatea aprovizionării, statele membre „ar trebui să aibă posibilitatea” de a stabili plafonul pe veniturile de pe piață într‑un mod care să permită producătorilor de energie electrică să rețină 10 % din veniturile excedentare peste plafonul pe veniturile de pe piață. Acest considerent (39) confirmă astfel că, chiar și în cadrul plafonului prevăzut la articolul 6 alineatul (1) din acest regulament, statele membre nu au obligația de a permite producătorilor în cauză să rețină 10 % din veniturile excedentare peste acest plafon.
47
Pe de altă parte, în ceea ce privește considerentul (40) al regulamentului menționat, acesta enunță că, având în vedere că mixul de producție și structura costurilor instalațiilor de producere a energiei electrice diferă foarte mult de la un stat membru la altul, acestea ar trebui să aibă posibilitatea de a menține sau de a introduce, în condiții specifice, măsuri naționale de criză. Considerentul (41) al Regulamentului 2022/1854 precizează în special în această privință că statele membre ar trebui să aibă în continuare posibilitatea de a limita și mai mult veniturile producătorilor cărora li se aplică plafonul pe veniturile de pe piață. Astfel, aceste considerente nu conțin nicio indicație în sensul că statele membre ar fi obligate, în cadrul plafonului pe care l‑ar menține sau l‑ar introduce în temeiul articolului 8 alineatul (1) din acest regulament, să prevadă că producătorii în cauză pot reține 10 % din veniturile lor care depășesc acest plafon.
48
Situația este aceeași în ceea ce privește considerentele (27)-(29) ale Regulamentului 2022/1854 menționate de instanța de trimitere în prima sa întrebare, care nu conțin nici ele indicații privind obligația avută în vedere de această instanță în cadrul primei sale întrebări.
49
Rezultă că, în măsura în care sunt aplicabile ratione temporis, articolul 6 alineatul (1) și articolul 8 din Regulamentul 2022/1854, avute în vedere în lumina articolului 7 alineatul (5) și a considerentelor (27)-(29) și (39) ale acestuia, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale precum cea descrisă la punctul 31 din prezenta hotărâre.
50
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, este necesar să se răspundă la prima întrebare că articolul 5 alineatul (4) din Directiva 2019/944, considerentele (3) și (12) ale Directivei 2018/2001, precum și articolul 6 alineatul (1) și articolul 8 din Regulamentul 2022/1854, avute în vedere în lumina articolului 7 alineatul (5) și a considerentelor (27)-(29) și (39) ale acestuia, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care a fost adoptată anterior Regulamentului 2022/1854 și care a stabilit, pentru perioada cuprinsă între 1 februarie 2022 și 30 iunie 2023, un plafon pe veniturile de pe piață obținute de producătorii care produc energie electrică pe baza instalațiilor care utilizează energia hidroelectrică pe firul apei fără a garanta că acești producători rețin 10 % din veniturile lor care depășesc acest plafon.
Cu privire la a doua întrebare
51
Ținând seama de cele arătate deja la punctele 28-30 din prezenta hotărâre, este necesar să se considere că, prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 5 alineatul (4) din Directiva 2019/944, considerentele (2), (3) și (12) ale Directivei 2018/2001, precum și articolul 6 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (2) literele (b) și (c) din Regulamentul 2022/1854, avute în vedere în lumina considerentelor (27)-(29) și (39) ale acestuia, trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care a fost adoptată anterior Regulamentului 2022/1854 și care a stabilit, pentru perioada cuprinsă între 1 februarie 2022 și 30 iunie 2023, un plafon pe veniturile rezultate de pe piață obținute de producătorii care produc energie electrică pe baza instalațiilor care utilizează energia hidroelectrică pe firul apei, stabilind acest plafon pe baza unei medii aritmetice a prețurilor constatate în zona de piață corespunzătoare în perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2010 și 31 decembrie 2020, reevaluate în funcție de inflație.
