62019TJ0136
PRESUDA OPĆEG SUDA (četvrto prošireno vijeće)
25. listopada 2023. (
*1
)
„Tržišno natjecanje – Zloporaba vladajućeg položaja – Unutarnje tržište prirodnog plina – Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 102. UFEU‑a – Uređeno tržište – Definiranje mjerodavnog tržišta – Rumunjski tranzitni plinovod 1 – Nositelj prava isključive uporabe rumunjskog plinovoda 1 – Odbijanje pristupa – Obveza javne opskrbe – Iznimka državnog djelovanja – Operator transportnog sustava – Operator skladišta – Protutržišna strategija – Učinci istiskivanja – Jedinstvena i trajna povreda – Prava obrane”
U predmetu T‑136/19,
Bulgarian Energy Holding EAD, sa sjedištem u Sofiji (Bugarska),
Bulgartransgaz EAD, sa sjedištem u Sofiji,
Bulgargaz EAD, sa sjedištem u Sofiji,
koje zastupaju M. Powell, A. Komninos, H. Gafsen i W. De Catelle, odvjetnici,
tužitelji,
koje podupire
Republika Bugarska, koju zastupaju L. Zaharieva i T. Mitova, u svojstvu agenata,
intervenijent,
protiv
Europske komisije, koju zastupaju H. van Vliet, G. Meessen, J. Szczodrowski i C. Georgieva, u svojstvu agenata,
tuženika,
koju podupire
Overgas Inc., sa sjedištem u Sofiji, koji zastupaju S. Cappellari i S. Gröss, odvjetnici,
intervenijent,
OPĆI SUD (četvrto prošireno vijeće),
u sastavu, tijekom vijećanja: S. Gervasoni, predsjednik, L. Madise, P. Nihoul, R. Frendo (izvjestiteljica) i J. Martín y Pérez de Nanclares, suci,
tajnik: I. Kurme, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
nakon rasprave održane 29. rujna 2022.,
donosi sljedeću
Presudu (
1
)
[omissis]
I. Okolnosti spora
2
BEH je trgovačko društvo koje je u cijelosti u vlasništvu bugarske države. Prava bugarske države u BEH‑u ostvaruje bugarski ministar energetike. BEH ima nekoliko društava kćeri koja djeluju u području energetike u Bugarskoj. U plinskom sektoru drži 100 % kapitala svojih društava kćeri Bulgargaz i Bulgartransgaz.
3
Bulgargaz je javni opskrbljivač plinom u Bugarskoj.
4
Bulgartransgaz je:
–
ovlašteni operator transportnog sustava za plin (u daljnjem tekstu: OTS) u Bugarskoj; na temelju toga upravlja bugarskim transportnim sustavom (u daljnjem tekstu: transportni sustav) i bugarskim tranzitnim plinovodom;
–
operator (u daljnjem tekstu: GIS) jedinog postrojenja za skladištenje prirodnog plina u toj zemlji smještenog ispod zemlje u Čirenu (u daljnjem tekstu: Čirensko skladište).
A. Činjenično stanje
[omissis]
1.
Opskrba plinom u Bugarskoj
6
Tijekom razdoblja povrede postojala su dva izvora opskrbe plinom u Bugarskoj, odnosno domaća proizvodnja i uvoz iz Rusije. Budući da je domaća proizvodnja u to vrijeme bila zanemariva, opskrba zemlje gotovo je u potpunosti ovisila o uvozu ruskog plina.
7
Ruski plin prevozio se u Bugarsku preko Ukrajine i Rumunjske trima plinovodima, odnosno rumunjskim tranzitnim plinovodima 1, 2 i 3 kojima upravlja Transgaz SA, operator transportnog sustava plina u Rumunjskoj.
8
Rumunjski tranzitni plinovod 1 (u daljnjem tekstu: rumunjski plinovod 1) prelazio je Rumunjsku od ulazne točke Isaccea 1, smještene na ukrajinsko‑rumunjskoj granici, do ulazne točke transportnog sustava Negru Vodă 1, smještene na rumunjsko‑bugarskoj granici. Transportni sustav, koji je pak bio priključen na čirensko skladište, bio je isključivo nacionalna mreža na koju je bila priključena većina bugarskih kupaca i lokalnih distribucijskih sustava, osim kupaca i distribucijskih mreža smještenih na jugozapadu Bugarske.
9
Osim toga, rumunjski tranzitni plinovodi 2 i 3 prevozili su ruski plin od ukrajinsko‑rumunjske do rumunjsko‑bugarske granice na ulaznim točkama Negru Vodă 2 i 3 te su se spojili na bugarskom državnom području, i time činili bugarski tranzitni plinovod. Taj plinovod upotrebljavao se za ograničenu opskrbu na jugozapadu Bugarske i uglavnom je prevozio plin u bivšu jugoslavensku republiku Makedoniju te u Grčku i Tursku.
10
Stoga je, barem do travnja 2016., rumunjski plinovod 1 bio jedini održiv put za dopremanje plina u Bugarsku radi opskrbe najvećeg dijela zemlje.
11
Rumunjski plinovod 1, s ukupnim kapacitetom od 7,4 milijarde kubičnih metara godišnje, izgrađen je 1974., u skladu s međuvladinim sporazumom sklopljenim između Narodne Republike Bugarske i Socijalističke Republike Rumunjske 29. studenoga 1970. (u daljnjem tekstu: međuvladin sporazum iz 1970.).
12
Prethodnik društva Bulgargaz, društvo Neftochim, sklopilo je 5. srpnja 1974. sporazum s društvom Rompetrol, prethodnikom društva Transgaz, za korištenje Rumunjskog plinovoda 1. Taj je sporazum ostao na snazi do 2005.
13
Dana 18. veljače 2003. Republika Bugarska i Rumunjska sklopile su novi međuvladin sporazum (u daljnjem tekstu: međuvladin sporazum iz 2003.). Na temelju članka 3. tog sporazuma, ugovorne stranke obvezale su se obvezati svoje operatore plina, odnosno Bulgargaz i Transgaz, da sklope novi ugovor za korištenje rumunjskog plinovoda 1 kako bi se odrazile nove tranzitne cijene.
14
Tako su 19. listopada 2005. Transgaz i Bulgargaz sklopili novi sporazum (u daljnjem tekstu: sporazum iz 2005.), na temelju kojeg je društvu Bulgargaz odobreno isključivo korištenje rumunjskog plinovoda 1. do 31. prosinca 2011. Tim se ugovorom u biti jamčio godišnji kapacitet od 6,49 milijardi kubičnih metara. Društvo Bulgargaz zauzvrat je društvu Transgaz plaćalo fiksnu godišnju naknadu, neovisno o stvarno iskorištenom kapacitetu. Taj je sporazum 2009. produljen do 31. prosinca 2016.
2.
Opskrba plinom u Bugarskoj
15
Tijekom razdoblja povrede društvo Bulgargaz kupovalo je plin iz Rusije i bilo je jedini ili glavni uvoznik ruskog plina u Bugarskoj. Također je kupilo većinu domaće proizvodnje plina. Tako je društvo Bulgargaz bilo glavni opskrbljivač plinom, s jedne strane, što se ticalo razine veleprodaje na silaznom tržištu i, s druge strane, krajnjih kupaca, odnosno poduzetnika izravno priključenih na transportni sustav.
16
Tijekom razdoblja povrede društvo Bulgargaz djelovalo je kao javni opskrbljivač plinom na bugarskim tržištima na temelju dozvole br. JI‑214 – 14/29.11.2006. za javnu opskrbu plinom na državnom području Republike Bugarske (u daljnjem tekstu: dozvola Bulgargaza). Ta mu je dozvola dodijeljena Odlukom Komisije br. P-046 za energijno i vodno regulirane (Regulatorno povjerenstvo za energiju i vodu, Bugarska, u daljnjem tekstu: bugarski regulator) od 29. studenoga 2006. (u daljnjem tekstu: odluka bugarskog regulatora), na temelju ЗАКОНА ЗА ЕНЕРГЕТИКАТА (Zakon o energiji) od 9. prosinca 2003. (DV br. 107 od 9. prosinca 2003.), kako je zadnje izmijenjen 13. prosinca 2018. (DV br. 103 od 13. prosinca 2018.) (u daljnjem tekstu: bugarski Zakon o energiji), na razdoblje od 35 godina (članak 2.6.1. navedene dozvole).
[omissis]
3.
Čirensko skladište
21
Prirodni plin može se skladištiti za daljnju uporabu u podzemnim skladištima plina. Ta skladišta mogu poslužiti kao alat za prilagodbu ponude potražnji, uglavnom s obzirom na sezonske varijacije potražnje za plinom. Osim toga, osobito ako postoji snažna ovisnost o samo jednom izvoru opskrbe, takva skladišta mogu ponuditi znatne mogućnosti osiguravanja u slučaju poremećaja u opskrbi.
22
U Bugarskoj je čirensko skladište, s kapacitetom od 0,5 milijardi kubičnih metara, bilo jedino postojeće skladište tijekom razdoblja povrede. Ono nije bilo višecikličko skladište jer se plin mogao unijeti samo tijekom takozvanih „ljetnih” mjeseci i povući tijekom takozvanih „zimskih” mjeseci.
[omissis]
B. Pobijana odluka
34
Komisija je u pobijanoj odluci u biti zaključila da su tužitelji počinili jedinstvenu i trajnu povredu članka 102. UFEU‑a između 30. srpnja 2010. i 1. siječnja 2015. (vidjeti uvodnu izjavu 653.).
[omissis]
II. Zahtjevi stranaka
56
Tužitelji, koje podupire Republika Bugarska, u posljednjoj verziji svojih zahtjeva, od Općeg suda zahtijevaju da:
–
donese mjeru upravljanja postupkom ili mjeru izvođenja dokaza kojom se Komisiji nalaže da dostavi obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u predmetu AT.39816 – Dobava plina u srednjoj i istočnoj Europi (u daljnjem tekstu: predmet Gazprom) i dokumente na koje se u tom predmetu upućuje u mjeri u kojoj se odnose na bugarsko tržište plina;
–
u cijelosti ili djelomično poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se odnosi na njih ili na jednog od njih;
–
u protivnom, poništi novčanu kaznu koja im je izrečena ili smanji njezin iznos;
–
naloži Komisiji snošenje troškova postupka.
57
Komisija, koju podupire Overgas, od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbije tužbu;
–
naloži tužiteljima snošenje troškova.
III. Pravo
58
Tužitelji ističu sedam tužbenih razloga, koji se temelje na:
–
prvi, povredi njihovih prava obrane, načela dobre uprave i načela transparentnosti;
–
drugi, nedostatku u obrazloženju i pogreškama koje se tiču prava i činjenica u vezi s definicijom tržišta usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1;
–
treći, pogrešnom utvrđenju da su tužitelji imali vladajući položaj na mjerodavnim tržištima;
–
četvrti, pogrešnom utvrđenju njihove zlouporabe vladajućeg položaja;
–
peti, pogrešnoj ocjeni trajanja navodne povrede;
–
šesti, tome da im je uskraćena mogućnost sklapanja posla preuzimanjem obveza u skladu s člankom 9. Uredbe br. 1/2003;
–
sedmi, na pogreškama prilikom izračunavanja iznosa novčane kazne.
[omissis]
A. Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na nedostatku u obrazloženju i pogreškama koje se tiču prava i činjenica u vezi s definicijom tržišta usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1
[omissis]
1.
Treći dio, koji se temelji na pogreškama koje se tiču prava i pogreškama u ocjeni činjenica u definiranju tržišta usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1
79
Tužitelji, koje podupire Republika Bugarska, tvrde da je definicija tržišta usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 zahvaćena:
–
pogreškom koja se tiče prava jer Komisija nije razlikovala primarno i sekundarno tržište kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1;
–
prvom pogreškom u ocjeni činjenica jer Komisija nije identificirala Transgaz kao pružatelja usluga povezanih s kapacitetom na rumunjskom plinovodu 1;
–
drugom pogreškom u ocjeni činjenica, u dijelu u kojem je Komisija odredila društvo Bulgargaz kao dobavljača kapaciteta na navedenom plinovodu, a ne kao kupca.
80
Valja započeti zajedničkim ispitivanjem prvih dviju pogrešaka koje su istaknuli tužitelji.
a)
Pogreške koje se tiču prava i činjenica, koje se temelje na tome da Komisija nije razlikovala primarno i sekundarno tržište kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 i nije odredila Transgaz kao dobavljača navedenih kapaciteta
81
Tužitelji ističu da Uredba (EZ) br. 715/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o uvjetima za pristup mrežama za transport prirodnog plina i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1775/2005 (SL 2009., L 211, str. 36.) pravi razliku između primarnih i sekundarnih tržišta kapaciteta plina. Ističu da na temelju navedene uredbe samo OTS može prodavati kapacitete na primarnom tržištu, dok korisnici mreže mogu samo preprodati kapacitete na sekundarnom tržištu. Tako je Komisija, time što nije razlikovala primarno i sekundarno tržište kapaciteta plina, s jedne strane, počinila pogrešku koja se tiče prava time što je donijela definiciju tržišta usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 koja je protivna Uredbi br. 715/2009 i, s druge strane, zanemarila činjenicu da je Transgaz bio dobavljač na navedenom primarnom tržištu.
82
U tom pogledu, točno je da Uredba br. 715/2009 pravi razliku između primarnih i sekundarnih tržišta kapaciteta plina. U skladu s tom Uredbom primarno tržište je tržište kapaciteta kojima OTS trguje izravno (vidjeti članak 2. stavak 1. točku 22.), dok je sekundarno tržište ono na kojem se kapacitetima trguje drukčije od primarnog tržišta (vidjeti članak 2. stavak 1. točku 6.).
83
Međutim, uvodna izjava 34. Uredbe br. 715/2009 precizira da ona i smjernice usvojene u skladu s njom ne dovode u pitanje primjenu pravila Unije o tržišnom natjecanju.
84
Usto, kao što to proizlazi iz točaka 2. i 3. Obavijesti o utvrđivanju tržišta, koncept tržišta u području tržišnog natjecanja razlikuje se od drugih pojmova tržišta koji se često upotrebljavaju u drugim kontekstima (presuda od 1. srpnja 2010., AstraZeneca/Komisija, T‑321/05, EU:T:2010:266, t. 97.). Njegov je glavni cilj sustavno utvrđivanje ograničenja s kojima se zbog tržišnog natjecanja suočavaju uključeni poduzetnici (presuda od 18. svibnja 2022., Wieland‑Werke/Komisija, T‑251/19, neobjavljena, EU:T:2022:296, t. 40.).
85
Stoga se u okviru primjene članka 102. UFEU‑a definicija mjerodavnog tržišta provodi kako bi se odredio opseg unutar kojeg treba ocijeniti pitanje može li se poduzetnik u znatnoj mjeri ponašati neovisno o svojim konkurentima, klijentima i potrošačima i je li stoga u vladajućem položaju u smislu te odredbe (presude od 9. studenoga 1983., Nederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin/Komisija, 322/81, EU:C:1983:313, t. 37., i od 1. srpnja 2010., AstraZeneca/Komisija, T‑321/05, EU:T:2010:266, t. 30.).
86
Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da, u svrhu ispitivanja eventualno vladajućeg položaja poduzetnika na određenom tržištu, treba ocijeniti mogućnosti tržišnog natjecanja u okviru tržišta koje obuhvaća sve proizvode ili usluge koji su, zbog svojih karakteristika, osobito prikladni za ispunjavanje stalnih potreba te su slabo zamjenjivi drugim proizvodima ili uslugama, pri čemu se te mogućnosti tržišnog natjecanja moraju isto tako ocijeniti u svjetlu uvjeta tržišnog natjecanja i strukture ponude i potražnje (vidjeti presude od 9. studenoga 1983., Nederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin/Komisija, 322/81, EU:C:1983:313, t. 37., i od 1. srpnja 2010., AstraZeneca/Komisija, T‑321/05, EU:T:2010:266, t. 31. i navedenu sudsku praksu).
87
Stoga, kako bi se utvrdilo je li Komisija bila dužna razlikovati primarno i sekundarno tržište kapaciteta rumunjskog plinovoda 1, valja provjeriti je li tijekom razdoblja povrede ta razlika bila relevantna u pogledu usluga koje se nude na svakom od navedenih tržišta, kako bi se tako utvrdio opseg unutar kojeg treba ocijeniti pitanje jesu li tužitelji imali vladajući položaj na tom relevantnom tržištu.
88
Nesporno je da je tijekom razdoblja povrede rumunjski plinovod 1 bio jedini održiv put za dopremanje ruskog plina u Bugarsku, tako da usluge kapaciteta na navedenom plinovodu nisu bile zamjenjive s drugim uslugama u smislu sudske prakse navedene u točki 86. ove presude u svrhu transporta plina između Rusije i Bugarske. Iz toga slijedi, a contrario, i također u smislu iste sudske prakse, da usluge kapaciteta na primarnom i sekundarnom tržištu rumunjskog plinovoda 1 čine skup usluga koje su osobito prikladne za zadovoljavanje stalnih potreba te su stoga međusobno zamjenjive.
89
U tom pogledu, Komisija je pravilno istaknula da tijekom razdoblja povrede društvo Bulgargaz na temelju sporazuma iz 2005. nije samo rezerviralo sve kapacitete na rumunjskom plinovodu 1, nego je također moglo spriječiti svaki pokušaj Transgaza da dodijeli kapacitete trećim stranama na primarnom tržištu (vidjeti uvodne izjave 260. i 261. pobijane odluke). Naime, članak 17.1. navedenog sporazuma propisivao je da je „[rumunjski] plinovod 1 namijenjen isključivo korištenju [Bulgargaza], a bez odobrenja [Bulgargaza] nije moguće priključiti druge kupce na taj plinovod i neće se prenositi nijedna druga količina prirodnog plina […]”.
90
Tako, unatoč činjenici da je Transgaz bio OTS rumunjskog plinovoda 1, tijekom razdoblja povrede:
–
Bulgargaz je bio jedini operator koji je mogao nuditi usluge kapaciteta na navedenom plinovodu na sekundarnom tržištu, zahvaljujući isključivosti korištenja te infrastrukture koja mu je dodijeljena sporazumom iz 2005.;
–
Bulgargaz je također imao, na temelju prava na prethodni pristanak koje mu je dodijeljeno sporazumom iz 2005., mogućnost da se usprotivi svakom zahtjevu za pristup primarnom tržištu.
91
Stoga razlika između primarnog i sekundarnog tržišta nije bila relevantna za analizu provedenu na temelju članka 102. UFEU‑a.
92
Tužitelji smatraju da je taj zaključak pogrešan jer je, prema njihovu mišljenju, na temelju Uredbe br. 715/2009, Transgaz bio dužan jednostrano preuzeti neiskorištene kapacitete društva Bulgargaz na rumunjskom plinovodu 1 i ponuditi ih trećim stranama, i to neovisno o postojanju sporazuma iz 2005. U tom pogledu ističu da navedena uredba i smjernice koje su joj priložene u verziji koja je bila na snazi do 16. rujna 2012. (u daljnjem tekstu: Smjernice iz 2009.) o postupcima upravljanja ugovornim zagušenjem, imaju izravan učinak. Stoga tvrde da im činjenica da Rumunjska nije provela ta pravila ne može nanijeti štetu.
93
U tom pogledu valja podsjetiti da na temelju Uredbe br. 715/2009:
–
stalni kapacitet znači transportni kapacitet plina za koji OTS jamči da je neprekidiv u skladu s ugovorom (vidjeti članak 2. stavak 1. točku 16.);
–
tehnički kapacitet znači maksimalni stalni kapacitet koji operator transportnog sustava može ponuditi korisnicima mreže, vodeći računa o cjelovitosti sustava i operativnim zahtjevima transportne mreže (vidjeti članak 2. stavak 1. točku 18.);
–
ugovorno zagušenje znači situacija u kojoj razina potražnje za stalnim kapacitetom premašuje tehnički kapacitet (vidjeti članak 2. stavak 1. točku 21.);
–
neiskorišteni kapacitet znači stalni kapacitet koji je korisnik mreže stekao na temelju ugovora o transportu, ali koji taj korisnik nije nominirao u roku koji je predviđen ugovorom (vidjeti članak 2. stavak 1. točku 4.);
–
prekidivi kapacitet znači kapacitet transporta plina koji operator transportnog sustava može prekinuti u skladu s uvjetima koji su predviđeni ugovorom o transportu (vidjeti članak 2. stavak 1. točku 13.).
