Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA NIKOLASA EMILIU [NICOLAS EMILIOU]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 26. martā (1)
Lieta C‑611/24
MA
pret
Upravitelen savet na Balgarska narodna banka
(Varhoven administrativen sad (Augstākā administratīvā tiesa, Bulgārija)) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Eiropas Centrālo banku sistēmas Statūti un Eiropas Centrālās bankas Statūti – Valsts centrālās bankas vadītāja vietnieka atbrīvošana no amata – Eiropas Centrālo banku sistēmas Statūtu un Eiropas Centrālās bankas Statūtu 14.2. pants – Piemērojamība – LESD 130. pants – Valstu centrālo banku neatkarības princips
I.      Ievads
1.        “Valstīs, kurās nav centrālās emisijas bankas, tāda ir jāizveido [..]. Bankām, un it īpaši emisijas bankām, jābūt brīvām no politiskā spiediena un tās jāvada tikai saskaņā ar piesardzīgas finanšu politikas principiem (2).”
2.        Iepriekš minētais paziņojums, kas sniegts 1920. gada Starptautiskajā finanšu konferencē (3), joprojām ir aktuāls, jo tajā ir uzsvērti divi centrālo banku darbības galvenie aspekti.
3.        Pirmkārt, tas liecina par to, ka mūsdienu konstitucionālajās sistēmās centrālās bankas ir stingri nostiprinājušās augstāko publisko institūciju skaitā. Lai gan centrālās bankas atšķiras no klasiskās “trīsvienības”, kas raksturo valsts varas organizāciju mūsdienu demokrātijās (likumdevējvara, izpildvara un tiesu vara), tās šajā struktūrā ieņem svarīgu vietu, – to īpaši apliecina uzmanība, kas veltīta to statusam dažādos konstitucionālos dokumentos, kuros tās dažkārt expressis verbis norādīts uz to neatkarību (4).
4.        Šā statusa nozīme salīdzinājumā ar citiem valsts varas atzariem, kā arī centrālajām bankām piešķirto pilnvaru apjoms vai leģitimitāte noteikti joprojām raisa diskusijas. (5) Taču iepriekš minētie apsvērumi liecina arī par nozīmi, kas piešķirta nepieciešamībai centrālajām bankām palikt izolētām no ārējās ietekmes, kad tās pilda savus pienākumus. Lai gan precīzas to autonomijas robežas var būt diskutējamas, ir vispāratzīts, ka centrālajām bankām kā galvenajiem institucionālajiem spēlētājiem “monetārajā konstitūcijā” (6) jābūt iespējai pildīt savus uzdevumus tādā veidā, kas nav atkarīgs no īstermiņa politiskajiem cikliem vai neparedzētiem apstākļiem – kā to šajā lietā ir norādījusi Eiropas Centrālā banka (ECB) (7).
5.        Savienības tiesībās prasība, ka centrālajām bankām jābūt brīvām no ārējas ietekmes, ir nostiprināta LESD 130. pantā un gandrīz identiski formulētajā Eiropas Centrālo Banku sistēmas statūtu un Eiropas Centrālās bankas statūtu (turpmāk tekstā – “ECBS un ECB Statūti”) (8) 7. pantā. Šīs tiesību normas būtībā paredz, ka nedz ECB, nedz dalībvalsts centrālā banka, nedz arī to lēmējinstitūciju locekļi nedrīkst lūgt vai pieņemt norādījumus no ārējas struktūras. Turpretī Savienības iestādēm vai struktūrām, kā arī dalībvalstu valdībām jāapņemas ievērot šo principu un nemēģināt iespaidot ECB vai valstu centrālo banku lēmējinstitūciju locekļus, kad viņi veic amata pienākumus.
6.        Šo vispārīgo centrālo banku neatkarības formulējumu papildina ECBS un ECB Statūtu 14.2. pants, kas it īpaši ierobežo iespēju atbrīvot valsts centrālās bankas vadītāju no amata pirms viņa pilnvaru termiņa beigām divos gadījumos: pirmkārt, ja “viņš [vai viņa] vairs neatbilst nosacījumiem, kas vajadzīgi viņa pienākumu veikšanai”, un, otrkārt, ja “viņš [vai viņa] vai ir izdarījis smagu pārkāpumu”.
7.         Spriedumā Rimšēviča lietā (9) Tiesai jau ir bijusi iespēja pievērsties šā “atceļamības testa” otrajai daļai (smags pārkāpums). Tomēr minētajā lietā netika iesniegti nekādi pierādījumi par pārkāpumu, tāpēc Tiesa varēja ierobežot savu pārbaudi līdz relatīvi abstraktam līmenim, proti, piemērojamajam pierādījumu standartam, un secināt, ka, lai
liegums attiecīgajam centrālās bankas vadītajam īstenot savas pilnvaras būtu attaisnots,
jāpastāv pietiekamiem elementiem, ka viņš ir izdarījis smagā pārkāpumu (10).
8.        Šī lieta sniedz Tiesai papildu – un arī pilnīgāku – iespēju atgriezties pie šā “atceļamības testa” un izvērtēt ierobežojumus, ko šī valstu centrālo banku neatkarības garantija, kā arī tās vispārīgāka izpausme LESD 130. pantā un ECBS un ECB Statūtu 7. pantā uzliek dalībvalstīm, paredzot nosacījumus, ar kādiem valsts centrālās bankas vadības struktūras loceklis var tikt atbrīvots no amata.
9.        Nepieciešamība risināt šo jautājumu izriet no Bulgārijas Centrālās bankas (turpmāk tekstā – “BNB”) padomes lēmuma, ar kuru tā konstatēja, ka ir pamats atbrīvot MA no viņa kā prezidenta vietnieka un Emisijas departamenta vadītāja amata pienākumiem (turpmāk tekstā – “BNB lēmums”).
10.      Šis lēmums tika pieņemts pēc tam, kad cita institūcija, Komisia za protivodeystvie na koruptsiata (Korupcijas novēršanas komisija, Bulgārija; turpmāk tekstā – “KPK”), konstatēja vairākas neatbilstības starp MA kā BNB prezidenta vietnieka amatu un vairākām citām viņa darbībām (turpmāk tekstā – “KPK lēmums”). Tās, pirmkārt, attiecās uz MA dalību sabiedrībā ar ierobežotu atbildību brīdī, kad viņš tika ievēlēts par prezidenta vietnieku, un, otrkārt, uz viņa valdes locekļa amatu divās bezpeļņas organizācijās, proti, golfa klubā un pētniecības institūtā. Šķiet arī, ka MA nav izbeidzis šīs saistības noteiktajos termiņos.
11.      Pieņemot lēmumu, BNB padome ņēma vērā KPK
lēmumu un secināja, ka MA nevar uzskatīt par atbilstošu prezidenta vietnieka pienākumu veikšanai nepieciešamajiem nosacījumiem un ka viņš turklāt ir izdarījis smagu pārkāpumu. Citiem vārdiem sakot, padome uzskatīja, ka MA atbrīvošana no amata ir pamatota ar abiem ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā minētajiem iemesliem. Kaut arī, kā jau norādīts, minētā norma attiecas uz valstu centrālo banku vadītājiem, Bulgārijas likumdevējs nolēma paplašināt tajā noteikto “atceļamības testu”, to attiecinot arī uz citiem BNB padomes locekļiem.
12.      MA apstrīd BNB lēmuma likumību Varhoven administrativen sad (Augstākā administratīvā tiesa, Bulgārija), kas ir iesniedzējtiesa šajā lietā. Viņš it īpaši apgalvo, ka šajā lietā nav konstatēts neviens no abiem pamatiem atbrīvošanai no amata. Šajā saistībā
iesniedzējtiesa ir vērsusies Tiesā ar vairākiem jautājumiem, kuri būtībā skar turpmāk izklāstītos aspektus.
13.      Pirmkārt, iesniedzējtiesa jautā, vai valstu centrālo banku neatkarības princips pieļauj ar valsts tiesisko regulējumu to lēmējinstitūcijas locekļiem – piemēram, prezidenta vietniekam – uzliktu pienākumu deklarēt daļas sabiedrībās un līdzdalību bezpeļņas juridiskās personās (piektais jautājums). Otrkārt, tā kā lieta attiecas uz valsts centrālās bankas vadītāja vietnieku, nevis tās vadītāju, iesniedzējtiesa šaubās par ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā paredzētā “atceļamības testa” piemērojamību (pirmais un otrais jautājums). Treškārt, tā vēlas saņemt skaidrojumu par vairāku tādu valsts tiesību elementu saderību ar Savienības tiesībām, uz kuru pamata var secināt, ka attiecīgā persona neatbilst nosacījumiem, kas nepieciešami amata pilnvaru pildīšanai – tas ir viens no diviem šajā testā paredzētajiem nosacījumiem atbrīvošanai no amata (trešais līdz septītais jautājums); visbeidzot, tā šaubās par to, vai ar Savienības tiesībām ir saderīga BNB kompetence izvērtēt smaga pārkāpuma – kā otra šā testa daļas – esību (astotais jautājums).
14.      No tā izriet, ka šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu tiek izvirzīts jautājums par dalībvalstu pilnvarām paredzēt nosacījumus, ar kādiem valsts centrālās bankas lēmējinstitūcijas loceklis var tikt atbrīvots no amata. Tādējādi jautājumi, uz kuriem Tiesai ir jāsniedz atbilde, attiecas uz ierobežojumiem, kurus Savienības tiesības var uzlikt šīm pilnvarām un kuru mērķis – kā paskaidrošu – ir nodrošināt valstu centrālo banku vadītāju amata pilnvaru stabilitāti un tādējādi aizsargāt šo iestāžu spēju pildīt savus uzdevumus un pasargāt tās no patvaļīgas iejaukšanās.
II.    Tiesiskais regulējums
A.      Savienības tiesības
15.      Saskaņā ar LESD 130. pantu “ne [ECB], ne kādas valsts centrālā banka, ne arī kāds to lēmējinstanču loceklis, īstenojot pilnvaras un veicot uzdevumus un pienākumus, ko uzliek Līgumi un ECBS Statūti un ECB Statūti, nelūdz un nepieņem norādījumus no Savienības iestādēm vai struktūrām, no kādas dalībvalsts valdības vai no kādas citas struktūras. Savienības iestādes vai struktūras un dalībvalstu valdības apņemas ievērot šo principu un nemēģināt iespaidot [ECB] vai valstu centrālo banku lēmējinstanču locekļus, kad viņi veic amata pienākumus.”
16.      LESD 131. pantā noteikts, ka “visas dalībvalstis nodrošina to, ka šo valstu tiesību akti, tostarp to centrālo banku statūti, ir saderīgi ar Līgumiem un ECBS un ECB statūtiem”.
17.      ECBS un ECB Statūtu 7. pantā “Neatkarība” ir noteikts, ka saskaņā ar [LESD] 130. pantu ne ECB, ne valstu centrālās bankas, ne arī kāds no to lēmējinstanču locekļiem, īstenojot [Līgumu] un Statūtu piešķirtās pilnvaras un veicot uzticētos uzdevumus un pienākumus, nelūdz un nepieņem ne Savienības iestāžu, ne arī kādas dalībvalsts valdības vai citas struktūras norādījumus. Savienības iestādes vai struktūras un dalībvalstu valdības apņemas ievērot šo principu un nemēģināt iespaidot ECB vai valstu centrālo banku lēmējinstanču locekļus, kad viņi veic amata pienākumus.”
18.      ECBS un ECB Statūtu 14. pantā “Valstu centrālās bankas” noteikts:
“[..]
14.2. Valstu centrālo banku statūti īpaši paredz, ka valsts centrālās bankas vadītāja amata pilnvaru laiks ir vismaz pieci gadi.
Tikai tad, ja vadītājs vairs neatbilst nosacījumiem, kas vajadzīgi pienākumu veikšanai, vai ir izdarījis smagu pārkāpumu, viņu var atbrīvot no amata. Attiecīgais vadītājs vai ECB Padome var apstrīdēt šo lēmumu Tiesā, pamatojoties uz Līgumu vai jebkura to īstenošanai pieņemta akta pārkāpumu. Tiesvedību sāk attiecīgi divos mēnešos pēc tam, kad lēmums publicēts, vai pēc tam, kad prasītājs ir saņēmis paziņojumu par to, vai, ja tas nav saņemts, pēc dienas, kad prasītājs uzzina par šo lēmumu.
[..].”
B.      Valsts tiesības
1.      Likums par Bulgārijas Centrālo banku
19.      Saskaņā ar Zakon za Balgarskata narodna banka (Likums par Bulgārijas Centrālo banku, turpmāk tekstā – “BNB likums”) 11. pantu:
“(1)      Padomē ir septiņi locekļi: bankas prezidents, trīs bankas prezidenta vietnieki un trīs papildu locekļi.
(2)      Padomes locekļi ir Bulgārijas pilsoņi.
(3)      [..] Par padomes locekļiem ievēl un ieceļ personas ar augstām morālām īpašībām, un tās ir izcili profesionāļi ekonomikas, finanšu un banku jomā.
(4)      Par padomes locekli nedrīkst būt persona:
1.      kura ir notiesāta ar brīvības atņemšanu par tīšu noziedzīgu nodarījumu;
2.      kura ir pasludināta par maksātnespējīgu kā individuālais komersants vai personālsabiedrības
biedrs ar neierobežotu atbildību;
3.      kura pēdējo divu gadu laikā pirms lēmuma par sabiedrības vai kooperatīva atzīšanu par maksātnespējīgu pieņemšanas dienas ir bijusi sabiedrības vai kooperatīva vadības vai uzraudzības institūcijas loceklis;
4.      [..] [kura] ir individuālais komersants, personālsabiedrības biedrs ar neierobežotu atbildību, sabiedrības vai kooperatīva vadītājs, pilnvarnieks, tirdzniecības pārstāvis, prokūrists, tirdzniecības starpnieks, likvidators vai maksātnespējas administrators, vadības vai uzraudzības institūcijas loceklis, izņemot sabiedrības, kurās [BNB] ir līdzdalība;
5.      kura ir cita Bulgārijas Centrālās bankas padomes locekļa laulātais vai dzīvesbiedrs, radinieks taisnā līnijā, sānu līnijā līdz ceturtajai pakāpei (ieskaitot) vai svainībā līdz otrajai pakāpei (ieskaitot).”
20.      BNB likuma 12. pants ir formulēts šādi:
[..]
(5)      [..] Prezidents un prezidenta vietnieks nedrīkst veikt citu darbību, izņemot mācībspēka darbību vai dalību tādu sabiedrību struktūrās, kurās piedalās [BNB], vai starptautisku organizāciju struktūrās saistībā ar [BNB], ja vien viņi nav iecelti par ministru prezidenta pienākumu izpildītāju saskaņā ar Bulgārijas Republikas Konstitūcijas 99. panta 5. punktu. Ar vienprātīgu padomes lēmumu viņi var veikt bezatlīdzības darbību, ja nepastāv interešu konflikts.
[..]
(10)      Prezidents, prezidenta vietnieks un citi padomes locekļi iesniedz iestādei, kas viņus ievēlējusi vai iecēlusi, deklarācijas, kas minētas Zakon za protivodeystvie na koruptsiata [(Korupcijas novēršanas likums)] 49. panta 1. punkta 3. apakšpunktā. [..].”
21.      BNB likuma 14. pantā noteikts:
“(1)      12. pantā minētā kompetentā iestāde pirms termiņa var atbrīvot no amata padomes locekli tikai tad, ja viņš neatbilst amata pienākumu veikšanas nosacījumiem vai ir izdarījis smagu pārkāpumu [ECBS un ECB] Statūtu 14.2. panta izpratnē.
(2)      [..] Pamatus prezidenta vietnieka vai cita padomes locekļa, izņemot prezidentu, pirmstermiņa atbrīvošanai no amata konstatē ar padomes lēmumu, kas pieņemts
atbilstoši tās noteiktajai kārtībai. Padomes loceklis, kuru ierosināts atbrīvot no amata, pārtrauc pildīt savas pilnvaras no padomes lēmuma pieņemšanas dienas. Padomes lēmumu var pārsūdzēt Varhoven administrativen sad [(Augstākā administratīvā tiesa)] septiņu dienu laikā. Varhoven administrativen sad [(Augstākā administratīvā tiesa)] pieņem galīgo nolēmumu 14 dienu laikā pēc pārsūdzības saņemšanas. Galīgo nolēmumu nosūta iestādei, kas ir atbildīga par pirmstermiņa atbrīvošanu no amata saskaņā ar 12. pantu.”
