ĢENERĀLADVOKĀTA ŽANA RIŠĀRA DELATŪRA
[JEAN RICHARD DE LA TOUR]
SECINĀJUMI,
sniegti 2024. gada 12. septembrī (1)
Lieta C‑203/22
CK
piedaloties
Dun & Bradstreet Austria GmbH,
Magistrat der Stadt Wien
(Verwaltungsgericht Wien (Vīnes administratīvā tiesa, Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Personas datu aizsardzība – Regula (ES) 2016/679 – 15. panta 1. punkta h) apakšpunkts – 22. pants – Automatizēta lēmumu pieņemšana, tostarp profilēšana – Fiziskas personas maksātspējas novērtējums – Piekļuve jēgpilnai informācijai par automatizēta lēmuma pamata esošo loģiku – Iesniegtās informācijas pareizības un tās saskanīguma ar attiecīgo novērtējuma lēmumu pārbaude – Citu personu tiesību un brīvību aizsardzība – Direktīva (ES) 2016/943 – Komercnoslēpums
I.      Ievads
1.        Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt, pirmkārt, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (2) (turpmāk tekstā – “VDAR”), 15. panta 1. punkta h) apakšpunktu, 4. punktu un 22. pantu, un, otrkārt, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/943 (2016. gada 8. jūnijs) par zinātības un darījumdarbības neizpaužamas informācijas (komercnoslēpumu) aizsardzību pret nelikumīgu iegūšanu, izmantošanu un izpaušanu (3) 2. panta 1. punktu.
2.        Šis lūgums tika iesniegts strīda starp CK un Magistrat der Stadt Wien (Vīnes pilsētas pašvaldība, Austrija) ietvaros par lūgumu veikt tiesas tāda nolēmuma piespiedu izpildi, ar kuru maksātspējas novērtēšanas sabiedrībai tika uzlikts pienākums sniegt CK jēgpilnu informāciju par profilēšanas loģiku, kas attiecas uz tā personas datiem.
3.        Turpmākajā izklāstā es precizēšu, kas, manuprāt, ir jāsaprot ar “jēgpilno informāciju par [automatizēta lēmuma pamatā esošo] loģiku” VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, kā arī kārtību, kādā ir jālīdzsvaro tiesības piekļūt šādai informācijai, no vienas puses, un citu personu tiesību un brīvību, piemēram, komercnoslēpuma, no otras puses, aizsardzība.
II.    Pamatlietas fakti un prejudiciālie jautājumi
4.        Kāds mobilo sakaru operators atteica CK noslēgt vai pagarināt mobilo sakaru pakalpojumu līgumu, kas paredzētu ikmēneša maksājumu 10 EUR apmērā, pamatojoties uz to, ka CK nav pietiekamas maksātspējas. CK iespējami nepietiekamā maksātspēja tika pamatota ar automātisku maksātspējas novērtējumu, ko veica Bisnode Austria GmbH (tagad Dun & Bradstreet Austria GmbH, turpmāk tekstā – “D&B”), sabiedrība, kas specializējas maksātspējas novērtējumu veikšanā.
5.        CK iesniedza pieprasījumu Austrijas Datu aizsardzības iestādei, lai iegūtu attiecīgo informāciju par loģiku, kas ir D&B automatizētās lēmumu pieņemšanas pamatā. Austrijas Datu aizsardzības iestāde pieprasījumu apmierināja.
6.        D&B apstrīdēja Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa, Austrija) Austrijas datu aizsardzības iestādes lēmumu, ar kuru tai bija noteikts pienākums sniegt CK pieprasīto informāciju.
7.        Ar 2019. gada 23. oktobra lēmumu šī tiesa daļēji apstiprināja šo Austrijas datu aizsardzības iestādes lēmumu. Tādējādi tā konstatēja, ka D&B ir pārkāpusi CK piekļuves tiesības saskaņā ar VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunktu, nesniedzot CK jēgpilnu informāciju par loģiku, kas ir automatizētās lēmumu pieņemšanas pamatā attiecībā uz CK personas datiem, vai vismaz nesniedzot pietiekamus iemeslus, kāpēc tā nevarēja sniegt šo informāciju.
8.        Šis Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa) lēmums ir stājies spēkā un ir izpildāms saskaņā ar Austrijas tiesībām.
9.        Tomēr izpildes iestāde, Vīnes pašvaldība, noraidīja CK lūgumu izpildīt šo lēmumu, pamatojoties uz to, ka D&B jau bija pietiekami izpildījusi savu pienākumu sniegt informāciju.
10.      CK šo lēmumu pārsūdzēja Verwaltungsgericht Wien (Vīnes Administratīvā tiesa, Austrija), kas ir iesniedzējtiesa. Šī tiesa norāda, ka saistībā ar šo apelācijas sūdzību tai ir pienākums pieņemt lēmumu izpildes iestādes vietā, lai izpildītu Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa) nolēmumu. Līdz ar to iesniedzējtiesai ir konkrēti jānosaka, kāda informācija sabiedrībai D&B ir jāsniedz CK (4).
11.      Šajā aspektā šī tiesa uzskata, ka VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunktā datu subjektam ir piešķirtas tiesības piekļūt precīzai informācijai. Šajā sakarā minētā tiesa norādīja, ka bija skaidras norādes, ka informācija, ko līdz šim bija sniegusi D&B, bija pretrunā ar faktiem, un šīs informācijas bija ļoti maz. Proti, lai gan saskaņā ar informāciju, kas tika sniegta CK, viņam tika piešķirta īpaši liela maksātspēja, faktiskā profilēšana de facto noliedza jebkādu maksātspēju līdz pat iespējai katru mēnesi samaksāt summu 10 EUR apmērā. Tātad pastāv skaidra pretruna starp, no vienas puses, CK sniegto informāciju par apstrādātajiem viņa personas datiem un loģiku, kas ir automatizētā novērtējuma pamatā, un, no otras puses, secinājumiem, ko mobilo sakaru operators izdarīja no faktiskā novērtējuma. Šī pretruna liek apšaubīt CK līdz šim sniegtās informācijas precizitāti.
12.      Pamatojoties uz šo konstatējumu, iesniedzējtiesa norāda, ka tad, ja datu subjekts tiek profilēts, viņš var atsaukties uz tiesībām piekļūt precīzai informācijai tikai tad, ja ar VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunktu tam ir piešķirtas pietiekami plašas piekļuves tiesības, lai ļautu viņam pārbaudīt sniegtā novērtējuma saskaņotību un saprotamību, kā arī noskaidrot, vai iekšējā loģika, kas viņam paziņota saistībā ar viņa piekļuves tiesībām, faktiski ir bijusi par pamatu viņam piemērotajai profilēšanai. Kopumā datu subjektam vajadzētu būt iespējai iegūt pietiekami detalizētu informāciju par apstrādātajiem personas datiem un par iekšējo loģiku, kas ir automatizētas lēmumu pieņemšanas pamatā, lai varētu saprast šo lēmumu un pārbaudīt tā pareizību.
13.      Šī tiesa uzskata, ka šāda VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta interpretācija ļautu nodrošināt šīs tiesību normas lietderīgo iedarbību, liedzot pārzinim nosūtīt kļūdainu informāciju. Turklāt minētā interpretācija attiecīgajam datu subjektam ļautu īstenot tiesības, kas tam piešķirtas ar šīs regulas 22. panta 3. punktu, proti, tostarp tiesības paust savu viedokli par automatizētu individuālu lēmumu un apstrīdēt tā saskaņotību, kā arī precizitāti.
14.      Minētā tiesa uzsver, ka prasībai, saskaņā ar kuru datu subjektam ir jāspēj pārbaudīt saskaņā ar VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunktu sniegtās informācijas saskaņotību un precizitāti, ir būtiskas sekas attiecībā uz jautājumu, cik lielā mērā un cik detalizēti pārzinim ir pienākums izpaust informāciju saskaņā ar šo tiesību normu.
15.      Pamatlietā iesniedzējtiesa izraudzījās ekspertu, lai konkrēti noteiktu, kāda informācija D&B ir jāsniedz CK saskaņā ar Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa) nolēmumu.
16.      Izraudzītais eksperts uzskata, ka, lai konkretizēšana, kas varētu pamatot piespiedu izpildi, būtu iespējama, lai nodrošinātu automatizētā lēmuma saprotamību un lai pārbaudītu sniegtās informācijas precizitāti un saskanīgumu, datu subjektam saskaņā ar piekļuves tiesībām, kas viņam garantētas VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunktā, būtu jāsaņem pietiekami sīki un pamatoti šāda minimālā informācija:
–        pirmkārt, datu subjekta personas dati, kas tiek apstrādāti faktoru noteikšanas kontekstā, tās kārtība, un jānorāda, vai šie dati ir svērti;
–        otrkārt, automatizētā lēmumu pieņemšanas pamatā esošā algoritma būtiskās daļas, kas jebkurā gadījumā ietver: matemātisko formulu, kurā skaitlisku vērtību veidā var ievadīt visu nepieciešamo informāciju kredītreitinga aprēķināšanai, lai šīs formulas rezultātā tiktu iegūts šāds reitings; un visu šajā formulā izmantoto vērtību saprotams skaidrojums, jo īpaši to vērtību, kas nav tieši atvasinātas no informācijas, kas tiek glabāta par datu subjektu, un
–        treškārt, atbilstošā informācija, kura ļauj noteikt saikni starp apstrādāto informāciju un veikto novērtējumu, kas jo īpaši ietver visu šajā formulā izmantoto vērtību novērtēšanas funkciju norādīšanu un atbilstošu aprakstu; informācijas, kas nepieciešama, lai noteiktu saikni starp informāciju un novērtējumu, sniegšana intervāla novērtējuma gadījumā, kā arī izmantoto kadastrālo vai indeksu funkciju sniegšana.
17.      No ekspertīzes ziņojuma izriet, ka tikai matemātiskās formulas un visu šajā formulā izmantoto vērtību novērtēšanas funkciju paziņošana ļautu CK saprast tam veikto profilēšanu, līdz ar to, tikai pateicoties šai informācijai, tas varētu atsaukties uz tiesībām, kas viņam piešķirtas ar VDAR 22. panta 3. punktu, paust savu viedokli un apstrīdēt uz automatizētu apstrādi balstīto lēmumu.
18.      Saskaņā ar šo pašu ziņojumu, lai varētu pārbaudīt iesniegtās minimālās informācijas pareizību, D&B būtu arī relatīvi pilnīgi un detalizēti, kā arī kā salīdzinājuma mērķiem jāsagatavo un jāiesniedz saraksts ar visām ziņām par vismaz 25 līdzīgiem neanonimizētiem profiliem, kuri ir izveidoti CK profilēšanas laikā un sagatavoti, izmantojot tos pašus aprēķinu noteikumus.
