62024CC0210
ĢENERĀLADVOKĀTA ANDREAS BJONDI [ANDREA BIONDI]
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 3. jūlijā (
1
)
Lieta C‑210/24
Asociación de Empresas de Servicios para la Dependencia (AESTE)
pret
Ayuntamiento de Ortuella
(Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Basku zemes Autonomās kopienas Administratīvās pārsūdzības iestāde publiskā iepirkuma jomā, Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Publiskais iepirkums – Direktīva 2014/24/ES – Cilvēkam paredzētu sociālo pakalpojumu iepirkums – Iepirkums, kura vērtība ir zemāka nekā robežvērtība – 67. pants – Saimnieciski visizdevīgākais piedāvājums – Sociāla rakstura piešķiršanas kritērijs – Algu palielinājums personālam, kas sniedz pakalpojumus – Saikne ar iepirkuma priekšmetu – Samērīguma un diskriminācijas aizlieguma principi – 28. pants – Tiesības uz koplīguma sarunām
I. Ievads
1.
Šī lieta sniedz Tiesai iespēju pievērsties jautājumam par publiskā iepirkuma izmantošanu, lai sasniegtu horizontālus sabiedrisko interešu mērķus, it īpaši, lai veicinātu sociālos mērķus. Publiskais iepirkums, kas veido ievērojamu daļu no Eiropas Savienības iekšzemes kopprodukta (IKP) (
2
), arvien vairāk tiek atzīts par stratēģisku instrumentu, kas var tikt izmantots ne tikai preču vai pakalpojumu iegādei par vislabāko cenu, bet arī, lai sasniegtu plašākus politikas mērķus, it īpaši sociālā rakstura mērķus (Socially responsible Public Procurement [Sociāli atbildīgs publiskais iepirkums]) (
3
).
2.
Direktīvā 2014/24 (
4
), kuru tiek lūgts interpretēt šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, vairākās tiesību normās ir nostiprināta iespēja izmantot iepirkumus, lai sasniegtu sociāla rakstura mērķus. Šīs lietas priekšmets ir līgumslēdzēju iestāžu iespēja – kas jau ir atzīta judikatūrā un šobrīd ir kodificēta Direktīvas 2014/24 67. panta 2. punktā – iepirkumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanā izmantot kritērijus, kas ir saistīti ar sociālajiem aspektiem.
3.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir iesniegts saistībā ar strīdu par piešķiršanas kritēriju (turpmāk tekstā – “strīdīgais kritērijs”), kas paredzēts specifikācijās iepirkuma procedūrā, kuru Ayuntamiento de Ortuella (Ortuejas pašvaldība, Spānija) rīkoja saistībā ar mājās sniegtas aprūpes pakalpojumiem grūtībās nonākušām ģimenēm un/vai cilvēkiem (
5
).
4.
Strīdīgais piešķiršanas kritērijs ar nosaukumu “algu izdevumu palielinājums” paredz, ka, pieņemot par atsauci nozares koplīgumā noteiktās algas, iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanai tiks ņemtas vērā augstākas algas, ko pretendents piedāvā piemērot personām, kuras izpilda līgumu (
6
). Maksimālais punktu skaits, kas saskaņā ar strīdīgo kritēriju var tikt piešķirts piedāvājumiem, kuros tiek piedāvāts piemērot minētajām personām algu palielinājumu, ir 40 punkti. Piedāvājumiem, kuros netiks piedāvāts nekāds palielinājums, tiks piešķirti 0 punkti (
7
).
5.
Turklāt šis kritērijs paredz, ka ne vēlāk kā viena mēneša laikā no iepirkuma līguma noslēgšanas un pēc sarunām ar darba ņēmēju pārstāvjiem jādefinē veids, kādā šis atalgojuma palielinājums tiks īstenots, turklāt izraudzītajam pretendentam ir jāveic darbības, lai noslēgtu vienošanos (ar nosaukumu “Ortuejas [pašvaldības] mājās sniegtas aprūpes pakalpojuma koplīgums”), kurā būs regulēti iepirkuma izpildei norīkotā personāla darba apstākļi.
6.
Asociación de Empresas de Servicios para la Dependencia (Aprūpes pakalpojumu uzņēmumu profesionālā apvienība; turpmāk tekstā – “AESTE”) cēla prasību Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Basku zemes Autonomās kopienas Administratīvās pārsūdzības iestāde publiskā iepirkuma jomā, Spānija; turpmāk tekstā – “OARC”), iesniedzējtiesā, it īpaši lūdzot atcelt strīdīgo kritēriju.
7.
Šauboties par šī kritērija saderību ar vairākām Savienības tiesību normām, OARC nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai tāds kritērijs, atbilstīgi kuram, piešķirot pakalpojuma līguma slēgšanas tiesības:
–
tiek vērtēts algas izdevumu pieaugums, ko pretendents piedāvā piemērot personām, kas izpilda līgumu, un kas pārsniedz piemērojamā nozares koplīgumā noteikto, un
–
kas uzliek pienākumu izraudzītajam pretendentam precizēt, pēc sarunām ar arodbiedrību pārstāvjiem, kādā veidā tiks nodrošināts algas palielinājums, un veikt darbības, lai noslēgtu koplīgumu, kas tiks piemērots līguma izpildītajiem,
ir atbilstīgs, lai izvēlētos saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu, kā tas noteikts Direktīvas 2014/24/ES 67. panta 1. punktā?
Vai tas ir pretrunā pakalpojumu sniegšanas brīvībai un ierobežo brīvu konkurenci pretēji tam, ko paredz LESD 56. pants un Direktīva 2014/24/ES un Direktīva 96/71 [ (
8
)]?
Vai tas pārkāpj Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 28. pantā noteiktās tiesības iesaistīties koplīguma sarunās”?
II. Juridiskā analīze
8.
Pirms sāku izskatīt pēc būtības katru no jautājumiem, kas ir izvirzīti trīs daļās, kurās ir sadalīts prejudiciālais jautājums, jāizklāsta daži ievada apsvērumi par šajā jautājumā minēto Savienības tiesību normu piemērojamību, kā arī par Tiesas kompetenci.
A.
Ievada apsvērumi
9.
Runājot, pirmkārt, par OARC tiesu iestādes statusu LESD 267. panta izpratnē, par ko tiesas sēdē Tiesā ir notikušas debates, īsumā jānorāda, ka Tiesa to jau ir atzinusi 2018. gada 20. septembra spriedumā Montte (C‑546/16, EU:C:2018:752) (
9
).
10.
Runājot, otrkārt, par Direktīvas 2014/24 piemērojamību tādam iepirkumam kā pamatlietā apspriestais iepirkums, vispirms jānorāda, ka šī iepirkuma priekšmets, kā izriet no iepirkuma 3. punkta, ir Direktīvas 2014/24 XIV pielikumā minēto sociālo pakalpojumu sniegšana (
10
). No tā izriet, no vienas puses, ka šī direktīva ir piemērojama vienīgi tad, ja minētā iepirkuma vērtība ir vienāda ar vai pārsniedz direktīvas 4. panta d) punktā minēto robežvērtību 750000 EUR un, no otras puses, ka minētās robežvērtības pārsniegšanas gadījumā attiecīgajam iepirkumam tiktu piemērots “atvieglots režīms” (
11
), kas paredzēts šīs direktīvas 74.–77. pantā.
11.
Šajā ziņā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka aplūkojamā iepirkuma paredzamā vērtība ir 166250 EUR, tātad mazāka par minēto robežvērtību. No tā izriet, ka šim iepirkumam Direktīva 2014/24 nav piemērojama.
12.