2.      Tiesību akti korupcijas apkarošanas jomā
22.      No prejudiciālā nolēmuma izriet, ka dažādos laikos uz pamatlietā aplūkotajiem faktiem bija attiecināmi divi valsts tiesību akti korupcijas apkarošanas jomā, proti,
Zakon za protivodeystvie na koruptsiata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imushtestvo (Likums par korupcijas apkarošanu un nelikumīgi iegūtu līdzekļu konfiskāciju, turpmāk tekstā – “ZPKONPI”) un
ZPK.
23.      Pirmkārt, saskaņā ar ZKPONPI (atcelts no 2023. gada 6. oktobra) 6. panta 1. punkta 12. apakšpunktu un līdzīgi formulēto ZPK 6. panta 1. punkta 12. apakšpunktu “[augstas] [(11)] valsts amatpersonas šā likuma izpratnē,” ir “[BNB] prezidents, prezidenta vietnieki, padomes locekļi un ģenerālsekretārs”.
24.      Otrkārt, saskaņā ar ZKPONPI 35. panta 1. punktu un līdzīgi formulēto ZPK 49. panta 1. punktu:
“(1)      [Augstām] [(12)] valsts amatpersonām [..] ir jāiesniedz komisijai šādas deklarācijas:
1.      nesavienojamības deklarācija;
2.      mantiskā stāvokļa un interešu deklarācija;
3.      deklarācija par šā punkta 1. apakšpunktā minētajā deklarācijā norādīto apstākļu izmaiņām;
4.      deklarācija par šā punkta 2. apakšpunktā minētajā deklarācijā norādīto apstākļu izmaiņām daļā par interesēm un līdzekļu izcelsmi parādu un aizdevumu pirmstermiņa atmaksas gadījumā.
(2)      [..] Šā panta 1. punkta 1. un 3. apakšpunktā minētās deklarācijas iesniedz iestādei, kas personu ievēlēju vai iecēlusi amatā [..], un šā panta 1. punkta 2. un 4. apakšpunktā minētās deklarācijas iesniedz Korupcijas apkarošanas un nelikumīgi iegūtu līdzekļu konfiskācijas komisijai” [pēdējā atsauce ZPK 49. panta 4. punktā ir aizstāta ar atsauci uz KPK].
25.      Saskaņā ar ZPKONPI 37. pantu un līdzīgi formulēto ZPK 51. pantu:
“(1) [Augstām] (13) valsts amatpersonām [..] ir jāiesniedz Komisijai deklarācija par mantisko stāvokli un interesēm valstī un ārvalstīs, kurā tās deklarē:
[..]
12.      [(14)] dalību sabiedrībās, [personālsabiedrībās] (15), sabiedrību, bezpeļņas juridisko personu vai kooperatīvu vadības vai uzraudzības institūcijās, kā arī
individuālā komersanta darbību ievēlēšanas vai iecelšanas amatā dienā un 12 mēnešus pirms ievēlēšanas vai iecelšanas amatā dienas;
[..].”
26.      Saskaņā ar ZPKONPI 38. panta 1. punkta 1. apakšpunktu deklarācija par mantisko stāvokli un interesēm jāiesniedz viena mēneša laikā pēc darba uzsākšanas augstas amatpersonas amatā. 38. panta 1. punkta 2. apakšpunktā noteikts, ka “viena mēneša laikā pēc mantiskā stāvokļa un interešu deklarācijas iesniegšanas attiecīgā persona var grozīt savu deklarāciju, ja tas nepieciešams, lai novērstu nepilnības vai kļūdas deklarētajos apstākļos.”
27.      Šķiet, ka šī tiesību norma ir aizstāta ar ZPK 53. pantu, saskaņā ar kuru “valsts amatpersonām viena mēneša laikā pēc izmaiņu rašanās ir jāiesniedz 49. panta 1. punkta 3. un 4. apakšpunktā minētās deklarācijas”.
28.      Visbeidzot, ZPK 7. pantā noteikts, ka “iestāde korupcijas novēršanai un apkarošanai un interešu konflikta noteikšanai šā likuma izpratnē ir [KPK].”
29.      Saskaņā ar ZPK 13. panta 1. punkta 8. apakšpunktu KPK “izskata brīdinājumus par valsts amatpersonu amatu nesavienojamības deklarācijām un, ja tiek konstatēta nesavienojamība, vēršas iestādē, kura personu ir ievēlējusi vai iecēlusi amatā, lai tā veiktu attiecīgus pasākumus [..].”
III. Fakti, tiesvedība valsts tiesā un uzdotie prejudiciālie jautājumi
30.      Narodno sabranie na Republika Bulgaria (Bulgārijas Republikas Nacionālā asambleja) 2023. gada 26. jūlijā ievēlēja MA par BNB prezidenta vietnieku un Emisijas departamenta (viens no trim galvenajiem BNB departamentiem) vadītāju.
31.      2023. gada 27. jūlijā viņš Nacionālajai asamblejai iesniedza amatu nesavienojamības deklarāciju atbilstoši ZPKONPI 35. panta 1. punkta 1. apakšpunktam kopsakarā ar BNB likuma 11. panta 4. punkta 4. apakšpunktu un 12. panta 5. punktu (turpmāk tekstā – “nesavienojamības deklarācija”).
32.      2023. gada 11. augustā MA iesniedza KPK pirmo mantiskā stāvokļa un interešu deklarāciju saskaņā ar ZPKONI 35. panta 1. punktu. Minētajā deklarācijā MA norādīja, ka viņam pieder 2 % daļu sabiedrībā ar ierobežotu atbildību (“Iontech Engineering” OOD), un novērtēja šo dalību 117 000 levu (BGN) (aptuveni 58 500 EUR) apmērā (turpmāk tekstā – “pirmā mantiskā stāvokļa un interešu deklarācija”).
33.      2023. gada 8. novembrī MA savas daļas “Iontech Engineering” pārdeva par 100 BGN (aptuveni 50 EUR).
34.      2023. gada 13. novembrī saskaņā ar ZPK 49. panta 1. punkta 4. apakšpunktu MA paziņoja KPK par izmaiņām pirmajā mantiskā stāvokļa un interešu deklarācijā, novērtējot viņa dalības “Iontech Engineering” vērtību 100 BGN (aptuveni 50 EUR) apmērā (16). Viņš arī norādīja, ka iecelšanas brīdī viņš ir bijis divu bezpeļņas juridisko personu, proti, Balkanski Panitsa Institut za nauchni izdirvania (Balkānu-Panicas Zinātniskās pētniecības institūts; turpmāk tekstā – “Zinātniskās pētniecības institūts”) un Golf Klub Blagoevgrad (turpmāk tekstā – “Golf Klub”), valdes loceklis (turpmāk tekstā – “otrā mantiskā stāvokļa un interešu deklarācija”).
35.      2023. gada 23. novembrī šo secinājumu 33. punktā norādītā īpašuma tiesību pāreja tika ierakstīta komercreģistrā. MA tika svītrots kā abu bezpeļņas juridisko personu valdes loceklis attiecīgi 2023. gada 15. decembrī un 2024. gada 17. janvārī.
36.      2024. gada 7. februārī MA iesniedza KPK jaunu mantiskā stāvokļa un interešu deklarāciju saskaņā ar ZPK 49. panta 1. punkta 4. apakšpunktu (turpmāk tekstā – “trešā mantiskā stāvokļa un interešu deklarācija”). Šajā deklarācijā viņš it īpaši norādīja, ka viņa ievēlēšanas vai iecelšanas dienā viņam nav piederējušas daļas nevienā sabiedrībā un ka viņš nav bijis bezpeļņas juridiskās personas vai kooperatīva vadības vai uzraudzības institūcijas loceklis. Turklāt viņš deklarēja, ka 12 mēnešu laikā pirms viņa ievēlēšanas vai iecelšanas viņam nebija piederējušas nekādas daļas nevienā sabiedrībā.
37.      Ar 2024. gada 24. jūnija lēmumu KPK, pamatojoties uz ZPK 13. panta 1. punkta 8. apakšpunktu, konstatēja, ka pastāv amatu nesavienojamība attiecībā uz MA kā BNB prezidenta vietnieka un Emisijas departamenta direktoru saistībā ar, pirmkārt, viņa dalību uzņēmumā “Iontech Engineering” un, otrkārt, viņa darbību divu bezpeļņas juridisko personu valdes locekļa amatā, kam
BNB
padome nebija sniegusi atļauju.
38.      KPK 2024. gada 27. jūnijā informēja BNB un Nacionālo asambleju par minēto lēmumu. Pēc MA lūguma viņam tika piešķirts bezalgas atvaļinājums.
39.      2024. gada 1. jūlijā MA cēla prasību par KPK lēmumu Administrativen sad Sofia grad (Sofijas pilsētas Administratīvā tiesa, Bulgārija) (17).
40.      2024. gada 16. jūlijā MA iesniedza rakstveida apsvērumus BNB padomei, kuros viņš cita starpā apstrīdēja to, ka pastāv pamats
viņai atbrīvošanai no amata, lūdza iegūt pierādījumus un lūdza, lai viņš tiktu uzklausīts
sava advokāta klātbūtnē.
41.      Tajā pašā dienā BNB padome pieņēma lēmumu, kurā konstatēja, ka ir pamats atbrīvot MA no viņa kā prezidenta vietnieka un Emisijas departamenta direktora
amata.
42.      Konkrētāk, ņemot vērā KPK lēmumu, BNB padome secināja, ka MA neatbilst amata pienākumu veikšanai nepieciešamajiem nosacījumiem. Lai gan tā norādīja, ka šis secinājums pats par sevi ir pietiekams pamats atbrīvošanai no amata, tā atzina, ka šāda rīcība ir uzskatāma arī par smagu pārkāpumu.  (18)
43.      MA pārtrauca pildīt BNB prezidenta vietnieka un valdes locekļa pienākumus no BNB lēmuma pieņemšanas dienas. Viņš pārsūdzēja šo lēmumu iesniedzējtiesā, kas noraidīja viņa lūgumu apturēt BNB lēmuma izpildi un apturēja tiesvedību, lai uzdotu Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [ECBS un ECB Statūtu] 14.2. pantā noteiktie kritēriji vadītāja atbrīvošanai no amata un lēmuma par atbrīvošanu no amata apstrīdēšanas kārtība ir jāinterpretē tādējādi, ka tie attiecas uz visiem valsts centrālās bankas lēmējinstitūciju locekļiem?
2)      Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša: vai [ECBS un ECB Statūtu] 14.2. pants ļauj valsts tiesību aktos ieviest tādus pašus kritērijus valsts centrālās bankas lēmējinstitūciju locekļu atbrīvošanai no amata, kādi minētajā tiesību aktā paredzēti attiecībā uz ECB vadītāju?
3)      Vai [ECBS un ECB Statūtu] 14.2. pants pieļauj valsts centrālās bankas vadītāja amata savienojamību ar dalību kapitālsabiedrībā kā sabiedrības dalībniekam ar tiesībām uz daļu no sabiedrības peļņas proporcionāli šai dalībai?
4)      Vai [ECBS un ECB Statūtu] 14.2. pants pieļauj valsts centrālās bankas vadītāja amata savienojamību ar dalību bezpeļņas juridiskas personas, kas saskaņā ar statūtiem var veikt saimniecisko darbību, vadības struktūrā bez vienprātīga valsts centrālās bankas padomes lēmuma, kāds saskaņā ar valsts tiesībām nepieciešams bezatlīdzības darbības veikšanai?
5)      Vai [LESD] 131. pants un [ECBS un ECB Statūtu] 7. pants pieļauj valsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem valsts centrālās bankas lēmējinstitūciju locekļiem kā valsts amatpersonām valsts tiesību izpratnē, konkrētā termiņā pēc stāšanās amatā kompetentajai valsts iestādei ir jāpaziņo par savu dalību kā sabiedrības dalībniekiem kapitālsabiedrībās un dalību bezpeļņas juridisko personu vadības struktūrās?
6)      Vai [LESD] 131. pants un [ECBS un ECB Statūtu] 14.2. pants pieļauj valsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem valsts centrālās bankas vadītājam kā valsts amatpersonai valsts tiesību izpratnē ir jāveic pasākumi, lai konkrētā termiņā pēc stāšanās amatā izbeigtu savu dalību kā sabiedrības dalībniekam kapitālsabiedrībā un dalību bezpeļņas juridisko personu vadības struktūrās?
7)      Vai [ECBS un ECB Statūtu] 14.2. pants pieļauj interpretāciju, ka valsts centrālās bankas vadītājs, kurš ir novērsis nesavienojamību ar ieņemamo amatu ārpus likumā noteiktā termiņa, tiek uzskatīts par personu, kas neatbilst amata pienākumu veikšanas nosacījumiem?
8)      Vai [LESD] 131. pants un [ECBS un ECB Statūtu] [..] 7. pants un 14.2. pants pieļauj valsts tiesību aktus, kas ļauj iestādei, kuras kompetencē ir noteikt pamatu atbrīvošanai no amata, šā īpašā procesa vajadzībām un kontekstā izvērtēt, vai ir izdarīts smags pārkāpums [ECBS un ECB Statūtu] 14.2. panta izpratnē?”
44.      MA, BNB, ECB, Spānijas valdība un Eiropas Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus. Šo ieinteresēto personu mutvārdu paskaidrojumi tika uzklausīti tiesas sēdē, kas notika 2025. gada 18. novembrī.
IV.    Juridiskā analīze
45.      Atgādinu, ka strīds pamatlietā izriet no informācijas, ko MA pēc iecelšanas BNB prezidenta vietnieka amatā
saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem sniedza vairākās deklarācijās par savu dalību kādā sabiedrībā un amatiem bezpeļņas juridiskās personās. Ņemot vērā iepriekš minēto, sākšu analīzi ar piekto uzdoto jautājumu, kurā Tiesai tiek lūgts, ņemot vērā valsts centrālo banku neatkarības principu, izvērtēt, vai pienākums, kas uzlikts šādas bankas lēmējinstitūcijas loceklim, piemēram, vadītāja vietniekam, deklarēt šādas situācijas, ir saderīgs ar minēto principu (A). Turpinot,
atzīmēju, ka lēmums, ar kuru konstatēta nepieciešamība atbrīvot MA no amata, bija balstīts uz uzskatu, ka uz iepriekš aprakstītajām situācijām attiecas ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā paredzētie pamati atbrīvošanai no amata. Tāpēc
pievērsīšos pirmajam un otrajam jautājumam, ar kuriem Tiesa tiek lūgta noteikt, vai šī norma ir piemērojama šīs lietas apstākļiem (B). Pēc tam pievērsīšos iesniedzējtiesas paustajām šaubām par to, vai piemērojamās Savienības tiesību normas ļauj secināt, ka tādas intereses, kādas norādītas
pamatlietā, var būt par pamatu valsts centrālās bankas vadītāja (vietnieka) atbrīvošanai no amata un vai šāds secinājums var tikt izdarīts, ja nepieciešamie tiesiskās aizsardzības līdzekļi nav izmantoti piemērojamajos termiņos (trešais, ceturtais, sestais un septītais jautājums) (C). Visbeidzot pievērsīšos astotajam prejudiciālajam jautājumam, ar kuru Tiesai tiek lūgts izskaidrot, vai ECBS un ECB Statūtu 14.2. pants ļauj valsts iestādei, kuras kompetencē ir konstatēt iemeslus atbrīvošanai no amata, izvērtēt, vai ir konstatēts “smags pārkāpums” kā viens no diviem minētajā tiesību normā paredzētajiem pamatiem atbrīvošanai no amata (D).