19.      Attiecībā uz šo pēdējo aspektu iesniedzējtiesa norāda, ka šādas informācijas paziņošana var ietekmēt tiesības uz personas datu aizsardzību, kas tiek novērtēti salīdzinājuma pamatā esošajos profilēšanas gadījumos.
20.      Tādēļ šī tiesa, it īpaši ņemot vērā Direktīvas (ES) 2016/943 9. pantā paredzēto, jautā, vai dažādo iesaistīto interešu konfliktu varētu atrisināt, ja trešo personu personas dati, kas nepieciešami, lai pārbaudītu nosūtītās minimālās informācijas precizitāti, tiktu paziņoti tikai kompetentajai iestādei vai tiesai, kas pēc tam neatkarīgi pārbaudītu, vai šie trešo personu dati atbilst faktiem.
21.      Iesniedzējtiesa arī norāda, ka saskaņā ar Oberster Gerichtshof (Augstākā tiesa, Austrija) judikatūru un dominējošo doktrīnu profilēšanā izmantotais algoritms ir komercnoslēpums Direktīvas 2016/943 izpratnē. Iesniedzējtiesa šajā ziņā norāda, ka D&B ir atsaukusies uz to, ka pastāv aizsargājams komercnoslēpums attiecībā uz datu apstrādes pamatā esošo algoritmu, pamatojot atteikumu sniegt pietiekamu informāciju par automatizētās lēmumu pieņemšanas loģiku. Arī šajā ziņā šī tiesa jautā, vai kolīzija starp datu subjekta interesēm un pārziņa interesēm varētu tikt atrisināta, ja informācija, kas kvalificēta kā “komercnoslēpums” Direktīvas 2016/943 2. panta 1. punkta izpratnē, tiktu izpausta tikai kompetentajai iestādei vai tiesai, kura neatkarīgi pārbaudītu, vai to var kvalificēt šādi un vai informācija, ko pārzinis sniedzis, piemērojot VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunktu, atbilst patiesībai.
22.      Tomēr iesniedzējtiesa uzsver, ka šādai dažādu iesaistīto interešu konfliktu risināšanas metodei ir tāds trūkums, ka attiecīgajam datu subjektam tiek liegta detalizēta informācija, kas ierobežo vai pat padara neiespējamu īstenot ar minēto tiesību normu garantētās piekļuves tiesības. Tas varētu liegt šim subjektam pārbaudīt, vai pārziņa sniegtā informācija ir saprotama un precīza, kā arī īstenot tiesības, ko tam garantē it īpaši VDAR 22. panta 3. punkts un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants (5).
23.      Līdzsvarojot personas, kas lūdz piekļuves tiesības, intereses un datu pārziņa intereses, šī tiesa arī lūdz, it īpaši ņemot vērā 1999. gada 17. augusta Bundesgesetz zum Schutz natürlicher Personen bei der Verarbeitung personenbezogener Daten (Federālais likums par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi) (6) 4. panta 6. punktā paredzēto, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (7) (turpmāk tekstā – “DSG”), VDAR 15. panta 4. punkta un 23. panta 1. punkta i) apakšpunkta, lasot tos caur regulas 63. apsvēruma prizmu, interpretāciju.
24.      Šādos apstākļos Verwaltungsgericht Wien (Vīnes Administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Kādas ir satura prasības, kurām ir jāatbilst sniegtai informācijai, lai to varētu atzīt par pietiekami “jēgpilnu” [VDAR] 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē?
Vai – ja nepieciešams, aizsargājot pastāvošu komercnoslēpumu – profilēšanas gadījumā pārzinim, informējot par “ietverto loģiku”, lai nodrošinātu automatizēta lēmuma rezultāta izsekojamību, konkrētajā gadījumā ir jāatklāj arī būtiska informācija, kas it īpaši ietver: [..] datu subjekta apstrādāto datu atklāšanu, [..] to algoritma daļu atklāšanu, uz kurām balstās profilēšana un kuras ir nepieciešamas izsekojamības nodrošināšanai, un [..] attiecīgo informāciju, lai noteiktu saikni starp apstrādāto informāciju un veikto novērtējumu?
Vai gadījumos, kad notiek profilēšana, personai, kurai ir tiesības uz informāciju VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, ir jāatklāj šāda informācija par konkrēto apstrādi, kas attiecas uz šo personu, pat ja tā ir komercnoslēpums, lai šī persona varētu aizsargāt savas tiesības saskaņā ar VDAR 22. panta 3. punktu:
a)      visas, ja nepieciešams, pseidoanonimizētas informācijas sniegšana, it īpaši par datu subjekta datu apstrādes veidu, kas ļauj pārbaudīt atbilstību VDAR prasībām;
b)      profilēšanai izmantoto ievades datu pieejamības nodrošināšana;
c)      parametri un ieejas mainīgie, kas izmantoti novērtējuma noteikšanā;
d)      šo parametru un ieejas mainīgo ietekme uz aprēķināto novērtējumu;
e)      informācija par parametru vai ieejas mainīgo rašanos;
f)      paskaidrojums, kāpēc personai, kurai ir tiesības uz informāciju VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, ir piešķirts konkrēts novērtējuma rezultāts, un paskaidrojums, kāds apgalvojums ir saistīts ar šo novērtējumu, [kā arī]
g)      profila kategoriju uzskaitījums un paskaidrojums, kāds novērtējuma apgalvojums ir saistīts ar katru profila kategoriju?
2)      Vai VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunktā piešķirtās piekļuves tiesības kopā ar VDAR 22. panta 3. punktā garantētajām tiesībām paust savu viedokli un apstrīdēt pieņemtu automatizētu lēmumu saskaņā ar VDAR 22. pantu tiktāl, ciktāl tādas informācijas apjoms, kura ir jāsniedz, pamatojoties uz informācijas pieprasījumu VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, ir pietiekami “jēgpilns” tikai tad, ja persona, kas pieprasa informāciju, un datu subjekts VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē spēj reāli, pilnībā un efektīvi izmantot savas VDAR 22. panta 3. punktā garantētās tiesības paust savu viedokli un apstrīdēt pieņemto automatizēto lēmumu, kas uz viņu attiecas, saskaņā ar VDAR 22. pantu?
3)      a)      Vai VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par “jēgpilnu informāciju” šīs normas izpratnē runa ir tikai tad, ja šī informācija ir tik plaša, ka persona, kurai ir tiesības uz informāciju VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, spēj konstatēt, vai šī sniegtā informācija arī atbilst faktiem, proti, vai konkrēti pieprasītais automatizētais lēmums patiešām ir balstīts uz jau atklāto informāciju?
b)      Apstiprinošas atbildes gadījumā, kā ir jārīkojas, ja pārziņa sniegtās informācijas pareizību var pārbaudīt tikai tā, ka personai, kurai ir tiesības uz informāciju VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, ir jāsaņem arī trešo personu dati, ko aizsargā VDAR (“melnā kaste”)?
Vai šo pretrunu starp piekļuves tiesībām VDAR 15. panta 1. punkta izpratnē un trešo personu datu aizsardzības tiesībām var atrisināt arī, atklājot tai pašai profilēšanai pakļauto trešo personu datus, kas vajadzīgi pareizības pārbaudei, tikai iestādei vai tiesai, lai šī iestāde vai tiesa patstāvīgi pārbaudītu, vai atklātie šo trešo personu dati atbilst faktiem?
c)      Ja atbilde ir apstiprinoša, kādas tiesības katrā ziņā ir jāpiešķir personai, kurai ir tiesības uz informāciju VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, ja ir jānodrošina citu personu tiesību aizsardzība Vispārīgās datu aizsardzības regulas VDAR 15. panta 4. punkta izpratnē, izveidojot trešā jautājuma b) daļā minēto “melno kasti”?
Vai šajā gadījumā citu personu dati, kas pārzinim VDAR 15. panta 1. punkta izpratnē katrā ziņā ir jāatklāj personai, kurai ir tiesības uz informāciju VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, lai būtu iespējams pārbaudīt lēmuma pieņemšanas procesa pareizību, ir jāatklāj pseidoanonimizētā formā?
4)      a)      Kā ir jārīkojas, ja sniedzamā informācija VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē atbilst arī komercnoslēpuma prasībām Direktīvas [2016/943] 2. panta 1. punkta izpratnē?
Vai pretrunu starp VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunktā garantētajām piekļuves tiesībām un tiesībām neizpaust komercnoslēpumu, ko aizsargā Direktīva 2016/943, var atrisināt, atklājot informāciju, kas ir uzskatāma par komercnoslēpumu Direktīvas 2016/943 2. panta 1. punkta izpratnē, tikai iestādei vai tiesai, lai šī iestāde vai tiesa patstāvīgi pārbaudītu, vai ir jāņem vērā komercnoslēpums Direktīvas 2016/943 2. panta 1. punkta izpratnē un vai informācija, ko sniedzis pārzinis VDAR 15. panta 1. punkta izpratnē, atbilst faktiem?
b)      Ja atbilde ir apstiprinoša, kādas tiesības ir jāpiešķir personai, kurai ir tiesības uz informāciju VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, ja ir jānodrošina citu personu tiesību aizsardzība VDAR 15. panta 4. punkta izpratnē izveidojot ceturtā jautājuma a) daļā minēto “melno kasti”?
Vai (arī) šādā gadījumā, kad ir neatbilstība starp informāciju, kas izpaužama iestādei vai tiesai, un informāciju, kas izpaužama personai, kurai ir tiesības uz informāciju VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, profilēšanas gadījumos personai, kurai ir tiesības uz informāciju VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, katrā ziņā ir jāatklāj šāda informācija par konkrēto apstrādi, kas attiecas uz šo personu, lai tā varētu pilnībā aizsargāt savas tiesības saskaņā ar VDAR 22. panta 3. punktu:
i)      visas, ja nepieciešams, pseidoanonimizētas informācijas sniegšana, it īpaši par datu subjekta datu apstrādes veidu, kas ļauj pārbaudīt atbilstību VDAR prasībām;
ii)      profilēšanai izmantoto ievades datu pieejamības nodrošināšana;
iii)      parametri un ieejas mainīgie, kas izmantoti novērtējuma noteikšanā;
iv)      šo parametru un ieejas mainīgo ietekme uz aprēķināto novērtējumu;
v)      informācija par parametru vai ieejas mainīgo rašanos;
vi)      paskaidrojums, kāpēc personai, kurai ir tiesības uz informāciju VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, ir piešķirts konkrēts novērtējuma rezultāts, un paskaidrojums, kāds apgalvojums ir saistīts ar šo novērtējumu, [kā arī]
vii)      profila kategoriju uzskaitījums un paskaidrojums, kāds novērtējuma apgalvojums ir saistīts ar katru profila kategoriju?
