62008CO0553
USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA (osmého senátu)
2. prosince 2009 (
*1
)
Ve věci C-553/08 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora, podaný dne 15. prosince 2008,
Powerserv Personalservice GmbH, se sídlem v Sankt Pölten (Rakousko), zastoupená B. Kuchar, Rechtsanwältin,
účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek,
přičemž dalšími účastníky řízení jsou:
Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), zastoupený G. Schneiderem, jako zmocněncem,
žalovaný v prvním stupni,
Manpower Inc., se sídlem v Milwaukee (Spojené státy), zastoupená A. Brysonem, barrister, pověřeným V. Marsland, solicitor,
vedlejší účastnice v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (osmý senát),
ve složení C. Toader, předsedkyně senátu, C. W. A. Timmermans a P. Kūris (zpravodaj), soudci,
generální advokát: J. Mazák,
vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
po vyslechnutí generálního advokáta,
vydává toto
Usnesení
1
Svým kasačním opravným prostředkem se společnost Powerserv Personalservice GmbH (dále jen „společnost Powerserv“) domáhá zrušení rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 15. října 2008, Powerserv Personalservice v. OHIM – Manpower (MANPOWER) (T-405/05, Sb. rozh. s. II-2883, dále jen „napadený rozsudek“), kterým Soud zamítl její žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 22. července 2005 (věc R 499/2004-4, dále jen „sporné rozhodnutí“).
Právní rámec
2
Článek 7 nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146), nazvaný „Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu“, stanovil:
„1.   Do rejstříku se nezapíšou:
[…]
b)
ochranné známky, které postrádají rozlišovací způsobilost;
c)
ochranné známky, které jsou tvořeny výlučně označeními nebo údaji, které mohou sloužit v oblasti obchodu k označení druhu, jakosti, množství, účelu, hodnoty, zeměpisného původu nebo doby výroby výrobků nebo poskytnutí služby nebo jiných jejich vlastností;
[…]
2.   Odstavec 1 se použije, i když důvody k zamítnutí existují jen v části Společenství.
3.   Odstavec 1 písm. b), c) a d) se nepoužije, pokud ochranná známka získala užíváním ve vztahu k výrobkům nebo službám, pro které je požadován její zápis do rejstříku, rozlišovací způsobilost.“
3
Článek 51 zmíněného nařízení, nazvaný „Důvody absolutní neplatnosti“, stanovil ve svých odstavcích 1 a 2:
„1.   Ochranná známka Společenství se prohlásí za neplatnou na základě návrhu podaného u [OHIM] nebo na základě protinávrhu v řízení o porušení:
a)
pokud byla ochranná známka Společenství zapsána v rozporu s článkem 5 nebo článkem 7;
b)
pokud přihlašovatel v době podání přihlášky nebyl v dobré víře.
2.   Byla-li ochranná známka Společenství zapsána v rozporu s čl. 7 odst. 1 písm. b), c) nebo d), nemůže být prohlášena za neplatnou, pokud v důsledku užívání získala po svém zápisu rozlišovací způsobilost pro výrobky nebo služby, pro které je zapsána.“
4
Článek 74 téhož nařízení, nazvaný „Zkoumání skutečností úřadem z úřední moci“, stanovil ve svém odstavci 1:
„V průběhu řízení zkoumá [OHIM] skutečnosti z moci úřední; v řízení týkajícím se relativních důvodů zamítnutí se však [OHIM] při zkoumání omezí na skutečnosti, důvody a návrhy přednesené účastníky.“
5
Nařízení č. 40/94 bylo zrušeno nařízením Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1), které vstoupilo v platnost dnem 13. dubna 2009. Projednávaná věc se však vzhledem k době, kdy nastaly skutkové okolnosti sporu, řídí i nadále nařízením č. 40/94.
Skutkový základ sporu
6
Dne 26. března 1996 podala společnost Manpower Inc. (dále jen „společnost Manpower“) u OHIM přihlášku slovní ochranné známky MANPOWER jako ochranné známky Společenství pro výrobky a služby spadající do tříd 9, 16, 35, 41 a 42 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, které pro každou z těchto tříd odpovídají následujícímu popisu:
—
„audiokazety; audiovizuální přístroje pro výuku; kompaktní disky nesoucí zvukový záznam; kompaktní disky nesoucí obrazový záznam; software pro počítače; programy pro počítače; magnetofony; videokazety; videorekordéry; součásti všech výše uvedených výrobků“, spadající do třídy 9;
—
„knihy; tiskárenské výrobky; návody; časopisy; publikace; plastické obaly; učební pomůcky; vyučovací pomůcky; součásti všech výše uvedených výrobků“, spadající do třídy 16;
—
„zprostředkování práce; dočasné poskytování pracovníků“, spadající do třídy 35;
—
„organizace a vedení konferencí a seminářů; pronájem promítacích zařízení a jejich příslušenství; půjčování obrazových a zvukových záznamů a kinematografických filmů; organizování výstav; výroba obrazových a zvukových záznamů; výchovné, vzdělávací, vyučovací a školící služby, spojené se zaučováním a hodnocením kancelářských a průmyslových pracovníků, obslužného personálu a technických pracovníků; informační služby a poradenství týkající se výše uvedených služeb“, spadající do třídy 41;
—
„služby odborného poradenství a znalecké služby v oblasti odborného hodnocení zaměstnanců a profesního poradenství, osobnostních testů, psychologických testů a poradenství v oblasti odborného vývoje; provádění osobnostních a psychologických testů; poradenství při volbě povolání; hodnocení osob z hlediska jejich odborných schopností; provádění odborných psychologických testů; vývoj a vytváření počítačového softwaru; poradenství v oblasti hodnocení, rozvoje a řízení lidských zdrojů; dočasné ubytovávání; informační služby a poradenství a příprava zpráv souvisejících s výše uvedenými službami; dodavatelské služby“, spadající do třídy 42.