Iesniedzējtiesa, kurai vienīgajai ir kompetence interpretēt valsts tiesības ar LESD 267. pantu izveidotās tiesu sadarbības sistēmas ietvaros, tomēr norāda, ka, lai arī iepirkuma vērtība ir zem minētās robežvērtības, ar valsts tiesībām Direktīvas 2014/24 tiesību normas ir padarītas par tieši un bez nosacījumiem piemērojamām situācijām, kuras, kā aplūkojamā iepirkuma situācija, parasti neietilpst minētās direktīvas piemērošanas jomā.
13.
Minētā tiesa precizē, kā ir norādījusi arī Spānijas valdība, ka vispārīgi un ar dažiem izņēmumiem Spānijas likumā par publiskiem iepirkumiem (turpmāk tekstā – “LCSP”) (
12
) ir izvēlēts iepirkumiem, kuri, ņemot vērā paredzamo vērtību, neietilpst Direktīvas 2014/24 piemērošanas jomā, piemērot tādu pašu juridisko režīmu kā iepirkumiem, kuriem šī direktīva ir piemērojama. It īpaši LCSP 145. pants, kas attiecas vispārīgi uz prasībām un piešķiršanas kritēriju veidiem iepirkumos un ar ko Spānijas tiesībās ir transponēts Direktīvas 2014/24 67. panta 1. un 2. punkts, ir piemērojams (Direktīvas 2014/24 XIV pielikumā minēto) sociālo pakalpojumu iepirkumiem saskaņā ar precizējumiem, kas ietverti LCSP četrdesmit septītajā papildu noteikumā (ar ko ir transponēts Direktīvas 2014/24 76. pants, kas ietverts tiesību normās, kuras attiecas uz minēto “atviegloto režīmu”).
14.
Šajā ziņā no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka tad, kad valsts tiesību akti attiecībā uz risinājumiem, kas tajos ir paredzēti situācijām, uz kurām neattiecas Savienības tiesību akts, tieši un bez nosacījumiem atbilst šajā tiesību aktā paredzētajiem risinājumiem, pastāv zināma Savienības interese, lai tiesību normas, kas ir pārņemtas no minētā akta, tiktu interpretētas vienveidīgi. Tas ļauj izvairīties no interpretācijas atšķirībām nākotnē un nodrošināt vienādu attieksmi pret šīm situācijām un tām, kas ietilpst minēto tiesību normu piemērošanas jomā (
13
).
15.
Šajā lietā no šo secinājumu 12. un 13. punkta izriet – jāuzskata, ka saskaņā ar šo judikatūru pastāv noteikta Savienības interese, lai Tiesa izteiktos par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par Direktīvas 2014/24 interpretāciju.
16.
Treškārt, turklāt jāpārbauda LESD 56. panta un Direktīvas 96/71 piemērojamība pamatlietā aplūkotajam iepirkumam.
17.
Attiecībā uz tāda iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, kas, ņemot vērā tā vērtību, neietilpst Direktīvas 2014/24 piemērošanas jomā, no judikatūras izriet, ka Tiesa var ņemt vērā LESD pamatnoteikumus un vispārējos principus, it īpaši tā 56. pantu, ciktāl attiecīgo iepirkumu raksturo zināma pārrobežu interese (
14
).
18.
Saskaņā ar judikatūru starp objektīviem kritērijiem, kas var norādīt, ka pastāv noteikta pārrobežu interese, tostarp varētu būt pietiekami liela attiecīgā līguma summa, skatot to kopā ar būvdarbu izpildes vietu vai arī attiecīgo produktu vai pakalpojumu specifiskajām īpašībām (
15
).
19.
Tiesvedībā pamatlietā iepirkuma paredzamā vērtība skaidri ir zem Direktīvas 2014/24 4. panta d) punktā prasītās robežvērtības. Turklāt iepirkuma priekšmets ir cilvēkam paredzēti sociālie pakalpojumi, kuriem pēc to būtības ir neliela pārrobežu dimensija (
16
). Cilvēkam paredzētie pakalpojumi, kuru vērtība ir mazāka par minēto robežvērtību, parasti neinteresē citu dalībvalstu pakalpojumu sniedzējus, ja vien nav konkrētu norāžu, kas liecina par pretējo (
17
). No tā izriet, ka šādu norāžu neesamības gadījumā LESD 56. pants nav piemērojams tādam iepirkumam kā pamatlietā (
18
).
20.
Runājot par Direktīvas 96/71 piemērojamību, iesniedzējtiesa nesniedz nekādu elementu, kas ļautu uzskatīt, ka, ņemot vērā iepirkuma priekšmetu un it īpaši ņemot vērā iepriekšējā punktā izdarītos apsvērumus, pamatlietā varētu pastāvēt, pat potenciāli, situācija, kas ietilptu kādā no šīs direktīvas 1. panta 3. punktā minētajiem starptautiskiem pasākumiem, kuri pamatotu tās piemērošanu (
19
). Manā skatījumā no tā izriet, ka arī Direktīva 96/71 nav piemērojama tiesvedībā pamatlietā.
21.
Beidzot, ceturtkārt, jāpārbauda Hartas 28. panta piemērojamība.
22.
Šajā ziņā Hartas 51. panta 1. punktā ir precizēts, ka Hartas noteikumi attiecas uz dalībvalstīm tikai tad, ja tās īsteno Savienības tiesību aktus. Saskaņā ar judikatūru jēdziens “Savienības tiesību aktu īstenošana” Hartas 51. panta izpratnē “paredz, ka jābūt savstarpējai saiknei starp Savienības tiesību aktu un attiecīgo valsts pasākumu, kas ir ciešāka nekā divu jomu līdzīgums vai vienas jomas netieša ietekme uz otru jomu” (
20
).
23.
Saskaņā ar judikatūru šāda saikne pastāv, ja, kā šajā lietā, Savienības akta tiesību normas ir padarītas par tieši un bez nosacījumiem piemērojamām ar valsts tiesību aktos izdarīto atsauci, kura faktiski paplašina Savienības tiesību piemērošanas jomu uz situācijām, kuras tajā tieši neietilpst. Proti, vairākos šāda rakstura gadījumos Tiesa ir interpretējusi Savienības tiesības atbilstoši Hartas tiesību normām (
21
), tātad uzskatot, ka arī šādā situācijā dalībvalsts īsteno Savienības tiesību aktus. No tā izriet, ka Hartas 28. pants ir piemērojams šajā lietā.
24.
Noslēgumā, no visiem iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka būs jāatbild vienīgi uz pirmo un trešo prejudiciālā jautājuma daļu, kuras attiecas attiecīgi uz Direktīvas 2014/24 un Hartas 28. panta interpretāciju.
B.
Par Direktīvas 2014/24 interpretāciju
25.
Prejudiciālā jautājuma pirmajā daļā iesniedzējtiesa uzdod Tiesai jautājumu par Direktīvas 2014/24 67. panta 1. punkta interpretāciju. Minētā tiesa jautā, vai, lai identificētu “saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu” šīs tiesību normas izpratnē par piemērotu kritēriju var būt uzskatāms tāds piešķiršanas kritērijs iepirkumā, kura priekšmets ir cilvēkam paredzēti sociālie pakalpojumi, saskaņā ar kuru tiks ņemti vērā algu palielinājumi, ko pretendents piedāvā piemērot personām, kuras izpilda līgumu, salīdzinājumā ar nozares koplīgumā noteikto atalgojumu.
26.
Direktīvas 2014/24 67. panta 1. punktā ir paredzēts, ka līgumslēdzējas iestādes publisku līgumu slēgšanas tiesības balsta uz “saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu”. Šī panta 2. punktā ir precizēts, ka “līgumslēdzējām iestādēm saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu nosaka pēc cenas vai izmaksām, izmantojot rentabilitātes pieeju, [..] un tajā var būt ietverta labākā cenas un kvalitātes attiecība, ko vērtē pēc vairākiem kritērijiem, tostarp pēc kvalitātes, vides un/vai sociālajiem aspektiem, kas saistīti ar attiecīgā publiskā līguma priekšmetu”.