5)      Vai VDAR 15. panta 4. punkta noteikums jebkādā veidā ierobežo saskaņā ar VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunktu sniedzamās informācijas apjomu?
Ja atbilde ir apstiprinoša, kādā veidā VDAR 15. panta 4. punkts ierobežo šīs piekļuves tiesības un kā attiecīgā gadījumā ir jānosaka šā ierobežojuma apjoms?
6)      Vai [DSG] 4. panta 6. punkta noteikums, saskaņā ar kuru “datu subjektam saskaņā ar VDAR 15. pantu attiecībā uz pārzini, neskarot citus likumā noteiktos ierobežojumus, parasti nav tiesību piekļūt informācijai tad, ja šīs informācijas sniegšana apdraudētu pārziņa vai trešo personu rūpniecisko vai komercnoslēpumu”, ir saderīgs ar prasībām, kas paredzētas VDAR 15. panta 1. punktā, lasot to kopā ar tās 22. panta 3. punktu? Ja atbilde ir apstiprinoša, ar kādiem nosacījumiem pastāv šāda saderība?”
25.      Rakstveida apsvērumus ir iesnieguši CK, D&B, Spānijas, Nīderlandes un Polijas valdības, kā arī Eiropas Komisija.
III. Juridiskā analīze
A.      Ievada apsvērumi
26.      Saskaņā ar VDAR 22. panta 1. punktu “datu subjektam ir tiesības nebūt tāda lēmuma subjektam, kura pamatā ir tikai automatizēta apstrāde, tostarp profilēšana, kas attiecībā uz datu subjektu rada tiesiskās sekas vai kas līdzīgā veidā ievērojami ietekmē datu subjektu” (8). Tomēr iepriekš minētais aizliegums neattiecas uz regulas 22. panta 2. punktā uzskaitītajiem gadījumiem, pie kuriem es atgriezīšos turpinājumā.
27.      2023. gada 7. decembra spriedumā lietā SCHUFA Holding u.c. (Kredītspējas vērtējums (Scoring)) (9) Tiesa nosprieda, ka VDAR 22. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas, ka kredītinformācijas birojs, pamatojoties uz kādas personas datiem, automatizēti iegūst varbūtības vērtību par tās spēju nākotnē izpildīt maksājumu saistības, ir uzskatāms par “automatizētu individuālu lēmumu” šīs tiesību normas izpratnē, ja no šīs varbūtības vērtības ir izšķiroši atkarīgs tas, vai trešā persona, kurai šī varbūtības vērtība ir paziņota, izveidos, izpildīs vai izbeigs līgumattiecības ar šo personu (10).
28.      Pēc šī sprieduma Tiesa lūdza iesniedzējtiesu tai norādīt, vai tā vēlas uzturēt savu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, uz ko tā atbildēja apstiprinoši. Proti, tā būtībā uzskatīja, ka minētajā spriedumā nav atbildēts uz tās jautājumiem, it īpaši par to, kā atrisināt konfliktu starp datu subjekta tiesībām uz viņa personas datu aizsardzību un pārziņa interesēm saistībā ar komercnoslēpumu aizsardzību. Turklāt minētajā spriedumā netika sniegta atbilde uz jautājumu par to, cik detalizētai jābūt “jēgpilnai informācijai par [automatizēta lēmuma pamatā esošo] loģiku” VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē.
29.      Tādējādi šī lieta liks Tiesai papildināt savu spriedumu lietā SCHUFA Holding u.c. (Kredītspējas vērtējums (Scoring)) (11), precizējot šajā tiesību normā garantēto piekļuves tiesību apjomu.
30.      Iesniedzējtiesai ir jānosaka tās informācijas apjoms un detalizācijas pakāpe, kas D&B ir jāsniedz, lai izpildītu minētajā tiesību normā prasīto.
31.      Ņemot to vērā, šī tiesa lūdz Tiesas palīdzību šādos juridiskajos jautājumos.
32.      Pirmkārt, kas ir jāsaprot ar “jēgpilnu informāciju par [automatizēta lēmuma pamatā esošo] loģiku” VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē? Vai šāda informācija ietver lēmuma pieņemšanai izmantoto algoritmu? Cik lielā mērā un ar kādu konkrētības pakāpi ir iespējams pieprasīt pārzinim sniegt pietiekamu informāciju, lai datu subjekts varētu pārbaudīt šīs informācijas precizitāti un tās atbilstību attiecīgajam lēmumam par vērtējumu?
33.      Otrkārt, cik lielā mērā citu personu tiesību un brīvību aizsardzība, jo īpaši komercnoslēpuma aizsardzība, var ietekmēt pārziņa pienākumu sniegt “jēgpilnu informāciju par [automatizēta lēmuma pamatā esošo] loģiku” VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē? Kādi mehānismi, ja tādi ir, varētu atrisināt konfliktu starp datu subjekta tiesībām un pārziņa interesēm?
34.      Ģenerāladvokāts P. Pikamēe [P. Pikamäe] secinājumos lietā SCHUFA Holding u.c. (Kredītspējas vērtējums (Scoring)) (12) pauda savu nostāju par šo jautājumu galvenajiem aspektiem. Tādējādi viņš uzskatīja, ka VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkts, lasot to kopā ar šīs regulas 63. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā “principā ietver arī aprēķināšanas metodi, kuru kredītinformācijas birojs izmanto, lai iegūtu score vērtību, ja vien nepastāv kādas aizsargājamas pretējas intereses” (13).
35.      Savienības likumdevējs, vēloties nodrošināt taisnīgu līdzsvaru starp atšķirīgajām tiesībām un interesēm, būtu vēlējies garantēt, ka “katrā ziņā ir jāsniedz vismaz kāds informācijas minimums, lai neapdraudētu tiesību uz personas datu aizsardzību pašu būtību” (14). Līdz ar to, kā uzskata ģenerāladvokāts P. Pikamēe, ka, “lai gan komercnoslēpuma vai intelektuālā īpašuma aizsardzība principā ir leģitīms iemesls, lai kredītinformācijas birojs varētu atteikties atklāt datu subjekta score vērtības aprēķināšanai izmantoto algoritmu, ar šo iemeslu tomēr nekādi nevar pamatot absolūtu informācijas atteikumu” (15).
36.      Ņemot vērā VDAR 12. panta 1. punktu, saskaņā ar kuru “pārzinis veic atbilstošus pasākumus, lai kodolīgā, pārredzamā, saprotamā un viegli pieejamā veidā, izmantojot skaidru un vienkāršu valodu, datu subjektam sniegtu visu [15. pantā minēto] informāciju un nodrošinātu visu [..] saziņu attiecībā uz apstrādi” (16), kā arī minētās regulas 58. apsvērumu, ģenerāladvokāts P. Pikamēe uzskatīja, ka “VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta patiesais mērķis ir nodrošināt to, lai datu subjekts iegūtu informāciju saprotamā un pieejamā veidā, atbilstoši savām vajadzībām” (17). Pēc viņa domām “šīs prasības jau nepieļauj iespējamu pienākumu izpaust algoritmu, ņemot vērā tā sarežģītību. Proti, būtu apšaubāms, vai ir lietderīgi izpaust īpaši sarežģītu formulu, nesniedzot vajadzīgos paskaidrojumus” (18).
37.      Ņemot vērā šos apstākļus, ģenerāladvokāts P. Pikamēe līdz ar to secināja, ka “pienākums sniegt “jēgpiln[u] informācij[u] par tajā ietverto loģiku” ir jāsaprot tādējādi, ka tas ietver vajadzību sniegt pietiekami detalizētus paskaidrojumus par score vērtības aprēķināšanai izmantoto metodi un iemeslus, kuru dēļ ir iegūts konkrētais rezultāts. Vispārīgi raugoties, pārzinim būtu jānodrošina datu subjektam vispārēja informācija – it īpaši par faktoriem, kas ņemti vērā lēmumu pieņemšanas procesā, un to attiecīgo nozīmi apkopojuma līmenī –, kas viņam būtu vienlīdz lietderīga, lai apstrīdētu jebkuru “lēmumu” VDAR 22. panta 1. punkta izpratnē” (19).
38.      Es pēc būtības piekrītu ģenerāladvokāta P. Pikamēes ierosinātajai interpretācijai, kā sīkāk paskaidrošu nākamajos punktos (20).
B.      Par prejudiciālajiem jautājumiem
39.      Ar saviem jautājumiem, kurus es ierosinu izskatīt kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā Tiesai, vai, pirmkārt, VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “jēgpilna informācija par [automatizēta lēmuma pamatā esošo] loģiku” ietver pietiekami pilnīgu informāciju, lai datu subjekts varētu pārbaudīt tās pareizību un atbilstību attiecīgajam vērtējuma lēmumam, tostarp šajā automatizētajā lēmumu pieņemšanā izmantotajam algoritmam. Otrkārt, šī tiesa vēlas noskaidrot, vai un attiecīgā gadījumā kādā mērā citu personu tiesību un brīvību, kā, piemēram, komercnoslēpuma aizsardzība, uz ko atsaucas pārzinis, aizsardzība var ierobežot piekļuves tiesību, kuras datu subjektam ir saskaņā ar šo tiesību normu, apjomu.
1.      Par jēdzienu “jēgpilna informācija par [automatizēta lēmuma pamatā esošo] loģiku”
40.      Vispirms ir jānorāda, ka Tiesa nesen ir uzsvērusi vairākas VDAR 15. pantā paredzēto piekļuves tiesību iezīmes, kad tai bija jālemj par šī panta 3. punkta pirmajā teikumā paredzēto tiesību saņemt apstrādāto personas datu kopiju apjomu. Manuprāt, šie elementi ir noderīgi, lai atbildētu uz iesniedzējtiesas jautājumiem.
41.      VDAR 15. panta “Datu subjekta piekļuves tiesības” 1. punkts noteic datu subjekta piekļuves tiesību priekšmetu un piemērošanas jomu, un nostiprina datu subjekta tiesības saņemt no pārziņa piekļuvi saviem personas datiem, kā arī šī punkta a)–h) apakšpunktā minēto informāciju.