7
Přihláška k zápisu byla nejprve na základě čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 zamítnuta, ale s ohledem na důkazy předložené majitelem ochranné známky k prokázání rozlišovací způsobilosti získané užíváním byla tato ochranná známka nakonec dne 13. ledna 2000 zapsána a zveřejněna ve Věstníku ochranných známek Společenství ze dne 28. února 2000.
8
Dne 27. října 2000 podala společnost Powerserv návrh na prohlášení neplatnosti zmíněné ochranné známky na základě čl. 51 odst. 1 nařízení č. 40/94 z důvodu, že tato ochranná známka byla zapsána v rozporu s čl. 7 odst. 1 písm. c) a čl. 7 odst. 3 tohoto nařízení a že dokumenty předložené na podporu tvrzení, podle kterého tato ochranná známka získala rozlišovací způsobilost užíváním, neprokazují získání takovéto rozlišovací způsobilosti ve všech podstatných částech Společenství.
9
Zmíněný návrh byl zamítnut rozhodnutím zrušovacího oddělení OHIM ze dne 29. dubna 2004. Zrušovací oddělení mělo za to, že se důvod pro zamítnutí zápisu podle čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 uplatní pouze v členských státech, jejichž úředním jazykem je angličtina, tj. ve Spojeném království Velké Británie a Severního Irska, jakož i v Irsku, jelikož slovo „manpower“ je popisné pouze v anglickém jazyce a spotřebitelé ostatních členských států je jako popisné nevnímají. Co se však týče Spojeného království a Irska, společnost Manpower prokázala, že zmíněná ochranná známka získala rozlišovací způsobilost užíváním. Zrušovací oddělení OHIM dospělo k tomuto závěru při zohlednění důkazů vztahujících se k období po zápisu ochranné známky.
10
Dne 22. července 2005 čtvrtý odvolací senát OHIM odvolání podané proti zmíněnému rozhodnutí zamítl. Tento odvolací senát dospěl k závěru, že zápis ochranné známky má být na základě čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 zamítnut v rozsahu, v němž má popisný charakter v osmi členských státech, tj. ve Spojeném království, Irsku, Německu, Rakousku, Nizozemsku, Švédsku, Finsku, jakož i Dánsku. Odvolací senát nicméně připustil, že v těchto osmi členských státech získala tato ochranná známka k okamžiku podání návrhu na prohlášení neplatnosti rozlišovací způsobilost v důsledku svého užívání ve smyslu čl. 51 odst. 2. Zmíněný odvolací senát měl krom toho za to, že relevantní veřejností jsou případní zaměstnavatelé dočasně poskytovaných pracovníků a osob zastávajících tato místa.
Žaloba k Soudu a napadený rozsudek
11
Dne 14. listopadu 2005 podala společnost Powerserv k Soudu žalobu, kterou se domáhala zrušení sporného rozhodnutí, přičemž v poslední verzi svých návrhových žádání uplatňovala dva žalobní důvody. První žalobní důvod vycházel z porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 40/94 z toho důvodu, že zapsaná ochranná známka postrádá rozlišovací způsobilost, a pro výrobky a služby, pro které byla zapsána, je popisná v celém Společenství, tedy i v členských státech, ohledně kterých odvolací senát došel k závěru, že popisná není. Druhý žalobní důvod směřující ke zrušení vycházel z porušení čl. 51 odst. 2 a čl. 74 odst. 1 téhož nařízení.
12
Společnost Manpower vstoupila do řízení jako vedlejší účastnice a domáhala se, aby Soud sporné rozhodnutí změnil v tom smyslu, že podle ní čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 nebrání zápisu ochranné známky MANPOWER, jelikož tato ochranná známka není popisná v žádném z osmi členských států uvedených ve zmíněném rozhodnutí, tj. v Dánském království, Spolkové republice Německo, Irsku, Nizozemském království, Rakouské republice, Švédském království, Finské republice a Spojeném království.
13
Soud poté, co v bodě 56 napadeného rozsudku konstatoval, že posouzení údajného popisného charakteru zapsané ochranné známky spočívá v odpovědi na otázku, zda slovo „manpower“ může při běžném užívání z pohledu cílové veřejnosti sloužit k označení výrobků nebo služeb chráněných touto ochrannou známkou, a to buď přímo, nebo uvedením některé z jejich podstatných vlastností, a poté, co v bodě 57 zmíněného rozsudku konstatoval, že cílová veřejnost je tvořena veškerou populací v produktivním věku, měl Soud v bodu 58 téhož rozsudku za to, že odvolací senát správně došel k závěru, že uvedené slovo je ve Spojeném království a v Irsku popisné pro služby zprostředkování práce nebo agentury pro dočasné poskytování pracovníků.
14
V bodu 66 napadeného rozsudku Soud rovněž připustil, že slovo „manpower“ má v obou těchto naposled uvedených členských státech popisný charakter pro většinu výrobků a služeb chráněných zmíněnou ochrannou známkou, spadajících do tříd 9, 16, 41 a 42.
15
V bodech 79 a 80 napadeného rozsudku dospěl Soud k závěru, že slovo „manpower“ má popisný charakter i pro všechny služby a výrobky chráněné toutéž ochrannou známkou v Německu a v Rakousku.
16
Soud naproti tomu v bodě 89 zmíněného rozsudku konstatoval, že mimo skutečnost, že odvolací senát nezohlednil celou relevantní veřejnost, neprokázal ani to, že je angličtina používána, byť jen alternativně k národnímu jazyku, ke komunikaci s příslušníky zohledněné veřejnosti. Následně, v bodě 90 téhož rozsudku, dospěl k závěru, že se odvolací senát tím, že měl za to, že v Nizozemsku, Švédsku, Dánsku a Finsku je předmětná ochranná známka popisná pro dotčené služby a výrobky, dopustil nesprávného posouzení.
