61995CJ0001_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-1/95,
jonka Bayerisches Verwaltungsgericht Ansbach (Saksa) on saattanut EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
Hellen Gerster
vastaan
Freistaat Bayern
ennakkoratkaisun EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan tulkinnasta sekä miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 10 päivänä helmikuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/117/ETY (EYVL L 45, s. 19) ja miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY (EYVL L 39, s. 40) tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: neljännen jaoston puheenjohtaja J. L. Murray (esittelevä tuomari), joka hoitaa kuudennen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä tuomarit P. J. G. Kapteyn ja G. Hirsch,
julkisasiamies: A. La Pergola,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies H. A. Rühl,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
- Hellen Gerster, edustajanaan asianajaja Martina Schilke, Nürnberg,
- Freistaat Bayern, asiamiehenään Generallandesanwalt bei der Landesanwaltschaft Bayern Walter Rzepka,
- Irlannin hallitus, asiamiehenään Chief State Solicitor Michael A. Buckley, avustajinaan Senior Counsel at the Bar of Ireland Mary Finlay ja barrister Finola Flanagan,
- Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, asiamiehenään Treasury Solicitor's Departmentin virkamies Lindsey Nicoll, avustajanaan David Pannick, QC,
- Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellisen yksikön virkamies Christopher Docksey ja komission oikeudellisessa yksikössä toimiva kansallinen virkamies Horstpeter Kreppel,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan Hellen Gersterin, edustajanaan asianajaja Martina Schilke, Freistaat Bayernin, asiamiehenään Oberlandesanwalt bei der Landesanwaltschaft Bayern Gerald Weber, Helleenien tasavallan hallituksen, asiamiehenään valtion oikeudellisen neuvoston avustava oikeudellinen neuvonantaja Vassileios Kontolaimos, Irlannin hallituksen, asiamiehinään Mary Finlay ja Finola Flanagan, Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen, asiamiehenään Assistant Treasury Solicitor John E. Collins, avustajanaan David Pannick, sekä komission, asiamiehenään oikeudellisen yksikön virkamies Marie Wolfcarius, avustajanaan asianajaja Klaus Bertelsmann, Hampuri, 13.6.1996 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 22.10.1996 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Bayerisches Verwaltungsgericht Ansbach on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 23.11.1994 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 5.1.1995, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla kolme ennakkoratkaisukysymystä EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan tulkinnasta sekä miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 10 päivänä helmikuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/117/ETY (EYVL L 45, s. 19) ja miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY (EYVL L 39, s. 40) tulkinnasta.
2 Nämä kysymykset on esitetty Hellen Gersterin ja Freistaat Bayernin välisessä riita-asiassa, joka koskee sitä, että viimeksi mainittu hylkäsi Gersterin hakemuksen ylennyksen kautta täytettävään virkaan.
3 EY:n perustamissopimuksen 119 artiklassa ilmaistaan miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaate samasta työstä. Tämän artiklan toisen kohdan mukaan palkalla tarkoitetaan tässä yhteydessä tavallista perus- tai vähimmäispalkkaa ja muuta korvausta, jonka työntekijä suoraan tai välillisesti saa työnantajaltaan työstä tai tehtävästä rahana tai luontoisetuna.
4 Direktiivin 75/117/ETY 1 artiklassa säädetään, että samapalkkaisuuden periaatteella "tarkoitetaan sukupuoleen perustuvan syrjinnän poistamista kaikista samasta tai samanarvoisesta työstä maksettavaan korvaukseen vaikuttavista tekijöistä ja ehdoista".
5 Direktiivin 76/207/ETY 1 artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että direktiivin tarkoituksena on toteuttaa jäsenvaltioissa miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu mahdollisuuksissa työhön, uralla etenemiseen ja ammatilliseen koulutukseen sekä työoloissa. Tästä periaatteesta käytetään nimitystä tasa-arvoisen kohtelun periaate. Direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, että "tasa-arvoisen kohtelun periaatteen noudattamisella tarkoitetaan, että minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei esiinny niissä ehdoissa, valintaperusteet mukaan lukien, jotka koskevat mahdollisuuksia työhön tai tehtävään jollakin toiminnan alalla tai jossakin elinkeinossa taikka jollakin ammattihierarkian tasolla".