42.      Šādu tiesību garantēšanas nolūks ir sasniegt VDAR izvirzītos mērķus, kas, kā norādīts tās 10. un 11. apsvērumā, ir nodrošināt fizisko personu konsekventu un augstu aizsardzības līmeni Eiropas Savienībā un stiprināt un precizēt datu subjektu tiesības (21).
43.      VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunktā konkrētāk ir paredzēts, ka datu subjektam ir tiesības saņemt no pārziņa informāciju par šīs regulas 22. panta 1. un 4. punktā minēto automatizēto lēmumu pieņemšanu, tostarp profilēšanu (22), un vismaz šādos gadījumos iegūt jēgpilnu informāciju par tajā ietverto loģiku (23), kā arī šādas apstrādes nozīmīgumu un paredzamajām sekām attiecībā uz datu subjektu (24).
44.      Vispārīgi runājot, no Tiesas judikatūras izriet, ka VDAR 15. pantā paredzētajām piekļuves tiesībām ir jāļauj datu subjektam pārliecināties, ka tā personas dati ir pareizi un ka tie tiek apstrādāti likumīgi (25).
45.      Turklāt apstrādē esošo personas datu kopijai, kas pārzinim ir jānodrošina saskaņā ar VDAR 15. panta 3. punkta pirmo teikumu, ir jāpiemīt visām īpašībām, kuras datu subjektam ļauj efektīvi izmantot tam šajā regulā paredzētās tiesības, un līdz ar to tajā ir pilnībā un precīzi jāreproducē šie dati (26).
46.      Šīs piekļuves tiesības ir nepieciešamas konkrēti tālab, lai ļautu datu subjektam vajadzības gadījumā izmantot viņam attiecīgi VDAR 16., 17. un 18. pantā atzītās tiesības panākt datu labošanu, tiesības uz dzēšanu (tiesības “tikt aizmirstam”) un tiesības ierobežot apstrādi, kā arī viņam VDAR 21. pantā paredzētās tiesības iebilst pret savu personas datu apstrādi un VDAR 79. un 82. pantā paredzētās tiesības celt prasību gadījumā, ja tam ir nodarīts kaitējums (27).
47.      Attiecībā uz datu subjekta tiesībām saņemt 15. panta 1. punkta h) apakšpunktā paredzēto informāciju es vēlos piebilst, ka šīm piekļuves tiesībām ir jāļauj viņam izmantot tiesības, kas viņam ir piešķirtas saskaņā ar VDAR 22. pantu, kurš attiecas tieši uz situāciju, kurā datu subjekts ir tāda lēmuma subjekts, kas balstīts uz automatizētu apstrādi.
48.      Tādējādi, kā esmu norādījis iepriekš, ikvienam datu subjektam saskaņā ar šīs regulas 22. panta 1. punktu ir tiesības nebūt tāda lēmuma subjektam, kura pamatā ir tikai automatizēta apstrāde – tostarp profilēšana – kas attiecībā uz datu subjektu rada tiesiskās sekas vai viņu līdzīgā veidā ievērojami ietekmē (28). Tomēr šo aizliegumu nepiemēro gadījumos, kas minēti regulas 22. panta 2. punktā, proti, proti, ja šāds lēmums ir nepieciešams, lai noslēgtu vai izpildītu līgumu starp datu subjektu un pārzini [a) apakšpunkts], ja tas ir atļauts saskaņā ar Savienības vai dalībvalsts tiesību aktiem, kuri ir piemērojami pārzinim [b) apakšpunkts], vai ja tas ir pamatots ar datu subjekta nepārprotamu piekrišanu [c) apakšpunkts].
49.      Turklāt VDAR 22. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 3. punkts noteic, ka ir jāparedz atbilstīgi pasākumi datu subjekta tiesību un brīvību, kā arī leģitīmo interešu aizsardzībai. Šīs regulas 22. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktā minētajos gadījumos pārzinis īsteno vismaz datu subjekta tiesības panākt cilvēka līdzdalību, paust savu viedokli un apstrīdēt lēmumu (29). Šajā lietā iesniedzējtiesa uzsver saikni starp minētās regulas 15. panta 1. punkta h) apakšpunktā paredzētajām piekļuves tiesībām un datu subjekta tiesībām paust savu viedokli un apstrīdēt automatizēto lēmumu.
50.      Tiesa uzskata, ka VDAR paredzētās stingrākās prasības attiecībā uz automatizētas lēmuma pieņemšanas likumīgumu, kā arī pārzinim esošos papildu informēšanas pienākumus un ar tiem saistītās datu subjekta papildu piekļuves tiesības ir izskaidrojamas ar šīs regulas 22. panta mērķi aizsargāt personas pret īpašajiem riskiem, ko automatizēta personas datu apstrāde, tostarp profilēšana, rada attiecībā uz viņu tiesībām un brīvībām (30).
51.      No tā izriet, ka, lai noteiktu, ko ietver jēdziens “jēgpilna informācija par [automatizēta lēmuma pamatā esošo] loģiku” VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, ir jāņem vērā šīs regulas 22. panta mērķis, lai datu subjekts, pamatojoties uz šo informāciju, varētu faktiski izmantot tiesības, kas tam piešķirtas ar minēto pantu.
52.      Šajā aspektā ir jānorāda, ka saskaņā ar pārredzamības principu, uz kuru ir atsauce VDAR 58. apsvērumā un kurš ir skaidri nostiprināts šīs regulas 12. panta 1. punktā, jebkurai datu subjektam adresētai informācijai ir jābūt kodolīgai, viegli pieejamai un viegli saprotamai, izmantojot skaidru un vienkāršu valodu (31).
53.      Tādējādi Tiesa no šā noteikuma secināja, ka pārzinim ir jāveic atbilstoši pasākumi, lai datu subjektam sniegtu jebkādu, tostarp VDAR 15. pantā minēto, informāciju kodolīgā, pārredzamā, saprotamā un viegli pieejamā veidā, izmantojot skaidru un vienkāršu valodu. Šī noteikuma, kas ir pārredzamības principa izpausme, mērķis ir nodrošināt, lai datu subjekts pilnībā saprastu tam nosūtīto informāciju (32).
54.      No šiem faktoriem, Tiesas ieskatā, izriet, ka apstrādē esošo personas datu kopijai, kas pārzinim ir jānodrošina saskaņā ar VDAR 15. panta 3. punkta pirmo teikumu, ir jāpiemīt visām īpašībām, kuras datu subjektam ļauj efektīvi izmantot tam šajā regulā paredzētās tiesības, un līdz ar to tajā ir pilnībā un precīzi jāreproducē šie dati (33).
55.      Tiesa ir arī precizējusi, ka var būt nepieciešams kontekstualizēt apstrādātos personas datus, lai nodrošinātu to saprotamību. Tādēļ, lai nodrošinātu, ka šādā veidā sniegtā informācija ir viegli saprotama, kā to prasa VDAR 12. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 58. apsvērumu, var būt vajadzīgs reproducēt dokumentu izvilkumus vai pat pilnu dokumentu tekstu vai izvilkumus no datubāzēm, kuros citastarp ir apstrādē esošie personas dati (34).
56.      Tiesa it īpaši norādīja, ka gadījumos, kad personas dati tiek ģenerēti no citiem datiem vai kad šādi dati ir radīti no brīvā teksta lauciņiem, proti, kad nav norāžu, kas atklāj informāciju par datu subjektu, konteksts, kurā šādi dati tiek apstrādāti, ir obligāts elements, lai datu subjektam nodrošinātu pārredzamu piekļuvi minētajiem datiem un saprotamu to izklāstu (35).
57.      Tātad tiesības no pārziņa saņemt apstrādē esošo personas datu kopiju nozīmē, ka datu subjektam tiek nodota oriģinālam atbilstoša un saprotama visu šo datu reprodukcija. Šīs tiesības ietver tiesības saņemt izvilkumu no tādiem dokumentiem vai pat pilna tādu dokumentu teksta kopijas, kuros citastarp ir ietverti minētie dati, ja šādas kopijas nodrošināšana ir nepieciešama, lai datu subjekts varētu efektīvi izmantot tam ar šo regulu piešķirtās tiesības (36).
58.      Tiesas judikatūra attiecībā uz prasībām, kas pārzinim jāievēro, saskaņā ar Regulas 15. panta 3. punkta pirmo teikumu sniedzot apstrādājamo personas datu kopiju, manuprāt, sniedz vērtīgas norādes, lai noteiktu, kādām īpašībām jābūt jēdzienam “jēgpilna informācija par [automatizēta lēmuma pamatā esošo] loģiku” VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē.
59.      Jāatzīst, ka no šīs judikatūras arī izriet, ka personas datus, kuru kopija pārzinim ir jāsniedz, piemērojot minētās regulas 15. panta 3. punkta pirmo teikumu, nedrīkst sajaukt ar informāciju, kurai datu subjektam ir piekļuves tiesības saskaņā ar šīs pašas regulas 15. panta 1. punkta a)–h) apakšpunktu (37).
60.      Tomēr, manuprāt, nav nekādu šaubu, ka VDAR 12. panta 1. punktā paredzētā paziņotās informācijas pārskatāmības prasība, uz kuru ir balstīta minētā judikatūra, saskaņā ar šīs tiesību normas formulējumu attiecas uz visiem šiem datiem un informāciju, tostarp uz to informāciju, kas ir saistīta ar automatizēta lēmuma pieņemšanu.
61.      Līdz ar to datu subjektam automatizētas lēmumu pieņemšanas, kāda ir aplūkota pamatlietā, kontekstā ir jāsaņem viņa apstrādāto personas datu kopija, kura pilnībā un precīzi reproducēti šie dati, kā tas ir paredzēts VDAR 15. panta 3. punkta pirmajā teikumā.
62.      Turklāt šķiet būtiski, lai datu subjekts būtu informēts par kontekstu, kādā viņa personas dati tiek automātiski apstrādāti, lai viņš varētu izmantot tiesības, ko tam piešķir VDAR, tostarp tiesības paust savu viedokli par automatizētu lēmumu un to apstrīdēt.
63.      Turklāt tieši tāds ir VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta mērķis, kurā pēc būtības ir prasība, lai datu subjekts tiktu informēts par automatizēta lēmuma pieņemšanas kontekstu, it īpaši par tā pieņemšanas pamatā esošo loģiku.