A.      Deklarācija par dalību sabiedrībās un dalību bezpeļņas juridisko personu pārvaldes institūcijās (piektais jautājums)
46.      Ar piekto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Savienības tiesību normas, kurās ir nostiprināts centrālo banku neatkarības princips (LESD 130. pants un ECBS un ECB Statūtu 7. pants), pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā valsts centrālās bankas lēmējinstitūcijas locekļiem ir noteikts pienākums noteiktā termiņā pēc stāšanās amatā paziņot kompetentajai valsts iestādei par savu dalību kā akcionāriem sabiedrībās un bezpeļņas juridisko personu pārvaldes institūcijās. Šajā sakarā atgādinu, ka minētās Savienības tiesību normas ietver valstu centrālo banku neatkarības principu, kas attiecas uz visiem to lēmējinstitūciju locekļiem un visām valstu centrālajām bankām neatkarīgi no tā, vai tās ir eurozonas dalībnieces. (19)
47.      Vispirms vēlos precizēt, ka,
manā izpratnē, jautājumā minētā “kompetentā valsts iestāde” ir KPK. Šim aspektam ir nozīme, jo piemērojamie valsts tiesību akti paredz divu veidu deklarācijas: “nesavienojamības deklarāciju”, kas jāiesniedz iecēlējinstitūcijai, proti, Nacionālajai asamblejai, un “mantiskā stāvokļa un interešu deklarāciju”, kas jāiesniedz KPK. Manuprāt, šā novērtējuma nolūkos ir nozīmīga tikai otrās kategorijas deklarācija.
48.      Šajā ziņā no ZPKONPI 37. panta 12. punkta un līdzīgi formulētā ZPK 51. panta 13. punkta izriet, ka personai, kas pilda noteiktu amatu, konkrēti
BNB prezidenta vietnieka amatu, ir pienākums paziņot KPK tostarp par jebkuru dalību sabiedrībās un līdzdalību bezpeļņas juridisko personu vai kooperatīvu vadības vai uzraudzības institūcijās
iecelšanas brīdī un iepriekšējo 12 mēnešu laikā.
49.      Jāpiebilst – no lietas materiāliem izriet, ka KPK ir neatkarīga, specializēta un pastāvīga administratīva iestāde, kas ir atbildīga par korupcijas novēršanu un apkarošanu, kā arī interešu konfliktu identificēšanu (20). Kā tas ir šajā lietā un kā sīkāk paskaidrošu šo secinājumu D daļā, KPK secinājumi var izraisīt BNB padomes rīcību, lai noteiktu, vai ir konstatēts pamats atbrīvošanai no amata ECBS un ECB Statūtu 14.2. panta izpratnē.
50.      Ņemot vērā šos apstākļus, neredzu, kā pienākums, kas uzlikts valsts centrālās bankas lēmējinstitūcijas locekļiem, piemēram, vadītāja vietniekam, iesniegt deklarācijas tādai struktūrai kā KPK, sniedzot ziņas par savu dalību peļņas un bezpeļņas organizācijās, varētu būt nesaderīgs ar valstu centrālo banku neatkarības principu. Gluži pretēji – kā apgalvo BNB, Spānijas valdība, ECB un Komisija –
šis pienākums veicina šīs neatkarības saglabāšanu. Tieši šādu deklarāciju pārbaude ļauj identificēt un, ja nepieciešams, novērst potenciālos draudus centrālās bankas neatkarībai.
51.      Tomēr, ja šādu deklarāciju mehānisms ir saistīts ar vēlāku procedūru, kuras mērķis ir konstatēt to, ka pastāv pamats atbrīvošanai no amata ECBS un ECB Statūtu 14.2. panta izpratnē, protams, ir būtiski, lai noteikumi, kas reglamentē šīs deklarācijas, būtu skaidri definēti gan attiecībā uz deklarējamajām situācijām, gan piemērojamiem termiņiem.
52.      Šajā ziņā – un ar atrunu, ka to pārbauda iesniedzējtiesa_– piemērojamās valsts tiesību normas, kas atgādinātas šo secinājumu
48. punktā, šķiet, pietiekami skaidri definē pienākumu atklāt dalību peļņas un bezpeļņas organizācijās.
53.      Turklāt no piektā jautājuma formulējuma un lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka attiecīgās deklarācijas iesniegšanas termiņš sākas no brīža, kad attiecīgā persona sāk pildīt savus pienākumus, un tas ir viens mēnesis (21). Abstrakti – un nepastāvot īpašiem argumentiem par pretējo – šāds termiņš, šķiet, nodrošina saprātīgu līdzsvaru starp nepieciešamību saglabāt centrālās bankas neatkarību (tam būtu pretrunā pārmērīgi ilgs termiņš salīdzinājumā ar vadītāja vietnieka pilnvaru termiņu) un nepieciešamību dot attiecīgajai personai pietiekami daudz laika, lai izpildītu šo pienākumu.
54.      Tāpēc uzskatu, ka LESD 130. pantam un ECBS un ECB Statūtu 7. pantam nav pretrunā valsts tiesību normas, ar kurām valsts centrālās bankas vadītāja vietniekam ir noteikts pienākums iesniegt kompetentajai valsts iestādei deklarāciju, kurā ir norādīta viņa dalība sabiedrībā vai piedalīšanās bezpeļņas organizācijas pārvaldes
institūcijās.
55.      Šis secinājums ļauj man pievērsties nākamajam jautājumam, kas attiecas uz iespēju šādu valsts centrālās bankas lēmējinstitūcijas locekli atbrīvot no amata, ja izpaustā informācija ļauj secināt, ka ir konstatēts kāds no ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā paredzētajiem pamatiem atbrīvošanai no amata.
B.      ECBS un ECB Statūtu 14.2. panta piemērojamība (pirmais un otrais jautājums)
56.      Šajā iedaļā paskaidrošu, ka ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā paredzētie kritēriji, kas reglamentē valsts centrālās bankas vadītāja vietnieka atbrīvošanu no amata (turpmāk tekstā – “atceļamības tests”), saskaņā ar Savienības tiesībām ir piemērojami tikai valstu centrālo banku vadītājiem (1). Pēc tam paskaidrošu, ka dalībvalstis var brīvi paplašināt šā testa piemērošanu, to attiecinot arī uz citiem savu valsts centrālo banku lēmējinstitūciju locekļiem (2).
1.      ECBS un ECB Statūtu 14.2. panta darbības joma (pirmais jautājums)
57.      Jāatgādina, ka saskaņā ar ECBS un ECB Statūtu 14.2. panta pirmo daļu “valstu centrālo banku statūti īpaši paredz, ka valsts centrālās bankas vadītāja amata pilnvaru laiks ir vismaz pieci gadi”. Šīs pašas tiesību normas otrajā daļā ir noteikts, ka “tikai tad, ja vadītājs vairs neatbilst nosacījumiem, kas vajadzīgi pienākumu veikšanai, vai ir izdarījis smagu pārkāpumu, viņu var atbrīvot no amata (22).” Šajā pantā ir arī noteikts, ka “attiecīgais vadītājs vai [ECB] Padome var apstrīdēt šo lēmumu Tiesā, pamatojoties uz [LESD] vai jebkura tā īstenošanai pieņemta akta pārkāpumu.
58.      No tā izriet, ka ECBS un ECB Statūtu 14.2. pants ietver trīs atsevišķus noteikumus. Pirmkārt, tajā ir noteikts minimālais valsts centrālās bankas vadītāja pilnvaru termiņš. Otrkārt, tajā ir noteiktas divas situācijas, kad šis pilnvaru termiņš var tikt priekšlaicīgi izbeigts (“atceļamības tests”). Treškārt, tajā ir noteikts īpašs tiesiskās aizsardzības līdzeklis, piešķirot attiecīgajam [valsts centrālās bankas] vadītājam un ECB Padomei locus standi, lai apstrīdētu šādu lēmumu Tiesā.
59.      No šīs tiesību normas skaidrā formulējuma izriet, ka visos trīs gadījumos tā attiecas tikai uz vadītājiem, nevis uz citiem valstu centrālo banku lēmējinstitūciju locekļiem.
60.      Šo secinājumu apstiprina arī minētās tiesību normas konteksts un mērķi.
61.      Kā jau minēts, ECBS un ECB Statūtu 14.2. pants papildina LESD 130. pantu, kurš būtībā ir atkārtots šo statūtu 7. pantā un kurā, kā atgādināja Tiesa, atspoguļota nozīme, ko Līgumu autori piešķīra tam, lai tiktu nodrošināts, ka ECB un ECBS var neatkarīgi veikt tām uzticētos uzdevumus (23).
62.      Šajā kontekstā Tiesa spriedumā Rimšēviča lietā uzsvēra, ka visu trīs ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā ietverto noteikumu mērķis ir “nodrošinātu valstu centrālo banku [kuras kopā ar ECB veido ECBS] banku vadītāju funkcionālo neatkarību” (24). Turklāt šīs tiesību normas trešajā noteikumā paredzētā tiesību aizsardzības līdzekļa – kas ir prasības par valsts pasākuma atcelšanu īpaša forma (25) – īpatnības lika Tiesai kvalificēt ECBS un ECB Statūtu 14.2. panta pamatā esošo loģiku par tādu, kas iemieso “ļoti integrētu sistēmu, kuru Līguma autori bija iecerējuši attiecībā uz ECBS” (26).
63.      Turklāt Tiesa ir izskaidrojusi šīs sistēmas jēgu, atsaucoties uz īpašo institucionālo saikni starp “vadītājiem no eurozonas” un ECB, ņemot vērā, ka šie vadītāji ir ECB Padomes, kas ir gan ECB, gan ECBS galvenā lēmējinstitūcija, de iure locekļi (27). Pilnības labad piebildīšu, ka, lai gan šis aspekts īpaši skaidri parāda sistēmas “ļoti integrēto raksturu”, Statūtu 14.2. pants atšķirībā no dažiem citiem šo Statūtu noteikumiem nav piemērojams tikai eurozonas dalībvalstīm. Dalībvalstis “ar izņēmuma statusu” (28) LESD 139. panta 1. punkta izpratnē piedalās ECBS ar savām tiesībām (29), un tas izskaidro, kāpēc arī uz tām attiecas garantijas, kas noteiktas ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā.
64.      Katrā ziņā pretēji tam, ko apgalvo MA, BNB, ECB un Spānijas valdība, ne ar šo tiesību normu ieviestās sistēmas īpašais raksturs, ne, vispārīgāk, nepieciešamība saglabāt valstu centrālo banku neatkarību ECB (un ECBS) ietvaros nenozīmē, ka ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā paredzētais “atceļamības tests” Savienības tiesībās ir piemērojams valstu centrālo banku lēmējinstitūciju locekļiem, kas nav vadītāji.
65.      Saskaņā ar iepriekš minēto un kā to apgalvo arī Komisija, lai gan [valstu centrālo banku] vadītāju, it īpaši eurozonas [valstu centrālo banku] vadītāju, īpašā loma ECBS ietvaros izskaidro, kāpēc attiecīgā tiesību norma tiem ir īpaši adresēta, uz mērķi saglabāt valstu centrālo banku neatkarību nevar atsaukties, lai pretlikumīgi paplašinātu šīs tiesību normas piemērojamību personām.
66.      Tomēr, kā paskaidrošu turpmāk, nekas ECBS un ECB Statūtu 14.2. panta pamatā esošajā loģikā neliedz dalībvalstij tās valsts tiesiskajā regulējumā paredzēt, ka “atceļamības tests” attiecas arī uz citiem tās valsts centrālās bankas lēmējinstitūcijas locekļiem, piemēram, vadītāja vietnieku.
2.      “Atceļamības testa” paplašināta piemērojamība (otrais jautājums)
67.      Kā jau minēts, Bulgārijas likumdevējs ar BNB likuma 14. panta 1. punktu ir nolēmis ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā paredzēto “atceļamības testu” piemērot visiem Bulgārijas Centrālās bankas lēmējinstitūciju locekļiem.
68.      Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai šāda paplašināta piemērojamība ir saderīga ar minēto Statūtu noteikumu.
69.      Kā jau minēts, šajā sakarā nesaskatu nekādas grūtības.
70.      Pirmkārt, nekas Savienības tiesībās neliedz dalībvalstīm iedvesmoties no konkrētas Savienības tiesību normas un saskaņā ar valsts tiesībām piemērot to situācijās, kurām šis noteikums sākotnēji nav bijis paredzēts.
71.      Otrkārt, pretējs secinājums būtu pamatots tikai tad, ja šāda Savienības tiesību normas darbības jomas paplašināšana apdraudētu tās efektivitāti vai pārkāptu citu Savienības tiesību normu.
72.      Šīs lietas apstākļos norādīšu, ka saskaņā ar LESD 131. pantu dalībvalstu tiesību aktiem ir jābūt saderīgiem ar Līgumiem un ECBS un ECB Statūtiem. Šī prasība it īpaši liek domāt
par LESD 130. pantu un minēto
statūtu 7. pantu, kuros, kā jau norādīts, ir nostiprināts valstu centrālo banku neatkarības princips, kas ir piemērojams visiem to lēmējinstitūciju locekļiem. Šis princips paredz, ka šīs bankas ir jāaizsargā no politiskā spiediena, lai ECBS varētu efektīvi pildīt savus uzdevumus, it īpaši cenu stabilitātes uzturēšanu, neatkarīgi īstenojot tai piešķirtās pilnvaras, kā paredzēts LESD 282. pantā (30).
73.      Šajā ziņā atgādināšu iepriekš minēto Tiesas skaidrojumu, saskaņā ar kuru ECBS un ECB Statūtu 14.2. pants kalpo tam, lai saglabātu valstu centrālo banku vadītāju funkcionālo neatkarību. Konkrētāk, attiecībā uz šajā tiesību normā paredzēto “atceļamības testu”, iespēju vadītāju priekšlaicīgi atcelt no amata aprobežojot ar diviem tajā definētajiem gadījumiem, Līgumu autori valsts centrālajām bankām piešķīra īpašu garantiju, kas paredzēta, lai nodrošinātu lēmumu pieņemšanas nepārtrauktību un konsekvenci, aizsargājot tās no īstermiņa politiskiem apsvērumiem. Ņemot vērā, ka šis
tests principā saglabā iespēju vadītājam palikt amatā visu viņa pilnvaru laiku, lēmums attiecināt šo aizsardzību uz visiem valsts centrālās bankas lēmējinstitūcijas locekļiem, kuri arī var būt iesaistīti ar ECBS saistīto uzdevumu izpildē, veicina iestādes funkcionālo neatkarību kopumā, nodrošinot šiem locekļiem tādu pašu aizsardzību pret patvaļīgu atbrīvošanu no amata.
74.      Šajā ziņā diez vai ir jāatgādina, ka uzdevumi, kas valstu centrālajām bankām ir uzticēti ar Savienības tiesībām ECBS ietvaros, ne vienmēr ir skar tikai ECB vadītājus (31). Turklāt, pat noteikti uzdevumi piešķirti tikai uz tiem, ECBS un ECB Statūtos ir paredzēta iespēja aizstāt vadītāju, kā paredzēts to 10.2. pantā. (32)Tāpat arī Eiropas Monetārais institūts, kas ir ECB vēsturiskais priekštecis, savā 1995. gada konverģences ziņojumā norādīja, ka valstu centrālo banku neatkarība “tiks vēl vairāk nostiprināta, ja tie paši noteikumi [kā tie, kurus paredz it īpaši “atceļamības tests”] tiktu piemēroti arī citiem [valstu centrālo banku] lēmējinstitūciju locekļiem, kuriem ir uzticēti ar ECBS saistīti uzdevumi” (33).
75.      No tā izriet, ka atbilde uz pirmo un otro prejudiciālo jautājumu ir tāda, ka ECBS un ECB Statūtu 14.2. pants Savienības tiesībās ir piemērojams tikai valstu centrālo banku vadītājiem. Tomēr šī tiesību norma neaizliedz valsts tiesību aktus, kas paredz, ka tajos noteiktais “atceļamības tests” ir piemērojams arī šādas bankas vadītāja vietniekam.
76.      Šis secinājums ļauj man pievērsties nākamās jautājumu sērijas izskatīšanai, kas attiecas uz to, vai šī Savienības tiesību norma ļauj secināt, ka pamatlietā aplūkotajos apstākļos ir konstatēti pamati atbrīvošanai no amata.