94
Članak 16. stavak 3. točka (a) Uredbe br. 715/2009 predviđa da u slučaju ugovornog zagušenja OTS nudi neiskorišteni kapacitet na primarnom tržištu, i to najmanje na „day‑ahead” osnovi (jedan dan unaprijed) i kao prekidivi kapacitet.
95
Smjernice iz 2009., koje su dopunile Uredbu br. 715/2009, u svojoj točki 2.2. stavku 1. predviđale su da, u slučaju da ugovorni kapacitet ostane neiskorišten, OTS‑ovi moraju nuditi taj kapacitet na primarnom tržištu na prekidivoj osnovi putem ugovora s promjenjivim trajanjem. Međutim, ta se obveza odnosila samo na slučaj u kojem korisnik mreže o kojem je riječ nije ponudio neiskorišteni kapacitet na sekundarnom tržištu po razumnoj cijeni.
96
S druge strane, kad je riječ o mogućnosti povlačenja i ponovne dodjele neiskorištenog kapaciteta kao stalnog kapaciteta, u točki 2.2. stavku 4. Smjernica iz 2009. predviđeno je samo da će, ako je potrebno, OTS‑ovi nastojati barem djelomično ponuditi neiskorišteni kapacitet kao stalni kapacitet.
97
Dva utvrđenja proizlaze iz članka 16. stavka 3. točke (a) Uredbe br. 715/2009, tumačenog u skladu sa Smjernicama iz 2009. Kao prvo, Transgaz je trebao ponuditi neiskorištene kapacitete rumunjskog plinovoda 1 samo ako ih društvo Bulgargaz nije nudilo na sekundarnom tržištu po razumnoj cijeni. Kao drugo, u takvom je slučaju Transgaz bio obvezan samo ponuditi neiskorištene kapacitete društva Bulgargaz trećim stranama kao kratkoročne i prekidive kapacitete, a ne kao stalne kapacitete.
98
Međutim, u uvodnoj izjavi 35. pobijane odluke, koju tužitelji nisu osporili, Komisija je istaknula da se silazni dobavljači plina obično ne mogu osloniti na prekidive kapacitete kako bi ispunili svoje obveze opskrbe u pogledu svojih kupaca jer OTS nije jamčio te kapacitete. Stoga ponuda društva Transgaz neiskorištenih kapaciteta društva Bulgargaz kao kratkoročnih i prekidivih kapaciteta nije omogućila navedenom OTS‑u da zadovolji stalne potrebe poduzetnika koji žele dobiti pristup rumunjskom plinovodu 1.
99
Izmjena Smjernica iz 2009. donošenjem Odluke Komisije 2012/490/EU od 24. kolovoza 2012. o izmjeni Priloga I. Uredbi br. 715/2009 (SL 2012., L 231, str. 16.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 5., str. 148.) potvrđuje da je obveza iz članka 16. stavka 3. Uredbe br. 715/2009 bila nedovoljna. Naime, iz druge uvodne izjave Odluke 2012/490/EU proizlazi da su Smjernice iz 2012. donesene jer je praksa pokazala da unatoč primjeni određenih načela upravljanja zagušenjem, kao što je ponuda prekidivih kapaciteta, ugovorno zagušenje ostaje prepreka razvoju dobrog funkcioniranja unutarnjeg tržišta plinom.
100
Stoga, kako bi se riješila ta situacija, u Smjernicama iz 2012. predviđena su četiri različita postupka čiji je cilj bio omogućiti OTS‑ovima da u slučaju ugovornog zagušenja preraspodjele neiskorištene kapacitete kao stalne kapacitete. Samo su se tri od tih postupaka trebala provoditi počevši od 1. listopada 2013., a stoga i tijekom razdoblja povrede.
101
U ovom slučaju tužitelji upućuju na dva od tih mehanizama, odnosno, s jedne strane, na mehanizam povećanja kapaciteta putem programa prekomjernog upisa i ponovnog otkupa predviđen u točki 2.2.2. Smjernica iz 2012. (u daljnjem tekstu: mehanizam povećanja kapaciteta i ponovnog otkupa) i, s druge strane, na mehanizam „koristi ili izgubi” („use‑it‑or‑lose‑it”) za dugoročni kapacitet predviđen u točki 2.2.5. navedenih smjernica (u daljnjem tekstu: mehanizam UIOLI i, zajedno s mehanizmom povećanja kapaciteta i ponovnog otkupa, poticajni mehanizmi).
102
Kao prvo, mehanizam povećanja kapaciteta i ponovnog otkupa omogućavao je OTS‑u da poveća kapacitet svoje mreže nuđenjem dodatnog kapaciteta koji premašuje onaj koji se može transportirati. OTS je morao otkupiti dio tog kapaciteta koji su konačno odredili korisnici koji su premašivali ono što je transportni sustav plina mogao transportirati (vidjeti točku 2.2.2. stavke 1. i 6. Smjernica iz 2012.) Kako bi se OTS potaknulo da preuzme rizike povezane s prekomjernom prodajom, sustav je predviđao financijsku naknadu (vidjeti točku 2.2.2. stavak 3. Smjernica iz 2012.)
103
Da bi se mehanizam povećanja kapaciteta i ponovnog otkupa mogao primijeniti, Smjernicama iz 2012. bilo je predviđeno da ga prethodno mora odobriti nacionalno regulatorno tijelo (u daljnjem tekstu: nacionalni regulator) i da se o njemu mora savjetovati s nacionalnim regulatorima susjednih država članica (vidjeti točku 2.2.2. stavak 1. navedenih smjernica).
104
Kao drugo, na temelju UIOLI‑ja, nacionalni regulatori bili su dužni zatražiti od OTS‑ova da djelomično ili u potpunosti povuku sustavno neiskorišteni kapacitet u točki međupovezivanja koji koristi korisnik mreže ako taj korisnik nije prodao ili ponudio pod razumnim uvjetima svoj neiskorišteni kapacitet i ako drugi korisnici mreže zahtijevaju stalan kapacitet (vidjeti točku 2.2.5. stavak 1. Smjernica iz 2012.).
105
Međutim, da bi OTS mogao koristiti mehanizam UIOLI, nacionalni regulator treba prethodno utvrditi da su ispunjeni uvjeti predviđeni u Smjernicama iz 2012. koji dopuštaju OTS‑u da povuče kapacitete (vidjeti točku 2.2.5. stavke 1. i 4. Smjernica iz 2012.).
106
Tužitelji u biti ističu da je Transgaz od 2012. mogao upotrijebiti poticajne mehanizme kako bi jednostrano povukao neiskorištene kapacitete društva Bulgargaz na rumunjskom plinovodu 1 i preraspodijelio ih na treće strane.
107
U tom pogledu, iz točaka 103. do 105. ove presude proizlazi da je, kako bi se ti poticajni mehanizmi mogli primijeniti, rumunjski regulator trebao donijeti određene prethodne mjere.
108
Međutim, u uvodnim izjavama 293. i 294. pobijane odluke Komisija je utvrdila da rumunjski regulator u to vrijeme nije poduzeo potrebne prethodne mjere kako bi OTS‑u omogućio upotrebu poticajnih mehanizama.
109
Tužitelji međutim osporavaju nužnost intervencije rumunjskog regulatora kako bi Transgaz mogao trećim stranama ponuditi neiskorištene kapacitete društva Bulgargaz na rumunjskom plinovodu 1.
110
Analiza ne potvrđuje stajalište tužiteljâ. Naime, u nedostatku prethodne intervencije nacionalnog regulatora tijekom razdoblja povrede, poticajni mehanizmi nisu se mogli primijeniti (vidjeti točke 103. i 105. ove presude). To znači da se tijekom tog razdoblja Transgaz nije mogao osloniti na te mehanizme kako bi jednostrano povukao neiskorištene kapacitete društva Bulgargaz na rumunjskom plinovodu 1 i ponudio ih trećim stranama kao stalni kapacitet. Stoga je Transgaz mogao trećim stranama ponuditi navedene neiskorištene kapacitete, na temelju Uredbe br. 715/2009, samo kao kratkoročne i prekidive kapacitete.
111
Međutim, kao što to proizlazi iz točke 98. ove presude, kratkoročna i prekidiva ponuda u praksi ne bi omogućila Transgazu da zaobiđe ograničenja nametnuta sporazumom iz 2005. i tako odgovori na stalne potrebe opskrbljivača koji žele imati pristup rumunjskom plinovodu 1, jer takav kapacitet ne bi bio privlačan silaznim dobavljačima plina s obzirom na to da im ne omogućuje da ispune svoje obveze opskrbe u pogledu svojih kupaca.
112
U tim okolnostima, razlikovanje između primarnog i sekundarnog tržišta kapaciteta plina u ovom slučaju nije relevantno za ocjenu imaju li tužitelji vladajući položaj na tržištu što se tiče usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1. Naime, kao što je utvrđeno u točki 89. ove presude, zbog sporazuma iz 2005. Bulgargaz je tijekom cijelog razdoblja povrede bio i jedini mogući pružatelj usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 na sekundarnom tržištu, ali je i kontrolirao pristup trećih strana primarnom tržištu zahvaljujući isključivom korištenju navedenog plinovoda i pravu prethodnog odobrenja kojeg je bio nositelj na temelju sporazuma iz 2005. Isto tako, budući da je Transgaz bez odobrenja društva Bulgargaz mogao ponuditi neiskorištene kapacitete samo kao kratkoročne i prekidive kapacitete tijekom razdoblja povrede, Komisija nije počinila pogrešku u ocjeni time što nije utvrdila da je Transgaz bio dobavljač u okviru definicije tržišta usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1.
113
Ti zaključci nisu dovedeni u pitanje drugim argumentima tužiteljâ.
114
Kao prvo, tužitelji ističu da definicija tržišta usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 koju je donijela Komisija odstupa od njezine prakse odlučivanja.
115
Međutim, Komisija je dužna pojedinačno analizirati okolnosti svojstvene svakom predmetu a da nije vezana prethodnim odlukama koje se odnose na druge gospodarske subjekte, druga tržišta proizvoda i usluga ili druga zemljopisna tržišta u različitim trenucima (vidjeti presudu od 9. rujna 2009., Clearstream/Komisija, T‑301/04, EU:T:2009:317, t. 55. i navedenu sudsku praksu). Osim toga, gospodarski subjekti nemaju pravo polagati legitimno očekivanje u nastavljanje prethodne prakse odlučivanja, koja se može mijenjati ovisno o promjeni okolnosti ili razvoju analize Komisije (vidjeti u tom smislu presudu od 13. svibnja 2015., Niki Luftfahrt/Komisija, T‑162/10, EU:T:2015:283, t. 142. i 143.).
116
Stoga tužitelji nemaju pravo dovesti u pitanje Komisijina utvrđenja jer se ona razlikuju od onih prethodno donesenih u drugom predmetu (presuda od 14. prosinca 2005., General Electric/Komisija, T‑210/01, EU:T:2005:456, t. 118.; vidjeti također presudu od 9. rujna 2009., Clearstream/Komisija, T‑301/04, EU:T:2009:317, t. 55. i navedenu sudsku praksu).
117
Kao drugo, tužitelji ističu da je Legea nr. 123/2012 energiei electrice și a gazelor naturale (Zakon br. 123/2012, o električnoj energiji i prirodnom plinu), od 10. srpnja 2012. (Monitorul Oficial al României, dio I, br. 485 od 16. srpnja 2012., u daljnjem tekstu: rumunjski Zakon o energiji) obuhvatio Uredbu br. 715/2009 i pružio Transgazu, u svojstvu OTS‑a, ovlasti povlačenja neiskorištenih kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1. U tom se pogledu pozivaju na članak 130. stavak 1. i na članak 194. navedenog zakona te na metodologiju dodjele kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1, koju je objavio rumunjski regulator 11. srpnja 2012. (Monitorul Oficial al României, dio I, br. 472 od 11. srpnja 2012., u daljnjem tekstu: metodologija dodjele kapaciteta).
118
Taj se argument ne može prihvatiti zbog sljedećih razloga.
119
Kao prvo, članak 130. stavak 1. rumunjskog Zakona o energiji nije primjenjiv na rumunjski plinovod 1. Naime, tom se odredbom od OST‑a traži da osigura dodjelu kapaciteta u okviru plinovoda za međusobno povezivanje, u skladu s Uredbom br. 715/2009 (vidjeti članak 130. stavak 1. točku (q) rumunjskog Zakona o energiji). Prema navedenom zakonu, plinovod za međusobno povezivanje bio je transportni plinovod koji je prelazio granicu između dviju država članica Unije s jedinim ciljem spajanja transportnih sustava plina tih dviju država (vidjeti članak 100. stavak 34. navedenog zakona). Međutim, rumunjski plinovod 1 tijekom razdoblja povrede nije bio priključen na rumunjski transportni sustav te stoga nije bio plinovod za međusobno povezivanje u smislu članka 130. stavka 1. rumunjskog Zakona o energiji.
120
Kao drugo, člankom 194. rumunjskog Zakona o energiji predviđalo se da je time što je OTS povrijedio odredbe o mehanizmima dodjele kapaciteta i upravljanja zagušenjem predviđenima pravom Unije također prekršio rumunjska pravila primjenjiva u tom području (vidjeti članak 194. stavak 36. navedenog zakona). Međutim, s obzirom na to da, kao što to proizlazi iz točke 110. ove presude, prema tada važećim propisima Unije Transgazu nije bilo dopušteno povući neiskorištene kapacitete i preraspodijeliti ih trećim stranama kao stalne kapacitete, ni člankom 194. rumunjskog Zakona o energiji nije ga se ovlastilo da djeluje u tom smislu.
121
Kao treće, što se tiče metodologije dodjele kapaciteta, ona nije obvezivala Transgaz kao OTS, da povuče sve postojeće kapacitete koje društvo Bulgargaz nije koristilo, nego ga je obvezivalo samo na prodaju raspoloživih kapaciteta na navedenom plinovodu (vidjeti članak 1. navedene metodologije), odnosno kapaciteta koji nisu bili predmet ugovora. Međutim, na temelju članka 17.1. sporazuma iz 2005., „[rumunjski] plinovod [1 bio je] namijenjen isključivo korištenju [Bulgargaza], a bez odobrenja [Bulgargaza] nije [bilo] moguće priključiti druge kupce na taj plinovod, a nijedna količina prirodnog plina različita od one koju je [Bulgargaz] izdao [Transgazu] na [stanici za mjerenje plina] Isaccea 1 [ne može se] transportirati”. Budući da je navedeni sporazum ostao na snazi tijekom cijelog razdoblja povrede, valja utvrditi da nije bilo raspoloživih kapaciteta koje je Transgaz u to vrijeme mogao prodavati trećim poduzetnicima na tom plinovodu.
122
Stoga treba odbiti prigovore koji se temelje na tome da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava time što nije razlikovala primarno i sekundarno tržište kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 i pogrešku u ocjeni time što nije identificirala Transgaz kao dobavljača navedenih kapaciteta.
b)
Pogreška koja se tiče činjenica, koja se temelji na identifikaciji društva Bulgargaz kao dobavljača na rumunjskom plinovodu 1
123
Kao prvo, tužitelji ističu da je društvo Bulgargaz bilo samo kupac usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 na primarnom tržištu navedenih usluga, a ne pružatelj navedenih usluga.
124
Međutim, pobijanom se odlukom Bulgargaz ne kvalificira kao dobavljač na primarnom tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1. Naime, Komisija se ograničila na to da naznači da je Transgaz dodijelio kapacitete Bulgargazu na primarnom tržištu sklapanjem sporazuma iz 2005. (vidjeti uvodnu izjavu 291. pobijane odluke). Međutim, kao što to proizlazi iz točaka 89. i 90. ove presude, uzimajući u obzir isključivost korištenja navedenog plinovoda i pravo na prethodno odobrenje koje je Bulgargazu dodijeljeno člankom 17.1. navedenog sporazuma, koji je ostao na snazi tijekom cijelog razdoblja povrede, Komisija je utvrdila da Transgaz nije mogao trećim osobama ponuditi kapacitete na primarnom tržištu bez odobrenja društva Bulgargaz i da je stoga potonje društvo bilo jedino koje je trećim osobama moglo dati pristup rumunjskom plinovodu 1 (vidjeti uvodne izjave 261., 288. i 306. pobijane odluke).
125
Stoga treba odbiti argument tužiteljâ koji se temelji na činjenici da je Komisija pogrešno kvalificirala društvo Bulgargaz kao dobavljača na primarnom tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1.
126
Kao drugo, tužitelji ističu da je Komisija u uvodnoj izjavi 292. pobijane odluke pogrešno zaključila da je društvo Bulgargaz moglo preprodati kapacitete na sekundarnom tržištu rumunjskog plinovoda 1 tijekom razdoblja povrede, iako Transgaz još nije donio pravila koja omogućuju takvu trgovinu u skladu s člankom 22. Uredbe br. 715/2009.
127
U tom pogledu, točno je da se člankom 22. Uredbe br. 715/2009 OTS‑ovima nalaže donošenje određenih mjera kako bi se omogućila i olakšala trgovina kapacitetima na sekundarnom tržištu. Međutim, valja istaknuti da je društvo Bulgargaz 31. siječnja 2013. sklopilo sporazum s Overgasom na temelju kojeg mu je odobren pristup rumunjskom plinovodu 1, iako Transgaz još uvijek nije donio mjere predviđene člankom 22. navedene uredbe.
128
Stoga, kao što je to Komisija utvrdila u uvodnoj izjavi 292. pobijane odluke, okolnost prema kojoj Transgaz nije donio mjere predviđene člankom 22. Uredbe br. 715/2009 zapravo nije bila prepreka tomu da Bulgargaz može ponuditi kapacitete na sekundarnom tržištu kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1.
129
Iz toga slijedi da prigovor tužiteljâ prema kojem je Komisija počinila pogrešku koja se tiče činjenica time što je smatrala da je društvo Bulgargaz moglo osigurati kapacitete na rumunjskom plinovodu 1 nije osnovan.
130
Posljedično, ovaj dio i, prema tome, drugi tužbeni razlog u cijelosti treba odbiti.
B. Treći tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešnom utvrđenju vladajućeg položaja tužiteljâ na mjerodavnim tržištima
131
Tužitelji osporavaju zaključak iz uvodnih izjava 426. i 427. pobijane odluke, prema kojem je grupa BEH imala, posredstvom društava Bulgargaz i Bulgartransgaz, vladajući položaj na pet relevantnih tržišta.
132
Taj se tužbeni razlog sastoji od dva dijela. Tužitelji ističu da je Komisija pogrešno zaključila, s jedne strane, da je društvo Bulgargaz imalo vladajući položaj na tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 i, s druge strane, da je BEH neizravno imao takav položaj na pet predmetnih tržišta.
1.
Prvi dio, koji se temelji na pogrešnom utvrđenju vladajućeg položaja društva Bulgargaz na tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1
133
Kao prvo, tužitelji ističu da definicija tržišta usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 sadržava pogreške koje se tiču prava i činjenica. Stoga je zaključak prema kojem društvo Bulgargaz ima vladajući položaj na tom tržištu također pogrešan.
134
U tom pogledu, iz analize drugog tužbenog razloga proizlazi da je Komisija definirala tržište usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 ne počinivši pogrešku koja se tiče prava i činjenica. Iz toga slijedi da prvi prigovor tužiteljâ valja odmah odbiti.
135
Kao drugo, tužitelji smatraju da je, čak i u slučaju da je definicija tržišta usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 točna, pogrešna Komisijina ocjena prema kojoj je društvo Bulgargaz na njemu imalo vladajući položaj.