64.      Datu subjekta zināšanām par šo kontekstu jābūt tādām, lai viņš varētu saprast automatizētā lēmuma rezultātā sasniegto rezultātu, zinot metodes būtiskos elementus un izmantotos kritērijus. Īsāk sakot, tehniskā rakstura process, kura rezultātā tika pieņemts šis lēmums, ir jāpadara saprotams. Tikai šādā veidā datu subjekts varēs īstenot savas tiesības saskaņā ar VDAR, tostarp tiesības paust savu viedokli par automatizēto lēmumu un to apstrīdēt. Tāpēc jēdziens “jēgpilna informācija par [automatizēta lēmuma pamatā esošo] loģiku” ir jāsaprot funkcionāli (38).
65.      Šajā ziņā Savienības likumdevēja uzsvars uz jēgpilnas informācijas nepieciešamību ir tieši saistīts ar attiecīgās jomas tehnisko raksturu, kas liek nodrošināt, ka šī informācija ir saprotama un nozīmīga datu subjektam. Tas ir nepieciešams nosacījums, lai nodrošinātu minētās informācijas jēgpilnumu nolūkā ļaut šai personai efektīvi īstenot tai VDAR garantētās tiesības. Saskaņā ar VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta valodu redakcijām uzsvars ir likts uz informācijas “saprotamo” vai “nozīmīgo” raksturu, šo divkāršo nozīmi paužot ar vārdu “meaningful” angļu valodas versijā (39). Tādējādi, manuprāt, ir jāizmanto tāda jēdziena “jēgpilna informācija” interpretācija šīs pēdējās minētās tiesību normas izpratnē, kas funkcionālās pieejas ietvaros ļauj ņemt vērā šīs papildinošās nozīmes.
66.      Tāpēc informācijas jēgpilnums datu subjektam paredz – tāpat kā apstrādājamo personas datu kopijas gadījumā, kas jāsniedz saskaņā ar VDAR 15. panta 3. punkta pirmo teikumu –, ka šī informācija ir kodolīga, viegli pieejama un viegli saprotama un ka tiek izmantota skaidra un vienkārša valoda. Tādējādi datu subjektam, kuram šī informācija tiek paziņota, ir jābūt iespējai pilnībā saprast tam nosūtīto informāciju. Ņemot to vērā, var būt nepieciešams kontekstualizēt sniegto informāciju, lai nodrošinātu tās saprotamību.
67.      Kopumā “jēgpilnai informācijai”, kas prasīta VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunktā, ir jābūt ne tikai skaidrai un saprotamai, bet tai ir jāpievieno arī atbilstoši paskaidrojumi, lai nodrošinātu tās labu izprotamību. Tas tā ir vēl jo vairāk tad, ja runa ir par tehniskas jomas informācijas sniegšanu datu subjektam. Šajā ziņā šī tiesību norma datu subjektam sniedz patiesas tiesības saņemt skaidrojumu par mehānisma darbību, kas ir automatizētas lēmumu pieņemšanas attiecībā uz šo subjektu pamatā, un par rezultātu, kāds ir panākts ar šo lēmumu (40). Šajā ziņā norādīšu, ka saskaņā ar VDAR 71. apsvērumā norādīto datu subjektam vajadzētu būt iespējai “saņemt paskaidrojumu par lēmumu, kas pieņemts pēc šādas izvērtēšanas”.
68.      Attiecībā uz šīm prasībām ir jāpiebilst, ka datu subjektam ir jābūt iespējai pārbaudīt savu personas datu un informācijas par automatizētas lēmumu pieņemšanas pamatā esošo loģiku pareizību. Tāpēc viņam ir jābūt iespējai nodrošināt, ka pastāv objektīvi pārbaudāma saskaņotība un cēloņsakarība starp, no vienas puses, izmantoto metodi un kritērijiem un, no otras puses, ar automatizēto lēmumu sasniegto rezultātu. Citiem vārdiem sakot, paziņotajai informācijai ir jāļauj šai personai pārbaudīt, vai tā patiešām atbilst faktiem un tātad vai attiecīgais automatizētais lēmums patiešām ir balstīts uz pareizu informāciju (41).
69.      Šajā ziņā vēlos norādīt, kā tas izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, ka informācija, ko sabiedrība D&B sniedza CK, šķiet, neatbilst īstenībai, jo tā neatklāja attiecībā uz viņu veikto faktisko profilēšanu. Tiesa jau ir uzsvērusi, ka, ņemot vērā īpašos riskus, ko personas datu automatizēta apstrāde, tostarp profilēšana, rada personas tiesībām un brīvībām, saskaņā ar VDAR 71. apsvērumu ir svarīgi paredzēt atbilstošas garantijas un nodrošināt godprātīgu un pārredzamu apstrādi attiecībā uz datu subjektu, jo īpaši profilēšanas nolūkos izmantojot atbilstošas matemātiskas vai statistiskas procedūras un piemērojot atbilstošus tehniskus un organizatoriskus pasākumus, lai nodrošinātu, ka kļūdu risks ir pēc iespējas mazāks (42).
70.      Šī prasība attiecībā uz precizitāti, manuprāt, tiek pastiprināta, ja ņem vērā, kā Tiesa nolēma 2023. gada 7. decembra spriedumā lietā SCHUFA Holding (Atbrīvošana no atlikušajām parādsaistībām) (43) par personas datu apstrādi saistībā ar atbrīvošanu no nenomaksātiem parādiem, ka tāda automatizēta apstrāde kā pamatlietā aplūkotā ir nopietna iejaukšanās datu subjekta pamattiesībās, kas ir nostiprinātas Hartas 7. un 8. pantā. Proti, datu subjekta personas dati tiek apstrādāti, lai novērtētu viņa kredītspēju, un tādēļ tie ir sensitīva informācija par viņa privāto dzīvi. Šādu datu apstrāde var radīt būtisku kaitējumu šīs personas interesēm, liedzot tai noslēgt līgumattiecības, kas varētu apmierināt tās parastās vajadzības (44).
71.      Attiecīgi es uzskatu, ka “jēgpilnai informācijai par [automatizēta lēmuma pamatā esošo] loģiku” ir jāļauj datu subjektam īstenot tiesības, ko viņam garantē VDAR un jo īpaši minētās regulas 22. pants. Tas, pirmkārt, nozīmē, ka šī persona var saņemt informāciju, kas ir kodolīga, viegli pieejama un viegli saprotama un ka tiek izmantota skaidra un vienkārša valoda par metodi un kritērijiem, kas izmantoti lēmuma pieņemšanā. Otrkārt, šai informācijai jābūt pietiekami pilnīgai un kontekstuālai, lai minētā persona varētu pārbaudīt tās precizitāti un to, vai pastāv objektīvi pārbaudāma konsekvence un cēloņsakarība starp, no vienas puses, izmantoto metodi un kritērijiem un, no otras puses, ar automatizēto lēmumu sasniegto rezultātu.
72.      Ņemot vērā iepriekš minēto, es neuzskatu, ka VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkts būtu jāinterpretē tādējādi, ka tas uzliek pārzinim pienākumu atklāt datu subjektam informāciju, kas tās tehniskā rakstura dēļ ir tik sarežģīta, ka to personas, kurām nav īpašu tehnisku zināšanu, nevar saprast (45). Manuprāt, tas attiecas uz algoritmiem, ko izmanto automatizētā lēmumu pieņemšanā.
73.      Protams, plaši interpretējot pārskatāmības pienākumu, varētu apgalvot, ka, lai pārbaudītu veidu, kādā personas dati tiek apstrādāti ar algoritmu, ir nepieciešams, lai šis algoritms tiktu atklāts datu subjektam (46). Tomēr es uzskatu, ka šī pienākuma jēga ir ļaut šai personai saprast tai paziņoto informāciju, lai tā varētu atsaukties uz tiesībām, kas tai piešķirtas VDAR. No šī viedokļa raugoties, skaidrojumi, kas ir pieejami, neprasot īpašas tehniskās zināšanas, noteikti būs “jēgpilnāki” nekā sarežģīta matemātiska formula.
74.      Tāpat es norādu, kā izriet no pamatnostādnēm, ka tas “var apgrūtināt izpratni par to, kā darbojas automatizētas lēmumu pieņemšanas process vai profilēšana”. Līdz ar to “[p]ārzinim būtu jāatrod vienkāršs veids, kādā informēt datu subjektu par pamatojumu vai kritērijiem lēmuma pieņemšanas pamatā. VDAR ir prasība pārzinim sniegt jēgpilnu informāciju par ietverto loģiku, kam nav obligāti jābūt sarežģītam paskaidrojumam par izmantotajiem algoritmiem vai pilnīgai algoritma izpaušanai [..] Tomēr informācijai vajadzētu būt pietiekami visaptverošai, lai datu subjekts saprastu lēmuma iemeslus” (47). Tādējādi “[p]ārzinim būtu jānodrošina datu subjektam vispārēja informācija (jo īpaši par faktoriem, kas ņemti vērā lēmumu pieņemšanas procesā, un to attiecīgo nozīmi apkopojuma līmenī), kas viņam būtu lietderīga, lai apstrīdētu lēmumu” (48).
75.      Tomēr, kā “29. panta” datu aizsardzības darba grupa norādīja savās pamatnostādnēs, “[s]arežģītība nav attaisnojums nesniegt datu subjektam informāciju” (49). No tā izriet, ka pārzinis nevar atsaukties uz informācijas sarežģītību, lai atteiktos izpildīt tam VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunktā paredzēto pienākumu. Tam ir jānodrošina, ka tiek sniegta informācija, kas ir gan pieejama, gan pilnīga, lai datu subjekts varētu saprast procesu, kura rezultātā attiecībā uz viņu ir pieņemts automatizētais lēmums.
76.      No tā es secinu, ka saskaņā ar VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunktu pārzinim nav pienākuma sniegt datu subjektam tehniska rakstura informāciju, kuru datu subjekts nespētu saprast, piemēram, sīkāku informāciju par izmantotajiem algoritmiem (50). Savukārt šim pārzinim ir jāizpilda savs pienākums katrā gadījumā sniegt šai personai gan pieejamu, gan pietiekami pilnīgu informāciju par procesu, kura rezultātā tika pieņemts attiecīgais automatizētais lēmums, kā arī par iemesliem, kas izskaidro šī lēmuma rezultātu. Šādi definētai “jēgpilnai informācijai par [automatizēta lēmuma pamatā esošo] loģiku” jo īpaši jāapraksta izmantotā metode un vērā ņemtie kritēriji, kā arī to svērums (51). Tāpēc datu subjektam ir jāspēj saprast, kāda informācija tika izmantota automatizētajā lēmumu pieņemšanā un kā tā tika ņemta vērā un izsvērta.
