62017CC0709
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
GIOVANNIJA PITRUZZELLE
od 10. travnja 2019. (
1
)
Predmet C‑709/17 P
Europska komisija
protiv
Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd
„Žalba – Damping – Provedbena uredba (EU) 2015/776 – Uvoz bicikala poslanih iz Kambodže, Pakistana i s Filipina – Proširenje na te uvoze konačne antidampinške pristojbe uvedene na uvoz bicikala podrijetlom iz Kine – Uredba (EZ) br. 1225/2009 – Članak 13. – Izbjegavanje mjera – Postupci sastavljanja – Izravan i neizravan izvor dijelova za sklapanje – Pravila kojima je uređeno dokazivanje izbjegavanja mjera”
1.
Današnju gospodarsku stvarnost obilježava rastuća globalizacija međunarodne trgovine koja poduzećima nudi sve više mogućnosti da u različite zemlje premjeste proizvodnju robe, osobito one nisko tehnološke. U takvom globalnom gospodarskom kontekstu sve je važnije za Uniju da bude u mogućnosti raspolagati instrumentima za gospodarsku zaštitu koji su prikladni za učinkovit odgovor na izazove koje postavlja takvo gospodarsko okruženje, tako da osigura učinkovitu zaštitu industrije Unije od dampinškog uvoza proizvoda. Među tim instrumentima pravila o sprečavanju izbjegavanja mjera imaju ključnu ulogu za osiguranje učinkovitosti antidampinških mjera koje je Unija donijela.
2.
U ovom je predmetu Sud po prvi put suočen sa složenim praksama izbjegavanja mjera koje se sastoje od višestrukih i uzastopnih postupaka sastavljanja koji se odvijaju u različitim trećim zemljama. Ključno pitanje koje se postavlja u ovom predmetu jest, kako institucije Unije mogu dokazati postojanje izbjegavanja mjera, kada se suoče s takvim praksama.
3.
To se pitanje postavlja u okviru žalbenog postupka koji je Europska komisija pokrenula protiv presude Općeg suda Europske unije od 10. listopada 2017., Kolachi Raj Industrial/Komisija (T‑435/15 (
2
), u daljnjem tekstu: pobijana presuda), kojom je taj sud poništio Provedbenu uredbu (EU) 2015/776 (
3
) kojom se konačna antidampinški pristojba uvedena na uvoz bicikala podrijetlom iz Kine proširuje na uvoz bicikala poslanih, među ostalim, iz Pakistana (u daljnjem tekstu: sporna uredba), u dijelu u kojem se ona odnosi na društvo Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd. (u daljnjem tekstu: društvo Kolachi).
4.
Stoga je ovaj predmet vrlo značajan u okviru antidampinških propisa Unije jer će omogućiti Sudu da po prvi put utvrdi zahtjeve glede dokaza kojima podliježu institucije Unije u slučaju složenih praksi izbjegavanja mjera.
I. Pravni okvir
5.
U vrijeme nastanka činjenica iz spora, odredbe kojima je bilo uređeno donošenje antidampinških mjera od strane Unije nalazile su se u Uredbi (EZ) br. 1225/2009 (
4
).
6.
Članak 13. te uredbe tiče se izbjegavanja mjera i glasio je kako slijedi:
„1.   Antidampinške pristojbe uvedene prema ovoj Uredbi mogu se proširiti i na uvoze iz trećih zemalja istovjetnih proizvoda, bilo malo modificiranih ili ne, ili na uvoze malo modificiranih istovjetnih proizvoda iz zemlje na koju se mjere primjenjuju ili na njihove dijelove, ako se mjere koje su na snazi izbjegavaju. […] Izbjegavanja mjera definira se kao promjena strukture trgovine između trećih zemalja i [Unije] ili između pojedinačnih društava u zemlji na koju se mjere primjenjuju i [Unije], a koja proizlazi iz prakse, obrade ili rada za koji ne postoji dostatni valjani uzrok ili ekonomska opravdanost osim uvođenje pristojbe, a ako postoji dokaz o šteti ili da su preostali učinci pristojbe narušeni u smislu cijena i/ili količina istovjetnog proizvoda i ako postoji dokaz o dampingu u odnosu na uobičajene vrijednosti koje su ranije uspostavljene za istovjetni proizvod, ako je potrebno u skladu s odredbama članka 2.
Praksa, obrada ili rad iz prvog podstavka, između ostalog, uključuju […] u okolnostima navedenim u stavku 2., sklapanje dijelova postupcima sklapanja u [Uniji] ili u trećoj zemlji.
2.   Smatra se da se postupkom sklapanja u [Uniji] ili u trećoj zemlji izbjegavaju mjere koje su na snazi ako:
(a)
postupak je započeo ili je bitno povećan od, ili neposredno prije pokretanja antidampinškog ispitnog postupka, a dijelovi za sklapanje su iz zemlje na koju se primjenjuju mjere; i
(b)
dijelovi predstavljaju 60 % ili više od ukupne vrijednosti dijelova sastavljenih proizvoda, osim što se u niti jednom slučaju ne smatra izbjegavanjem mjera je kada dodana vrijednost na dijelovima, tijekom postupka sastavljanja ili dovršavanja, predstavlja više od 25 % troškova proizvodnje; i
(c)
preostali učinci pristojbe su narušeni u smislu cijena i/ili količina sastavljenih istovjetnih proizvoda i postoji dokaz o dampingu u odnosu na uobičajene vrijednosti ranije utvrđene za istovjetne ili slične proizvode.
3.   Ispitni postup[ak] pokreće se prema ovom članku na inicijativu Komisije ili na zahtjev države članice ili zainteresirane stranke na temelju dostatnih dokaza o čimbenicima utvrđenim u stavku 1. […]
Ispitne postupke provodi Komisija. Komisiji mogu pomagati carinska tijela, a ispitni postupak završava se u roku od devet mjeseci.
Ako činjenice, kako su konačno utvrđene, opravdavaju produljenje mjera, to obavlja Komisija […].
5.   Ništa u ovom članku ne sprečava uobičajenu primjenu odredbi o carinskim pristojbama koje su na snazi.”
II. Okolnosti spora i sporna uredba
7.
Okolnosti spora i sporna uredba izložene su u točkama 1. do 19. i 20. do 27. pobijane presude na koje upućujem radi podrobnijeg prikaza.
8.
Za potrebe ovog postupka samo ću podsjetiti da je već 1993. Unija uvela antidampinšku pristojbu na uvoz bicikala podrijetlom iz Kine koja je naknadno i u više navrata preispitivana te je konačno 2013. zadržana u visini od 48,5 % (
5
).
9.
Godine 2013., nakon prvog ispitnog postupka za sprečavanje izbjegavanja mjera, Provedbenom uredbom (EU) br. 501/2013 (
6
) ta je antidampinška pristojba proširena na uvoz bicikala poslanih iz Indonezije, Malezije, Šri Lanke i Tunisa.
10.
Nakon nove pritužbe 2014., Komisija je pokrenula drugi ispitni postupak za sprečavanje izbjegavanja mjera, i to ovaj put glede mogućeg izbjegavanja antidampinških mjera, uvedenih 2013. na uvoz kineskih bicikala, putem uvoza bicikala poslanih iz Kambodže, Pakistana i s Filipina.
11.
Što se posebno tiče Pakistana, društvo Kolachi, jedini proizvođač bicikala u toj zemlji, sudjelovao je u tom drugom ispitnom postupku. Iz tog ispitnog postupka proizlazi da društvo Kolachi nije u Pakistanu proizvodilo dijelove bicikala, nego da ih je kupovalo na Šri Lanci i u Kini kako bi bicikle sastavljalo u Pakistanu (
7
). Većina dobavljača društva Kolachi bila su šrilanska društva koja su bila dio iste grupe kojoj je ono pripadalo – čiji je vlasnik bila osoba kineskog podrijetla – i za koja je već bilo utvrđeno da su sudjelovala u aktivnostima izbjegavanja antidampinške pristojbe koju je Unija uvela na uvoz kineskih bicikala (
8
). Ispitni postupak također je pokazao, s jedne strane, da je dobavljač od kojeg je društvo Kolachi kupovalo veći dio (93 %) dijelova za bicikle korištenih u njegovim postupcima sastavljanja u Pakistanu, to jest društvo Flying Horse Pvt Ltd, bio posrednik koji je kupio znatnu količinu tih dijelova od proizvođača dijelova za bicikle sa sjedištem na Šri Lanci, te, s druge strane, da je taj proizvođač bio upravo društvo Great Cycles Pvt Ltd, to jest jedno od navedenih društava povezanih s društvom Kolachi. Iz ispitnog postupka proizlazi da je društvo Great Cycles proizvelo većinu dijelova uvezenih sa Šri Lanke i kupljenih od društva Flying Horse, pri čemu se u prilično velikom dijelu koristilo kineskim materijalima. Komisija je također utvrdila da postoji niz anomalija zbog kojih su odnosi između društava Flying Horse Kolachi postali dvojbeni (
9
).
12.
Dana 18. svibnja 2015. Komisija je donijela spornu uredbu kojom je konačnu antidampinšku pristojbu od 48,5 % primjenjivu na uvoz bicikala podrijetlom iz Kine proširila na uvoz bicikala poslanih, među ostalim, iz Pakistana, bez obzira na to imaju li deklarirano podrijetlo iz te zemlje ili nemaju (
10
).
III. Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
13.
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 29. srpnja 2015. društvo Kolachi podnijelo je tužbu za poništenje sporne uredbe u dijelu u kojem se odnosi na njega. Tijekom postupka pred Općim sudom, udruženje European Bicycle Manufacturers Association (EBMA) dobilo je odobrenje za intervenciju u potporu zahtjevu Komisije (
11
).
14.
U prilog svojoj tužbi za poništenje, društvo Kolachi istaknulo je jedini tužbeni razlog koji se temeljio na povredi članka 13. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe. U prvom dijelu svojeg jedinog tužbenog razloga, društvo Kolachi osporilo je Komisijinu analizu glede nedostatne dokazne vrijednosti obrazaca A/potvrda o podrijetlu koje je Kolachi podnio tijekom ispitnog postupka kako bi dokazao da su dijelovi, koje je napravilo društvo Great Cycles, bili zapravo podrijetlom sa Šri Lanke. U spornoj uredbi Komisija je odbacila te obrasce zbog više nedosljednosti. U drugom dijelu svojeg jedinog tužbenog razloga društvo Kolachi istaknulo je da je članak 13. stavak 2. točku (b) Osnove uredbe Komisija pogrešno primijenila kao pravilo o podrijetlu na postupke proizvodnje dijelova bicikala na Šri Lanci, dok se ispitni postupak odnosio na moguće izbjegavanje mjera u Pakistanu.
15.
U pobijanoj presudi Opći sud iznio je svoje razloge u dvije faze.
16.
U prvoj fazi, u točkama 77. do 93. pobijane presude, Opći sud je utvrdio pravila kojima je uređeno dokazivanje uvjeta postavljenih u članku 13. stavku 2. Osnovne uredbe kako bi zaključio da postoje postupci sastavljanja koji čine prakse izbjegavanja mjera.
17.
Tako je, oslonivši se na načela utvrđena u svojoj presudi od 26. rujna 2000., Starway/Vijeće (T‑80/97, EU:T:2000:216, u daljnjem tekstu: presuda Starway), Opći sud u točki 83. pobijane presude zaključio da iako je, općenito, dovoljno pozvati se na „izvor” dijelova korištenih za postupke sastavljanja konačnog proizvoda radi primjene članka 13. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe, može se, međutim, pokazati potrebnim, u slučaju da postoji sumnja, provjeriti jesu li dijelovi „iz[/sa]” treće zemlje, u stvari, podrijetlom iz druge zemlje.
18.
Opći sud je potom u točkama 84. i 85. pobijane presude protumačio izraz „ su iz”, korišten u članku 13. stavku 2. točki (a) Osnovne uredbe u smislu da ga treba shvatiti na način da upućuje na „uvoze”.
19.
Na toj je osnovi u točkama 86. i 87. pobijane presude, Opći sud prije svega utvrdio da se stoga što je najmanje 47 % dijelova korištenih za sastavljanje bicikala u Pakistanu uvezeno sa Šri Lanke nakon što su proizvedeni u toj zemlji, za te dijelove može smatrati da su „iz[/sa]” Šri Lanke, te je potom zaključio da ta tvrdnja neće spriječiti Komisiju da u slučaju sumnje provjeri jesu li dijelovi „iz[/sa]” Šri Lanke u stvari podrijetlom iz zemlje na koju se primjenjuju mjere, odnosno u ovom slučaju Kine.
20.
Na temelju tog tumačenja članka 13. stavka 2. Osnovne uredbe Opći sud je u drugoj fazi najavio da će u točkama 94. do 119. pobijane presude provjeriti, je li Komisija mogla, a da pritom ne počini pogrešku koja se tiče prava, zaključiti da su dijelovi bicikala sa Šri Lanke u biti podrijetlom iz Kine.
21.
Tako je u točkama 94. do 106. pobijane presude Opći sud odbio prvi dio jedinog tužbenog razloga društva Kolachi u vezi s dokaznom vrijednošću obrazaca A/potvrda o podrijetlu. Taj dio pobijane presude nije predmet žalbe.
22.
S druge strane, u točkama 107. do 119. pobijane presude Opći sud je prihvatio drugi dio jedinog tužbenog razloga društva Kolachi te je utvrdio da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava kada je „analogijom” primijenila članak 13. stavak 2. točku (b) Osnovne uredbe na dijelove bicikala kupljenih na Šri Lanci radi provjeravanja njihova podrijetla u okviru postupaka sastavljanja u Pakistanu. Naime, Opći sud smatra da je tako postupivši Komisija u stvari ispitala izbjegavaju li se proizvodnjom dijelova bicikala na Šri Lanci antidampinške mjere koje se odnose na bicikle podrijetlom iz Kine, što međutim nije bilo predmet ispitnog postupka. S druge strane, ona je „analogijom” primijenila odredbu članka 13. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe koja se, s obzirom na to da nije pravilo o podrijetlu, ne može primijeniti da bi se utvrdilo podrijetlo proizvoda.
23.
Slijedom navedenog, Opći sud je poništio spornu uredbu u dijelu u kojem se odnosi na društvo Karachi.
IV. Zahtjevi stranaka
24.
Komisija je 8. prosinca 2017. podnijela žalbu protiv pobijane presude. Tom žalbom Komisija zahtijeva od Suda da ukine pobijanu presudu, odbije tužbu u prvom stupnju i naloži društvu Kolachi snošenje troškova, ili, podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje i naknadno odluči o troškovima u oba stupnja.
25.
U svojem odgovoru na žalbu, društvo Kolachi zahtijeva od Suda da žalbu odbije u cijelosti ili, podredno, ispravi pobijanu presudu i potvrdi njezinu izreku. Ono također zahtijeva da se Komisiji naloži snošenje vlastitih troškova nastalih u okviru žalbe, kao i troškova društva Kolachi, te da se EBMA‑u naloži snošenje vlastitih troškova nastalih u okviru žalbe.
26.
EBMA zahtijeva od Suda da ukine pobijanu presudu, odbije tužbu u prvom stupnju i naloži društvu Kolachi snošenje troškova u vezi oba stupnja, ili, podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje, naknadno odluči o troškovima u vezi s prvostupanjskim postupkom i naloži društvu Kolachi snošenje troškova u vezi sa žalbenim postupkom.
V. Analiza žalbe
A.
Kratak sažetak argumenata stranaka
27.
U prilog svojoj žalbi Komisija, koju EBMA podupire, ističe jedini žalbeni razlog koji je podijeljen na dva dijela i temelji se na pogreškama koje se tiču prava prilikom tumačenja članka 13. Osnovne uredbe. Ovaj je žalbeni razlog usmjeren protiv točaka 83. do 93. i 107. do 119. pobijane presude.
28.
Komisija osobito cilja na tumačenje koje je Opći sud prihvatio (
12
) i kojim je u biti uspostavljena predmnjeva na temelju koje se za dio smatra da je „iz[/sa]” zemlje u smislu članka 13. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe, samo kada se uveze iz te zemlje, odnosno, drugim riječima kada je poslan iz te zemlje, osim ako Komisija dokaže da je taj dio „podrijetlom” iz zemlje na koju se primjenjuje antidampinška mjera.
29.
U prvom dijelu svojeg jedinog žalbenog razloga Komisija ističe da je to tumačenje pogrešno jer ono znači da se „izvor” dijelova korištenih za sastavljanje ne može dokazati sredstvom različitim od pravila o podrijetlu, što nema nikakvog temelja u tekstu članka 13. Osnovne uredbe i suprotno je volji zakonodavca kada je usvajao sustav za sprečavanje izbjegavanja mjera. Naime, tom je odredbom uveden pravni sustav koji je zaseban i neovisan od pravila o podrijetlu. Osim toga, tumačenje koje je Opći sud prihvatio umanjuje učinkovitost instrumenta za sprečavanje izbjegavanja mjera. Naime, kriteriji utvrđeni pravilima o podrijetlu moraju se provjeriti pojedinačno za svaki dio, a što je nemoguće u okviru ispitnog postupka za sprečavanje izbjegavanja mjera.
30.
U drugom dijelu Komisija ističe da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava jer njegovo tumačenje članka 13. stavka 2. Osnovne uredbe sadržava ograničenje glede vrste dokaza koje ona može koristiti da dokaže „izvor” dijelova korištenih za postupke sastavljanja iz zemlje na koju se primjenjuju antidampinške mjere, tako što mu zabranjuje da podnese taj dokaz u okviru sredstva različitog od pravila o podrijetlu.
31.
Društvo Kolachi osporava argumente Komisije. Glede prvog dijela, u njemu se ističe da niti Osnovna uredba niti prethodne uredbe ne definiraju pojam „iz[/sa]”. Tako taj pojam nije samostalan pojam, nego se mora tumačiti ovisno o sličnim pojmovima iz zakonodavstva Unije, među kojima je osobito carinski pojam „podrijetlo”, a što, osim toga, proizlazi iz članka 13. stavka 5. Osnovne uredbe.
32.