52
În această privință, trebuie amintit în primul rând că, pentru aceleași motive precum cele deja expuse la punctele 32 și 33 din prezenta hotărâre, articolul 5 alineatul (4) din Directiva 2019/944 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea descrisă la punctul anterior din prezenta hotărâre.
53
În al doilea rând, pentru aceleași motive precum cele deja expuse la punctele 35 și 36 din prezenta hotărâre, considerentele (3) și (12) ale Directivei 2018/2001 trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale precum cea descrisă la punctul 51 din prezenta hotărâre. Aceeași este situația în ceea ce privește considerentul (2) al directivei menționate. Astfel, pe lângă faptul că acest ultim considerent nu are valoare juridică obligatorie, el se limitează să sublinieze că promovarea formelor regenerabile de energie este unul dintre obiectivele politicii energetice a Uniunii vizate de directiva menționată și că intensificarea utilizării energiei din surse regenerabile constituie o componentă importantă a pachetului de măsuri necesare în special pentru reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră, fără însă ca aceasta să își găsească o expresie concretă într‑o dispoziție specifică din aceeași directivă.
54
În al treilea rând, pe de o parte, pentru același motiv ca cel indicat la punctul 38 din prezenta hotărâre, articolul 6 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (2) literele (b) și (c) din Regulamentul 2022/1854 nu se pot opune unei reglementări naționale precum cea descrisă la punctul 51 din prezenta hotărâre pentru o perioadă în care nu erau aplicabile, adică, în speță, în perioada cuprinsă între 1 februarie 2022 și 30 noiembrie 2022.
55
Pe de altă parte, în ceea ce privește perioada în discuție în cauza principală în cursul căreia aceste dispoziții erau aplicabile, este necesar să se constate că rezultă din articolul 6 alineatul (1) și din articolul 8 din Regulamentul 2022/1854, ale căror texte sunt amintite la punctele 39, 42 și 43 din prezenta hotărâre, că, astfel cum a arătat și domnul avocat general la punctul 44 din concluzii, simplul fapt că cuantumul plafonului stabilit de un stat membru în temeiul articolului 8 alineatul (1) este mai mic decât cel prevăzut la articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul 2022/1854 nu este în sine de natură să determine incompatibilitatea acestui prim plafon cu regulamentul menționat, aceste dispoziții lăsând o anumită marjă de apreciere statelor membre, care le permite să determine plafonul pe care îl stabilesc ținând seama de caracteristicile proprii pieței lor naționale. Astfel, Regulamentul 2022/1854 nu conține nicio indicație precisă cu privire la modul în care trebuie determinat plafonul stabilit de statele membre făcând uz de posibilitatea pe care le‑o oferă articolul 8 alineatul (1), în special litera (a) a acestuia, cu excepția respectării condițiilor enumerate la alineatul (2) al acestui articol 8.
56
În această privință, considerentele (27)-(29) și (39) ale Regulamentului 2022/1854 nu pot fi interpretate în sensul că impun statelor membre să urmeze o metodologie specifică. Astfel cum s‑a amintit deja la punctul 35 din prezenta hotărâre, preambulul unui act al Uniunii nu are valoare juridică obligatorie. Prin urmare, aceste considerente nu pot, ca atare, să instituie obligații, îndeosebi în sarcina statelor membre.
57
De altfel, deși acest considerent (27) precizează că nivelul la care se stabilește plafonul pe veniturile de pe piață nu ar trebui să pună în pericol capacitatea producătorilor în cauză de a‑și recupera costurile de investiții și de exploatare și, în plus, ar trebui să mențină și să stimuleze investițiile viitoare în capacitatea necesară pentru un sistem energetic decarbonizat și fiabil, aceste precizări nu se disting, în esență, de ceea ce prevede articolul 8 alineatul (2) litera (b) din acest regulament, și anume ca semnalele de investiții să nu fie puse în pericol.
