62020CO0670
ORDONANȚA CURȚII (Camera a șasea)
6 decembrie 2021 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Protecția consumatorilor – Directiva 93/13/CEE – Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii – Contract de împrumut exprimat în monedă străină – Clauze care expun împrumutatul la un risc de schimb valutar – Articolul 4 alineatul (2) – Cerințe de inteligibilitate și de transparență – Lipsa incidenței declarației consumatorului potrivit căreia acesta este pe deplin conștient de riscurile potențiale care decurg din contractarea unui împrumut exprimat în monedă străină – Redactare clară și inteligibilă a unei clauze contractuale”
În cauza C‑670/20,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Ráckevei Járásbíróság (Tribunalul Districtului Ráckeve, Ungaria), prin decizia din 9 noiembrie 2020, primită de Curte la 8 decembrie 2020, în procedura
EP,
TA,
FV,
TB
împotriva
ERSTE Bank Hungary Zrt.,
CURTEA (Camera a șasea),
compusă din domnul L. Bay Larsen, vicepreședintele Curții, îndeplinind funcția de președinte al Camerei a șasea, și domnii N. Jääskinen (raportor) și M. Safjan, judecători,
avocat general: doamna J. Kokott,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere decizia luată, după ascultarea avocatei generale, de a se pronunța prin ordonanță motivată, în conformitate cu articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții,
dă prezenta
Ordonanță
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 4 alineatul (2) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între EP, TA, FV și TB, pe de o parte, și ERSTE Bank Hungary Zrt. (denumită în continuare „banca”), pe de altă parte, în legătură cu caracterul pretins abuziv al unei clauze inserate într‑un contract de împrumut exprimat în monedă străină care prevede rambursarea împrumutului în monedă națională.
Cadrul juridic
3
Articolul 4 din Directiva 93/13 prevede:
„(1)   Fără să aducă atingere articolului 7, caracterul abuziv al unei clauze contractuale se apreciază luând în considerare natura bunurilor sau a serviciilor pentru care s‑a încheiat contractul și raportându‑se, în momentul încheierii contractului, la toate circumstanțele care însoțesc încheierea contractului și la toate clauzele contractului sau ale unui alt contract de care acesta depinde.
(2)   Aprecierea caracterului abuziv al clauzelor nu privește nici definirea obiectului contractului, nici caracterul adecvat al prețului sau remunerației, pe de o parte, față de serviciile sau de bunurile furnizate în schimbul acestora, pe de altă parte, în măsura în care aceste clauze sunt exprimate în mod clar și inteligibil.”
4
Articolul 5 din această directivă prevede:
„În cazul contractelor în care toate clauzele sau o parte a acestora sunt prezentate consumatorului în scris, acestea trebuie întotdeauna redactate într‑un limbaj clar și inteligibil. […]”
Litigiul principal și întrebările preliminare
5
La 9 ianuarie 2007, reclamanții din litigiul principal, care au calitatea de consumatori, au încheiat cu banca, prin act notarial, un contract de împrumut pentru renovarea unei locuințe familiale. Potrivit acestui contract, cuantumul împrumutului era exprimat în franci elvețieni (CHF), dar eliberarea și rambursarea acestui cuantum trebuiau efectuate în forinți maghiari (HUF).
6
În consecință, la fiecare termen de rambursare, banca determina cuantumul ratei de rambursare datorate convertind în forinți maghiari cuantumul rambursării, cu privire la care se convenise că se va efectua în franci elvețieni.
