62018TO0334
RJEŠENJE OPĆEG SUDA (peto vijeće)
21. srpnja 2020. (
*1
)
„Postupak – Odmjeravanje troškova – Nedopuštenost”
U predmetu T‑334/18 DEP,
Bodegas Altún, SL, sa sjedištem u Baños de Ebrou (Španjolska), koji zastupaju I. Temiño Ceniceros i J. Oria Sousa‑Montes, odvjetnici,
tužitelj,
protiv
Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), koji zastupaju S. Palmero Cabezas i H. O’Neill, u svojstvu agenata,
tuženika,
a druga stranka postupka pred žalbenim vijećem EUIPO‑a, intervenijent pred Općim sudom, jest:
Codorníu, SA, sa sjedištem u Esplugues de Llobregatu (Španjolska), koji zastupaju M. Ceballos Rodríguez i E. Stoyanov Edissonov, odvjetnici,
povodom zahtjeva za odmjeravanje troškova koje intervenijent treba nadoknaditi tužitelju nastavno na presudu od 27. lipnja 2019., Bodegas Altún/EUIPO – Codorníu (ANA DE ALTUN) (T‑334/18, neobjavljena, EU:T:2019:451),
OPĆI SUD (peto vijeće),
u sastavu: D. Spielmann (izvjestitelj), predsjednik, U. Öberg i R. Mastroianni, suci,
tajnik: E. Coulon,
donosi sljedeće
Rješenje
Činjenice, postupak i zahtjevi stranaka
1
Tužitelj, društvo Bodegas Altún, SL, podnio je 31. svibnja 2013. Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) prijavu za registraciju žiga Europske unije na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.), kako je izmijenjena (zamijenjena Uredbom (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1.)). Intervenijent, Codorníu, SA, podnio je 1. listopada 2013. na temelju članka 41. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 46. Uredbe 2017/1001) prigovor na registraciju žiga za koji je podnesena prijava. Odjel za prigovore smatrao je 28. studenoga 2014. da postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu između žiga za koji je podnesena prijava i ranijeg žiga. Tužitelj je 22. siječnja 2015., na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009 (koji su postali članci 66. do 71. Uredbe 2017/1001), podnio žalbu EUIPO‑u protiv odluke Odjela za prigovore. Odlukom od 9. prosinca 2015. drugo žalbeno vijeće EUIPO‑a poništilo je odluku Odjela za prigovore.
2
Intervenijent je pred Općim sudom podnio tužbu za poništenje odluke drugog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 9. prosinca 2015. Presudom od 18. rujna 2017., Codorníu/EUIPO – Bodegas Altún (ANA DE ALTUN) (T‑86/16, neobjavljena, EU:T:2017:627) Opći je sud prihvatio tužbu, poništio odluku žalbenog vijeća i naložio EUIPO‑u i tužitelju snošenje vlastitih troškova kao i polovine troškova intervenijenta.
3
Nakon presude od 18. rujna 2017., ANA DE ALTUN (T‑86/16, neobjavljena, EU:T:2017:627), prigovor je vraćen prvom žalbenom vijeću EUIPO‑a, koje je u odluci od 14. ožujka 2018. smatralo da, zbog razloga ekonomičnosti postupka, prigovor valja ispitati s obzirom na članak 8. stavak 5. Uredbe 2017/1001 te je odbilo tužiteljevu žalbu.
4
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 31. svibnja 2018. tužitelj je pokrenuo postupak za poništenje odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 14. ožujka 2018.
5
Presudom od 27. lipnja 2019., Bodegas Altún/EUIPO – Codorníu (ANA DE ALTUN) (T‑334/18, neobjavljena, EU:T:2019:451) Opći je sud poništio odluku prvog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 14. ožujka 2018. i naložio EUIPO‑u i intervenijentu snošenje vlastitih troškova kao i polovine tužiteljevih troškova.
6
Tužitelj navodi da je pokušao mirnim putem od intervenijenta dobiti naknadu troškova povezanih s predmetom u kojem je donesena presuda od 27. lipnja 2019., ANA DE ALTUN (T‑334/18, neobjavljena, EU:T:2019:451), ali dogovor nije postignut.
7
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 20. prosinca 2019. tužitelj je na temelju članka 170. stavka 1. Poslovnika Općeg suda podnio zahtjev za odmjeravanje troškova, kojim od Općeg suda zahtijeva da zahtjev proglasi dopuštenim i utvrdi iznos troškova čiju je naknadu moguće tražiti koji moraju platiti stranke koje nisu uspjele u predmetu u kojem je donesena presuda od 27. lipnja 2019., ANA DE ALTUN (T‑334/18, neobjavljena, EU:T:2019:451).
8
EUIPO je 18. veljače 2020. podnio svoja očitovanja o zahtjevu tužitelja za odmjeravanje troškova. Osporava da ga je tužitelj kontaktirao radi naknade troškova i, u pogledu merituma, od Općeg suda zahtijeva da ukupni iznos troškova čiju je naknadu moguće tražiti koje bi trebao naknaditi u jednakim dijelovima s intervenijentom utvrdi u iznosu od 6000 eura.
9
Intervenijent je svoja očitovanja podnio 20. veljače 2020. On osporava dopuštenost zahtjeva tužitelja za odmjeravanje troškova zbog izostanka osporavanja u smislu članka 170. Poslovnika. Tvrdi da je, u svakom slučaju, spor između stranaka još u tijeku i da djelomično odmjeravanje troškova nije prikladno. Zahtijeva od Općeg suda da odbije zahtjev za odmjeravanje troškova i naloži tužitelju snošenje troškova ovog postupka. Podredno od Općeg suda zahtijeva da odredi i troškove koje je imao u svrhu predmeta u kojem je donesena presuda od 18. rujna 2017., ANA DE ALTUN (T‑86/16, neobjavljena, EU:T:2017:627).