58
În ceea ce privește considerentele (28) și (29) ale regulamentului menționat, deși acestea expun motivele pentru care Consiliul Uniunii Europene a reținut, la articolul 6 alineatul (1) din același regulament, un plafon de 180 de euro pe fiecare MWh de energie electrică produsă, acestea nu conțin nicio obligație pentru statele membre cu privire la metodologia care trebuie urmată pentru a stabili plafonul pe care urmează să îl stabilească în temeiul articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul 2022/1854.
59
În ceea ce privește considerentul (39) al acestui regulament și astfel cum s‑a constatat deja la punctul 46 din prezenta hotărâre, acesta se limitează să enunțe că, pentru a ține seama de preocupările legate de securitatea aprovizionării, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a stabili plafonul pe veniturile de pe piață într‑un mod care să permită producătorilor de energie electrică să rețină 10 % din veniturile excedentare peste plafonul pe veniturile de pe piață.
60
Prin urmare, în lipsa unei indicații obligatorii existente în Regulamentul 2022/1854 cu privire la metodologia care trebuie urmată de statele membre atunci când stabilesc un plafon în temeiul articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul 2022/1854, condițiile prevăzute la alineatul (2) al acestui articol 8 sunt cele care trebuie respectate. În această privință, ținând seama de îndoielile exprimate de instanța de trimitere, trebuie amintit că, în conformitate cu dispozițiile alineatului (2) literele (b) și (c) al acestui articol 8, plafonul stabilit în temeiul alineatului (1) al articolului 8 nu trebuie să pună în pericol semnalele de investiții și trebuie să asigure acoperirea costurilor de investiții și de exploatare.
61
Or, aprecierea compatibilității plafonului ales de autoritățile naționale în raport cu criteriile enunțate la literele (b) și (c) de la acest alineat (2) este de natură factuală și depinde de caracteristicile proprii pieței naționale, precum și de ansamblul împrejurărilor de drept și de fapt care caracterizează printre altele situația producătorilor de energie electrică în cauză. Această apreciere ține, așadar, de competența autorităților naționale și, în speță, de cea a instanței de trimitere. În aceste condiții, conform jurisprudenței sale constante, Curtea, pronunțându‑se asupra trimiterii preliminare, îi poate oferi precizări destinate să o orienteze în aprecierea sa (a se vedea prin analogie Hotărârea din 21 februarie 2006, Halifax ș.a., C‑255/02, EU:C:2006:121, punctul 77, precum și Hotărârea din 11 ianuarie 2024, Nárokuj, C‑755/22, EU:C:2024:10, punctul 42).
62
Astfel, este cu precădere relevant pentru a face această apreciere în primul rând faptul că, la stabilirea plafonului, s‑a făcut referire la un criteriu obiectiv întemeiat pe condițiile medii care prevalau pe piață înainte de criza energetică într‑o perioadă relativ lungă și că, în plus, s‑a ținut seama de inflație. Astfel, recurgerea la un asemenea criteriu obiectiv este de natură să îndeplinească cerințele articolului 8 alineatul (2) literele (b) și (c) din Regulamentul 2022/1854, prin faptul că permite garantarea stabilirii plafonului la un nivel de preț pe care investitorii normal informați îl puteau în mod rezonabil anticipa în momentul în care și‑au realizat investițiile.
63
În special, din moment ce, în conformitate cu acest articol 8 alineatul (2) litera (c), plafonul pe veniturile de pe piață trebuie stabilit astfel încât să atragă veniturile excedentare, ținând seama în același timp de costurile de investiții și de funcționare care trebuie acoperite, un plafon stabilit pe baza unui astfel de criteriu este de natură să capteze doar venituri care depășesc un asemenea nivel de preț, și anume venituri la care astfel de investitori nu se puteau aștepta în mod rezonabil la momentul adoptării deciziei lor de a investi.