27.
Ievadam jānorāda, pirmkārt, ka aplūkojamajā gadījumā Direktīvas 2014/24 67. panta interpretācijā ir jāņem vērā īpašs normatīvais konteksts, kurā iekļaujas attiecīgais iepirkums. No vienas puses, kā minēts, ņemot vērā tā priekšmetu (cilvēkam paredzēti sociālie pakalpojumi) un vērtību zem robežvērtības, šim iepirkumam principā nebūtu piemērojams Direktīvā 2014/24 paredzētais vispārējais tiesiskais regulējums līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā. Kritērija par “saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu” piemērošana šim iepirkumam ir atkarīga vienīgi no Spānijas likumdevēja izvēles attiecināt šo vispārēju tiesisko regulējumu uz šo īpašo iepirkumu veidu. No otras puses, iepirkumiem, kuru priekšmets ir sociālie pakalpojumi, tieši ņemot vērā šo priekšmetu, Direktīvā 2014/24 ir paredzēts īpašs “atvieglots” režīms 74.–77. pantā. Šis režīms nosaka dalībvalstīm “tikai pārredzamības un vienlīdzīgas attieksmes pamatprincipu ievērošanu” un tieši atstāj tām “plašu rīcības brīvību”, piešķirot tām iespēju “pakalpojumu sniedzēju izvēlei [..] piemērot īpašus kvalitātes kritērijus” un brīvību, nosakot procedūras šo pakalpojumu piegādēm (
22
).
28.
Šādā kontekstā, lai arī minētā prasība pēc Savienības tiesību normu vienveidīgas interpretācijas (
23
) paredz, ka jēdziena “saimnieciski visizdevīgākais piedāvājums” interpretācija nevar atšķirties no interpretācijas, kura būtu piemērojama iepirkumam, kas ietilpst Direktīvas 2014/24 piemērošanas jomā, tomēr ir nepieciešams, lai, interpretējot šo jēdzienu, aplūkojamajā gadījumā tiktu ņemti vērā sociālo pakalpojumu, kas veido iepirkuma priekšmetu, īpašie elementi un minētā plašā dalībvalstīm atstātā rīcības brīvība iepirkumos, kuri attiecas uz šādiem pakalpojumiem. Turklāt no Direktīvas 2014/24 tieši izriet, ka minētie elementi jāņem vērā arī tad, ja dalībvalsts izlemj piemērot šiem iepirkumu veidiem saimnieciski visizdevīgākā piedāvājuma kritēriju (
24
).
29.
Otrkārt, jānorāda, ka aplūkojamajā gadījumā ne tikai iepirkuma priekšmets ir sociālie pakalpojumi, bet arī strīdīgais kritērijs ir kritērijs, kas attiecas uz “sociālajiem aspektiem” Direktīvas 2014/24 67. panta 2. punkta izpratnē.
30.
Šajā ziņā, salīdzinājumā ar agrākām direktīvām iepirkumu jomā, Direktīva 2014/24 pastiprināja iespēju izmantot publiskos iepirkumus stratēģiski, lai sasniegtu sabiedrisko interešu mērķus, it īpaši sociālā rakstura mērķus (
25
). Turklāt tas atbilst ar Lisabonas līgumu ieviestajām LES 3. panta 3. punkta un LESD 9. panta tiesību normām (
26
).
31.
Šajā nolūkā Direktīvā 2014/24 ir paredzētas vairākas iespējas ieviest publiskajos iepirkumos sociālo dimensiju un it īpaši, lai nodrošinātu vai veicinātu darba standartu ievērošanu un sociālo iekļaušanu. Papildus jau minētajam “atvieglotajam” režīmam iepirkumiem, kuru priekšmets ir sociālie pakalpojumi, un papildus “sociālo aspektu” tiešai ņemšanai vērā piešķiršanas kritērijos Direktīvas 2014/24 67. panta 2. punkta izpratnē (
27
), ir būtisks, pirmām kārtām, 18. panta 2. punkta noteikums, kurā ir paredzēts, ka līgumu izpildē ekonomikas dalībnieki ievēro piemērojamos pienākumus, it īpaši sociālo un darba tiesību jomā. Tiesa ir atzinusi šai prasībai “kardinālas vērtības” statusu direktīvas vispārējā sistēmā, paredzot to kā principu, līdzīgi citiem šī panta 1. punktā minētiem principiem (
28
), proti, vienlīdzīgas attieksmes, diskriminācijas aizlieguma, pārskatāmības, samērīguma principiem. Tātad pēc šīs kardinālas vērtības ir jāvadās visas direktīvas interpretācijā.
32.
Uz iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu par Direktīvas 2014/24 67. panta interpretāciju jāatbild, ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus. Būtībā šajā jautājumā ir izvirzīti četri punkti, kurus izskatīšu turpmāk: i) strīdīgā kritērija piemērotība, lai identificētu saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu; ii) jautājums, vai šis kritērijs ir “saistīts” ar iepirkuma priekšmetu; iii) šī kritērija samērīgums; un iv) tā iespējamais diskriminējošs raksturs.
1. Par strīdīgā kritērija piemērotību, lai identificētu saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu
33.
Kā jau atgādināts, Direktīvas 2014/24 67. panta 2. punkts, kas ar LCSP 145. pantu ir padarīts par piemērojamu tādam sociālo pakalpojumu iepirkumam kā pamatlietā aplūkotais, tieši ļauj līgumslēdzējām iestādēm, identificējot saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu – ko nosaka, pamatojoties uz labāko cenas un kvalitātes attiecību –, iekļaut kritērijus, kuri attiecas uz sociālajiem aspektiem, kas ir saistīti ar attiecīgā iepirkuma priekšmetu.
34.
Judikatūrā jau bija atzīts – līgumslēdzējām iestādēm piemītošās rīcības brīvības piešķiršanas kritēriju noteikšanā ietvaros (
29
) – iespēja ņemt vērā sociālos aspektus, identificējot saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu. Šādi tā dēvētajā spriedumā “Nord‑Pas‑de‑Calais” Tiesa apstiprināja, ka līgumslēdzējām iestādēm nav liegts izmantot tādu kritēriju kā nosacījums, kas saistīts ar cīņu pret bezdarbu (
30
). Vēlāk tā dēvētajā spriedumā “Fair Trade” Tiesa tieši apstiprināja, ka vispār līgumslēdzējām iestādēm ir iespēja “izvēlēties piešķiršanas kritērijus, kas ir balstīti uz sociālās politikas apsvērumiem” (
31
).
35.
Tiesas judikatūra un Direktīvas 2014/24 tiesību normas ļauj noteikt tvērumu līgumslēdzēju iestāžu iespējai ņemt vērā sociālos aspektus, nosakot saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu.
36.
Šajā ziņā jēdziens “sociālie aspekti” parasti ietver gan faktorus, kuri attiecas uz ražošanas procesu vai pakalpojuma sniegšanu (piemēram, faktori, kas saistīti ar darba apstākļiem, cilvēktiesību ievērošanu piegāžu ķēdē vai izejvielu atbildīgu piegādi), gan faktorus, kas ir būtiski gala lietotājiem (piemēram, faktori, kas saistīti ar pakalpojuma pieejamību vai pakalpojuma izstrādi, lai sasniegtu neaizsargātus lietotājus, vai arī nodarbinātības iespējas) (
32
).
37.
Turklāt Tiesa ir precizējusi, ka piešķiršanas kritēriji, kas ir balstīti uz sociālās politikas apsvērumiem, var attiekties ne tikai uz būvdarbu, piegāžu vai pakalpojumu, kas ir līguma priekšmets, izmantotājiem vai saņēmējiem, bet arī uz citām personām (
33
), piemēram, darba ņēmējiem, kas izpilda iepirkumu (
34
).