10
Tužitelj je 6. ožujka 2020. podnio očitovanja o očitovanjima EUIPO‑a i intervenijenta, koja je Opći sud odlučio ne uložiti u spis.
Pravo
11
U skladu s člankom 170. Poslovnika, ako postoji spor o troškovima čiju je naknadu moguće tražiti, Opći sud o zahtjevu zainteresirane stranke odlučuje rješenjem protiv kojeg nije dopušten pravni lijek, nakon što je stranci na koju se zahtjev odnosi omogućio da podnese svoja očitovanja.
12
Iz te odredbe proizlazi potreba da se u ovom slučaju ispita postojanje spora o troškovima čiju je naknadu moguće tražiti prije podnošenja zahtjeva za odmjeravanje troškova (rješenje od 24. siječnja 2017., Natorski i Pokrywa/EUIPO – PIS Opakowania (dio za vrata), T‑251/14 DEP, neobjavljena, EU:T:2017:39, t. 13.).
13
Kao prvo, kao što to ističe EUIPO, iz spisa ne proizlazi da ga je tužitelj kontaktirao radi naknade troškova i da je stoga EUIPO osporio troškove čiju je naknadu moguće tražiti.
14
Stoga je dovoljno utvrditi da je tužiteljev zahtjev, s obzirom na to da ne postoji spor između njega i EUIPO‑a u pogledu iznosa troškova čiju je naknadu moguće tražiti ili njihove naplate, nedopušten u odnosu na EUIPO.
15
Kao drugo, tužitelj tvrdi da je mirnim putem, ali bezuspješno, pokušao dobiti naknadu predmetnih troškova od predstavnika intervenijenta.
16
Intervenijent osporava dopuštenost zahtjeva za odmjeravanje troškova čiju je naknadu moguće tražiti jer tužitelj od njega nije zahtijevao plaćanje tih troškova.
17
Opći sud utvrđuje da zahtjev za odmjeravanje troškova, osim što ne sadržava ni visinu zahtijevanog iznosa ni ikakav element koji se odnosi na predmetne troškove i u tom pogledu samo upućuje na jedan prilog, ne spominje nikakav zahtjev za plaćanje troškova koji bi bio poslan intervenijentu.
18
Iz elemenata spisa doduše proizlazi da je između tužitelja i intervenijenta bilo zamišljeno mirno i opće rješenje spora koji se odnosi na predmetne žigove, uključujući troškove.
19
Međutim, kao što je to navedeno u točki 12. ovog rješenja, valja provjeriti je li na dan podnošenja zahtjeva postojao spor o troškovima čiju je naknadu moguće tražiti i osobito o njihovu iznosu ili naplati (vidjeti u tom smislu rješenje od 9. studenoga 2017., Nestlé Unternehmungen Deutschland/Lotte, C‑586/15 P‑DEP, neobjavljeno, EU:C:2017:855, t. 9. i 10. i navedenu sudsku praksu).
20
Iako nijedna odredba Poslovnika ne obvezuje stranku da dokumentira svoje zahtjeve u fazi stupanja u kontakt koja prethodi podnošenju zahtjeva za odmjeravanje troškova (vidjeti u tom smislu rješenje od 20. lipnja 2013., Marcuccio/Komisija, T‑16/09 P‑DEP, neobjavljeno, EU:T:2013:330, t. 7.), stranka koja je dužna platiti troškove ipak se mora moći, prije podnošenja zahtjeva za odmjeravanje troškova, očitovati o troškovima koje zahtijeva tužitelj.
21
Međutim, u ovom slučaju, iako je između tužitelja i intervenijenta bio zamišljen opći dogovor o predmetnom žigu, iz elemenata spisa ne proizlazi da je pitanje troškova izneseno intervenijentu odvojeno od ostatka dogovora, tako da se on može izjasniti, uz potpuno poznavanje tog pitanja, neovisno o raspravama o meritumu spora.
22
U tim okolnostima činjenica da nije postignut opći dogovor između tužitelja i intervenijenta nije sama po sebi dovoljna za zaključak da postoji osporavanje iznosa troškova čiju je naknadu moguće tražiti ili o njihovoj naplati u smislu članka 170. stavka 1. Poslovnika.
23
Stoga valja smatrati da je ovaj zahtjev nedopušten i u dijelu u kojem se odnosi na intervenijenta.
24
Iz toga slijedi da, u nedostatku osporavanja troškova čiju je naknadu moguće tražiti prije ovog zahtjeva za odmjeravanje troškova, taj zahtjev treba odbaciti kao nedopušten.
Troškovi
25
U skladu s člankom 134. stavkom 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
26
Budući da tužitelj nije uspio u postupku, valja mu naložiti da, osim vlastitih troškova, snosi i intervenijentove troškove u vezi s ovim postupkom, u skladu s njegovim zahtjevom.
27
Budući da EUIPO nije postavio zahtjev o troškovima u vezi s ovim postupkom, valja odlučiti da će on snositi vlastite troškove.
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (peto vijeće)
rješava:
1.
Zahtjev za odmjeravanje troškova odbacuje se kao nedopušten.
2.
Društvo Bodegas Altún, SL snosit će vlastite troškove u vezi s ovim postupkom kao i one društva Codorníu, SA.
3.
Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) snosit će vlastite troškove u vezi s ovim postupkom.
U Luxembourgu 21. srpnja 2020.
Tajnik
E. Coulon
Predsjednik
D. Spielmann
(
*1
)	Jezik postupka: španjolski