6 Saksan perustuslain 3 §:n 2 momentissa säädetään, että miehillä ja naisilla on samat oikeudet. Siinä täsmennetään myös, että valtio edistää naisten ja miesten välisten yhtäläisten oikeuksien tehokasta täytäntöönpanoa ja pyrkii poistamaan olemassa olevan syrjinnän. Tämän lain 33 §:n 2 momentissa määrätään valtion virkamiehistä, olivatpa he virka-, työ- tai palvelussuhteessa, että "kaikille Saksan kansalaisille varmistetaan yhtäläinen virkoihin pääsy soveltuvuuden, pätevyyden ja työkokemuksen perusteella".
7 Beamtenrechtsrahmengesetzin (valtion virkamiehistä annettu puitelaki, jäljempänä BRRG) mukaan osavaltiot velvoitetaan noudattamaan tiettyjä sääntöjä niiden antaessa toimivaltansa puitteissa lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, siten että niille jätetään harkintavaltaa muiden kuin pakottavien säännösten osalta. BRRG:n 7 §:ssä säädetään, että virkoihin nimitetään soveltuvuuden, pätevyyden ja työkokemuksen perusteella, erityisesti sukupuoleen katsomatta.
8 Virkamiehiin sovelletaan sekä liittovaltiossa että osavaltioissa virkaurista annettuja asetuksia, jotka ovat liittovaltion lainsäädännön tai osavaltioiden ollessa kyseessä eri osavaltioiden lainsäädäntöjen alaisia. Palkkauksesta, koeajasta ja urakehityksestä on säädetty tällä tavoin hallinnon jokaisen ura-alueen osalta.
9 Baijerin osavaltion virkamiehiin sovelletaan Laufbahnverordnungia (jäljempänä virkaurista annettu asetus). Tämän asetuksen mukaan ylentäminen ylempään palkkaluokkaan tapahtuu ansioita ja palvelusaikaa koskevien perusteiden nojalla. Esimiehen virkamiehestä tekemän arvion perusteella virkamiehen viimeisimmästä ylennyksestä alkaa kulua vähimmäiskoeajaksi kutsuttu määräaika, jonka jälkeen virkamies voidaan ylentää seuraavaan palkkaluokkaan. Erinomaiset arvosanat saanut virkamies voidaan siis ylentää ylempään palkkaluokkaan vähintään kolmen ja puolen vuoden palvelusajan jälkeen. Jos virkamies ylittää selvästi keskitason, vastaava aika on viisi vuotta. Kun virkamies on vähimmäiskoeajan jälkeen saavuttanut teoreettisen ylennyskelpoisuuden, hänet voidaan ylentää, mikäli tätä varten on tarjolla avoin virka. Odotusajan päätyttyä virkamies otetaan ylennyskelpoisista virkamiehistä tehtyyn luetteloon. Asianosaiset ovat luettelossa teoreettisen ylennyskelpoisuutensa alkamisajankohdan mukaisessa järjestyksessä.
10 Virkaurista annetun asetuksen 13 §:n 2 momentissa, sellaisena kuin sitä sovellettiin pääasian tosiseikkoihin, säädetään seuraavaa: "Sellaisia työskentelyjaksoja, joissa työaika on vähemmän kuin puolet säännöllisestä työajasta, ei oteta huomioon laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa. Sellaisista työskentelyjaksoista, joissa työaika on vähintään puolet säännöllisestä työajasta, otetaan huomioon kaksi kolmasosaa laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa. Sellaiset työskentelyjaksot, joissa työaika ylittää kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, otetaan kokonaisuudessaan huomioon laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa".
11 Virkaurista annetun asetuksen 13 §:n 2 momenttia on muutettu vuonna 1995. Siinä säädetään nykyisin, että 17.10.1995 lukien laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa ylennystä varten osa-aikaisia ja kokopäiväisiä työntekijöitä kohdellaan samalla tavalla. Tässä säännöksessä säädetään lisäksi, että määritettäessä sitä, missä määrin säännöllistä työaikaa lyhyemmät työskentelyjaksot otetaan huomioon, on arvioitava kaikkia kuhunkin yksittäistapaukseen liittyviä seikkoja. Tätä muutosta ei sovelleta Gersteriin, koska hän on valittanut hakemuksensa hylkäävästä päätöksestä ennen kuin muutos tuli voimaan.
12 Gerster tuli Freistaat Bayernin verohallinnon palvelukseen 1.8.1966. Hänet nimitettiin 1.5.1968 koeajalla olevaksi virkamieheksi ja 27.6.1977 virkamieheksi; hän oli 7.9.1984-6.9.1987 palkattomalla virkavapaalla. Tämän jälkeen hän työskenteli Freistaat Bayernin paikallistoimistossa osa-aikaisesti puolipäiväisenä virkamiehenä.