Usto, Komisija pogrešno tumači pobijanu presudu. Opći sud nije se izjasnio o dokazivanju izvora, nego o mogućnosti Komisije da „provjeri” podrijetlo dijelova. Tako Opći sud nije ograničio sredstva kojima Komisija raspolaže niti je presudio da pojam „izvor” počiva na pravilima o podrijetlu. U svakom slučaju, pravila o podrijetlu, kako su osmišljena u carinskim propisima, čine prikladan kriterij za utvrđivanje „izvora” dijelova. Takvo je tumačenje potkrijepljeno obvezama Unije u okviru WTO‑a. S druge strane, pragovi utvrđeni u članku 13. stavku 2. točki (b) Osnovne uredbe nisu relevantni za utvrđivanje podrijetla dijela. Osim toga, uopće nije dokazano da tumačenje koje je Opći sud prihvatio umanjuje učinkovitost pravila o sprečavanju izbjegavanja mjera.
33.
Glede drugog dijela, društvo Kolachi tvrdi da uslijed izostanka izričite odredbe u vezi s korištenjem kriterija iz članka 13. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe za utvrđivanje podrijetla dijelova, takvo korištenje nije odobreno. Budući da je ta odredba iznimka od općeg sustava na području uvođenja antidampinških pristojba, istu treba usko tumačiti. Osim toga, između kriterija iz članka 13. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe i utvrđivanja izvora predmetnih dijelova ne može se uspostaviti nikakva logična veza.
34.
Podredno, u slučaju da Sud zaključi da je pobijana presuda zahvaćena pogreškom koja se tiče prava, društvo Kolachi zahtijeva od Suda da nadomjesti razloge tako da u pobijanoj presudi zamijeni upućivanja na podrijetlo dijelova upućivanjem na njihov izvor.
B.
Ocjena
1. Uvodne napomene
35.
Žalba Komisije, koju EBMA podupire, odnosi se kako na utvrđenje Općeg suda u točkama 107. do 119. pobijane presude da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava, kada je „analogijom” primijenila članak 13. stavak 2. točku (b) Osnovne uredbe na dijelove kupljene na Šri Lanci, tako i na teoretsku/interpretativnu predmnjevu na kojoj se temelji ovo utvrđenje, to jest analizu Općeg suda provedenu u točkama 83. i 93. navedene presude o pravilima kojima je uređeno dokazivanje uvjeta predviđenih u članku 13. stavku 2. Osnovne uredbe, kako bi se moglo utvrditi da postoji postupak sastavljanja koji čini prakse izbjegavanja mjera.
36.
Prije analiziranja argumenata u vezi s jedinim žalbenim razlogom koji je Komisija istaknula protiv pobijane presude, smatram svrsishodnim podsjetiti na neka načela glede propisa Unije u vezi s izbjegavanjem mjera, kako su utvrđena u sudskoj praksi.
2. Propisi Unije u vezi s izbjegavanjem mjera s obzirom na sudsku praksu
37.
Prije svega valja istaknuti da Unijini propisi o sprečavanju izbjegavanja mjera sadržani u Osnovnoj uredbi nisu zasnovani na Antidampinškom zakoniku iz 1994. (
13
), nego ih je Unija jednostrano donijela (
14
). Iako je pitanje izbjegavanja mjera bilo predmet rasprava u okviru pregovora WTO‑GATT, nije postignut nikakav sporazum u tom okviru (
15
).
38.
Proizlazi da propis Unije u vezi s izbjegavanjem mjera, sadržan u članku 13. Osnovne uredbe, iako se nalazi u okviru antidampinških propisa Unije, ima svoje posebne značajke.
39.
Glede ciljeva tog propisa, Sud je već imao prilike pojasniti da je prema svrsi i strukturi Osnove uredbe, a osobito njezinoj uvodnoj izjavi 19. i članku 13., jedini cilj uredbe o proširenju antidampinške pristojbe osigurati učinkovitost potonje te onemogućiti njezino izbjegavanje, te da je, slijedom toga, mjera proširenja konačne antidampinške pristojbe isključivo akcesorna u odnosu na izvorni akt kojim je uvedena ta pristojba kojom se štiti učinkovita primjena konačnih mjera (
16
).
40.
Stoga odredbe Unije o sprečavanju izbjegavanja mjera treba tumačiti s obzirom na ovaj cilj, to jest cilj osiguranja učinkovitosti antidampinških mjera koje je Unija donijela te njihova izbjegavanja.
41.
Sud je potom iznio više navoda u svojoj sudskoj praksi glede dokaza o četiri uvjeta koje treba ispuniti da se utvrdi postojanje izbjegavanje mjera (
17
).
42.
Sud je, naime, naveo da iz Osnovne uredbe, a osobito iz njezina članka 13. stavka 3., proizlazi da je teret dokaza postojanja izbjegavanja mjera na institucijama. Tako, kada institucije odluče proširiti na druge zemlje antidampinške pristojbe koje su uvele na uvoz iz određene zemlje, na njima je teret utvrđenja ispunjenja svih sastavnih elemenata za izbjegavanje tih pristojbi, kako je navedeno u članku 13. stavku 1. trećoj rečenici Osnovne uredbe (
18
).
43.
Iako je nedvojbeno da, radi utvrđivanja pravila u vezi sa standardom dokazivanja izbjegavanja mjera, na institucijama Unije leži teret dokazivanja da postoje prakse izbjegavanja mjera, valja, međutim, imati na umu dva razmatranja koja proizlaze iz sudske prakse.
44.
Tako je, s jedne strane, Sud istaknuo da je definicija izbjegavanja mjera sadržana u članku 13. stavku 1. Osnovne uredbe izražena vrlo općenitim pojmovima koji institucijama Unije ostavljaju širok manevarski prostor (
19
). Priznavanje tog širokog manevarskog prostora je također u skladu sa širokom diskrecijskom ovlasti kojom, prema ustaljenoj sudskoj praksi, općenito raspolažu institucije u području zajedničke trgovinske politike i osobito u području trgovinskih zaštitnih mjera zbog kompleksnosti ekonomskih, političkih i pravnih situacija koje moraju ispitivati (
20
).
45.
Ta margina prosudbe znači da, osim toga, sudski nadzor mora biti ograničen na provjeru toga jesu li poštovana postupovna pravila, koliko su činjenice koje se koriste za donošenje sporne odluke materijalno točne, postoji li očita pogreška u ocjeni tih činjenica ili postoji li zlouporaba ovlasti (
21
).
46.
S druge strane, Sud je također istaknuo da su u okviru ispitnih postupaka u vezi s mogućim postojanjem praksi izbjegavanja mjera, ovlasti kojima institucije Unije raspolažu prilično ograničene. Za razliku od drugih područja prava Unije, poput primjerice područja povrede prava tržišnog natjecanja, te institucije ne raspolažu ovlašću da prisile ispitivane proizvođače‑izvoznike na sudjelovanje u istrazi ili na dostavljanje podataka. One dakle, ovise o dobrovoljnoj suradnji dotičnih poduzetnika da im pruže potrebne informacije (
22
).
47.
Osim toga, takvi se ispitni postupci odvijaju obično većim dijelom u zemljama koje se nalaze izvan Europske unije i vremenski su znatno ograničeni. Naime, u skladu s člankom 13. stavkom 3. drugim podstavkom Osnovne uredbe, ispitni postupci za sprečavanje izbjegavanja mjera moraju se završiti u roku od devet mjeseci.
48.
Sud nije pak još imao prilike konkretno analizirati pravila kojima je uređeno dokazivanje postojanja postupaka sklapanja koji čine prakse izbjegavanja mjera na temelju članka 13. stavka 2. Osnovne uredbe.
49.
Jedini sudski presedan relevantan u tom pogledu jest presuda Starway na koju Opći sud upućuje, kao što proizlazi iz točke 17. ovog mišljenja, u pobijanoj presudi kako bi utemeljio svoje tumačenje članka 13. stavka 2. Osnovne uredbe.
50.
U presudi Starway Opći sud je, u biti, presudio da je primjenom članka 13. stavka 2. Osnovne uredbe, a kako bi se postupak sklapanja mogao smatrati izbjegavanjem antidampinških mjera koje su na snazi, na institucijama Unije da dokažu da su dijelovi koji čine 60 % ili više od ukupne vrijednosti dijelova sastavljenog proizvoda iz zemlje na koju se primjenjuju mjere. Navedene institucije ne moraju, s druge strane, dokazati da su ti dijelovi također podrijetlom iz te zemlje. Naprotiv, na dotičnom je subjektu da dokaže da su ti dijelovi podrijetlom iz druge zemlje, ako želi da se ti postupci sastavljanja ne smatraju praksama izbjegavanja mjera (
23
).
3. Tumačenje izraza „su iz” u smislu članka 13. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe
51.
Argument koje Komisija, koju EBMA podupire, iznosi protiv pobijane presude, valja ispitati s obzirom na načela koja su utvrđena u sudskoj praksi i izložena u prethodnom poglavlju. Ti se argumenti odnose, prije svega, na tumačenje koje je Opći sud prihvatio u pobijanoj presudi glede izraza „su iz” korištenog u članku 13. stavku 2. točki (a) Osnovne uredbe.
52.
U tom pogledu podsjećam da prema toj odredbi, kako bi se postupke sklapanja moglo smatrati praksama izbjegavanja antidampinških mjera koje su na snazi, jest nužno, među ostalim, da su dijelovi za sklapanje „iz” zemlje na koju se primjenjuju mjere.
a) ObrazloženjeOpćeg suda u pobijanoj presudi
53.