136
Tužitelji konkretnije ističu da pobijana odluka ne sadržava analizu strukture tržišta ili tržišne snage poduzetnika koji djeluju na rumunjskom plinovodu 1, čime su prekršeni zahtjevi iz točaka 13. do 15. Komunikacije o uputi o provedbenim prioritetima Komisije u primjeni članka [102 UFEU‑a] na postupanja poduzetnika u vladajućem položaju koja za posljedicu mogu imati zloporabu u smislu istiskivanja konkurenata s tržišta (SL 2009., C 45, str. 7., t. 13. do 15.). Stoga smatraju da Komisija nije u dovoljnoj mjeri dokazala da je društvo Bulgargaz imalo vladajući položaj na tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1.
137
U tom pogledu valja podsjetiti da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, vladajući položaj iz članka 102. UFEU‑a odnosi se na položaj gospodarske snage koji uživa neki poduzetnik, koji mu omogućava sprečavanje održavanja djelotvornog tržišnog natjecanja na mjerodavnom tržištu tako što mu daje veliku mogućnost neovisnog djelovanja prema konkurentima, kupcima te naposljetku potrošačima. Postojanje vladajućeg položaja općenito proizlazi iz različitih čimbenika koji, promatrani zasebno, nisu nužno odlučujući (presude od 14. veljače 1978., United Brands i United Brands Continentaal/Komisija, 27/76, EU:C:1978:22, t. 65. i 66. i od 13. veljače 1979., Hoffmann‑La Roche/Komisija, 85/76, EU:C:1979:36, t. 38. i 39.).
138
Osim toga, postojanje vladajućeg položaja ne isključuje postojanje određenog tržišnog natjecanja, već omogućava poduzetniku koji od njega ima koristi, ako ne i da odluči, da značajno utječe na uvjete u kojima će se tržišno natjecanje razviti i da se u svakom slučaju u velikoj mjeri ponaša a da o tome ne mora voditi računa i da mu njegov stav ne šteti (presuda od 13. veljače 1979., Hoffmann‑La Roche/Komisija, 85/76, EU:C:1979:36, t. 39.).
139
U ovom slučaju Komisija je istaknula da infrastruktura za transport plina predstavlja prirodni monopol i da stoga poduzetnik koji kontrolira kapacitet na toj infrastrukturi postaje nezaobilazan poslovni partner čija se tržišna snaga ne može neutralizirati. Što se tiče rumunjskog plinovoda 1, Komisija je zaključila da je tijekom razdoblja povrede Bulgargaz bio taj koji je kontrolirao sve mogućnosti pristupa trećih strana tom plinovodu (vidjeti uvodne izjave 335., 418. i 420. pobijane odluke).
140
Tužitelji smatraju da je ta ocjena zahvaćena četirima pogreškama.
a)
Prvi prigovor, koji se temelji na tome da je Komisija pogrešno smatrala da je društvo Bulgargaz kontroliralo pristup trećih strana rumunjskom plinovodu 1
141
Tužitelji ističu da je Komisija pogrešno smatrala da je društvo Bulgargaz kontroliralo pristup trećih strana rumunjskom plinovodu 1. Tvrde da je tu kontrolu izvršavao Transgaz kao OTS te infrastrukture.
142
U prilog tom prigovoru tužitelji tvrde, kao prvo, da su društvu Bulgargaz, čak i da je sporazum iz 2005. bio ugovor o isključivoj opskrbi, dodijeljena samo prava na savjetovanje u pogledu mogućnosti ponude kapaciteta trećim osobama, koja nikad nisu bila korištena.
143
U tom pogledu valja podsjetiti na to da je, u skladu s tekstom članka 17.1. sporazuma iz 2005., „[rumunjski] plinovod 1 namijenjen isključivo korištenju [Bulgargaza] i bez odobrenja [Bulgargaza] nije moguće priključiti druge kupce na taj plinovod i neće se prenositi nijedna druga količina prirodnog plina[…]”.
144
Stoga je jasno da Transgaz nije mogao ponuditi trećim osobama kapacitete na rumunjskom plinovodu 1 bez prethodnog odobrenja društva Bulgargaz.
145
To tumačenje sporazuma iz 2005. potvrđuje komunikacija između društava Transgaz i BEH na njihovu sastanku od 24. siječnja 2011. Naime, iz zapisnika s tog sastanka koji je sastavilo društvo BEH, od 31. siječnja 2011., proizlazi da je Transgaz pitao BEH je li moguće povratiti dio neiskorištenog kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 radi buduće izgradnje terminala za ukapljeni prirodni plin u blizini Constante (Rumunjska) (u daljnjem tekstu: terminal u Constanti). BEH je odgovorio da je cjelokupni kapacitet navedenog plinovoda bio rezerviran za Bulgargaz, ali da se o mogućnosti koju navodi Transgaz ipak može raspravljati, prije svega, na državnoj razini (vidjeti uvodnu izjavu 297. točku (a) pobijane odluke).
146
Iz toga slijedi da, suprotno onomu što tvrde tužitelji, sporazumom iz 2005. društvu Bulgargaz nisu dodijeljena jednostavna prava na savjetovanje, nego mu je dodijeljena stvarna ovlast prethodnog odobrenja u pogledu svakog pokušaja Transgaza da ponovno preuzme neiskorištene kapacitete na rumunjskom plinovodu 1, uključujući ponudu takvih kapaciteta trećim osobama.
147
Kao drugo, tužitelji smatraju da činjenica da je Bulargaz dao u podzakup jedan dio svojeg kapaciteta Overgasu od 2013. ne potkrepljuje zaključak prema kojem Bulgargaz kontrolira pristup rumunjskom plinovodu 1. Tvrde da je to bio tek izraz dobre volje Bulgargaza prema Overgasu, s obzirom na činjenicu da još nisu bila utvrđena pravila koja omogućuju trgovinu na sekundarnom tržištu.
148
U tom pogledu, valja istaknuti da činjenica da je Bulgargaz društvu Overgas dao u podzakup dio kapaciteta rumunjskog plinovoda 1, neovisno o navodnoj naravi tog akta u dobroj vjeri, pokazuje da je Bulgargaz u praksi uspio trećim osobama dati pristup tom plinovodu unatoč nepostojanju pravila kojima se uređuje sekundarno tržište usluga kapaciteta.
149
Ta je okolnost bila relevantna za analizu provedenu u pobijanoj odluci s obzirom na to da je na temelju sporazuma iz 2005. društvo Bulgargaz rezerviralo kapacitet na rumunjskom plinovodu 1 u uvjetima isključive opskrbe. Stoga bi treća strana koja je željela imati pristup tom plinovodu tijekom razdoblja povrede dobila pristup samo da je društvo Bulgargaz pristalo na to da Transgaz ponudi kapacitete u skladu s člankom 17.1. sporazuma iz 2005. ili da je društvo Bulgargaz pristalo dati u podzakup dio svojeg kapaciteta, kao što je to činilo s društvom Overgas od 1. siječnja 2013.
150
Iz toga slijedi da je Komisija pravilno smatrala da je društvo Bulgargaz kontroliralo pristup trećih osoba rumunjskom plinovodu 1 tijekom razdoblja povrede.
151
Prema tome, prvi prigovor treba odbiti.
b)
Drugi prigovor, koji se temelji na tome da Komisija nije identificirala Transgaz kao pružatelja usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1
152
Tužitelji smatraju da je ocjena vladajućeg položaja društva Bulgargaz na tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 zahvaćena pogreškom koja se tiče činjenica jer se njome ne utvrđuju svi pružatelji usluga kapaciteta prisutni na tom tržištu.
153
U tom pogledu tužitelji prigovaraju Komisiji da je zanemarila da društvo Bulgargaz nije bio OTS rumunjskog plinovoda 1 i da je Transgaz imao regulatorne ovlasti koje su mu omogućavale da jednostrano povuče neiskorištene kapacitete kako bi ih ponudio trećim stranama. Time je Komisija propustila odrediti glavnog i dominantnog pružatelja usluga na tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1.
154
U tom pogledu valja podsjetiti, kao prvo, da je, kao što to proizlazi iz točaka 89. i 90. ove presude, kao i iz analize prvog prigovora ove presude, Komisija utvrdila da, iako društvo Bulgargaz nije bilo OTS rumunjskog plinovoda 1, ono je na temelju sporazuma iz 2005. kontroliralo pristup tom sustavu.
155
Kao drugo, iz pobijane odluke proizlazi da je Komisija, prije nego što je ispitala je li društvo Bulgargaz imalo vladajući položaj na tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1, pravilno zaključila da Transgaz tijekom razdoblja povrede nije mogao jednostrano povući kapacitete i ponuditi ih trećim stranama kao stalne kapacitete (vidjeti točke 97. i 98. ove presude).
156
U tom pogledu, Komisija je u svojoj analizi navela da su smjernice iz 2012. na temelju kojih OTS‑ovi mogu primijeniti poticajne mehanizme, koji im omogućuju da se bore protiv akumuliranja kapaciteta i na taj način trećim stranama dugoročno ponude neiskorištene ugovorne kapacitete, stupile na snagu tek 1. listopada 2013. Također je utvrdio da, kako bi Transgaz mogao provesti te mehanizme, navedenim se smjernicama zahtijeva da rumunjski regulator prethodno donese određene mjere i da u ovom slučaju te mjere nisu bile donesene prije kraja razdoblja povrede (vidjeti uvodne izjave 293. i 294. pobijane odluke).
157
Stoga tužitelji ne mogu tvrditi da je Komisijina analiza zanemarila da je Transgaz bio OTS rumunjskog plinovoda 1 ili da nije ispitala pitanje koje se odnosi na njegove regulatorne ovlasti, prije nego što je zaključila da je društvo Bulgargaz imalo vladajući položaj na tržištu usluga kapaciteta na navedenom plinovodu.
158
Tužitelji u svakom slučaju smatraju da je Komisijino tumačenje primjenjivog regulatornog okvira pogrešno i da intervencija rumunjskog regulatora nije bila potrebna kako bi Transgaz mogao trećim stranama ponuditi neiskorištene kapacitete društva Bulgargaz na rumunjskom plinovodu 1.
159
Međutim, valja podsjetiti na to da tijekom razdoblja povrede Uredba br. 715/2009, tumačena s obzirom na Smjernice iz 2009. i Smjernice iz 2012., nije omogućavala Transgazu da trećim osobama ponudi neiskorištene kapacitete društva Bulgargaz na rumunjskom plinovodu 1 kao stalne kapacitete bez njegova odobrenja. Naime, tada primjenjivi regulatorni okvir nije omogućavao Transgazu da jednostrano povuče neiskorištene ugovorne kapacitete društva Bulgargaz kako bi ih ponudio trećim osobama samo kao prekidive i kratkoročne kapacitete, što je, kao što to proizlazi iz točaka 93. do 111. ove presude, bilo nedostatno da bi se Transgazu omogućilo da trećim stranama da pristup koji bi im omogućio da ispune svoje obveze prema svojim kupcima. Suprotno tomu, mogućnost ponude neiskorištenih kapaciteta kao stalnih kapaciteta zahtijevala je prethodnu intervenciju rumunjskog regulatora, kao što to proizlazi iz točaka 102. do 107. ove presude. Međutim, potonji nije poduzeo potrebne mjere tijekom razdoblja povrede.
160
Iz toga slijedi da je, tijekom razdoblja povrede, bez pristanka Bulgargaza, Transgaz samo mogao trećim stranama ponuditi usluge ograničenih i nedovoljnih kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1. Prema tome, činjenica da je Unijin regulatorni okvir omogućio Transgazu da ponudi neiskorištene kapacitete kao kratkoročne i prekidive kapacitete nije dovoljna da bi mu omogućila zaobilaženje ograničenja određenih člankom 17.1. sporazuma iz 2005. i nije mogla imati razumni učinak na stvarnu kontrolu koju je Bulgargaz izvršavao na rumunjskom plinovodu 1.
161
U tim okolnostima valja utvrditi da je Komisija pravilno propustila identificirati Transgaz kao stvarni alternativni izvor opskrbe za treće strane koje su željele imati pristup rumunjskom plinovodu 1 tijekom razdoblja povrede.
162
Taj zaključak ne dovodi se u pitanje drugim argumentima tužiteljâ.
163
Kao prvo, u prilog svojem argumentu prema kojem je Transgaz mogao jednostrano Bulgargazu povući kapacitete na rumunjskom plinovodu 1, tužitelji se pozivaju na Uredbu Komisije (EU) br. 984/2013 od 14. listopada 2013. o uspostavi mrežnog kodeksa za mehanizme raspodjele kapaciteta u transportnim sustavima za plin i dopuni Uredbe (EZ) br. 715/2009 (SL 2013., L 273, str. 5).
164
Međutim, iz članka 28. Uredbe br. 984/2013 proizlazi da su relevantne odredbe te uredbe stupile na snagu tek 1. studenoga 2015., odnosno nakon završetka razdoblja povrede. Stoga te odredbe ne mogu utjecati na ocjenu činjenica i argument tužiteljâ treba odmah odbiti kao bespredmetan.
165
Kao drugo, tužitelji prigovaraju Komisiji da nije pribavila stajalište Transgaza i rumunjskog regulatora o pitanju je li društvo Bulgargaz imalo vladajući položaj na tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1.
166
Taj argument treba odbiti jer, kako bi se ocijenile ovlasti dodijeljene OTS‑ovima pravom Unije i primjenjivim nacionalnim pravom i tako zauzelo stajalište o tome je li društvo Bulgargaz imalo vladajući položaj na tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1, pravna ocjena Komisije nije ovisila o stajalištu Transgaza ni onome rumunjskog regulatora.
167
Kao treće, tužitelji u biti tvrde da Komisija nije mogla zaključiti da je društvo Bulgargaz imalo vladajući položaj na tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 jer je u predmetu AT.40335 – Rumunjski spojni plinovodi (u daljnjem tekstu: predmet Transgaz) već zaključila da je Transgaz imao vladajući položaj na istome tržištu.
168
U tom pogledu, iz Odluke Komisije C(2020) 1232 od 6. ožujka 2020. o postupku primjene članka 102. UFEU‑a (predmet Transgaz), kako je objavljena na njezinoj internetskoj stranici, proizlazi da je nakon preliminarne ocjene tog predmeta Komisija zaključila da je Transgaz imao vladajući položaj u smislu članka 102. UFEU‑a na tržištu transporta prirodnog plina u Rumunjskoj, uključujući transport spojnim plinovodima sa susjednim zemljama. Međutim, pojasnila je da tri transportna plinovoda kojima istodobno upravlja Transgaz, među kojima je rumunjski plinovod 1 kojim se opskrbljuje bugarsko tržište, nisu bila uključena u njezinu preliminarnu ocjenu, s obzirom na to da oni nisu povezani s rumunjskom transportnom mrežom za plin (vidjeti uvodnu izjavu 25. Odluke od 6. ožujka 2020.).
169
Komisija stoga u predmetu Transgaz nije zaključila da je poduzetnik obuhvaćen tom istragom imao vladajući položaj na tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1.
170
Stoga valja odbiti argument tužiteljâ koji se temelji na tome da su je Komisijini prethodni zaključci u predmetu Transgaz onemogućili da zaključi da je društvo Bulgargaz imalo vladajući položaj na tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 tijekom razdoblja povrede.
171
Stoga drugi prigovor treba odbiti.
[omissis]
C. Četvrti žalbeni razlog, koji se temelji na pogrešnom utvrđenju zlouporabe vladajućeg položaja tužiteljâ
223
Četvrti tužbeni razlog u biti se dijeli na šest „podrazloga”. Prva tri temelje se na pogreškama koje se tiču prava i činjenica kojima je pobijana odluka zahvaćena u pogledu utvrđenja, u odnosu na tužitelje, o odbijanju pristupa:
–
rumunjskom plinovodu 1;
–
prometnoj mreži;
–
čirenskom skladištu.
[omissis]
1.
Primjenjiva načela i sudska praksa
[omissis]
a)
Pojam zlouporabe vladajućeg položaja
235
U skladu s člankom 102. prvim stavkom UFEU‑a, s unutarnjim tržištem nespojivo je i zabranjeno, u mjeri u kojoj bi moglo utjecati na trgovinu među državama članicama, da jedan ili više poduzetnika zlorabi vladajući položaj na unutarnjem tržištu ili njegovu znatnom dijelu.
236
Međutim, na poduzetniku u vladajućem položaju osobita je odgovornost da svojim postupanjem ne ugrozi djelotvorno i nenarušeno tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu (presuda od 6. rujna 2017., Intel/Komisija, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, t. 135.; vidjeti također presudu od 25. ožujka 2021., Slovak Telekom/Komisija, C‑165/19 P, EU:C:2021:239, t. 40. i navedenu sudsku praksu).
237
Iako se u članku 102. UFEU‑a navode zlouporabe, tim se nabrajanjem ipak ne iscrpljuju načini zlouporabe vladajućeg položaja koje su zabranjene UFEU‑om (vidjeti presudu od 15.ožujka 2007., British Airways/Komisija, C‑95/04 P, EU:C:2007:166, t. 57. i navedenu sudsku praksu).
238
Dakle, prema ustaljenoj sudskoj praksi pojam „zlouporaba vladajućeg položaja” u smislu članka 102. UFEU‑a objektivan je pojam koji se odnosi na postupanje poduzetnika u vladajućem položaju koje, korištenjem sredstvima različitima od sredstava mjerodavnih za normalno tržišno natjecanje proizvoda ili usluga na temelju transakcija gospodarskih subjekata narušava održavanje razine tržišnog natjecanja koja još postoji na tržištu ili razvoj tog tržišnog natjecanja (vidjeti presudu od 30. siječnja 2020., Generics (UK) i dr., C‑307/18, EU:C:2020:52, t. 148. i navedenu sudsku praksu).
239
Napokon, mora se podsjetiti da zlouporabno postupanje poput ovoga koje se ispituje u ovom slučaju pretpostavlja da je ono moglo ograničiti tržišno natjecanje i konkretno proizvesti učinke istiskivanja koji se stavljaju na teretu u smislu da je mogla otežati ulazak ili zadržavanje konkurenata na predmetnom tržištu, i time je mogla imati utjecaj na strukturu tržišta. Ta se ocjena mora dati s obzirom na sve relevantne činjenične okolnosti navedenog postupanja (vidjeti presudu od 30. siječnja 2020., Generics (UK) i dr., C‑307/18, EU:C:2020:52, t. 154. i navedenu sudsku praksu i od 12. svibnja 2022.Servizio Elettrico Nazionale i dr., C‑377/20, EU:C:2022:379, t. 50., 61., 64. i 72. i navedenu sudsku praksu).
240
Međutim, ti učinci istiskivanja ne smiju biti samo hipotetski. Posljedično, Komisija se ne može osloniti na učinke koje ta praksa može ili je mogla proizvesti ako su se ostvarile ili se ostvaruju određene posebne okolnosti, koje nisu bile one koje su prevladavale na tržištu u trenutku njezine provedbe i čija je realizacija stoga bila malo vjerojatna (vidjeti u tom smislu presude od 6. listopada 2015., Post Danmark, C‑23/14, EU:C:2015:651, t. 65. i od 12. svibnja 2022., Servizio Elettrico Nazionale i dr., C‑377/20, EU:C:2022:379, t. 70. i 98.).
[omissis]
2.
Prvi „podrazlog”, koji se temelji na pogrešnom utvrđenju odbijanja pristupa rumunjskom plinovodu 1
[omissis]
a)
Drugi dio, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava u primjeni teorije „ključne infrastrukture” time što je zlouporabno odbijanje opskrbe pripisano društvu Bulgargaz, običnom korisniku rumunjskog plinovoda 1
250
Tužitelji tvrde da je pobijana odluka zahvaćena pogreškom koja se tiče prava jer se njome pripisuje zlouporabno odbijanje opskrbe na rumunjskom plinovodu 1 društvu Bulgargaz, iako to društvo nije bilo ni vlasnik ni OTS te ključne infrastrukture, i samo je njezin obični korisnik. Međutim, u skladu s presudama od 26. studenoga 1998., Bronner (C‑7/97, u daljnjem tekstu: presuda Bronner, EU:C:1998:569) i od 10. srpnja 1991., RTE/Komisija (T‑69/89, EU:T:1991:39), na kojima je Komisija temeljila svoju analizu u uvodnoj izjavi 549. pobijane odluke, i s kasnijom sudskom praksom koja se odnosi na odbijanje odobravanja pristupa ključnoj infrastrukturi, zlouporaba se može pripisati samo vlasniku ili upravitelju navedene infrastrukture, u smislu da je pristup ključnoj infrastrukturi uvijek bio neodvojivo povezan s vlasništvom i nadzorom predmetne infrastrukture ili usluge.