64
Faptul că, în speță, a fost luat în considerare anul 2020, iar nu anul 2021, nu poate demonstra că o astfel de metodă nu îndeplinește condițiile prevăzute de aceste dispoziții. Astfel, pe de o parte, este cert că prețurile energiei au început să crească semnificativ încă din anul 2021, considerentul (1) al Regulamentului 2022/1854 subliniind de altfel că prețurile deja foarte ridicate au fost observate pe piețele energiei electrice încă din luna septembrie 2021. Prin urmare, a considera că ar trebui neapărat luat în considerare anul 2021 în vederea stabilirii plafonului ar intra în conflict cu obiectivul urmărit de plafonul pe care statele membre îl pot institui în temeiul articolului 8 din acest regulament. Pe de altă parte și sub rezerva verificărilor ce revin instanței de trimitere, rezultă că faptul că s‑a reținut, în speță, o medie a prețurilor pe o perioadă de zece ani imediat anterioară creșterii anormale a prețurilor pe care plafonul urmărește să îl compenseze în favoarea consumatorilor, care este ajustat totodată în funcție de inflație, permite neutralizarea oricărei anomalii eventuale care ar fi afectat unul din cei zece ani reținuți.
65
În al doilea rând, pentru aprecierea pe care instanța de trimitere este chemată să o efectueze, sunt de asemenea relevante caracterul excepțional și domeniul de aplicare temporal limitat al plafonului în cauză, în special atunci când ele au legătură cu durata medie de exploatare a instalațiilor care produc energie electrică din surse regenerabile vizate de plafon și cu faptul că investițiile în sectorul energiilor regenerabile sunt, prin însăși natura lor, investiții pe termen lung. În speță și sub rezerva verificărilor ce revin acestei instanțe, dacă se are în vedere caracterul excepțional al plafonului în discuție în cauza principală și durata sa de aplicare limitată în raport cu durata de exploatare a unei instalații de producere a energiei hidroelectrice pe firul apei, nu rezultă deci că stabilirea unui plafon potrivit unei metodologii precum cea în discuție în litigiul principal este de natură să compromită investițiile în acest sector.
66
În al treilea rând, pentru aprecierea efectelor pe care un plafon pe venituri le poate avea asupra investițiilor, sunt de asemenea relevante structura costurilor instalațiilor în discuție și costul actualizat al energiei pentru tehnologia în cauză. Or, din dosarul de care dispune Curtea reiese, sub rezerva verificărilor care revin instanței de trimitere, că structura costurilor producătorilor de energie regenerabilă precum Secab a rămas în mare măsură neschimbată în pofida creșterii imprevizibile a prețurilor combustibililor fosili, această creștere neavând incidență asupra costurilor de producție a energiei pentru astfel de operatori.
67
În al patrulea rând, împrejurarea că, precum în speță, plafonul stabilit este însoțit de un mecanism care creează o obligație legală de a despăgubi producătorii în cauză în cazul unei scăderi excesive a prețurilor pieței, astfel încât acest plafon constituie de asemenea un preț minim garantat pentru acești producători, tinde să indice că plafonul menționat este stabilit la un nivel suficient pentru a îndeplini condițiile prevăzute la articolul 8 alineatul (2) literele (b) și (c) din Regulamentul 2022/1854, cu excepția cazului în care s‑ar aprecia că ar fi fost instituit un mecanism lipsit de logică economică.
68
În al cincilea rând, instanța de trimitere va trebui de asemenea să țină seama de faptul că, fiind o intervenție de urgență în vederea asigurării protecției interesului public, Regulamentul 2022/1854, inclusiv prin posibilitățile pe care le recunoaște statelor membre, cum sunt cele care decurg din articolul său 8 alineatul (1), de a stabili un plafon mai mic decât cel prevăzut la articolul 6 alineatul (1) din acest regulament, cu respectarea condițiilor prevăzute la alineatul (2) al acestui articol 8, pune în balanță interesele producătorilor de energie regenerabilă și pe cele ale consumatorilor și vizează, prin articolul său 10 alineatul (1), ca veniturile excedentare rezultate din aplicarea plafonului pe veniturile de pe piață să fie utilizate de statele membre pentru a finanța măsuri de sprijinire a consumatorilor finali de energie electrică care să atenueze impactul prețurilor ridicate ale energiei electrice asupra acestor clienți.