Kao što je to istaknuto u točki 18. ovog mišljenja, Opći sud je u točkama 84. i 85. pobijane presude protumačio izraz „su iz” korišten u članku 13. stavku 2. točki (a) Osnovne uredbe, tako što ga je izjednačio s pojmom uvoza.
54.
Tako se prema tumačenju Općeg suda za dijelove može smatrati da su „iz” zemlje na koju se primjenjuju antidampinške mjere na temelju članka 13. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe, samo ako su uvezeni iz te zemlje. U slučaju da su dijelovi za sklapanje bili uvezeni i iz različite zemlje u zemlju u kojoj se odvijaju postupci sastavljanja, tada to, prema stavu Općeg suda, Komisija može u analizi koju u smislu članka 13. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe provodi radi utvrđivanja, postoje li postupci sklapanja kojima se izbjegava antidampinška mjera, uzeti u obzir samo u dva slučaja: u slučaju jednostavnog provoženja dijelova preko te različite zemlje (posrednika), ili ako ona provjerava da su ti dijelovi, iako su bili uvezeni iz različite zemlje (posrednika), u stvarnosti podrijetlom iz zemlje na koju se primjenjuju mjere.
55.
Obrazloženje Općeg suda predviđa, dakle, vrstu analize u dvije faze koju bi Komisija morala provesti kako bi utvrdila izvor dijelova za sklapanje na temelju članka 13. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe. Prije svega bi bilo potrebno da ona utvrdi, jesu li dijelovi za sklapanje bili uvezeni iz zemlje na koju se primjenjuju antidampinške mjere. Ako to nije slučaj, ona će u drugoj fazi moći provjeriti da je, čak i ako su ti dijelovi bili uvezeni iz druge zemlje, isti zapravo podrijetlom iz zemlje na koju se primjenjuju mjere.
56.
U pobijanoj presudi Opći sud je svoje tumačenje izraza „su iz” iz članka 13. stavka 2. Osnovne uredbe utemeljio na dvostrukoj osnovi. S jedne strane, on se pozvao na činjenicu da više odredaba Osnovne uredbe (
24
) sustavno povezuju izraz „su iz” s pojmom „uvoz”, što je potvrđeno analizom različitih jezičnih verzija tih odredaba. S druge strane, on se pozvao na cilj osiguravanja učinkovitosti mjera koje su usmjerene na sprječavanje izbjegavanja mjera na kojem se temelji članak 13. Osnovne uredbe.
b) Tumačenje izraza „su iz”
57.
Komisija i EBMA tvrde da je tumačenje izraza „su iz”, koje je prihvatio Opći sud, pogrešno i suprotno duhu odredaba o sprečavanju izbjegavanja mjera.
58.
U tim okolnostima valja ocijeniti točnost tumačenja izraza „su iz” koje je Opći sud prihvatio u pobijanoj presudi.
59.
Uvodno ističem, kao i Opći sud, da Osnovna uredba ne sadržava definiciju predmetnog izraza.
60.
No, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, u svrhu tumačenja odredbe prava Unije valja uzeti u obzir ne samo njezin tekst već i kontekst te ciljeve propisa čiji je ona dio (
25
).
61.
Glede, kao prvo, doslovnog tumačenja, ističem prije svega da tekst članka 13. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe uopće izričito ne upućuje na pojam „uvoz”. Usto, kao što proizlazi iz točke 56. ovog mišljenja, kako bi utemeljio svoje tumačenje predmetnih pojmova, Opći sud uopće se u stvari nije pozvao na tekst odredbe koja ih sadržava, već je, naprotiv, zagovarao kontekstualni i teleološki pristup.
62.
Međutim, u tom kontekstu nisam siguran da okolnost da je u predmetnoj odredbi, a nasuprot onome što je slučaj s drugim odredbama Osnovne uredbe, zakonodavac odlučio da izraz „su iz” ne poveže s pojmom „uvoz”, ide u korist tumačenja kojim seoni izjednačavaju.
63.
Upravo suprotno, kada u odredbama koje je Opći sud spomenuo Osnovna uredba povezuje te izraze, riječ „iz[/sa]” ispunjava pojašnjavajuću funkciju riječi „uvoz” jer ona služi za naznaku o tome „iz” koje je uvoz zemlje. S druge strane, u članku 13. stavku 2. točki (a) Osnovne uredbe izraz „su iz” ne odnosi se uopće na pojam „uvoz” koji nije sadržan u toj odredbi, već upućuje na dijelove za sklapanje. Navedeni izraz ispunjava pojašnjavajuću funkciju pojma „dijelovi” i nastoji ukazati na to da, kako bi se mogli uzeti u obzir u analizi o postupcima sastavljanja, dijelovi za sklapanje moraju konkretno „potjecati” iz zemlje na koju se primjenjuju antidampinške mjere.
64.
U stvarnosti, u slučaju da se pojam „izvor” umjetno poveže s pojmom „uvoz”, iako takvo povezivanje nije izričito predviđeno, isto bi se svelo na ograničavanje dosega prvog od ovih pojmova. Naime, s doslovnog aspekta, u francuskom jeziku pojam „provenir” („potjecati”) znači i „venir de” („dolaziti iz”) i „tirer son origine de” („vući svoje podrijetlo iz”) (
26
). Tumačenje koje značenje tog pojma ograničava samo na situaciju koja odgovara prvom značenju i u kojoj postoji izravan fizički izvor dijelova – to jest njihov uvoz – iz zemlje na koju se primjenjuju mjere, znatno ograničava doseg pojma „izvor”. Takvo tumačenje isključuje, naime, sve situacije, koje odgovaraju drugom značenju pojma potjecati i u kojima postoji neizravan izvor iz zemlje na koju se mjere primjenjuju, to jest situacije u kojima se, iako dijelovi za sklapanje fizički izravno ne potječu iz zemlje na koju se mjere primjenjuju, za njih može ionako smatrati da su iz te zemlje.
65.
Osim toga, restriktivnom tumačenju pojma „izvor” koje je Opći sud prihvatio proturječi analiza različitih jezičnih verzija predmetne odredbe, to jest članka 13. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe, a koju analizu Opći sud nije proveo u pobijanoj presudi (
27
).
66.
Naime, iako se u više jezičnih verzija te odredbe koristi pojam ekvivalentan francuskom pojmu „provenir de” („potjecati iz”) (
28
), druge jezične verzije, poput njemačke i talijanske, izričito upućuju na podrijetlo dijelova „iz zemlje na koju se primjenjuju mjere” (
29
) te i druge jezične verzije koriste pojmove koji izgledaju dvosmislenije jer mogu upućivati kako na izvor tako i na podrijetlo (
30
).
67.
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da je doslovna analiza predmetne odredbe više protivna tumačenju kojim se doseg izraza „su iz” ograničava samo na „uvoz” iz posljednje zemlje izvoza dijelova za sklapanje.
68.
Naprotiv, pristup koji uzima u obzir i različita značenja glagola „potjecati” i različite jezične verzije predmetne odredbe prije ide u prilog širem tumačenju tog pojma koje nadilazi jednostavan pojam uvoza te koje uključuje izravan i neizravan izvor dijelova za sklapanje iz zemlje na koju se primjenjuju antidampinške mjere.
69.
Što se, kao drugo, tiče konteksta čiji je predmetna odredba dio, valja istaknuti, kako to proizlazi iz točaka 37. i 38. ovog mišljenja, da s obzirom na to da propis Unije u vezi s izbjegavanjem mjera, sadržan u članku 13. Osnovne uredbe, nije zasnovan na Antidampinškom zakoniku iz 1994., istog treba smatrati posebnim regulatornim okvirom u pravu Unije na području antidampinga.
70.
U tim okolnostima smatram da ako Opći sud želi tumačenje članka 13. stavka 2. Osnovne uredbe utemeljiti upućivanjem na druge odredbe iste uredbe, među kojima bi se osobito neke mogle smatrati prenošenjem u pravo Unije posebnih obveza sadržanih u Antidampinškom zakoniku iz 1994. (
31
), nužno je da on objasni razloge zbog kojih bi to upućivanje bilo opravdano, što Opći sud nije učinio u ovom slučaju.
71.
Ovo razmatranje također ne ide, dakle, u prilog razlozima koje je Opći sud prihvatio kako bi opravdao izjednačavanje pojma izvora s pojmom uvoza.
72.
Kao treće, restriktivno tumačenje izraza „su iz” koje je Opći sud prihvatio u pobijanoj presudi, nije, prema mojem mišljenju, niti usklađeno s ciljem propisa Unije o sprečavanju izbjegavanja mjera, to jest, kao što to proizlazi iz točaka 39. i 40. ovog mišljenja, da se osigura učinkovitost antidampinških mjera koje je Unije donijela te onemogući njihovo izbjegavanje.
73.
U tom pogledu valja istaknuti, kao što sam to izložio u točki 1. ovog mišljenja, da je u današnjoj gospodarskoj stvarnosti, koju obilježava globalizacija međunarodne trgovine i veća mogućnost premještanja proizvodnje robe, osobito one nisko tehnološke, postalo relativno jednostavno provesti sve složenije oblike izbjegavanja mjera. U takvom je kontekstu od ključne važnosti da Unija raspolaže instrumentima za gospodarsku zaštitu koji su prikladni za učinkovit odgovor na takve izazove, tako da osigura djelotvornu zaštitu industrije Unije od dampinškog uvoza proizvoda. Kroz tu prizmu valja protumačiti odredbe o sprečavanju izbjegavanja mjera predviđene u članku 13. Osnovne uredbe.