[omissis]
254
Nadalje, iz uvodnih izjava 532. i 549. do 564. pobijane odluke proizlazi da je Komisija ocijenila valjanost ponašanja društva Bulgargaz na tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 s obzirom na sudsku praksu koja proizlazi iz točke 41. presude Bronner i također iz točke 73. presude od 10. srpnja 1991., RTE/Komisija (T‑69/89, EU:T:1991:39).
255
Prema toj sudskoj praksi, odbijanje poduzetnika u vladajućem položaju da pruži uslugu kojoj treće strane moraju imati pristup kako bi mogle obavljati djelatnost na susjednom tržištu, osobito silaznom, predstavlja povredu članka 102. UFEU‑a ako su ispunjena sljedeća tri kumulativna uvjeta:
–
odbijanjem usluge na tom tržištu uklanja se svaki oblik tržišnog natjecanja podnositelja zahtjeva za navedenu uslugu;
–
predmetna je usluga neophodna za obavljanje djelatnosti podnositelja zahtjeva u smislu da ne postoji stvarna ili potencijalna zamjena za tu uslugu;
–
navedeno odbijanje ne može se objektivno opravdati.
256
Uvjeti iz presude Bronner u načelu se primjenjuju na infrastrukture ili usluge koje se često kvalificiraju kao „ključna infrastruktura” jer su neophodne za obavljanje djelatnosti na tržištu u dijelu u kojem ne postoji nikakva stvarna ili moguća zamjena za njih (presude od 15. rujna 1998., European Night Services i dr./Komisija, T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 i T‑388/94, EU:T:1998:198, t. 208. i 212. i od 10. studenoga 2021., Google i Alphabet/Komisija (Google Shopping), T‑612/17, u žalbenom postupku, EU:T:2021:763, t. 215.), tako da odbijanje pružanja pristupa njima može dovesti do potpunog onemogućivanja tržišnog natjecanja podnositelja zahtjeva za pristup.
257
U tom pogledu, Sud je već istaknuo da je utvrđenje da je poduzetnik u vladajućem položaju zlouporabio svoj položaj zbog toga što je odbio sklopiti ugovor s konkurentom dovodi do toga da će taj poduzetnik biti prisiljen s tim konkurentom sklopiti ugovor. Međutim, takvom se obvezom osobito ugrožava sloboda ugovaranja i pravo vlasništva vladajućeg poduzetnika s obzirom na to da poduzetnik, iako je vladajući poduzetnik, u načelu ima pravo odbiti sklapanje ugovora i koristiti infrastrukturu koju je razvio za vlastite potrebe (presuda od 25. ožujka 2021., Slovak Telekom/Komisija, C‑165/19P, EU:C:2021:239, t. 46.).
258
Dakle, sudska praksa koja se odnosi na ključnu infrastrukturu tiče se situacija u kojima se slobodno izvršavanje isključivog prava, kojim se onemogućuje provedba ulaganja odnosno inovacija, može ograničiti u interesu nenarušenog tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu, uz isključenje svakog drugog ponašanja (vidjeti u tom smislu presude od 1. srpnja 2010., AstraZeneca/KomisijaT‑321/05, EU:T:2010:266, t. 679. i od 10. studenoga 2021., Google i Alphabet/Komisija (Google Shopping), T‑612/17, u žalbenom postupku, EU:T:2021:763, t. 215.).
259
U ovom slučaju, kako pravilno ističu tužitelji, Bulgargaz nije vlasnik rumunjskog plinovoda 1. Ipak, iz spisa i iz točke 14. ove presude proizlazi da je na temelju sporazuma iz 2005. on imao pogodnost isključivog korištenja te infrastrukture.
260
U tom pogledu valja podsjetiti, kao prvo, da je među strankama nesporno da je tijekom razdoblja povrede rumunjski plinovod 1 bio jedini održiv put za dopremanje ruskog plina u Bugarsku (točka 88. ove presude). Prema tome, to je ključna infrastruktura u smislu presude Bronner (vidjeti točku 256. ove presude).
261
Kao drugo, kao što to proizlazi iz točaka 143. i 144. ove presude, sporazum iz 2005. predviđao je, s jedne strane, da je rumunjski plinovod 1 rezerviran za isključivu uporabu društva Bulgargaz i, s druge strane, da Transgaz nije mogao ponuditi kapacitete na navedenom plinovodu trećim stranama bez dobivanja njegova prethodnog odobrenja. Slijedom toga, iako nije bio vlasnik rumunjskog plinovoda 1, isključivo pravo koje je Bulgargaz imao tijekom razdoblja povrede ostvarivalo se u situaciji nadzora i stoga vladajućim položajem na tržištu usluga kapaciteta na navedenom plinovodu jer je pristup trećih osoba rumunjskom plinovodu 1 bio nemoguć bez njegova odobrenja.
262
U tom pogledu valja istaknuti, kao što to čini nezavisni odvjetnik Rantos u svojem mišljenju u predmetu European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2022:993, t. 138.), da se u skladu s teorijom „ključne infrastrukture” može nametnuti obveza suradnje sa svojim konkurentima svakom poduzetniku u vladajućem položaju koji posjeduje ili kontrolira ključnu infrastrukturu obvezujući ga da im dodijeli pristup toj infrastrukturi bez ikakve diskriminacije.
263
U tim okolnostima nije relevantna narav isključivog prava koje povezuje društvo Bulgargaz i infrastrukturu jer se to isključivo pravo ostvaruje zbog situacije kontrole rumunjskog plinovoda 1 koja je bila „ključna infrastruktura” u smislu sudske prakse navedene u točki 256. ove presude. Osim toga, sami tužitelji izričito priznaju da se sudska praksa koja se odnosi na „ključnu infrastrukturu” primjenjuje na situacije povezane s kontrolom navedene infrastrukture, čak i ako pogrešno smatraju da je svojstvo vlasnika također potrebno.
264
Međutim, pravna narav veze između poduzetnika u vladajućem položaju i infrastrukture ili usluge koju kontrolira ne može biti odlučujući čimbenik za određivanje je li odbijanje pristupa „ključnoj infrastrukturi” poduzetnika u vladajućem položaju povreda članka 102. UFEU‑a.
265
Stoga je Komisija pravilno ocijenila ponašanje društva Bulgargaz na tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 s obzirom na, među ostalim, točku 41. presude Bronner.
266
Taj zaključak nije doveden u pitanje nedavnom presudom od 12. siječnja 2023., Lietuvos geležinkeliai/Komisija (C‑42/21 P, EU:C:2023:12), donesenom nakon zatvaranja usmenog dijela postupka u ovom predmetu, ali koja je potvrdila analizu Općeg suda u presudi od 18. studenoga 2020., Lietuvos geležinkeliai/Komisija (T‑814/17, EU:T:2020:545). U tom predmetu, koji se odnosio na uklanjanje željezničke pruge, Sud je presudio da mogućnost uništenja infrastrukture poduzetnika u vladajućem položaju, situacija u kojoj infrastruktura neizbježno postaje neupotrebljiva, ne samo konkurentima nego i samom poduzetniku u vladajućem položaju, treba razlikovati od slučaja odbijanja pristupa, u smislu sudske prakse proizišle iz presude Bronner (presuda od 12. siječnja 2023., Lietuvos geležinkeliai/Komisija, C‑42/21 P, EU:C:2023:12, t. 81. i 83.).
267
Točno je da je Sud u tom kontekstu potvrdio da treba provesti analizu s obzirom na kriterije iz presude Bronner u slučaju odbijanja pristupa infrastrukturi čiji je vlasnik poduzetnik u vladajućem položaju i koju je razvijao za potrebe vlastite djelatnosti putem vlastitih ulaganja. Također je zaključio da Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u biti presudio da se, s obzirom na njihovu svrhu, navedeni kriteriji ne primjenjuju kada je, u situaciji uništenja infrastrukture, predmetna infrastruktura financirana ne vlastitim ulaganjima poduzetnika u vladajućem položaju, nego javnim sredstvima i kada taj poduzetnik nije vlasnik te infrastrukture (presuda od 12. siječnja 2023., Lietuvos geležinkeliai/Komisija, C‑42/21 P, EU:C:2023:12, t. 86. i 87.).
268
Međutim, ta sudska praksa ne isključuje primjenu kriterija koji proizlaze iz presude Bronner u situaciji kao što je ona u ovom slučaju, u kojoj je, s jedne strane, kao što to proizlazi iz točaka 261. do 263. ove presude, iako nije vlasnik rumunjskog plinovoda 1, Bulgargaz imao isključivo pravo na njega koje se tijekom razdoblja povrede ostvarivalo zbog situacije kontrole slične onoj vlasnika i, s druge strane, iako je točno da društvo Bulgargaz nije razvilo rumunjski plinovod 1, ipak je na temelju sporazuma iz 2005. u zamjenu za korištenje te infrastrukture plaćalo fiksnu godišnju pristojbu koja je činila njegovo ulaganje u odnosu na isključivo pravo koje mu je dodijelio Transgaz.
269
Stoga drugi dio, koji se temelji na činjenici da se presuda Bronner i sudska praksa koja iz nje proizlazi u pogledu odbijanja pristupa „ključnoj infrastrukturi” mogu primijeniti samo na poduzetnika koji imaju nad njom vlasništvo i kontrolu, treba odbiti.
[omissis]
b)
Sedmi dio, koji se temelji na nepostojanju dokazne vrijednosti rezervacije cjelokupnog kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1
470
Tužitelji u biti osporavaju dokaznu vrijednost rezervacije, u korist društva Bulgargaz, cjelokupnog kapaciteta rumunjskog plinovoda 1 kako bi se utvrdilo odbijanje opskrbe, iako nikakav pojedinačni zahtjev za pristup navedenom plinovodu nije bio odbijen.
471
Komisija osporava taj dio.
472
Uvodno valja podsjetiti da je rezervacija cjelokupnog kapaciteta rumunjskog plinovoda 1, predviđena člankom 17.1. sporazuma iz 2005., iako je društvo Bulgargaz koristilo samo ograničeni dio raspoloživog kapaciteta, jedna od indicija na koje se Komisija oslonila kako bi dokazala:
–
s jedne strane i, kao što je potvrđeno u analizi provedenoj u okviru trećeg tužbenog razloga (vidjeti točke 133. do 171. ove presude), postojanje vladajućeg položaja društva Bulgargaz na tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1;
–
s druge strane, gomilanje kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1, koje predstavlja odbijanje opskrbe društva Bulgargaz (vidjeti uvodnu izjavu 534. točku (a) pobijane odluke); Komisija je tako smatrala da je društvo Bulgargaz trebalo ili odustati od isključivosti ugovorene u njegovu korist u sporazumu iz 2005. ili ponuditi kapacitet rumunjskog plinovoda 1 na sekundarnom tržištu u skladu s objektivnim, transparentnim i nediskriminirajućim postupkom.
473
Međutim, kao prvo, na temelju ustaljene sudske prakse, utvrđenje postojanja vladajućeg položaja samo po sebi ne podrazumijeva nikakav prigovor u odnosu na dotičnog poduzetnika. Članak 102. UFEU‑a zabranjuje zloporabu takvog vladajućeg položaja (vidjeti presudu od 27. ožujka 2012., Post Danmark, C‑209/10, EU:C:2012:172, t. 21. i navedenu sudsku praksu).
474
U tom je pogledu na Komisiji da, kako bi utvrdila takvu zlouporabu, utvrdi na koji se način predmetni poduzetnik, koristeći svoj vladajući položaj, koristio sredstvima različitima od onih mjerodavnih za normalno tržišno natjecanje, koji su za učinak imali prepreku održavanju razine tržišnog natjecanja koja postoji na tržištu ili razvoju tog tržišnog natjecanja (vidjeti presudu od 27. ožujka 2012., Post Danmark, C‑209/10, EU:C:2012:172, t. 24. i navedenu sudsku praksu).
475
Stoga ugovornu isključivost koja je odobrena društvu Bulgargaz na temelju sporazuma iz 2005., iako se potonji koristio samo dijelom kapaciteta rumunjskog plinovoda 1, ne može predstavljati zlouporabu tužiteljeva vladajućeg položaja ako Komisija nije dokazala da mu je njegovo postupanje zapravo dodijelilo sposobnost istiskivanja konkurenata s bugarskih tržišta opskrbe plinom, osobito u smislu presude Bronner i kasnije sudske prakse u pogledu odbijanja pristupa „ključnoj infrastrukturi” navedenoj u točkama 255. i 256. ove presude.
476
Međutim, činjenice dokazuju da to što je društvo Bulgargaz rezerviralo cjelokupni kapacitet rumunjskog plinovoda 1, što je predviđeno u članku 17.1. sporazuma iz 2005., nije spriječilo to društvo da od prvog zahtjeva za pristup neiskorištenom kapacitetu navedenog plinovoda koji je ono primilo 23. studenoga 2012. odobri Overgasu navedeni pristup, počevši od 1. siječnja 2013., a da Komisija nije uspjela dokazati nepravodobnost ili nezadovoljavajuću narav tog pristupa i činjenicu da je ponašanje društva Bulgargaz u tom pogledu obuhvaćeno člankom 102. UFEU‑a.
477
Komisija nije u dovoljnoj mjeri dokazala ni da se Bulgargaz zlonamjerno protivio zahtjevima za pristup ostalih trećih strana. Dakle:
–
iz točke 284. ove presude proizlazi da Komisija nije ni dokazala, pa čak ni tvrdila, da je zahtjev Transgaza od 24. siječnja 2011. bio zahtjev za pristup rumunjskom plinovodu 1 kojim se tom operatoru nastoji omogućiti ulazak na bugarska tržišta opskrbe plinom, što je, osim toga, priznala na raspravi; prema sudskoj praksi, tužitelji stoga nisu bili dužni na nju odgovoriti pozitivno (vidjeti u tom smislu presudu od 30. siječnja 2020., Generics (UK) i dr., C‑307/18, EU:C:2020:52, t. 42., 43. i 46.).
–
Komisija je također priznala da nije imala dokaza da je društvo Transgaz poslalo društvu Bulgargaz pojedinačne zahtjeve za pristup rumunjskom plinovodu 1 koje su podnijele treće strane, osobito one koje mu je 2010. uputio Overgas;
–
Komisija nije dokazala ni da je zahtjev društva C Energy Group od 26. rujna 2013. bio dovoljno precizan i ozbiljan da bi se smatrao zahtjevom za pristup rumunjskom plinovodu 1 na koji je društvo Bulgargaz bilo dužno odgovoriti (vidjeti analizu šestog dijela u ovoj presudi).
478
Osim toga, Komisija se nije mogla osloniti na pretpostavku prema kojoj su zbog toga što je društvo Bulgargaz rezerviralo cjelokupni kapacitet rumunjskog plinovoda 1, treće strane odustale od podnošenja zahtjeva za pristup tom kapacitetu (vidjeti uvodne izjave 278. i 537., in fine, pobijane odluke). Naime, ona nije podnijela nijedan dokaz kojim bi se utvrdilo takvo odricanje i stoga nije ispunila svoj teret dokazivanja. Osim toga, valja naglasiti da su, na temelju njegova članka 17.3., sporazum iz 2005. i njegov sadržaj bili povjerljivi te da Komisija nije uspjela dokazati da su, unatoč toj klauzuli o povjerljivosti, treće strane mogle znati za klauzulu o isključivosti u korist društva Bulgargaz sadržanu u sporazumu iz 2005. U svakom slučaju, pod pretpostavkom da je došlo do takvih odricanja, s obzirom na to da dotične treće strane po definiciji nisu podnijele nikakav zahtjev u tom smislu, društvu Bulgargaz ne može se prigovoriti odbijanje pristupa zbog toga što nije odgovorilo na zahtjeve koji mu nikad nisu bili upućeni.
479
Kao drugo, Komisija je smatrala da se dio povrede koji se odnosi na rumunjski plinovod 1 nastavio samo do 1. siječnja 2015., odnosno do datuma od kojeg je, prema njezinu mišljenju, društvo Bulgargaz trećima odobrilo zadovoljavajući pristup navedenom plinovodu (vidjeti uvodnu izjavu 651. pobijane odluke).
480
Međutim, valja utvrditi da su na taj datum odredbe sporazuma iz 2005. kojima se društvu Bulgargaz dodjeljuje isključivo pravo korištenja rumunjskog plinovoda 1 još uvijek bile na snazi. Naime, to isključivo pravo na temelju ugovora prekinuto je tek 30. rujna 2016., kada je sporazum iz 2005. raskinut, odnosno godinu dana i devet mjeseci nakon isteka razdoblja povrede. Slijedom toga, sama Komisija implicitno je priznala da postojanje tog isključivog ugovornog prava nije odlučujuće.
481
U tom kontekstu, indicija koja se odnosi na to da je društvo Bulgargaz rezerviralo cjelokupni kapacitet rumunjskog plinovoda 1 na temelju sporazuma iz 2005., iako je to društvo koristilo samo njegov dio, nije dovoljno za utvrđenje navodne zlouporabe na tržištu kapaciteta navedenog plinovoda.
482
Stoga sedmi dio valja prihvatiti.
c)
Osmi dio, koji se temelji na nepostojanju dokazne vrijednosti rasprava o ponovnom pregovaranju o sporazumu iz 2005.
483
Tužitelji, koje podupire Republika Bugarska, osporavaju dokaznu vrijednost rasprava o ponovnom pregovaranju o sporazumu iz 2005. U tom pogledu, pobijana odluka pogrešno utvrđuje da su navedene međuvladine rasprave predstavljale odbijanje odobravanja pristupa rumunjskom plinovodu 1 i da društvo Bulgargaz nije djelovalo konstruktivno tijekom pregovora o sporazumu iz 2005. U tom pogledu ističu tri prigovora:
–
međuvladinu prirodu ponovnih pregovora o sporazumu iz 2005.;
–
konstruktivnost njihova ponašanja tijekom pregovora;
–
činjenicu da nisu odgovorni za trajanje tih pregovora.
484
Komisija osporava taj dio.
1) Prvi prigovor, koji se temelji na međuvladinoj prirodi ponovnih pregovora o sporazumu iz 2005.
485
Tužitelji, koje podupire Republika Bugarska, ističu da su rasprave o ponovnom pregovaranju o sporazumu iz 2005. započete i održane na međuvladinoj razini, uključujući vladina i regulatorna tijela Republike Bugarske i Rumunjske. Te se rasprave stoga ne mogu pripisati društvu Bulgargaz. Tužitelji u tom pogledu navode tri dokaza:
–
„nadovezivanje” sporazuma iz 2005. na međuvladin sporazum iz 2003.;
–
činjenicu da je cilj ponovnih pregovora o sporazumu iz 2005. bio rješavanje pitanja koja su istaknuta u postupku zbog povrede protiv Rumunjske;
–
važnost sigurnosti opskrbe plinom u Bugarskoj i Bulgargazove uloge javnog opskrbljivača u ponovnim pregovorima o sporazumu iz 2005.
[omissis]
i) Središnja priroda sigurnosti opskrbe plinom u Bugarskoj i uloga društva Bulgargaz, kao javnog opskrbljivača, u ponovnim pregovorima o sporazumu iz 2005.
529
Tužitelji tvrde da je u okviru ponovnih pregovora o sporazumu iz 2005. društvo Bulgargaz djelovalo u svojstvu javnog opskrbljivača zadnjeg izbora, zaduženog za uslugu od općeg gospodarskog interesa i na temelju toga dužno je jamčiti opskrbu plinom u cijeloj Bugarskoj. Prema njihovu mišljenju, prijedlog jamstva minimalnog kapaciteta koji Transgaz jamči na rumunjskom plinovodu 1 u visini od [3 – 4] milijarde kubičnih metara (od ukupnog kapaciteta od 7,4 milijarde kubičnih metara) godišnje odgovarao je obvezama javne opskrbe društva Bulgargaz.