69
Din ansamblul considerațiilor care precedă rezultă că trebuie să se răspundă la a doua întrebare că articolul 5 alineatul (4) din Directiva 2019/944, considerentele (2), (3) și (12) ale Directivei 2018/2001, precum și articolul 6 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (2) literele (b) și (c) din Regulamentul 2022/1854, avute în vedere în lumina considerentelor (27)-(29) și (39) ale acestuia, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale adoptate anterior Regulamentului 2022/1854 și care a stabilit, pentru perioada cuprinsă între 1 februarie 2022 și 30 iunie 2023, un plafon pe veniturile de pe piață obținute de producătorii care produc energie electrică pe baza instalațiilor care utilizează energia hidroelectrică pe firul apei, stabilind acest plafon pe baza unei medii aritmetice a prețurilor constatate în zona de piață corespunzătoare în perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2010 și 31 decembrie 2020, reevaluate în funcție de inflație, în măsura în care o astfel de reglementare nu aduce atingere investițiilor în sectorul energiilor regenerabile, în sensul acestui articol 8 alineatul (2) literele (b) și (c), ceea ce trebuie apreciat în raport cu ansamblul împrejurărilor relevante.
Cu privire la a treia întrebare
70
Cu titlu introductiv, trebuie arătat că din cererea de decizie preliminară reiese că, prin intermediul celei de a treia întrebări, instanța de trimitere ridică problema necesității, pe de o parte, de a impune un plafon pe veniturile producătorilor de energie electrică din cărbune superior și, pe de altă parte, de a prevedea plafoane de venituri diferențiate pentru diferitele categorii de producători de energie electrică cărora li se aplică plafonul prevăzut la articolul 15 bis din Decretul‑lege nr. 4/2022. Or, acesta se aplică numai în cazul anumitor instalații care utilizează „surse solare, hidroelectrice, geotermice și eoliene”.
71
Prin urmare, ținând seama de cele arătate deja la punctele 28-30 din prezenta hotărâre, trebuie să se înțeleagă că, prin intermediul celei de a treia întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă considerentul (3) al Directivei 2018/2001, precum și articolul 7 alineatul (1) literele (h)-(j), articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (d) și articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul 2022/1854, avute în vedere în lumina considerentelor (27) și (41) ale acestuia, trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale adoptate anterior Regulamentului 2022/1854 și care, pentru perioada cuprinsă între 1 februarie 2022 și 30 iunie 2023, a stabilit un plafon pe veniturile de pe piață obținute de producătorii care produc energie electrică pe baza instalațiilor care utilizează energia hidroelectrică pe firul apei, fără a prevedea un plafon pe veniturile din vânzarea de energie pe bază de cărbune superior și nici un plafon diferențiat pentru producătorii de energie electrică din surse solare, geotermale sau eoliene.
72
În această privință, trebuie amintit, în primul rând, că, astfel cum s‑a arătat deja la punctele 35 și 36 din prezenta hotărâre, considerentul (3) al Directivei 2018/2001 nu are valoare juridică obligatorie și nu își găsește nicio expresie concretă într‑o dispoziție specifică a acestei directive. Acest considerent (3) nu are de altfel nicio legătură cu stabilirea unui plafon pe veniturile anumitor producători de energie electrică, cum este cel în discuție în cauza principală. Prin urmare, acest considerent (3) nu se poate opune unei reglementări naționale precum cea descrisă la punctul precedent din prezenta hotărâre.
73
În al doilea rând, articolul 7 alineatul (1) literele (h)-(j), articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (d), precum și articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul 2022/1854 nu pot, pentru același motiv precum cel expus deja la punctul 38 din prezenta hotărâre, să fie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea descrisă la punctul 71 din prezenta hotărâre pentru perioada cuprinsă între 1 februarie 2022 și 30 noiembrie 2022, aceste dispoziții nefiind, așadar, aplicabile ratione temporis.