C.      (Ne)iespējamība turēt noteiktus aktīvus un veikt noteiktas darbības (trešais, ceturtais, sestais un septītais jautājums)
77.      Ar trešo un ceturto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai ECBS un ECB Statūtu 14.2. pants pieļauj situāciju, kurā valsts centrālās bankas vadītājam, pirmkārt, ir daļas sabiedrības kapitālā, kas viņam dod tiesības uz dalību šīs sabiedrības peļņā (trešais jautājums), un, otrkārt, viņš bez nepieciešamās atļaujas ir loceklis tādas bezpeļņas juridiskās personas vadības struktūrā, kura var veikt saimniecisku darbību (ceturtais jautājums).
78.      Ar sesto un septīto jautājumu iesniedzējtiesa turklāt vēlas noskaidrot, vai, pirmkārt, “atceļamības testa” pirmā daļa (“pienākumu veikšanai nepieciešamie nosacījumi”) pieļauj to, ka vadītājam ir pienākums noteiktā termiņā pēc stāšanās amatā veikt pasākumus, lai izbeigtu šādu dalību (sestais jautājums), un, otrkārt, ja šāda dalība tiek izbeigta novēloti, – vai tas ļauj secināt, ka testa pirmā daļa ir izpildīta (septītais jautājums) (34).
79.      Lai atbildētu uz šiem jautājumiem, aplūkošu, pirmkārt, loģiku, kas ir atceļamības testa pamatā (1), un no tās izrietošās sekas (2).
1.      “Atceļamības tests”: vispārīgas piezīmes
80.      Vispirms jāatgādina, ka ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā dalībvalsts iespēja priekšlaicīgi atbrīvot vadītāju no amata ir paredzēta tikai divās situācijās, proti, ja viņš vairs neatbilst nosacījumiem, kas vajadzīgi pienākumu veikšanai, vai ir izdarījis smagu pārkāpumu. Tāpēc dalībvalstis nedrīkst papildināt priekšlaicīgas atbrīvošanas no amata pamatu sarakstu. Lēmums par centrālās bankas vadītāja atbrīvošanu no amata jāpieņem, pamatojoties vienīgi uz šiem diviem pamatiem (35).
81.      Kā jau paskaidroju, “atceļamības tests” ir īpašs instruments, kas izstrādāts, lai aizsargātu valstu centrālo banku funkcionālo neatkarību. Lai šo mērķi varētu efektīvi sasniegt, vadītājiem principā jābūt iespējai palikt amatā visā savu pilnvaru termiņu, ievērojot tikai šos divus izņēmumus.
82.      Otrkārt, darbības vārda “var” lietošana šajā tiesību normā norāda, ka pat tad, ja ir konstatēts viens no pamatiem, vadītājs nav obligāti jāatbrīvo no amata. Tādējādi 14.2. punktā dalībvalstīm ir piešķirta zināma rīcības brīvība attiecībā uz to, vai konkrētās lietas apstākļos ir nepieciešama atbrīvošana no amata, tomēr ar nosacījumu, ka ir jāsaglabā neatkarības garantijas lietderīgā iedarbība, kā paskaidrošu turpmāk.
83.      Ņemot vērā iepriekš minēto, tagad izskatīšu abus pamatus atbrīvošanai no amata sīkāk.
a)      Pienākumu veikšanas nosacījumu neizpilde
84.      Attiecībā uz pirmo atcelšanas pamatu jau esmu norādījis, ka tas ir daļa no plašāka testa, kas reglamentē apstākļus, kādos vadītājs var tikt atbrīvots no amata. Tā kā nav atsauces uz dalībvalstu tiesībām, šis tests ir jāuzskata par autonomu Savienības tiesību jēdzienu (36). Tomēr, tā kā ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā nav sniegtas nekādas norādes par “nosacījumu, kas vajadzīgi pienākumu veikšanai” veidu, šo nosacījumu definēšana principā ir atstāta dalībvalstu ziņā  (37), ievērojot noteiktus ierobežojumus, kurus izklāstīšu turpmāk.
85.      Salīdzinošs pārskats liecina, ka valstu tiesiskajā regulējumā ir pieņemtas detalizācijas ziņā un pēc būtības dažādas nostājas par kvalificējošiem un diskvalificējošiem
nosacījumiem dalībai valstu centrālo banku lēmējinstitūcijās. Šie nosacījumi parasti attiecas uz tādām vispārējām īpašībām kā godīgums, laba reputācija vai atzīta kompetence (38), vai arī uz konkrētākām prasībām, kas balstās uz līdzīgiem apsvērumiem, piemēram, kriminālsodāmības vai maksātnespējas procesa neesība vai augstākā izglītība (vispārīgi vai konkrētā jomā, piemēram, ekonomikā vai finansēs). (39)
86.      Tajā pašā laikā LESD 130. pantā un ECBS un ECB Statūtu 7. pantā, kas arī ir piemērojami visiem valstu centrālo banku lēmējinstitūciju locekļiem, ir nostiprināts viņu neatkarības mērķis. Šā mērķa efektīva sasniegšana ietver noteiktus ierobežojumus, kuri dalībvalstīm ir jāievēro, gan paredzot šo pienākumu veikšanai nepieciešamos nosacījumus, gan novērtējot, vai ir izpildīts pirmais “atceļamības testā” ietvertais pamats atbrīvošanai no amata.
87.      Šajā kontekstā šis vispārīgais ierobežojums izpaužas divās konkrētākās prasībās.
88.      Pirmkārt, nosacījumi, kas attiecas uz pienākumu veikšanu, ir jāformulē pietiekami skaidri, lai izvairītos no ļaunprātīgas izmantošanas vai instrumentalizācijas, jo pretējā gadījumā ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā minētā pirmā atbrīvošanas no amata pamata izmantošana varētu apdraudēt pašu šīs tiesību normas lietderīgo iedarbību. (40) Tā vietā, lai sniegtu garantiju pret ārēju spiedienu un patvaļīgu atbrīvošanu no amata, tas varētu novest tieši pie šo risku īstenošanās. Tādēļ to noteikumu skaidrība, kas reglamentē apstākļus, kādos valsts centrālās bankas loceklis var ieņemt amatu vai tikt atbrīvots no amata, ir ārkārtīgi svarīga stabilas un objektīvas institucionālās vides pastāvēšanai.
89.      Šī prasība par skaidrību, protams, neizslēdz atvērta satura nosacījumu, piemēram, iepriekš minēto (godīgums, reputācija un tamlīdzīgi), izmantošanu. Šādos gadījumos, novērtējot, vai šie nosacījumi (joprojām) ir izpildīti, noteikti būs jāizvērtē vairāki faktori (tas
parasti nebūs nepieciešams gadījumos, kad nosacījumi ir šauri definēti, piemēram, par kriminālsodāmības neesība). Vispārīguma līmenis, ar kādu šie nosacījumi ir definēti, manuprāt, ir elements, kas ietekmēs samērīguma analīzi, lai noteiktu, vai attiecīgā persona var tikt atbrīvota un tai ir jātiek atbrīvotai no amata ECBS un ECB Statūtu 14.2. panta izpratnē, jo šādai analīzei ir jālīdzsvaro it īpaši interese saglabāt bankas neatkarību un interese saglabāt amata stabilitāti.
90.      Turklāt dalībvalstu autonomija ļauj tām noteikt arī negatīvas prasības, identificējot noteiktas situācijas kā nesaderīgas ar amatu, neatkarīgi no tā, vai tās rada konkrētu interešu konfliktu. Citiem vārdiem sakot, dalībvalstis, manuprāt, var prasīt ne vien to, lai nebūtu faktisks vai potenciāls interešu konflikts, bet arī to, lai nebūtu tādas situācijas, kas var tikt saprātīgi uzskatītas par interešu konfliktu. Šie aizliegumi var būt gan absolūti aizliegumi, gan režīmi, kas ļauj izņēmumus noteikt katrā gadījumā atsevišķi. (41)
91.      Pieeja, kad noteiktas situācijas uzskata par nesavienojamām ar amatu neatkarīgi no faktiskiem vai potenciāliem interešu konfliktiem, ir pamatota ar to, ka
tās sabiedrībai parasti var radīt šaubas par to, vai valstu centrālo banku lēmējinstitūciju locekļi darbojas sabiedrības interesēs, nevis pamatojoties uz privātām interesēm (42). Šādas šaubas var apdraudēt pašas iestādes uzticamību (43), tāpēc dalībvalstīm ir tiesības nodrošināt, ka situācijas, kas var radīt šādas sekas, vienkārši nerodas. (44)
92.      Otrkārt, neatkarīgi no tā, vai dalībvalsts izvēlas šauri definētus vai atvērti formulētus nosacījumus, izrietošajam satvaram jābūt visaptverošam. It īpaši, ja ir uzskaitīti negatīvi nosacījumi (nesavienojamība), skaidri definēta saraksta esamība nedrīkst padarīt neiespējamu interešu konflikta risināšanu situācijā, kas nav skaidri iekļauta šajā sarakstā.
93.      Lai gan interešu konflikts kā tāds nav uzskaitīts kā pamats atbrīvošanai no amata ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā, nav nepieciešams īpaši uzsvērt, ka interešu konfliktu neesība ir neatņemama prasība, lai centrālajām bankām uzticētie uzdevumi tiktu veikti neatkarīgi (45), tāpat kā neitralitāte ir ietverta prasībā par tiesnešu (46) vai Eiropas Revīzijas palātas locekļu (47) neatkarību.
94.      Ja rodas interešu konflikts, kas neietilpst iepriekš noteiktā abstraktā nesavienojamības kategorijā, manā ieskatā, ir jāveic individuāls novērtējums, piemērojot samērīguma principu, lai noteiktu, vai tas var būt pamats atbrīvošanai no amata, kā šajā lietā būtībā apgalvo ECB un Spānijas valdība. To precizējot, tagad pievērsīšos ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā paredzētā “atceļamības testa” otrajai daļai.
b)      Smags pārkāpums
95.      Vispirms norādīšu – tā kā ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā nav nekādas atsauces uz valsts tiesībām, smaga pārkāpuma jēdziens jāuzskata par autonomu Savienības tiesību jēdzienu. Tā kā šis jēdziens nav definēts (48), tas jāinterpretē saskaņā ar jēdziena parasto nozīmi ikdienas valodā, ņemot vērā to ietverošā tiesiskā regulējuma mērķus un kontekstu, kādā tas tiek lietots (49).
96.      Parastā nozīmē īpašības vārds “smags” apzīmē noteiktu smaguma pakāpi, bet vārds “pārkāpums” attiecas uz “nepieņemamu vai sliktu rīcību, ko veic persona, kurai ir pilnvaras vai atbildība” (50).
97.      Attiecībā uz kontekstu un mērķiem, manuprāt, īpaši svarīgi ir trīs apsvērumi.
98.      Pirmkārt, smaga pārkāpuma jēdziens ir daļa no garantijām, kas paredzētas, lai aizsargātu iestādes neatkarību no ārējas iejaukšanās tās uzdevumu veikšanā. Turklāt tas ir saistīts ar tik būtiskām sekām kā valsts centrālās bankas vadītāja atbrīvošana no amata –
tas ir pasākums, kurš, kaut vai tikai uz laiku, līdz viņa aizstāšanai noteikti ietekmē ECBS un ECB darbību. Tas it īpaši – bet ne tikai –
attiecas uz eurozonas dalībvalsts valsts centrālās bankas vadītāju (51). Šis apsvērums nozīmē, ka “smaga pārkāpuma” slieksnis nedrīkst būt pārlieku zems (52).
99.      Otrkārt, šis pats jēdziens kalpo arī tam, lai aizsargātu iestādes uzticamību un tādējādi tās spēju pildīt tās pienākumus pret tās locekļu iekšējo rīcību, kas var apdraudēt šīs īpašības. Iestādes neatkarības loģiskās sekas ir tās locekļu atbildība, lai nodrošinātu, ka viņu rīcība neietekmē sabiedrības uzticēšanos iestādei (53). Šis apsvērums nozīmē, ka testam ir jābūt pietiekami elastīgam, lai aptvertu visu rīcību, kas nopietni ietekmē vai nu iestādes spēju pildīt savus pienākumus vai sabiedrības uzticēšanos tās darbības neatkarībai.
100. Šāds abu iepriekš aprakstīto aspektu novērtējums pēc savas būtības ir jāveic katrā gadījumā atsevišķi, ņemot vērā vairākus faktorus, piemēram, tos, kurus ECB ir norādījusi šajā tiesvedībā, it īpaši pārkāpuma veidu, apstākļus, kādos tas izdarīts, vai tas bijis tīšs vai rupjas nolaidības rezultāts, nodarītā kaitējuma apmēru un tā konkrēto ietekmi uz iestādes darbību vai tās publisko tēlu.
101. Treškārt, vēlos piebilst, ka pretēji ECB un Komisijas apgalvojumiem neuzskatu, ka smaga pārkāpuma pamats neizbēgami izslēdz pamatu, kas saistīts ar pienākumu izpildei nepieciešamo nosacījumu neizpildi. Ir taisnība, ka daudzos gadījumos noteiktu nosacījumu neizpilde, visticamāk, nebūs uzskatāma par smagu pārkāpumu. Manuprāt, tas parasti tā ir gadījumā, kad ir runa par noteiktām nesaderīgām darbībām, kas ir abstrakti aizliegtas – arī
bez konkrēta interešu konflikta. Tomēr no tā neizriet, ka šāda specifiska pienākumu izpildes nosacījuma neizpilde pati par sevi nekad nevar būt arī smaga pārkāpuma pamats. Tajā pašā piemērā tas varētu būt gadījums, ja aizliegta darbība faktiski tiek veikta un rada interešu konfliktu, kas ietekmē iestādes neatkarīgu darbību vai sabiedrības uzticēšanos tās darbības neatkarībai. Kā vēl vienu piemēru var minēt kriminālsodāmības neesības nosacījuma neizpildi.
102. Ņemot vērā šos vispārīgos apsvērumus, tagad pievērsīšos faktiskajām situācijām, kas ir aplūkojamas
pamatlietā.
2.      Aplūkojamo faktisko situāciju izvērtēšana (trešais, ceturtais, sestais un septītais jautājums)
103. Vispiemērotākais veids, kā izmantot iepriekš minētos apsvērumus šajā lietā, ir, pirmkārt, izvērtēt MA daļu turējumu komercsabiedrībā (a) un, otrkārt, izvērtēt viņa piedalīšanos bezpeļņas organizācijās (b).
a)      Daļu turēšana komercsabiedrībā (trešais, sestais un septītais jautājums)
104. Pirmais faktiskais scenārijs, kas lika BNB konstatēt, ka abi ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā paredzētie atbrīvošanas no amata pamati ir izpildīti, attiecas uz MA daļu turējumu 2 % apmērā sabiedrībā viņa iecelšanas brīdī. Jāatzīst, ka man nav pilnīgi skaidrs, kā tika nonākts pie šāda secinājuma, jo –
kā to ir norādījušas arī ECB un Komisija – no tiesiskā regulējuma, kas aprakstīts lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, neizriet, ka šāds kapitāla daļu turējums ir “abstrakta” nesavienojamība, neatkarīgi no faktiskā interešu konflikta.
105. Paskaidrojot, atgādinu, ka, lai gan BNB likuma 11. panta 4. punktā kā nesavienojams ar cita starpā vadītāja vietnieka amatu ir kvalificēts “individuālā komersant[a], personālsabiedrības biedr[a] ar neierobežotu atbildību [.. vai] sabiedrības vai kooperatīva vadības vai uzraudzības institūcijas locekļ[a] [..]” statuss.
Tāpat atgādinu, ka aplūkojama sabiedrība, proti, “Iontech Engineering” OOD, lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir raksturota kā sabiedrība ar ierobežotu atbildību, kurā MA pieder 2 % daļu. Tas liek domāt, ka MA situācija neietilpst šīs tiesību normas tvērumā, lai gan BNB, šķiet esam pretējās domās (54). Tas, protams, ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
106. Atzīmēju, ka trešais uzdotais jautājums ir balstīts uz pieņēmumu, ka dalība attiecīgajā sabiedrībā pati par sevi nav aizliegta ar piemērojamiem valsts tiesību aktiem. Tāpēc es uzskatu šo pieņēmumu par galveno hipotēzi. Otrai hipotēzei, proti, šādas dalības aizliegumam, pievērsīšos tikai pakārtoti un pilnības labad.