74.
U tom kontekstu ističem da tumačenje izraza „su iz” na temelju članka 13. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe, a koje je Opći sud prihvatio, omogućava Komisiji da se osloni samo na utvrđenje o fizičkom kretanju (to jest, jednostavnom uvozu) dijelova iz zemlje, na koju se primjenjuju mjere, ka zemlji sastavljanja kako bi zaključila da su dijelovi „iz” prve zemlje.
75.
No, točno je, kao što je to Opći sud istaknuo u točki 85. pobijane presude, da takav pristup pojednostavljuje dokaz o uvjetu „izvora” u slučajevima izbjegavanja mjera putem sastavljanja dijelova koje bi se moglo definirati kao „tradicionalne”, to jest u slučajevima u kojima su dijelovi konačno sastavljeni u konačnom proizvodu izravno uvezeni iz zemlje na koju se primjenjuju mjere.
76.
Naime, u takvoj vrsti slučaja to tumačenje ima za posljedicu to da jednostavno utvrđenje Komisije o uvozu dijelova iz zemlje na koju se mjere primjenjuju stvara vrstu predmnjeve o „izvoru” iz te zemlje koju će dotični subjekt moći oboriti (
32
).
77.
Međutim, situacija je potpuno drukčija u slučaju „složenih” praksi izbjegavanja koje obuhvaćaju uzastopna ili višestruka sastavljanja koje se odvijaju u različitim zemljama, to jest praksi koje se također mora obuhvatiti područjem primjene propisa o izbjegavanju mjera predviđenog u članku 13. Osnovne uredbe.
78.
Naime, nasuprot onome što je slučaj s „tradicionalnim” postupcima sastavljanja, u slučaju „složenih” praksi izbjegavanja mjera tumačenje izraza „su iz”, koje je Opći sud prihvatio, ima za posljedicu stvaranja vrste predmnjeve o „izvoru” – na temelju članka 13. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe – dijelova za sklapanje iz zemlje uvoza. To znači da prema pristupu u dvije faze, koji je Opći sud zauzeo, u takvim slučajevima, čak i ako postoje čvrste naznake na kojima se mogu temeljiti legitimne sumnje glede postojanja praksi izbjegavanja mjera, teret dokazivanja (
33
) podrijetla navedenih dijelova jest na institucijama Unije, a ne na dotičnim subjektima.
79.
No, takav pristup dovodi do znatnog otežavanja tereta dokazivanja koji je na institucijama Unije da dokažu postojanje praksi izbjegavanja mjera koje se sastoje od složenih postupaka sastavljanja. On je, osim toga, suprotan pristupu zauzetom u presudi Starway na koju se sam Opći sud pozvao (
34
).
80.
Smatram da se za tumačenje, koje za posljedicu ima znatno otežavanje tereta institucija Unije da dokažu postojanje izbjegavanja mjera, ne može smatrati da je u skladu s ciljem osiguravanja učinkovitosti na kojemu se temelje pravila o sprečavanju izbjegavanja mjera i koji je naveden u točkama 39., 40. i 72. ovog mišljenja. Takav se zaključak nameće tim više s obzirom na razmatranja o naravi ispitnih postupaka za sprečavanje izbjegavanja mjera i ovlasti kojima institucije Unije raspolažu u tom okviru, a koji su izloženi u točkama 46. i 47. ovog mišljenja.
81.
Osim toga i kao četvrto, a kao što je to Komisija s pravom istaknula, proizlazi da je tumačenje članka 13. stavka 2. Osnovne uredbe, kojim je na institucije Unije stavljen teret dokazivanja podrijetla uvezenih proizvoda, suprotno volji zakonodavca da od institucija ne zahtijeva dokaz o podrijetlu – u tehničkom smislu carinskih propisa – dijelova na koje se odnose postupci sastavljanja. Naime, iako su prvotno pravila Unije o sprečavanju izbjegavanja mjera predviđala mogućnost proširenja konačnih antidampinških pristojbi u slučaju sastavljanja „dijelova […] podrijetlom iz zemlje izvoza proizvoda na koju se mjere primjenjuju” (
35
), od donošenja Uredbe (EZ) br. 3283/94 (
36
), pojam „podrijetlo” bio je u odredbi o postupcima sastavljanja nadomješten izrazom „su iz”, a što stvara mogućnost da se razumno zaključi da takva izmjena odražava volju zakonodavca da u tom kontekstu odustane od pojma „podrijetlo” u tehničkom smislu (
37
) i da glede tog aspekta izmijeni uvjete za utvrđivanje postojanja postupaka izbjegavanja mjera (
38
). Proizlazi da na temelju tih novih pravila, potvrđenih u verziji Osnovne uredbe koja se primjenjuje u ovom predmetu, institucije Unije više nisu dužne utvrditi „podrijetlo” dijelova u tehničkom smislu carinskih propisa, nego one moraju samo dokazati njihov izvor iz zemlje na koje se mjere primjenjuju, a što ukazuje na to da se pojam „izvor” treba shvatiti u suptilnijem i širem smislu nego pojam „podrijetlo” (
39
).
82.
Zaključno, iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da je, prema mojem mišljenju, pogrešno restriktivno tumačenje izraza „su iz” na temelju članka 13. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe koje je Opći sud prihvatio u točkama 84. i 85. pobijane presude i kojim se taj pojam izjednačuje s pojmom „uvoz”.
83.
S druge strane, smatram da iz doslovnog, kontekstualnog, teleološkog i povijesnog tumačenja te odredbe proizlazi da izraz „iz zemlje na koju se primjenjuju mjere” treba tumačiti široko, na način da pojam „izvor” obuhvaća i izravan izvor dijelova za sklapanje i njihov neizravan izvor iz te zemlje.
4. Pravila kojima je uređeno dokazivanje postoje li prakse izbjegavanja mjera koje se sastoje od postupaka proizvodnje na temelju članka 13. stavka 2. Osnovne uredbe
84.
U pobijanoj presudi, Komisija bi na temelju tumačenja izraza „su iz” i razlike koja iz toga proizlazi između, s jedne strane, izvora dijelova za sklapanje koji prema stavu Općeg suda potječe iz uvoza, te, s druge strane, podrijetla tih dijelova, trebala možda provjeriti da je Opći sud utemeljio svoj zaključak o pravilima kojima je uređeno dokazivanje od strane institucija Unije kako bi utvrdile postojanje praksi izbjegavanja mjera koje se sastoje od postupaka sklapanja na temelju članka 13. stavka 2. Osnovne uredbe.
85.
U svojoj žalbi Komisija, koju EBMA podupire, osporava i taj aspekt pobijane presude.
86.
U tom pogledu podsjećam prije svega i kao što to proizlazi iz točaka 41. i 42. ovog mišljenja, da je Sud već naveo da je na institucijama Unije teret dokazivanja glede postojanja izbjegavanja mjera. S obzirom na to, valja, međutim, provjeriti kako se taj teret dokazivanja treba primijeniti in concreto i koji se standard dokazivanja zahtijeva od institucija u različitim okolnostima koje mogu nastati.
87.
U tom kontekstu smatram nužnim napraviti razliku između dvije vrste slučajeva: s jedne strane, slučajeva koje sam nazvao „tradicionalnim” izbjegavanjem mjera, to jest onih u kojima su dijelovi za sklapanje – konačno sastavljeni u konačan proizvod – izravno iz zemlje na koje se primjenjuju antidampinške mjere, te, s druge strane, slučajeva „složenih” postupaka izbjegavanja mjera koji sadržavaju uzastopna ili višestruka sastavljanja koja se odvijaju u jednoj ili više različitih zemalja i u kojima postoji neizravan izvor dijelova za sklapanje u zemlji sastavljanja.
88.
U prvoj vrsti slučajeva, radi dokazivanja izravnog izvora dijelova za sklapanje iz zemlje na koju se mjere primjenjuju, dovoljno je, prema mojem mišljenju, i kako je to Opći sud presudio u pobijanoj presudi te kao što to proizlazi iz točaka 74. do 76. ovog mišljenja, da Komisija dokaže da su dijelovi za sklapanje uvezeni iz zemlje na koju se primjenjuju antidampinške mjere. U takvom slučaju, jednom kada se utvrdi izravan izvor tih dijelova, i dalje će biti moguće da dotični subjekti obore predmnjevu o izravnom izvoru koja proizlazi iz uvoza dijelova iz zemlje na koju se primjenjuju mjere, tako da dokažu da su u stvarnosti predmetni dijelovi podrijetlom iz druge zemlje (
40
).
89.
Takvo utvrđivanje pravila kojima je uređeno dokazivanje u toj vrsti slučajeva jest, prema mojem mišljenju, u potpunosti usklađena s ciljem osiguranja učinkovitosti pravila o sprečavanju izbjegavanja mjera.
90.