530
U tom pogledu iz nacrta memoranduma o razumijevanju proizlazi da je ponovno pregovaranje o sporazumu iz 2005. trebalo dovesti, s jedne strane, do ukidanja isključivosti korištenja rumunjskog plinovoda 1 u korist društva Bulgargaz i, s druge strane, do izmjene fiksne godišnje naknade koja se plaća Transgazu na temelju navedenog sporazuma kako bi se otklonile zabrinutosti koje je Komisija izrazila u okviru postupka zbog povrede protiv Rumunjske.
531
Na sastanku od 10. listopada 2012. Bulgargaz je iznio prijedlog jamstva minimalnog kapaciteta u visini od [3 – 4] milijarde kubičnih metara godišnje, navodeći Transgazu da je, kao protučinidbu, spreman osloboditi preostali dostupni kapacitet (vidjeti uvodnu izjavu 297. točku (h) pobijane odluke i točku 468. ove presude).
532
Na sastanku od 9. prosinca 2013. između društava Bulgargaz, Transgaz te vladinih i regulatornih tijela Republike Bugarske i Rumunjske dogovoreno je da se usvoji pristup kojim se od Komisije traži da odobri prijedlog jamstva minimalnog kapaciteta. Na taj su se način stranke usuglasile o nizu mjera za napredak pregovora. Dakle:
–
Bulgargaz je trebao poslati dopis Transgazu u kojem iznosi svoj prijedlog i navodi da je pristao na oslobađanje kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1, osim kapaciteta za koji je zatražio rezervaciju;
–
bugarski regulator trebao je poslati dopis Transgazu u kojem se podupire predložena izmjena sporazuma iz 2005. i navesti razloge zbog kojih je predloženo jamstvo minimalnog kapaciteta;
–
bugarsko Ministarstvo gospodarstva, energetike i turizma trebalo je poslati dopis Transgazu u kojem se navode razlozi za održavanje sporazuma iz 2005. na snazi do kraja 2016.
533
Nakon tog sastanka, dopisom od 14. prosinca 2013., navedenim u točki 525. ove presude, društvo Bulgargaz naznačilo je društvu Transgaz da mu pristaje vratiti neiskorištene kapacitete na rumunjskom plinovodu 1 pod uvjetom da se izmijeni „cijena usluge prijenosa”, odnosno fiksna godišnja pristojba utvrđena sporazumom iz 2005. Društvo Bulgargaz stoga je predložilo raspravu o izmjeni klauzule o isključivosti predviđene člankom 17.1. sporazuma iz 2005., kao i o izmjeni fiksne godišnje naknade. Također je navelo da će, ako društvo Transgaz prihvati njegov prijedlog, biti spremno potpisati sporazum o izmjeni.
534
Zamjenik ministra gospodarstva Republike Bugarske poslao je 13. siječnja 2014. svojem rumunjskom kolegi dopis u kojem je naveo razloge zbog kojih je sporazum iz 2005. važan za sigurnost opskrbe zemlje plinom (u daljnjem tekstu: bugarski ministarski dopis), u kojem je navedeno kako slijedi:
„Opskrba prirodnim plinom u Bugarskoj uglavnom se osigurava uvozom iz jednog izvora (Ruska Federacija), duž jedne veze (putem državnih područja Ukrajine, Moldove i Rumunjske), na temelju dugoročnih ugovora. Trenutačno još nisu dostupni alternativni izvori i rute, spojni plinovodi sa sustavima transporta plina u susjednim zemljama u velikoj mjeri nedostaju, dok skladišni kapaciteti, a osobito dnevne stope uklanjanja plina nisu dovoljne. Tim elementima utvrđuju se rizici povezani sa sigurnošću opskrbe, što je dokazano tijekom [krize] plina u siječnju 2009. tijekom [koje] je Bugarska bila najpogođenija država članica Europske unije. Jedinstveni vanjski izvor i dugoročni ugovori o opskrbi utječu na nisku razinu liberalizacije tržišta plina u zemlji i određuju važnu ulogu javnog opskrbljivača [Bulgargaza].
Izračuni s formulom N – 1 infrastrukturnih standarda u skladu s člankom 6. Uredbe (EU) br. 994/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. listopada 2010. o mjerama zaštite sigurnosti opskrbe plinom pokazuju da u slučaju poremećaja u samoj najvećoj plinskoj infrastrukturi (iz Rusije preko Ukrajine, Moldove i Rumunjske) preostali infrastrukturni kapacitet (prodaja iz Grčke u suprotnom smjeru, povećanje domaće proizvodnje plina i povlačenje iz čirenskog skladišta) neće moći isporučiti količinu plina potrebnu za zadovoljavanje ukupne potražnje za plinom u Bugarskoj na dan iznimno visoke potražnje za plinom, što se statistički događa jednom svakih 20 godina […]”
535
Stoga bugarsko ministarsko pismo pokazuje da je prijedlog jamstva minimalnog kapaciteta bio opravdan vrlo velikom ovisnošću Bugarske o plinu iz Rusije kako bi se osigurala sigurnost opskrbe na njezinu državnom području i stoga u pogledu pristupa rumunjskom plinovodu 1 koji je bio jedina mreža koja je mogla prenijeti taj plin u Bugarsku.
536
U dopisu koji je bugarski regulator uputio rumunjskom regulatoru 16. siječnja 2014. istaknuto je da je društvo Bulgargaz uzlazno gotovo u potpunosti ovisilo o samo jednom dobavljaču plina, odnosno o Gazpromu i njegovim društvima kćerima Overgas i WIEE te da je stoga sporazum iz 2005. bio „iznimno važan” za sigurnost opskrbe Republike Bugarske.
537
Transgaz je 13. siječnja 2014. odgovorio na dopis društva Bulgargaz od 14. prosinca 2013. iz točke 525. ove presude, ističući da se pravom Unije i uredbama koje je rumunjski regulator objavio 2012. zahtijeva da se sav kapacitet na rumunjskom plinovodu 1 ponudi na tržištu i da ga se dodijeli na transparentan način. Međutim, uzimajući u obzir okolnosti povezane sa sigurnošću opskrbe plinom u Bugarskoj i blisku suradnju između Republike Bugarske i Rumunjske, Transgaz je pristao na to da se na tržištu ponude samo neiskorišteni kapaciteti društva Bulgargaz, podložno odobrenju Komisije u tom pogledu.
538
Transgaz je tako naglasio da prijedlog društva Bulgargaz o zadržavanju dijela kapaciteta rumunjskog plinovoda 1 doista odstupa od primjenjivog regulatornog okvira, kojim se OTS‑u nalaže da na dražbama ponudi cjelokupan kapacitet navedenog plinovoda na tržištu, ali da ga je, s obzirom na blisku suradnju Republike Bugarske s Rumunjskom, prihvatio jer ga je smatrao opravdanim sigurnošću opskrbe Bugarske plinom.
539
Iz komunikacije navedene u točkama 531. do 538. ove presude proizlazi da su sigurnost opskrbe Bugarske plinom i važnost rumunjskog plinovoda 1 u tom pogledu bila središnja pitanja prilikom ponovnog pregovaranja o sporazumu iz 2005., što objašnjava snažnu uključenost bugarskih tijela u te rasprave.
540
Stoga je treći argument tužiteljâ osnovan.
[omissis]
d)
Zaključci o prvom „podrazlogu“
688
Iz svih prethodno navedenih razmatranja proizlazi da su jedini dijelovi prvog „podrazloga” koje valja odbiti prvi, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava jer je članak 102. UFEU‑a primijenjen na dvostrano dogovorenu ugovornu odredbu, drugi, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava time što je društvu Bulgargaz, običnom korisniku rumunjskog plinovoda, pripisano zlouporabno odbijanje opskrbe, i četvrti koji se temelji na nedostatnom obrazloženju pobijane odluke u pogledu uključivanja u povredu ograničenja pristupa Overgasa rumunjskom plinovodu 1.
689
Suprotno tomu, budući da iz analize drugih dijelova tužbenog razloga proizlazi da Komisija nije podnijela ozbiljne, precizne i dosljedne dokaze, u smislu sudske prakse navedene u točki 227. ove presude, na temelju kojih se u dovoljnoj mjeri može utvrditi da ponašanja koja se stavljaju na teret društvu Bulgargaz u pogledu pristupa rumunjskom plinovodu 1 predstavljaju odbijanje pristupa koje može biti obuhvaćeno člankom 102. UFEU‑a, valja prihvatiti navedene dijelove, a time i prvi „podrazlog”.
[omissis]
3.
Zaključak o četvrtom tužbenom razlogu
1106
Iz prethodno navedenog proizlazi da Komisija nije u dovoljnoj mjeri dokazala odbijanje pristupa trima infrastrukturama koje su u vlasništvu grupe BEH, a na koje se može primijeniti članak 102. UFEU‑a, u pogledu:
–
kao prvo, Bulgargazova ponašanja vezano uz pristup rumunjskom plinovodu 1 između 31. siječnja 2011. i 1. siječnja 2015. (vidjeti treći i peti do osmi dio prvog „podrazloga”, te zaključke iz točke 689. ove presude);
–
kao drugo, Bulgargazova ponašanja vezano za pristup rumunjskom plinovodu 1 između 30. srpnja 2010. i 1. siječnja 2015. (vidjeti peti dio drugog „podrazloga”, te zaključke iz točke 954. ove presude);
–
kao treće, Bulgargazova ponašanja vezano uz pristup čirenskom skladištu prije 5. lipnja 2012. (vidjeti točke 1092. do 1100 ove presude).
1107
Suprotno tomu, na temelju elemenata spisa može se dokazati da je ponašanje društva Bulgartransgaz koje se odnosi na pristup čirenskom skladištu moglo ograničiti tržišno natjecanje na bugarskim tržištima opskrbe plinom između 5. lipnja 2012. i 19. rujna 2014. (vidjeti točke 1101. do 1104. ove presude).
1108
S obzirom na to, valja podsjetiti na to da se sustav sudskog nadzora Komisijinih odluka koje se odnose na povrede koje je utvrdila na temelju članka 102. UFEU‑a sastoji od ispitivanja zakonitosti u skladu s člankom 263. UFEU‑a (vidjeti u tom smislu presudu od 10. srpnja 2014., Telefónica i Telefónica de España/Komisija, C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, t. 42.).
1109
Međutim, u okviru nadzora zakonitosti iz članka 263. UFEU‑a sudovi Unije ne mogu svojim obrazloženjem zamijeniti obrazloženje donositelja predmetnog akta (vidjeti u tom smislu presudu od 24. siječnja 2013., Frucona Košice/Komisija, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, t. 89. i navedenu sudsku praksu). Kao što to ističe nezavisna odvjetnica J. Kokott u svojem mišljenju u predmetu Frucona Košice/Komisija (C‑73/11 P, EU:C:2012:535, t. 92.), zabrana da sud Unije zamijeni obrazloženje autora pobijanog akta odraz je kasatornog karaktera tužbe za poništenje, koja se temelji na načelu institucionalne ravnoteže koje karakterizira strukturu i funkcioniranje Unije. Očuvanje te institucionalne ravnoteže podrazumijeva da svaka institucija izvršava svoje nadležnosti poštujući nadležnosti drugih institucija.
1110
Stoga, iako je Komisija nadležna za donošenje odluka kojima se primjenjuje članak 102. UFEU‑a, sud Unije je na temelju članka 263. UFEU‑a nadležan, među ostalim, nadzirati zakonitost obrazloženja tih odluka, pri čemu načelno nije ovlašten svojim obrazloženjem zamijeniti Komisijino niti ga dopuniti.
1111
U tom pogledu valja istaknuti da se obrazloženje pobijane odluke temelji na dvama temeljnim stupovima, odnosno, s jedne strane, na protutržišnoj strategiji koju provode tužitelji s ciljem zaštite vladajućeg položaja društva Bulgargaz na bugarskim tržištima opskrbe plinom i, s druge strane, na pojmu „jedinstvene i trajne povrede”.
1)
Protutržišna strategija
1112
U pobijanoj odluci utvrđeno je da su ponašanja tužiteljâ koja se odnose na rumunjski plinovod 1, transportnu mrežu i čirensko skladište, a koja su se sastojala od sprečavanja, ograničavanja i odgađanja pristupa svakoj od tih infrastruktura, bila dio protutržišne strategije kojom se nastoji zaštititi vladajući položaj društva Bulgargaz na bugarskim tržištima opskrbe plinom zatvaranjem pristupa trećih osoba navedenim tržištima (vidjeti uvodnu izjavu 389., uvodnu izjavu 454. točku (b) i uvodne izjave 467., 569., 572. i 643.). Prema Komisiji, tu je strategiju osmislio BEH te ju je proveo putem svojih društava kćeri Bulgargaz i Bulgartransgaz (vidjeti uvodnu izjavu 570. navedene odluke).
1113
U tom pogledu, u uvodnoj izjavi 567. pobijane odluke Komisija je objasnila da se, s obzirom na rascjepkanost predmetnih praksi, kako bi dokazala tu cjelokupnu strategiju, oslonila na skup indicija kojima se dokazuje:
–
vremenska dosljednost prekršaja;
–
usporedivost i komplementarnost praksi u pitanju;
–
zajednički standard ponašanja tužitelja u pogledu svake infrastrukture koja se sastoji od mogućnosti istiskivanja konkurenata s bugarskih tržišta opskrbe plinom.
1114
Tako je Komisija primijetila, kao prvo, da se te prakse, koje se sastoje od gomilanja kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 i odgađanja, ograničavanja i usporavanja pristupa transportnoj mreži i čirenskom skladištu, „upotpunjuju i međusobno jačaju” (vidjeti uvodnu izjavu 577. pobijane odluke).
1115
Kao drugo, Komisija je istaknula da su „prakse izričito povezane, uvjetujući pristup transportnom sustavu […] (koji je kontroliralo društvo Bulgartransgaz) pristupom trećih strana rumunjskom plinovodu 1 (koji je kontroliralo društvo Bulgargaz i za koji je potrebno BEH‑ovo odobrenje)” (vidjeti uvodnu izjavu 577. pobijane odluke). U tom pogledu valja podsjetiti da je Komisija zaključila da je zahtjev društva Bulgartransgaz da dostavi dokaze o kapacitetu rezerviranom na rumunjskom plinovodu 1 kojim upravlja društvo Bulgargaz, a koji pripada istoj grupi poduzetnika, „de facto onemogućio pristup transportnom sustavu do 2013.” (vidjeti uvodne izjave 475. i 480. pobijane odluke).
1116
Kao treće, Komisija je navela da je transportni sustav jedina infrastruktura koja može prevoziti plin u čirensko skladište i da je stoga pristup navedenoj mreži bio potreban kako bi se dobio pristup skladištu. Također je utvrdio da je sposobnost pristupa navedenoj stanici tijekom razdoblja povrede bila „neizravno povezana sa sposobnošću pristupa rumunjskom plinovodu 1 [koji] je bio jedini put kojim se plin prenosio do transportnog sustava […] tijekom [tog] razdoblja” (vidjeti uvodnu izjavu 578. pobijane odluke).
1117
Komisija je stoga zaključila da su Bulgartransgaz i Bulgargaz „mogli zajednički utjecati i doprinijeti sprečavanju, ograničavanju i odgađanju pristupa trećih strana infrastrukturi koja je u vlasništvu BEH‑a ili pod njegovom kontrolom” (vidjeti uvodnu izjavu 579. pobijane odluke). Osim toga, istaknuo je, s jedne strane, da su Bulgargaz i Bulgartransgaz koordinirali svoje ponašanje u pogledu zahtjeva trećih strana za pristup, pri čemu se međusobno ponašali kao subjekti unutar integriranog poduzetnika, i da je, s druge strane, BEH bio izravno uključen u sve sporne prakse (vidjeti uvodnu izjavu 579. pobijane odluke).
2)
Jedinstvena i trajna povreda
1118
Komisija je zaključila da su tužitelji počinili jedinstvenu i trajnu povredu članka 102. UFEU‑a između 30. srpnja 2010. i 1. siječnja 2015. time što su trećima uskratili pristup rumunjskom plinovodu 1, transportnoj mreži i čirenskom skladištu, što je dovelo do zatvaranja bugarskih tržišta opskrbe plinom (vidjeti članak 1. i 2. te uvodne izjave 1., 2. i 450. pobijane oduke).
1119
Prema sudskoj praksi, pojam jedinstvene i kontinuirane povrede odnosi se na ukupnost djelovanja koja su dio globalnog plana jer imaju istovjetan cilj narušavanja tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu. Kako bi se ocijenilo predstavljaju li određena djelovanja jedinstvenu i kontinuiranu povredu potrebno je provjeriti postoji li među njima komplementarna veza, u smislu da je svako od njih namijenjeno suočavanju s jednom ili više posljedica normalnog odvijanja tržišnog natjecanja i pridonose li svojim međudjelovanjem ostvarivanju ciljeva zamišljenih u okviru tog globalnog plana. U tom pogledu valja uzeti u obzir svaku okolnost kojom se može utvrditi ili dovesti u pitanje navedena veza, kao što su razdoblje primjene, sadržaj (uključujući korištene metode) i, s tim u vezi, cilj različitih predmetnih postupanja (presude od 28. travnja 2010., Amann & Söhne i Cousin Filterie/Komisija, T‑446/05, EU:T:2010:165, t. 89.; od 1. srpnja 2010., AstraZeneca/Komisija, T‑321/05, EU:T:2010:266, t. 892., i od 8. rujna 2016., Arrow Group i Arrow Generics/Komisija, T‑467/13, neobjavljena, EU:T:2016:450, t. 384.).
1120
U ovom slučaju, kako bi dokazala da sva djelovanja tužiteljâ predstavljaju jedinstvenu i trajnu povredu, Komisija se u uvodnim izjavama 608., 609. i 614. pobijane odluke u biti oslonila na činjenicu da su ona bila dio „globalnog i dugoročnog plana zatvaranja [bugarskih] tržišta opskrbe plinom […] u korist društva Bulgargaz”.
1121
U tom pogledu Komisija je ponovno naglasila, kao prvo, da je društvo Bulgargaz samo moglo istisnuti svoje konkurente i ograničiti mogućnost održivog tržišnog natjecanja na bugarskim tržištima opskrbe plinom gomilanjem kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 (vidjeti uvodne izjave 611. i 624. pobijane odluke).
1122
Kao drugo, Komisija je istaknula da se „tri prakse grupe BEH” koje su povezane s trima infrastrukturama koje su pod njezinim nadzorom „upotpunjuju i međusobno jačaju te su provedene isključivo s ciljem zatvaranja [bugarskih] tržišta opskrbe plinom” (vidjeti uvodnu izjavu 612. pobijane odluke). U tom je pogledu utvrdio da je pristup transportnoj mreži i, prema tome, čirenskom skladištu uvjetovan prethodnim dobivanjem pristupa rumunjskom plinovodu 1, koji je tijekom razdoblja povrede bio jedina infrastruktura koja je bila dostupna za prijevoz plina preko navedene mreže i, prema tome, do tog skladišta (vidjeti uvodne izjave 51., 578. i 611. pobijane odluke).
1123
Prema tome, kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 578. i 611. pobijane odluke, i kao što to, uostalom, Komisija ističe u svojem odgovoru na tužbu, „bez pristupa rumunjskom plinovodu 1, (potencijalni) konkurenti nisu imali pristup transportnoj mreži ni, prema tome, [čirenskom] skladištu”.
1124
Kao treće, Komisija je ponovila da su se Bulgargaz i Bulgartransgaz koordinirali u pogledu zahtjeva trećih strana za pristup, pri čemu se međusobno ponašali kao subjekti unutar integriranog poduzetnika (vidjeti uvodne izjave 579. i 612. pobijane odluke).