107. Pamatojoties uz šo pieņēmumu, neuzskatu, ka LESD 130. pantā un ECBS un ECB Statūtu 7. pantā nostiprinātajam neatkarības principam būtu pretrunā tāda valsts tiesību norma, ar kuru valsts centrālās bankas vadītāja vietniekam nav aizliegts turēt daļas sabiedrībā ar ierobežotu atbildību, kā to ir norādījusi Komisija.
108. Šajā ziņā atsaucos uz saviem iepriekšējiem apsvērumiem par dalībvalstu autonomiju noteikt piemērojamos nosacījumus pienākumu pildīšanai, ievērojot pienākumu nodrošināt mehānismus, kas ļauj identificēt interešu konfliktus katrā atsevišķā gadījumā.
109. Pēc analoģijas norādīšu, ka attiecībā uz ECB prezidentu piemērojamajā tiesiskajā regulējumā ir paredzēts, ka “[viņa] personīgos aktīvus, kas pārsniedz aktīvus, kuri ir vajadzīgi parastai lietošanai personiskām un ģimenes vajadzībām, organizē tā, lai nodrošinātu viņa neatkarību un interešu konflikta neesamību un liegtu prezidentam jebkādā veidā izmantot iekšējo informāciju”. (55) Sīkāki noteikumi ir izklāstīti ECB Ētikas kodeksā un ECB Ētikas pamatnostādnē. Neviens no šiem instrumentiem absolūti neizslēdz kapitāla daļu turēšanu sabiedrībās ar ierobežotu atbildību. Tā vietā tajos ir noteikti mehānismi, kas paredzēti, lai atklātu un novērstu interešu konfliktus un tirgum jutīgas informācijas ļaunprātīgu izmantošanu (56).
110. Ņemot to vērā, ja iesniedzējtiesa secinātu, ka uz attiecīgo kapitāla daļu turējumu neattiecas abstrakts aizliegums, tai būtu jāpārbauda, vai tas rada interešu konfliktu, un tā varētu secināt, ka “atceļamības testa” pirmā daļa ir izpildīta tikai tad, ja šāds konflikts ir konstatēts un tas ir tāds, ka atcelšana ir pamatota. Šajā novērtējumā jāņem vērā visi būtiskie apstākļi, lai noteiktu, vai tie rada faktisku vai potenciālu risku, ka personiskās intereses var ietekmēt vai tikt uzskatītas par tādām, kas ietekmē pienākumu objektīvu un neatkarīgu pildīšanu. Attiecīgie faktori var ietvert cita starpā daļu turējuma apjomu un ar to saistītās tiesības, kā arī attiecīgās sabiedrības struktūru, lielumu vai darbību (57).
111. Turklāt, atbildot uz attiecīgajiem sestā un septītā jautājuma aspektiem, norādīšu – ja interešu konflikts konstatēšana notiek katrā atsevišķā gadījumā, rīcības brīvība, ko ietver “atceļamības testa” piemērošana, manuprāt, ļauj valsts tiesiskajā regulējumā
atrisināt konfliktu konkrētā un atbilstošā termiņā; pretējā gadījumā var uzskatīt, ka attiecīgā persona vairs neatbilst nosacījumiem, kas nepieciešami pienākumu izpildei. (58) Šos jautājumus es saprotu tādējādi, ka valsts tiesiskais regulējums ļauj viena mēneša laikā novērst “nesavienojamību” valsts tiesību aktu izpratnē un ka šo iespēju varētu piemērot arī tad, ja interešu konflikts tiek konstatēts individuālā gadījumā. Kā norādījusi ECB – vai šāds termiņš ir pietiekams, ir atkarīgs no konkrētajiem apstākļiem.
Šajā saistībā –
kā to ir norādījusi arī ECB – jāatzīmē, ka nav skaidrs, kas šajā lietā tika uzskatīts par šā termiņa atbilstošo sākumpunktu. (59) Tāpēc šie aspekti ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
112. Visbeidzot, iespēja novērst interešu konfliktu pati par sevi ir jāizvērtē, ņemot vērā pienākumu aizsargāt valstu centrālo banku neatkarību, kas it īpaši ir nostiprināta LESD 130. pantā. Manuprāt, aizsardzības, kurai ir jāpiešķir šai neatkarībai, efektivitāte izslēdz šāda tiesību aizsardzības līdzekļa izmantošanu, ja interešu konflikta raksturs ļauj secināt, ka jau ir apdraudēta sabiedrības uzticēšanās iestādes neatkarībai vai ja iestādes darbība jau ir tikusi ietekmēta, vai ja tas ir radījis “smagu pārkāpumu” ECBS un ECB Statūtu 14.2. panta izpratnē.
113. Attiecībā uz otro (alternatīvo) scenāriju, proti, ka vadītāja vietnieka daļu turējums sabiedrībā ar ierobežotu atbildību ir aizliegts (kas, šķiet, ir veids, kā Komisija saprot trešo prejudiciālo jautājumu), nesaskatu, kā šāds noteikums varētu būt pretrunā LESD 130. pantam un ECBS un ECB Statūtu 7. pantam.
114. Protams, var iebilst, ka ne katrs daļu turējums sabiedrībā ar ierobežotu atbildību rada personisku interešu konfliktu. Pamatojoties uz to, varētu argumentēt, ka šāds daļu turējums ne vienmēr apdraud valsts centrālās bankas lēmējinstitūcijas neatkarību – kā to norāda Spānijas valdība – un ka tādēļ būtu dodama priekšroka individuālam novērtējumam katrā atsevišķā gadījumā.
115. Tomēr, kā jau esmu paskaidrojis, dalībvalstu rīcības brīvība šajā jomā ir diezgan plaša, ņemot vērā it īpaši leģitīmo mērķi novērst situācijas, kas varētu radīt šaubas par to, vai valsts centrālās bankas pienākumi tiek pildīti vienīgi sabiedrības interesēs, kā būtībā ir apgalvojusi Komisija. Šā mērķa – kas ir ne tikai novērst reālus interešu konfliktus, bet arī aizsargāt iestādes publisko tēlu_– īstenošana pēc būtības nav atkarīga no tā, vai attiecīgajai personai ir reāla iespēja ļaunprātīgi izmantot informāciju, kas iegūta, pildot viņas pienākumus.
116. Ja iesniedzējtiesa secinātu, ka aplūkotais kapitāla daļu turējums bija aizliegts, es atsauktos uz saviem iepriekšējiem apsvērumiem par iespēju labot šo situāciju, ciktāl šāda iespēja ir paredzēta piemērojamajos valsts tiesību aktos.
b)      Neatļauta dalība bezpeļņas organizācijās (ceturtais, sestais un septītais jautājums)
117. Atgādinu, ka otra situācija, uz kuras pamata vēršas pret MA, ir tā, ka viņš savas iecelšanas brīdī bija divu bezpeļņas organizāciju, kas var veikt saimniecisko darbību, proti, Zinātniskās pētniecības institūta un Golf Klub, valdes loceklis, neiegūstot iepriekšēju atļauju, kas paredzēta BNB likuma 12. panta 5. punktā (60).
118. Atzīmēju, ka MA tiesas sēdē argumentēja, ka šī tiesību norma ir pārāk vispārīga, lai to uzskatītu par tādu, kas nosaka nosacījumu viņa pienākumu veikšanai. Šajā sakarā tās precīza klasifikācija, protams, jānosaka iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus attiecīgos valsts tiesību aktu elementus. Ņemot to vērā, lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ietvertā informācija, kā arī šīs tiesību normas formulējums tādā redakcijā, kādā tā ir izklāstīta, liek domāt, ka tajā faktiski ir paredzēts negatīvs nosacījums MA pienākumu izpildei (61). Ja tas tā ir, tas būtu nepieciešams nosacījums šo pienākumu izpildei ECBS un ECB Statūtu 14.2. panta izpratnē.
119. Saskaņā ar manis iepriekš minēto un piekrītot Komisijai, uzskatu, ka dalībvalstis var brīvi paredzēt visu paralēlo darbību, tostarp bezatlīdzības darbību, vispārēju aizliegumu un šo vispārējo aizliegumu papildināt ar iespēju saņemt atļauju katrā atsevišķā gadījumā, kā tas, šķiet, ir paredzēts BNB likuma 12. panta 5. punktā. Uzskatu arī, ka, ja šāds aizliegums netiek ievērots, tas var pamatot secinājumu, ka pienākumu izpildes nosacījumi nav izpildīti, ja nosacījumi, kas reglamentē atļaujas pieprasījumu, ir pietiekami skaidri.
120. Kā norādījusi Komisija, šāda sekas var šķist bargas. Tomēr, kā tā arī norādījusi, valstu centrālo banku lēmējinstitūciju locekļiem, piemēram, vadītāju vietniekiem, ir uzticēta īpaši liela atbildība, un viņi ievērojami ietekmē veidu, kādā banka pilda savus pienākumus. Tāpēc viņu rīcība var īpaši ietekmēt sabiedrības uztveri par valsts centrālās bankas darbību. Kā jau esmu paskaidrojis, tas pamato dalībvalsts tiesības aizliegt noteiktas situācijas vai darbības, kurās šādi locekļi citādi varētu iesaistīties, lai neapdraudētu bankas darbības neatkarību un saglabātu sabiedrības uzticību tam, ka banka rīkojas, neietekmējoties no tās locekļu vai trešo personu privātajām interesēm.
121. Ņemot to vērā, ja valsts tiesību aktos ir noteikts, ka valsts centrālās bankas loceklis, piemēram, tās vadītāja vietnieks, bez atļaujas nedrīkst ieņemt nekādu ārēju amatu, un ja šī prasība netiek ievērota, dalībvalstis, manuprāt, ir tiesīgas uzskatīt, ka, neizsecinot atbilstošās sekas saskaņā ar “atceļamības testa” pirmo daļu, šī prasība zaudētu savu lietderīgo iedarbību un varētu apdraudēt sabiedrības uzticēšanos iestādei kopumā.
122. Tomēr, kā jau norādīju, pienākumu izpildes nosacījumiem (pat negatīvajiem nosacījumiem), jābūt formulētiem pietiekami skaidri. Šajā kontekstā tas it īpaši nozīmē skaidrību par to, kad ir jāsaņem atļauja, un par to, vai piemērojamie tiesību akti paredz iespēju novērst nesavienojamību, kas var rasties (it īpaši, ja attiecīgā persona nepieprasa atļauju). Šādas iespējas pastāvēšana, šķiet, atkal ir netieši norādīta sestajā un septītajā uzdotajā jautājumā. Šie jautājumus, protams, ir jāpārbauda un jāizvērtē iesniedzējtiesai, ņemot vērā iepriekšējā apakšsadaļā izklāstītos vispārīgos apsvērumus.
123. Ņemot vērā iepriekš minēto, atbildot uz trešo, ceturto, sesto un septīto jautājumu, uzskatu, pirmkārt, ka LESD 130. pantam un ECBS un ECB Statūtu 7. pants neaizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru valsts centrālās bankas vadītāja vietniekam nav aizliegts turēt daļas sabiedrībā ar ierobežotu atbildību, ja vien šajā tiesiskajā regulējumā ir ietverts mehānisms, kas ļauj noteikt, vai konkrētajos apstākļos šāda dalība rada interešu konfliktu, kas var ietekmēt valsts centrālās bankas neatkarīgu darbību vai sabiedrības uzticēšanos tās neatkarībai. Gadījumā, kad šāds interešu konflikts ir konstatēts un pastāv iespēja to novērst noteiktā termiņā, ECBS un ECB Statūtu 14.2. pants jāinterpretē tādējādi, ka, ja šis konflikts šajā termiņā netiek novērsts, var uzskatīt, ka attiecīgā persona vairs neatbilst amata pienākumu izpildes nosacījumiem, ja vien noteiktais termiņš ir pietiekams un tā sākumpunkts ir skaidri noteikts.
124. Otrkārt, LESD 130. pantam un ECBS un ECB Statūtu 7. pantam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir aizliegta vadītāja vietnieka piedalīšanās bezpeļņas juridiskas personas vadības struktūrā bez kompetentās iestādes atļaujas. Ja valsts tiesiskais regulējums paredz iespēju šādu nesavienojamu darbību izbeigt noteiktā termiņā pēc iecelšanas amatā, ECBS un ECB Statūtu 14.2. pants jāinterpretē tādējādi, ka, ja attiecīgā persona neizbeidz šo darbību noteiktajā termiņā, var uzskatīt, ka šī persona vairs neatbilst amata pienākumu izpildes nosacījumiem, ja vien noteiktais termiņš ir pietiekams un tā sākumpunkts ir skaidri noteikts.
D.      BNB kompetences konstatēt smagu pārkāpumu apjoms (astotais jautājums)
125. Ar astoto jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai LESD 131. pants un ECBS un ECB Statūtu 7. pants un 14.2. pants pieļauj valsts tiesību aktus, kas ļauj iestādei, kuras kompetencē ir noteikt pamatu atbrīvošanai no amata, šajā nolūkā novērtēt, vai attiecīgā persona ir izdarījusi smagu pārkāpumu ECBS un ECB Statūtu 14.2. panta izpratnē.
126. Manuprāt, uz šo jautājumu var sniegt ļoti īsu atbildi: Savienības tiesības ne vien atļauj kompetentajai iestādei veikt šādu novērtējumu, bet to arī prasa.
127. Lai plašāk izskaidrotu šo viedokli, vispirms pievērsīšos valsts tiesību kontekstam un lietas apstākļiem, kas, šķiet, ir likuši uzdot astoto jautājumu (1). Pēc tam izklāstīšu savu juridisko analīzi (2). Visbeidzot, tā kā vairākas ieinteresētās personas ir uzsvērušas tiesas īstenotas pārbaudes nozīmi šajā kontekstā, nobeigumā atgriezīšos pie šā aspekta (3).
1.      Valsts tiesību konteksts un lietas apstākļi
128. Atgādinu, ka saskaņā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktiem BNB
padomei ir jānosaka, vai pastāv pamati kāda no tās locekļu (kas nav tās vadītājs) atbrīvošanai no amata. (62) Atgādinu arī, ka šie pamati attiecībā uz visiem locekļiem ir tie, kas minēti ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā. Lai gan BNB lēmumā tika konstatēts, ka attiecībā uz MA ir izpildīti abi pamati, astotais jautājums attiecas tikai uz smaga pārkāpuma pamatu.
129. BNB lēmums tika pieņemts pēc KPK lēmuma par MA amata, it īpaši BNB prezidenta vietnieka amata, nesavienojamību ar viņa daļu turējumu un dalību sabiedrībā ar ierobežotu atbildību un divās bezpeļņas struktūras (63).
130. Šajā ziņā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka KPK ir uzticēts vispārīgāk noteikt nesavienojamību starp noteiktām valsts amatpersonu, tostarp BNB prezidenta un prezidenta vietnieka, darbībām un citām šo amatu ieņēmēju veiktajām darbībām. Saskaņā ar ZPK 13. panta 1. punkta 8. apakšpunktu, ja tiek konstatēta nesavienojamība, KPK vēršas kompetentajā valsts iestādē, lai tā attiecīgi rīkotos. Saprotu, ka tas tā notika, kad KPK paziņoja Nacionālajai asamblejai un BNB savus konstatējumus par MA.
131. Iesniedzējtiesa turklāt paskaidro, ka BNB
padomei ir saistoši KPK
lēmumā izdarītie konstatējumi par nesavienojamības esību. Lai gan iesniedzējtiesa piebilst, ka šajā lietā BNB
padome pārbaudīja šādas nesavienojamības esību, izmantojot publiski pieejamus avotus, piemēram, komercreģistrus, saprotu šo skaidrojumu tā, ka, pirmkārt, padomei ir saistoši KPK faktu konstatējumi un to juridiskā klasifikācija par “nesavienojamību” valsts tiesību aktu izpratnē un, otrkārt, ka šis lēmums ir obligāts iemesls, lai BNB pārbaudītu, vai minētā nesavienojamība ir pamats atbrīvošanai no amata.