17
V bodě 91 napadeného rozsudku však Soud dospěl k závěru, že pokud jde o zbývající neanglicky mluvící členské státy Společenství, odvolací senát správně konstatoval, že zapsaná ochranná známka v nich není popisná.
18
Tato situace vedla Soud k tomu, že v bodě 94 zmíněného rozsudku změnil sporné rozhodnutí v tom smyslu, že zmíněná ochranná známka není popisná pro výrobky a služby, pro které byla zapsána v Nizozemsku, Švédsku, Dánsku a Finsku, čímž částečně vyhověl návrhu společnosti Manpower. Následně první žalobní důvod společnosti Powerserv zamítl jako neopodstatněný.
19
Co se týče druhého žalobního důvodu uplatňovaného společností Powerserv, Soud měl v bodě 123 napadeného rozsudku především za to, že tento důvod se stal neúčinným z důvodu změny sporného rozhodnutí v rozsahu, ve kterém se týká užívání této ochranné známky v Nizozemsku, Švédsku, Dánsku a Finsku.
20
Soud poté, co v bodech 130 až 132 napadeného rozsudku připomněl důkazy, které musí zohlednit příslušný orgán při posouzení, zda ochranná známka získala užíváním rozlišovací způsobilost, dospěl v bodech 135, 139 a 140 téhož rozsudku k závěru, že odvolací senát měl správně za to, že rozlišovací způsobilost získaná užíváním zapsané ochranné známky byla prokázána ve Spojeném království, Irsku, Německu a Rakousku.
21
Soud krom toho v bodě 144 zmíněného rozsudku rozhodl, že rozlišovací způsobilost získaná ochrannou známkou pro služby spadající do třídy 35 je třeba rozšířit na výrobky a služby chráněné ochrannou známkou, spadající do jiných tříd, pro které byla zapsána.
22
Nakonec Soud v bodě 146 napadeného rozsudku rozhodl, že odvolací senát řádně zohlednil datum podání návrhu na prohlášení neplatnosti jako datum relevantní pro posouzení rozlišovací způsobilosti získané užíváním, a že rovněž mohl, aniž by se dopustil rozpornosti v odůvodnění nebo nesprávného právního posouzení, vzít v úvahu ty skutečnosti, které, ač následovaly po datu podání návrhu na prohlášení neplatnosti, umožnily učinit závěry o dané situaci k tomuto datu.
23
Vzhledem k předchozímu Soud změnil sporné rozhodnutí v tom smyslu, že ochranná známka Společenství č. 76059 MANPOWER „není popisná pro výrobky a služby, pro které byla zapsána v Nizozemsku, Švédsku, Finsku a Dánsku“, avšak výrok tohoto rozhodnutí nezměnil, přičemž žalobu společnosti Powerserv, jakož i zbývající část incidenční žaloby společnosti Manpower zamítl.
Návrhová žádání účastníků řízení
24
Společnost Powerserv žádá Soudní dvůr, aby zrušil napadený rozsudek, jakož i ochrannou známku Společenství MANPOWER pro všechny výrobky a služby, na které se vztahuje, a podpůrně zrušil napadený rozsudek v rozsahu, v němž se týká neposkytnutého důkazu o nezbytné rozlišovací způsobilosti dotčené ochranné známky, vrátil věc Soudu, a v každém případě rozhodl, že OHIM a společnost Manpower ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim rovněž náhrada nákladů, které vynaložila v řízeních jak před OHIM, tak před Soudem a Soudním dvorem.
25
OHIM navrhuje, aby byl kasační opravný prostředek zamítnut a aby byla společnosti Powerserv uložena náhrada nákladů řízení.
26
Společnost Manpower, vedlejší účastnice v prvním stupni, navrhuje, aby byl kasační opravný prostředek zamítnut a v rámci vzájemného kasačního opravného prostředku požaduje změnu sporného rozhodnutí v tom smyslu, že se překážka zápisu stanovená v čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 neuplatní v žádném členském státě nebo, podpůrně, že se zmíněná překážka neuplatní v Německu ani v Rakousku. Mimoto navrhuje, aby byla společnosti Powerserv uložena náhrada nákladů řízení, které vynaložila.
Ke kasačním opravným prostředkům
27
Podle článku 119 jednacího řádu pokud je kasační opravný prostředek zcela nebo zčásti zjevně nepřípustný nebo zjevně neopodstatněný, může Soudní dvůr kdykoliv na základě zprávy soudce zpravodaje a po vyslechnutí generálního advokáta tento opravný prostředek usnesením s odůvodněním úplně nebo částečně odmítnout, a to aniž by zahájil ústní část řízení.
28
Na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje společnost Powerserv dva důvody, z nichž první vychází z toho, že ochranná známka MANPOWER má popisný charakter pro celé území Společenství pro všechny výrobky a služby, pro něž byla zapsána, ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94, a druhý z neexistence důkazu o tom, že tato ochranná známka získala rozlišovací způsobilost užíváním ve smyslu čl. 7 odst. 3 téhož nařízení.
29
V rámci svého vzájemného kasačního opravného prostředku společnost Manpower vznáší důvod vycházející z porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) uvedeného nařízení.
30
Vzhledem k účinku, který je spojen s uznáním či neuznáním popisného charakteru dotčené ochranné známky, je třeba přezkoumat nejprve vzájemný kasační opravný prostředek, a poté kasační opravný prostředek předložený společností Powerserv.
Ke vzájemnému kasačnímu opravnému prostředku
Argumentace společnosti Manpower
31
Svým vzájemným kasačním opravným prostředkem se společnost Manpower snaží dosáhnout toho, aby byla uznána neexistence popisného charakteru slova „manpower“ ve Spojeném království, Irsku, Německu, jakož i Rakousku, a tudíž v celém Společenství.