No, u drugoj vrsti slučajeva, to jest, slučajeva u kojima su institucije suočene s neizravnim izvorom dijelova za sklapanje iz zemlje na koju se primjenjuju mjere, mimo slučaja jednostavnog provoženja dijelova za zemlju posrednika, dokaz o postojanju složenih praksi izbjegavanja mjera, koje se sastoje od višestrukih postupaka sklapanja, ne može biti tako posredan.
91.
Međutim, prema mojem mišljenju, može se isticati standard dokazivanja koji se zahtijeva od Komisije za utvrđenje o postojanju postupaka izbjegavanja mjera, i to u slučaju da se tijekom ispitnog postupka pokaže da se, iako su dijelovi sastavljeni u konačan proizvod bili uvezeni iz zemlje različite od one na koju se primjenjuju mjere, oni zapravo u znatnom dijelu sastoje od dijelova koji su izvorno bili proizvedeni u zemlji na koju se primjenjuju mjere ili koji su proizvedeni korištenjem, u znatnom dijelu, elemenata ili materijala podrijetlom iz ove potonje zemlje.
92.
U takvim okolnostima, razumno je, prema mojem mišljenju, dopustiti Komisiji da se osloni na „skup indicija koji se podudaraju” (
41
) kako bi utvrdila neizravan izvor tih dijelova iz zemlje na koju se primjenjuju mjere na temelju članka 13. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe, kako bi ih uzela u obzir u analizi koju provodi na temelju članka 13. stavka 2. točke (b) navedene uredbe. Postojanje veza između društava uključenih u različite faze proizvodnog lanca, sudjelovanje nekih od tih društava u ranijim praksama izbjegavanja mjera, naznake o niskoj dodanoj vrijednosti kod posrednih sastavljanja, jesu primjeri za naznake koje u situaciji te vrste Komisija može uzeti u obzir u svojoj analizi u vezi s utvrđivanjem neizravnog izvora za dijelove za sklapanje.
93.
U takvom slučaju, jednom kada je na temelju „skupa indicija koji se podudaraju” Komisija utvrdila da su dijelovi za sklapanje neizravno iz zemlje na koju se primjenjuju mjere na temelju članka 13. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe, dotični će subjekt i dalje imati mogućnost dokazati da, iako su ti dijelovi, uvezeni iz zemlje posrednika, jesu sastavljeni u znatnom dijelu od dijelova podrijetlom iz zemlje na koju se primjenjuju mjere ili su proizvedeni korištenjem, u znatnom dijelu, elemenata ili materijala podrijetlom iz te zemlje, te da su unatoč prisustvu bitnih naznaka koje jasno podupiru sumnju o postojanju izbjegavanja mjera, ti dijelovi u stvarnosti podrijetlom iz navedene zemlje posrednika ili, ovisno o okolnostima, iz druge zemlje. U tu će svrhu navedeni subjekt moći primjerice dostaviti vjerodostojne potvrde kojima se potvrđuje podrijetlo predmetnih dijelova iz zemlje posrednika. On će također moći dokazati da su u zemlji posredniku ti dijelovi u podvrgnuti stvarnim obradama koje su tako bitne da su promijenile njihovu narav te da se primjena takvih posrednih obrada zasnivala na objektivnim gospodarskim razlozima koji su opravdavali postojanje proizvodnog lanca koji se nalazi u više zemalja.
94.
Takvo kvalificiranje pravila kojima je uređeno dokazivanje u slučaju višestrukih postupaka sastavljanja omogućuje, prema mojem mišljenju, da se poštuje načelo prema kojem je na institucijama Unije da dokažu prakse izbjegavanja mjera, pod uvjetom da je to istovremeno u skladu s ciljem osiguranja učinkovitosti pravila o sprečavanju izbjegavanja mjera. Ono također uzima u obzir posebnu narav ovlasti kojima institucije Unije raspolažu u okviru ispitnih postupaka za sprečavanje izbjegavanja mjera i vremenska ograničenja kojima su one podvrgnute u toj vrsti ispitnih postupaka, kao što je to istaknuto u točkama 46. i 47. ovog mišljenja.
95.
S druge strane, pristup u dvije faze koji Opći sud zagovara i koji je opisan u točkama 54. i 55. ovog mišljenja zasniva se na pogrešnom tumačenju članka 13. stavka 2. Osnovne uredbe.
5. Zaključak
96.
Na određivanju pravila kojima je uređeno dokazivanje glede izbjegavanje mjera, a koje proizlazi iz tumačenja pojma „izvor” koje smatram pogrešnim i koje je prihvaćeno u pobijanoj presudi, zasniva se cijelo obrazloženje koje je navelo Opći sud na zaključak da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava i da slijedom toga spornu uredbu treba poništiti. Naime, Opći sud smatra da je s obzirom na to da su dijelovi za sklapanje uvezeni – i time, kroz njegovu prizmu, oni „potječu” – sa Šri Lanke, Komisija bila dužna provjeriti njihovo kinesko podrijetlo, ako ih je željela uzeti u obzir u analizi postupaka sklapanja na temelju članka 13. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe. Ona bi provjerom kineskog podrijetla tih dijelova počinila navodnu pogrešku koja se tiče prava jer bi se u tu svrhu „analogijom” koristila kriterijima predviđenima u članku 13. stavku 2. točki (b) Osnovne uredbe.
97.
Proizlazi da je pogreška Općeg suda prilikom tumačenja izraza „su iz” imala za posljedicu to da je Opći sud pogrešno utvrdio pravila kojima je uređeno dokazivanje radi utvrđivanja da na temelju članka 13. stavka 2. Osnovne uredbe postoje složene prakse izbjegavanja mjera putem sastavljanja, a na kojem se utvrđivanju temelji zaključak Općeg suda o Komisijinoj pogrešci koja se tiče prava.
98.
U tim okolnostima valja zaključiti da je pobijana presuda zahvaćena s više pogrešaka koje se tiču prava prilikom tumačenja članka 13. stavka 2. Osnovne uredbe i koje dovode u pitanje osnovu zaključka koji je Opći sud izveo u pobijanoj presudi. Proizlazi da prema mojem mišljenju žalbu, koju je podnijela Komisija, koju EBMA podupire, treba prihvatiti i da slijedom toga pobijanu presudu treba ukinuti (
42
).
VI. O tužbi u prvom stupnju
99.
U skladu s člankom 61. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije potonji, u slučaju ukidanja presude Općeg suda, konačno može odlučiti o sporu ako to stanje postupka dopušta. Smatram da je to ovdje slučaj.
100.
U prilog svojoj tužbi u prvom stupnju društvo Kolachi iznijelo je jedini tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 13. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe. U biti, društvo Kolachi prigovorilo je Komisiji, kao prvo, da je tu odredbu primijenila na proizvodne postupke na Šri Lanci, iako se ispitni postupak odnosi na navodno izbjegavanje mjera putem sklapanja u Pakistana, kao drugo, da je počinila pogrešku koja se tiče prava time što je s navedenom odredbom postupala kao s pravilom o podrijetlu, i, kao treće, da nije poduzela nikakvu mjeru za primjenu pravila o podrijetlu predviđenih carinskim zakonodavstvom Unije.
101.
U tom pogledu valja, prije svega, istaknuti da je prema informacijama koje je samo društvo Kolachi dostavilo tijekom ispitnog postupka, 93 % dijelova korištenih u sastavljanju bicikala u Pakistanu dobavio posrednik Flying Horse. Ti su dijelovi bili uvezeni dijelom – koji predstavlja 46 % svih sastavljenih dijelova – iz Kine i dijelom – koji predstavlja 47 % svih sastavljenih dijelova – sa Šri Lanke. Ispitni je postupak pokazao da je većinu dijelova uvezenih sa Šri Lanke, kupljenih od društva Flying Horse, to jest okvira, vilica, naplataka od slitine i plastičnih kotača, proizvelo u stvarnosti društvo Great Cycles koristeći kineske materijale u prilično velikom dijelu. Osim toga, iz ispitnog postupka proizlazi da je društvo Great Cycles bilo društvo povezano s društvom Kolachi, koje je prethodno bilo uključeno u postupke izbjegavanja mjera. Kao što proizlazi iz uvodne izjave 99. sporne uredbe, Komisija je također utvrdila da su odnosi između društava Flying Horse i Kolachi bili sumnjivi. Sve su ove okolnosti dokazane i društvo Kolachi ih nije osporilo. Na raspravi pred Sudom, nakon konkretnih pitanja koja su mu postavljena, društvo Kotachi je čak izričito potvrdilo da su dijelovi proizvedeni na Šri Lanci bili „pretvoreni” iz dijelova kineskog podrijetla.
102.
S obzirom na ova utvrđenja koja proizlaze iz ispitnog postupka valja ocijeniti uvodne izjave 98. do 101. sporne uredbe, u kojima je Komisija zaključila da društvo Kolachi intervenira u postupke sastavljanja koji predstavljaju prakse izbjegavanja mjera u skladu s člankom 13. stavkom 2. Osnovne uredbe.
103.