132. Visbeidzot, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka MA apstrīdēja KPK lēmuma likumību Administrativen sad Sofia grad (Sofijas pilsētas administratīvā tiesa). MA, BNB, Komisija un ECB savos rakstveida apsvērumos norāda, ka minētā tiesa 2024. gada 11. decembrī (t. i., pēc lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegšanas) atzina KPK lēmumu par spēkā neesošu. Kā norāda MA un Komisija – un ar nosacījumu, ka to pārbauda iesniedzējtiesa_– minētā atbrīvošana no amata ir saistīta ar formālu nelikumību (KPK attiecīgajā periodā neesot bijis pilnvarojuma no Nacionālās asamblejas) un ar
lēmuma saturu (izskatītie fakti nebija uzskatāmi par nesavienojamību), kā arī ar citiem aspektiem (it īpaši, nepaziņošanu
MA par procesu, kā arī nepilnīgu pierādījumu vākšanu).
133. Savukārt BNB norāda, ka KPK ir pārsūdzējusi spriedumu, ar kuru lēmums ticis atcelts, un šī pārsūdzība tiek izskatīta iesniedzējtiesā atsevišķā tiesvedībā. Atbildot uz šiem apsvērumiem, MA šajā tiesvedībā apgalvo, ka BNB lēmums, kas pieņemts pēc KPK lēmuma, nevar tikt atstāts spēkā, jo tas ir minētā lēmuma tiešas un automātiskas sekas, savukārt BNB apgalvo, ka tās lēmums ir balstīts uz neatkarīgiem pamatiem. Šā jautājuma – tostarp KPK lēmuma atcelšanas seku, ja šo atcelšanu apstiprinās apelācijas instancē – izlemšana, protams, ir iesniedzējtiesas kompetencē. Tomēr saprotu, ka BNB lēmuma likumība jebkurā gadījumā paliek viens no jautājumiem, ko minētajai tiesai ir jāizvērtē, lai gan no citas perspektīvas.
2.      Astotais jautājums pēc būtības
134. Norādīšu, ka attiecīgajās Savienības tiesību normās, proti, LESD 130. un 131. pantā, kā arī ECBS un ECB Statūtu 7. un 14. pantā, nav neviena noteikuma, kas reglamentētu nosacījumus, ar kādiem īsteno tās iestādes kompetenci, kurai saskaņā ar valsts tiesībām ir uzdots pierādīt, ka pastāv pamati atbrīvošanai no amata ECBS un ECB Statūtu 14.2. panta izpratnē.
135. Tādējādi šis aspekts ir dalībvalstu rīcības brīvībā, kuru savukārt ierobežo nepieciešamība saglabāt iepriekš minēto Savienības tiesību normu praktisko iedarbību (vienlaikus nodrošinot atbilstību Savienības tiesībās, it īpaši Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, garantētajām tiesībām). (64)
136. Šajā kontekstā tas it īpaši nozīmē, ka kompetentās iestādes (šajā gadījumā – BNB
padomes) pilnvarām ir jāļauj efektīvi saglabāt valsts centrālās bankas neatkarību un tādējādi efektīvi novērtēt elementus, kas ir daļa no ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā paredzētā “atceļamības testa”.
137. Šajā ziņā, pirmkārt, uzskatu, ka valstu centrālo banku neatkarības princips pats par sevi neliedz situāciju, kad citas iestādes, piemēram, KPK, secinājumi izraisa rīcību, ko īsteno tāda iestāde kā BNB
padome, kura ir kompetenta novērtēt, vai pastāv pamati atbrīvošanai no amata.
138. Patiešām, man šķiet, ka dažādām valsts pārvaldes iestādēm var būt piešķirti konkrēti pilnvarojumi, lai uzraudzītu, ka šī pārvalde darbojas pareizi. Pēc analoģijas norādīšu, ka Tiesa nav konstatējusi nekādu ECB neatkarības pārkāpumu tāpēc, ka Savienības likumdevējs Eiropas Birojam krāpšanas apkarošanai (OLAF) ir piešķīris izmeklēšanas pilnvaras krāpšanas novēršanas jomā, kas varētu būt piemērojamas ECB (65). Tiesa uzsvēra, ka ECB neatkarība, kas nostiprināta LESD 130. pantā (tolaik – EKL 108. pants), “nenozīmē [ECB] pilnīgi nodalīt no Eiropas Kopienas un to izslēgt no jebkādu Kopienu tiesību normu piemērošanas jomas” (66). Tas atspoguļo vispārīgāku ideju, ka centrālo banku neatkarībai nav nepieciešama “klīniska” nodalīšana no citām valsts pārvaldes daļām, bet (tikai) nodalīšana no ārējās ietekmes, kas saglabā tās spēju neatkarīgi pildīt savus uzdevumus.
139. Atgriežoties pie šīs lietas apstākļiem – abstrakts apgalvojums, ka neatkarības prasība neizslēdz konkrētu izraisītāju sistēmu (kas uzliek pienākumu kompetentajai iestādei, piemēram, BNB
padomei, rīkoties), nenozīmē, ka jebkurš šāds mehānisms ir saderīgs ar iepriekš minēto principu, neatkarīgi no tā darbības veida un iezīmēm. Vēlreiz pēc analoģijas norādīšu, ka iepriekš minētajā lietā Tiesa ir norādījusi uz dažādām OLAF neatkarības garantijām, kas nodrošina, ka tas rīkojas, pilnībā ievērojot Savienības tiesības, lai sasniegtu skaidri noteiktu mērķi ar īpaši uzskaitītajiem līdzekļiem (67). Tomēr, tā kā nav neviena argumenta, ka KPK darbība pati par sevi būtu kļūdaina, aprobežošos ar šo vispārīgo apgalvojumu (68).
140. Otrkārt, centrālo banku neatkarības princips neizslēdz to, ka BNB
padomei ir saistoši KPK faktu konstatējumi un to juridiskā kvalificēšana par “nesavienojamību”, kā tā definēta valsts tiesību aktos. Tāpēc uzskatu, ka valstu centrālo banku neatkarības princips neprasa (un tādējādi nedod pilnvaras) iestādei, kas ir kompetenta noteikt pamatus atbrīvošanai no amata, pārskatīt un aizstāt valsts administratīvo aktu juridiskās sekas (tostarp apkopotos faktu konstatējumus un veikto juridisko kvalificēšanu). Manuprāt, šis apsvērums ir spēkā pat tad, ja šī iestāde ir valsts centrālās bankas institūcija. Ja vien īpašās valsts tiesību normās nav paredzēts citādi, pretējs secinājums nozīmētu, ka šī kompetentā iestāde varētu iejaukties citu valsts pārvaldes iestāžu pilnvarās, par ko BNB būtībā brīdināja tiesas sēdē (69). Pretēja nostāja turklāt nozīmētu, ka iestāde, kas ir kompetenta noteikt pamatus atbrīvošanai no amata, varētu stāties attiecīgās administratīvās iestādes (piemēram, policijas, nodokļu iestādes u.c.) vietā, bet tas turklāt varētu izraisīt to, ka par vienu un to pašu faktisko situāciju un tās juridisko kvalifikāciju saskaņā ar vieniem un tiem pašiem tiesību aktiem tiek pieņemti atšķirīgi lēmumi, tādējādi pārkāpjot tiesiskās drošības principu.
141. Treškārt, centrālo banku neatkarības nodrošināšanas mērķa efektīva sasniegšana tomēr izslēdz jebkādu automātiskumu, novērtējot, vai pastāv pamats atbrīvošanai no amata, kā to apgalvo MA, BNB un Spānijas valdība. Citiem vārdiem sakot, valstu centrālo banku neatkarības efektīva aizsardzība nepieļauj valsts tiesību normu, kas kompetentajai iestādei uzliek pienākumu automātiski, bez jebkāda patstāvīga novērtējuma, secināt, ka ir pamats atbrīvošanai no amata, vienkārši ekstrapolējot šādu secinājumu no faktu un juridiskiem konstatējumiem, kuru veikusi cita iestāde saskaņā ar konkrētu valsts noteikumu kopumu, kas paredzēts cita mērķa sasniegšanai (neatkarīgi no tā, ka šis mērķis var būt saistīts ar mērķi, kāds ir šajā lietā aplūkotajam “atceļamības testam”). Šāda vienkārša “zīmoga uzspiešana” būtu pretrunā, pirmkārt, autonomu atbrīvošanas no amata pamatu esības loģikai, kā arī iespējai veikt izvērtējumu katrā atsevišķā gadījumā, kad tas ir nepieciešams (70). Jānorāda, ka jautājums, vai BNB
padome ir veikusi neatkarīgu novērtējumu par pamatiem atbrīvošanai no amata, ir strīds starp pamatlietas pusēm, un šis aspekts, protams, ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
142. Ceturtkārt (un visbeidzot), ja kompetence noteikt pamatus atbrīvošanai no amata ir piešķirta iestādei, neparedzot citus noteikumus, kas varētu pilnvarot citas iestādes uzsākt procedūru (kā tas, neskarot iesniedzējas tiesas pārbaudi, šķiet, ir BNB padomes gadījumā) (71), uzskatu, ka kompetentajai iestādei ir jābūt pilnvarām uzsākt procedūru pēc savas iniciatīvas. Šādos apstākļos neredzu nevienu citu risinājumu, kas nodrošinātu ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā paredzētā “atceļamības testa” efektivitāti un attiecīgi arī centrālo banku neatkarības aizsardzības efektivitāti.
143. Atbilstoši tam, kā es saprotu situāciju saskaņā ar attiecīgajiem valsts tiesību aktiem, KPK pienākums vērsties BNB
padomē “nesavienojamības” gadījumā attiecas tikai uz situācijām, kuras valsts tiesību aktos definētas kā “nesavienojamība”. Tomēr situācijas, kas var būt smags pārkāpums ECBS un ECB Statūtu 14.2. panta izpratnē, var būt daudzējādas. Lai gan esmu izskaidrojis kritērijus, kas jāievēro, piemērojot šo jēdzienu, faktiskās situācijas, kuras var klasificēt kā smagu pārkāpumu, nav iespējams iepriekš izsmeļoši uzskaitīt. Tāpēc “nesavienojamības” definīcija attiecīgajos tiesību aktos nevar aptvert visus scenārijus, kas varētu būt nozīmīgi ECBS un ECB Statūtu 14.2. panta nolūkos. Manuprāt, tas nozīmē, ka iestādei, kurai jānosaka, vai pastāv pamats atbrīvošanai no amata smaga pārkāpuma dēļ, ir jārīkojas pēc savas iniciatīvas, ja tās uzmanība tiek vērsta uz attiecīgiem faktiem vai tie atklājas tās veiktās izmeklēšanas rezultātā un liecina, ka centrālo banku neatkarība var būt apdraudēta, kā būtībā apgalvo BNB un Spānijas valdība.
144. Šajā nolūkā, manuprāt, jāļauj kompetentajai iestādei vākt tik daudz nozīmīgu pierādījumu, cik tas ir juridiski iespējams saskaņā ar attiecīgajiem tiesību aktiem, arī sadarbojoties ar kompetentajām iestādēm vai izmantojot publiski pieejamo informāciju, piemēram, publiskajos komercreģistros atrodamo, lai, pilnībā ievērojot attiecīgās personas tiesības uz aizstāvību, nonāktu pie pamatota secinājuma par to, vai ir radies pamats atbrīvošanai no amata smaga pārkāpuma dēļ (72).
145. Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, secinu, ka LESD 130 pants un ECBS un ECB Statūtu 7. pants un 14.2. pants jāinterpretē tādējādi, ka tie prasa, lai iestādei, kuras kompetencē ir konstatēt pamatu atbrīvošanai no amata, šajā nolūkā būtu ļauts novērtēt, vai attiecīgā persona ir izdarījusi smagu pārkāpumu ECBS un ECB Statūtu 14.2. panta izpratnē.
146. Lai gan šis secinājums sniedz atbildi uz astoto jautājumu, vēlos reaģēt uz konkrētiem argumentiem, ko izteikušas dažas ieinteresētās personas par tiesu īstenotu uzraudzību visā procesā.
3.      Tiesu īstenota uzraudzība procesā
147. Šīs lietas izskatīšanas gaitā tika izvirzīti divi atšķirīgi argumenti, katrs no kuriem attiecas uz atšķirīgu tiesu īstenotas kontroles aspektu.
148. Pirmkārt, ECB, ko tiesas sēdē atbalstīja Spānijas valdība, apgalvoja, ka smaga pārkāpuma konstatēšanai jābūt iepriekšējam tiesas nolēmumam.
149. Konkrētāk, ECB argumentēja, ka, lai gan centrālās bankas neatkarību
nesaraujami saistītais
neatceļamības princips prasa, lai kompetentā iestāde novērtētu pārkāpuma smagumu un atbrīvošanas no amata samērīgumu, vispirms neatkarīgai tiesai ir jānosaka, vai pārkāpums ir noticis. ECB uzskata, ka šāds secinājums izriet no ECBS un ECB Statūtu 14.2. panta formulējuma dažās valodu versijās. (73)
150. Mani šī nostāja nepārliecina. Lai gan dažās valodu versijās formulējums “izdarījis smagu pārkāpumu” [angliski – “vainojams smagā pārkāpumā”] pirmšķietami varētu tikt interpretēts kā atsauce uz iepriekšēju tiesas konstatējumu par vainu (noziedzīgā nodarījumā) (74), citas valodu versijās ir plašāka
norāde uz smaga pienākuma “izdarīšanu” (75), kas neietver šādu prasību.
151. Turklāt šāda interpretācija būtu pretrunā ECBS un ECB Statūtu 14.2. panta mērķim, proti, centrālo banku neatkarības aizsardzībai. Lai gan rīcība, kas nopietni apdraud iestādes neatkarību, var būt arī noziedzīgs nodarījums un galu galā var būt kriminālprocesa priekšmets, šāds process jebkurā gadījumā var ilgt ievērojamu laiku. Kā atzinusi pati ECB, var būt situācijas, kad kompetentajai iestādei ir jāspēj rīkoties ātri, pamatojoties uz pieejamajiem pierādījumiem, arī gadījumos, kad pierādījumi ir ticami (piemēram, videonovērošanas ieraksti) vai kad fakti ir skaidri un neapstrīdami (piemēram, atzīšanās). (76)
152. Tomēr piekrītu MA, Komisijas un ECB viedoklim, ka tad, ja lēmumu par pamatu atbrīvošanai no amata pieņem iestāde, kas nav tiesa, ir jābūt iespējai veikt efektīvu pārbaudi tiesā saskaņā ar Hartas 47. pantu. (77)
153. Šajā kontekstā Komisija ir paudusi šaubas par to, vai valsts tiesību aktos noteiktie termiņi, kas būtībā paredz ļoti īsu laikposmu, lai vērstos tiesā, un tikpat īsu laikposmu tiesas nolēmuma pieņemšanai, ir saderīgi ar tiesībām uz efektīvu aizsardzību tiesā. Šajā ziņā tā atsaucās uz ECB 2024. gada Konverģences ziņojumu, kurā kā atlikusī nepilnība ir identificēts “īsais pārsūdzības termiņš un ļoti ierobežotais tiesvedības termiņš, kas paredzēts [pašreizējā BNB likuma 14. panta 2. punktā]. (78) Tas ir atspoguļots arī 2025. gada Konverģences ziņojumā (79).
154.  Pirmšķietami piekrītu šīm bažām. Tomēr Tiesai nav uzdots jautājums par šo aspektu, tāpēc tas pilnvērtīgi apspriests Tiesā. Atzīmēšu arī, ka Bulgārijas valdība nepiedalījās šajā tiesvedībā. Šādos apstākļos neuzskatu par lietderīgu izvērtēt šo aspektu šajā lietā.
155. Ja Tiesa tomēr vēlētos tam pievērsties, it īpaši saistībā ar ļoti īso termiņu, kas noteikts iesniedzējtiesai (kuram, šķiet, ir nozīme pēc tam, kad Tiesa būs sniegusi savu atbildi), izteikšu šādas īsas piezīmes.