7
La încheierea contractului de împrumut în cauză, banca a furnizat reclamanților din litigiul principal un document de informare privind riscurile generale legate de o finanțare exprimată în monedă străină. Acest document de informare preciza, în ceea ce privește riscul de schimb valutar, următoarele:
„Vă atragem atenția asupra faptului că, prin alegerea unei finanțări exprimate în monedă străină, puteți profita de avantajele pieței monedei alese, dar suportați și riscurile acesteia. Prin încheierea contractului de împrumut, luați act de fapt că cuantumul acestui împrumut este înregistrat la bancă în moneda străină aleasă și vă angajați să efectuați rambursarea acestuia în moneda pe care ați ales‑o. Întrucât cursul de schimb dintre forintul maghiar și moneda străină pe care ați ales‑o în contract – cursul valutar – poate să varieze în funcție de fluctuațiile zilnice ale pieței, vă atragem atenția asupra faptului că o eventuală variație sau creștere defavorabilă a cursului de schimb este de natură să determine pentru dumneavoastră un cost suplimentar, a cărui producere efectivă și al cărui cuantum nu pot fi prevăzute.
Avantajul acestui tip de finanțare este că, atunci când cursul de schimb al monedei străine în care este exprimată finanțarea scade în raport cu forintul, «contravaloarea» în forinți a finanțării scade; cu alte cuvinte, sunt necesari mai puțin forinți pentru a achiziționa moneda care acoperă ratele aferente rambursării capitalului și a dobânzilor, iar această achiziție vă costă atunci mai puțin – în acest caz, sarcina este, așadar, mai redusă, iar aceasta poate avea chiar drept consecință că trebuie să rambursați mai puțin decât era prevăzut pe baza contravalorii în forinți maghiari calculată la încheierea contractului de împrumut/credit.
În situația inversă, atunci când cursul de schimb al monedei străine în care este exprimată finanțarea crește în raport cu forintul, «contravaloarea» finanțării crește: în acest caz, este necesară o sumă mai importantă în forinți pentru plata ratelor aferente (rambursării) capitalului și a dobânzii, convertite în moneda străină relevantă; în acest caz, așadar, este nevoie de mai mulți forinți pentru a rambursa creditul în moneda în care a fost contractat.
Prin semnătura dumneavoastră, atestați că ați fost informat în mod clar cu privire la riscurile prezentate de această finanțare, că cunoașteți componentele riscului și că doriți să contractați creditul în cunoștință de cauză.”
8
Potrivit instanței de trimitere, documentul de informare în cauză se înscria în contextul unei situații echilibrate în materie de curs de schimb, care prevala la încheierea contractului de împrumut în cauză. Acest document ar menționa, desigur, posibilitatea unei scăderi a cursului de schimb și pe cea a unei creșteri a acestui curs, precum și avantajele și inconvenientele care ar decurge din acestea, dar nu ar conține informații privind faptul că o modificare a condițiilor macroeconomice și a situației pe piața monetară internațională ar putea determina o creștere semnificativă, chiar nelimitată, a ratelor de rambursare, nici privind faptul că cursul de schimb dintre forintul maghiar și francul elvețian ar putea cunoaște fluctuații importante, iar aceasta independent de caracterul stabil al acestui curs în trecut.
9
În urma unei modificări importante a cursului menționat, intervenită în cadrul executării contractului de împrumut în cauză, cuantumul ratelor de rambursare datorate în temeiul acestui contract a crescut în mod semnificativ.
10
Întrucât reclamanții din litigiul principal nu și‑au putut achita obligația de rambursare, banca a reziliat contractul de împrumut în cauză în 2015.
11
La 10 iulie 2015, la cererea băncii, a fost deschisă o procedură de executare silită împotriva reclamanților din litigiul principal.