77.      Jānorāda arī, ka šis noteikums, manuprāt, neliedz pārzinim brīvprātīgi nolemt sniegt datu subjektam tehniska rakstura informāciju, piemēram, sīkāku informāciju par izmantotajiem algoritmiem, ar nosacījumu, ka šim paziņojumam tiek pievienota informācija, kas ļauj datu subjektam saprast procesu, kura rezultātā tika pieņemts automatizētais lēmums, un šā lēmuma rezultātu.
78.      Piebildīšu, ka VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkts, manuprāt, nebūtu jāinterpretē tādējādi, ka pārzinim ir pienākums sniegt datu subjektam personas datus, kas attiecas uz trešām personām, ja vien tādējādi netiek nelabvēlīgi ietekmētas šo trešo personu tiesības. Savukārt līdzīgas apstrādes piemēri, kas sniegti anonimizēti, salīdzinājumam varētu ļaut šai personai labāk izprast attiecībā uz to pieņemto automatizēto lēmumu.
79.      Pamatojoties uz iepriekš minēto, iesniedzējtiesai ir jānosaka, kāda informācija ir jādara pieejama datu subjektam pamatlietā. Šajā ziņā es šaubos, ka Tiesa, pildot savu uzdevumu interpretēt Savienības tiesības, kas tai ir uzticēts ar LESD 267. pantu, un kurš ir jānošķir no funkcijas, kas izpaužas kā šo tiesību piemērošana un kas ir valsts tiesas ziņā, varētu iet tik tālu šīs informācijas konkrētā noteikšanā, cik šī tiesa vēlētos.
80.      Turklāt precizēšu, ka jēdziena “jēgpilna informācija par [automatizēta lēmuma pamatā esošo] loģiku” VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē interpretācija, kuru es ierosinu Tiesai izmantot, ļauj uzskatīt, ka Savienības likumdevējs jau lielā mērā ir nodrošinājis līdzsvaru starp pārskatāmības prasību, kas ir šīs tiesību normas pamatā, no vienas puses, un citu personu tiesību un brīvību aizsardzību, tostarp komercnoslēpuma aizsardzību, no otras puses. Proti, tā kā, manuprāt, šim jēdzienam nebūtu jāattiecas uz tehniska rakstura informāciju, piemēram, algoritmu, kuru datu subjekts nevar saprast bez īpašām zināšanām, piekļuves tiesībām, kas garantētas minētajā tiesību normā, vairumā gadījumu nevajadzētu apdraudēt komercnoslēpumu, uz kuru pārzinis var likumīgi atsaukties. Tas pats attiecas uz trešo personu personas datu aizsardzību, ciktāl šim jēdzienam principā nebūtu jāattiecas uz šādiem datiem.
81.      Ņemot to vērā, nevar izslēgt, ka atsevišķos gadījumos VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunktā garantētās piekļuves tiesības var radīt citu personu tiesību un brīvību pārkāpumu. Uz šādu pārkāpumu var atsaukties datu pārzinis, lai pamatotu atteikumu sniegt informāciju datu subjektam. Turklāt ir iespējams, ka paziņotā informācija ir nepietiekama, lai varētu pārbaudīt tās precizitāti un saskaņotību ar attiecīgā automatizētā lēmuma rezultātu un ka papildu informācijas nosūtīšana šīs pārbaudes nolūkā varētu apdraudēt citu personu tiesības un brīvības. Tādēļ ir jānosaka, kā to lūdz iesniedzējtiesa, ar kādiem mehānismiem tad var saskaņot attiecīgās tiesības un intereses.
2.      Par datu subjekta tiesību un citu personu tiesību un brīvību līdzsvarošanu
82.      Atgādināšu, ka iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai un attiecīgā gadījumā kādā mērā citu personu tiesību un brīvību aizsardzība, piemēram, komercnoslēpuma aizsardzība, uz ko atsaucas pārzinis, var ierobežot datu subjekta piekļuves tiesību apjomu saskaņā ar VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunktu.
83.      Šajā ziņā vispirms jānorāda, ka saskaņā ar VDAR 4. apsvērumu tiesības uz personas datu aizsardzību nav absolūta prerogatīva un tās ir jālīdzsvaro ar citām pamattiesībām atbilstoši samērīguma principam. Šādi VDAR ievēro visas Hartā atzītās un Līgumos nostiprinātās pamattiesības, brīvības un principus (52).
84.      Turklāt šīs regulas 63. apsvērumā ir noteikts, ka jebkura datu subjekta tiesības piekļūt personas datiem, kas par viņu ir savākti, “nevajadzētu nelabvēlīgi ietekmēt citu personu tiesības vai brīvības, tostarp tirdzniecības noslēpumus vai intelektuālā īpašuma tiesības un jo īpaši autortiesības, ar ko aizsargāta programmatūra. Tomēr minēto apsvērumu rezultātam nevajadzētu būt tādam, ka datu subjektam tiek atteikts sniegt jebkādu informāciju.”
85.      Tādējādi VDAR 15. panta 4. punkts noteic, ka “tiesības saņemt [apstrādē esošo personas datu] kopiju neietekmē nelabvēlīgi citu personu tiesības un brīvības”.
86.      Arī VDAR 23. panta 1. punkta i) apakšpunktā ir atgādināts, ka citastarp VDAR 15. pantā paredzēto pienākumu un tiesību darbības jomas ierobežojums ir iespējams, “ja ar šādu ierobežojumu tiek ievērota pamattiesību un pamatbrīvību būtība un tas demokrātiskā sabiedrībā ir nepieciešams un samērīgs, lai garantētu [..] citu personu tiesību un brīvību aizsardzību” (53).
87.      No šīm tiesību normām Tiesa secināja, ka datu subjektam atzītās tiesības saņemt savu apstrādāto personas datu pirmo kopiju bez maksas nav absolūtas (54). It īpaši saskaņā ar VDAR 15. panta 4. punktu, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 63. apsvērumu, tiesībām iegūt šī panta 3. punktā minēto apstrādē esošo personas datu kopiju nebūtu jāaizskar citu personu tiesības un brīvības, tostarp tiesības uz komercnoslēpumu vai intelektuālo īpašumu, it īpaši autortiesības, kas aizsargā programmatūru (55).
88.      No šiem elementiem izriet, ka apsvērumi, kas it īpaši attiecas uz citu personu tiesību un brīvību aizsardzību, var attaisnot VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunktā paredzēto piekļuves tiesību ierobežojumu, ciktāl ar šādu ierobežojumu tiek ievērota to būtība un ja tas ir nepieciešams un samērīgs pasākums šīs aizsardzības nodrošināšanai, kā noteikts VDAR 23. panta 1. punkta i) apakšpunktā (56).
89.      Tomēr apsvērumi, kas saistīti ar komercnoslēpuma aizsardzību Direktīvas 2016/943 2. panta 1. punkta 1. apakšpunkta nozīmē (57), var būt tādi, kas attaisno piekļuves tiesību ierobežojumu, kas paredzēts VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunktā.
90.      Jāatzīst, ka Direktīvas 2016/943 35. apsvērumā ir noteikts, ka tai “ nebūtu jāietekmē tiesības un pienākumi, kas noteikti [Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvā 95/46/EK [(1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (58)], jo īpaši tiesības datu subjektam piekļūt saviem personas datiem, kas tiek apstrādāti, un panākt šo datu koriģēšanu, dzēšanu vai bloķēšanu, ja tie ir nepilnīgi vai neprecīzi”. Ņemot to vērā, man šķiet, ka iepriekš citētās VDAR tiesību normas gadījumā, ja rodas konflikts starp šīs regulas 15. panta 1. punkta h) apakšpunktā paredzēto piekļuves tiesību īstenošanu, no vienas puses, un citu personu tiesībām vai brīvībām, no otras puses, liecina par labu iespējai līdzsvarot attiecīgās tiesības un brīvības (59).
91.      Tādējādi, kā Tiesa jau ir nospriedusi, cik vien iespējams, ir jāizvēlas tādi personas datu paziņošanas veidi, kas nepārkāpj citu personu tiesības vai brīvības, ņemot vērā, ka saskaņā ar VDAR 63. apsvērumu šādiem apsvērumiem nav jānoved pie tā, ka “datu subjektam tiek atteikts sniegt jebkādu informāciju” (60).
92.      Iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, kā varētu izpausties šādi saziņas veidi, kuri nodrošinātu to, ka tiek ievērotas citu personu tiesības un brīvības īpašajā VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta kontekstā.
93.      Šajā ziņā es norādu, ka Tiesa jau ir nospriedusi, ka lietas dalībnieku vai trešo personu personas dati ir jānodod tiesas rīcībā tālab, lai tā – pilnībā apzinoties lietas apstākļus un ievērojot samērīguma principu – varētu izsvērt iesaistītās intereses. Šā izvērtējuma rezultātā šī tiesa vajadzības gadījumā var atļaut izpaust visus vai daļu šādi paziņoto personas datu pretējai pusei, ja tā uzskata, ka šāda izpaušana nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai garantētu prāvniekiem no Hartas 47. panta izrietošo tiesību efektīvu izmantošanu (61).
94.      Manuprāt, šo judikatūru var piemērot VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunktā minētajai informācijai. Ņemot vērā šo judikatūru, es uzskatu, ka šī tiesību norma, aplūkojot to kopsakarā ar 63. apsvērumu un minētās regulas 23. panta 1. punkta i) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja informācija, kas datu subjektam ir jāsniedz saskaņā ar piekļuves tiesībām, kuras garantē pirmā no minētajām tiesību normām, var radīt citu personu tiesību un brīvību pārkāpumu, it īpaši tāpēc, ka tajā ir iekļauti trešo personu personas dati, kurus aizsargā VDAR, vai komercnoslēpums, Direktīvas 2016/943 2. panta 1. punkta 1. apakšpunkta izpratnē, šī informācija ir jāpaziņo kompetentajai uzraudzības iestādei vai tiesai, lai tā, pilnībā pārzinot faktus un ievērojot samērīguma principu un šīs informācijas konfidencialitāti, varētu izvērtēt attiecīgās intereses un noteikt šai personai piešķiramo piekļuves tiesību apjomu.