38.
Turklāt no Direktīvas 2014/24 un no judikatūras ir secināms, ka līgumslēdzēja iestāde var ņemt vērā ar sociālajiem aspektiem saistītus kritērijus, ja šie kritēriji: pirmkārt, ir saistīti ar iepirkuma priekšmetu (
35
); otrkārt, nepiešķir šai līgumslēdzējai iestādei neierobežotu izvēles brīvību (
36
); treškārt, atbilst pārskatāmības prasībām un tātad, no vienas puses, ir tieši minēti specifikācijās vai paziņojumā par līgumu (
37
), kopā ar to svērumu (
38
) un iespējamiem apakškritērijiem un, no otras puses, ir pietiekami skaidri, lai nodrošinātu, ka visi saprātīgi informēti un samērā rūpīgi pretendenti varētu tos saprast (
39
); un, ceturtkārt, atbilst Savienības tiesību pamatprincipiem, it īpaši diskriminācijas aizlieguma principam (
40
).
39.
Turklāt no direktīvas izriet, ka saimnieciski visizdevīgākajam piedāvājumam, pamatojoties uz labāko cenas un kvalitātes attiecību, vienmēr būtu jāiekļauj cenas vai izmaksu elements (
41
), tādējādi šāda piedāvājuma noteikšana nevar pamatoties vienīgi uz kvalitātes un/vai sociāliem kritērijiem. Turklāt ne visiem piešķiršanas kritērijiem, kurus līgumslēdzēja iestāde izmanto, lai identificētu saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu, jābūt noteikti tikai saimnieciska rakstura. Proti, nevar izslēgt, ka faktori, kas nav tikai saimnieciski, var ietekmēt piedāvājuma vērtību līgumslēdzējai iestādei (
42
).
40.
Aplūkojamajā gadījumā no šo secinājumu 4. punkta izriet, ka strīdīgais kritērijs ir saistīts ar algu palielinājumu salīdzinājumā ar nozares koplīgumā noteikto, ko pretendents piedāvā piemērot personām, kuras izpilda līgumu.
41.
Tā kā tas attiecas uz algu un tātad darba apstākļiem, runa ir par piešķiršanas kritēriju, kas ir saistīts ar “sociālajiem aspektiem” Direktīvas 2014/24 67. panta 2. punkta izpratnē, kas atbilstoši šo secinājumu 37. punktā minētajai judikatūrai attiecas uz darba ņēmējiem, kuri izpilda iepirkumu. Turklāt, neskarot jautājumus par tā saikni ar iepirkuma priekšmetu un samērīguma un diskriminācijas aizlieguma principu ievērošanu, kas tiks apspriesti turpmāk, nav konstatējams, ka tiktu apšaubīts, ka šis piešķiršanas kritērijs atbilst šo secinājumu 38. punktā minētajām prasībām. Šajā ziņā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka aplūkojamais iepirkums paredz arī kritēriju, kas attiecas uz cenu, atbilstoši šo secinājumu 39. punktā minētajai prasībai.
42.
Vēl jānorāda, ka attiecībā tieši uz iepirkumiem, kuru priekšmets ir sociālie pakalpojumi, no vienas puses, no Direktīvas 2014/24 76. panta 2. punkta izriet, ka līgumslēdzējām iestādēm ir atļauts, ņemot vērā šādu pakalpojumu īpatnības, uzsvērt aspektus, kas saistīti ar “pakalpojumu kvalitāti, nepārtrauktību, piekļūstamību, pieejamību – arī cenu ziņā – un vispusību [un] dažādu kategoriju lietotāju [..] īpaš[ām] vajadzīb[ām]”. No otras puses, kā jau minēts iepriekš, šādos iepirkumu veidos dalībvalstīm ir plaša rīcības brīvība (
43
), it īpaši saistībā ar piešķiršanas kritēriju noteikšanu. Šie apsvērumi, kas attiecas uz sociālo pakalpojumu iepirkumiem, kuri ietilpst Direktīvas 2014/24 piemērošanas jomā, a fortiori attiecas uz tādiem iepirkumiem kā aplūkojamais, kuri neietilpst Direktīvas 2014/24 piemērošanas jomā, bet kuriem šī direktīva ir piemērojama vienīgi, pamatojoties uz attiecīgās dalībvalsts brīvprātīgu izvēli. Šādiem iepirkumu veidiem minētā rīcības brīvība būs vēl plašāka (
44
).
43.
Šādā īpašā kontekstā tātad uzskatu, ka, neskarot turpmākus apsvērumus par saikni ar iepirkuma priekšmetu un samērīguma un diskriminācijas aizlieguma principu ievērošanu, Direktīva 2014/24 neierobežo plašu attiecīgās dalībvalsts rīcības brīvību un neliedz līgumslēdzējai iestādei sociālo pakalpojumu iepirkumā zem robežvērtības un tātad ārpus Direktīvas 2014/24 piemērošanas jomas, kuram dalībvalsts brīvprātīgi piemēroja šo direktīvu, ņemt vērā kritēriju, kas attiecas uz sociālajiem aspektiem, piemēram, strīdīgais kritērijs saimnieciski visizdevīgākā piedāvājuma noteikšanai.
2. Par strīdīgā kritērija saikni ar iepirkuma priekšmetu
44.
Pasakot minēto, no Direktīvas 2014/24 67. panta 2. punkta izriet, ka piešķiršanas kritērijam jābūt saistītam ar iepirkuma priekšmetu. Šī paša panta 3. punktā ir precizēts, ka “piešķiršanas kritēriji ir saistīti ar publiskā līguma priekšmetu, ja tie uz [..] pakalpojumiem, kas sniedzami saskaņā ar šo līgumu, attiecas jebkurā to aprites cikla aspektā un jebkurā tā posmā, ieskaitot faktorus, [kuri] nepieder to materiālajai būtībai”.
45.
Tieši saiknes starp strīdīgo piešķiršanas kritēriju un attiecīgā iepirkuma priekšmetu elements ir viens no aspektiem, par kuriem iesniedzējtiesa šaubās. Tā uzskata, ka saistība starp atalgojuma palielinājumu un pakalpojuma sniegšanas uzlabojumu šķiet pārāk hipotētiska, lai identificētu izdevīguma aspektu, kas var būt izšķirīgs, lemjot par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu.
46.
Šajā ziņā attiecīgais iepirkums ietver cilvēkam paredzētus sociālos pakalpojumus. Šos pakalpojumus parasti sniedz cilvēks citam cilvēkam un tie ir darbietilpīgi (
45
). Tā kā strīdīgais kritērijs attiecas uz atlīdzību, kuru subjekts, kas sniedz pakalpojumu, saņem par pakalpojuma sniegšanu, šis strīdīgais kritērijs galu galā ir saistīts ar atlīdzību par šo pakalpojumu, proti, kompensāciju par attiecīgo pakalpojumu (
46
), un tātad elementu, kas ir acīmredzami saistīts ar pakalpojumu.
47.
Šajā ziņā no judikatūras izriet, ka nav nepieciešams, lai piešķiršanas kritērijs attiektos uz būtisku pakalpojuma raksturlielumu (
47
), tas ir apstiprināts Direktīvas 2014/24 67. panta 3. punkta pēdējā teikumā un 97. apsvērumā, kuros, kā minēts šo secinājumu 44. punktā, lai noteiktu saikni starp kritēriju un pakalpojumu, ir paredzēta iespēja ņemt vērā faktorus, kuri nepieder šā pakalpojuma “materiālajai būtībai”. Turklāt, kā minēts šo secinājumu 39. punktā, kritērijam nav obligāti jāsniedz tikai saimnieciska rakstura priekšrocība.