1125
Kao četvrto, Komisija je ponovno utvrdila da su sporne prakse također bile „izričito povezane” jer je „pristup transportnom sustavu (koji je kontroliralo društvo Bulgartransgaz) bio uvjetovan pristupom trećih strana rumunjskom plinovodu 1 (koji je kontroliralo društvo Bulgargaz) te je za njega bilo potrebno odobrenje BEH‑a” (vidjeti uvodnu izjavu 612. pobijane odluke). Istaknuo je da je čak i nakon siječnja 2012. BEH zadržao kontrolu nad Bulgartransgazom jer je pristup transportnoj mreži, a time i neizravno pristup čirenskom skladištu, bio uvjetovan prethodnim dobivanjem pristupa rumunjskom plinovodu 1 kod društva Bulgargaz, koje je pak podložno prethodnom odobrenju BEH‑a (vidjeti uvodnu izjavu 611. pobijane odluke).
1126
Prema mišljenju Komisije, veza između navedenih praksi omogućila je:
–
s jedne strane, trima tužiteljima da međusobno utječu na svoje ponašanje, tako da su zajedno doprinijeli sprečavanju, ograničavanju i odgađanju pristupa trećih osoba infrastrukturi koju drži ili kontrolira grupa BEH;
–
s druge strane, grupi BEH da koordinira svoje ponašanje na koherentan način primjenom sličnih metoda (vidjeti uvodnu izjavu 612. pobijane odluke).
1127
Iz svih razmatranja iznesenih u točkama 1112. do 1126. ove presude proizlazi da:
–
ni u obrazloženju pobijane odluke, a još manje u njezinoj izreci, Komisija tužiteljima nije pripisala više zasebnih povreda, od kojih je svaka bila povezana s jednom od predmetnih infrastruktura;
–
protutržišna strategija koja se stavlja na teret tužiteljima ključni je sastavni element jedinstvene i trajne povrede koju im pripisuje pobijana odluka; potonji su optuženi da su doprinijeli provedbi te strategije, koja se temeljila na međuovisnosti ponašanja koja se odnose na svaku od triju predmetnih plinskih infrastruktura i čiji je jedini cilj bio zatvaranje bugarskih tržišta opskrbe plinom kako bi se zaštitio vladajući položaj društva Bulgargaz na tim tržištima;
–
Komisija je u više navrata u pobijanoj odluci naglasila da su postupanja društva Bulgargaz u pogledu rumunjskog plinovoda 1 bila sama za sebe ključna i dostatna za zatvaranje pristupa njegovih potencijalnih konkurenata navedenim tržištima.
1128
Iz toga slijedi da je navodna zlouporaba u pogledu rumunjskog plinovoda 1 središte na kojem se temelje analiza Komisije i obrazloženje pobijane odluke u pogledu sastavnih elemenata utvrđene jedinstvene i trajne povrede.
1129
U tom kontekstu, okolnost prema kojoj je Bulgartransgaz spriječio pristup društva C čirenskom skladištu u lipnju 2012. i Overgasu između siječnja 2013. i sredine 2014. (vidjeti točke 1101. do 1104. ove presude) i prema kojoj je to ponašanje samo po sebi moglo proizvesti protutržišne učinke na bugarskim tržištima opskrbe plinom, ne može samo po sebi opravdati utvrđenje jedinstvene i trajne povrede članka 102. UFEU‑a koja se pripisuje tužiteljima pobijanom odlukom.
1130
Naime, valja podsjetiti na to da se u člancima 1. i 2. pobijane odluke u pogledu tužiteljâ navodi „jedinstvena i trajna povreda članka 102. [UFEU‑a] time [što su oni odbili] trećim stranama pristup transportnoj mreži […], rumunjskom plinovodu 1 […] i čirenskom [skladištu], što dovodi do zatvaranja tržišta opskrbe plinom u Bugarskoj” od „30. srpnja 2010. [do] 1. siječnja 2015.”.
1131
Stoga, s obzirom na sva ponašanja koja se tužiteljima stavljaju na teret u pobijanoj odluci i njezin naglasak na njihovoj međuovisnosti, komplementarnosti i uzajamnom jačanju, iz izreke pobijane odluke ne može se zaključiti da se ona temelji na više razloga koji se odnose na različite zlouporabe koje su svaka same po sebi dovoljne da bi se na njima temeljila.
1132
Međutim, prema ustaljenoj sudskoj praksi navedenoj u točkama 234. i 1109. ove presude, u okviru nadzora zakonitosti na temelju članka 263. UFEU‑a, sud Unije ne može svojim obrazloženjem zamijeniti obrazloženje donositelja predmetnog akta. U ovom slučaju, utvrđenje jedinstvene i trajne povrede koje se tužiteljima pripisuje u izreci pobijane odluke, u kojem se navode narav i doseg navedene povrede pravila tržišnog natjecanja Unije i koja je neodvojiva od njezina obrazloženja, obuhvaća sva ponašanja tužiteljâ koja se odnose na tri predmetne plinske infrastrukture. Kao što je istaknuto u točkama 1113. i 1131. ove presude, kvalifikacija jedinstvene i trajne povrede temelji se na komplementarnosti i međuovisnosti različitih navedenih ponašanja.
1133
U tim okolnostima, jedini razlog koji se temelji na ponašanju društva Bulgartransgaz koje se odnosi na čirensko skladište nakon lipnja 2012. ne može, osim ako se pobijana odluka iskrivi tako da se Komisijina ocjena činjenica zamijeni novom ocjenom, protivno sudskoj praksi navedenoj u točki 1109. ove presude, predstavljati bitno, odnosno dovoljno obrazloženje na kojem se može temeljiti izreka navedene odluke.
1134
Iz prethodno navedenog proizlazi da Komisija nije u dovoljnoj mjeri dokazala povredu koja predstavlja zlouporabu vladajućeg položaja koja se pobijanom odlukom pripisuje tužiteljima.
1135
Stoga valja prihvatiti četvrti tužbeni razlog a da pritom nije potrebno ispitati ostale „podrazloge” koje su istaknuli tužitelji.
D. Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na postojanju bitnih povreda postupka koje utječu na ostvarivanje prava obrane tužiteljâ te na povredi načela dobre uprave
[omissis]
1.
Prvi i drugi dio, koji se temelje na povredi obveza bilježenja i ulaganja u spis dokumenata koji se odnose na sastanke Komisije s Overgasom te nedostatnom pristupu potonjima
1142
Tijekom upravnog postupka Komisija je organizirala ukupno osam sastanaka s Overgasom, uključujući:
–
prvih pet, koji su se održali prije obavijesti tužiteljima o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, 13. listopada 2010., 13. siječnja, 17. ožujka i 15. prosinca 2011. kao i 17. lipnja 2013. (u daljnjem tekstu: sastanci od 2010. do 2013.);
–
preostala tri sastanka, održana nakon donošenja obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, konkretno 13. listopada 2015., 17. ožujka 2016. i 20. listopada 2016. (u daljnjem tekstu: sastanci iz 2015. i 2016. te, zajedno sa sastancima od 2010. do 2013., u daljnjem tekstu: sastanci s Overgasom).
1143
Komisija potvrđuje da je nakon svakog od tih osam sastanaka s Overgasom sastavila sažete bilješke koje nisu povjerljive kao i povjerljive detaljne zapisnike. Na raspravi je priznala da ne može sa sigurnošću navesti datum sastavljanja tih dokumenata, ali da je, zbog njihova stupnja preciznosti, pretpostavila da su sastavljeni neposredno nakon svakog sastanka.
1144
Osim toga, nakon svakog od tih sastanaka s Komisijom, osim onih od 13. listopada 2015. i 17. ožujka 2016., Overgas je podnio pisana očitovanja (u daljnjem tekstu: naknadna očitovanja) u kojima je iznio argumente istaknute na navedenim sastancima.
1145
Iz spisa također proizlazi da su tužitelji najprije imali pristup, među ostalim, sažetim bilješkama sa sastanaka od 2010. do 2013. kao i inačici naknadnih očitovanja koja nije povjerljiva u okviru uvida u spis izvršenog nakon obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. Nakon presude od 6. rujna 2017., Intel/Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632), u kojoj su pojašnjene Komisijine obveze bilježenja i čuvanja spisa u postupcima suzbijanja povreda tržišnog natjecanja, oni su 5. siječnja 2018. podnijeli novi zahtjev koji se odnosi, među ostalim, na pristup detaljnim zapisnicima i bilješkama sa svakog drugog mogućeg sastanka između Komisije i Overgasa.
1146
Komisija je 23. ožujka 2018. odgovorila priznavši da je nakon obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku održala tri sastanka s Overgasom, odnosno sastanke iz 2015. i 2016., za koje je u tom trenutku tužiteljima poslala sažete bilješke. Međutim, odbila je pristup detaljnim zapisnicima zbog toga što su, s jedne strane, sadržavali povjerljive podatke i, s druge strane, u njima se ne može pronaći nijedan dokaz koji već nije bio prisutan u drugim dokumentima koji nisu povjerljivi, a kojima su tužitelji imali pristup, s obzirom na to da su imali i pristup naknadnim očitovanjima.
1147
Tužitelji su zbog toga uputili svoj zahtjev za pristup službeniku za usmene rasprave koji je u svojem odgovoru od 14. svibnja 2018. naveo da smatra da je odbijanje otkrivanja detaljnih zapisnika opravdano razlozima povjerljivosti i da ti dokumenti ne sadržavaju dodatne oslobađajuće dokaze. Međutim, kako bi se učinkovito ostvarivanje prava obrane tužiteljâ uravnotežilo s Overgasovom legitimnom zabrinutošću u pogledu povjerljivosti, službenik za usmene rasprave predložio je ograničen pristup detaljnim zapisnicima sa sastanaka s Overgasom putem vanjskih predstavnika tužiteljâ u okviru postupka pristupa podatkovnoj prostoriji.
1148
Usto, dopisom od 18. lipnja 2018. (u daljnjem tekstu: dopis od 18. lipnja 2018.) tužitelji su od Komisije zatražili da im omogući pristup manje redigiranoj verziji naknadnih očitovanja, što im je Komisija odbila.
1149
Dana 28. lipnja 2018. vanjski zastupnici tužiteljâ imali su pristup detaljnim zapisnicima sa sastanaka s Overgasom u okviru postupka pristupa podatkovnoj prostoriji. U skladu s uputama koje je dala Komisija, vanjski zastupnici tužiteljâ mogli su u podatkovnu prostoriju unijeti primjerke, u papirnatom obliku, obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, prikaz činjenica, sažete bilješke sa sastanaka s Overgasom i verzije naknadnih očitovanja koje nisu bile povjerljive.
1150
Tom su prilikom vanjski zastupnici tužiteljâ sastavili povjerljivo izvješće iz podatkovne prostorije u kojem su izrazili svoje stajalište o informacijama koje su smatrali oslobađajućim dokazima koji se nalaze u detaljnim zapisnicima. Verzija navedenog izvješća koja nije povjerljiva (u daljnjem tekstu: izvješće iz podatkovne prostorije koje nije povjerljivo) sastavljena je pod Komisijinim nadzorom i dostavljena tužiteljima. Zastupnici su se mogli koristiti informacijama koje su im stavljene na raspolaganje u podatkovnoj prostoriji u svrhu obrane tužiteljâ, kojima, međutim, nisu mogli otkriti nijednu povjerljivu informaciju (rješenje od 14. ožujka 2022., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija, T‑136/19, EU:T:2022:149, t. 20. do 22.).
1151
U okviru prvih dvaju dijelova njihova prvog tužbenog razloga tužitelji u biti ističu dvije skupine argumenata:
–
prva je usmjerena na postupak bilježenja i ulaganja sažetih bilješki i detaljnih zapisnika u spis;
–
druga se tiče pristupa detaljnim zapisnicima i naknadnim očitovanjima.
1152
Za potrebe analize najprije valja provjeriti je li Komisija stvarno počinila postupovne nepravilnosti koje navode tužitelji; prema potrebi, valja ispitati posljedice takvih nepravilnosti na njihova prava obrane, i osobito provjeriti jesu li tužitelji, uzimajući u obzir činjenične i pravne okolnosti svojstvene ovom predmetu, u dovoljnoj mjeri dokazali da su mogli bolje osigurati svoju obranu da Komisija nije počinila postupovnu nepravilnost (presude od 2. listopada 2003., Thyssen Stahl/Komisija, C‑194/99 P, EU:C:2003:527, t. 31.; od 13. prosinca 2018., Deutsche Telekom/Komisija, T‑827/14, EU:T:2018:930, t. 129. i od 15. lipnja 2022., Qualcomm/Komisija (Qualcomm – Plaćanja za isključivost), T‑235/18, EU:T:2022:358, t. 160. i 202.).
2.
Postojanje postupovnih nepravilnosti
1153
Uvodno valja istaknuti da je uvid u spis, predviđen člankom 27. stavkom 2. Uredbe br. 1/2003 i člankom 15. stavcima 1. i 2. Uredbe br. 773/2004, jedno od postupovnih jamstava koja omogućuju primjenu načela jednakosti oružja i zaštitu prava obrane stranaka na koje se odnosi postupak koji vodi Komisija. One imaju pravo uvida u istražni spis, osim kad je riječ o poslovnim tajnama drugih poduzetnika, unutarnjim dokumentima Komisije i ostalim povjerljivim informacijama.
1154
Pravo na uvid u spis podrazumijeva da Komisija predmetnom poduzetniku pruža mogućnost da ispita sve dokumente koji se nalaze u istražnom spisu, a koji mogu biti relevantni za njegovu obranu. To se odnosi kako na dokazne elemente koji ih terete tako i na one koji ih oslobađaju, uz rezervu poslovne tajne drugih poduzetnika, Komisijinih unutarnjih dokumenata i drugih povjerljivih podataka (vidjeti presudu od 25. listopada 2011., Solvay/Komisija, C‑109/10 P, EU:C:2011:686, t. 54. i navedenu sudsku praksu).
1155
Opseg prava na uvid u spis kao sastavni dio prava na obranu bio je predmet nedavne sudske prakse koja je pobliže odredila granice Komisijinih obveza, posebno u pogledu njezinih obveza bilježenja (vidjeti u tom smislu presude od 6. rujna 2017., Intel/Komisija, C‑413/14 P, EU:C:2017:632; od 15. lipnja 2022., Qualcomm/Komisija (Qualcomm – plaćanja za isključivost), T‑235/18, EU:T:2022:358, i od 14. rujna 2022., Google i Alphabet/Komisija (Google Android), T‑604/18, žalbeni postupak u tijeku, EU:T:2022:541).
1156
U tom pogledu valja podsjetiti da članak 19. stavak 1. Uredbe br. 1/2003 predviđa da, s ciljem izvršenja obveza koje su joj povjerene, Komisija može uzeti izjavu od svake fizičke ili pravne osobe koja pristane na davanje izjave u svrhu prikupljanja informacija koje se odnose na predmet ispitivanja. Navedena odredba stoga čini pravnu osnovu koja ovlašćuje Komisiju da provede ispitivanje u okviru istrage i namijenjena je primjeni na sva ispitivanja radi prikupljanja informacija koje se odnose na predmet istrage (presuda od 6. rujna 2017., Intel/Komisija, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, t. 84. i 86.).
1157
Kad provodi takvo ispitivanje, Komisija je na temelju članka 3. Uredbe br. 773/2004 obvezna, u obliku koji odabere, bilježiti izjave ispitanika (vidjeti u tom smislu presudu od 6. rujna 2017., Intel/Komisija, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, t. 90. i 91.).
1158
Dakle, iako je, doduše, dopušteno iz upravnog postupka isključiti elemente koji nemaju nikakve veze s činjeničnim i pravnim tvrdnjama koje se nalaze u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i koji stoga nisu uopće relevantni za istragu, ne može biti samo na Komisiji da odredi dokumente koji su korisni za obranu dotičnog poduzetnika (presude od 7. siječnja 2004., Aalborg Portland i dr./Komisija, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P i C‑219/00 P, EU:C:2004:6, t. 126., i od 16. lipnja 2011., FMC Foret/Komisija, T‑191/06, EU:T:2011:277, t. 306.).
1159
S tog se aspekta ispitivanja kojima se nastoje prikupiti informacije o predmetu istrage i koja su stoga obuhvaćena člankom 19. Uredbe br. 1/2003 moraju bilježiti i ne mogu se ispustiti iz spisa predmeta (vidjeti u tom smislu presudu od 15. lipnja 2022., Qualcomm/Komisija (Qualcomm – plaćanja za isključivost), T‑235/18, EU:T:2022:358, t. 199.).
1160
Također, obveza koju Komisija ima, u smislu članka 3. Uredbe br. 773/2004, da u obliku koji izabere bilježi izjave koje su ispitanici dali tijekom upravne istrage, ne može se konkretizirati u sastavljanju kratkog sažetka tema o kojima se raspravljalo tijekom ispitivanja. Komisija mora biti u mogućnosti pružiti naznaku u pogledu sadržaja rasprava koje su se održale na ispitivanju, konkretno u pogledu naravi informacija pruženih na ispitivanju o temama o kojima se raspravljalo (vidjeti u tom smislu presudu od 6. rujna 2017., Intel/Komisija, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, t. 92.).
1161
Upravo s obzirom na ta načela valja ispitati argumente tužiteljâ kojima se prijavljuju navodne povrede obveza Komisije u pogledu njezinih obveza bilježenja i ulaganja u spis te uvid u njega.
a)
Prvi prigovor, koji se temelji na propustu bilježenja i odgovarajućeg uključivanja u spis izjava danih tijekom sastanaka s Overgasom
1162
Tužitelji, koje podupire Republika Bugarska, tvrde da je način na koji je Komisija zabilježila ili propustila zabilježiti svoje sastanke s Overgasom, kao i način na koji je u spis uložila izjave dane na navedenim sastancima, protivan obvezama bilježenja koje proizlaze iz članka 19. Uredbe br. 1/2003 u vezi s člankom 3. Uredbe br. 773/2004. Komisija je na taj način također povrijedila načela dobre uprave i transparentnosti, kao i prava obrane tužiteljâ. Slijedom toga, Opći sud ne može izvršavati svoj sudski nadzor.
1163
U tom pogledu valja razlikovati, s jedne strane, argumente koji se odnose na sastanke s Overgasom od 2010. do 2013. i, s druge strane, argumente koji se odnose na sastanke iz 2015. i 2016.
1164
Opći sud smatra da valja započeti s analizom argumenata koji se odnose na sastanke iz 2015. i 2016.
1) Sastanci 2015. i 2016.
1165
Tužitelji tvrde da:
–
tijekom istrage u spis nije uložen nijedan zapis u vezi sa sastancima održanima 2015. i 2016.;
–
Komisija je postojanje tih sastanaka, kao i s njima povezanih detaljnih zapisnika, priznala tek u odgovoru na zahtjev tužiteljâ od 5. siječnja 2018., nakon kojeg je 23. ožujka 2018. odobren pristup sažetim bilješkama.
1166
Komisija napominje da je, čim su je tužitelji pitali je li nakon obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku održala druge sastanke s Overgasom, obavijestila tužitelje o sastancima iz 2015. i 2016., dostavljajući im sažete bilješke koje se odnose na njih.
1167
U tom pogledu Komisija ističe da će na temelju točke 27. Obavijesti Komisije o pravilima uvida u spis Komisije u predmetima koji se vode prema člancima [101.] i [102. UFEU‑a], člancima 53., 54. i 57. Sporazuma o EGP‑u i Uredbi Vijeća (EZ) br. 139/2004 (SL 2005., C 325, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 49.) jedna stranka imati pristup dokumentima primljenima nakon obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku u kasnijim fazama upravnog postupka samo ako ti dokumenti mogu predstavljati nove dokaze, bilo inkriminirajuće ili oslobađajuće – koji se odnose na činjenice koje su protiv te stranke iznesene u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
1168
Međutim, prema Komisijinu mišljenju, dokumenti koji se odnose na sastanke iz 2015. i 2016. nisu bili ni temelj prigovora upućenih tužiteljima ni novi dokazi o već iznesenim navodima i stoga nije bila dužna uključiti sažete bilješke ili detaljne zapisnike sa sastanaka iz 2015. i 2016. u spis i dati uvid u njih. Uostalom, ona je sama bila dužna ocijeniti jesu li ti dokumenti potencijalno oslobađajući.