12
La 30 septembrie 2016, aceștia din urmă au introdus o acțiune în încetarea executării silite în fața instanței de trimitere, pentru motivul că contractul de împrumut în cauză nu era valabil. În susținerea acestei acțiuni, reclamanții din litigiul principal susțin că banca nu le‑a furnizat informații suficiente cu privire la riscurile reale legate de încheierea unui contract de împrumut exprimat în monedă străină. În special, banca ar fi omis să le atragă atenția asupra faptului că:
–
efectele pozitive și efectele negative ale unei fluctuații a cursului de schimb nu se echilibrează decât cu condiția ca cursul forintului maghiar și al francului elvețian să oscileze în cadrul unui interval stabil și constant;
–
o modificare durabilă și importantă a condițiilor macroeconomice și a situației pe piața monetară internațională era susceptibilă să antreneze o creștere semnificativă, chiar nelimitată, a ratelor de rambursare și
–
ipoteza unei creșteri durabile a cursului francului elvețian în raport cu forintul maghiar era susceptibilă să se realizeze în orice moment, iar caracterul moderat al fluctuațiilor anterioare al acestui curs nu furniza nicio garanție în ceea ce privește stabilitatea viitoare a acestuia.
13
Banca susține că informația pe care a furnizat‑o cu privire la riscul de schimb valutar era suficientă, întrucât posibilitatea teoretică a unei variații a cursului de schimb a fost menționată în documentul de informare vizat la punctul 7 din prezenta ordonanță. În acest context, s‑ar fi menționat corelația care există între fluctuația acestui curs și cea a cuantumului ratelor de rambursare. Așadar, consumatorii ar fi fost în măsură să înțeleagă că cuantumul ratelor ar putea crește în mod nelimitat, în funcție de fluctuația cursului respectiv. Banca face de asemenea referire la jurisprudența Kúria (Curtea Supremă, Ungaria), potrivit căreia, „în sine, faptul că pârâta a furnizat informații privind riscul de schimb valutar este semnul că reclamantele trebuiau să îl ia în considerare drept o ipoteză realistă”.
14
Instanța de trimitere se referă la Hotărârea din 20 septembrie 2017, Andriciuc și alții (C‑186/16, EU:C:2017:703), arătând că, potrivit acesteia, informația privind riscul de schimb valutar furnizată de bancă trebuie să permită unui consumator mediu, normal informat și suficient de atent și de avizat nu doar să cunoască posibilitatea aprecierii sau a deprecierii monedei străine în care a fost contractat împrumutul, ci și să evalueze consecințele economice, potențial semnificative, ale unei astfel de clauze asupra obligațiilor sale financiare.
15
Această instanță ridică totuși problema conținutului acestei cerințe impuse de Curte și se întreabă dacă astfel de consecințe economice trebuie să reiasă în mod explicit din informația furnizată de bancă. Ea ridică mai precis problema dacă, pentru îndeplinirea acestei cerințe, este suficient ca, prin semnarea contractului de împrumut, consumatorul în cauză să declare în mod general că cunoaște și își asumă riscurile operațiunii de împrumut, ținând seama de o eventuală variație a cursului de schimb, sau dacă, în plus, este necesar ca banca să furnizeze o informație explicită cu privire la caracterul nelimitat al riscului asumat.
16
În aceste condiții, Ráckevei Járásbíróság (Tribunalul Districtului Ráckeve, Ungaria) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Având în vedere interpretarea articolului 4 alineatul (2) din Directiva [93/13] efectuată în cadrul Hotărârii [din 20 septembrie 2017, Andriciuc și alții (C‑186/16, EU:C:2017:703)], trebuie să se considere că este clară și neechivocă o clauză contractuală privind riscul de schimb valutar care, fără a stabili în mod expres că debitorul își asumă în mod exclusiv și integral respectivul risc, conține doar o declarație a debitorului în care se indică faptul că «este pe deplin conștient de posibilele riscuri ale operațiunii și în particular de riscul ca fluctuația valutei în cauză în raport cu forintul maghiar să poată atât să crească, cât și să scadă sarcina rambursării în forinți a împrumutului»?