48.
Turklāt attiecībā uz tāda veida pakalpojumu, kurā personiskajam elementam ir dominējoša loma, nešķiet nepamatoti uzskatīt, ka kopumā var pastāvēt pozitīva korelācija starp sociālo pakalpojumu sniedzēju apmierinātību ar darbu, ko ietekmē arī atalgojums, un sniegtā pakalpojuma kvalitāti.
49.
Visbeidzot, no lietas materiāliem Tiesā izriet, ka līgumslēdzēja iestāde izmantoja strīdīgo kritēriju saistībā ar nepieciešamību rast risinājumu konfliktsituācijām nodarbinātības jautājumos, tostarp tām, kas saistītas ar algu līmeni un kas izpaudās kā ilgstoši protesti, kurus veica personas, kam uzdota pakalpojuma izpilde. Šī kritērija izmantošanas mērķis bija nodrošināt pakalpojuma nepārtrauktību un piemērotību.
50.
Šajā ziņā, neskarot nepieciešamās faktu pārbaudes, kas jāveic iesniedzējtiesai, uzskatu, ka šādi līgumslēdzējas iestādes vērtējumi ir leģitīmi apsvērumi, kuri var pamatot konkrēta piešķiršanas kritērija pieņemšanu, it īpaši tādā kontekstā kā šajā lietā, kurā, kā uzsvērts šo secinājumu 42. punktā, no vienas puses, ņemot vērā iepirkuma priekšmeta pakalpojumu īpatnības, apsvērumiem, kas saistīti ar pakalpojuma nepārtrauktību un pieejamību, ir primāra nozīme un, no otras puses, dalībvalstīm ir plaša rīcības brīvība, a fortiori tad, ja iepirkumi ir zem robežvērtības.
3. Par strīdīgā kritērija samērīgumu
51.
Komisija apsvērumos izsaka šaubas par strīdīgā kritērija atbilstību samērīguma principam. Komisija it īpaši šaubās par minētā kritērija svēruma līmeņa samērīgumu attiecībā pret pārējiem iepirkuma specifikācijās paredzētajiem kritērijiem. Tiesas lietas materiāli neļauj pilnībā saprast vairāku kritēriju svērumu attiecīgajā iepirkumā (
48
). Praksē iesniedzējtiesai jānosaka, kāds ir faktiskais strīdīgā kritērija svēruma līmenis, lai izvērtētu tā samērīgumu.
52.
Šajā ziņā samērīguma princips nodrošina, ka līgumslēdzēju iestāžu pieņemtie pasākumi ir piemēroti, lai sasniegtu tiesiskos mērķus, kas izvirzīti tiesību normās iepirkumu jomā, un ka šie pasākumi nepārsniedz minēto mērķu sasniegšanai nepieciešamo. Konkrētam iepirkumam paredzēto piešķiršanas kritēriju samērīguma analīze ir jāveic katrā gadījumā atsevišķi un tā ir atkarīga no dažādiem faktoriem, kuri noteikti ietver iepirkuma priekšmetu.
53.
Attiecībā uz ar sociālajiem aspektiem saistīto piešķiršanas kritēriju svērumu – nešķiet iespējams abstrakti noteikt maksimālu vai minimālu procentuālo daļu, kas būtu samērīga. Līgumos ar augstu sociālo risku (piemēram, cilvēktiesību pārkāpumiem) vai, kā līgumā šajā lietā, potenciāliem sociālajiem ieguvumiem (piemēram, neaizsargātas grupas labklājības uzlabojumiem) var būt lietderīgi noteikt, ka sociālajiem piešķiršanas kritērijiem ir augsts svērums (
49
). Samērīguma vērtējumā jāņem vērā arī šo secinājumu 42. punktā minētais īpašais konteksts attiecībā uz iepirkumiem, kuru priekšmets ir sociālie pakalpojumi, it īpaši gadījumā, ja iepirkumi ir zem robežvērtības.
54.
Savukārt, runājot par cenas kritērija svērumu, neskarot šo secinājumu 39. punktā minēto prasību, nešķiet, ka Direktīvā 2014/24 būtu noteiktas precīzas prasības, lai noteiktu šī kritērija samērīgumu, kas būs atkarīgs no vairākiem faktoriem, kas ir saistīti ar iepirkuma veidu.
55.
Turklāt no judikatūras izriet, ka Tiesa akceptēja, ka līgumslēdzēja iestāde var piešķirt 45 % svērumu piešķiršanas kritērijam, kas pamatojas uz vides aspektiem (
50
), un neiebilda pret to, ka kvalitātes kritēriji kopumā var atbilst 60 % punktu, kurus var piešķirt, lai novērtētu piedāvājumu (
51
).
56.
Visbeidzot – no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem nav skaidrs, vai strīdīgā kritērija piemērošanai dažādajos iepirkuma specifikāciju noteikumos ir paredzēts maksimālais limits algu palielinājumiem, ko pretendents varētu piedāvāt piemērot personām, kuras izpilda līgumu. Gadījumā, ja varētu būt iespējams piedāvāt ar pakalpojuma vērtību acīmredzami nesamērīgus algu palielinājumus, tas skaidri izraisītu problēmas samērīguma principa ievērošanas ziņā.
57.
Noslēgumā – iesniedzējtiesai, ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus un pamatojoties uz faktu konstatējumiem, kas tai jāveic, ir jāizvērtē, vai tāda sociālo pakalpojumu iepirkuma gadījumā kā pamatlietā, īpašā kontekstā, kas minēts šo secinājumu 42. punktā, tāds kritērijs kā strīdīgais kritērijs atbilst samērīguma principam.
4. Par strīdīgā kritērija diskriminējošo raksturu
58.
Iesniedzējtiesa turklāt šaubās par to, ka strīdīgais kritērijs varētu diskriminējoši ietekmēt operatorus, kuru ekonomiskās iespējas maksāt augstas algas ir mazākas, kā, piemēram, mazie un vidējie uzņēmumi (MVU), kuri varētu iesniegt konkurētspējīgus piedāvājumus tieši, ņemot vērā to zemākas algu izmaksas.
59.
Šajā ziņā no Direktīvas 2014/24 18. panta 1. punkta izriet, ka līgumslēdzējas iestādes nodrošina vienlīdzīgu un nediskriminējošu attieksmi pret visiem ekonomikas dalībniekiem. Saskaņā ar judikatūru šajā tiesību normā nostiprināto vienlīdzīgas attieksmes un diskriminācijas aizlieguma principu mērķis ir veicināt veselīgas un efektīvas konkurences attīstību starp uzņēmumiem, kas piedalās publiskajā iepirkumā, un [tie] ietilpst Savienības tiesību normu par publiskā iepirkuma procedūrām pašā būtībā. Saskaņā ar šiem principiem pretendentiem jāatrodas vienlīdzīgā situācijā gan brīdī, kad tie sagatavo piedāvājumus, gan brīdī, kad minētā līgumslēdzēja iestāde tos vērtē (
52
). Šie principi prasa, lai līdzīgas situācijas netiktu aplūkotas atšķirīgi un atšķirīgas situācijas netiktu aplūkotas vienādi, ja vien tādai pieejai nav objektīva pamatojuma (
53
).
60.
It īpaši Savienības publiskā iepirkuma tiesību kontekstā, kā būtībā izriet no Direktīvas 2014/24 18. panta 1. punkta otrās daļas, diskriminācijas neesamība nozīmē, ka līgumslēdzējas iestādes nevar pieņemt kritērijus vai noteikumus, kas rada nepamatoti izdevīgākus vai mazāk izdevīgus apstākļus noteiktiem ekonomikas dalībniekiem, pamatojoties uz to īpašībām, vai rada mākslīgus šķēršļus noteiktiem ekonomikas dalībnieku veidiem, piemēram, MVU.