74
În ceea ce privește perioada cuprinsă între 1 decembrie 2022 și 30 iunie 2023, din articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul 2022/1854 coroborat cu articolul 6 alineatul (1) din acesta rezultă că plafonul pe veniturile de pe piață prevăzut la acest articol 6 se aplică veniturilor de pe piață obținute din vânzarea de energie electrică produsă din sursele enumerate la acest articol 7 alineatul (1). Printre acestea figurează în special, la litera (a), energia eoliană, la litera (b), energia termică solară și energie solară fotovoltaică, la litera (c), energia geotermală, la litera (d), hidroenergia fără rezervor, la litera (h), lignitul, la litera (i), produsele din țiței și, la litera (j), turba. Cărbunele superior nu se numără printre sursele de energie enumerate la articolul 7 alineatul (1) menționat.
75
În schimb, articolul 8 alineatul (1) din regulamentul menționat precizează, la litera (c), că statele membre pot să mențină sau să introducă măsuri naționale de limitare a veniturilor de pe piață ale producătorilor care produc energie electrică din surse care nu figurează la articolul 7 alineatul (1) din același regulament și, la litera (d), că statele membre pot să stabilească un plafon specific pe veniturile de pe piață obținute din vânzarea energiei electrice produse din cărbune superior. Astfel cum indică modul de redactare univoc a acestor dispoziții, este vorba despre simple posibilități recunoscute statelor membre. Acestea din urmă nu au, așadar, obligația de a prevedea un plafon pentru veniturile de pe piață obținute de producătorii de energie electrică produse din cărbune superior.
76
În plus, conform articolului 8 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul 2022/1854, statele membre au doar posibilitatea de a face distincție între tehnologii. Prin urmare, nu se poate considera că simplul fapt că printr‑o reglementare precum cea în discuție în cauza principală s‑a prevăzut același plafon de venituri pentru producătorii care produc energie electrică din sursele enumerate la articolul 7 alineatul (1) literele (d) și (h)-(j) sau că prin Legea nr. 197/22 s‑a stabilit un plafon diferit pentru producătorii care produc energie electrică din celelalte surse enumerate la acest alineat (1) încalcă dispozițiile acestui regulament.
77
Considerentele (27) și (41) ale acestuia, invocate de instanța de trimitere, nu pot permite să se rețină o interpretare diferită de cea menționată la punctele 75 și 76 din prezenta hotărâre. Astfel, întrucât preambulul unui act al Uniunii nu are valoare juridică obligatorie, considerentele unui asemenea act nu pot fi invocate pentru a deroga de la înseși dispozițiile actului în cauză și nici pentru a interpreta aceste dispoziții într‑un sens contrar modului lor de redactare (Hotărârea din 21 martie 2024, LEA, C‑10/22, EU:C:2024:254, punctul 51 și jurisprudența citată). Or, în speță, modul de redactare a articolelor 6-8 din Regulamentul 2022/1854 este univoc în ceea ce privește lipsa obligației statelor membre de a prevedea un plafon pe veniturile de pe piață obținute de producătorii care produc energie electrică din cărbune superior sau de a prevedea plafoane diferențiate în funcție de tehnologiile utilizate.
78
De altfel, după cum s‑a constatat deja la punctul 57 din prezenta hotărâre, considerentul (27) al Regulamentului 2022/1854 nu se distinge, prin conținutul său, de ceea ce prevede articolul 8 alineatul (2) litera (b) din acest regulament și se limitează astfel să indice că plafonarea veniturilor nu trebuie să compromită investițiile în energiile regenerabile. În ceea ce privește considerentul (41) din regulamentul menționat, el se limitează să confirme că statele membre dispun doar de o simplă posibilitate de a stabili un plafon specific pe veniturile de pe piață obținute din vânzarea de energie electrică produsă pe bază de cărbune superior.