2)
Clauza contractuală descrisă mai sus corespunde cerinței stabilite în cadrul Hotărârii [din 20 septembrie 2017, Andriciuc și alții (C‑186/16, EU:C:2017:703)], potrivit căreia consumatorul trebuie să poată aprecia, pe baza unei astfel de clauze, consecințele economice, potențial semnificative, ale asumării riscului de schimb valutar asupra obligațiilor sale financiare, având în vedere că documentul intitulat «Informații privind riscurile generale ale finanțării în valută», pe care consumatorul îl semna la momentul încheierii contractului, face referire în mod identic la efectele favorabile și defavorabile ale modificărilor de schimb valutar, sugerând prin aceasta că tendința tipică a unui nivel al cursului de schimb stabil – comunicată și de [Magyar Bankszövetség (Federația Bancară Maghiară)] – este aceea că aceste efecte economice favorabile și defavorabile se compensează pe termen lung?
3)
Clauza descrisă mai sus corespunde cerinței stabilite în cadrul Hotărârii [din 20 septembrie 2017, Andriciuc și alții (C‑186/16, EU:C:2017:703)], potrivit căreia consumatorul trebuie să poată aprecia, pe baza unei astfel de clauze, consecințele economice, potențial semnificative, ale asumării riscului de schimb valutar asupra obligațiilor sale financiare, în cazul în care nici în contract, nici în documentul de informare privind riscul de schimb valutar, semnat la momentul încheierii contractului, nu se indică în mod expres sau implicit că creșterea ratelor de rambursare poate deveni semnificativă sau că poate, în fapt, să ajungă la orice nivel?
4)
Având în vedere interpretarea articolului 4 alineatul (2) din Directiva [93/13] efectuată în cadrul Hotărârii [din 20 septembrie 2017, Andriciuc și alții (C‑186/16, EU:C:2017:703)], trebuie să se considere că este clară și neechivocă o clauză contractuală privind riscul de schimb valutar în care nu se indică în mod expres că consumatorul își asumă în mod exclusiv și integral riscul de schimb valutar, în cazul în care din clauzele contractului nu rezultă în mod expres că creșterea ratelor de rambursare poate deveni semnificativă sau că poate, în fapt, să ajungă la orice nivel?
5)
Declarația efectuată în acest sens de consumator, formulată în termeni generali într‑o cauză‑tip a contractului, este suficientă în sine pentru a aprecia că informația privind riscul de schimb valutar îndeplinește cerința stabilită în cadrul Hotărârii [din 20 septembrie 2017, Andriciuc și alții (C‑186/16, EU:C:2017:703)], potrivit căreia această informație trebuie să permită consumatorului mediu să evalueze, pe baza acesteia, consecințele economice, potențial semnificative, ale transferului riscului de schimb valutar asupra obligațiilor sale financiare, în cazul în care nicio altă clauză din contract și [din documentul de] informare nu susțin o astfel de concluzie?
6)
Având în vedere conținutul Hotărârii [din 20 septembrie 2017, Andriciuc și alții (C‑186/16, EU:C:2017:703)], este conformă cu articolul 4 alineatul (2) din Directiva [93/13] interpretarea Kúria (Curtea Supremă), potrivit căreia «faptul că pârâtul a furnizat informația privind riscul de schimb valutar înseamnă, prin el însuși, că reclamantul trebuia să ia în considerare în mod realist acest risc»?”
Cu privire la întrebările preliminare
17
În temeiul articolului 99 din Regulamentul de procedură, Curtea poate oricând, la propunerea judecătorului raportor și după ascultarea avocatului general, să decidă să se pronunțe prin ordonanță motivată, atunci când, printre altele, o întrebare formulată cu titlu preliminar este identică cu o întrebare asupra căreia s‑a pronunțat deja sau atunci când răspunsul la o astfel de întrebare poate fi în mod clar dedus din jurisprudență.
18
Se impune ca această dispoziție să fie aplicată în cadrul prezentei cauze.
19
Prin intermediul întrebărilor formulate, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 4 alineatul (2) din Directiva 93/13 trebuie interpretat în sensul că cerința de transparență a clauzelor unui contract exprimat în monedă străină, care îl expun pe împrumutat unui risc de schimb valutar, este îndeplinită atunci când profesionistul i‑a furnizat acestuia din urmă informații generale privind riscul de schimb valutar, inclusiv privind incidența variațiilor cursului de schimb asupra obligațiilor sale financiare, iar consumatorul a declarat că este pe deplin conștient de riscurile potențiale care decurg din încheierea acestui contract.