1169
Međutim, iz sažetih bilješki i detaljnih zapisnika proizlazi da je cilj sastanaka iz 2015. i 2016. bio prikupiti informacije o predmetu istrage koja je dovela do donošenja pobijane odluke.
1170
S tog se aspekta, s obzirom na sudsku praksu na koju se poziva u točkama 1157. i 1159. ove presude, ispitivanja kojima se nastoje prikupiti informacije o predmetu istrage i koja su stoga obuhvaćena člankom 19. Uredbe br. 1/2003, poput predmetnih ispitivanja, moraju se bilježiti i ne mogu se ispustiti iz spisa predmeta.
1171
Točno je da je mogućnost razlikovanja između dokumenata relevantnih za istragu i onih koji to nisu te, slijedom toga, mogućnosti njihova isključivanja iz istražnog spisa i dalje nužna kako bi se izbjeglo da Komisija bude izložena prekomjernom postupovnom opterećenju. Međutim, na njoj nije da isključi element iz spisa na način da primijeni svoju navodnu diskrecijsku ovlast u pogledu toga jesu li ti dokumenti potencijalno optužujući ili oslobađajući jer nepostojanje pisanog traga ispitivanja sprečava Opći sud da provjeri je li Komisija postupila u skladu s odredbama Uredbe br. 1/2003 i, općenitije, jesu li prava poduzetnika i fizičkih osoba uključenih u istragu u potpunosti poštovana.
1172
Osim toga, obveza bilježenja predviđena člankom 3. Uredbe br. 773/2004 bila bi lišena svakog korisnog učinka ako bi se Komisiji omogućilo da na vlastitu inicijativu isključi bilježenje određenih sastanaka, tim više što su se, u okolnostima ovog predmeta, razgovori odvijali s Overgasom, koji je imao nezanemarivu ulogu u odluci Komisije o pokretanju i nastavku istrage i u kojem se tvrdilo da su u odnosu na njega postojala protutržišna djelovanja tužitelja.
1173
Iz toga slijedi da treba odbiti Komisijine argumente koji se temelje na nepostojanju obveze bilježenja i ulaganja u spis zapisnika sa sastanaka iz 2015. i 2016. održanih nakon obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku s Overgasom.
1174
Konačno, budući da tužitelji također ističu da ih je Komisija propustila obavijestiti o sastancima iz 2015. i 2016., valja podsjetiti na to da tijekom upravnog postupka koji je doveo do donošenja pobijane odluke Komisija zapravo nije navela ispitivanja koje je provodila s Overgasom nakon obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
1175
No, kao što to proizlazi iz točaka 1157. i 1159. ove presude, Komisija ne može propustiti u spis predmeta uvrstiti bilješke s ispitivanja poput onih sa sastanaka iz 2015. i 2016. te, posljedično, o njima izvijestiti stranke.
1176
Iz toga slijedi da su argumenti tužiteljâ koji se odnose na Komisijine povrede obveza u odnosu na sastanke iz 2015. i 2016. osnovani jer je ona trebala zabilježiti izjave dane tijekom potonjih i uložiti u spis dokumente koji se odnose na njih, kao i ažurirati indeks spisa, čime se tužiteljima omogućuje da se upoznaju s predmetnim ispitivanjima, pod uvjetom zaštite povjerljivosti određenih elemenata na koje se Overgas legitimno poziva.
1177
Komisija je stoga počinila postupovnu nepravilnost time što nije na odgovarajući način zabilježila izjave dane na sastancima održanima 2015. i 2016., niti ih uložila u spis te o tome obavijestila tužitelje.
2) Sastanci od 2010. do 2013.
1178
Tužitelji:
–
prigovaraju Komisiji da nije na odgovarajući način zabilježila sastanke od 2010. do 2013. jer je u spis uključila samo sažete bilješke koje su sadržavale samo nejasne i općenite sažetke; osim toga, sažete bilješke bile su priložene spisu tek nekoliko godina nakon održavanja tih sastanaka 2014. godine, što je moglo umanjiti njihovu točnost;
–
žale se da su tek 2018. otkrili da postoje detaljni zapisnici u odnosu na sažete bilješke koje nisu bile sadržane u spisu; ističu da Komisija nije mogla objasniti razlog zbog kojeg su navedeni zapisnici čuvani izvan spisa.
1179
Te se povrede odražavaju i u indeksu istražnog spisa, dostavljenom nakon donošenja obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, u kojem nisu dovoljno precizno navedeni dokumenti prikupljeni tijekom istrage te u kojem nisu navedeni, konkretno, detaljni zapisnici sa sastanaka s Overgasom.
1180
Komisija odgovara da ne postoji nikakav zahtjev da se dokaz uloži u spis i uključi u indeks koji se odnosi na trenutak u kojem su se sastanci održali te da su sastavljene relevantne bilješke. Ističe da se pobijana odluka ni u kojem slučaju ne temelji ni na sažetim bilješkama ni na detaljnim zapisnicima s predmetnih sastanaka.
1181
Komisija također tvrdi da su tužitelji, zahvaljujući pristupu sažetim bilješkama sa sastanaka od 2010. do 2013. nakon obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, mogli ostvariti svoja prava obrane, što su učinili podnošenjem svojih odgovora na navedenu obavijest, kao i naknadnim očitovanjima u kojima su kao olakotne okolnosti naveli određene elemente navedene na tim sastancima. Osim toga, ona ističe da su naknadna očitovanja koja je podnio Overgas, a koja su razvila pitanja istaknuta na tim sastancima, bila uložena u spis i otkrivena tužiteljima.
1182
U tom pogledu valja istaknuti da se sažete bilješke sa sastanaka s Overgasom, kojima su tužitelji dosljedno imali pristup za svaki sastanak, sastoje od manje od jedne polovice stranice. Svaka polovica stranice sadržava naznaku datuma sastanka, sudionika i tema o kojima se raspravljalo tijekom sastanka, opisano u najviše pet do osam rečenica.
1183
Sadržaj sažetih bilješki stoga je očito nedovoljan da bi se uzeo u obzir sadržaj rasprava koje su se stvarno odvijale između Komisije i Overgasa, a osobito narav informacija koje je potonji dostavio o temama o kojima se raspravljalo.
1184
Međutim, niti jedan element koji se temelji na tekstu članka 19. stavka 1. Uredbe br. 1/2003 ili cilja koji se njime želi postići ne omogućuje zaključiti da je zakonodavac namjeravao uvesti razliku između, s jedne strane, „sažetih bilješki”, dovršenih u svrhu uvida u spis, i „detaljnih zapisnika” namijenjenih da ostanu povjerljivi. Takvo bi tumačenje oduzelo svaki koristan učinak pravu na uvid u spis, kako je navedeno u točki 1153. ove presude, kao i načelu jednakosti oružja.
1185
U tom pogledu irelevantna je činjenica, na koju se poziva Komisija, da se pobijana odluka ne temelji ni na kratkim bilješkama ni na detaljnim zapisnicima. Pravo na uvid u spis zapravo podrazumijeva da Komisija mora predmetnom poduzetniku dati mogućnost da ispita sve dokumente koji se nalaze u istražnom spisu koji mogu biti relevantni za njegovu obranu (presuda od 7. siječnja 2004., Aalborg Portland i dr./Komisija, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P i C‑219/00 P, EU:C:2004:6, t. 68.).
1186
Iz toga proizlazi, što se tiče sažetih bilješki sa sastanaka od 2010. do 2013., da Komisija nije poštovala obveze koje ima na temelju članka 19. Uredbe br. 1/2003, u vezi s člankom 3. stavkom 3. Uredbe br. 773/2004 i s obzirom na sudsku praksu navedenu u točkama 1157. i 1159. ove presude. Ta se povreda odrazila, s jedne strane, uvođenjem neopravdane razlike između dviju vrsta dokumenata, odnosno detaljnih zapisnika, namijenjenih internoj uporabi, i sažetih bilješki namijenjenih spisu i stoga pristupu tužiteljâ i, s druge strane, očitoj nedostatnosti potonjih u izvješćivanju o sadržaju razgovora između Komisije i Overgasa, osobito o naravi informacija koje je potonji dostavio o temama o kojima se raspravljalo, kao što to zahtijeva sudska praksa navedena u točki 1160. ove presude.
1187
Suprotno tomu, Opći sud smatra da vremensko odstupanje između sastanaka od 2010. do 2013. i unošenje u spis, tek 2014., sažetih bilješki koje se na njih odnose, samo po sebi i u nedostatku drugih dokaza ili barem ozbiljnih indicija, ne omogućuje zaključak da je Komisija povrijedila svoje obveze u pogledu uvida u spis.
1188
Kao prvo, unatoč zakašnjelom ulaganju kratkih bilješki sa sastanaka s Overgasom, tužitelji su imali mogućnost uzeti ih u obzir i ostvariti svoja prava obrane, ne samo time što su podnijeli svoje odgovore na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, nego prije svega, kao što to proizlazi iz točke 1147. ove presude, time što su službeniku za usmene rasprave istaknuli svoj zahtjev za pristup detaljnim zapisnicima, koji je doveo do dodjele pristupa u okviru podatkovne prostorije.
1189
Kao drugo, što se tiče argumenta da su sažete bilješke sa sastanaka od 2010. do 2013. netočne, koji se temelje na njihovom nepravodobnom ulaganju u spis, čak i pod pretpostavkom da je Komisija pripremila navedene bilješke 2014. godine, na pouzdanost njihova sadržaja moglo bi utjecati samo da su detaljni zapisnici o istim sastancima, koji su nužno bili temelj za sastavljanje navedenih kratkih bilješki, također bili sastavljeni 2014. U takvim okolnostima, znatno razdoblje između, s jedne strane, sastanaka i, s druge strane, pripreme detaljnih zapisnika o kojima je riječ moglo bi izazvati sumnje u pogledu njihove preciznosti i, posljedično, sažetih bilješki iz kojih su izvedeni.
1190
Međutim, u ovom slučaju tužitelji nisu podnijeli nikakav dokaz ili indiciju na temelju kojih bi se moglo zaključiti da su detaljni zapisnici bili pripremljeni u godinama nakon, među ostalim, sastanaka od 2010. do 2013. Naprotiv, kao što je to Komisija istaknula na raspravi, razina preciznosti navedenih zapisnika indicija je koja dokazuje da su sastavljeni na datum koji je blizu datumu sastanaka na koje se odnose.
1191
S obzirom na razmatranja iz točaka 1182. do 1186. ove presude, argumenti tužiteljâ koji se odnose na Komisijine povrede obveza u odnosu na sastanke od 2010. do 2013. osnovani su jer su sažete bilješke očito nedovoljne za izvješćivanje o sadržaju rasprava između Komisije i Overgasa, u smislu sudske prakse navedene u točki 1160. ove presude.
1192
Komisija je stoga počinila postupovnu nepravilnost propustivši pravilno zabilježiti izjave dane na sastancima od 2010. do 2013. i uložiti ih u spis.
1193
Što se tiče Komisijina argumenta prema kojem je svaka moguća povreda obveze koja proizlazi iz pretjerano nejasne i općenite prirode sažetih bilješki ispravljena, s jedne strane, pristupom naknadnim očitovanjima koja nisu povjerljiva i, s druge strane, pristupom detaljnim zapisnicima u okviru postupka u podatkovnoj sobi, tužitelji u biti tvrde da zbog velikih ispuštanja pristup tim dokumentima nije ni na koji način koristan za njihovu obranu. Stoga se taj argument preklapa s drugim prigovorom i stoga ih valja zajedno analizirati.
b)
Drugi prigovor, koji se odnosi na pristup detaljnim zapisnicima i naknadnim očitovanjima
1194
Tužitelji prigovaraju Komisiji, s jedne strane, da im je dala ograničen pristup detaljnim zapisnicima i, s druge strane, da im je odbila pristup dijelu naknadnih očitovanja, pod izgovorom povjerljivosti informacija sadržanih u tim dokumentima.
1195
Tako tužitelji osporavaju, kao prvo, da je pravo na pristup detaljnim zapisnicima sa sastanaka s Overgasom zamijenjeno, nakon brojnih zahtjeva za pristup, ograničenim pristupom preko njihovih vanjskih zastupnika u okviru postupka podatkovne prostorije. Izvješće koje su oni sastavili i koje je tužiteljima dostavljeno u verziji koja nije povjerljiva zbog velikih ispuštanja nije bilo važno za njihovu obranu.
1196
Suprotno tomu, Komisija ustraje na činjenici da bi pristup koji je vanjskim zastupnicima tužiteljâ odobren detaljnim zapisnicima sa sastanaka s Overgasom u okviru postupka podatkovne prostorije omogućio tužiteljima da izraze svoje stajalište o informacijama koje se u njima nalaze i da tako ostvare svoja prava obrane, uz poštovanje Overgasove legitimne zabrinutosti u pogledu povjerljivosti.
1197
Kao drugo, tužitelji smatraju da su povjerljiva naknadna očitovanja potencijalno mogla sadržavati oslobađajuće dokaze, tako da bi im pristup manje redigiranoj verziji tih dokumenata omogućio da bolje ostvare svoja prava obrane.
1198
Komisija odgovara da su upravo zahvaljujući pristupu naknadnim očitovanjima tužitelji mogli ostvariti svoja prava obrane podnošenjem svojih odgovora na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
1199
Komisija također naglašava da se, između uvida u spis i podnošenja njihovih odgovora na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, tužitelji nikada nisu žalili na to da nisu mogli djelotvorno ostvariti svoja prava obrane zbog ispuštanja povjerljivih dijelova naknadnih očitovanja. Osim toga, svaki naknadni zahtjev za pristup bio je nepravodoban i neopravdan jer su tužitelji već ostvarili svoje pravo na saslušanje u odnosu na te dokumente.
1200
Usto, Komisija tvrdi da većina naknadnih očitovanja nije bila ispuštena i da u okviru svoje analize koja je dovela do donošenja pobijane odluke nije upotrijebila redigirane informacije.
1201
Iz točaka 1194. do 1200. ove presude proizlazi da se argumentima koje su stranke istaknule u okviru tog prigovora u biti postavljaju dva pitanja, koja valja analizirati sljedećim redoslijedom:
–
prvo pitanje odnosi se na izostanak trenutačnog osporavanja ispuštanja u naknadnim očitovanjima kojima su tužitelji imali pristup;
–
drugo pitanje odnosi se na navodno pretjerana ispuštanja, s jedne strane, u detaljnim zapisnicima koji su bili predmet pristupa u podatkovnoj prostoriji i, s druge strane, naknadnim očitovanjima.
1) Obveza neposrednog osporavanja ispuštanja u naknadnim očitovanjima
1202
Što se tiče dopisa od 18. lipnja 2018., kojim su tužitelji zatražili pristup manje redigiranoj verziji naknadnih očitovanja, Komisija tvrdi da su tužiteljima već bile otkrivene verzije tih očitovanja koje nisu povjerljive 2. i 8. travnja 2015. i da do podnošenja njihovih odgovora u dopisu o činjenicama 9. prosinca 2016. oni nikada nisu naveli da svoja prava obrane ne mogu djelotvorno ostvariti zbog ispuštanja koja se u njemu nalaze.
1203
Naime, iz dopisa od 18. lipnja 2018. proizlazi da je zahtjev za pristup manje redigiranim verzijama naknadnih očitovanja bio povezan s činjenicom da je Komisija prilikom osnivanja podatkovne prostorije dopustila vanjskim zastupnicima tužiteljâ da u nju, među ostalim dokumentima, podnesu redigirane verzije naknadnih očitovanja. Podnošenjem svojeg zahtjeva tužitelji su pojasnili, u odnosu na svako od naknadnih očitovanja i za postupak podatkovne prostorije, koju bi ulogu mogle ispuštene informacije imati u pripremi njihove obrane, također na temelju novih elemenata koji su mogli proizlaziti iz pristupa u podatkovnoj sobi.
1204
Zahtjev tužiteljâ koji se odnosi na pristup manje redigiranim naknadnim očitovanjima stoga je neizravno pokrenut, u biti, presudom od 6. rujna 2017., Intel/Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632). Naime, oslanjajući se na tu novu sudsku praksu kojom se jačaju njihova prava obrane, tužitelji su 5. siječnja 2018. zatražili od Komisije da im odobri pristup potpunim i detaljnim bilješkama glede svih mogućih žalbi i sastanaka s Overgasom. Taj je zahtjev, kao što to proizlazi iz točke 1203. ove presude, doveo do postupka podatkovne prostorije u svrhu kojeg su tužitelji primili detaljna pravila kojima se utvrđuje njezino funkcioniranje. Ta su pravila predviđala, među ostalim, da su redigirane verzije naknadnih očitovanja dio ograničenog broja dokumenata koje vanjski zastupnici tužitelja mogu unijeti u podatkovnu prostoriju.
1205
U tom pogledu, ne može se isključiti da je cjelovitija verzija naknadnih očitovanja tužiteljima mogla omogućiti bolje razumijevanje dokumenata kojima su imali pristup u podatkovnoj prostoriji putem svojih vanjskih zastupnika i, slijedom toga, učinkovitije ostvarivanje njihovih prava obrane. U tim im se okolnostima ne može prigovoriti da su samo u toj fazi zahtijevali opširni pristup navedenim naknadnim očitovanjima.
1206
Iz toga slijedi da se to što nisu neposredno osporili ispuštanja u naknadnim očitovanjima koja su tužiteljima otkrivena nakon obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku ne može isticati protiv potonjih kako bi ih se spriječilo da istaknu povredu svojih prava obrane.
2) Pristup dokumentima stavljenima na raspolaganje u podatkovnoj prostoriji i pretjerano redigiranim verzijama naknadnih očitovanja
1207
Kada je riječ o odobravanju ili uskraćivanju uvida u dio spisa tijekom istražnog postupka, Komisija je osobito dužna odvagnuti pravo na zaštitu poslovnih tajni poduzetnika i jamstvo prava na obranu (vidjeti presude od 29. lipnja 1995., ICI/Komisija, T‑36/91, EU:T:1995:118, t. 98. i od 14. prosinca 2005., General Electric/Komisija, T‑210/01, EU:T:2005:456, t. 631.).
1208
U tom pogledu valja podsjetiti na to da je, u skladu s rješenjem od 26. svibnja 2021., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija (T‑136/19, neobjavljeno), i u skladu s člankom 91. točkom (b) Poslovnika, te uzimajući u obzir jamstva predviđena člankom 103. stavkom 1. navedenog poslovnika, Komisija u spis podnijela i:
–
detaljne zapisnike sa sastanaka s Overgasom i zahtjeve potonjega za povjerljivo postupanje s njima;
–
povjerljive verzije naknadnih očitovanja;
–
povjerljivo izvješće iz podatkovne prostorije.
1209
Nadalje, Opći sud je u okviru rješenja od 14. ožujka 2022., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija (T‑136/19, EU:T:2022:149) i u skladu s člankom 103. stavcima 1. i 2. Poslovnika, ispitao dokumente iz točke 1208. ove presude na temelju pravnih i činjeničnih elemenata na koje se poziva Komisija u pogledu povjerljivosti navedenih dokumenata u odnosu na tužitelje, kao i njihovu relevantnost za odlučivanje o sporu pri čemu je, tamo gdje je to bilo potrebno, odvagivao tu povjerljivost sa zahtjevima prava na djelotvornu sudsku zaštitu, osobito s načelom kontradiktornosti (rješenje od 14. ožujka 2022., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija, T‑136/19, EU:T:2022:149, t. 5. do 10.).
1210
Konkretno, Opći sud istaknuo je da je Komisija dopustila vanjskim zastupnicima tužitelja da svojim klijentima dostave samo verziju njihova izvješća iz podatkovne prostorije koje nije povjerljivo (rješenje od 14. ožujka 2022., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija, T‑136/19, EU:T:2022:149, t. 20. do 22.).
1211
Međutim, iz analize provedene u točkama 26. i 27. rješenja od 14. ožujka 2022., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija (T‑136/19, EU:T:2022:149), proizlazi da više elemenata koji su ispušteni u izvješću podatkovne prostorije koje nije povjerljivo nije ili, u svakom slučaju, više nije bilo povjerljivo. Stoga je Opći sud u spis uložio povjerljivo izvješće iz podatkovne prostorije, uz iznimku dvaju kratkih elemenata koji nisu relevantni za odlučivanje o sporu.