13 Gerster jätti 2.12.1993 hakemuksen Finanzamt Nürnberg Westissä avoinna olevaan virkaan ja pyysi, että hänen työskentelyjaksonsa syyskuusta 1987 lähtien osa-aikaisena virkamiehenä otettaisiin hakemusta arvioitaessa kokonaisuudessaan huomioon laskettaessa hänen palvelusaikaansa.
14 Oberfinanzdirektion Nürnberg hylkäsi 5.1.1994 tekemällään päätöksellä Gersterin hakemuksen sillä perusteella, että avoinna olevaan virkaan päätettiin nimittää ylennyskelpoisista virkamiehistä tehdyssä luettelossa Gersterin edellä oleva henkilö. Oberfinanzdirektion Nürnberg hylkäsi 25.4.1994 tekemällään päätöksellä perusteettomana pääasian kantajan tätä päätöstä vastaan tekemän valituksen.
15 Gerster nosti 20.5.1994 kansallisessa tuomioistuimessa kanteen, jossa hän väitti, että hänen hakemuksensa hylkäävä päätös oli yhteisön oikeuden ja erityisesti perustamissopimuksen 119 artiklan ja direktiivien 75/117/ETY ja 76/207/ETY vastainen.
16 Tässä tilanteessa kansallinen tuomioistuin päätti lykätä asian käsittelyä esittääkseen yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat kolme ennakkoratkaisukysymystä:
"1) Voidaanko ETY:n perustamissopimuksen 119 artiklaa soveltaa virkamiehiin?
2) Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, onko kyseessä ETY:n perustamissopimuksen 119 artiklan ja neuvoston direktiivin 75/117/ETY vastainen naisten välillinen syrjintä, kun virkaurista annetun asetuksen 13 §:n 2 momentin toisessa virkkeessä säädetään, että laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa sellaisesta työskentelyjaksosta, jossa työaika on vähintään puolet ja enintään kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, otetaan huomioon vain kaksi kolmasosaa?
3) Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, onko kyseessä neuvoston direktiivin 76/207/ETY vastainen naisten välillinen syrjintä uralla etenemisessä (ylenemisessä), kun virkaurista annetun asetuksen 13 §:n 2 momentin toisessa virkkeessä säädetään, että laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa sellaisesta työskentelyjaksosta, jossa työaika on vähintään puolet ja enintään kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, otetaan huomioon vain kaksi kolmasosaa?"
Ensimmäinen kysymys
17 Perustamissopimuksen 119 artiklassa määrätään miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteesta samasta työstä. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa 43/75, Defrenne II, 8.4.1976 antamassaan tuomiossa (Kok. 1976, s. 455, 12 kohta), kyseinen periaate muodostaa osan yhteisön perusteita.
18 Olisi 119 artiklan tarkoituksen vastaista sulkea sen soveltamisalasta pois virkamiehet. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa 248/83, komissio vastaan Saksa, 21.5.1985 antamassaan tuomiossa (Kok. 1985, s. 1459, 16 kohta), että direktiiviä 76/207/ETY samoin kuin direktiiviä 75/117/ETY sovelletaan julkishallinnon virkasuhteisiin. Yhteisöjen tuomioistuin on myös täsmentänyt, että nämä direktiivit ovat, samoin kuin 119 artiklakin, yleisesti sovellettavia, mikä kuuluu olennaisesti niissä ilmaistun periaatteen luonteeseen.
19 Ensimmäiseen kysymykseen on siis vastattava, että perustamissopimuksen 119 artiklaa on tulkittava siten, että sitä sovelletaan julkisen sektorin virkasuhteisiin.
Toinen kysymys
20 Toisessa kysymyksessä kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko sellainen lainsäädäntö, jossa säädetään, että laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa työskentelyjaksosta, jossa työaika on vähintään puolet ja enintään kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, otetaan huomioon vain kaksi kolmasosaa, perustamissopimuksen 119 artiklan ja direktiivin 75/117/ETY vastaista.
21 Yhteisöjen tuomioistuin on korostanut asiassa 149/77, Defrenne III, 15.6.1978 antamassaan tuomiossa (Kok. 1978, s. 1365, 20 kohta), että 119 artiklaa ei voida soveltaa laajentavasti niin, että se koskisi muita kuin siinä nimenomaisesti käsiteltyjä palvelussuhteen osia.