20
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că numai instanța de trimitere are competența de a se pronunța cu privire la calificarea unor clauze pretins abuzive în funcție de împrejurările proprii speței. Nu este mai puțin adevărat că este de competența Curții să desprindă din dispozițiile Directivei 93/13, în speță cele ale articolului 4 alineatul (2) din aceasta, criteriile pe care instanța de trimitere poate sau trebuie să le aplice la examinarea unei clauze contractuale în raport cu acestea (Hotărârea din 20 septembrie 2018, OTP Bank și OTP Faktoring, C‑51/17, EU:C:2018:750, punctul 72, precum și jurisprudența citată).
21
În această privință, potrivit unei jurisprudențe constante referitoare la cerința de transparență, informarea, înaintea încheierii unui contract, cu privire la condițiile contractuale și la consecințele respectivei încheieri este, pentru un consumator, de o importanță fundamentală. Acesta din urmă decide, în special pe baza acestei informări, dacă dorește să se oblige contractual față de un profesionist prin aderarea la condițiile redactate în prealabil de acesta (Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punctul 41, precum și Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19-C‑782/19, EU:C:2021:470, punctul 62 și jurisprudența citată).
22
Rezultă că cerința de transparență a clauzelor contractuale, astfel cum rezultă din articolul 4 alineatul (2) și din articolul 5 din Directiva 93/13, nu poate fi redusă numai la caracterul inteligibil al acestora pe plan formal și gramatical. Întrucât sistemul de protecție pus în aplicare de această directivă se întemeiază pe ideea că consumatorul se află într‑o situație de inferioritate față de profesionist în ceea ce privește printre altele nivelul de informare, această cerință de redactare clară și inteligibilă a clauzelor contractuale și, prin urmare, de transparență, impusă de directiva menționată, trebuie înțeleasă în mod extensiv (Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punctul 42, precum și Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19-C‑782/19, EU:C:2021:470, punctul 63 și jurisprudența citată).
23
În consecință, cerința menționată trebuie înțeleasă ca impunând nu numai ca respectiva clauză să fie inteligibilă pentru consumator din punct de vedere formal și gramatical, ci și ca un consumator mediu, normal informat și suficient de atent și de avizat să poată fi în măsură să înțeleagă funcționarea concretă a acestei clauze și să evalueze astfel, pe baza unor criterii precise și inteligibile, consecințele economice, potențial semnificative, ale unei asemenea clauze asupra obligațiilor sale financiare (Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punctul 43, precum și Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19-C‑782/19, EU:C:2021:470, punctul 64 și jurisprudența citată).
24
Aspectul dacă, în speță, a fost respectată cerința de transparență trebuie examinat de instanța de trimitere în lumina ansamblului elementelor de fapt pertinente, printre care se numără publicitatea și informațiile furnizate, în cadrul negocierii contractelor de împrumut în discuție în litigiile principale, de împrumutător (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punctul 45, și Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19-C‑782/19, EU:C:2021:470, punctul 66).
25
Mai precis, revine instanței naționale, atunci când ține seama de toate circumstanțele care însoțesc încheierea contractului de împrumut, obligația să verifice că, în cauza respectivă, au fost comunicate consumatorului toate elementele care pot avea o incidență asupra întinderii angajamentului său și care îi permit acestuia să evalueze printre altele costul total al împrumutului său. Joacă un rol decisiv în această apreciere, pe de o parte, aspectul dacă clauzele acestui contract sunt redactate în mod clar și inteligibil așa încât să îi permită unui consumator mediu, normal informat și suficient de atent și de avizat să evalueze un asemenea cost și, pe de altă parte, împrejurarea legată de lipsa menționării în contractul de credit a informațiilor considerate, având în vedere natura bunurilor sau serviciilor pentru care s‑a încheiat contractul, drept esențiale (Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punctul 46, precum și Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19-C‑782/19, EU:C:2021:470, punctul 67 și jurisprudența citată).