61.
Turklāt viens no deklarētajiem Direktīvas 2014/24 mērķiem ir atvieglot MVU piedalīšanos publiskajos iepirkumos (
54
). Šādā kontekstā pārmērīgi augstu, ar līguma priekšmetu nesaistītu un nesamērīgu prasību vai piešķiršanas kritēriju noteikšana varētu radīt nepamatotu šķērsli MVU dalībai publiskajā iepirkumā (
55
). No otras puses, publisko iepirkumu jomā viens no Savienības noteikumu galvenajiem mērķiem ir maksimāla atvērtība konkurencei, lai nodrošinātu iespējami plašāku pretendentu dalību iepirkuma procedūrā.
62.
Aplūkojamajā gadījumā nav izslēgts, ka abstrakti tādam kritērijam kā strīdīgais kritērijs, atkarībā no konkrēta gadījuma apstākļiem, var būt diskriminējoša iedarbība uz operatoriem, kuru ekonomiskās iespējas maksāt augstas algas ir mazākas, it īpaši gadījumā, kad, kā minēts šo secinājumu 56. punktā, tas neparedz maksimālu limitu teorētiski iespējamajiem algu palielinājumiem.
63.
Tomēr uzskatu, ka šajā gadījumā Tiesas rīcībā nav elementu, lai noteiktu, vai šāda diskriminējoša iedarbība pastāv vai ne. Ņemot vērā iepirkuma īpašo priekšmetu un ierobežoto vērtību faktiski šķiet maz ticams, ka konkursā par šo iepirkumu faktiski piedalītos uzņēmumi, kuriem, lai gan tie nav MVU, praksē šis kritērijs varētu sniegt priekšrocību, kaitējot veselīgai un efektīvai konkurencei starp uzņēmumiem, kas piedalās attiecīgajā konkursā. Attiecīgie faktu konstatējumi šajā ziņā jāveic iesniedzējtiesai.
5. Secinājumi par Direktīvu 2014/24
64.
No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka šajā lietā Direktīvas 2014/14 67. panta interpretācijā jāņem vērā apstāklis, ka attiecīgā iepirkuma priekšmets ir cilvēkam paredzēti sociālie pakalpojumi un ka, lai arī summa ir mazāka par šiem pakalpojumu veidiem direktīvā paredzēto robežvērtību, dalībvalsts ir padarījusi šī panta tiesību normas par tieši un bez nosacījumiem piemērojamām valsts tiesībās. Šādos apstākļos minētās tiesību normas jāinterpretē tādējādi, ka, lai identificētu “saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu”, tās neliedz tādu piešķiršanas kritēriju kā strīdīgais kritērijs, ar nosacījumu, ka tas atbilst samērīguma, vienlīdzīgas attieksmes un diskriminācijas aizlieguma principiem, un tas jānosaka iesniedzējtiesai.
C.
Par Hartas 28. pantu
65.
Ar prejudiciālā jautājuma trešo daļu iesniedzējtiesa jautā Tiesai, vai pakalpojumu iepirkuma piešķiršanas kritērijs – saskaņā ar kuru tiks ņemti vērā algu palielinājumi, ko pretendents piedāvā piemērot personām, kuras izpilda līgumu, salīdzinājumā ar nozares koplīgumā noteikto atalgojumu, un saskaņā ar kuru izraudzītajam pretendentam pēc koplīguma sarunām ar darba ņēmēju pārstāvjiem būs jādefinē veids, kādā atalgojuma palielinājums tiks īstenots, un jāveic darbības, lai noslēgtu koplīgumu, kas būs piemērojams iepirkuma izpildei norīkotajam personālam, – pārkāpj Hartas 28. pantā atzītās tiesības uz koplīguma sarunām.
66.
Iesniedzējtiesa jautā, vai strīdīgais kritērijs ir uzskatāms par iejaukšanos Hartas 28. pantā atzītajās tiesībās uz koplīguma sarunām, jo tas varētu izraisīt iepirkuma izpildei norīkotā personāla izslēgšanu no spēkā esošās vienošanās [proti, nozares koplīguma] piemērošanas jomas, un tas varētu radīt tādu nevienlīdzību atalgojuma ziņā starp viena un tā paša uzņēmuma darba ņēmējiem, kuri pilda vienādus pienākumus, kura tiktu attaisnota vienīgi ar subjektu‑pasūtītāju, kuram šie pienākumi tiek pildīti.
67.
Saskaņā ar Pamattiesību hartas 28. pantu darba ņēmējiem un darba devējiem vai attiecīgām to organizācijām saskaņā ar Savienības tiesību aktiem un valstu tiesību aktiem un praksi ir tiesības iesaistīties sarunās un slēgt koplīgumus attiecīgajos līmeņos.
68.
No judikatūras izriet, ka šī tiesību norma, interpretējot to atbilstoši LESD 152. panta pirmajai daļai, paredz sociālo partneru autonomiju, un tas nozīmē, ka sarunās par nolīguma, kas ir “vienīgi sociālo partneru lieta”, noslēgšanu nupat minētie var brīvi apspriesties un rīkoties, nesaņemdami rīkojumus vai norādījumus ne no viena, tostarp ne no dalībvalstīm, ne Savienības iestādēm (
56
).
69.
Aplūkojamajā gadījumā strīdīgais kritērijs paredz divus posmus. Pirmkārt, ne vēlāk kā viena mēneša laikā no iepirkuma līguma noslēgšanas un pēc sarunām ar darba ņēmēju pārstāvjiem jādefinē veids, kādā tiks īstenots algu palielinājums, ko pretendents piedāvā piemērot personām, kuras izpilda līgumu, salīdzinājumā ar nozares koplīgumā noteikto atalgojumu. Otrkārt, izraudzītajam pretendentam jāveic darbības, lai noslēgtu īpašu koplīgumu, kurā būs regulēti iepirkuma izpildei nozīmētā personāla darba apstākļi.
70.
Šajā ziņā uzskatu, ka strīdīgais kritērijs nevis apdraud tiesības uz koplīguma sarunām, bet gan veicina tās. Proti, no vienas puses, tas liek iepirkumā izraudzītajam uzņēmumam apspriest ar darba ņēmēju pārstāvjiem attiecīgā atalgojuma palielinājuma elementus. Tātad tas neatstāj uzņēmumam brīvu izvēli, kā noteikt šādus elementus. No otras puses, šis kritērijs liek minētajam izraudzītajam uzņēmumam tikai “veikt darbības”, lai noslēgtu koplīgumu attiecīgajam pakalpojumam. Tādējādi tas neuzliek nekādu pienākumu sasniegt rezultātu un, šķiet, nekādā veidā neiejaucas iesaistīto sociālo partneru autonomijā.
71.
Runājot par apstākli, ka strīdīgais kritērijs var izraisīt nevienlīdzību atalgojuma ziņā, izslēdzot dažus darba ņēmējus no nozares koplīguma piemērošanas jomas, ciktāl Ortuejas pašvaldības īpašā koplīguma nosacījumi ir labvēlīgāki par nozares koplīguma nosacījumiem, neredzu iemeslus, kuru dēļ Hartas 28. pants varētu būt pārkāpts. Tieši pretēji, strīdīgais kritērijs, izmantojot nozares koplīgumu kā minimālo atsauces parametru (benchmark), stiprina tās piemērojamību.
72.
Tāpēc uzskatu, ka Hartas 28. pants neliedz tādu piešķiršanas kritēriju kā strīdīgais kritērijs.