32
Svým prvním důvodem vzájemného kasačního opravného prostředku společnost Manpower tvrdí, že co se týče popisného charakteru zapsané ochranné známky ve Spojeném království a v Irsku, je slovo „manpower“ ve smyslu přijatém Soudem, to znamená ve smyslu „pracovní síly“, popisné nikoli z hlediska pracovníka, ale pouze z hlediska zaměstnavatele. Jelikož jsou přitom dotčenými službami služby zprostředkování práce poskytované jak zaměstnavatelům, tak i zaměstnancům, měl z toho vyplynout závěr, že slovo „manpower“ neumožňuje relevantní veřejnosti ve Spojeném království a v Irsku bezprostředně a bez dalšího přemýšlení rozpoznat popis těchto služeb.
33
Svým druhým důvodem vzájemného kasačního opravného prostředku společnost Manpower tvrdí, co se týče popisného charakteru zmíněné ochranné známky v Německu a v Rakousku, že odvolací senát konstatoval, že slovo „manpower“ je běžně používáno v německém obchodním jazyce. V bodech 77 a 79 napadeného rozsudku z toho Soud vyvodil, že se tento pojem stal součástí německého jazyka, což je chybná představa.
34
Soud totiž údajně rozšířil „cílovou“ skupinu, a tudíž konstatování učiněné odvolacím senátem, které platilo pro omezenější „cílovou“ skupinu, nepostačuje pro rozšířenou skupinu. Důkazy, z nichž vycházel odvolací senát, tak nemohou prokázat, že se slovo „manpower“ stalo součástí německého jazyka. Soud měl tudíž neprávem za to, že toto slovo je popisné pro celou populaci v produktivním věku v Německu a v Rakousku. Nanejvýš by bylo možno připustit, že tento závěr platí pro osoby, které využívají dotčené služby.
Závěry Soudního dvora
35
Co se týče prvního důvodu vzájemného kasačního opravného prostředku vycházejícího z toho, že význam slova „manpower“ přijatý Soudem přiznává dotčenému slovnímu označení popisný charakter pouze z hlediska zaměstnavatele, ale nikoli z hlediska pracovníka, je třeba uvést, že v bodu 58 napadeného rozsudku se Soud ztotožnil s definicemi významu slova „manpower“ podanými jak odvolacím senátem, tak i zrušovacím oddělením OHIM, a tudíž připustil význam zmíněného slova, které se neomezuje na význam „pracovní síly“.
36
Za těchto podmínek se Soud tím, že v bodech 61 až 63 napadeného rozsudku provedl podrobný přezkum různých významů slova „manpower“ na základě veškerých důkazů, nedopustil žádného nesprávného právního posouzení, jež by mohlo zpochybnit konstatování, které učinil v bodě 58 téhož rozsudku, a které v každém případě nemůže být zpochybněno Soudním dvorem v rámci kasačního opravného prostředku.
37
První důvod vzájemného kasačního opravného prostředku proto musí být zamítnut jako zjevně neopodstatněný.
38
Co se týče druhého důvodu vzájemného kasačního opravného prostředku, společnost Manpower v podstatě tvrdí, že existuje rozpor mezi skutečností, že Soud potvrdil stanovisko odvolacího senátu, které připustilo, že se slovo „manpower“ stalo součástí německého obchodního jazyka, a skutečností, že rozšířil „cílovou“ veřejnost v porovnání s tou, kterou definoval zmíněný senát, aniž by byl provedl nové posouzení tohoto slova s ohledem na rozšířenou veřejnost.
39
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že Soud v bodu 57 napadeného rozsudku definoval „cílovou“ veřejnost tak, že je tvořena veškerou populací v produktivním věku, zatímco odvolací senát v bodu 16 sporného rozhodnutí uvedl jednak to, že slovo„manpower“ je známo podstatné části dotčených spotřebitelů, tj. případných zaměstnavatelů dočasně poskytovaných pracovníků a osob zastávajících tato místa ve Spojeném království, Irsku, Německu a Rakousku, a jednak to, že „služby agentury pro dočasné poskytování pracovníků nejsou určeny pouze osobám hledajícím zaměstnání, ale rovněž zaměstnavatelům hledajícím pracovníky“.
40
Z toho vyplývá, že společnost Manpower správně uvádí, že Soud zvolil širší vymezení „cílové“ veřejnosti, než je vymezení zvolené odvolacím senátem.
41
Na rozdíl od toho, co tvrdí společnost Manpower, však Soud v bodech 79 a 80 napadeného rozsudku správně zohlednil tuto změnu definice cílové veřejnosti při posouzení důkazů.
42
Ve zmíněném bodě 79 totiž Soud na základě různých důkazů směřujících k prokázání obecného významu zmíněného pojmu v německém jazyce mohl vyvodit vnímání slova „manpower“ německy mluvícími spotřebiteli jako celku, a nikoli jen částí těchto spotřebitelů.
43
Soud se tudíž tím, že konstatoval, že cílová veřejnost, kterou tak nově vymezil, vnímá ochrannou známku MANPOWER jakožto popisnou pro dotčené výrobky a služby, nedopustil nesprávného právního posouzení, a druhý důvod vzájemného kasačního opravného prostředku uplatňovaný společností Manpower proto musí být zamítnut jako zjevně neopodstatněný.
44
S přihlédnutím k výše uvedenému je třeba vzájemný kasační opravný prostředek společnosti Manpower zamítnout.
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z toho, že ochranná známka MANPOWER má popisný charakter ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94, pro celé území Společenství a pro všechny výrobky a služby, pro které byla zapsána
Argumentace účastníků řízení
45
Společnost Powerserv v podstatě tvrdí, že se Soud v bodech 69 a násl. napadeného rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že slovní označení „MANPOWER“ nemá popisný charakter v členských státech Společenství, s výjimkou Spojeného království, Irska, Německa a Rakouska.