22 Gerster väittää, että pääasiassa, samoin kuin asiassa C-184/89, Nimz, 7.2.1991 annetussa tuomiossa (Kok. 1991, s. I-297) on kyseessä lähes automaattinen palkkojen luokittelujärjestelmä, joka kuuluu perustamissopimuksen 119 artiklassa tarkoitettujen palkkojen soveltamisalaan ja on direktiivin 75/117/ETY vastainen.
23 Kun virkamies on otettu ylennyskelpoisista virkamiehistä tehtyyn luetteloon, kuten pääasiassa on tapahtunut, hänen siirtämisensä korkeampaan virkaan ja siis ylempään palkkaluokkaan ei ole oikeus vaan ainoastaan mahdollisuus. Tosiasiallinen ylennys riippuu eri seikoista eli ensinnäkin siitä, että korkeampi virka on avoinna, ja siitä, että henkilö on edelleen samalla sijalla ylennyskelpoisten henkilöiden luettelossa. Virkaurista annetun asetuksen 13 §:n 2 momentin toisen kohdan kaltaisen säännöksen tarkoituksena on siis pääasiallisesti säädellä palvelusajan perusteella virkamiehen pääsyä ylennyskelpoisista virkamiehistä tehtyyn luetteloon ja siis korkeampiin virkoihin. Sillä on siis vain välillisiä vaikutuksia siihen palkkatasoon, johon virkamiehellä on oikeus ylennysmenettelyn päätyttyä.
24 Edellä mainitussa asiassa Nimz oli kyseessä virkauralla eteneminen tietyn palvelusajan perusteella odotusajan päätyttyä. Tällainen virkauralla eteneminen oli lähes automaattista, jos kyseinen henkilö oli työskennellyt määrätyn ajan joutumatta työttömäksi. Vaikka pääasiaan soveltuva lainsäädäntö liittyy välillisesti palkkaukseen, se koskee mahdollisuutta virkauralla etenemiseen. Tällainen syrjintä ei siis kuulu perustamissopimuksen 119 artiklan eikä direktiivin 75/117/ETY soveltamisalaan.
25 Toiseen kysymykseen on vastattava, että sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään, että laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa sellaisesta työskentelyjaksosta, jossa työaika on vähintään puolet ja enintään kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, otetaan huomioon vain kaksi kolmasosaa, ei kuulu 119 artiklan eikä direktiivin 75/117/ETY soveltamisalaan.
Kolmas kysymys
26 Kolmannessa kysymyksessä kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa sellaisesta työskentelyjaksosta, jossa työaika on vähintään puolet ja enintään kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, otetaan huomioon vain kaksi kolmasosaa, direktiivin 76/207/ETY vastaista.
27 On muistutettava, että direktiivin 76/207/ETY 1 artiklassa todetaan, että direktiivin tarkoituksena on toteuttaa jäsenvaltioissa miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu mahdollisuuksissa työhön, uralla eteneminen mukaan luettuna.
28 Direktiivin 3 artiklassa täsmennetään, että sukupuoleen perustuva syrjintä on kiellettyä niissä ehdoissa, valintaperusteet mukaan lukien, jotka koskevat mahdollisuuksia työhön tai tehtävään jollakin toiminnan alalla tai jossakin elinkeinossa taikka jollakin ammattihierarkian tasolla.
29 Tämän osalta on todettava, että pääasiaan liittyvä kansallinen lainsäädäntö ei koske suoraa syrjintää, koska osa-aikaisten työntekijöiden palvelusaikaa ei lasketa sukupuolen perusteella. Tämän vuoksi on selvitettävä, voidaanko tällä säännöksellä syrjiä välillisesti.
30 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kyseessä on välillinen syrjintä silloin, kun neutraalisti muotoiltu kansallinen toimenpide asettaa tosiasiassa huonompaan asemaan paljon suuremman määrän naisia kuin miehiä (ks. vastaavasti asia C-444/93, Megner ja Scheffel, tuomio 14.12.1995, Kok. 1995, s. I-4741, 24 kohta ja asia C-343/92, Roks ym., tuomio 24.2.1994, Kok. 1994, s. I-571, 33 kohta).