III. Secinājumi
73.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Basku zemes Autonomās kopienas Administratīvās pārsūdzības iestāde publiskā iepirkuma jomā, Spānija) uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK 67. pants jāinterpretē tādējādi, ka tāda iepirkuma gadījumā, kura priekšmets ir cilvēkam paredzēti sociālie pakalpojumi un kura summa ir mazāka nekā robežvērtība, ko šī direktīva paredz šiem pakalpojumu veidiem, bet kuram dalībvalsts ir padarījusi šī panta tiesību normas par tieši un bez nosacījumiem piemērojamām valsts tiesībās, tas neliedz tādu piešķiršanas kritēriju, lai identificētu “saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu” šīs tiesību normas izpratnē, saskaņā ar kuru tiks ņemti vērā algu palielinājumi, ko pretendents piedāvā piemērot personām, kuras izpilda līgumu, salīdzinājumā ar nozares koplīgumā noteikto atalgojumu, ar nosacījumu, ka šis kritērijs atbilst samērīguma, vienlīdzīgas attieksmes un diskriminācijas aizlieguma principiem, un tas jānoskaidro iesniedzējtiesai.
Eiropas Savienības Pamattiesību Hartas 28. pants neliedz pakalpojumu iepirkuma piešķiršanas kritēriju, saskaņā ar kuru tiks ņemti vērā algu palielinājumi, ko pretendents piedāvā piemērot personām, kuras izpilda līgumu, salīdzinājumā ar nozares koplīgumā noteikto atalgojumu, un saskaņā ar kuru izraudzītajam pretendentam pēc koplīguma sarunām ar darba ņēmēju pārstāvjiem būs jādefinē veids, kādā atalgojuma palielinājums tiks īstenots, un jāveic darbības, lai noslēgtu koplīgumu, kas būs piemērojams iepirkuma izpildei norīkotajam personālam.
(
1
)	Oriģinālvaloda – itāļu.
(
2
)	No Revīzijas palātas Īpašā ziņojuma Nr. 28/2023 izriet, ka publiskajam iepirkumam katru gadu tiek tērēti aptuveni 2000 miljardi EUR, kas atbilst 14 % no Savienības IKP (skat. 4. lpp.).
(
3
)	Šajā ziņā skat. Eiropas Parlamenta pētījumu “The social impact of public procurement, can the EU do more?” [“Publiskā iepirkuma sociālā ietekme: vai ES var darīt vairāk?”], publicēts 2023. gada oktobrī; Komisijas Paziņojumu C(2021) 3573 final, 2021. gada 26. maijs, “Sociāls iepirkums – rokasgrāmata sociālo apsvērumu ietveršanai publiskajos iepirkumos” (2. izdevums) (OV 2021, C 237, 1. lpp.); un Eiropas Komisijas publikāciju “Making Socially Responsible Public Procurement Work” [“Sociāli atbildīga publiskā iepirkuma veiksmīga īstenošana”] (2020. gads).
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.).
(
5
)	Attiecīgie pakalpojumi ar nosaukumu “mājās sniegtas aprūpes pakalpojumi Ortuejas pašvaldībā” ietilpst “Sociālajos pakalpojumos bez izmitināšanas iespējām” (CPV kods – 85312000‑9). Detalizētākam izklāstam skat. lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, 6. punkts.
(
6
)	Algu palielinājuma procentuālo daļu vērtē, piemērojot noteiktu formulu (detalizētākam izklāstam skat. lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, 7. punkts).
(
7
)	Saistībā ar dažādu piešķiršanas kritēriju novērtēšanu skat. šo secinājumu 51. punktu un 48. zemsvītras piezīmi.
(
8
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 96/71/EK (1996. gada 16. decembris) par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (OV 1997, L 18, 1. lpp.).
(
9
)	Skat. 20.–25. punktu. Uzskatu, ka turpmāka Tiesas judikatūra nesniedz iemeslus, lai apšaubītu šo vērtējumu.
(
10
)	Iepriekš 5. zemsvītras piezīmē minētais CPV kods – 85312000‑9 faktiski ietilpst šajā pielikumā uzskaitītajos kodos.
(
11
)	Skat. Direktīvas 2014/24 28. apsvērumu.
(
12
)	Ley 9/2017, de 8 de noviembre, de Contratos del Sector Público (2017. gada 8. novembra Likums Nr. 9 par publiskajiem iepirkumiem).
(
13
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus, 1990. gada 18. oktobris, Dzodzi (C‑297/88 un C‑197/89, EU:C:1990:360, 36. un 37. punkts), un 2022. gada 16. jūnijs, Obshtina Razlog (C‑376/21, EU:C:2022:472, 55. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
14
)	Spriedums, 2019. gada 4. aprīlis, Allianz Vorsorgekasse (C‑699/17, EU:C:2019:290, 50. punkts un tajā minētā judikatūra), un rīkojums, 2024. gada 5. jūlijs, EUROCASH1 (C‑788/23, EU:C:2024:589, 23. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
15
)	Spriedums, 2016. gada 6. oktobris, Tecnoedi Costruzioni (C‑318/15, EU:C:2016:747, 20. punkts un tajā minētā judikatūra), un rīkojums, 2024. gada 5. jūlijs, EUROCASH1 (C‑788/23, EU:C:2024:589, 20. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
16
)	Skat. Direktīvas 2014/24 114. apsvērumu. Minētie pakalpojumi tiek sniegti īpašā kontekstā, kas būtiski atšķiras dažādās dalībvalstīs atšķirīgu kultūras tradīciju dēļ. Skat. spriedumu, 2022. gada 14. jūlijs, ASADE (C‑436/20, EU:C:2022:559, turpmāk tekstā – “spriedums ASADE”, 75. punkts).
(
17
)	Turpat.
(
18
)	Šādu norāžu neesamības gadījumā apstāklis vien, ka pakalpojumi, kas veido šī iepirkuma priekšmetu, jāsniedz Ortuejas pašvaldībā, kas atrodas aptuveni 130 km attālumā no Francijas robežas, pats par sevi nepierāda noteiktas pārrobežu intereses esamību. Šajā ziņā skat. rīkojumu, 2024. gada 5. jūlijs, EUROCASH1 (C‑788/23, EU:C:2024:589, 26. punkts).
(
19
)	Starptautiskie pasākumi ir uzskaitīti attiecīgi šīs tiesību normas a)–c) punktā un būtībā attiecas uz darba ņēmēja norīkošanu darbā uz citas dalībvalsts teritoriju saskaņā ar līgumu, kas noslēgts starp uzņēmumu, kurš veic norīkošanu, un pusi, kam pakalpojumi domāti (a) punkts), gadījumu, kad darba ņēmējs tiek norīkots darbā citas dalībvalsts teritorijā iestādē vai uzņēmumā, kas pieder kādai grupai (b) punkts), un gadījumu, kad darba ņēmēju darbā norīko darbā iekārtošanas aģentūra (c) punkts).
(
20
)	Skat. spriedumu, 2024. gada 28. novembris, PT (Vienošanās starp prokuroru un noziedzīga nodarījuma izdarītāju) (C‑432/22, EU:C:2024:987, 35. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
21
)	Šajā ziņā skat. spriedumus, 2019. gada 13. marts, E. (C‑635/17, EU:C:2019:192, 35.–39. un 53. punkts), 2020. gada 30. janvāris, Generics (UK) u.c. (C‑307/18, EU:C:2020:52, 22.–29., 41. un 137. punkts), un 2020. gada 11. jūnijs, JI (C‑634/18, EU:C:2020:455, 24.–30. un 43. punkts). Vispārīgāk par šo jautājumu skat. ģenerāladvokātes E. Šarpstones [E. Sharpston] secinājumus lietā Prokuratura Rejonowa wSłupsku (C‑634/18, EU:C:2020:29, 34.–44. punkts).
(
22
)	Skat. Direktīvas 2014/24 114. apsvērumu. Par šo režīmu skat. spriedumu ASADE, 73. un nākamie punkti.
(
23
)	Skat. šo secinājumu 13. zemsvītras piezīmē minēto judikatūru.