46
Společnost Powerserv uvádí, že otázkou je, zda se slovo „manpower“ stalo součástí každodenního jazyka, a stalo se tedy zdomácnělým anglicismem, kterému může relevantní veřejnost rozumět. V tomto ohledu má tato společnost za to, že je jako neopodstatněné třeba odmítnout omezení, které provedl Soud v bodě 76 napadeného rozsudku, na „angličtinu jakožto odborný jazyk“ a jeho tvrzení, že „pouhá rozšířená znalost anglického jazyka u relevantní veřejnosti nebo její podstatné části není dostatečná, není-li angličtina […] skutečně používána ke komunikaci s touto veřejností“. Soud krom toho neuvedl důvod, na základě nějž by bylo třeba upírat obyvatelstvu těchto členských států znalost anglického jazyka včetně znalosti jeho základů. Soud se tak dostává do rozporu se svou vlastní judikaturou [rozsudek ze dne 5. dubna 2001, Bank für Arbeit und Wirtschaft v. OHIM (EASYBANK), T-87/00, Recueil, s. II-1259].
47
OHIM má za to, že tento důvod kasačního opravného prostředku je nepřípustný, jelikož posouzení jazykových znalostí cílové veřejnosti je skutkovou otázkou, která nepodléhá přezkumu Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku.
48
Společnost Manpower tvrdí, že neexistuje rozpor mezi situací analyzovanou Soudem a výše uvedeným rozsudkem Bank für Arbeit und Wirtschaft v. OHIM (EASYBANK), jelikož byly dotčeny pouze anglicky mluvící členské státy. Krom toho má společnost Manpower za to, že tvrzení, která se týkají procentního podílu anglicky hovořících osob ve Společenství, jakož i angličtiny jakožto vyučovací látky, nejsou relevantní vzhledem k tomu, že je nepravděpodobné, že osoby, které mají znalosti jen základů angličtiny, budou znát význam slova „manpower“.
Závěry Soudního dvora
49
Je třeba připomenout, že z článku 225 ES a z čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora vyplývá, že kasační opravný prostředek je omezen na právní otázky. Jedině Soud je tedy příslušný zjistit a posoudit relevantní skutkový stav, jakož i důkazy. Posouzení tohoto skutkového stavu a důkazů, s výhradou jejich zkreslování, tedy nepředstavuje právní otázku, která by jako taková podléhala přezkumu Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku (viz rozsudek ze dne 18. července 2006, Rossi v. OHIM, C-214/05 P, Sb. rozh. s. I-7057, bod 26 a citovaná judikatura).
50
Rovněž je třeba připomenout, že popisný charakter ochranné známky ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 musí být posuzován jednak vzhledem k výrobkům nebo službám, pro které je zápis požadován, a jednak vzhledem k jejich vnímání relevantní veřejností (rozsudek ze dne 6. května 2003, Libertel, C-104/01, Recueil, s. I-3793, bod 62).
51
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že důvod kasačního opravného prostředku uplatňovaný společností Powerserv má v podstatě za cíl zpochybnit analýzu Soudu provedenou v bodech 58 až 94 napadeného rozsudku, týkající se toho, jak relevantní veřejnost posoudí anglický výraz. Soud měl totiž v bodě 79 uvedeného rozsudku za to, že v Německu a v Rakousku se slovo „manpower“ stalo součástí německého obchodního jazyka, zatímco v bodě 84 téhož rozsudku uvedl, že tomu tak není v případě ostatních neanglicky mluvících členských států. Krom toho Soud v bodu 89 téhož rozsudku konstatoval, že odvolací senát neprokázal, že je v Dánsku, Nizozemsku, Švédsku a Finsku angličtina používána, byť jen alternativně k národnímu jazyku, zatímco pro ostatní neanglicky mluvící členské státy potvrdil stanovisko tohoto senátu, podle kterého se v nich angličtina používá s určitou zdrženlivostí.
52
Soud přitom tím, že se takto vyslovil, provedl posouzení skutkové povahy, která s výhradou zkreslení skutkového stavu, jež v projednávané věci nebylo uváděno, Soudní dvůr v rámci kasačního opravného prostředku zpochybňovat nemůže.
53
První důvod kasačního opravného prostředku uplatňovaný společností Powerserv na podporu jejího kasačního opravného prostředku tudíž je třeba odmítnout jako zjevně nepřípustný.
K druhému důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z neexistence důkazu o tom, že zapsaná ochranná známka získala rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 3 nařízení č. 40/94
54
Tento důvod kasačního opravného prostředku obsahuje v podstatě čtyři části, vycházející zaprvé z toho, že určení relevantní veřejnosti provedené Soudem vyžadovalo nové posouzení „důkazů“, zadruhé z toho, že Soud neprávem konstatování rozlišovací způsobilosti ochranné známky provedené pro Spojené království rozšířil na Irsko, aniž by výslovně přezkoumal situaci této ochranné známky v Irsku, zatřetí z toho, že Soud připustil rozšíření rozlišovací způsobilosti získané touto ochrannou známkou pro služby spadající do třídy 35 na ostatní výrobky a služby, a začtvrté z nesprávného právního posouzení, jehož se Soud dopustil při uplatnění čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94.