31 Virkaurista annetun asetuksen 13 §:n 2 momentissa säädetään, että sellaisten osa-aikaisten työntekijöiden, joiden työaika on enemmän kuin kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, työtunnit otetaan kokonaisuudessaan huomioon laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa. Sellaisten osa-aikaisten työntekijöiden, joiden työaika on vähintään puolet säännöllisestä työajasta, katsotaan laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa työskentelevän kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, kun taas sellaisten osa-aikaisten työntekijöiden, joiden työaika on alle puolet säännöllisestä työajasta, työtunteja ei oteta lainkaan huomioon laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa.
32 Tästä syystä on selvää, että pääasiaan liittyvällä kansallisella lainsäädännöllä syrjitään osa-aikaisia työntekijöitä kokopäiväisiin työntekijöihin verrattuna, koska osa-aikaiset työntekijät voidaan ylentää myöhemmin siitä syystä, että heidän palvelusaikansa karttuu hitaammin.
33 Gerster väittää, että siinä yksikössä, jossa hän on työskennellyt palvelusaikanaan, 87 prosenttia osa-aikaisista työntekijöistä on naisia. Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen kansallisen tuomioistuimen toteamuksista käy ilmi, että tämä prosenttiosuus pitää paikkansa myös yleisemmin Baijerin julkishallinnon virkojen osalta.
34 Tällaisessa tapauksessa on todettava, että pääasiaan liittyvän kaltaisella lainsäädännöllä syrjitään tosiasiallisesti naispuolisia työntekijöitä miespuolisiin työntekijöihin verrattuna, ja sitä on pääsääntöisesti pidettävä direktiivin 76/207/ETY vastaisena. Toisin voi olla ainoastaan tapauksissa, joissa näiden kahden työntekijöiden ryhmän erilaista kohtelua voidaan perustella sellaisilla seikoilla, jotka eivät mitenkään liity sukupuoleen perustuvaan syrjintään (ks. erityisesti asia 170/84, Bilka, tuomio 13.5.1986, Kok. 1986, s. 1607, 29 kohta; asia 171/88, Rinner-Kühn, tuomio 13.7.1989, Kok. 1989, s. 2743, 12 kohta ja asia C-457/93, Lewark, tuomio 6.2.1996, Kok. 1996, s. I-243, 31 kohta).
35 Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisen tuomioistuimen, jolla yksin on toimivalta arvioida tosiseikkoja ja tulkita kansallista lainsäädäntöä, asiana on kussakin yksittäistapauksessa arvioida tapauksen tosiseikat huomioon ottaen, voidaanko ja missä määrin sellaista lainsäädäntöä, jota sovelletaan työntekijän sukupuolesta riippumatta mutta jossa kohdellaan epäedullisemmin naisia kuin miehiä, perustella objektiivisin perustein, jotka eivät mitenkään liity sukupuoleen perustuvaan syrjintään (ks. asia 96/80, Jenkins, tuomio 31.3.1981, Kok. 1981, s. 911, 14 kohta; em. asia Bilka, tuomion 36 kohta ja em. asia Rinner-Kühn, tuomion 15 kohta).
36 Pääasian vastaajan mukaan tämä syrjintä on objektiivisesti perusteltua, koska järjestelmä on välttämätön, jotta hallinto voi määrittää yleisesti palvelusajan määrittämisperusteet voidakseen arvioida työntekijöiden työkokemuksen ennen kuin se toteaa, että heidät voidaan ylentää ylempään palkkaluokkaan. Freistaat Bayern katsoo, että osa-aikaisen virkamiehen on työskenneltävä kauemmin kuin kokopäiväisen virkamiehen, ennen kuin tällainen osa-aikainen virkamies on saavuttanut ylempään palkkaluokkaan siirtymistä varten tarpeellisen työkokemuksen ja soveltuvuuden.
37 Pääasian kantaja väittää sitä vastoin, että hän on viimeisten kymmenen työskentelyvuotensa aikana hoitanut osa-aikaisesti sellaisia tehtäviä, jotka kuuluvat siihen ylempään palkkaluokkaan, jolle hän toivoi tulevansa ylennetyksi.
38 Tämän osalta on todettava ensinnäkin, että ennakkoratkaisua pyytäneen kansallisen tuomioistuimen mukaan pääasian vastaaja on todennut, että virkaurista annettuun asetukseen tehdyn muutoksen tarkoituksena oli "edistää ja parantaa perhe-elämän ja työelämän yhteensopivuutta". Jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksissä on laajalti tunnustettu, että naisten samoin kuin miestenkin suojelu perhe-elämässä ja uralla etenemisessä on miesten ja naisten välisen tasa-arvoisen kohtelun luonnollinen ja välitön seuraus, ja tämä on tunnustettu myös yhteisön oikeudessa.