No, iz uvodnih izjava 98. i 99. sporne uredbe proizlazi da je zaključak o tome da su dijelovi koje je društvo Kolachi kupilo od društva Flying Horse, iako su oni bili uvezeni sa Šri Lanke, u stvari (neizravno) bili iz Kine u smislu članka 13. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe, Komisija izvela na temelju sljedećih elemenata: s jedne strane, na utvrđenju da društvo Kolachi nije uspjelo dokazati šrilansko podrijetlo tih dijelova (
43
) te, s druge strane, na više naznaka koje su dovele u sumnju odnose između društva Flying Horse koje djeluje kao posrednik društva povezanog s društvom Kolachi – to jest društva Great Cycle – i samog društva Kolachi. Na osnovi tih je elemenata Komisija zaključila u zadnjoj rečenici uvodne izjave 99. sporne uredbe da su kriteriji iz članka 13. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe ispunjeni u ovom slučaju.
104.
Tek je u odgovoru na argument koji je društvo Kolachi iznio i kako je sažet u zadnjoj rečenici u uvodnoj izjavi 100. sporne uredbe, kojim je Komisiji prigovoreno da članak 13. stavak 2. točku (b) Osnovne uredbe koristi kao pravilo o podrijetlu, ona u zadnjoj rečenici uvodne izjave 101. sporne uredbe, nakon što je primijetila „da članak 13. stavak 2. točka (b) Osnovne uredbe nije kao takav pravilo podrijetlo”, ocijenila da je opravdano „smatrala da se, s obzirom na to da je više od 60 % tih dijelova proizvedeno od sirovina iz Kine i da je dodana vrijednost bila manja od 25 % troškova proizvodnje, može zaključiti da i sami dijelovi dolaze iz Kine”.
105.
S obzirom na sve elemente koji su proizašli iz ispitnog postupka i tumačenje sporne uredbe, smatram, kao prvo, da je primjenom pravila kojima je uređeno dokazivanje „složenih” postupaka sklapanja koja sam predložio u točkama 91. do 93. ovog mišljenja, Komisija mogla zaključiti u ovom slučaju da dijelovi, koji su kupljeni od društva Flying Horse i koji su uvezeni sa Šri Lanke, ali ih je proizvelo društvo Great Cycles, jesu neizravno iz Kine. Naime, s jedne strane, dokazano je da su navedeni dijelovi bili proizvedeni na Šri Lanci koristeći, u prilično velikom dijelu, kineske elemente i materijale. S druge strane, Komisija raspolaže skupom indicija koje se podudaraju, a koji jasno podupire sumnju o intervenciji društva Kolachi u složene postupke izbjegavanja mjera. U takvom je kontekstu, primjenom navedenih pravila kojima je uređeno dokazivanje, na društvu Kolachi da dokaže šrilansko podrijetlo dijelova za sklapanje, a za što je sigurno da to društvo nije uspjelo učiniti.
106.
Proizlazi, kao drugo, da radi utvrđivanja neizravnog izvora za navedene dijelove iz Kine, Komisija uopće nije bila u takvim okolnostima dužna provjeriti njihovo podrijetlo, tako da primijeni bilo kakva pravila o podrijetlu na temelju carinskog prava ili da „analogijom” primijeni kriterije iz članka 13. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe kao pravilo podrijetlu.
107.
Kao treće, smatram da iz tumačenja relevantnih uvodnih izjava sporne uredbe proizlazi da se u svakom slučaju Komisija nije „analogijom” koristila kriterijima iz članka 13. stavka 2. točke (b) Osnovne urede kao pravilom o podrijetlu radi utvrđivanja neizravnog izvora za dijelove za sklapanje iz Kine. Utvrđenje o neizravnom izvoru za te dijelove iz Kine proizlazi, naime, iz izričitih zaključaka koje je u zadnjoj rečenici u točki 98. i predzadnjoj rečenici iz točke 99. sporne uredbe Komisija izvela o osnovi za bitne naznake kojima je raspolagala. Okolnost da je u odgovoru na konkretan argument koji je društvo Kolachi istaknulo, Komisija također utvrdila da su kriteriji z članka 13. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe ispunjeni i glede predmetnih dijelova proizvedenih na Šri Lanci, tek je dodatna naznaka koja također može potkrijepiti zaključak do kojeg je Komisija već došla, te da je, ovisno o okolnostima, na društvu Kolachi da ga opovrgne tako da podnese vjerodostojne dokaze od šrilanskom podrijetlu navedenih dijelova.
108.
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da prema mojem mišljenju tri prigovora iz jedinog tužbenog razloga, koji je društvo Kolachi istaknulo, treba odbiti i da, slijedom toga, tužbu za poništenje koje je podnijelo društvo Kolachi treba odbiti u cijelosti.
VII. Troškovi
109.
U skladu s člankom 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad je žalba osnovana i Sud sam konačno odluči o sporu, Sud odlučuje o troškovima. U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog Poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
110.
Ako Sud prihvati moje ocjene u pogledu Komisijine žalbe, društvo Kolachi bit će neuspješna stranka. U tim okolnostima, budući da su Komisija i EBMA zahtijevali da mu se naloži snošenje troškova, predlažem Sudu da društvu Kolachi naloži snošenje troškova koji su Komisiji i EBMA‑u nastali i u prvom stupnju i u okviru ove žalbe.
VIII. Zaključak
111.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da odluči na sljedeći način:
1.
Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 10. listopada 2017., Kolachi Raj Industrial/Komisija (T‑435/15, EU:T:2017:712).
2.
Odbija se tužba za poništenje koju je društvo Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd podnijelo Općem sudu u predmetu T‑435/15.
3.
Društvu Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd nalaže se snošenje troškova koji su u prvom stupnju i u žalbenom postupku nastali Europskoj komisiji i udruženju European Bicycle Manufacturers Association (EBMA).
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
2
)	EU:T:2017:712
(
3
)	Provedbena uredba Komisije (EU) 2015/776 оd 18. svibnja 2015. o proširenju konačne antidampinške pristojbe uvedene Uredbom Vijeća (EU) br. 502/2013 na uvoz bicikala podrijetlom iz Narodne Republike Kine na uvoz bicikala poslanih iz Kambodže, Pakistana i s Filipina, bez obzira na to imaju li deklarirano podrijetlo iz Kambodže, Pakistana i s Filipina ili nemaju (SL 2015., L 122, str. 4.)
(
4
)	Uredba Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (SL 2009., L 343, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202.), kako je izmijenjena Uredbom (EU) br. 37/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. siječnja 2014. (SL 2014., L 18, str. 1.)(u daljnjem tekstu: Osnovna uredba).
(
5
)	Vidjeti Uredbu (EU) br. 502/2013 od 29. svibnja 2013. o izmjeni Provedbene uredbe (EU) br. 990/2011 o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz bicikala podrijetlom iz Narodne Republike Kine nakon parcijalne privremene revizije prema članku 11. stavku 3. Uredbe br. 1225/2009 (SL 2013., L 153, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 125., str. 162.). Za upućivanja na prethodne uredbe, vidjeti točke 1. do 5. pobijane presude.
(
6
)	Provedbena uredba Vijeća (EU) od 29. svibnja 2013. o proširenju konačne antidampinške pristojbe uvedene Provedbenom uredbom br. 990/2011 na uvoz bicikala podrijetlom iz Narodne Republike Kine na uvoz bicikala poslanih iz Indonezije, Malezije, Šri Lanke i Tunisa, bez obzira na to imaju li deklarirano podrijetlo iz Indonezije, Malezije, Šri Lanke i Tunisa ili nemaju (SL 2013., L 153, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 126., str. 274.)
(
7
)	Vidjeti t. 8. pobijane presude
(
8
)	Vidjeti t. 9. i 11. pobijane presude.
(
9
)	T. 12. i 13. pobijane presude
(
10
)	Vidjeti članak 1. stavak 1. sporne uredbe.
(
11
)	Rješenje predsjednika sedmog vijeća Općeg suda od 9. ožujka 2016.
(
12
)	Komisija ima osobito na umu točke 83., 87., 92. i 108. pobijane presude.
(
13
)	Sporazum o provedbi članka VI. Općeg sporazuma o carinama i trgovini iz 1994. (SL 1994., L 336., str. 103.) nalazi se u Prilogu 1.A Sporazumu o osnivanju Svjetske trgovinske organizacije (WTO) koji je bio odobren Odlukom Vijeća 94/800/EZ od 22. prosinca 1994. o sklapanju u ime Europske zajednice, s obzirom na pitanja iz njezine nadležnosti, sporazuma postignutih u Urugvajskoj rundi multilateralnih pregovora (1986. – 1994.) (SL 1994., L 336, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 74., str. 3.).
(
14
)	Vidjeti uvodnu izjavu 19. Osnovne uredbe. U tom pogledu vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Mengozzija u spojenim predmetima Maxcom i dr./Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P i C‑259/15 P, EU:C:2016:712, t. 5.), kao i mišljenje nezavisnog odvjetnika Y. Bota u predmetu Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, t. 10. i 11.).
(
15
)	U tom pogledu vidjeti uvodnu izjavu 19. Osnovne uredbe.
(
16
)	Vidjeti presude od 6. lipnja 2013., Paltrade (C‑667/11, EU:C:2013:368, t. 28.), i od 17. prosinca 2015., APEX (C‑371/14, EU:C:2015:828, t. 50. i 53.). U tom pogledu vidjeti također uvodnu izjavu 19. Osnove uredbe kao i t. 85. presude Starway.
