62022CO0795_INF
Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 10. října 2023 – Direccion000 a další
(věc C‑795/22)
„Řízení o předběžné otázce – Články 53 a 99 jednacího řádu Soudního dvora – Sociální politika – Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků – Úprava pracovní doby – Článek 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie – Směrnice 2003/88/ES – Článek 7 – Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok – Finanční náhrada za nevyčerpanou dovolenou po skončení pracovního poměru – Jednoletá promlčecí lhůta – Náležité informování pracovníka“
Sociální politika – Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků – Úprava pracovní doby – Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví promlčecí lhůtu jednoho roku od skončení ročního referenčního období – Neexistence předchozího ověření možnosti pracovníka účinně uplatnit tento nárok – Nepřípustnost – Opomenutí pracovníka zahájit řízení, jež má za následek přerušení promlčecí lhůty – Neexistence vlivu
(Listina základních práv Evropské unie, čl. 31 odst. 2; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88, článek 7)
(viz body 45, 47 a výrok)
Výrok
Článek 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby a čl. 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie
musí být vykládány v tom smyslu, že
brání vnitrostátní právní úpravě, podle které je nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok získaný pracovníkem promlčen po uplynutí lhůty jednoho roku od skončení ročního referenčního období, ke kterému se dovolená vztahuje, pokud zaměstnavatel pracovníkovi ve skutečnosti neumožnil tento nárok uplatnit, a to i v případě, že uvedený pracovník před ukončením pracovního poměru nezahájil řízení, jež má za následek přerušení promlčecí lhůty.