(
24
)	Proti, no Direktīvas 2014/24 76. panta 1. punkta pēdējā teikuma izriet, ka attiecībā uz sociālo pakalpojumu iepirkumiem “dalībvalstis var brīvi noteikt piemērojamos procedūras noteikumus, ja vien šādi noteikumi ļauj līgumslēdzējām iestādēm ņemt vērā attiecīgo [sociālo] pakalpojumu īpatnības”. Šī paša panta 2. punkta pēdējā teikumā ir paredzēts, ka “dalībvalstis var [..] noteikt, ka pakalpojumu sniedzēju izvēlas pēc tā piedāvājuma, kas paredz vislabāko cenas un kvalitātes attiecību, sociālā nodrošinājuma pakalpojumu gadījumā ņemot vērā kvalitātes un ilgtspējas kritērijus” (mans izcēlums). Šajā ziņā skat. spriedumu ASADE, 84. un 85. punkts.
(
25
)	Šajā ziņā no tās 2. apsvēruma izriet, ka viens no publiskā iepirkuma noteikumu pārskatīšanas mērķiem bija tieši dot iespēju iepirkumu rīkotājiem labāk izmantot publisko iepirkumu “kopēju sabiedrisko mērķu atbalstam”. Skat. arī šo secinājumu 3. zemsvītras piezīmē minēto Eiropas Parlamenta pētījumu (10. lpp.) un Komisijas paziņojumu C(2021) 3573 final (1.1. nodaļa).
(
26
)	Saskaņā ar pirmo minēto tiesību normu “[Savienība] apkaro sociālo atstumtību [..] un veicina sociālo taisnīgumu un aizsardzību”. Saskaņā ar otro minēto tiesību normu, “nosakot un īstenojot savu politiku un darbības, Savienība ņem vērā prasības, kas saistītas ar augsta līmeņa nodarbinātības veicināšanu, atbilstīgas sociālās aizsardzības nodrošināšanu [..]”.
(
27
)	Citas būtiskas Direktīvas 2014/24 tiesību normas ietver tiesisko regulējumu, kas attiecas uz privileģēto tiesību līgumiem saskaņā ar 20. pantu, iespēju paredzēt īpašus nosacījumus, tostarp ar sabiedrību saistītus apsvērumus, attiecībā uz līguma izpildi saskaņā ar 70. pantu.
(
28
)	Skat. spriedumu, 2020. gada 30. janvāris, Tim (C‑395/18, EU:C:2020:58, 38. punkts).
(
29
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2003. gada 4. decembris, EVN un Wienstrom (C‑448/01, EU:C:2003:651, 37. punkts).
(
30
)	Spriedums, 2000. gada 26. septembris, Komisija/Francija (C‑225/98, EU:C:2000:494, 49. un 50. punkts).
(
31
)	Spriedums, 2012. gada 10. maijs, Komisija/Nīderlande (C‑368/10, EU:C:2012:284, 85. punkts).
(
32
)	Piemēram, skat. sociālos mērķus, kurus līgumslēdzējas iestādes var izvirzīt ar publiskiem iepirkumiem un kas ir identificēti Eiropas Komisijas publikācijā “Making Socially Responsible Public Procurement Work”, minēta šo secinājumu 3. zemsvītras piezīmē.
(
33
)	Spriedums, 2012. gada 10. maijs, Komisija/Nīderlande (C‑368/10, EU:C:2012:284, 85. punkta beigu daļa).
(
34
)	Turklāt pašā direktīvā kā sociālo aspektu piemēri ir paredzēti kritēriji, kas attiecas uz personām, kurām ir uzdota iepirkuma izpilde, lai noteiktu saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu. Skat. 93. un 94. apsvērumu un 67. panta 2. punkta b) apakšpunktu.
(
35
)	Skat. Direktīvas 2014/24 67. panta 2. un 3. punktu un, pirmkārt, spriedumu, 2002. gada 17. septembris, Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, 64. punkts).
(
36
)	Skat. Direktīvas 2014/24 67. panta 4. punktu un 92. apsvērumu, un spriedumu, 2018. gada 20. septembris, Montte (C‑546/16, EU:C:2018:752, 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
37
)	Skat. Direktīvas 2014/24 V pielikuma C daļas 18. punktu un spriedumu, 2002. gada 17. septembris, Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, 64. punkts).
(
38
)	Skat. Direktīvas 2014/24 67. panta 5. punktu.
(
39
)	Spriedums, 2001. gada 18. oktobris, SIAC Construction (C‑19/00, EU:C:2001:553, 42. punkts).
(
40
)	Skat. Direktīvas 2014/24 18. pantu un spriedumu, 2002. gada 17. septembris, Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, 64. punkts).
(
41
)	Direktīvas 2014/24 90. apsvērums.
(
42
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2002. gada 17. septembris, Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, 64. punkts).
(
43
)	Skat. Direktīvas 2014/24 114. apsvērumu un šo secinājumu 27. punktu.
(
44
)	Šajā ziņā LCSP 145. panta 2. punktā ir identificēta virkne mērķu, uz kuriem attiecas iepirkuma sociālie elementi, tostarp darba apstākļu un algu uzlabošana.
(
45
)	Šajā ziņā skat. Komisijas paziņojumu C(2021) 3573 final, minēts šo secinājumu 3. zemsvītras piezīmē, 39. lpp.
(
46
)	Skat. ģenerāladvokātes L. Medinas secinājumus lietā ASADE (C‑436/20, EU:C:2022:77, 53. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
47
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2012. gada 10. maijs, Komisija/Nīderlande (C‑368/10, EU:C:2012:284, 91. punkts).
(
48
)	Komisija norāda, ka aplūkojamajā iepirkumā strīdīgā kritērija svērums esot 27 % no kopējā piešķirto punktu skaita (40 punkti no 145), savukārt finanšu piedāvājumam un tehniskajam piedāvājumam esot piešķirti attiecīgi ne vairāk kā 15 un 45 punkti. Tomēr iepirkuma specifikāciju I pielikuma analīze neapstiprina, ka kopējais piešķirto punktu skaits ir 145. No minētā dokumenta izriet, ka strīdīgajam kritērijam tiek piešķirti 40 punkti, tehniskajam piedāvājumam 45 punkti un finanšu piedāvājumam 15 punkti, kopā 100 punkti. Tomēr finanšu kritēriju skaidrojošajā tekstā (45. lpp.) ir norādīts, ka šim kritērijam tiek piešķirti 55 punkti.
(
49
)	Skat. Komisijas paziņojumu C(2021) 3573 final, minēts šo secinājumu 3. zemsvītras piezīmē, 52. lpp.
(
50
)	Spriedums, 2003. gada 4. decembris, EVN un Wienstrom (C‑448/01, EU:C:2003:651, 42. un 43. punkts).
(
51
)	Spriedums, 2022. gada 17. novembris, Antea Polska u.c. (C‑54/21, EU:C:2022:888, 92. punkts).
(
52
)	Šajā nozīmē inter alia skat. spriedumu, 2024. gada 13. jūnijs, BibMedia (C‑737/22, EU:C:2024:495, 30. punkts un tajā minētā judikatūra). Par vienlīdzīgas attieksmes principa piemērošanu Direktīvas 2014/24 76. panta kontekstā skat. spriedumu ASADE, 86. un nākamie punkti.
(
53
)	Spriedums, 2021. gada 6. oktobris, Conacee (C‑598/19, EU:C:2021:810, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
54
)	Skat. Direktīvas 2014/24 2. apsvērumu.
(
55
)	Šajā nozīmē skat. Direktīvas 2014/24 83. apsvērumu.
(
56
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 15. decembris, TimePartner Personalmanagement (C‑311/21, EU:C:2022:983, 71.–74. punkts un tajos minētā judikatūra).