39 Tämän jälkeen on todettava, että yhteisöjen tuomioistuin on todennut edellä mainitussa asiassa Nimz antamassaan tuomiossa, että koska väitteessä, jonka mukaan ammattitoiminnan kesto ja tietyntasoisen ammattitaidon tai -kokemuksen hankkiminen liittyvät erityisellä tavalla toisiinsa, tehdään pelkästään työntekijöiden tiettyjä luokkia koskevia yleistyksiä, sen perusteella ei voida johtaa sellaisia objektiivisia arviointiperusteita, jotka eivät mitenkään liity sukupuoleen perustuvaan syrjintään. Vaikka palvelusaika liittyy läheisesti ammattikokemukseen, jonka avulla työntekijä voi pääsääntöisesti suoriutua paremmin tehtävistään, tällaisen arviointiperusteen objektiivisuus on sidoksissa kuhunkin yksittäiseen tapaukseen liittyviin seikkoihin ja erityisesti harjoitetun toiminnan luonteeseen sekä siihen ammattikokemukseen, joka tämän toiminnan harjoittamisella voidaan saavuttaa tietyn työtuntimäärän jälkeen.
40 Mikäli kansallinen tuomioistuin toteaa, että vaikka pääasian kantaja olisi jo hoitanut osa-aikaisesti siihen ylempään palkkaluokkaan kuuluvia tehtäviä, johon hän toivoo tulevansa ylennetyksi, ja että vaikka palvelusaikoja ei olisi laskettu täysin suhteellisen työajan perusteella, osa-aikaiset työntekijät saavuttavat yleensä kokopäiväisiä työntekijöitä hitaammin ammatillisen työkyvyn ja kokemuksen, ja että jos toimivaltaiset viranomaiset voivat näyttää toteen, että valituilla toimenpiteillä toteutetaan jäsenvaltion sosiaalipolitiikan hyväksyttävää tavoitetta, että toimenpiteet ovat soveliaita tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi ja että ne ovat sitä varten tarpeellisia, ei pelkästään sitä seikkaa, että lainsäädäntö koskee paljon useampia naisia kuin miehiä, voida pitää direktiivin 76/207/ETY vastaisena.
41 Jos ennakkoratkaisupyynnön esittänyt kansallinen tuomioistuin toteaa, etteivät ammattitoiminnan kesto ja tietyntasoisen ammattitaidon tai kokemuksen hankkiminen liity erityisellä tavalla toisiinsa, virkaurista annetun asetuksen 13 §:n 2 momentin toiseen virkkeeseen sisältyvän säännöksen, jonka mukaan osa-aikaisten työntekijöiden palvelusajan on oltava kolmasosaa pidempi kuin kokopäiväisten virkamiesten, jotta heillä olisi samat ylenemismahdollisuudet, on katsottava olevan direktiivin 76/207/ETY säännösten vastainen.
42 Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen kansallisen tuomioistuimen kolmanteen kysymykseen on siis vastattava, että sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään, että laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa sellaisesta työskentelyjaksosta, jossa työaika on vähintään puolet ja enintään kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, otetaan huomioon vain kaksi kolmasosaa, on direktiivin 76/207/ETY vastaista, jollei kyseistä lainsäädäntöä voida perustella objektiivisilla, täysin sukupuoleen perustumattomilla syillä.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
43 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Helleenien tasavallan, Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksille ja Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(kuudes jaosto)
on ratkaissut Bayerisches Verwaltungsgericht Ansbachin 23.11.1994 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
1)
EY:n perustamissopimuksen 119 artiklaa on tulkittava siten, että sitä sovelletaan julkisoikeudellisiin virkasuhteisiin.
2)
Sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään, että laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa sellaisesta työskentelyjaksosta, jossa työaika on vähintään puolet ja enintään kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, otetaan huomioon vain kaksi kolmasosaa, ei kuulu EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan eikä miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 10 päivänä helmikuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/117/ETY soveltamisalaan.
3) Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY vastaista on sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään, että laskettaessa virkamiehen palvelusaikaa sellaisesta työskentelyjaksosta, jossa työaika on vähintään puolet ja enintään kaksi kolmasosaa säännöllisestä työajasta, otetaan huomioon vain kaksi kolmasosaa, jollei kyseistä lainsäädäntöä voida perustella objektiivisilla, täysin sukupuoleen perustumattomilla syillä.