K první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku, vycházející z toho, že určení relevantní veřejnosti provedené Soudem vyžadovalo nové posouzení „důkazů“
– Argumentace účastníků řízení
55
Společnost Powerserv tvrdí, že Soud, na rozdíl od odvolacího senátu, v bodu 57 napadeného rozsudku relevantní veřejnost neomezil jenom na odbornou veřejnost, ale rozšířil ji na téměř veškeré obyvatelstvo patnácti členských států Společenství. Takovéto rozšíření relevantní veřejnosti nezbytně vyžaduje nové posouzení stávajících důkazů, jimiž se vlastník ochranné známky Společenství snaží prokázat získání rozlišovací způsobilosti. Zmíněná společnost má za to, že Soud měl zrušit rozhodnutí odvolacího senátu a věc mu vrátit, a to přinejmenším co se týče posouzení zmíněné veřejnosti ve Spojeném království, Irsku, Německu a Rakousku.
56
OHIM tvrdí, že tato vytýkaná skutečnost je neopodstatněná, jelikož Soud sám zkoumal důkazy při svém posouzení skutkových okolností. V bodech 132 až 141 napadeného rozsudku byl podrobně zkoumán každý důkaz a Soud dospěl k závěru, že i v případě širší relevantní veřejnosti je rozlišovací způsobilost získaná užíváním prokázána pro členské státy zkoumané v rozsudku.
57
Společnost Manpower tvrdí, že Soud neanalyzoval otázku, zda zapsaná ochranná známka získala rozlišovací způsobilost pouze pro obchodní kruhy. Odkázal na rozšířenou skupinu a důkazy posoudil s ohledem na tuto skupinu. Krom toho formulace přijatá Soudem neumožňuje mít za to, že rozlišovací způsobilost byla užíváním získána pouze u obchodních kruhů. Společnost Manpower z toho vyvozuje, že přehodnocení důkazů nebylo nutné s ohledem na rozšířenou veřejnost ani s ohledem pouze na obchodní kruhy, jelikož odvolací senát již zmíněné důkazy přezkoumal.
– Závěry Soudního dvora
58
Je třeba připomenout, že podle čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 ve spojení s odstavcem 2 téhož článku se nezapíše ochranná známka, jestliže je tvořena výlučně označeními nebo údaji, které jí propůjčují popisný charakter v části Společenství.
59
Krom toho se podle čl. 7 odst. 3 zmíněného nařízení odst. 1 písm. c) téhož článku nepoužije, pokud ochranná známka získala užíváním ve vztahu k výrobkům a službám, pro které je požadován její zápis, rozlišovací způsobilost (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 22. června 2006, Storck v. OHIM, C-25/05 P, Sb. rozh. s. I-5719, bod 82).
60
Z toho vyplývá, že ochranná známka může být zapsána na základě čl. 7 odst. 3 nařízení č. 40/94 pouze tehdy, pokud je poskytnut důkaz, že získala užíváním rozlišovací způsobilost v části Společenství, ve které měla ab initio popisný charakter ve smyslu odst. 1 písm. c) téhož článku (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Storck v. OHIM, bod 83).
61
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že co se týče Spojeného království, Irska, Německa a Rakouska, měl Soud za to, že slovo „manpower“ má popisný charakter, ale že užíváním získalo rozlišovací způsobilost, čímž potvrdil posouzení, které provedl odvolací senát. Jak však bylo připomenuto v bodě 40 tohoto usnesení, Soud „cílovou“ veřejnost pozměnil v tom smyslu, že ji rozšířil na celou populaci v produktivním věku.
62
Na rozdíl od toho, co tvrdí společnost Powerserv, však Soud v bodech 132 až 141 napadeného rozsudku na základě veškerých relevantních důkazů, včetně důkazů ohledně takto vymezené cílové veřejnosti, provedl přezkum rozlišovací způsobilosti získané užíváním zapsané ochranné známky u téže veřejnosti.
63
V důsledku toho musí být první část druhého důvodu kasačního opravného prostředku uplatňovaného společností Powerserv, vycházející z toho, že určení relevantní veřejnosti provedené Soudem vyžadovalo nové posouzení „důkazů“, zamítnuta jako zjevně neopodstatněná.
K druhé části druhého důvodu kasačního opravného prostředku, vycházející z toho, že Soud neprávem konstatování rozlišovací způsobilost ochranné známky provedené pro Spojené království rozšířil na Irsko, aniž by výslovně přezkoumal situaci této ochranné známky v Irsku (účinek odrazu)
– Argumentace účastníků řízení
64
Společnost Powerserv má za to, že Soud v bodech 138 a 139 napadeného rozsudku neprávem potvrdil stanovisko odvolacího senátu, když připustil, že se případná proslulost ochranné známky ve Spojeném království může odrazit v Irsku. Soud neuvedl, na čem byl takový postup založen. Předpoklad existence takovéhoto účinku je v rozporu jak s judikaturou Soudu, podle níž důvody pro zamítnutí zápisu musí být vyvráceny všude, kde se vyskytnou [rozsudek Soudu ze dne 30. března 2000, Ford Motor v. OHIM (OPTIONS), T-91/99, Recueil, s. II-1925], tak i s judikaturou Soudního dvora, podle níž důvody pro zamítnutí zápisu mohou být vyvráceny pouze v rámci striktního a úplného přezkumu (výše uvedený rozsudek Libertel).
65
OHIM uvádí, že předpoklad šíření rozlišovací způsobilosti ochranné známky získané užíváním z jednoho členského státu do jiného nesplňuje jako takový požadavky úplného a důkladného přezkumu takovéto rozlišovací způsobilosti. Naproti tomu tvrzení společnosti Powerserv, podle něhož Soud vycházel z takovéhoto účinku odrazu, je neopodstatněné a představuje zkreslování skutkových okolností. Jasně se totiž jeví, že Soud rovněž provedl zvláštní posouzení ohledně rozlišovací způsobilosti zapsané ochranné známky získané užíváním v Irsku, když v bodě 138 a následujících napadeného rozsudku uvedl dlouhodobé užívání ochranné známky v tomto členském státě, výši obratu společnosti Manpower, jakož i důkazy vycházející z existence reklam v časopisech a telefonních seznamech.