1212
U tom pogledu, iz analize verzije izvješća iz podatkovne prostorije koja nije povjerljiva, kojoj su tužitelji imali pristup, proizlazi da ona u biti ne sadržava nijedan dodatni element u odnosu na sažete bilješke kojima su prethodno imali pristup tijekom upravnog postupka.
1213
Međutim, čak i pod pretpostavkom da su u trenutku postupka podatkovne prostorije određeni elementi koji se nalaze u povjerljivoj verziji izvješća iz podatkovne prostorije, osobito što se tiče elemenata koji proizlaze iz detaljnih zapisnika sa sastanaka iz 2015. i 2016. mogli u to vrijeme ostati povjerljivi, informacije iz detaljnih zapisnika sa sastanaka iz 2010. do 2013. bile su povijesnog karaktera.
1214
Iz toga slijedi da Komisija nije imala pravo redigirati izvješće iz podatkovne prostorije u pogledu svih relevantnih elemenata, tako da je njegova verzija koja nije povjerljiva praktički istovjetna kratkim bilješkama.
1215
Naime, takva situacija u praksi može ugroziti cilj postupka podatkovne prostorije, odnosno zaštitu povjerljivih informacija i omogućavanje pristupa dokazima koji su potrebni stranci kako bi potkrijepila svoje stajalište. To vrijedi tim više što je, kao što su to tvrdili tužitelji, postupak podatkovne prostorije, kakav se odvijao u ovom slučaju, mogao utjecati na prava obrane tužiteljâ, koji su ih mogli samo neizravno izvršavati preko svojih vanjskih zastupnika.
1216
Iz razmatranja iznesenih u točkama 1207. do 1215. ove presude proizlazi da je Komisija, time što je tužiteljima dala uvid u spis koji je pretjerano ograničen u okviru postupka podatkovne prostorije, počinila postupovnu nepravilnost koja je mogla prouzročiti povredu prava obrane tužiteljâ.
1217
Nadalje, što se tiče naknadnih očitovanja, valja istaknuti, kao prvo, da je što se tiče sastanaka održanih 2015. i 2016. Overgas podnio takva očitovanja samo u odnosu na sastanak od 20. listopada 2016. Opći sud podsjeća na to da, kao što je to utvrđeno u točkama 51. do 57. rješenja od 14. ožujka 2022., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija (T‑136/19, EU:T:2022:149), taj dokument nije relevantan za odlučivanje o sporu.
1218
Kao drugo, kao što to proizlazi iz točke 49. rješenja od 14. ožujka 2022., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija (T‑136/19, EU:T:2022:149), navodno verzija koja nije povjerljiva naknadnih očitovanja o sastanku od 17. lipnja 2013. nije sadržavala nikakvo ispuštanje informacija.
1219
Kao treće, nakon provjere prirode informacija sadržanih u naknadnim očitovanjima koja se odnose na prva četiri sastanka od 2010. do 2013., Opći sud je tužiteljima odobrio pristup manje redigiranim verzijama potonjih (rješenje od 14. ožujka 2022., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija, T‑136/19, EU:T:2022:149, t. 34. do 48.).
1220
U tom pogledu Opći sud utvrđuje da su informacije sadržane u naknadnim očitovanjima na sastancima od 2010. do 2013. već izgubile svoju povjerljivu narav u trenutku u kojem su im tužitelji dopisom od 18. lipnja 2018. zatražili pristup.
1221
Slijedom toga, odbivši pristup manje redigiranim verzijama naknadnih očitovanja, osobito onima sa sastanaka od 13. listopada 2010., kao i od 13. siječnja, 17. ožujka i 15. prosinca 2011., Komisija je također počinila postupovnu nepravilnost koja je mogla dovesti do povrede prava obrane tužiteljâ.
c)
Zaključak o postupovnim nepravilnostima
1222
Iz razmatranja u točkama 1177., 1192. i 1211. do 1221. ove presude proizlazi da je Komisija počinila postupovnu nepravilnost time što je tužiteljima odbila uvid u spis koji je dovoljan kako bi se zajamčilo ostvarivanje njihovih prava obrane.
1223
Stoga, u smislu sudske prakse navedene u točki 1152. ove presude, u ovoj fazi valja utvrditi jesu li tužitelji, uzimajući u obzir posebne činjenične i pravne okolnosti ovog predmeta, u dovoljnoj mjeri dokazali da su mogli bolje osigurati svoju obranu da nije bilo Komisijine postupovne povrede. Naime, ako ne postoji takav dokaz, ne može se utvrditi nikakva povreda prava obrane (presuda od 14. rujna 2022., Google i Alphabet/Komisija (Google Android), T‑604/18, u žalbenom postupku, EU:T:2022:541, t. 934.).
3.
Utjecaj nepravilnosti utvrđenih u jamčenju prava obrane tužiteljâ
1224
U svojim očitovanjima podnesenima 27. travnja 2022. (u daljnjem tekstu: očitovanja od 27. travnja 2022.), nakon što je Komisija podnijela dokumente koji nisu povjerljivi u skladu s rješenjem od 14. ožujka 2022., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija (T‑136/19, EU:T:2022:149), tužitelji su pružili pojašnjenja kako bi konkretno dokazali da bi im uvid u određene elemente spisa koji nisu otkriveni tijekom upravnog postupka omogućio da bolje osiguraju svoju obranu.
1225
Upravo s obzirom na te argumente valja analizirati, među ostalim, dokaze koji su tužiteljima otkriveni nakon rješenja od 14. ožujka 2022., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija (T‑136/19, EU:T:2022:149) i koji bi, zbog njihova izvora, preciznosti i okolnosti u kojima ih je Overgas podnio Komisiji, omogućili tužiteljima da u znatnoj mjeri potkrijepe ili učvrste određene argumente u svojoj obrani.
1226
U tom pogledu najprije valja istaknuti da povreda prava na uvid u spis nije otklonjena samom činjenicom da je uvid omogućen, kao u ovom slučaju, tijekom sudskog postupka. Naime, s obzirom na to da se ograničava na sudski nadzor istaknutih tužbenih razloga, ni predmet ni učinak ispitivanja Općeg suda nije zamjena za potpunu istragu predmeta u okviru upravnog postupka. Osim toga, zakašnjelo saznanje za određene dokumente u spisu ne vraća nužno poduzetnika koji je podnio tužbu protiv Komisijine odluke u situaciju u kojoj bi se nalazio da se mogao osloniti na iste dokumente radi podnošenja svojih pisanih i usmenih očitovanja pred tom institucijom prije donošenja pobijane odluke (presude od 25. listopada 2011., Solvay/Komisija, C‑110/10 P, EU:C:2011:687, t. 51. i od 15. lipnja 2022., Qualcomm/Komisija (Qualcomm – plaćanja za isključivost), T‑235/18, EU:T:2022:358, t. 200.).
a)
Neotkriveni elementi detaljnih zapisnika
1227
U svojim očitovanjima od 27. travnja 2022. tužitelji ističu postojanje više elemenata koji proizlaze iz sažetaka detaljnih zapisnika koji se nalaze u povjerljivom izvješću iz podatkovne prostorije, kojima su imali pristup prilikom izvršenja rješenja od 14. ožujka 2022., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija (T‑136/19, EU:T:2022:149), koji su im mogli omogućiti da bolje osiguraju svoju obranu. Opći sud smatra da je u svrhu potrebnog ispitivanja u smislu sudske prakse navedene u točkama 1152. i 1223. ove presude dovoljno usredotočiti analizu na sljedeće elemente.
1228
Kao prvo, tužitelji ističu da iz sažetka sastanka od 13. listopada 2010. proizlazi da je Overgas smatrao da ga je bugarska vlada spriječila da opskrbljuje plinom kupce u Bugarskoj. Iz tog istog sažetka osobito proizlazi da je Overgas smatrao da je bugarska tržišta opskrbe plinom vrlo teško iskorištavati zbog nepravilnog i nepotpunog prenošenja direktiva Unije i stalnog uplitanja vlade u korist društva Bulgargaz i Bulgartransgaz.
1229
Opći sud ističe da nasuprot tomu iz naknadnih očitovanja od 18. studenoga 2010., kojima su tužitelji imali pristup tijekom upravnog postupka, proizlazi da je Overgas smatrao da su tužitelji povrijedili članak 102. UFEU‑a uz potporu bugarskog regulatora i bugarske vlade.
1230
Stoga Opći sud smatra da su pojašnjenja tužiteljâ u pogledu korisnosti izjava iz točke 1228. ove presude za ostvarivanje njihovih prava obrane osnovana. Naime, radi se o elementima koji su mogli potvrditi i potkrijepiti argument tužiteljâ prema kojem im se ne mogu pripisati poteškoće s kojima se Overgas susreo pri ulasku na bugarska tržišta opskrbe plinom, osobito zbog činjenice da je Komisija, suočena s Overgasovim navodima, navela mogućnost da su navedene poteškoće nastale zbog toga što je Republika Bugarska počinila pogreške ili povrede u prenošenju europskog zakonodavstva.
1231
Kao drugo, tužitelji u svojim očitovanjima od 27. travnja 2022. naglašavaju da iz sažetka sastanka od 13. siječnja 2011. proizlazi da je Overgas smatrao da je Transgaz, a ne tužitelji, kontrolirao pristup rumunjskom plinovodu 1.
1232
Međutim, u pobijanoj se odluci navodi, u uvodnoj izjavi 296. da je Overgas kontaktirao Transgaz kako bi zatražio pristup plinovodu 1 a da nije dao izričitu izjavu što se tiče subjekta koji je kontrolirao rumunjski plinovod 1. Opći sud poput tužiteljâ smatra da se predmetna izjava mogla koristiti kao oslobađajući dokaz kojim se potkrepljuje položaj tužiteljâ, kako je utvrđeno u točki 282. pobijane odluke, prema kojoj je Transgaz kao OTS bio subjekt zadužen za dodjelu pristupa trećim stranama rumunjskom plinovodu 1 i upravljanje njime.
1233
Kao treće, tužitelji tvrde da iz sažetka sastanka od 15. prosinca 2011. proizlazi da su se Komisija i Overgas složili oko činjenice da je prvi zahtjev za pristup transportnoj mreži podnesen 29. rujna 2010., što potvrđuje stajalište tužiteljâ prema kojem svi kontakti koji su prethodili tom datumu nisu bili zahtjevi za pristup i da, slijedom toga, zlouporaba nije mogla započeti 30. srpnja 2010.
1234
U okviru drugog „podrazloga” svojeg četvrtog tužbenog razloga tužitelji ističu da dopis od 30. srpnja 2010. ne može biti zahtjev za pristup transportnom sustavu i da je Komisija u uvodnoj izjavi 101. pobijane odluke pogrešno kvalificirala kontakte između Overgasa i Bulgartransgaza prije 29. rujna 2010. kao zahtjeve za pristup navedenoj mreži. Kao što to proizlazi iz točaka 790. do 797. ove presude, sažetak sastanka od 15. prosinca 2011. jasno pokazuje da je sama Komisija na tom sastanku utvrdila da je prvi zahtjev za pristup Overgasa društvu Bulgartransgaz postavljen 29. rujna 2011. Taj element, koji nije u skladu s razmatranjima koja je Komisija iznijela u pobijanoj odluci, ima očit utjecaj na ocjenu datuma početka navodne zlouporabe, ocjenu ponašanja tužiteljâ kao i trajanja povrede i, prema tome, na visinu novčane kazne. Stoga tužitelji pravilno tvrde da im je otkrivanje tog elementa moglo omogućiti da bolje osiguraju svoju obranu.
1235
Kao četvrto, iz sažetka sastanka od 17. lipnja 2013. proizlazi da je Overgas, među ostalim, potvrdio Komisiji da je od 1. siječnja 2013. imao pristup rumunjskom plinovodu 1, kao i transportnom sustavu i da je za te dvije infrastrukture trajanje relevantnih sporazuma produljeno do 31. prosinca 2013. Prema mišljenju tužiteljâ, ta im je izjava omogućila da ojačaju njihov argument prema kojem nakon Overgasova pristupa rumunjskom plinovodu 1 i transportnom sustavu 1. siječnja 2013. nije došlo ni do kakve zlouporabe.
1236
U tom pogledu valja istaknuti da su tužitelji već u fazi tužbe tvrdili, kao što su to učinili tijekom upravnog postupka, da Overgas nikada nije zatražio da ugovor o pristupu plinovodu za 2013. bude valjan tijekom određenog razdoblja i da nikada nije osporavao trajanje od tri mjeseca. Oni su također osporavali ograničavajuću prirodu pristupa transportnom sustavu odobrenog društvu Overgas za 2013. godinu.
1237
U tim okolnostima, činjenicu da, kao što to proizlazi iz sažetka njegova sastanka s Komisijom od 17. lipnja 2013., odnosno nekoliko mjeseci nakon potpisivanja ugovora o pristupu plinovodu za 2013., Overgas nije izrazio svoje nezadovoljstvo pristupom dodijeljenim rumunjskom plinovodu 1 i transportnoj mreži, tužitelji su mogli upotrijebiti kako bi potkrijepili svoj argument u pogledu nepostojanja zlouporabe na navedenoj infrastrukturi, barem od 2013.
1238
Stoga iz razmatranja iznesenih u točkama 1228. do 1237. ove presude proizlazi da su tužitelji u dovoljnoj mjeri dokazali da bi, da Komisija nije počinila nepravilnost u pogledu pristupa elementima iz detaljnih zapisnika, imali pristup elementima koji bi im omogućili da bolje osiguraju svoju obranu (presuda 25. listopada 2011., Solvay/Komisija, C‑110/10 P, EU:C:2011:687, t. 52.). Štoviše, kao što to proizlazi iz točaka 1233. i 1234., u vezi s točkama 790. do 797. ove presude, određeni elementi koje su tužitelji naveli u svojim očitovanjima od 27. travnja 2022. mogli su čak dovesti u pitanje sadržaj pobijane odluke.
b)
Neotkriveni elementi naknadnih očitovanja
1239
U svojim očitovanjima od 27. travnja 2022. tužitelji svoje kritike koje se odnose na isuviše ograničen pristup naknadnim očitovanjima tijekom upravnog postupka usredotočuju na dva dokumenta.
1240
Kao prvo, tužitelji tvrde da iz naknadnih očitovanja od 18. studenoga 2010. u najmanje redigiranoj verziji, kojoj su imali pristup na temelju rješenja od 14. ožujka 2022., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija (T‑136/19, EU:T:2022:149), proizlazi da je Overgas priznao da je zahtjev koji proizlazi iz navodnih sporazuma o opskrbi devet industrijskih korisnika 2011. iznosio više od 260 milijuna kubičnih metara. Tužitelji ističu da su te količine bile znatno niže od količine za koju je, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 101. točke (e) pobijane odluke, Overgas nastojao pristupiti transportnoj mreži koja je iznosila više od milijardu kubičnih metara.
1241
Opći sud utvrđuje da su tužitelji mogli bolje osigurati svoja prava obrane upotrebom elementa iz točke 1240. ove presude kako bi potkrijepili svoj argument koji se temelji na činjenici da je Overgas znatno povećao količine za koje je 2011. zatražio pristup transportnom sustavu i da su stoga tužitelji bili prisiljeni zatražiti pojašnjenja na sastanku s Overgasom 1. prosinca 2010.
1242
Kao drugo, tužitelji tvrde da iz naknadnih očitovanja od 10. lipnja 2011. u manje povjerljivoj verziji od one kojoj su imali pristup u skladu s rješenjem od 14. ožujka 2022., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija (T‑136/19, EU:T:2022:149), proizlazi da je Overgas svoju pritužbu temeljio na zavaravajućoj pretpostavci prema kojoj bi njegov ulazak na bugarska tržišta opskrbe plinom povećao alternative za opskrbu plinom, zbog čega su dobavljači bili prisiljeni utvrditi svoje cijene na načelima tržišnog gospodarstva.
1243
Međutim, u svojim očitovanjima od 27. travnja 2022. tužitelji tvrde da je u 2011. Bugarska imala samo jedan izvor uzlazne opskrbe plinom, odnosno Gazprom, kojem je Overgas imao izravan pristup, dok je Bulgargaz imao samo neizravan pristup posredstvom Overgasa. Naglašavaju da je u to vrijeme Overgas bio Gazpromov posrednik u Bugarskoj te je bio predmet istrage zbog zlouporabe vladajućeg položaja, osobito zato što je društvu Bulgargaz fakturirao previsoke cijene. Stoga, ne samo da ulazak Overgasa na bugarsko tržište nije pojačao silazno tržišno natjecanje, nego društvo Bulgargaz ni u kojem slučaju nije moglo kupiti plin po razumnim uvjetima.
1244
U tom pogledu Opći sud smatra da tužitelji pravilno tvrde da bi im poznavanje elemenata navedenih u točki 1242. ove presude omogućilo da bolje osiguraju svoju obranu, osobito time što su pred Komisijom tvrdili da uvjeti koji se odnose na zdravo tržišno natjecanje na silaznom tržištu nisu bili ispunjeni, uglavnom zbog Overgasa (i Gazproma), što je moglo potkrijepiti njihovu obranu koja se temelji na objektivnom opravdanju ili barem njihove argumente u korist smanjenja novčane kazne.
1245
Iz razmatranja u točkama 1239. do 1244. ove presude proizlazi da su tužitelji u dovoljnoj mjeri dokazali da bi bez nepravilnosti koje je Komisija počinila u pogledu elemenata iz Overgasovih naknadnih očitovanja imali pristup elementima koji bi im omogućili da bolje osiguraju svoju obranu tijekom upravnog postupka, u smislu sudske prakse navedene u točki 1238. ove presude.
c)
Zaključak o prvom i drugom dijelu
1246
Iz analize nedostataka upravnog postupka iznesenog u točkama 1153. do 1223. ove presude i njihovih posljedica na prava obrane tužiteljâ, ispitanih u točkama 1224. do 1245. ove presude, proizlazi da prvi i drugi dio prvog tužbenog razloga treba prihvatiti.
[omissis]
E. Zaključak o zahtjevu za poništenje pobijane odluke
1259
Budući da su prihvaćeni četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešnom utvrđenju zlouporabe vladajućeg položaja, i prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava obrane, valja u cijelosti poništiti pobijanu odluku, pri čemu nije potrebno odlučiti o drugim istaknutim tužbenim razlozima.
1260
Posljedično slijedi da ne treba prihvatiti zahtjeve za mjere upravljanja postupkom niti za mjere izvođenja dokaza kojima se želi, s jedne strane, ishoditi obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku u predmetu Gazprom, kao i dokumente na koje ona upućuje u dijelu u kojem se odnose na bugarsko tržište plina, i s druge strane, popratne dokumente u predmetu Transgaz jer dotični zahtjevi nisu od interesa za rješenje spora (vidjeti u tom smislu presude od 25. lipnja 2002., British American Tobacco (Investments)/Komisija, T‑311/00, EU:T:2002:167, t. 50., i od 9. ožujka 2022, Zardini/Komisija, T‑511/20, neobjavljenu, EU:T:2022:122, t. 58.).
[omissis]
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (četvrto prošireno vijeće)
proglašava i presuđuje:
1.
Poništava se Odluka Komisije C(2018) 8806 final, od 17. prosinca 2018., o postupku primjene članka 102. UFEU‑a (predmet AT.39849 – BEH Gas).
2.
Europska komisija snosi vlastite troškove, te troškove društava Bulgarian Energy Holding EAD, Bulgartransgaz EAD i Bulgargaz EAD.
3.
Republika Bugarska i društvo Overgas Inc. snosit će vlastite troškove.
Gervasoni
Madise
Nihoul
Frendo
Martín y Pérez de Nanclares
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 25. listopada 2023.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski
(
1
)	Navedene su samo one točke ove presude za koje Opći sud smatra da ih je korisno objaviti.