95.      Saskaņā ar iesniedzējtiesas lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu sniegtajām norādēm DSG 4. panta 6. punktā šī tiesību norma principā izslēdz VDAR 15. pantā paredzētās datu subjekta piekļuves tiesības, ja šāda piekļuve apdraudētu pārziņa vai trešās personas komercnoslēpumu vai uzņēmuma noslēpumu. Šajā ziņā es uzskatu, ka ar šādu tiesību normu nevar aizstāt līdzsvarošanu, kas katrā atsevišķā gadījumā ir jāveic kompetentajai iestādei vai tiesai. Manuprāt, no Tiesas judikatūras izriet, ka tad, ja ir jāveic pretstatīto tiesību un interešu izsvēršana, dalībvalsts nevar galīgi noteikt šīs izsvēršanas rezultātu (62), nepieļaujot atšķirīgu rezultātu, ņemot vērā konkrētās lietas īpašos apstākļus (63).
IV.    Secinājumi
96.      Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Verwaltungsgericht Wien (Vīnes Administratīvā tiesa, Austrija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) 15. panta 1. punkta h) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 63. apsvērumu un 23. panta 1. punkta i) apakšpunktu,
ir jāinterpretē tādējādi, ka:
–        ja uz datu subjektu attiecas automatizēta lēmumu pieņemšana, tostarp profilēšana, kā minēts Regulas 2016/679 22. pantā, “jēgpilna informācija par [automatizēta lēmuma pamatā esošo] loģiku”, uz kuru datu subjektam ir piekļuves tiesības, attiecas uz metodi un kritērijiem, ko pārzinis izmanto šajā nolūkā;
–        šai informācijai ir jāļauj datu subjektam īstenot viņam Regulā 2016/679, jo īpaši šajā 22. pantā, garantētās tiesības. Tādēļ ir jānodrošina, ka šī informācija ir kodolīga, viegli pieejama un viegli saprotama un ka tiek izmantota skaidra un vienkārša valoda Turklāt tai jābūt pietiekami pilnīgai un kontekstuālai, lai šī persona varētu pārbaudīt tās precizitāti un to, vai pastāv objektīvi pārbaudāma saskaņotība un cēloņsakarība starp, no vienas puses, izmantoto metodi un kritērijiem un, no otras puses, ar automatizēto lēmumu sasniegto rezultātu;
–        savukārt pārzinim nav pienākuma izpaust datu subjektam informāciju, kas tās tehniskā rakstura dēļ ir tik sarežģīta, ka to personas, kurām nav īpašu tehnisku zināšanu, nevar saprast, un tādējādi izslēdz algoritmu, kas tiek izmantoti automatizētai lēmumu pieņemšanai, paziņošanu;
–        ja informācija, kas datu subjektam jāsniedz saskaņā ar piekļuves tiesībām, kuras garantē Regulas 2016/679 15. panta 1. punkta h) apakšpunkts, varētu radīt citu personu tiesību un brīvību pārkāpumu, jo īpaši tāpēc, ka tajā ir trešo personu personas dati, kurus aizsargā minētā regula, vai komercnoslēpums Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/943 (2016. gada 8. jūnijs) par zinātības un darījumdarbības neizpaužamas informācijas (komercnoslēpumu) aizsardzību pret nelikumīgu iegūšanu, izmantošanu un izpaušanu 2. panta 1. punkta 1. apakšpunkta izpratnē, šī informācija ir jāpaziņo kompetentajai uzraudzības iestādei vai tiesai, lai tās, pilnībā pārzinot faktus un ievērojot samērīguma principu, kā arī minētās informācijas konfidencialitāti, varētu izsvērt attiecīgās intereses un noteikt šai personai piešķiramo piekļuves tiesību apjomu.
1      Oriģinālvaloda – franču.
2      OV 2016, L 119, 1. lpp., un labojums OV 2018, L 127, 2. lpp.
3      OV 2016, L 157, 1. lpp.
4      Iesniedzējtiesa šajā ziņā uzsver, ka Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa) savā nolēmumā nav precizējusi sniedzamo apstrādājamo personas datu apjomu un loģikas detalizācijas pakāpi.
5      Turpmāk tekstā — “Harta”.
6      BGBl. I, 165/1999.
7      BGBl. I, 14/2019. Šī tiesību norma principā izslēdz VDAR 15. pantā paredzētās datu subjekta piekļuves tiesības, ja šāda piekļuve apdraudētu pārziņa vai trešās personas komercnoslēpumu vai uzņēmuma noslēpumu.
8      Šajā sakarā skatīt VDAR 71. apsvērumu, kurā noteikts, ka “datu subjektam vajadzētu būt tiesībām nebūt tāda lēmuma subjektam, kurā var būt ietverts pasākums, ar ko izvērtē ar viņu saistītus personiskus aspektus, un kura pamatā ir tikai automatizēta apstrāde un kurai ir juridiskas sekas attiecībā uz datu subjektu vai kura līdzīgā veidā ievērojami ietekmē datu subjektu – piemēram, tiešsaistē iesniegta kredītpieteikuma automātisks noraidījums vai elektroniska darbā pieņemšanas prakse bez cilvēka līdzdalības. Šāda veida apstrāde ietver “profilēšanu” [...], ja šādai apstrādei ir juridiskas sekas attiecībā uz fizisko personu vai tā līdzīgā veidā viņu ievērojami ietekmē”.
9      C‑634/21, turpmāk tekstā – “spriedums lietā SCHUFA Holding u.c. (Kredītspējas vērtējums (Scoring))”, EU:C:2023:957.
10      Skat. spriedumu lietā SCHUFA Holding u.c. (Kredītspējas vērtējums (Scoring)) (73. punkts).
11      Dienā, kad Tiesa pasludināja šo spriedumu, tā pasludināja arī 2023. gada 7. decembra spriedumu lietā SCHUFA Holding (Atbrīvošana no atlikušajām parādsaistībām) (C‑26/22 un C‑64/22, EU:C:2023:958), kurā tā interpretēja šādus VDAR pantus: 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts, lasot to saistībā ar 6. panta 1. punkta pirmās daļas f) apakšpunktu; 17. panta 1. punkta c) un d) apakšpunkts, kā arī 78. panta 1. punkts.
12      C‑634/21, EU:C:2023:220.
13      Skat. ģenerāladvokāta P. Pikamēes secinājumus lietā SCHUFA Holding u.c. (Kredītspējas vērtējums (Scoring)) (C‑634/21, EU:C:2023:220, 54. punkts).
14      Skat. ģenerāladvokāta P. Pikamēes secinājumus lietā SCHUFA Holding u.c. (Kredītspējas vērtējums (Scoring)) (C‑634/21, EU:C:2023:220, 56. punkts).
15      Skat. ģenerāladvokāta P. Pikamēes secinājumus lietā SCHUFA Holding u.c. (Kredītspējas vērtējums (Scoring)) (C‑634/21, EU:C:2023:220, 56. punkts).
16      Mans izcēlums.
17      Skat. ģenerāladvokāta P. Pikamēes secinājumus lietā SCHUFA Holding u.c. (Kredītspējas vērtējums (Scoring)) (C‑634/21, EU:C:2023:220, 57. punkts).
18      Skat. ģenerāladvokāta P. Pikamēes secinājumus lietā SCHUFA Holding u.c. (Kredītspējas vērtējums (Scoring)) (C‑634/21, EU:C:2023:220, 57. punkts).
19      Skat. ģenerāladvokāta P. Pikamēes secinājumus lietā SCHUFA Holding u.c. (Scoring) (C‑634/21, EU:C:2023:220, 58. punkts). Šajā ziņā ģenerāladvokāts P. Pikamēe atsaucās uz “Pamatnostādnēm par automatizētu individuālu lēmumu pieņemšanu un profilēšanu Regulas (ES) 2016/679 nolūkiem”, kuras 2017. gada 3. oktobrī pieņēma “29. panta” datu aizsardzības darba grupa, pārskatītā versija pieņemta 2018. gada 6. februārī (turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes”), 28. un 30. lpp.
20      Tāpat ir jānorāda, ka jēdziens “jēgpilna informācija par [automatizēta lēmuma pamatā esošo] loģiku” VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē ir bijis iemesls daudzām publikācijām, kas, ņemot vērā nostāju dažādību, ļauj papildināt pārdomas par nozīmi, kāda piešķirama šim jēdzienam. Starp šīm publikācijām es minēšu šādas: Goodman, B., un Flaxman, S., “European Union Regulations on Algorithmic Decision Making and a “Right to Explanation””, AI Magazine, 38. sēj. Nr. 3, Wiley, Berlīne, 2017, 50.–57. lpp.; Wachter, S., Mittelstadt, B., un Floridi, L., “Why a Right to Explanation of Automated Decision-Making Does Not Exist in the General Data Protection Regulation”, International Data Privacy Law, 7. sēj. Nr. 2, Oxford University Press, Oksforda, 2017, 76.–99. lpp.; Selbst, A. D., un Powles, J., “Meaningful information and the right to explanation”, International Data Privacy Law, 7. sēj. Nr. 4, Oxford University Press, Oksforda, 2017, 233.–242. lpp.; Cabral, T. S., “AI and the Right to Explanation: Three Legal Bases under the GDPR”, izdevumā Hallinan, D., Leenes, R., un De Hert, P., Data Protection and Privacy: Data Protection and Artificial Intelligence, Hart Publishing, Oksforda, 2021, 29.–56. lpp; Edwards, L., un Veale, M., “Slave to the Algorithm? Why a “Right to an Explanation” Is Probably Not the Remedy You Are Looking For”, Duke Law & Technology Review, 16. sēj. Duke Law School, Darhema, 2017, 18.–84. lpp.; Brkan, M., “Do algorithms rule the worlds? Algorithmic decision-making and data protection in the framework of the GDPR and beyond”, International Journal of Law and Information Technology, 27. sēj. Nr. 2, Oxford University Press, Oksforda, 2019, 91.–121. lpp.; Kaminski, M. E., un Malgieri, G., “Algorithmic impact assessments under the GDPR: producing multi-layered explanations”, International Data Privacy Law, 11. sēj. Nr. 2, Oxford University Press, Oksforda, 2021, 125.–144. lpp.; Custers, B., un Heijne, A.-S., “The right of access in automated decision-making: The scope of article 15(1)(h) GDPR in theory and practice”, Computer Law & Security Review, 46. sēj., Elsevier, Amsterdama, 2022; Naudts, L., Dewitte, P._un Ausloos, J., “Meaningful transparency through data rights: A multidimensional analysis”, Research Handbook on EU Data Protection Law, Elgar, Čeltnema, 2022, 530.–571. lpp.
21      Skat. it īpaši spriedumu, 2023. gada 26. oktobris, FT (Medicīnisko dokumentu kopijas) (C‑307/22, turpmāk tekstā – “spriedums FT (Medicīnisko dokumentu kopijas)”, EU:C:2023:811, 47. un 48. punkts un tajā minētā judikatūra).