156. Vispārīgi termiņu noteikšana pārbaudei tiesā kā tāda nav problemātiska, jo šādi termiņi kalpo leģitīmam mērķim, proti, nodrošināt ātru tiesvedības norisi. Tomēr ir grūti abstrakti novērtēt, vai konkrēts termiņš ir piemērots visos apstākļos. Termiņš, kas var būt pietiekams vienā situācijā, citā situācijā var izrādīties nepietiekams (80).
157. Šajā kontekstā nepieciešamība nodrošināt valsts centrālās bankas darbības nepārtrauktību, protams, pamato vajadzību pēc ātras pārbaudes tiesā. Tajā pašā laikā attiecīgā lēmuma nozīmīgums attiecīgās valsts centrālās bankas darbībai un tā potenciāli nopietnās sekas attiecīgajai personai, kā arī nepieciešamība ievērot tiesības uz aizstāvību var liegt valsts tiesai iespēju pabeigt pārskatīšanu ļoti īsā termiņā. Ja tāda situācija rastos, uzskatu, ka valsts tiesai jābūt iespējai neievērot šo termiņu un pieņemt lēmumu pēc iespējas drīzāk pēc tam (81).
V.      Secinājumi
158. Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, iesaku Tiesai uz Varhoven administrativen sad (Augstākā administratīvā tiesa, Bulgārija) jautājumiem atbildēt šādi.
1)      LESD 130. pants un Eiropas Centrālo banku sistēmas Statūtu un Eiropas Centrālās bankas Statūtu (ECBS un ECB Statūti) 7. pants
jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā valsts tiesību normas, ar kurām valsts centrālās bankas lēmējinstitūcijas loceklim, piemēram, vadītāja vietniekam, ir noteikts pienākums iesniegt kompetentajai valsts iestādei deklarāciju, kurā ir norādītas viņa intereses, piemēram, daļu turējums sabiedrībā vai viņa piedalīšanās bezpeļņas organizācijas pārvaldes institūcijās (piektais jautājums).
2)      ECBS un ECB Statūtu 14.2. pants
jāinterpretē tādējādi, ka Savienības tiesībās tas ir piemērojams tikai valstu centrālo banku vadītājiem. Tomēr šī tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neizslēdz valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts, ka tajā ietvertos
materiāltiesiskos nosacījumus
valsts centrālās bankas vadītāja
priekšlaicīgai atbrīvošanai no amata, piemēro arī šādas bankas vadītāja vietniekam (pirmais un otrais jautājums).
3)      LESD 130. pants un ECBS un ECB Statūtu 7. pants
jāinterpretē tādējādi, ka
tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru valsts centrālās bankas vadītāja vietniekam nav aizliegts turēt daļas sabiedrībā ar ierobežotu atbildību, ciktāl šajā tiesiskajā regulējumā ir ietverts mehānisms, kas ļauj noteikt, vai konkrētajos apstākļos šāda dalība rada interešu konfliktu, kas var ietekmēt valsts centrālās bankas neatkarību darbību. Ja šāds interešu konflikts ir konstatēts un pastāv iespēja to novērst noteiktā termiņā pēc iecelšanas amatā, ECBS un ECB Statūtu 14.2. pants jāinterpretē tādējādi, ka, ja šis konflikts šajā termiņā netiek novērsts, var uzskatīt, ka attiecīgā persona vairs neatbilst amata pienākumu izpildes nosacījumiem, ja vien noteiktais termiņš ir pietiekams un tā sākumpunkts ir skaidri noteikts.
LESD 130. pants un ECBS un ECB Statūtu 7. pants
jāinterpretē arī tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir aizliegta vadītāja vietnieka piedalīšanās bezpeļņas juridiskas personas vadības struktūrā bez kompetentās iestādes atļaujas. Ja valsts tiesiskais regulējums paredz iespēju šādu nesavienojamu darbību izbeigt noteiktā termiņā pēc iecelšanas amatā, šo statūtu 14.2. pants jāinterpretē tādējādi, ka, ja attiecīgā persona neizbeidz šo darbību noteiktajā termiņā, var uzskatīt, ka šī persona vairs neatbilst pienākumu izpildes nosacījumiem minētās tiesību normas izpratnē, ja vien noteiktais termiņš ir pietiekams un tā sākumpunkts ir skaidri noteikts (trešais, sestais un septītais jautājums).
4)      LESD 130. pants un ECBS un ECB Statūtu 7. un 14.2. pants
jāinterpretē tādējādi, ka tie prasa, lai iestāde, kuras kompetencē ir konstatēt pamatu valsts centrālās bankas vadītāja atbrīvošanai no amata šajā nolūkā būtu pilnvarota novērtēt, vai attiecīgā persona ir izdarījusi smagu pārkāpumu ECBS un ECB Statūtu 14.2. panta izpratnē (astotais jautājums).
1      Oriģinālvaloda – angļu.
2      Tautu Savienība, “Resolutions XIV and III” [XIV un III rezolūcija], Report of the International Financial Conference [Starptautiskās finanšu konferences ziņojums], Th. Dewarichet, Brisele, 1920, rezolūcijas XIV un III (23. un 26. lpp.). Apvienoto Nāciju Organizācijas arhīvi Ženēvā (Šveice): S145D/99/15. Minēts arī Tucker, P., Unelected Power: The Quest for Legitimacy in Central Banking and the Regulatory State, Princeton University Press, 2018, xvi-656. lpp., it īpaši 4. lpp.
3      Skat. Hill, M., The Economic and Financial Organization of the League of Nations. A Survey of Twenty-Five Years’ Experience, Carnegie Endowment for International Peace, Vašingtona, 1946, xv-168. lpp., it īpaši 24. lpp., un Pauly, L. W., The League of Nations and the Foreshadowing of the International Monetary Fund. Essays in International Finance, Nr. 201, Prinstonas Universitāte, Ņūdžersija, 1996, 1.–47. lpp., it īpaši 7. lpp.
4      Attiecībā uz ES dalībvalstīm skat. Ustav Republike Hrvatske (Horvātijas Konstitūcija) 53. pantu, Ústava Slovenskej republiky (Slovākijas Konstitūcija) 56. pantu, Ustava Republike Slovenije (Slovēnijas Konstitūcija) 152. pantu un Sveriges grundlagar (Zviedrijas Konstitūcija) 15. pantu. Skat. arī Σύνταγμα της Κυπριακής Δημοκρατίας
(Kipras Konstitūcija) 118. panta 2. punktu vai Ústava Slovenskej republiky (Čehijas Konstitūcija) 98. pantu.
5      Skat., piemēram, Tucker, P., “How the European Central Bank and Other Independent Agencies Reveal a Gap in Constitutionalism: A Spectrum of Institutions for Commitment”, German Law Journal, 22. sēj., Nr. 6, 2021, 999.–1027. lpp., vai van’t Klooster, J.,“Central banks” no: Bellamy, R., un King, J. (red.), The Cambridge Handbook of Constitutional Theory, Cambridge University Press, 2025, 622.–638. lpp.
6      Šis termins vispārīgi apzīmē noteikumu un mehānismu kopumu, kas regulē noteiktu monetāro sistēmu. Attiecībā uz šo jēdzienu skat. van’t Klooster, J., minēts iepriekš 5. zemsvītras piezīmē, 624. lpp. ar papildu atsaucēm.
7      Ar atsauci uz pašreizējo tiesvedību pēc Federālās rezervju sistēmas valdes locekļa nesenās atcelšanas:
Donald J. Trump, President of the United States, applicant, et al.
v.
Lisa D. Cook,
et al.,  No. 25A312.
8      Ietverts LES un LESD pievienotajā 4. protokolā.
9      Spriedums, 2019. gada 26. februāris, Rimšēvičs un ECB/Latvija (C‑202/18 un C‑238/18, turpmāk tekstā – “spriedums Rimšēviča lietā”, EU:C:2019:139, 89.–96. punkts).
10      Turpat, 92., 94. un 96. punkts.
11      Šis īpašības vārds ir minēts tikai ZPKONPI 6. panta 1. punkta 12. apakšpunktā.
12      Tas pats apsvērums
ir piemērojams mutatis mutandis.
13      Šis īpašības vārds ir minēts tikai ZPKONPI 37. panta 1. punktā.
14      ZPK gadījumā attiecīgais 51. panta 1. punkta apakšpunkts ir 13. apakšpunkts.
15      Šie termini ir lietoti tikai ZPK 51. panta 1. punkta 13. apakšpunktā.
16      Nav skaidrs, kādi bija iemesli dalības vērtības samazinājumam.
17      Kā paskaidrošu vēlāk, tiesvedības rezultātā KPK lēmums, šķiet, tika atcelts. Apelācijas sūdzība par šo lēmumu, šķiet, vēl nav izskatīta.
18      Atgādinu, ka šie pamati ir izklāstīti ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā, uz kuru ir atsauce BNB likuma 14. panta 1. punktā.
19      Tāpēc apstāklim, ka attiecīgajā laikā Bulgārija vēl nebija eurozonas dalībvalsts (tā pievienojās 2026. gada 1. janvārī), šajā gadījumā nav nozīmes. Skat. Padomes Regulu (ES) 2025/1408 (2025. gada 8. jūlijs), ar ko Regulu (EK) Nr. 974/98 groza attiecībā uz euro ieviešanu Bulgārijā (OV L, 2025/1408).
20      Tā sastāv no trim locekļiem, kurus uz sešu gadu termiņu ievēlē Nacionālā asambleja (ar divu trešdaļu visu deputātu balsu vairākumu pēc apspriedes īpašā iecelšanas komitejā).
21      Skat. ZPKONPI 38. panta 1. punktu.
22      Mans izcēlums.
23      Spriedums
Rimšēviča lietā, 46. punkts. Skat. arī spriedumu, 2015. gada 16. jūnijs, Gauweiler u.c.  (C‑62/14, EU:C:2015:400, 40. punkts).
24      Spriedums
Rimšēviča lietā, 48. punkts. Atgādinu, ka saskaņā ar LESD 282. panta 1. punktu “[ECB] kopā ar valstu centrālajām bankām veido [ECBS].”
25      Spriedums
Rimšēviča lietā, 66.–71. punkts.
26      Turpat, 70. punkts.
27      LESD 283. panta 1. punktā ir noteikts, ka “[ECB] Padomē ir [ECB] Valdes locekļi un to dalībvalstu centrālo banku vadītāji, kuru valūta ir euro.” Skat. arī ECBS un ECB Statūtu 8. un 10.1. pantu.
28      Skat. ECBS un ECB Statūtu 42.1. pantu.
29      Skat. LESD 141. panta 2. punktu. Dalībvalstu ar izņēmuma statusu valstu centrālo banku vadītāji ir ECB Ģenerālpadomes, kas ir viena no trim ECB lēmējinstitūcijām, locekļi. Skat. LESD 129. panta 1. punktu un ECBS un ECB Statūtu 9.3. un 44. pantu.
30      Spriedums
Rimšēviča lietā, 47. un 48. punkts un tajos minētā judikatūra.
31      Saskaņā ar Eiropas Centrālās bankas Lēmuma 2004/257/EK (2004. gada 19. februāris), ar ko pieņem Eiropas Centrālās bankas Reglamentu (ECB/2004/2) (OV 2004, L 80, 33. lpp.; ar grozījumiem, turpmāk tekstā – “ECB Reglaments”), 3.2. un 3.5. pantu dalība ECB Padomes sanāksmēs ir paredzēta ne tikai vadītājiem, kuriem var pievienoties viena persona.
32      Saskaņā ar minētās tiesību normas otro daļu: “[..] [ECB Reglaments] paredz arī to, ka tie Padomes locekļi, kas ilgāku laiku nevar piedalīties Padomes sanāksmēs, var katrs iecelt sev vietnieku dalībai Padomē.” Skat. arī ECB Reglamenta 3.3., 4.4. un 4.5. pantu. Skat. mutatis mutandis arī ECB pieņemtā Augsta līmeņa ECB amatpersonu ētikas kodeksa (OV 2022, C 478, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “ECB Ētikas kodekss”) 1.2. pantu.
33      Šis arguments bija pamatots ar to, ka normā, kas bija spēkā pirms LESD 130. panta, un [ECBC un ECB] Statūtu 7. pantā
tiešā tekstā norādīts uz “valstu centrālo banku lēmējinstanču locekļiem” (mans izcēlums). Eiropas Monetārais institūts, Progress towards convergence, 1995, 93. lpp.
34      Tiktāl, ciktāl šie jautājumi cita starpā attiecas uz tādas Savienības tiesību normas interpretāciju, kas skar valstu centrālo banku vadītājus, nevis vadītāju vietniekus (kā pamatlietā), varētu argumentēt, ka prasītā interpretācija nav saistīta ar lietas faktiskajiem apstākļiem, kā rezultātā attiecīgie jautājumi būtu nepieņemami. Tomēr uzskatu, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, kuras izcelsme meklējama spriedumā Dzodzi, ir acīmredzami Savienības tiesiskās kārtības interesēs Tiesai sniegt prasīto interpretāciju, lai nākotnē novērstu atšķirības izpratnē par “atceļamības testu”. Tas tā ir tāpēc, ka ECBS un ECB Statūtu 14.2. pants ar valsts tiesību aktiem (BNB likuma 14. panta 1. punkts) ir padarīts piemērojams ar tiešu un beznosacījumu norādi, nemainot tā mērķi vai piemērošanas jomu. Skat. spriedumus, 1990. gada 18. oktobris, Dzodzi (C‑297/88 un C‑197/89, EU:C:1990:360, 36. un 37. punkts), un 2022. gada 13. oktobris, SIA “Baltijas Starptautiskā akadēmija” un SIA “Stockholm School of Economics in Riga” (C‑164/21 un C‑318/21, EU:C:2022:785, 35. punkts un tajā minētā judikatūra). Attiecībā uz judikatūras Dzozdi virzienu skat. ģenerāladvokāta M. Bobeka [M. Bobek] secinājumus lietā J & S Service (C‑620/19, EU:C:2020:649, 27.–74. punkts).
35      Skat. arī ģenerāladvokātes J. Kokotes [J. Kokott] secinājumus lietā Rimšēvičs/Latvija un ECB/Latvija (C‑202/18 un C‑238/18, turpmāk tekstā – “secinājumi Rimšēviča lietā”, EU:C:2018:1030, 156. punkts).
36      Skat. secinājumus Rimšēviča lietā, 77. punkts.
37      Pēc analoģijas tāds pats secinājums izriet no Tiesas argumentācijas saistībā ar valsts atlases procedūru kandidāta iecelšanai Vispārējās tiesas tiesneša amatā 2024. gada 29. jūlija spriedumā Valančius (C‑119/23, EU:C:2024:653, 54. un 57. punkts). Kā Tiesa minētajā spriedumā atgādināja, Savienības tiesības aprobežojas ar prasību, ka par neatkarību “nav šaubu”, un “prasībām attiecībā uz tiesnešu augstiem amatiem” (LESD 19. panta 2. punkts un LESD 254. pants). Skat. arī manus secinājumus lietā Valančius (C‑119/23, EU:C:2024:325, 54. punkts).
38      Pēc analoģijas skat. LESD 283. panta 2. punktu un ECBS un ECB Statūtu 11.2. pantu, kas paredz, ka ECB Valdes priekšsēdētāju, priekšsēdētāja vietnieku un pārējos locekļus izraugās “no personām ar nevainojamu reputāciju un profesionālu pieredzi monetāros vai banku jautājumos”.
39      Pārskatu par valsts tiesību aktiem skat: Eiropas Savienības Tiesa, Pētniecības un dokumentācijas direkcijas pētījums, Désignation, incompatibilités, prévention des conflits et révocation des membres des organes décisionnels des banques centrales nationales, 25/008, 2025. gada novembris, it īpaši 12.–17. lpp. Norādīšu, ka daži no minētajiem nosacījumiem ir paredzēti arī BNB likuma 11. panta 3. un 4. punktā.