26
În speță, instanța de trimitere arată că reclamanții din litigiul principal au primit, înainte de contractarea împrumuturilor lor, un document de informare care conținea informații generale privind riscul de schimb valutar. Ea arată de asemenea că acest document pe care l‑au semnat reclamanții din litigiul principal le atrăgea atenția asupra faptului că eventuale variații ale parității dintre forintul maghiar și francul elvețian ar putea antrena un cost suplimentar pentru împrumutat, a cărui materializare efectivă și cuantum nu puteau fi prevăzute. Totuși, nicio informație concretă nu ar fi fost comunicată reclamanților din litigiul principal în ceea ce privește creșterea, potențial nelimitată, a ratelor de rambursare care ar putea fi provocată de o fluctuație importantă a cursurilor de schimb. Informațiile date reclamanților din litigiul principal în această privință s‑ar fi bazat astfel pe ipoteza că această paritate rămâne stabilă.
27
În ceea ce privește contractele de împrumut exprimate în monedă străină, precum cel în discuție în litigiul principal, Curtea a constatat deja că, pentru aprecierea menționată la punctul 25 din prezenta ordonanță, este relevantă orice informație furnizată de profesionist care urmărește să clarifice consumatorul cu privire la funcționarea mecanismului de schimb valutar și la riscul legat de acesta. Constituie elemente de o importanță deosebită precizările referitoare la riscurile la care este expus împrumutatul în cazul unei deprecieri importante a monedei care are curs legal în statul membru în care acesta are domiciliul și al unei majorări a ratei dobânzilor străine (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punctul 48, precum și Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19-C‑782/19, EU:C:2021:470, punctul 69).
28
În această privință, astfel cum a subliniat Comitetul european pentru risc sistemic în Recomandarea CERS/2011/1 din 21 septembrie 2011 privind acordarea de împrumuturi în monedă străină (JO 2011, C 342, p. 1), instituțiile financiare trebuie să furnizeze împrumutaților informații suficiente pentru a le permite să adopte decizii prudente și în cunoștință de cauză, acestea trebuind să includă cel puțin impactul pe care o depreciere severă a mijloacelor legale de plată ale statului membru în care au domiciliul sau sediul împrumutații și majorarea ratelor dobânzilor la împrumuturile în monedă străină îl au asupra ratelor împrumutului (Recomandarea A – Conștientizarea riscurilor de către împrumutați, punctul 1) (Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punctul 49, precum și Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19-C‑782/19, EU:C:2021:470, punctul 70 și jurisprudența citată).
29
Curtea a arătat în special că împrumutatul trebuie să fie informat în mod clar despre faptul că, încheind un contract de împrumut exprimat într‑o monedă străină, se expune unui risc de schimb valutar pe care îi va fi, eventual, dificil din punct de vedere economic să și‑l asume în cazul devalorizării monedei în care își primește veniturile. În plus, profesionistul trebuie să prezinte posibilele variații ale cursurilor de schimb valutar și riscurile inerente încheierii unui astfel de contract (Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punctul 50, precum și Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19-C‑782/19, EU:C:2021:470, punctul 71 și jurisprudența citată).
30
Rezultă că, pentru a respecta cerința de transparență, informațiile comunicate de profesionist trebuie să poată permite unui consumator mediu, normal informat și suficient de atent și de avizat nu numai să înțeleagă că, în funcție de variațiile cursului de schimb, evoluția parității dintre moneda de calcul și moneda de plată poate determina consecințe defavorabile față de obligațiile sale financiare, ci și să înțeleagă, în cadrul contractării unui împrumut exprimat în monedă străină, care este riscul real la care se expune, pe toată durata contractului, în ipoteza unei deprecieri severe a monedei în care își primește veniturile în raport cu moneda străină în care este exprimat împrumutul (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punctul 51, precum și Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19-C‑782/19, EU:C:2021:470, punctul 72).
