62017CJ0622_RES
Věc C‑622/17
Baltic Media Alliance Ltd.
v.
Lietuvos radio ir televizijos komisija,
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vilniaus apygardos administracinis teismas (krajský správní soud ve Vilniusu, Litva)]
Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 4. července 2019
„Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb služeb – Směrnice 2010/13/EU – Audiovizuální mediální služby – Televizní vysílání – Článek 3 odst. 1 a 2 – Svoboda přijímání a dalšího vysílání – Podněcování k nenávisti na základě státní příslušnosti – Opatření přijatá přijímajícím členským státem – Dočasná povinnost poskytovatelů mediálních služeb a jiných osob poskytujících službu vysílání televizních kanálů či pořadů po internetu šířit či dále přenášet televizní kanál na území tohoto členského státu pouze v rámci balíčku televizních programů za příplatek“
Předběžné otázky – Přípustnost – Meze – Zjevně irelevantní otázky a hypotetické otázky položené v kontextu, který vylučuje užitečnou odpověď
(Článek 267 SFEU)
(viz body 24–27, 31)
Volný pohyb služeb – Televizní vysílání – Směrnice 2010/13 – Působnost – Poskytovatelé mediálních služeb, kteří spadají do pravomoci členského státu – Pojem – Kritéria – Redakční odpovědnost – Vznik – Posouzení vnitrostátním soudem
[Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/13, bod 35 odůvodnění a čl. 1 odst. 1 písm. c) a d), čl. 2 odst. 2 písm. a) a odst. 3 písm. a) až c)]
(viz body 37–41, 43, 45–48, 52)
Volný pohyb služeb – Televizní vysílání – Směrnice 2010/13 – Zákaz bránit dalšímu přenosu audiovizuálních mediálních služeb z jiných členských států – Rozsah – Opatření veřejného pořádku, kterým je uložena dočasná povinnost šířit či dále přenášet televizní kanál z jiného členského státu pouze v rámci balíčku televizních programů za příplatek – Vyloučení
[Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/13, čl. 3 odst. 1 a 2; směrnice Rady 89/552, čl. 2a odst. 1 a 2]
(viz body 70–77, 84 a výrok)
Shrnutí
Členský stát může z takových důvodů veřejného pořádku, jako je boj proti podněcování k nenávisti, uložit dočasnou povinnost šířit či dále přenášet televizní kanál z jiného členského státu pouze v rámci balíčku televizních programů za příplatek
V rozsudku ze dne 4. července 2019, Baltic Media Alliance (C‑622/17), Soudní dvůr rozhodl, že se článek 3 směrnice 2010/13 (
1
) nevztahuje na opatření veřejného pořádku ukládající dočasnou povinnost šířit či dále přenášet televizní kanál z jiného členského státu pouze v rámci balíčku televizních programů za příplatek. Toto ustanovení váže členské státy k tomu, aby zajišťovaly svobodu příjmu a nebránily dalšímu přenosu televizního vysílání z jiných členských států na svém území z důvodů, které spadají do oblastí upravených touto směrnicí a k nimž patří i opatření proti podněcování k nenávisti.
NTV Mir Lithuania je televizní kanál určený litevské veřejnosti, jehož programy jsou vysílány primárně v ruštině. Litevská rada pro rozhlasové a televizní vysílání přijala rozhodnutí, kterým poskytovatelům audiovizuálních mediálních služeb uložila povinnost šířit či dále přenášet tento kanál na litevském území po dobu dvanácti měsíců pouze v rámci balíčku televizních programů za příplatek. Toto rozhodnutí bylo přijato z důvodu, že jeden z pořadů uvedeného televizního kanálu obsahoval nepravdivé informace podněcující k nepřátelství a nenávisti vůči pobaltským státům na základě státní příslušnosti. Společnost Baltic Media Alliance, která je zapsaná ve Spojeném království a je držitelem britské licence k vysílání NTV Mir Lithuania, měla za to, že toto rozhodnutí bylo přijato v rozporu se směrnicí 2010/13, neboť brání dalšímu přenosu televizního kanálu z jiného členského státu.
Pokud jde o zákaz bránit dalšímu přenosu ve smyslu článku 3 směrnice 2010/13, Soudní dvůr nejprve s odkazem na kontext, cíle a historii této směrnice uvedl, že výraz „omezení“ má v kontextu této směrnice zvláštní, užší význam než pojem omezení volného pohybu služeb ve smyslu článku 56 SFEU. Nemíří na jakékoli omezení svobody přijímání a dalšího vysílání ze strany členského státu. Směrnice 2010/13 tak v zásadě nebrání uplatnění vnitrostátní právní úpravy, která obecně sleduje cíl ochrany spotřebitelů, aniž přitom zavádí druhou kontrolu vysílání vedle kontroly, kterou je povinen provádět členský stát, z něhož se vysílá.
Soudní dvůr upřesnil svou dřívější judikaturu (
2
), načež rozhodl, že vnitrostátní opatření, které obecně sleduje cíle veřejného pořádku a které upravuje podmínky distribuce televizního kanálu spotřebitelům v přijímajícím členském státě, není omezením ve smyslu článku 3 směrnice 2010/13, pokud takové podmínky nebrání dalšímu přenosu televizního kanálu jako takovému. Takové opatření totiž nezavádí druhou kontrolu vysílání.
Vzhledem k těmto konstatováním Soudní dvůr dospěl k závěru, že se článek 3 směrnice 2010/13 nevztahuje na takové opatření, jako je opatření dotčené ve věci v původním řízení. Zaprvé totiž dotčené rozhodnutí sleduje cíl obecného zájmu v rámci boje proti šíření informací diskreditujících litevský stát a slouží k ochraně bezpečnosti litevského informačního prostoru, jakož i veřejného zájmu na tom být řádně informován. Zadruhé nebrání dalšímu přenosu televizního vysílání z jiného členského státu na litevském území jako takovému, neboť lze tento kanál na tomto území legálně šířit a litevští spotřebitelé jej mohou nadále sledovat, pořídí-li si balíček televizních programů za příplatek.
(
1
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/13/EU ze dne 10. března 2010 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících poskytování audiovizuálních mediálních služeb (směrnice o audiovizuálních mediálních službách) (Úř. věst. 2010, L 95, s. 1).
(
2
) – Rozsudek ze dne 22. září 2011, Mesopotamia Broadcast a Roj TV, C‑244/10 a C‑245/10, EU:C:2011:607.