22      Saskaņā ar VDAR 4. panta 4. punktu “profilēšana” ir “jebkura veida automatizēta personas datu apstrāde, kas izpaužas kā personas datu izmantošana nolūkā izvērtēt konkrētus ar fizisku personu saistītus personiskus aspektus, jo īpaši analizēt vai prognozēt aspektus saistībā ar minētās fiziskās personas sniegumu darbā, ekonomisko situāciju, veselību, personīgām vēlmēm, interesēm, uzticamību, uzvedību, atrašanās vietu vai pārvietošanos”.
23      Šis jēdziens ir ietverts arī VDAR 13. panta 2. punkta f) apakšpunktā un 14. panta 2. punkta g) apakšpunktā. Skat. arī šīs regulas 63. apsvērumu, kurā teikts, ka “katram datu subjektam vajadzētu būt tiesībām zināt un saņemt paziņojumu [..] kāda ir jebkurā personas datu automātiskajā apstrādē ietvertā loģika un kādas ir šādas apstrādes sekas – vismaz tad, ja apstrāde pamatojas uz profilēšanu”.
24      Lai gan šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu it īpaši attiecas uz jēdzienu “jēgpilna informācija par tajā ietverto loģiku” VDAR 15. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē, tomēr par zemu nedrīkst novērtēt to, ka datu subjekts ir jāinformē arī par attiecīgās apstrādes nozīmīgumu un paredzamajām sekām. Pēc “29. panta” datu aizsardzības darba grupas domām “šis formulējums norāda, ka ir jāsniedz informācija par paredzēto vai turpmāko apstrādi un to, kā automatizēta lēmumu pieņemšana varētu ietekmēt datu subjektu [..] Lai šī informācija būtu jēgpilna un saprotama, būtu jānorāda reāli iespējamo seku veidu taustāmi piemēri”: skatīt Pamatnostādnes (29. lpp.).
25      Skat. it īpaši spriedumu, 2023. gada 4. maijs, Österreichische Datenschutzbehörde un CRIF (C‑487/21, turpmāk tekstā – “spriedums Österreichische Datenschutzbehörde un CRIF”, EU:C:2023:369, 34. punkts un tajā minētā judikatūra), kā arī spriedumu FT (Medicīnisko dokumentu kopijas)  (73. punkts un tajā minētā judikatūra).
26      Skat. it īpaši spriedumu lietā FT (Medicīnisko dokumentu kopijas) (73. punkts un tajā minētā judikatūra).
27      Skat. it īpaši spriedumu lietā Österreichische Datenschutzbehörde un CRIF (35. punkts un tajā minētā judikatūra).
28      Kā Tiesa ir precizējusi spriedumā lietā SCHUFA Holding u.c. (Kredītreitinga vērtējums (Scoring)) (52. punkts), šī tiesību norma noteic principiālu aizliegumu, uz kura neievērošanu šādai personai nav individuāli jānorāda.
29      Skat. spriedumu lietā SCHUFA Holding u.c. (Kredītreitinga vērtējums (Scoring)) (54. punkts).
30      Skat. spriedumu lietā SCHUFA Holding u.c. (Kredītreitinga vērtējums (Scoring)) (57. punkts). Tiesas ieskatā, šī apstrāde, kā izriet arī no VDAR 71. apsvēruma, ietver ar šo apstrādi skartās fiziskās personas personisko aspektu izvērtēšanu, jo īpaši, lai analizētu vai prognozētu aspektus saistībā ar datu subjekta sniegumu darbā, ekonomisko situāciju, veselību, personīgām vēlmēm vai interesēm, uzticamību vai uzvedību, atrašanās vietu vai pārvietošanos (58. punkts). Šie īpašie riski, kā teikts minētajā apsvērumā, var ietekmēt datu subjekta leģitīmās intereses un tiesības, tostarp ņemot vērā iespējamo diskriminējošo ietekmi uz fiziskām personām (59. punkts).
31      Skat. spriedumu lietā Österreichische Datenschutzbehörde un CRIF (37. punkts).
32      Skat. spriedumu lietā Österreichische Datenschutzbehörde un CRIF (38. punkts).
33      Skat. spriedumus lietā Österreichische Datenschutzbehörde un CRIF (39. punkts), kā arī lietā FT (Medicīnisko dokumentu kopijas)  (73. punkts).
34      Skat. spriedumus lietā Österreichische Datenschutzbehörde un CRIF (41. punkts), kā arī lietā FT (Medicīnisko dokumentu kopijas)  (74. punkts).
35      Skat. spriedumu lietā Österreichische Datenschutzbehörde un CRIF (42. punkts).
36      Skat. spriedumus lietā Österreichische Datenschutzbehörde un CRIF (45. punkts), kā arī lietā FT (Medicīnisko dokumentu kopijas)  (75. punkts).
37      Par to, kā Tiesa interpretē jēdzienu “informācija” VDAR 15. panta 3. punkta trešā teikuma izpratnē, skat. spriedumu Österreichische Datenschutzbehörde un CRIF (46.–53. punkts).
38      Skatīt Selbst, A. D., un Powles, J., op. cit. 236. lpp.
39      Šajā nozīmē skat. Malgieri, G., un Comandé, G., “Why a Right to Legibility of Automated Decision-Making Exists in the General Data Protection Regulation”, International Data Privacy Law, Oxford University Press, Oksforda, 2017, 7. sēj__ Nr. 4, 243.–265. lpp., īpaši 257. lpp..
40      Skat. it īpaši Cabral, T. S., op. cit. Par debatēm par to, vai pastāv tiesības uz paskaidrojumu, skat. arī Brkan, M., op. cit. 110. un nākamās lpp.
41      Skat. Foss-Solbrekk, K., un Glenster, A. K., “The intersection of data protection rights and trade secrets privileges in “algorithmic transparency””, izdevumā Research Handbook on EU Data Protection Law, op. cit., 163.–183. lpp. Autori starp bažām par algoritmu izmantošanu norāda uz “iespējamību, ka algoritmi [..] varētu būt balstīti uz neprecīziem datiem, tādējādi sniedzot rezultātus, kas neatspoguļo datu subjekta situāciju” (166. lpp.) (brīvs tulkojums).
42      Skat. spriedumu lietā SCHUFA Holding u.c. (Kredītreitinga vērtējums (Scoring)) (59. punkts).
43      C–26/22 un C–64/22, EU:C:2023:958.
44      Skat. spriedumu, 2023. gada 7. decembris, SCHUFA Holding (Atbrīvošana no atlikušajām parādsaistībām) (C‑26/22 un C‑64/22, EU:C:2023:958, 94. punkts un tajā minētā judikatūra).
45      Skatīt Selbst, A. D., un Powles, J., op. cit. 236. lpp.
46      Par plašām debatēm par šo jautājumu skat. jo īpaši Foss-Solbrekk, K., un Glenster, A. K., op. cit, 167. lpp.
47      Skatīt Pamatnostādnes (28. lpp.). Mans izcēlums.
48      Skatīt Pamatnostādnes (30. lpp.).
49      Skatīt Pamatnostādnes (28. lpp.). Kā norāda šī darba grupa, no VDAR 58. apsvēruma izriet, ka ievērot “pārredzamības principu “ir jo īpaši svarīgi situācijās, kad iesaistīto personu skaits un praksē izmantoto tehnoloģiju sarežģītība apgrūtina datu subjekta iespējas zināt un saprast, vai tiek vākti viņa personas dati, kas to dara un kādā nolūkā – kā piemēram, tiešsaistes reklāmas gadījumā””.
50      Skat. Malgieri, G., un Comandé, G., op. cit., kuri norāda, ka “[b]ieži algoritmi ir ne tikai nezināmi, bet arī nav saprotami personām” (brīvs tulkojums) (243. lpp.).
51      Skatīt Poullet, Y., Le RGPD face aux défis de l'intelligence artificielle, Larcier, Brisele, 2021, kurā norādīts, ka “jēdziens “jēgpilna informācija” attiecas uz anonīmu vai neapstrādātu datu veidiem, to avotiem, algoritma darbības veidu un, bez šaubām un bez nepieciešamības sniegt sīkāku informāciju, katram datu veidam piešķirto nozīmi pamata algoritmā” (115. lpp.).
52      Skat. it īpaši spriedumu lietā FT (Medicīnisko dokumentu kopijas) (59. punkts un tajā minētā judikatūra).
53      Skat. spriedumu lietā FT (Medicīnisko dokumentu kopijas) (61. punkts).
54      Skat. spriedumu lietā FT (Medicīnisko dokumentu kopijas) (62. punkts).
55      Skat. spriedumu lietā Österreichische Datenschutzbehörde un CRIF (43. punkts).
56      Skat., pēc analoģijas spriedumu lietā FT (Medicīnisko dokumentu kopijas) (63. punkts).
57      Saskaņā ar šo tiesību normu “komercnoslēpums” šīs direktīvas izpratnē ir informācija, kas atbilst visām turpmāk minētajām prasībām: a) tā ir slepena tajā nozīmē, ka tā nav (kā veselums vai precīzs tās komponentu izkārtojums un salikums) vispārzināma vai pieejama gatavā veidā personām aprindās, kuras parasti izmanto minēto informācijas veidu, b) tai ir komerciāla vērtība tādēļ, ka tā ir slepena, c) tā attiecīgajos apstākļos ir bijusi pakļauta saprātīgiem slepenības uzturēšanas pasākumiem, ko veic persona, kura likumīgi kontrolē informāciju”.
58      OV 1995, L 281, 31. lpp.
59      Šajā nozīmē attiecībā uz VDAR 15. panta 4. punktu, kas ļauj ierobežot tiesības saņemt šā panta 3. punktā minēto personas datu kopiju, skat. spriedumu Österreichische Datenschutzbehörde un CRIF (44. punkts).
60      Skat. spriedumu lietā Österreichische Datenschutzbehörde un CRIF (44. punkts).
61      Skat. spriedumu, 2023. gada 2. marts, Norra Stockholm Bygg (C‑268/21, EU:C:2023:145, 58. punkts).
62      Skat. jo īpaši spriedumu lietā SCHUFA Holding u.c. (Kredītreitinga vērtējums (Scoring)) (70. punkts un tajā minētā judikatūra).
63      Skat. jo īpaši spriedumu, 2021. gada 17. jūnijs, M.I.C.M. (C‑597/19, EU:C:2021:492, 111. punkts un tajā minētā judikatūra).