31
Astfel, Curtea a statuat că, în cadrul unui contract de împrumut exprimat în monedă străină care expune consumatorul la un risc de schimb valutar, nu poate îndeplini cerința de transparență comunicarea către acest consumator a unor informații, chiar numeroase, dacă ele se bazează pe ipoteza că paritatea dintre moneda de calcul și moneda de plată va rămâne stabilă pe toată durata acestui contract. Aceasta este situația în special în cazul în care consumatorul nu a fost avertizat de către profesionist cu privire la contextul economic susceptibil să aibă repercusiuni asupra variațiilor cursurilor de schimb valutar, astfel încât consumatorul nu a fost pus în situația să înțeleagă în mod concret consecințele potențial grave asupra situației sale financiare care pot decurge din contractarea unui împrumut exprimat în monedă străină (Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punctul 53, precum și Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19-C‑782/19, EU:C:2021:470, punctul 74).
32
În consecință, având în vedere obligația de informare care revine astfel profesionistului, o declarație a consumatorului potrivit căreia acesta este pe deplin conștient de riscurile potențiale care decurg din contractarea unui împrumut exprimat în monedă străină nu poate avea în sine o incidență pentru a aprecia dacă acest profesionist a respectat cerința de transparență menționată.
33
În sfârșit, trebuie amintit de asemenea că figurează printre elementele relevante pentru aprecierea menționată la punctul 25 din prezenta ordonanță limbajul utilizat de instituția financiară în documentele precontractuale și contractuale. În special, lipsa unor termeni sau a unor explicații care să avertizeze împrumutatul, în mod explicit, cu privire la existența unor riscuri particulare legate de contractele de împrumut exprimate în monedă străină poate confirma că cerința de transparență, astfel cum rezultă în special din articolul 4 alineatul (2) din Directiva 93/13, nu este îndeplinită (Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punctul 54, precum și Hotărârea din 10 iunie 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19-C‑782/19, EU:C:2021:470, punctul 75).
34
Având în vedere considerațiile care precedă, trebuie să se răspundă la întrebările adresate că articolul 4 alineatul (2) din Directiva 93/13 trebuie interpretat în sensul că cerința de transparență a clauzelor unui contract exprimat în monedă străină, care îl expun pe împrumutat unui risc de schimb valutar, nu este îndeplinită decât atunci când profesionistul i‑a furnizat acestuia din urmă informații exacte și suficiente privind riscul de schimb valutar, care permit unui consumator mediu, normal informat și suficient de atent și de avizat să evalueze riscul consecințelor economice negative, potențial semnificative, ale unor astfel de clauze asupra obligațiilor sale financiare pe toată durata acestui contract. În această privință, împrejurarea că consumatorul declară că este pe deplin conștient de riscurile potențiale care decurg din încheierea contractului menționat nu are în sine o incidență pentru a aprecia dacă profesionistul a respectat cerința de transparență menționată.
Cu privire la cheltuielile de judecată
35
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a șasea) declară:
Articolul 4 alineatul (2) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretat în sensul că cerința de transparență a clauzelor unui contract exprimat în monedă străină, care îl expun pe împrumutat unui risc de schimb valutar, nu este îndeplinită decât atunci când profesionistul i‑a furnizat acestuia din urmă informații exacte și suficiente privind riscul de schimb valutar, care permit unui consumator mediu, normal informat și suficient de atent și de avizat să evalueze riscul consecințelor economice negative, potențial semnificative, ale unor astfel de clauze asupra obligațiilor sale financiare pe toată durata acestui contract. În această privință, împrejurarea că consumatorul declară că este pe deplin conștient de riscurile potențiale care decurg din încheierea contractului menționat nu are în sine o incidență pentru a aprecia dacă profesionistul a respectat cerința de transparență menționată.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: maghiara.