79
Având în vedere ansamblul elementelor care precedă, trebuie să se răspundă la a treia întrebare că considerentul (3) al Directivei 2018/2001, precum și articolul 7 alineatul (1) literele (h)-(j), articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (d) și articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul 2022/1854, avute în vedere în lumina considerentelor (27) și (41) ale acestuia, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale adoptate anterior Regulamentului 2022/1854 și care, pentru perioada cuprinsă între 1 februarie 2022 și 30 iunie 2023, a stabilit un plafon pe veniturile de pe piață obținute de producătorii care produc energie electrică pe baza instalațiilor care utilizează energia hidroelectrică pe firul apei, fără a prevedea un plafon pe veniturile din vânzarea de energie produsă pe bază de cărbune superior și nici un plafon diferențiat pentru producătorii de energie electrică din surse solare, geotermale sau eoliene.
Cu privire la cheltuielile de judecată
80
Întrucât, în privința părților din cauza principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:
1)
Articolul 5 alineatul (4) din Directiva (UE) 2019/944 a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iunie 2019 privind normele comune pentru piața internă de energie electrică și de modificare a Directivei 2012/27/UE, considerentele (3) și (12) ale Directivei (UE) 2018/2001 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2018 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, precum și articolul 6 alineatul (1) și articolul 8 din Regulamentul (UE) 2022/1854 al Consiliului din 6 octombrie 2022 privind o intervenție de urgență pentru abordarea problemei prețurilor ridicate ale energiei, avute în vedere în lumina articolului 7 alineatul (5) și a considerentelor (27)-(29) și (39) ale acestuia,
trebuie interpretate în sensul că
nu se opun unei reglementări naționale care a fost adoptată anterior Regulamentului 2022/1854 și care a stabilit, pentru perioada cuprinsă între 1 februarie 2022 și 30 iunie 2023, un plafon pe veniturile de pe piață obținute de producătorii care produc energie electrică pe baza instalațiilor care utilizează energia hidroelectrică pe firul apei fără a garanta că acești producători rețin 10 % din veniturile lor care depășesc acest plafon.
2)
Articolul 5 alineatul (4) din Directiva 2019/944, considerentele (2), (3) și (12) ale Directivei 2018/2001, precum și articolul 6 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (2) literele (b) și (c) din Regulamentul 2022/1854, avute în vedere în lumina considerentelor (27)-(29) și (39) ale acestuia,
trebuie interpretate în sensul că
nu se opun unei reglementări naționale adoptate anterior Regulamentului 2022/1854 și care a stabilit, pentru perioada cuprinsă între 1 februarie 2022 și 30 iunie 2023, un plafon pe veniturile de pe piață obținute de producătorii care produc energie electrică pe baza instalațiilor care utilizează energia hidroelectrică pe firul apei, stabilind acest plafon pe baza unei medii aritmetice a prețurilor constatate în zona de piață corespunzătoare în perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2010 și 31 decembrie 2020, reevaluate în funcție de inflație, în măsura în care o astfel de reglementare nu aduce atingere investițiilor în sectorul energiilor regenerabile, în sensul acestui articol 8 alineatul (2) literele (b) și (c), ceea ce trebuie apreciat în raport cu ansamblul împrejurărilor relevante.
3)
Considerentul (3) al Directivei 2018/2001, precum și articolul 7 alineatul (1) literele (h)-(j), articolul 8 alineatul (1) literele (a) și (d) și articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul 2022/1854, avute în vedere în lumina considerentelor (27) și (41) ale acestuia,
trebuie interpretate în sensul că
nu se opun unei reglementări naționale adoptate anterior Regulamentului 2022/1854 și care, pentru perioada cuprinsă între 1 februarie 2022 și 30 iunie 2023, a stabilit un plafon pe veniturile de pe piață obținute de producătorii care produc energie electrică pe baza instalațiilor care utilizează energia hidroelectrică pe firul apei, fără a prevedea un plafon pe veniturile din vânzarea de energie produsă pe bază de cărbune superior și nici un plafon diferențiat pentru producătorii de energie electrică din surse solare, geotermale sau eoliene.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: italiana.