66
Společnost Manpower uvádí, že Soud na rozdíl od odvolacího senátu nevzal v úvahu účinek odrazu, ale vycházel z dlouhodobého užívání zmíněné ochranné známky v Irsku, z obratu společnosti Manpower, jakož i z inzerátů v časopisech a telefonních seznamech.
– Závěry Soudního dvora
67
Je třeba uvést, že v bodě 138 napadeného rozsudku se Soud spokojil s vyložením stanoviska odvolacího senátu ve sporném rozhodnutí.
68
Naproti tomu měl Soud v bodě 139 zmíněného rozsudku za to „vzhledem k obsahu spisu, že dlouhodobé užívání ochranné známky v Irsku a obrat, jakož i důkazy vycházející z reklam v novinách a telefonních seznamech umožňují skutečně dojít k závěru, že se odvolací senát […] nedopustil nesprávného posouzení“. Z toho vyplývá, že Soud nevycházel pouze z účinku odrazu, ale provedl podrobný přezkum užívání ochranné známky v Irsku.
69
V důsledku toho je druhá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku uplatňovaného společností Powerserv zjevně neopodstatněná.
K třetí části druhého důvodu kasačního opravného prostředku, vycházející z toho, že Soud připustil rozšíření rozlišovací způsobilosti získané ochrannou známkou pro služby spadající do třídy 35 na ostatní výrobky a služby
– Argumentace účastníků řízení
70
Společnost Powerserv tvrdí, že Soud v bodu 144 napadeného rozsudku neprávem připustil rozšíření rozlišovací způsobilosti získané ochrannou známkou zapsanou pro služby spadající do třídy 35 na ostatní výrobky a služby chráněné touto ochrannou známkou, tj. na výrobky a služby spadající do tříd 9, 16, 41 a 42.
71
Společnost Powerserv tak uvádí, že „činnost zprostředkování práce“ a „zprostředkování práce“ jsou dvě zcela odlišné služby, které byly v Rakousku po dlouhou dobu zakázány. Podle ní společnost Manpower zajišťuje pouze služby zprostředkování práce, a nikoli činnost zprostředkování práce. Krom toho nebyl pro třídy 9, 16, 41 a 42 předložen Soudu žádný dokument a Soud se spokojil s konstatováním, že označení „MANPOWER“ je buď fantazijní výraz, nebo je „lze […] chápat jako označení obsahu těchto výrobků a služeb, jsou-li používány v rámci služeb zprostředkování práce“. Konečně má společnost Powerserv za to, že toto rozšíření proslulosti – prokázané pro konkrétní služby třídy 35 – na ostatní třídy ve smyslu Niceské dohody dotčené v projednávaném sporu je v rozporu s výše uvedeným rozsudkem Libertel.
72
Navíc, co se týče třídy 35, společnost Powerserv zpochybňuje proslulost služeb zprostředkování práce a služeb dočasného poskytování pracovníků, jakož i skutečnost, že relevantní veřejnost si knihy, kompaktní disky a podobné výrobky, na které se vztahuje zapsaná ochranná známka, spojí se společností Manpower.
73
OHIM tvrdí, že co se týče třídy 35, nemůže považovat za přijatelné takto restriktivní vymezení pronajímání pracovníků a služeb zprostředkování práce, neboť obě tyto činnosti se často vzájemně překrývají.
74
Co se týče ostatních výrobků a služeb, tvrzení, podle něhož Soud provedl rozšíření rozlišovací způsobilosti získané zapsanou ochrannou známkou pro služby spadající do třídy 35 na ostatní výrobky a služby chráněné touto ochrannou známkou, spadající do tříd 9, 16, 41 a 42, je zavádějící a zjevně neopodstatněné. V bodě 143 napadeného rozsudku Soud neprovedl automatické rozšíření této rozlišovací způsobilosti, ale zohlednil skutečnost, že daný podnik skutečně používá dotčené výrobky a služby v souvislosti s touto ochrannou známkou.
75
Společnost Manpower uvádí, že společnost Powerserv pomíjí okolnost, že překážka zápisu podle čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 byla připuštěna pouze pro výrobky a služby spadající do tříd 9, 16, 41 a 42 v souvislosti s poskytováním služeb zprostředkování práce.
– Závěry Soudního dvora
76
Je třeba připomenout, že zápis označení jako ochranné známky je vždy požadován ve vztahu k výrobkům nebo službám uvedeným v přihlášce k zápisu. Rozlišovací způsobilost ochranné známky tak musí být posouzena jednak ve vztahu k výrobkům nebo službám, pro které je zápis požadován, a jednak ve vztahu k tomu, jak ji vnímá relevantní veřejnost (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 18. června 2002, Philips, C-299/99, Recueil, s. I-5475, bod 59, a výše uvedený rozsudek Libertel, bod 75).
77
Co se týče rozšíření rozlišovací způsobilosti zapsané ochranné známky pro služby spadající do třídy 35 na výrobky a služby spadající do tříd 9, 16, 41 a 42, je třeba uvést, že Soud poté, co uvedl úvahu odvolacího senátu vycházející v podstatě ze skutečnosti, že slovo „manpower“ má ohledně dočasného poskytování pracovníků druhý význam, měl v bodě 144 napadeného rozsudku za to, že odvolací senát právem dospěl k závěru, že se rozlišovací způsobilost získaná touto ochrannou známkou pro služby třídy 35 musí rozšířit na výrobky a služby tříd 9, 16, 41 a 42.
78
Pokud však společnost Powerserv vytýká Soudu, že pouze provedl rozšíření proslulosti pro třídu 35 na ostatní třídy výrobků a služeb, má třetí část druhého důvodu kasačního opravného prostředku uplatňovaného společností Powerserv ve skutečnosti dosáhnout toho, aby Soudní dvůr posouzení skutkových okolností, které provedl Soud, nahradil svým vlastním posouzením.