40      Pēc analoģijas skat. manus secinājumus lietā Valančius (C‑119/23, EU:C:2024:325, 48. punkts).
41      Skat. iepriekš 39. zemsvītras piezīmē minēto pētījumu un pēc analoģijas ECBS un ECB Statūtu 11.1. pantu, kurā noteikts, ka “[ECB Valdes] locekļi pilda pienākumus pilnas darba slodzes apjomā. Neviens no locekļiem neuzņemas nekādu algotu vai nealgotu darbu, ja vien Padome izņēmuma kārtā viņiem nav ļāvusi to darīt.” Skat. arī Eiropas Centrālās bankas prezidenta nodarbināšanas noteikumu (SEC/GovC/X/18/163a) 3. pantu “Nesavienojamība”, kura a) punktā noteikts, ka “[ECB] prezidents atturas no jebkādiem ekonomiskiem vai komerciāliem darījumiem un atkāpjas no jebkura amata, kas var traucēt viņa neatkarību vai dot viņam iespēju izmantot privileģētu informāciju”.
42      Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2024. gada 29. jūlijs,
Valančius (C‑119/23, EU:C:2024:653, 54. punkts).
43      Pēc analoģijas atgādinu ģenerāladvokāta L. A. Hēlhuda [L. A. Geelhoed] apsvērumu par Komisijas locekļu neatkarības prasību, kas (tolaik) bija noteikta EK līguma 213. panta 2. punktā (pašlaik LES 17. panta 3. punktā): “’šo cilvēku personiskās īpašības rada tiešu iespaidu uz sabiedrības uzticību Kopienu iestādēm, to uzticamību un ietekmi.” Skat. ģenerāladvokāta L. A. Hēlhuda secinājumus lietā Komisija/Cresson (C‑432/04, turpmāk tekstā – “secinājumi lietā Komisija/Cresson”, EU:C:2006:140, 67. punkts).
44      Norādīšu, ka ECB Ētikas kodeksa, kas minēts 33. zemsvītras piezīmē, pirmajā apsvērumā teikts, ka ECB “ir jākalpo sabiedrības interesēm un jānodrošina godprātīguma augstākie standarti. Tāpēc ECB savu pieeju korporatīvajai vadībai galvenokārt balsta uz atbildību, caurredzamību un augstākajiem ētikas standartiem. Šo principu ievērošana ir ECB uzticamības pamatelements, un tā ir būtiska tam, lai nodrošinātu Eiropas pilsoņu uzticēšanos.” Skat. arī 3. un 5. apsvērumu Eiropas Centrālās bankas Pamatnostādnē (ES) [2021/2253] (2021. gada 2. novembris), ar ko nosaka Eurosistēmas ētikas regulējuma principus (ECB/2021/49), OV 2021, C 454, 7. lpp. (turpmāk tekstā – ECB Ētikas pamatnostādne), un secinājumus lietā Komisija/Cresson, 73. punkts.
45      Skat. arī secinājumus Rimšēviča lietā, 101. punkts, kurā minēts, ka neatkarība ‘katrā ziņā ir uzskatāma par šo nosacījumu neaizskaramu kodolu”. Skat. arī 32. zemsvītras piezīmē minētā ECB Ētikas kodeksa 6. pantu.
46      Skat., piemēram, spriedumu, 2024. gada 29. jūlijs,
Valančius (C‑119/23, EU:C:2024:653, 48. punkts un tajā minētā judikatūra).
47      Spriedums, 2021. gada 30. septembris, Revīzijas palāta/Pinxten (C‑130/19, EU:C:2021:782, 868. punkts).
48      Arī citās valodu versijās nav sniegti īpaši norādījumi (skat. it īpaši franču valodas versiju, kurā minēts “faute grave”, grieķu valodas versiju, kurā minēts “σοβαρό παράπτωμα”, spāņu valodas versiju, kurā minēts “falta grave”, itāļu valodas versiju, kurā minēts “gravi mancanze”, un vācu valodas versiju, kurā minēts “schwere Verfehlung”). Tas pats attiecas uz trim citiem gadījumiem, kad šis jēdziens parādās Savienības primārajās tiesībās saistītā vai salīdzināmā kontekstā (skat. ECBS un ECB Statūtu 11.4. pantu attiecībā uz ECB Valdes locekļiem, LESD 228. panta 2. punktu attiecībā uz ombudu un LESD 247. pantu attiecībā uz Komisijas locekļiem).
49      Skat., piemēram, spriedumu, 2024. gada 7. novembris, Burdene (C‑126/23, EU:C:2024:937, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
50      https://dictionary.cambridge.org/dictionary/english/misconduct, https://dictionary.cambridge.org/dictionary/english/serious,
https://www.collinsdictionary.com/dictionary/english/serious, https://www.collinsdictionary.com/dictionary/english/misconduct
51      Šajā ziņā skat. skaidrojumu šo secinājumu
62. un 63. punktā.
52      Šajā ziņā skat. arī secinājumus Rimšēviča lietā, 104. punkts.
53      Secinājumi lietā Komisija/Cresson, 68. punkts.
54      BNB ieskatā, MA daļu turējums ietilpst BNB likuma 11. panta 4. punkta 4. apakšpunkta tvērumā. Savos rakstveida apsvērumos tā atsaucas uz sabiedrības ar ierobežotu atbildību raksturīgajām iezīmēm saskaņā ar Bulgārijas uzņēmējdarbības tiesībām un būtībā apgalvo, ka jebkāda dalība sabiedrībā ar ierobežotu atbildību automātiski nozīmē dalību šādas sabiedrības vadības struktūrā.
55      Iepriekš 41. zemsvītras piezīmē minēto Eiropas Centrālās bankas priekšsēdētāja Nodarbinātības noteikumu 3. panta b) punkts.
56      ECB Ētikas kodekss, kas minēts 32. zemsvītras piezīmē, it īpaši 11., 16. un 17. pants. Skat. arī 44. zemsvītras piezīmē minētās ECB Ētikas pamatnostādnes 10. un 11. pantu. Jāatzīmē, ka saskaņā ar ECB Ētikas pamatnostādņu 1. panta 1. punktu šis teksts attiecas tikai uz Eurosistēmas centrālajām bankām un to amatpersonām. Attiecīgajā laikā tas vēl neattiecās uz Bulgāriju. Skat. 19. zemsvītras piezīmi.
57      Pēc analoģijas skat. interešu konflikta definīciju ECB Ētikas kodeksa, kas minēts 32. zemsvītras piezīmē, 11. pantu un ECB Ētikas pamatnostādnes, kas minēta 44. zemsvītras piezīmē, 2. panta 9. punktu.
58      No lietas materiāliem izriet, ka ZPKONPI 36. panta 3. punktā un ZPK 50. panta 3. punktā ir noteikts, ka persona, kas ir deklarējusi nesavienojamību, viena mēneša laikā pēc deklarācijas iesniegšanas veic nepieciešamos pasākumus, lai to novērstu, un iesniedz ievēlēšanas vai iecelšanas amatā iestādei attiecīgus pierādījumus par to. Ja šāds korektīvs pasākums netiek veikts, ievēlēšanas vai iecelšanas amatā iestādei, šajā gadījumā Nacionālajai asamblejai, ir pienākums veikt pasākumus, lai izbeigtu tiesiskās attiecības (ZPKONPI 36. panta 4. punkts un ZPK 50. panta 4. punkts). Šķiet, ka šajās tiesību normās ir atsauce uz deklarāciju par nesavienojamību, kas jāiesniedz Nacionālajai asamblejai saskaņā ar ZPKONPI 35. panta 1. punkta 1. apakšpunktu un 35. panta 2. punktu, kā arī līdzīgi formulēto ZPK 50. pantu. Tomēr, kā jau esmu paskaidrojis, šķiet, ka pamattiesvedībā izskatāmā lieta ir saistīta ar deklarāciju par mantisko stāvokli un interesēm, kas iesniegta KPK. Kā jau minēts iepriekš, saikne starp šādas deklarācijas saturu un pienākumu novērst “nesavienojamību” nav skaidra, un katrā ziņā tas ir jautājums, kas jāpārbauda iesniedzējtiesai.
59      Atgādināšu arī, ka šajā lietā pēc MA iecelšanas tika iesniegtas trīs atsevišķas deklarācijas par mantisko stāvokli, un man nav skaidrs, kā pienākums novērst jebkādu deklarētu nesavienojamību tika novērtēts saistībā ar katru no šīm deklarācijām.
60      Atgādināšu, ka minētajā tiesību normā ir paredzēts, ka vadītājs un vadītāja vietnieki “ar vienprātīgu padomes lēmumu var veikt bezatlīdzības darbību, ja nepastāv interešu konflikts”.
61      Šķiet, ka, kā apgalvo BNB, tās mērķis ir novērst interešu konfliktus, kuru neesamība, kā paskaidrots, ir neatņemama daļa no neatkarības prasības, kas noteikta LESD 130. pantā un ECBS un ECB Statūtu 7. pantā.
62      Šis izņēmums nedrīkst traucēt analīzi. Šajā gadījumā svarīgi ir tas, ka attiecīgajai iestādei ir piešķirtas pilnvaras novērtēt “atceļamības testu”, kas piemērojams it īpaši BNB prezidenta vietniekam. Šajā sakarā nav sniegta konkrēta informācija par BNB prezidenta atcelšanas no amata procedūru. Tomēr šķiet, ka no BNB likuma 14. panta 1. punkta izriet, ka šādu lēmumu tieši pieņem iecēlējinstitūcija, proti, Nacionālā asambleja. Tā, šķiet, ir kompetenta atbrīvot no amata arī citus BNB
padomes locekļus pēc tāda padomes pieņemta lēmuma, kāds ir aplūkots šajā lietā.
63      No lietas materiāliem izriet, ka saskaņā ar ZPKONPI
papildnoteikumu 7. pantu un ZPK
papildnoteikumu 1. pantu “nesavienojamība” ir cita amata ieņemšana vai tādas darbības veikšana, kas saskaņā ar Konstitūciju vai likuma normu nav savienojama ar augstas valsts amatpersonas statusu.
64      Pēc analoģijas skat. spriedumus, 2020. gada 4. jūnijs,
C. F.
(Nodokļu revīzija) (C‑430/19, EU:C:2020:429, 45. punkts un tajā minētā judikatūra), un 2024. gada 18. aprīlis, Heureka Group (Cenu salīdzināšanas vietnes) (C‑605/21, EU:C:2024:324, 52. punkts un tajā minētā judikatūra).
65      Spriedums, 2003. gada 10. jūlijs, Komisija/ECB (C‑11/00, EU:C:2003:395, 130.–145. punkts).
66      Turpat, 135. punkts.
67      Turpat, 139.–141. punkts.
68      Tas, vai KPK darbība attiecīgajā laikā bija balstīta uz atbilstošu juridisko pamatu, protams, ir nedaudz atšķirīgs jautājums, un saprotu, ka tas ir iesniedzējtiesā iesniegtās apelācijas priekšmets, kā jau norādīts iepriekš.
69      Šis apsvērums, protams, būtu jāpielāgo, ja iestāde, kas ir kompetenta noteikt pamatus atbrīvošanai no amata, būtu tiesa. Pēc analoģijas skat. ECBS un ECB Statūtu 11.4. pantu, saskaņā ar kuru “ja kāds [ECB] Valdes loceklis vairs neatbilst prasībām, kas vajadzīgas pienākumu veikšanai, vai ir izdarījis smagu pārkāpumu, Tiesa pēc ECB Padomes vai Valdes lūguma var viņu atlaist no amata”.
70      Atgādinu, ka astotais jautājums attiecas tikai uz šo pamatu atbrīvošanai no amata.
71      Citu piemēru skat. 69. zemsvītras piezīmē citētajā noteikumā.
72      Šis princips ir viens no tiesību uz labu pārvaldību
“funkcionālajiem komponentiem”. Skat. ģenerāladvokāta M. Bobeka [M. Bobek] secinājumus lietā Ispas (C‑298/16, EU:C:2017:650, 87. punkts). Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru aizstāvības tiesību ievērošana ir jānodrošina ikreiz, kad tiek pieņemts lēmums, kas var negatīvi ietekmēt indivīdu. Skat. arī, piemēram, spriedumu, 2020. gada 4. jūnijs,
C. F. (Nodokļu revīzija) (C‑430/19, EU:C:2020:429, 29. punkts un tajā minētā judikatūra). Neredzu iemeslu, kāpēc aizstāvības tiesību ievērošanas princips nebūtu piemērojams gadījumā, ja attiecīgo lēmumu pieņem valsts centrālās bankas institūcija, ja šāds lēmums negatīvi ietekmē attiecīgās personas tiesisko stāvokli.
73      ECB atsaucas uz vācu valodas versiju (“eine schwere Verletzung begangen hat”), angļu valodas versiju (“has been guilty of serious misconduct”), franču valodas versiju (“a commis une faute grave”) un itāļu valodas versiju (“è reso colpevole di gravi mancanze”).
74      Skat., piemēram, iepriekšējā zemsvītras piezīmē minēto itāļu un angļu valodas versiju.
75      Šajā ziņā skat. vācu valodas versiju (“eine schwere Verletzung begangen hat”), franču valodas versiju (“a commis une faute grave”), spāņu valodas versiju (“haya incurrido en falta grave”) un čehu valodas versiju (“nebo se dopustí vážného pochybení”).
76      Atzīmēju, ka minētajā spriedumā Rimšēviča lietā Tiesa apstrīdēto pasākumu kvalificēja kā lēmumu, uz kuru attiecas ECBS un ECB Statūtu 14.2. pants, kaut arī tiesā nebija iepriekš konstatēta kriminālatbildība. Manā ieskatā, ja šāda būtiska prasība ietilpstu smaga pārkāpuma jēdzienā, tas būtu bijis acīmredzams un pietiekams atcelšanas pamats minētajā lietā (to Tiesa atzina uz cita pamata). Tomēr minētā lieta attiecās uz provizorisku aizliegumu centrālās bankas vadītājam pildīt savus amata pienākumus. Lai kā arī nebūtu – ņemot vērā secinājumu, pie kura esmu nonācis šajā saistībā, neuzskatu par vajadzīgu pievērsties ECB veiktajam nošķīrumam, saskaņā ar kuru prasība par iepriekšēju tiesas lēmumu nebūtu piemērojams otra pamata atbrīvošanai no amata gadījumā, proti, neatbilstībai nosacījumiem, kas vajadzīgi amata pilnvaru veikšanai.
77      Attiecībā uz konkrētajām aplūkojamajām tiesībām lēmums, ar ko īsteno “atceļamības testu”, kurš noteikts ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā, var ietekmēt gan attiecīgās personas tiesības palikt amatā uz minimālo pilnvaru termiņu, gan Pamattiesību hartā garantētās tiesības (kā, piemēram, šajā lietā, tiesības uz īpašumu vai tiesības uz biedrošanās brīvību). Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nav norādīts BNB
padomes locekļu pilnvaru termiņš. Tomēr Komisija un ECB norāda, ka šis termiņš ir seši gadi (BNB likuma 12. panta 4. punkts). Lai gan nav skaidrs, vai šis termiņš atspoguļo ECBS un ECB Statūtu 14.2. pantā paredzētā noteikuma par minimālo pilnvaru termiņu “normatīvu eksportu”, tiesības palikt amatā līdz pilnvaru termiņa beigām katrā ziņā ir LESD 130. pantā un Statūtu 7. pantā nostiprinātās neatkarības garantijas sekas.
78      Eiropas Komisija, 2024. gada Konverģences ziņojums, Institucionālais dokuments 294, Eiropas Savienības Publikāciju birojs, Luksemburga, 2024. gads, 43. lpp.
79      Eiropas Komisija, 2025. gada Konverģences ziņojums par Bulgāriju, Institucionālais dokuments 320, Eiropas Savienības Publikāciju birojs, Luksemburga, 2025. gads, 25. lpp.
80      Ģenerāladvokāta M. Bobeka secinājumi lietā Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (C‑406/18, EU:C:2019:1055), 48., 53. un 56. punkts.
81      Pēc analoģijas ar Tiesas spriedumu, 2020. gada 19. marts, Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (C‑406/18, EU:C:2020:216, 36. un 37. punkts). Skat. arī ģenerāladvokāta M. Bobeka secinājumus lietā Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (C‑406/18, EU:C:2019:1055, 69. punkts), ar atsaucēm uz judikatūru, kurā ir atgādināts, ka Pamattiesību hartas 47. pantam ir tieša iedarbība un tādējādi tas ļauj nepiemērot jebkādus nesaderīgus tiesību aktus.