(
17
)	Iz definicije sadržane u članku 13. stavku 1. trećoj rečenici Osnovne uredbe proizlazi da je, kako bi se utvrdilo postojanje izbjegavanja mjera, potrebno ispuniti četiri uvjeta: prvo, treba doći do promjene strukture trgovine između predmetnih trećih zemalja i Unije, drugo, te promjene moraju proizlaziti iz prakse, obrade ili rada za koji ne postoji dostatni valjani uzrok ili ekonomska opravdanost osim uvođenja pristojbe, treće, treba imati dokaz o postojanju štete i, četvrto, treba imati dokaz o postojanju dampinga.
(
18
)	Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Mengozzija u spojenim predmetima Maxcom i dr./Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P i C‑259/15 P, EU:C:2016:712, t. 45. i navedena sudska praksa), te, u tom smislu, presudu od 26. siječnja 2017., Maxcom/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P i C‑259/15 P, EU:C:2017:61, t. 56. do 58.).
(
19
)	Vidjeti presudu od 4. rujna 2014., Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, t. 48.).
(
20
)	Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Mengozzija u spojenim predmetima Maxcom i dr./Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P i C‑259/15 P, EU:C:2016:712, t. 44.) kao i presude od 4. rujna 2014., Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, t. 29.) i od 26. siječnja 2017., Maxcom/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P i C‑259/15 P, EU:C:2017:61, t. 54. i navedena sudska praksa).
(
21
)	Ibidem
(
22
)	Vidjeti u tom smislu mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Mengozzija u spojenim predmetima Maxcom i dr./Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P i C‑259/15 P, EU:C:2016:712, t. 49. i navedena sudska praksa).
(
23
)	Vidjeti t. 84., 85. i 88. presude Starway te t. 79. do 81. pobijane presude.
(
24
)	U točki 84. pobijane presude, Opći sud posebno spominje uvodnu izjavu 8. kao i članak 2. stavak 7. točku (a), članak 3. stavak 4., članak 9. stavke 5. i 6., te članak 13. stavak 1. Osnovne uredbe.
(
25
)	Vidjeti presudu od 12. listopada 2017., Tigers (C‑156/16, EU:C:2017:754, t. 21. i navedena sudska praksa).
(
26
)	Vidjeti definiciju pojma „provenir” („potjecati”) iz rječnika Le Petit Larousse illustré, izdanje 2011., Larousse, Pariz. U tom se kontekstu pojam „podrijetlo” ne može, međutim, shvatiti u tehničkom smislu kao „podrijetlo” u smislu carinskog prava. U tom pogledu vidjeti razmatranja o povijesnom tumačenju predmetne odredbe u točki 81. ovog mišljenja.
(
27
)	U tom pogledu ističem da Opći sud nije analizirao različite jezične verzije predmetne odredbe, nego je analizirao jezične verzije članaka Osnovne uredbe koje su spomenute u točki 84. pobijane presude i u bilješci 24. ovog mišljenja te kojima je se izraz „su iz” povezuje s pojmom „uvoz”.
(
28
)	To jest, španjolskoj („procedan del”), grčkoj („προέρχονται από”), engleskoj („are from”), hrvatskoj („su
iz”), latvijskoj („nāk no”), litavskoj verziji („ira iš”), portugalskoj („provenientes do”), i rumunjskoj („provin din”) jezičnoj verziji., , , i
(
29
)	Njemačka jezična verzija koristi pojam „Ursprung”, a talijanska „originari”.
(
30
)	Vidjeti osobito češku („pochazeji”), poljsku („pochodzą z”) i slovačku jezičnu verziju („pochádzajú z”). Izgleda da bi to bio slučaj i s pojmovima korištenima u estonskoj jezičnoj verziji „pärinevad riigist”.
(
31
)	U tom kontekstu nije nužno zauzeti stajalište o pitanju, imaju li članak 3. stavak 4. i članak 9. stavci 5. i 6. Osnovne uredbe za cilj prenošenje takvih obveza. Glede članka 9. stavka 5. Osnovne uredbe vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Mengozzija u predmetu Vijeće/Growth Energy i Renewable Fuels Association (C‑465/16 P, EU:C:2018:794, t. 184. i sljedeće).
(
32
)	Naime, iz sudske prakse proizlazi da kada institucije Unije utvrđuju postojanje izbjegavanja mjera na razini treće zemlje, dotični proizvođači izvoznici mogu dokazati da njihov poseban položaj opravdava odobravanje izuzeća na temelju članka 13. stavka 4. Osnovne uredbe (vidjeti u tom pogledu presudu od 26. siječnja 2017., Maxcom/Chin Haur Indonesia, C‑247/15 P, C‑253/15 P i C‑259/15 P, EU:C:2017:61, t. 59.). Ovi proizvođači moraju, dakle, imati mogućnost dokazati da su dijelovi „iz” zemlje na koju se mjere primjenjuju u stvari „podrijetlom” iz različite treće zemlje, tako da se njihovo sastavljanje ne može smatrati izbjegavanjem mjera. Ovaj je pristup, osim toga, zauzeo Opći sud u presudi Starway(t. 85., 86. i 88.), koju Opći sud uvelike navodi u pobijanoj presudi (vidjeti konkretno t. 80. i 81. pobijane presude).
(
33
)	U pobijanoj presudi Opći sud koristi pojam „provjeriti”, a ne „utvrditi” ili „dokazati” podrijetlo (vidjeti osobito t. 87., 92. 107. i 114.). Međutim iz čitanja cijele pobijane presude (a osobito t. 107. do 114.) proizlazi da se na kraju krajeva pristup u dvije faze, koji Opći sud zagovara i koji je izložen u točkama 54. i 55. ovog mišljenja, svodi u slučaju „složenih” postupaka sastavljanja na to da se teret dokazivanja podrijetla – u carinskom smislu – dijelova za sklapanje stavi na institucije Unije.
(
34
)	Vidjeti t. 50. i bilješku 32. ovog mišljenja.
(
35
)	Vidjeti članak 1. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1761/87 od 22. lipnja 1987. o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 2176/84 o zaštiti od dampinškog i subvencioniranog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske ekonomske zajednice (SL 1987., L 167, str. 9.), kojom su u pravo Unije uvedena pravila o sprečavanju izbjegavanja mjera. U tom pogledu vidjeti također mišljenje nezavisnog odvjetnika Y. Bota u predmetu Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, t. 9. i sljedeće).
(
36
)	Uredba Vijeća od 22. prosinca 1994. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu države članice Europske zajednice [neslužbeni prijevod] (SL 1994., L 349, str. 1.)
(
37
)	Takvo je tumačenje volje zakonodavca potkrijepljeno radnim dokumentom Komisije (COM(94) 414 final od 5. listopada 1994., str. 164. i 165.) prema kojem se „pravila o podrijetlu sve više pokazuju neprikladnima za shvaćanje očitih slučajeva izbjegavanja mjera”.
(
38
)	U istom smislu vidjeti t.83. presude Starway.
(
39
)	Ovaj se zaključak ne može, prema mojem mišljenju, dovesti u pitanje okolnošću da se, kao što proizlazi iz točke 67. ovog mišljenja, u nekim jezičnim verzijama članka 13. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe i dalje upućuje na pojam „podrijetlo”. Naime, kao prvo, te su verzije očito u manjini među svim jezičnim verzijama relevantne uredbe, te bi, kao drugo, tumačenje predmetne odredbe, koje bi obvezivalo Komisiju da radi utvrđivanja izvora u skladu s tom odredbom dokaže podrijetlo dijelova u carinskom smislu, bilo suprotno cilju propisa o sprečavanju izbjegavanja mjera koji se sastoji od osiguranja učinkovitosti antidampinških mjera i koji je spomenut u točkama 39., 40. i 72. ovog mišljenja. Osim toga, nasuprot onome što tvrdi društvo Kolachi, takva obveza glede tereta dokazivanja ne može se uopće zasnivati na članku 13. stavku 5. Osnovne uredbe.
(
40
)	Vidjeti bilješku 32. ovog mišljenja.
(
41
)	Ovaj kriterij za određivanje standarda dokazivanja koji se zahtijeva od strane institucija Unije za utvrđivanje postoji li izbjegavanje mjera, jest isti onaj koji je sudska praksa priznala kada institucije Unije odlučuju u slučaju nedostatka suradnje svih zainteresiranih stranaka ili, barem, znatnog dijela ovih potonjih, i to na osnovi dostupnih podataka. Vidjeti u tom smislu presude od 4. rujna 2014., Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, t. 35. do 37.), od 26. siječnja 2017., Maxcom/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P i C‑259/15 P, EU:C:2017:61, t. 63. do 66.), i Maxcom/City Cycle Industries (C‑248/15 P, C‑254/15 P i C‑260/15 P, EU:C:2017:62, t. 65. do 68.).
(
42
)	Budući da pogreške koje se tiču prava i koje je Opći sud počinio glede tumačenja izraza „su iz” i posljedično pogrešno utvrđivanje pravila, kojima je uređeno dokazivanje praksi izbjegavanja mjera putem sastavljanja, dovode u pitanje cjelovitost razloga koje je Opći sud iznio, zahtjev za nadomještanje razloga koji je podnijelo društvo Kolachi i koji je spomenut u točki 34. ovog mišljenja ne može se nikako prihvatiti.
(
43
)	Vidjeti uvodnu izjavu 98. sporne uredbe. Ovu je analizu potvrdio Opći sud i ona nije bila predmet žalbe (vidjeti točku 21. ovog mišljenja).