79
Totéž platí co se týče posouzení proslulosti služeb třídy 35.
80
Soud totiž v bodech 133 až 141 napadeného rozsudku konstatoval, že rozlišovací způsobilost získaná užíváním zapsané ochranné známky byla prokázána ve Spojeném království, Irsku, Německu a Rakousku pro výrobky a služby třídy 35.
81
Krom toho Soud v bodech 143 až 145 napadeného rozsudku rovněž uvedl, že se rozlišovací způsobilost získaná zmíněnou ochrannou známkou pro služby spadající do třídy 35 musí rozšířit na výrobky a služby chráněné touto známkou spadající do jiných tříd, jelikož tato ochranná známka je popisná pouze pro určité výrobky a služby spadající do tříd 9, 16, 41 a 42, a tedy slovo „manpower“ může být spotřebitelem chápáno jako údaj o původu těchto výrobků a služeb.
82
Takováto konstatování Soudu představují posouzení skutkové povahy. Podle judikatury připomenuté v bodě 49 tohoto usnesení je přitom kasační opravný prostředek omezen na otázky právní, a takováto posouzení nemohou být, s výhradou zkreslení skutkových okolností, zpochybněna v rámci kasačního opravného prostředku.
83
Jelikož v projednávaném případě není uváděno žádné zkreslení skutkových okolností a důkazů předložených Soudu, musí být třetí část druhého důvodu kasačního opravného prostředku odmítnuta jako zjevně nepřípustná.
Ke čtvrté části druhého důvodu kasačního opravného prostředku, vycházející z nesprávného právního posouzení při uplatňování čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94
– Argumentace účastníků řízení
84
Společnost Powerserv tvrdí, že se Soud v bodě 127 napadeného rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že zapsaná ochranná známka, pro niž byl podán důkaz o rozlišovací způsobilosti získané užíváním, nemůže být prohlášena za neplatnou na základě čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94, jelikož se nejedná o ochrannou známku zapsanou v rozporu s ustanoveními článku 7 tohoto nařízení. Takovéto stanovisko Soudu by totiž znamenalo, že je naprosto nemožné napadnout ochrannou známku a priori postrádající rozlišovací způsobilost, avšak zapsanou na základě nedostatečného důkazu o proslulosti.
85
OHIM tvrdí, že čtvrtá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku je zjevně neopodstatněná. Ochranná známka zapsaná na základě důkazu o rozlišovací způsobilosti získané užíváním totiž nemůže být prohlášena za neplatnou na základě čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94.
86
Společnost Manpower se ztotožňuje se stanoviskem Soudu a uvádí, že společnost Powerserv nebere nikterak v úvahu odstavec 2 zmíněného článku.
– Závěry Soudního dvora
87
Ze samotného znění čl. 7 odst. 3 nařízení č. 40/94 vyplývá, že skutečnost, že ochranná známka získala pro výrobky nebo služby, pro které byla podána přihláška k zápisu, rozlišovací způsobilost užíváním, brání tomu, aby byl uplatněn absolutní důvod pro zamítnutí zápisu podle odst. 1 písm. a) až c) téhož článku.
88
Podle čl. 51 odst. 1 nařízení č. 40/94 lze ochrannou známku Společenství prohlásit za neplatnou pouze tehdy, jestliže byla zapsána v rozporu s ustanoveními tohoto nařízení, zejména jeho článku 7.
89
Článek 51 odst. 2 nařízení č. 40/94, který stanoví výjimku ohledně důvodů absolutní neplatnosti upravených čl. 51 odst. 1, musí být naproti tomu vykládán restriktivně, a tudíž nemůže sloužit jako základ pro úvahy per analogiam v rámci výkladu čl. 7 odst. 3 zmíněného nařízení (rozsudek ze dne 11. června 2009, Imagination Technologies v. OHIM, C-542/07 P, Sb. rozh. s. I-4937, bod 54).
90
Na rozdíl od toho, co tvrdí společnost Powerserv, Soud v bodu 127 napadeného rozsudku nerozhodl, že určitá ochranná známka a priori postrádající rozlišovací způsobilost, avšak zapsaná na základě nedostatečného důkazu o proslulosti, nemůže být žádným způsobem napadena.
91
Soud se totiž spokojil s připomenutím, že oblasti působnosti čl. 51 odst. 1 nařízení č. 40/94 a čl. 51 odst. 2 téhož nařízení se vzájemně liší. Odstavec 1 tak neumožňuje podat žalobu na prohlášení neplatnosti ochranné známky, která získala rozlišovací způsobilost v důsledku užívání před podáním přihlášky k zápisu, neboť takováto ochranná známka nebyla zapsána v rozporu s ustanoveními článku 7 tohoto nařízení. Co se týče odstavce 2 téhož článku, týká se pouze ochranných známek, které získaly rozlišovací způsobilost v důsledku jejich užívání poté, co byly zapsány, třebaže tento zápis byl proveden v rozporu čl. 7 odst. 1 písm. b) až d) zmíněného nařízení, a tedy by měl být z tohoto důvodu zrušen.
92
V důsledku toho musí být čtvrtá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku zamítnuta jako zjevně neopodstatněná.
93
Ze všeho, co bylo uvedeno výše, vyplývá, že kasační opravný prostředek podaný společností Powerserv je zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný, a proto musí být zamítnut.
K nákladům řízení
94
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku 118 téhož jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že OHIM a společnost Manpower požadovaly náhradu nákladů řízení a společnost Powerserv neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:
1)
Kasační opravný prostředek podaný společností Powerserv Personalservice GmbH se zamítá.
2)
Vzájemný kasační opravný prostředek podaný společností Manpower Inc. se zamítá.
3)
Společnosti Powerserv Personalservice GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.